DS-112%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 29 de novembre de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 65.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyories.

Molt bon dia, senyories.

Anem a començar el nostre treball en un dia que ens acompanya la pluja molt benvinguda i que ens acompanyen representants de les organitzacions sindicals agràries d'AVA, de la Unió de Llauradors, d'alcaldes del poble, el senyor Mampel, el senyor Cristóbal Aguado, i alcaldes de l'Horta així com veig l'alcalde de Meliana, l'alcaldessa de Godella.
Siguen benvinguts per a este debat important sobre la llei de l'horta, senyories.

I recordar-los que per a donar difusió i divulgació està seguint-se el ple per internet, poden seguir-ho, i també a través de les xarxes socials.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Senyories, el compte general de Les Corts corresponent a l'exercici pressupostari de l'any 2015, d'acord amb l'article 34.
1 tercer del Reglament de Les Corts, en nom de la Mesa vull formalment comunicar a la cambra que el compte general de Les Corts en què figura la liquidació corresponent al pressupost de l'exercici 2015, com també l'informe elaborat per l'Àrea Econòmica de Les Corts i l'informe de fiscalització realitzat per la Sindicatura de Comptes, una vegada complit el tràmit d'audiència en la Comissió de Govern Interior, ha estat aprovat per la Mesa de Les Corts en la reunió del 19 d'octubre del 2017 i es troba publicat en el Butlletí Oficial de les Corts número 230, de 24 de novembre de 2017.

Tot això en compliment de les normes de gestió econòmica i pressupostària de Les Corts aprovades per la Mesa d'acord amb la Comissió de Govern Interior en la reunió de 9 de setembre de 2014, per les quals el compte general de Les Corts es troba sotmés a una fiscalització interna per la intervenció de la cambra i a una fiscalització externa per la Sindicatura de Comptes, amb un sistema de control de legalitat de la gestió econòmica finançada amb càrrec al pressupost de Les Corts i que és pionera a tots els parlaments de l'estat espanyol.

Senyories, havent-los comunicat esta important informació sobre el compte general, passem al primer punt.

Projecte de llei, de La Generalitat, de l'horta de València (RE número 68.
227, BOC número 199).
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Popular (RE número 83.
184, BOC número 230) i pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 83.
372, BOC número 230)

El senyor president:

Donem a benvinguda i l'enhorabona a la consellera de territori i habitatge per a debatre la totalitat del Projecte de llei, de La Generalitat, de l'horta de València.

Com vostés saben s'han presentat dos esmenes a la totalitat per dos grups parlamentaris, Grup Popular i Ciudadanos.
I, en primer lloc, l'honorable consellera ens farà la presentació del projecte de llei del Consell, consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

La consellera té la paraula.
Quan vosté vullga, consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Una salutació també especial als alcaldes, alcaldesses, regidors que ens acompanyen, a les organitzacions sindicals agràries que han tingut el gust avui d'acompanyar-nos en aquest debat.

Crec que hui estem d'enhorabona perquè puguem iniciar la tramitació d'una norma llargament demanada per la societat valenciana, precisament avui que, inclús, ens acompanya la pluja.

Han passat dèsset anys des que el Consell Valencià de Cultura emetera un fundat dictamen sobre la urgent necessitat de protecció de l'horta que estava sotmesa a fortes pressions urbanístiques.
Ja aleshores el Consell Valencià de Cultura va recomanar definir i aplicar urgentment un marc legal per a implementar un pla de protecció de l'horta.

També, la primera iniciativa legislativa popular presentada davant esta cambra l'any 2001 va ser per a regular el procés d'ordenació i protecció de l'horta, si bé el Consell d'aquell moment en mans del Partit Popular va emetre un criteri contrari a la presa en consideració d'esta que comptava amb l'aval de 118.
000 firmes, sostraient-la del debat d'esta cambra.

Al llarg del temps se van anar sumant advertències internacionals, com l'informe Dobris, de l'Agència Europea del Medi Ambient, estudis d'universitats, simpòsiums i seminaris i, especialment, una forta contestació social a iniciatives depredadores impulsades de vegades per institucions de la Comunitat Valenciana.

Ara, per primera vegada, un espai únic com l'horta de València tindrà un marc jurídic de conservació activa per a fer front a la degradació que ha patit en les últimes dècades, sotmesa a polítiques especulatives i a una pressió urbanística que ha transformat en sòl urbanitzat més del 30% del seu terreny històric.

Presentem una norma que suposa un pacte social, tal com es demanava en el seu moment, per a coordinar els diferents interessos que convergixen sobre este espai, a fi d'aconseguir la seua conservació com una de les poques hortes periurbanes que queden a Europa.

Un pacte perquè es tracta d'una regulació pensada i, sobretot, molt debatuda amb tots els sectors socials, que s'ha redactat buscant l'acord i la implicació de tots, ja que només així podem salvaguardar l'horta com un llegat viu per a les generacions futures.
La prova que ens trobem davant d'un projecte de llei molt consensuat és que, durant el tràmit d'informació pública, el text va tindre molt poques al·legacions.

Senyories, la millor forma de conservar este espai és fer de l'horta de València un espai viu i sostenible des d'una triple dimensió: econòmica, ambiental i social.
Per això aquest projecte de llei, l'objecte del qual és la preservació, recuperació i dinamització de l'horta de València com a espai de reconeguts valors productius, ambientals, paisatgístics, històrics i culturals que són determinants per al progrés econòmic, la qualitat de la vida de la ciutadania i la gestió sostenible de l'àrea metropolitana de València, se centra en dos aspectes bàsics: el seu territori i la seua població.
La protecció de l'horta, el seu paisatge, la seua història, els seus valors i els seus cultius tradicionals.

Senyories, no existix a Europa un territori semblant a l'horta de València, un espai metropolità que relaciona quatre ecosistemes hídrics de gran importància com són el riu Túria, l'Albufera de València, el mar Mediterrani i la mateixa horta, amb un clima especialment benigne que facilita les collites i situat en l'entorn d'una gran ciutat.
Així, com assenyala el projecte, les seues disposicions s'aplicaran als sòls en situació bàsica rural de l'àmbit de l'horta de València delimitat en l'annex I i que és l'espai de domini dels regadius històrics de les séquies del Tribunal de les Aigües de la Vega de València, la Reial Séquia de Montcada, el canal del Túria, francs, marjals i extremals i les hortes de les poblacions de Picanya, Paiporta, Torrent i Catarroja.

En efecte, l'horta de València va començar a ser el paisatge que encara podem contemplar amb la construcció d'una xarxa de canals i séquies per al reg, que al seu torn va determinar un complet sistema de regulació de l'ús de les aigües, els drets col·lectius sobre elles i la distribució proporcional entre els seus regants i que ha perviscut fins als nostres dies.

L'horta de València és fruit, per tant, d'una evolució històrica i cultural que ha anat modificant el territori de la mà de persones, fins a compondre un tot en què se suma el patrimoni territorial natural, el patrimoni cultural, fruit de la seua evolució al llarg dels segles.

És necessari, en primer lloc, protegir el sòl de la degradació i la pressió urbanística a què s'ha vist sotmès especialment en les últimes dècades.
Per això, el projecte de llei contempla en el seu capítol III la formulació i aprovació pel Consell d'un pla d'acció territorial com un instrument d'ordenació d'àmbit supramunicipal regulat amb caràcter general en l'article 16 de la Llei 5/2014, d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge.

Norma sobre la qual -com saben- la conselleria ha redactat un text de modificació molt ample -afecta més de cent articles- al qual el Consell va donar el vistiplau com avantprojecte de llei el passat mes de juny i que continuem tramitant a hores d'ara, una vegada convertit en projecte de llei, portar-lo a aquesta cambra.
Es tracta d'un pla d'ordenació i dinamització de l'horta sobre el qual s'està treballant en paral·lel i que permet la conservació activa de més de deu mil hectàrees.

També cal definir la infraestructura verda de l'horta de València, a fi de protegir i recuperar els valors ambientals, paisatgístics i culturals i els seus agrosistemes i patrons ecològics.
Esta infraestructura verda haurà d'integrar-se en els plans generals estructurals dels municipis de l'horta sense que s'admeten noves reclassificacions de sòl que afecten els elements d'esta infraestructura verda.

A més, el projecte de llei arreplega, en el seu capítol V, una classificació i zonificació del sòl de l'horta València i dos figures específiques que són els enclavaments i els sectors de recuperació de l'horta.
Els enclavaments de recuperació són terrenys degradats amb edificacions en ruïna o mal estat de conservació, sense valor patrimonial significatiu i sobre els quals seria necessari realitzar actuacions de regeneració per a la seua explotació agrària efectiva, així com reedificar o rehabilitar les construccions.

Per la seua banda, els sectors de recuperació són espais amplis de l'horta, tocant el sòl urbanitzat, sobre els quals hi ha edificacions en ruïna o mal estat de conservació o terrenys agrícoles degradats que seran regenerats i posats en cultiu.
La idea final és que es compense l'horta regenerada amb xicotets creixements, sempre de vora urbana, dels municipis.

Així mateix, el projecte contempla normes relatives al règim jurídic del sòl agrari infrautilitzat en l'horta, el capítol IV, en què es contenen mesures per a fer front a l'abandonament o mala utilització de parcel·les agrícoles que podrien ser cultivades per un tercer.
Així s'establixen deures positius als titulars dels terrenys per assegurar el seu ús efectiu, mantenint les terres en cultiu però sempre amb la utilització prèvia de sistemes de mediació.

En aquest cas, el mecanisme utilitzat és promoure l'accés de tercers interessats en el cultiu i explotació en ple rendiment.
En casos d'infrautilització, d'acord als criteris de la Unió Europea i per mitjà de fórmules que ja existixen en lleis d'altres comunitats autònomes, un sistema d'arrendament forçós en favor d'un tercer o la seua cessió a l'ens gestor de l'horta de València al qual em referiré més endavant.
Com déiem, esta fórmula i esta mesura sols es durà endavant en casos extrems, ja que abans sempre s'iniciarà un procediment de mediació.

En un altre ordre de coses, també cal tindre en compte que l'horta de València constituïx un paisatge de rellevància autonòmica.
Aquest paisatge està constituït per un conjunt d'elements que cal preservar.
Per això, el projecte de llei conté un capítol específic, el capítol II, dedicat a la preservació dels elements constitutius de l'horta de València amb diferents disposicions referides al patrimoni hidràulic, compost per l'extensa xarxa de séquies i altres elements de repartiment i distribució com els assuts.

Patrimoni arquitectònic, que cal conservar, i l'adaptació de les noves edificacions a l'entorn regulant les condicions que hauran de complir les noves construccions que siguen compatibles amb el que disposa la llei i el futur PAT de l'horta.
Patrimoni etnològic constituït pels calvaris, encreuaments i mollons de terme, apers, etcètera.
Patrimoni immaterial, com són els jurats de reg, els costums arrelats en diferents matèries i les manifestacions folklòriques.
I també les xarxes de camins i sendes que, junt amb l'estructura de parcel·lari, configuren este paisatge únic a Europa.

Òbviament, per a revitalitzar aquest espai, en el projecte s'establixen usos i activitats permeses.
L'ús global predominant està clar, ha de ser l'agropecuari, per això es podran autoritzar construccions, instal·lacions i obres que siguen compatibles amb el millor aprofitament, conservació, atenció i restauració dels recursos propis d'esta activitat.

En tot cas, per acollir usos i activitats s'atorgarà prioritat a la rehabilitació de les edificacions tradicionals existents enfront de la construcció de noves.
Amb caràcter restringit es podrà permetre, d'acord amb el que disposarà el PAT de l'horta, la implantació de dotacions i usos terciaris a fi de revitalitzar la zona i promoure el seu ús públic sostenible.
Per això s'utilitzaran de manera preferent edificis catalogats d'arquitectura tradicional, pròxims a les vies verdes o itineraris i a les àrees d'interés cultural i recreatiu.

Les infraestructures de nova implantació i la modificació i adequació de les existents requeriran un estudi d'integració paisatgística i compliran les condicions que assenyala este projecte de llei.
A més, es prohibix tot desenvolupament urbanístic d'ús industrial global que no estiga expressament previst en el PAT i es fomentarà la reconversió i el canvi d'ús de les àrees industrials contigües amb terrenys d'horta a usos residencials, terciaris o dotacionals.

Pel que respecta a la defensa de les persones per al manteniment de la seua forma de vida passant a l'element humà, és clar que l'horta de València és una creació de les persones que durant generacions han anat modelant el territori, creant séquies i canals, explanant i assecant pantans, abonant la terra, construint cases, barraques i alqueries, fent camins per a configurar un espai productiu que forma part inseparable de la nostra cultura i la nostra història.

Aquest projecte de llei ressalta la figura dels agricultors i agricultores com a elements centrals del sistema de l'horta de València, sense els quals estaria seriosament compromesa la seua subsistència.

Senyories, no volem un museu de l'horta, volem que l'horta continue sent una terra fèrtil i cultivada que servisca com a mitjà de vida digne per als que la treballen.

Per això, en este projecte de llei s'inclouen mesures de gestió i finançament de l'activitat agrària que fomenten el seu manteniment i millora de les condicions de vida dels que es dediquen a ella.

Entre estes mesures, podem destacar el pla de desenvolupament agrari, que es dedica el capítol VII del projecte, i que és un instrument estratègic que té com a finalitat la millora de les rendes per a les persones que es dediquen a l'agricultura i les empreses agràries garantint la rendibilitat econòmica de les explotacions.

També és de capital importància la posada en marxa de l'ens gestor de l'horta de València, desenvolupat en el capítol VII del projecte de llei perquè tindrà com a objecte garantir la pervivència de les activitats agràries i participarà en l'elaboració de l'esmentat pla de desenvolupament agrari junt amb la conselleria competent en matèria d'agricultura.

Es tracta d'un òrgan amb amples funcions en què participaran entitats públiques com privades.
Així, estaran representats el Tribunal de les Aigües de la Vega de València, la Reial Séquia de Montcada, les comunitats de regants, l'organisme de conca del Xúquer, les universitats, els ajuntaments de la zona, la diputació provincial, els sindicats, associacions agràries, les organitzacions de defensa del medi ambient, i les associacions de consumidors i representants de La Generalitat.

Tot això es completa amb la creació i gestió de l'inventari d'explotacions agràries professionals i les bonificacions de l'impost de transmissions patrimonials previstes en el capítol VIII, un conjunt d'instruments posats en pràctica en el projecte de llei per a protegir les persones que cultiven l'horta com al seu mitjà de vida i pervivència dels cultius i les explotacions agràries.

Amb tot aquest conjunt de mesures estudiades i molt consensuades promourem una conservació activa, posarem en valor i recuperarem en consonància amb les demandes ciutadanes este espai singular.

Aquest paisatge imaginari del que parlava Thomas F.
Glick, que ha dedicat ja mig segle de la seua vida a estudiar-la, en què s'entrecreuen els anhels i els esforços de tantes vides i generacions.

En este cas, no es tracta només d'un projecte de llei.
Hui presentem en estes Corts un acord de tota la societat, un pacte elaborat i treballat per tots per a preservar quelcom que és nostre, que han fet els nostres avantpassats i que hem de conservar i millorar per al que ens succeiran.

No és únicament un projecte de llei perquè es tracta d'assenyalar un nou rumb de les polítiques públiques que frenen les agressions realitzades al nostre patrimoni natural i al nostre territori en les últimes dècades de l'urbanisme especulador.

Volem que esta llei siga un punt d'inflexió, un exemple de regulació basada en els valors socials, mediambientals, econòmics i culturals que demanen els ciutadans.

Si ses senyories donen suport a la tramitació del projecte -que espere que siga així- i amb les seues aportacions que vagen fent al text al llarg de debat parlamentari, estic segura que ho aconseguirem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera, per la presentació del projecte de llei.

Com saben, s'han presentat dos esmenes a la totalitat.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular

El senyor president:

I, en primer lloc, defensarà l'esmena a la totalitat, en nom del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Luis Santamaría, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señor presidente.

Señorías.

Permítanme que muestre, en primer lugar, la posición de mi grupo, el esperpento que resulta que la ley de protección de la huerta la haya elaborado la conselleria de vivienda y que la consellera de agricultura, ¿saben ustedes dónde está?
Inaugurando la jornada de Efiaqua en Feria Valencia.
(Aplaudiments) Esa es la importancia que este gobierno le da a la huerta de Valencia.

Miren, por decir bien claro cuál es la posición de nuestro grupo, no podríamos estar más de acuerdo con el objeto de la ley, proteger la huerta; pero no podríamos estar más en desacuerdo con la forma en la que propone esta ley proteger la huerta.

Miren, ustedes, resulta extremadamente grave que cuando se habla de proteger la huerta olvidemos una cuestión fundamental, y es que la huerta solo se podrá proteger si garantizamos la viabilidad, la rentabilidad y la sostenibilidad de las explotaciones agrarias de los agricultores que honradamente se ganan la vida en la huerta de Valencia.
Si no salvamos a los agricultores no salvaremos la huerta de Valencia.
(Aplaudiments) Y lo demás, señorías, son historias.

Ayer, la vicepresidenta, con esa verbigracia a la que recurre cuando normalmente no tiene ni idea de lo que habla, dijo que los agricultores estaban muy contentos.
Y yo digo que fíjese en lo contentos que están los agricultores que ni una sola de sus alegaciones se ha tomado en consideración a la hora de elaborar el proyecto de ley, pero cero, ¿eh?
, ¡cero!
(aplaudiments), cero alegaciones se han tomado en consideración por parte de los agricultores y tampoco se han tomado en consideración de la consellera de mestizaje, esta de agricultura.

Señorías, esta ley se ha olvidado de las personas, esta ley se ha olvidado de los agricultores, esta ley ha antepuesto los márgenes, los caminos, las sendas, las acequias a las personas, algo que -como digo- no nos extraña al haberse hecho donde no se debía de haber hecho.

Por eso, en el Partido Popular lo que reclamamos son cuatro cosas bien sencillas: una, devolución del proyecto ley y que se devuelva al gobierno; la segunda, que se haga un informe de viabilidad de las explotaciones agrarias; tercera, que lo que hoy está contemplado en el artículo 45 de la norma, el plan de desarrollo agrario, se haga antes de aprobar la ley y antes de atribuirles a los agricultores cargas que van a hacer insostenibles sus explotaciones; y en siguiente lugar les pedimos algo tan sencillo como que se sienten con las organizaciones sindicales, organizaciones agrarias y pacten el presupuesto (aplaudiments), porque esta ley viene con cero presupuesto.
Ya llevamos dos ceros.

Y como decía, esta es una ley que carga a los agricultores haciéndoles más difícil la viabilidad de sus explotaciones.
Y como ustedes o la mayor parte no han tenido ocasión de leerse la ley, o sí la han tenido, permítanme que profundice en cuáles son esas cargas.

En primer lugar, no se puede modificar la estructura parcelaria, es decir, si un agricultor quiere juntar su parcela con la de al lado para poder poner un tractor y minimizar los costes, eso no se puede hacer.
Me pregunto cómo vamos a garantizar la viabilidad de las explotaciones.

Segundo -que esto sí que es paradigmático-, no va a ser el agricultor la persona encargada de decidir qué planta en su huerto; se crea un órgano gestor, que digo yo que estará compuesto por funcionarios como yo que no sabemos nada de agricultura, estará formado por grandes sabios, colectivos diversos, universidades, etcétera, todos menos el agricultor van a poder opinar sobre qué es lo que se va a plantar en sus huertos (aplaudiments), algo verdaderamente insólito.

En siguiente lugar, las casas en las que viven los agricultores se van a tener que adecuar a los criterios paisajísticos que marque ese órgano gestor, por supuesto sin ayudas, es decir, a costa del agricultor.
Me pregunto si siguiendo la teoría de Pere Fuset les van a obligar también a los agricultores y les van a imponer una vestimenta determinada.
El Partido Popular estará muy atento al respecto.
(Aplaudiments)

Los agricultores, por si no tenían bastante con labrar y por ganarse la vida, van a tener que cuidar del patrimonio hidráulico, del patrimonio arquitectónico, del etnológico, del cultural y del paisajístico, y todo esto gratis et amore (veus), no, Alfredo, ¡gratis!
, ¡gratis!
Y también van a tener que cuidar de la flora, de la fauna, de los márgenes, de la red de sendas, de la red de caminos, de las acequias, y por supuesto también sin compensación.
Esto es lo que viene regulado en la ley pero no, Toni.
Continuo.

Los agricultores no van a poder utilizar productos fitosanitarios y se olvidan, se olvidan que la agricultura valenciana y la agricultura europea es la más segura del mundo.
¡A ver si ponemos en peligro con medidas como estas la seguridad de la cadena alimentaria!

En siguiente lugar, los agricultores no podrán recibir ayudas si no cultivan productos ecológicos.
Y ¿qué sucede con la agricultura tradicional?
Pues que no va a recibir…, ¡cero ayudas!
Ya llevamos tres ceros.
(Aplaudiments)

Se limitan los usos de la huerta, ¿eh?
, es decir, no va a poder haber secaderos de chufa, que digo yo que deben ser antiecológicos; la actividad ganadera por supuesto tampoco; se apuesta por el agroturismo pero debe ser de una forma muy reducida porque no se permite ni la hostelería ni tampoco, por ejemplo, que se pueda utilizar, bueno, se puedan recuperar para el turismo determinadas alquerías o establecimientos y así recuperar el patrimonio arquitectónico, y no se permite porque hay pánico a que se pueda ir la gente y pueda aparcar y tengamos problemas de aparcamiento en la huerta.
Razones del todo peregrinas.

Pero lo que nos preocupa en el Partido Popular es lo que dice el artículo 24 y por eso decimos que esta es una ley confiscatoria, esta no es la ley de protección de la huerta, esta es la ley de expropiación de la huerta.
(Aplaudiments) Dice, el artículo 24 define el suelo infrautilizado, Â«que es aquel en el que no hay labreo, es aquel en el que no se mantiene la cubierta vegetal adecuada, y es aquel que no se labre durante dos añosÂ».

Es decir, que cuando se detecte el suelo infrautilizado por ese órgano, gran hermano vigilante, resulta que se acordará el arrendamiento forzoso de la tierra que se le dará a otra persona y se podrá expropiar el uso de la misma.
(Veus) (So d'un telèfon mòbil) Efectivamente, efectivamente, a mí esto me recuerda, presidenta, me recuerda a los fenómenos de economía planificada y cómo quedó aquel gran salto adelante con las grandes hambrunas, perfectamente.
(Aplaudiments)

Pero es que, además, te quitan el uso y el cultivo si no cultivas durante dos años, pero luego se concede la concesión durante…, de seis a diez, en el caso de los productos hortícolas, y hasta treinta años en el caso de los productos, de los cultivos…, leñosos, perdón, que no me salía la palabra.

Pero es que, además, si las parcelas se sitúan en un enclave llamado Â«de recuperaciónÂ», o Â«sector de recuperaciónÂ», que son huertas en las que además hay edificaciones, se le impone al agricultor, sin ninguna ayuda por supuesto, que recupere esa edificación, que cultive dos tercios y que, evidentemente, si no lo hace, se le expropiará, ¡ojo!
, todo y además pagando la mitad del justiprecio por si no tenía bastante carga.

Insisto, ley confiscatoria, ley expropiatoria, ley ilegal, esto es manifiestamente ilegal, y además una ley especulativa porque si limitamos todo el uso urbanizable y pasa a ser un uso caracterizado por ser un uso rural protegido, ¿qué creen que va a suceder?
Necesariamente va a subir el precio de la vivienda y el precio de los alquileres.
Y además existe un riesgo: ¿quiénes van a poder acceder a esos terrenos arrendados o expropiados forzosamente?
Solo los agricultores profesionales.

¿Saben cuántos son los agricultores profesionales que hay en la huerta valenciana?
Aproximadamente el 10%.
Es decir, la huerta, corremos el riesgo de que se quede en manos del 10% de los titulares de las explotaciones.
(Aplaudiments) Y habiendo un órgano gestor que controla Compromís yo ya sé a quién va a ir esa explotación.

Señores, hago una pregunta y termino, varias preguntas.
Si la agricultura es una actividad económica y regulamos su función social para permitir arrendamientos y expropiaciones, ¿por qué no regulamos la función social de la industria?
O ¿por qué no regulamos la función social del turismo?
¿Por qué no regulamos la función social de la construcción?
¿Por qué no nacionalizamos las empresas, terminamos con la economía de mercado?
(Veus) ¿Cuál va a ser la siguiente propuesta de Compromís?

El senyor president:

Senyoria, senyoria.

El senyor Santamaría Ruiz:

Nuestra posición: estar al lado de los agricultores aquí, hoy y siempre, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

El torn en contra a l'esmena a la totalitat que ha defensat el senyor Santamaría l'exercirà, en nom del Grup Socialista, l'il·lustre diputat Rafael Briet, al qual done la paraula perquè faça el torn en contra a l'esmena a la totalitat.

Quan vosté vullga, senyor Briet.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

Miren, escoltar el posicionament del Partit Popular, l'únic responsable de la degradació de l'horta i de la pèrdua d'agricultors (aplaudiments) provoca indignació i vergonya, indignació i vergonya.

Senyor Santamaría, l'únic zero, l'únic zero és a la gestió del Partit Popular durant els vint anys que van tindre l'oportunitat de fer alguna cosa i no van fer res.

Comprovar com el Partit Popular amenaça i es radicalitza quan parlen de lleis que parlen de sostenibilitat és preocupant, molt preocupant perquè continuen entenent el medi ambient com un problema i no com un valor afegit al territori.

Hui, senyories, el Partit Popular ha elegit una altra vegada de forma desencertada entre la responsabilitat d'un representant públic i l'oportunisme polític, i de forma imprudent ha elegit ser oportunista, ha elegit la confrontació, ha buscat la negació d'una necessitat sense importar-li les conseqüències.
I la veritat és que no esperàvem altra cosa perquè en el Partit Popular no va a assistir mai una clara voluntat política de salvaguardar aquest espai i la seua activitat sinó tot el contrari; una clara obstinació de contribuir a una lenta i inexorable destrucció de tot el que envoltava l'horta.

Mire, senyor Santamaría, tot és més fàcil del que pareix.
¿Hem de protegir l'horta de València de l'avanç del ciment?
¿Creu que aquesta llei salvaguarda el territori de l'horta de l'urbanisme abusiu?
¿Es pot protegir a l'agricultor de l'horta de València la seua activitat agrària, dignificar la professió i desenvolupar ajudes si no ens queda terra per a conrear?

Senyor Santamaría, totes aquestes preguntes tenen una resposta clara, claríssima.
Tan sols em queda pensar que existien dos raons per a presentar l'esmena: que continuen protegint altra vegada els interessos urbanístics i que busquen un vot fàcil des de les mentires, la crispació i l'enfrontament.
(Aplaudiments)

¿Com es pot afirmar, com es pot afirmar i amenaçar que aquesta llei és inconstitucional si exactament és igual a les normatives en vigor en comunitats governades pel Partit Popular?
¿Com es pot dir que aquesta norma és confiscadora si és semblant al deure d'edificar i al procediment d'execució substitutiu que vostés aprovaren en la LOTUP?
¿Com es pot estar en contra de posar en valor l'horta, la seua activitat i els seus agricultors?
¿Com es pot dir que aquesta norma no contempla el dret de l'aigua, sabent que l'assignació és competència de l'organisme de conca?
¿Com es pot estar en contra de l'informe Dobris de l'Agència Europea del Medi Ambient i de l'informe del Consell Cultura de l'any 2004, que instava el Consell a la seua protecció?
¿I com després de perdre el 30% de superfície en els últims anys es pot afirmar que aquesta llei no és oportuna?
(Aplaudiments)

Senyories, nosaltres sí que creguem en l'oportunitat d'esta llei.
La consellera i el director general sí que creuen que s'ha de conservar l'horta, però també creuen que cal dinamitzar-la, motiu pel qual han presentat una llei que dóna cobertura a un paisatge, que impulsa una activitat agrària i que pretén garantir una renda digna als seus agricultors.

Miren, justifiquen en la seua esmena que aquesta llei naix sense consens, i això no és cert, no és cert.
I no es pot tindre el cinisme de parlar de buscar consens o parlar en alguna declaració de dictadura agrícola a aquells que van votar Â«noÂ», que van votar Â«noÂ» a una iniciativa popular que varen firmar 118.
000 persones de l'horta.

Aquesta conselleria, (aplaudiments) aquesta conselleria ha realitzat un ample procés de participació pública, amb jornades, reunions i seminaris.
(Inintel·ligible) .
.
.
moltes al·legacions, i ho ha dit la consellera, molt poquetes, 37 al·legacions, solament 37 al·legacions s'han presentat; el que demostra que s'ha treballat des de la transparència i el diàleg, acceptant nombroses al·legacions a l'avantprojecte de la llei.

Senyories, s'ha parlat amb les organitzacions agràries i en la mesura del possible s'han incorporat les seues al·legacions.
I va a seguir escolant-se, tant en la formació de l'ens gestor com en l'elaboració del pla agrari.
I el que no pot fer aquesta llei és desenvolupar abans de la seua aprovació tots els instruments que es regulen en esta per la posada en valor de l'horta.

I miren, no és cert que aquesta llei no protegix l'agricultor i que aquest projecte no potencia l'activitat agrària.
Els agricultors seran part executiva i substancial de l'ens gestor a través de les seues associacions més representatives, però també per mitjà dels organismes agraris dels municipis i en aquest ens gestor, que és l'eix central per a dinamitzar l'horta.

Perquè entre les seues funcions establertes en l'article 41 estan: desenvolupar el pla agrari, els programes i els projectes; promoure les marques de qualitat, i dur endavant campanyes d'informació i sensibilització; o implementar activitats que ajuden a incrementar la renda dels agricultors.

També s'ha de tindre en compte l'article 45, que ens parla del pla de desenvolupament agrari, que serà participat i consensuat amb tots els agents socials, i especialment amb els agricultors.
Un pla que, segons contempla la llei, ha de regular la millora de les rendes per a les persones que es dediquen a l'agricultura i empreses agràries; ha de garantir la seua rendibilitat econòmica i la supervivència de l'horta.
I, per això, alguns dels seus objectius són la millora de les infraestructures agràries, la professionalització, les produccions de qualitat, el comerç de proximitat i la diversificació de les rendes agràries.
Instruments i objectius que tindran un impacte positiu en la revalorització de l'horta i que són indispensables per a dignificar l'ofici.

Miren, tenim clar que perquè hi haja activitat agrària ha de protegir-se l'agricultor.
Sense agricultor no hi haurà agricultura, ho tenim claríssim.
Però hi ha una frase de Montasell, que ho resumix tot: si hi ha espai agrari, pot haver-hi agricultor; si no existix aquell espai, de segur que no n'hi haurà cap agricultor.
I vostés van fer tot el possible perquè no existira l'espai.
Mai van voler protegir l'horta i ara no volen que la protegim els partits que estem compromesos amb el territori.
(Aplaudiments) Ara no volen, ara no volen que la protegim els partits que estem compromesos amb l'agricultor i que estem compromesos amb la viabilitat i sostenibilitat de les explotacions agràries.

Vostés s'han convertit simplement en un partit oportunista, sense trellat ni direcció.
Senyories, les polítiques i les lleis responen als valors dels seus promotors.
Nosaltres busquem en aquesta llei parar i revertir el que ha passat al darrer temps en l'horta.
Però la pregunta clau que ha de fer-se l'agricultor que hui ens escolta és per a conéixer els valors del Partit Popular.
I la pregunta és: què va fer el Partit Popular en vint anys en defensa de l'agricultor de l'horta i l'agricultura?
Jo els contestaré: res, permetre que anara degradant-se l'espai, s'abandonara l'activitat agrícola per deixar-los morir poc a poc.

Senyor Santamaría, una actitud i una esmena simplement vergonyosa.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Per a rèplica al senyor Briet, té la paraula l'il·lustre diputat Luis Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Muchas gracias, señor Briet, por sus calificaciones.
Yo intentaré ser algo más…, espero que elegante, pero bueno.

Mire, el Partido Socialista, es curioso, porque le sucede con la huerta lo mismo que con la financiación.
Son ustedes el origen del problema y son el obstáculo para la solución del problema.
(Aplaudiments) El mismo problema.

Pero se lo voy a explicar más claro, señoría, con el ejemplo que mejor conozco, que es la ciudad de Valencia.
¿Sabe quién aprobó el plan general de Valencia en el año 1990?
¿Quién lo aprobó?
El Partido Socialista.
¿Sabe que todo lo que se ha desarrollado en Valencia fue al amparo del plan general aprobado por el Partido Socialista?
(Aplaudiments) Y usted me viene a decir, (veus) usted me viene a decir que lo nuestro es una… En fin, no quiero repetir el calificativo.

Mire, señor Briet, porque yo entiendo que este es un tema complejo, son nueve documentos los que tiene el plan de acción territorial.
Es complicado leérselos todos, la ley es más sencilla.
Pero, ¿sabe cuántos artículos dedica la ley a garantizar la rentabilidad de las explotaciones?
Uno, el 47.
Uno.
¿Sabe cuánta dotación presupuestaria, a ustedes que les preocupa la rentabilidad de la actividad agraria, cuánto dinero ha puesto?
Cero.
Si no hay ni informe de presupuestos, porque no hay gasto previsto.
Esto se hace al revés, señoría.
Primero se garantiza la viabilidad y luego, evidentemente, se le imponen a los agricultores cargas para poder sostener paisajísticamente la huerta, (aplaudiments) pero no como ustedes proponen.
No me parece que lo nuestro sea una propuesta demasiado descabellada.

Pero hace usted referencia a varias cuestiones.
Mire, Sedaví, le voy a poner el caso de Sedaví.
En Sedaví no queda suelo urbano, quedaba una pequeña parcela que ahora pasa a ser suelo rural protegido.
En esa parcela de suelo rural protegido, que hoy en día es un parking donde aparcan los coches, estaba previsto un parque y estaba prevista también una pasarela para que pudiera ir la gente de Sedaví a La Fe y estaba previsto también la construcción de un colegio.

Con esta ley se ha terminado el colegio, se ha terminado el parque, se ha terminado la pasarela.
(Aplaudiments) ¿Qué va a suceder cuando haya que hacer una estación de metro y el ferrocarril tenga que pasar por suelo rural protegido?
¿Qué va a pasar con la CV-21?
Es decir, ¿les van ustedes a negar a los municipios que renuncien a sus suelos dotacionales, a paradas de metro, a no sé, a carreteras de unión entre dos pueblos?
¡De verdad!
¿Es eso?
Es decir, ¿no será más sensato aplicar el sentido común?

Pero ustedes hablan de agricultores, y vuelvo a insistir, pero si lo ha hecho la señora…, ni siquiera la señora Salvador.
Lo ha hecho la Dirección General de Ordenación del Territorio de Compromís y no ha tenido a bien preguntar ni tener en cuenta los documentos presentados por la conselleria de agricultura, que me imagino será del Partido Socialista en este cacao que tienen ustedes.
Y ese cacao va en perjuicio de los agricultores.
No se puede salvar la huerta si no se salvan los agricultores.
Y eso no se hace desde la conselleria de vivienda.
Eso se hace desde la conselleria de agricultura trabajando también con la conselleria de vivienda.
(Aplaudiments) El Partido Popular no se ha vuelto loco, estamos hablando de cosas de sentido común.

Pero le voy a decir…, le voy a comentar.
Mire, sabe usted lo que dice la ley del agricultor profesional.
El agricultor profesional es aquel que está inscrito en el régimen especial de trabajadores agrarios y percibe de todas sus rentas por lo menos el 50% provenientes de la agricultura.
¿Sabe cuántos agricultores se quedan fuera de la aplicación de esta norma y, por tanto, de la posibilidad de acceder a los arrendamientos y a las ayudas?
Los agricultores jubilados, los titulares de los arrendamientos históricos, los agricultores profesionales cuyas rentas no lleguen al 50%.
Le pongo un caso, mi madre, que tiene setenta y cinco años y que tiene 8 hanegadas compartidas con mi tía, tampoco van a poder acceder a los beneficios supuestos de esta norma.

¿Y usted me viene a decir que lo nuestro es una propuesta demagógica, señoría?
Háganselo mirar porque desde luego el Partido Socialista, como digo, son ustedes el origen de los problemas en la mitad de las ocasiones o en casi todas las ocasiones y nunca parte de la solución de los problemas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

El senyor Briet per a rèplica al senyor Santamaría.
Disposarà de quatre minuts.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

Mire, què diu?
, que el pla general de l'Ajuntament de València el va aprovar el Partit Socialista?
Vull dir, aleshores està reconeixent que quan vostés s'apuntaven els punts de com de bé havia anat València era gràcies al Partit Socialista, no?
Està dient això?
O està dient i està amagant les requalificacions de nombrosos terrenys d'horta que va fer la senyora Rita Barberá.
(Aplaudiments) O està dient això?
, o està dient això?

I quan parlava, i quan parlava.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Briet.
Senyor Briet, un segon.

Crec que el debat està anant molt bé, amb un respecte absolut per a tots els oradors, i jo demane el mateix respecte per al senyor Briet.

Qui està en l'ús de la paraula és el senyor Briet, cap altra persona.

Senyor Briet, disculpe la interrupció.

El senyor Briet Seguí:

No passa res, president.

I dia, he sentit, Â«comunisme!
Â».
Comunisme?
Crec que esta foto és de la senyora Bonig quan presentava la LOTUP, en què presenta les figures semblants, les figures semblants a les que regula aquesta llei, les figures semblants.
.
.
(Veus) Sí!
179!
(Aplaudiments) 179 de la LOTUP.
184, 186, del deure d'edificar de solars buits.

Vol que li llisca el titular?
Vol que li'l llisca?
Â«La Generalitat abre la Puerta a los promotores.
Da igual, se podrá hacer sobre edificios que están abandonados o precisen de una rehabilitación.
En el caso que no se alcance un acuerdo se abre la posibilidad incluso de una expropiación forzosa.
Â» Comunisme?
Comunisme.
(Aplaudiments)

I sap qui va fer, i sap qui va fer les declaracions, les afirmacions que s'havia de protegir per llei l'horta de València de l'avanç del ciment?
Sap qui va dir que feia falta una llei que salvaguardara l'horta de València?
Va ser l'expresident Camps.
Ho va dir, ho va dir, però no va fer res, no va fer absolutament res, a pesar que hi havia una iniciativa popular recolzada per 118.
000 firmes, a pesar de saber que era necessari, i l'estrany és que ho sabia; i mira que ell diu que normalment no sap res del que passa al seu voltant, però açò ho sabia i no va fer res.
(Aplaudiments)

Miren, no van tindre el valor d'oposar-se als interessos urbanístics.
Vostés varen primar el negoci.
Un informe de l'agència europea de l'any 1994, un informe del consell de cultura de l'any 2000, i passaren quinze anys, quinze anys i no varen fer res.

El pla territorial que anunciaren el deixaren, com tants altres, en un calaix, perquè no els interessava afrontar el desgast polític davant dels amics i dels coneguts.
Vosté, a l'hora d'actuar, igual que en l'urbanisme, van actuar amb postureo, simplement amb declaracions d'intencions perquè Europa els vigilava.
Però, mentrestant, l'horta anava desapareixent i aixina tenien l'excusa per a transformar d'horta a rajoles i d'agricultors a agents urbanitzadors.

Vergonya, senyor Santamaría, vergonya pel passat d'un partit d'obscuritat i d'interessos, vergonya de no defensar l'interés general de tota la gent que cridava que calia actuar, protegir i fer valdre l'horta.
No estan a l'altura.
Li ho he repetit abans i li ho repetisc ara: són un partit obsolet, un partit que no tenia una planificació per a aquesta comunitat.

Com poden dir que augmentarà el preu de la vivenda per limitar el desenvolupament urbanístic si el PAT de l'horta fixa el creixement urbanístic dels municipis atenent l'estratègia territorial que van aprovar vostés?

Com es pot dir que és una norma de caràcter confiscadora?
Que és que la LOTUP, com li he dit, no imposa obligacions als propietaris?
No obliga els propietaris del sòl a edificar si ha passat un temps raonable i obri la possibilitat de l'expropiació forçosa?

Mire, senyor Santamaria, el que pretén la llei en línia a totes les legislacions i estratègies agràries nacionals i europees és potenciar la figura de l'agricultor professional i garantir la viabilitat de les explotacions.
I per descomptat que la superfície mínima de cultiu es decidirà en el pla agrari després d'un ample procés de participació pública.

Enhorabona, consellera, pel seu valor i compromís.
Enhorabona al director general pel seu (inintel·ligible) .
.
.
I gràcies, companya Graciela, per fer fàcil el treball.

Hui, quan digam Â«noÂ», estem obrint un nou temps d'oportunitats per als agricultors.
Donarem un nou impuls a l'activitat agrària.
Hui, quan digam Â«noÂ», estarem defensant les arrels de la gent d'un poble que va nàixer a l'horta i que vol conviure en ella.
Hui, quan digam Â«noÂ», començarem a restituir la dignitat de tots els qui van lluitar per l'horta i la seua identitat.
Això es diu decència i responsabilitat política, i no oportunisme.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Por dignidad del grupo, señor presidente.

El senyor president:

¿Per a quina qüestió.
.
.
?
(Veus)

La senyora Bonig Trigueros:

No, porque nos ha dicho que somos un partido obsoleto, oscurantista, de la rajola.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyoria, no té vosté la paraula.
(Veus)

Senyoria, no té vosté la paraula, perquè vosté també en esta cambra diu a segons quins partits que són independentistes.
Això forma part del joc polític.
(Aplaudiments i veus) De res.

Senyories, continuarem amb el debat, amb la fixació de posició sobre esta esmena a la totalitat.
.
.
(Veus) Senyories, estem parlant i donant una paraula.
I, si han de parlar entre vostés, ixen de l'hemicicle.

Té la paraula la il·lustre diputada María José García per a fixar posició, en nom del seu grup, sobre esta esmena a la totalitat.
(Veus)

Senyoria.
.
.
Senyor José Muñoz, isca vosté fora de l'hemicicle si ha de dirigir-se a alguna persona.
(Veus) Jo l'he vist a vosté.
Si havera vist una altra persona també li ho diria.
(Veus)

Senyora García, té vosté la paraula.
Disculpe la interrupció.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Dar la bienvenida a los alcaldes, asociaciones, colectivos y agricultores que hoy se encuentran todos aquí, en esta casa.
Bienvenidos a todos.

Me parece mentira, me parece mentira que hoy se esté debatiendo esta enmienda a la totalidad.
Pero parece mentira que se estén tirando, el PP y el PSOE, a degüello.
¿Por qué?
(Veus) Porque, realmente, hace treinta años que estas personas están en estas condiciones.
Hace treinta años que estos agricultores están dejando perder sus cosechas porque no han tenido ayudas, porque no han tenido a nadie como referente para que puedan ayudarlos a ellos.
(Aplaudiments) Hace treinta años.
Y, ahora, vienen con la enmienda a la totalidad.
Y les vamos a votar que sí, por supuesto que les vamos a votar que sí.

Nosotros también hemos hecho una enmienda a la totalidad.
Y, ¿por qué hacemos una enmienda a la totalidad?
Porque vemos que esta ley, esta ley, es injusta.
Estamos a favor de que se proteja la huerta.
Por favor, claro que sí que estamos a favor de que se proteja la huerta, pero no a costa de los agricultores, no a costa de estas personas que son las que trabajan el campo, no a costa de estas personas que son las que le dan vida al campo; que aquí nos olvidamos de una cosa muy importante, de las personas, de las personas a las que no se ha tenido en cuenta en esta ley.

He visto que también se comenta que ha habido consenso y diálogo.
No sé dónde ha estado el consenso y el diálogo porque es que esta ley ha pasado…, como todas las leyes que han pasado por esta conselleria.
Son leyes clon, que les llamo yo.
¿Por qué?
Porque esta ley va a unas personas y esas personas han presentado alegaciones y no se les ha tenido en cuenta; esas personas han dicho cuál es su parecer para que se mejore esto, y no se les ha tenido en cuenta.
Por lo tanto, ahora, ahora, ellos están ahí escuchando qué es lo que decimos.
Y no buscamos aquí la foto política; aquí lo que buscamos es ayudarlos.
Y, si estamos en ayudarlos, estamos en esa posición.
Y, si no estamos para ayudarlos, estamos en esta, por el momento.

Vamos con esta ley, con esta enmienda… Nosotros también hemos presentado una.
Y, entonces, ahora, cuando presente mi enmienda, defenderemos por qué estamos a favor de los agricultores, por qué estamos en contra de esta ley que se presenta, el porqué de todo esto.

Y, si tanto consenso hay, tanto diálogo en todas las leyes, ¿por qué hoy.
.
.
?
, se deberían de preguntar por qué hoy hay huelga de los taxistas, porque esa ley también se ha discutido en estes Corts y no estaban de acuerdo tampoco parte del gremio de los taxistas.
Por lo tanto, hoy estamos en la misma situación: una ley que se regula para estas personas y que no se ha tenido en cuenta a estas personas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Efectivament, després, vosté defensarà l'esmena a la totalitat, en nom del seu grup, a esta llei.

Per tant, passaríem.
.
.
Senyories, passaríem a escoltar la posició del Grup Parlamentari Podemos-Podem, que fixarà posició sobre l'esmena a la totalitat del Grup Popular sobre la llei de l'horta.
(Veus)

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies.

Bon dia, senyors i senyores.

Bon dia també a les organitzacions agràries i organitzacions socials que ens acompanyen.

Señor Santamaría, que un día como hoy, que se cumplen cuatro años del cierre violento de Radiotelevisión Valenciana, usted suba aquí y hable de la huerta como ha hablado, es una vergüenza, una vergüenza.
(Aplaudiments) Cuatro años se cumplen hoy del cierre de Radiotelevisión Valenciana y dieciséis de la negativa de su partido a tramitar la iniciativa legislativa popular que firmaron 118.
000 ciudadanos y ciudadanas.
(Aplaudiments) Una iniciativa legislativa popular que respondía al mandato del Consell Valencià de Cultura, que respondía a las conclusiones de organizaciones y expertos, de universidades, de un sinfín de colectivos.

Mire, la única verdad que usted ha dicho hoy es que no sabe nada de agricultura.
Pero, por lo visto, tampoco sabe nada ni de la historia de l'horta ni siquiera de la historia del Partido Popular.
Â«El Partido Popular asume dicha reivindicación -la del Consell Valencià de Cultura- y la incorpora a su programa electoral y, consecuentemente, recogida como uno de los compromisos fundamentales del programa de gobierno para esta legislatura, encomendándose, en razón de sus competencias, a la recientemente creada conselleria de territorio y viviendaÂ», programa electoral 2003-2007 del Partido Popular.

Nosotros perdimos la votación el 14 de noviembre de 2001, pero no perdimos la batalla.
Y hoy estamos aquí, defendiendo la ley de la huerta.
(Aplaudiments)

Y ustedes lo que hicieron fue no cumplir con su programa electoral ni tampoco cumplir con los compromisos que asumieron aquel día, en aquel debate, en el que decían que ustedes sí que iban a defender la huerta, pero que el problema era que las personas que presentaban la iniciativa legislativa popular se equivocaban en el instrumento.

Mire, le voy a poner unos ejemplos.
Ustedes defendieron la huerta no cumpliendo su programa electoral, no tramitando el plan de acción territorial que comprometieron, pero, por ejemplo, haciendo Sociópolis, que ustedes lo presentaban en un documento de mayo de 2015, de la conselleria de territorio y vivienda, como un ejemplo de integración huerta-ciudad.
Les invito a circular por la V-30 y a observar el éxito del modelo de integración huerta-ciudad del Partido Popular.
Ahí están los esqueletos, ahí están las ruinas de su modelo.
(Aplaudiments)

Ustedes defendieron la huerta promoviendo Nou Mil·lenni, promoviendo Nou Manises, promoviendo la reclasificación de un millón de metros cuadrados en el Safranar de Torrent.
Afortunadamente, fracasaron, porque resulta que el Partido Popular es pasado y la huerta es futuro.
(Aplaudiments)

Mire, señores del Partido Popular, esta enmienda a la totalidad es una enmienda absolutamente demagógica y absolutamente contraria al espíritu de la ley.
Porque, además, le voy a recordar, cuando ustedes hacen esta apología de lo que han llamado la dictadura agrícola -que no sé si, dentro de poco, hablaremos también de la chufa bolchevique o algún otro…, o del moniato comunista-, yo creo que ustedes olvidan algo de lo que tanto presumen, y es la Constitución.
El artículo 33 consagra la función social de la propiedad; y el artículo 47 prohíbe el uso del suelo con fines especulativos.
Y hay dos sentencias -dos, al menos; no me ha dado tiempo de buscarle más, porque no quiero aburrirle-, de 1987 y de 1993, que consagran la posibilidad, dicho por el Tribunal Constitucional, de gravar aquellas fincas deficientemente explotadas, fincas agrícolas, e incluso de expropiarlas cuando concurre un deficiente aprovechamiento, por razón, precisamente, de la función social de la propiedad.

Mire, hay un dictamen del Consejo Económico y Social, de 2004, que recomienda a toda la comunidad europea, a todos los países miembros de la Unión Europea, que se adopten planes territoriales y legislaciones específicas que regulen la huerta periurbana, que se reduzca al máximo la presión urbanística y los usos ajenos a la actividad agraria y se facilite el acceso al uso agrario de la tierra y que se creen entes gestores para hacer posible esos compromisos.

Si no entramos en la modernidad de la dirección que toma la política agraria común, no tendremos ayudas europeas, haremos más difícil el acceso…

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Montiel Márquez:

…de los agricultores a financiación europea y, por tanto, a rentas complementarias.

Señores del Partido Popular, son ustedes pasado, son ustedes pasado y siguen sin entender.
Y están poniendo en cuestión, incluso, conceptos como la soberanía…

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Montiel Márquez:

…alimentaria, consagrados internacionalmente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyoria.
.
.
El senyor Luis Santamaría replicarà al senyor Montiel sobre este punt i l'escoltarem amb el silenci i respecte que ha tingut el senyor Montiel.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señor Montiel, no tenga usted miedo a aburrirme, porque usted a mí nunca me aburre.
Me sucede con usted lo mismo que con el teatro del absurdo, que lo veo y me entretiene, ¿no?
Pues, con usted y sus postulados, me sucede exactamente lo mismo.
(Aplaudiments)

Mire, mire, mire, es curioso que un partido que no sé…, lo de radiotelevisión no sé a qué viene.
Porque tiene razón en el apunte que me hacía mi compañero Alfredo, ha subido usted a esta trona y de lo único que no ha hablado es de agricultura.
Ha hablado de Radiotelevisión Valenciana, de…; el argumentario tradicional de Podemos.

Pero me extraña que un partido que reconoce en sus líderes que no tiene un proyecto ni para Cataluña ni para España ni, por supuesto, para la Comunidad Valenciana, venga aquí a hablarnos de futuro, de proyecto y de viabilidad de la huerta valenciana.
Pero si no tienen ustedes proyecto político para nada, si lo dice Carolina Bescansa, que no lo digo yo, ¿eh?
, que lo dice la señora Carolina Bescansa.
En fin… (Aplaudiments) Y ustedes vienen a explicar y a dar lecciones.
(Veus)

Mire, ha hecho usted referencia a la ley de iniciativa legislativa popular que, con todo el respeto, pues, la presentaron, 118.
000 personas firmaron y que no se tramitó por voluntad del Partido Popular.
¿Sabe usted lo que decía también el informe del Consejo Valenciano de Cultura, al que también ha hecho referencia?
Que para proteger la huerta hacía falta un gran pacto social y un amplio consenso para que todo el mundo estuviera de acuerdo.

¿Sabe por qué se retiró y sabe por qué ahora mantenemos esta postura?
Porque hay organizaciones agrarias que representan a veinte mil familias de agricultores que no estaban de acuerdo, ni entonces ni ahora.
Y, por supuesto, no estuvimos a favor de fastidiar a los agricultores entonces ni tampoco lo estamos ahora.
(Aplaudiments) Es así de sencillo.

Y yo, evidentemente, no entiendo de agricultura; pero mi abuelo, mi tío, mi madre son agricultores.
He trabajado en la huerta de Valencia y sé cómo funciona, sé con lo que… Iba a traer…, me había planteado traerme una azada, porque seguro que la mayor parte de sus señorías no saben ni cómo funciona ni cómo se coge ni cómo se pone, (veus i aplaudiments) pero me pareció una falta de respeto.
Pero, como usted me lo tira en cara, le he dedicado más tiempo a trabajar en el campo -y no he trabajado mucho- que seguramente algunas de sus señorías, y no quiero personalizar este tema.

Miren, esta ley es una ley intervencionista, que apuesta, claramente, por la planificación económica.
No acusen a mi síndica de comunista.
Yo creo que si alguien, precisamente, está alejado de esos postulados es mi síndica y el Grupo Parlamentario Popular.

Esta ley crea un organismo centralizador, como se hizo en la época de Mao.
¿Usted se acuerda de la época de Mao?
En la época de Mao se condenó a la gente a ser vegetariana, murieron cuarenta y cinco millones de personas y, además, hubo una época que, como no se cultivaba, dijeron que los malos eran los pajaritos y, entonces, ordenaron matar a todos los pajaritos, con lo cual, las plagas terminaron con las cosechas.
Bien, como detalle curioso.

Pero yo digo, aquí, aquí, aquí, perdóneme, se crea un órgano gestor que le dice al agricultor lo que tiene que plantar.
Mi tío está plantando, por ejemplo, una serie de…, yo no sé cómo se llaman, para la comunidad siria, porque tiene un médico, que es amigo, que es sirio, y, mire, y con eso va tirando.
Pues, ahora, no, señor.
Ahora va a venir ese órgano gestor, en el que estarán todos los sabios de su grupo, de Compromís, de la universidad, etcétera, etcétera, etcétera.
Por cierto, Universidad de Valencia y politécnica que ha sido la mayor ocupación de la huerta valenciana que se ha producido en esta comunidad.
(Aplaudiments) Eso no ha sido proyecto especulativo del Partido Popular.
Las universidades públicas, (veus) que, probablemente, necesitaban ocupar esa huerta, ¿eh?
,…

El senyor president:

Un moment, senyor Santamaría.
Un segon.

El senyor Santamaría Ruiz:

…probablemente, no lo criticaré, pero…

El senyor president:

Un segon, senyor Santamaría.
(Veus)

Senyories, demane silenci i respecte per al senyor Santamaría, que està en l'ús de la paraula.

I disculpe vosté la interrupció.

El senyor Santamaría Ruiz:

No seré yo quien diga que no le hiciera falta el terreno, pero… Óigame, comunismo, porque se va a decidir en ese órgano gestor si ese agricultor riega con el sistema tradicional o con el riego por goteo.

Mire, en la ley no está reconocido el derecho al agua de los agricultores, y nosotros lo hemos recogido en una enmienda.
El agricultor tiene que tener, en esta situación en la que estamos, en la que este gobierno duerme eternamente y no hay ningún protocolo contra la sequía ni se hace absolutamente nada, la estrategia contra el cambio climático en dos años y medio todavía estamos esperando y nos vamos a…, en fin, como dice Alexis, nos vamos a tener que afeitar dos veces antes de esperar a que se produzca ese texto… Es decir, no se reconoce el derecho al agua.

El agricultor tiene derecho al agua suficiente, para gastarla eficientemente y a un precio razonable para que no lastre la viabilidad de sus explotaciones.
Y eso es lo que nosotros estamos diciendo, que se aplique el sentido común.
Garanticemos la rentabilidad y, luego, ocupémonos de todos los temas medioambientales.
A ustedes, claro, sin proyectos y sin futuro, evidentemente pedirle sentido común es pedirles mucho.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

Senyor Montiel, per a rèplica al senyor Santamaría des de l'escó.

El senyor Montiel Márquez:

Me sorprende que el señor Santamaría se remonte a Mao.
No sé si ha tenido pesadillas esta noche.
Yo lo que le digo es que ustedes gobernaron veinte años, que ustedes lo pusieron en su programa electoral, que ustedes justificaron la negativa a tramitar la ley de la huerta que apoyaron los ciudadanos, amparándose en que iban a tomar medidas.
Y durante todos estos años las únicas medidas han sido Sociópolis, Nou Mil·lenni y otras operaciones especulativas.

Ustedes no han protegido a los agricultores, no han protegido la agricultura, no les han dado ayudas.
¿De qué están hablando ustedes?
Si ustedes no lo han hecho, que eran quienes gobernaban durante veinte años.

Mire, nosotros hemos presentado 70 enmiendas a esta ley, 70 enmiendas.
Esa es la forma de construir consensos y acuerdos.
Porque muchas de esas enmiendas están directamente inspiradas por organizaciones agrarias, por colectivos sociales y por ciudadanos y ciudadanas de la huerta de Valencia.

Y entre las enmiendas que hemos presentado a los presupuestos también, está una dotación económica precisamente para redactar el plan agrícola e iniciarlo antes de los próximos seis meses.
Es que esa es la forma de hacer realmente una política que permita avanzar.

Porque, como ustedes mismos reconocían en su programa electoral, la huerta se estaba perdiendo.
Se han perdido agricultores, pero se ha perdido suelo, porque la trampa de ustedes es defender al agricultor teóricamente, pero quitarles el suelo y convertirlo en suelo urbanizable.
(Aplaudiments) Desde esa lógica no se protege la agricultura, señor Santamaría.

Le he leído, por si no ha tenido tiempo usted de leerlo, el dictamen del Consejo Económico y Social del 2004, y ya hay una carta europea de agricultura periurbana, y hay ciudades y países que están impulsando que la agricultura periurbana tenga ayudas preferentes de la PAC, al igual que la tiene la agricultura de montaña.
Si no tenemos un plan de acción territorial, si no protegemos la huerta, si no creamos un marco legislativo, no podremos acceder.

Y por tanto, estamos hablando, de nuevo, de futuro.
Y usted me sigue hablando de Mao Tse-tung.
(Aplaudiments) Me parece lamentable, lamentable, señor Santamaría.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Finalment, fixarà posició, en nom del Grup Parlamentari Compromís, a esta esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Graciela Ferrer.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyor Santamaría, ací ha tornat a fer una representació en algun sentit circense d'una sèrie d'inexactituds i de mentires que no deixen de sorprendre'm.

Aquesta llei que hui presenta el Consell, que presenta la consellera Salvador, és el primer pas imprescindible per a poder desenvolupar els projectes de vida de milers de famílies del nostre entorn que volen dedicar-se a la agricultura i viure de l'agricultura al voltant de València, en l'àrea metropolitana.
És un projecte inspirat en la dignificació de la figura del llaurador i també de la llauradora, que sempre han segut invisibilitzades en els discursos.
(Aplaudiments)

Perquè n'hi ha moltes dones llauradores, moltes que, a banda de portar casa també anaven al mercat, per exemple a la tira de comptar, això que s'està revitalitzant ara, que és una tradició que tenim en la nostra ciutat i que està absolutament vinculat a l'agricultura de proximitat, a llevar intermediaris, a llevar eixe tipus de cadenes de valor que al final el que menys rep és l'agricultor o l'agricultora que fa tota la feina més grossa i més pesada.

Aquesta llei el que proposa és rehabilitar, recuperar, dinamitzar, posar un marc per a tirar endavant en allò que és absolutament necessari per a poder mantindre els paisatges d'horta i el patrimoni que suposa, a més a més, de tot allò que ens dóna en forma d'aliments sans a nosaltres, els que vivim ací, a València i als voltants.

I això que posa és un marc d'acció per a crear els consensos, per a desenvolupar un pla d'acció agrària, un pla de desenvolupament agrari, que el Partit Popular mai ha posat damunt de la taula.
A mi me fa molta gràcia que s'estiga ací fent una representació que defensen l'agricultura, i defensen els llauradors, quan entre 2009 i 2015 reduïren a la mitat el pressupost en agricultura.

Què m'estan contant?
Què m'estan contant quan el vostre pla era bàsicament transformar els terrenys d'horta en solars?
Què m'estan contant quan no tenien cap interés en posar en valor la terra i posar en valor l'activitat agrària que es feia, es fa i es continuarà fent a l'horta?
Quan enderrocaven zones senceres per a cobrir-les de ciment.

Jo, la veritat és que no entenc el vostre posicionament, si no és merament per la demagògia, perquè en vint anys de Partit Popular s'ha perdut sòl agrari, s'ha degradat molt els paisatges i moltes zones de paisatges d'horta.
I també s'han reduït les rendes agràries.
Escolten, senyors del Partit Popular, què és el que estaven fent?

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Acabe ja, president.
I quan parlen de planificació centralitzada, el problema és que vosaltres mai heu planificat per a l'interés general.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Això que s'està plantejant és planificació estratègica.
Anticipar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

.
.
.
perquè l'horta és futur.
(Aplaudiments)

El senyor Santamaría Ruiz:

Me disculparán porque antes no he tenido ocasión de saludar a las personas, una falta de educación.
Saludos y agradecimientos a todas las personas que han decidido acudir a este debate.

Mire, la tira de contar es un sitio maravilloso.
Yo estuve hace aproximadamente tres semanas y el miedo que tenemos es que precisamente con la aplicación de esta norma deje de existir, porque va a terminar ese modo de vida del pequeño agricultor tradicional de Valencia.
Porque lo que ustedes pretenden, y yo no quería calificarlo de esta manera, es una ley de alguna forma, y lo digo entre comillas, genocida.
Pretende terminar con una forma de vida para sustituirla por colectivos afines raros, o a lo que ustedes se refieran y (inintel·ligible) .
.
.
(aplaudiments) por motivos ideológicos.

Miren, hemos hablado durante toda la intervención de la función social que según la Constitución, en el artículo 33, el señor Montiel lo ha mencionado bien -se ha equivocado en lo de Safranar, porque lo hizo el PSOE, pero lo del artículo 33 ha estado bien- habla de la función social de la propiedad.
Se puede limitar el derecho a la propiedad, siempre y cuando haya una función social.

¿Saben ustedes cuál es el concepto de función social por el que se puede privar a un agricultor del uso de su terreno, se puede ordenar el arrendamiento forzoso y se puede expropiar?
Pues mira, habla de cuatro cuestiones: habla del mantenimiento del bienestar de vida de los agricultores, de luchar contra el cambio climático, y habla del concepto al que ha hecho referencia el señor Montiel, soberanía alimentaria.

De momento, un defecto legislativo gravísimo, que es que esos motivos que justifican el que se pueda quitar el uso a un agricultor no están definidos en la norma.
No sabemos quién va a decidir, ¿el órgano gestor?
Explíqueme usted que una parcela atenta contra el cambio climático, explíquemelo, señor Montiel, porque en la ley no está.
Y en la ley se habilita que, apelando a esa cuestión, se le pueda arrendar forzosamente esa parcela y se le pueda, además, expropiar el uso.

Pero es que, mire, yo he entrado en Wikipedia, tampoco es que haya hecho un trabajo de investigación demasiado profundo.
El concepto de soberanía alimentaria es un concepto que usted dice que se maneja en el ámbito de la FAO.
Verdad a medias.
Surge en la cumbre de Roma porque lo presenta Vía Campesina, que es una organización que representa a 169 organizaciones internacionales, que tiene sede en Yakarta, que creo que está entre Mahuella y Cases de Bàrcena, y que por tanto sabe tanto de la huerta.
Está en Yakarta.

Y que además el concepto de soberanía alimentaria se debate en un foro paralelo, que es el foro de seguridad alimentaria, cuando la agricultura valenciana y la agricultura europea es la más segura del mundo.
Pero vamos al concepto de soberanía alimentaria por el que se puede aducir y se le puede privar de la propiedad privada a un agricultor.
Y no me lo invento, ¿eh?

En febrero de 2008 tuvo lugar en el foro por la soberanía alimentaria en Nyéléni, -disculpen la pronunciación- en Kenia, que tampoco está en otra comunidad, y se recoge los argumentos de Sélingué, que está en Mali, del año 2007, países todos punteros en los que ustedes se suelen mirar y se suelen recoger.

Dice, dice, lo leo, lo leo: Â«La soberanía alimentaria es el derecho de los pueblos a alimentos nutritivos y culturalmente adecuados.
Â» Yo no sé cómo puede ser un alimento algo culturalmente adecuado, pero, bueno, vamos a darlo por positivo.
Pero dice: Â«Accesible y producido de forma sostenible y ecológica.
Â»

Es decir, que aquellos alimentos que se produzcan de forma no ecológica serán argumentos suficientes para ordenar el arrendamiento forzoso, la expropiación de uso y la expropiación de los terrenos, al amparo de lo que dice esta ley.

Pero es que voy un paso más allá, porque ya que me habla usted de la…, esto.
Dice, dice, dice: Â«La soberanía alimentaria nos ofrece una estrategia para resistir y desmantelar el comercio libre.
Â» Y el señor Puig en Canadá hablando de estas cuestiones.
(Aplaudiments) Pero oigan, señores del Partido Socialista, a ver, este es el concepto por el que se va a permitir expropiar a la gente.

Es decir, aquellos agricultores que estén a favor del libre comercio, fuera.
Aquellos agricultores que no cultiven productos ecológicos, fuera.
Aquellos agricultores que aceleren el cambio climático, fuera.
Eso es lo que dice esta ley.
Apliquemos el sentido común, o garanticemos, como usted bien dice, con sus enmiendas, con nuestras 65 enmiendas, de acuerdo con las organizaciones agrarias.
Organicemos primero la rentabilidad de las explotaciones y luego pongamos las cargas a los agricultores.
Es lo único que dice nuestro grupo.
Tampoco me parece estar tan desencaminado.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

Per a rèplica al senyor Santamaría, senyora… Té vosté la paraula, senyoria.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Santamaría, torna a confirmar en aquesta rèplica que vosté d'agricultura no té ni idea.
Perquè quan se parla, per exemple.
.
.
Això que semblava que tan rar, tan rar, tan rar d'Â«alimentació culturalment adequadaÂ», deixe de mirar-se el melic i mire altres cultures on per exemple, menjar porc.
.
.

El senyor president:

Senyor Castelló, per favor.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

.
.
.
resulta que no està acceptat culturalment.
Amb la qual cosa, se pot mirar un poquet més enllà.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyora Mireia Mollà, per favor.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Se pot mirar un poquet més enllà (algú diu: Â«Xxt.
Â») a l'hora de dir segons quines coses.

Mire, jo li vaig a insistir que aquesta llei el que està proposant és un marc que s'articula en tres grans potes.
Per una banda, protegir el sòl de l'especulació urbanística que l'ha depredat de manera bestial durant els últims vint anys.
El segon pilar és la coordinació i la cooperació entre administracions i amb totes les parts interessades.
I òbviament, la principal part interessada en un espai agrari son els llauradors i les llauradores.

No sé si no escolta o no sé quin problema té.
Amb la qual cosa, això és el que es planteja com a ens gestor, un ens per a assessorar, per a formar.
Perquè, escolte, jo crec que als llauradors i a les llauradores els interessarà conéixer quines són les tendències en els mercats, tant de proximitat com més enllà, a l'hora de dissenyar què volen o què van a fer en el seu camp.

El que passa és que se veu que vostés això d'assessorar, de facilitar la formació, de crear i desenvolupar marques que donen una diferenciació de producte on no sols és la gran qualitat del producte, sinó també el valor afegit de la història, del contingut ambiental, del patrimoni que comporta.

I el tercer pilar és òbviament eixe pla de desenvolupament agrari en què ja la conselleria d'agricultura ha començat a treballar.
Ha començat a treballar.
.
.
Sí, doncs, sí, escolte, sí, perquè és que vostés en vint anys no havien fet res.
Què m'està contant ara?
Què m'està contant ara?
En vint anys se quedaren en l'immobilisme, s'abandonaren els camps, simplement era tindre una borsa de sòl barat per a reclassificar, perquè el negoci estava en la reclassificació.
.
.
, el negoci estava en la reclassificació dels terrenys, per a després especular, i ara me dirà que esta llei farà que pugen el preu de les vivendes i siga una cosa impossible poder viure en els pobles de l'horta.
Doncs, escolte, no!
I la prova està en la bombolla immobiliària que rebentà de manera bestial en 2008 i que el que ha deixat són molts milers de persones amb un gran patiment per l'especulació que vosaltres permetéreu i animàreu.

Per tant, senyor Santamaría, no vinga a dir falsedats.
Deixe la demagògia, accepten d'una vegada que es poden fer les coses d'una altra manera i que si vosaltres heu sigut incapaços durant vint anys de protegir l'horta, de posar les bases per a realment tindre una agricultura periurbana, és el vostre problema.
Al racó de pensar, hala!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos

El senyor president:

Senyories, passarem ara a debatre l'esmena a la totalitat que presenta el Grup Parlamentari Ciudadanos.

Per a la seua defensa, de l'esmena a la totalitat al projecte de llei, té la paraula la il·lustre diputada María José García, que defensarà l'esmena a la totalitat que presenta en nom del seu grup.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Dar también la bienvenida, que antes se me ha olvidado, a las agriculturas que hoy están aquí, porque son un referente para esta ley y son un referente también de viveza que hay en la tierra.

La huerta de Valencia presenta un enclave excepcional y privilegiado de enorme valor paisajístico, cultural, patrimonial e histórico.
Un cinturón verde que abraza Valencia y la convierte en una de las pocas regiones de Europa que goza de este privilegio, en un entorno muy próximo capaz de ofrecer una producción agrícola de excelente calidad, siendo los agricultores valencianos, con gran profesionalidad y esfuerzo, los que cultivan y mantienen con vida una huerta llena de tradiciones y valores.

Tras esta descripción aflora una cruda realidad: la crisis en la actividad agraria, el abandono de las administraciones a nuestro campo, una escalofriante situación que clama respuestas y soluciones.

Reproduciré de manera literal algunos de los fragmentos escritos en un artículo de opinión de manos de la hija de un Â«llauraorÂ» exemplar de l'horta de Borbotó, Rosario: Â«Era diumenge i hi havia paella.
Diverses generacions d'agricultors debatien sobre cebes, encisams, tomàquets; femar, llaurar, entaular, plantar i regar.
Orgullosos del seu ofici cada centímetre de la seua pell mostrava l'evidència de la seua lluita.
El radiant sol es convertia en solemne testimoni de tanta fatiga.

Â»Quan tenia set anys, el seu tio i son pare, els Blancos, ja estimaven i amassaven la terra.
La seua àvia tenia una parada al mercat municipal.
Amb noranta-set anys era i és un clar referent de dona treballadora i valenta en l'horta valenciana.

Â»Un dur estiu afusella tota esperança.
La collida de creïlles i cebes ha mort on ha nascut.
No hi ha dignitat en els preus.
Apunten dubtosos sis humiliants cèntims de quilo.
Amb pas ferm avança imparable el tractor destruint al seu pas qualsevol escletxa de prometedor futur.
Escolte un xanglot en aquesta trista agonia.
Â»

Esto es la realidad actual de la huerta.
El proyecto ley de la huerta supone un punto de partido fundamental para construir un camino hacia la recuperación y supervivencia de la horta valenciana.
Pero, señorías, ¿para qué sirve proteger la huerta si no se protege a quien la mantiene viva?
¿Para qué sirve proteger l'horta valenciana si no se puede subsistir de ella?

Els Â«llauraorsÂ» valencians necesitan una ley que les garantice la supervivencia de su profesión y las generaciones futuras.
Necesitan un paquete normativo económico claro y definido que garantice sus derechos a trabajar con dignidad.
Para ello es indispensable realizar un diagnóstico real y exhaustivo de la actual situación que atraviesa el campo valenciano.
Es indispensable conectar, vincular, vertebrar el binomio campo-ciudad, agricultor-consumidor, urbano y rural.

Es indispensable, desde el máximo respeto, además de definir verbalmente la figura de agricultor profesional, reconocer su trabajo, su esfuerzo, su oficio; impulsar a estas personas de carne y hueso que trabajan esas tierras y que las moldean, les dan vida.
En definitiva, señorías, es indispensable impulsar al agricultor del campo valenciano.

Esta es nuestra responsabilidad.
Está en nuestras manos evitar presentar un articulado de un proyecto ley que regule nuestra huerta de forma teórica, como un concepto museístico y paisajista, una selección de bodegones o naturaleza muerta sin más.
Pues la huerta tiene vida, pero se la da el Â«llauraorÂ» y Â«llauraoraÂ» valencià.

De nada sirve paralizar la voraz presión urbanística sin aunar todos los esfuerzos en la consecución por la dignidad de los precios del campo valenciano.
Las ayudas a la agricultura no deben responder a situaciones de solidaridad coyuntural.
Deben pasar por centrar el debate en la mejora de las rentas agrarias.
Mientras que tenemos una constante evolución ascendente de los precios de frutas y hortalizas en las cestas de la compra que adquieren los consumidores, mientras eso ocurre, en el campo valenciano se desploman los precios sin ni tan siquiera cubrir los costes de producción.

Los agricultores están cansados de promesas electorales, fotos políticas o acciones encaminadas a pomposos titulares de prensa sin la valentía de abordar los problemas reales.
Es por ello que Ciudadanos no va a respaldar una ley que protege a la huerta pero que no protege al actor principal, el Â«llauraorÂ» valencià.

Ciudadanos no va a respaldar una ley que habla de expropiación del uso, expropiación del suelo, obligatoriedad de arrendar forzosamente el terreno.
.
.
Señorías, ¿dónde está el diálogo?
¿Dónde está la opinión y respeto del agricultor por hacer lo que quieran hacer con sus tierras?
Porque las tierras son suyas, del agricultor, compradas con el sudor de su frente y no de la administración.
(Aplaudiments)

Desde Ciudadanos agradecemos encarecidamente la puesta en marcha de este proyecto ley, pero apelamos al sentido común, a la sensatez, a la reflexión, al diálogo, porque se trata de un marco jurídico incompleto.
Si este proyecto ley fuese una mesa, le faltaría una pata para que no se cayera.

Por todo lo expuesto, pedimos la paralización momentánea del proyecto ley de huerta para proponer una mesa de trabajo en defensa del llaurador valencià.
Una mesa que cuente con todos los agentes implicados en la materia agraria; una mesa que realice un análisis sólido, un diagnóstico objetivo y real al que debemos hacer frente; una mesa por la defensa y dignidad del llaurador valencià.

Con esta propuesta, Ciudadanos queremos reforzar de manera clara y contundente la figura del agricultor valenciano y, además, poner en valor la historia y tradiciones y su profesión.
Nos avergüenza profundamente que hoy se rían de ellos, nos avergüenza, de verdad, que se estén riendo de ellos.

Mientras este proyecto no cumpla con la Constitución y se ajuste al derecho constitucional, nosotros lo recurriremos también en los tribunales porque, como va dir Vicent Ruiz, Â«contra més coneixes el que estimes, més l'estimesÂ».

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a exercir el torn en contra a esta esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la il·lustre diputada Graciela Ferrer.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora García, m'ha sobtat que en la seua intervenció diguera que…, o donara a entendre que ens estem rient dels llauradors i de les llauradores valencianes.
M'ha sobtat perquè el que presenta esta llei que estem donant suport, que estem defensant, és justetament que…, posar els primers passos, posar les llavors perquè puguen viure millor, puguen millorar les seues rendes, en este cas concret, en l'àmbit de l'horta de València.

Però vosté només sembla que ha llegit tres articles de la llei, concretament els que demana en les esmenes parcials que es suprimixquen.
I el que sembla que no ha entés és que aquesta llei proposa un marc de col·laboració i coordinació entre les administracions i els llauradors per a dinamitzar l'activitat agrària per a millorar les condicions de venda dels seus productes per a d'eixa manera incrementar les possibilitats de rendes, de rendibilitat i de viabilitat.
Presenta la possibilitat de mecanismes d'intermediació perquè eixos camps que estan sense llaurar, llauradors joves i llauradores joves puguen posar-los en producció perquè si no hi han llauradors i llauradores joves que es dediquen professionalment a l'agricultura se'ns acaba l'horta.
Això és un element central en tot el plantejament d'aquesta llei.

Vosté també posava en qüestió que s'ordenara el territori.
Escolte, això, l'estratègia territorial europea ja ho dia en els anys noranta, que és necessari una ordenació del territori supramunicipal per a poder garantir la continuïtat, sobretot en espais periurbans, en espais en els quals el sòl agrari està molt amenaçat per la depredació urbana.

Però sembla que a vostés tampoc els agrada l'ordenament territorial; ni l'ordenament territorial ni que puguen existir mecanismes d'intermediació coordinats a escala de tota l'horta per a poder mobilitzar el sòl i posar-lo en producció; que es puga plantejar un pla d'acció també i desenvolupament agrari perquè d'eixa manera s'articulen mecanismes que donen rendibilitat i que, per tant, donen viabilitat als llauradors al llarg del temps.

Jo, francament, no entenc quin és el seu model, què és el que proposa, quina és l'alternativa que vosté proposa, perquè tal com ja ha especificat i ha explicat, tant la consellera com en el torn anterior el company del Grup Socialista, aquesta llei ha tingut un procés de consens molt important.

Per tant, no entenc la seua oposició tancada si no és perquè, no sé, és una manera d'eixir en els mitjans i tindre més temps ací, en la trona.
Francament, no alcance a vore, sobretot després del que proposen també en les esmenes parcials.

Per tant, francament, nosaltres continuarem defensant la conservació, la recuperació, la dignificació de l'horta i de la gent; de l'horta perquè l'horta sols tindrà futur mentre siga productiva.

Eixe és el nostre compromís, el d'ordenar els usos per a preservar els sòls de gran valor agroecològic que tenim al voltant de la ciutat perquè no es perga eixe recurs, que no sols és un recurs productiu sinó que és un recurs pràcticament no renovable; quan el perguem és molt difícil recuperar-lo.

Aquesta norma, aquesta llei permet la recuperació de zones ja degradades i, a més a més, la recuperació de zones degradades en les quals es recupera l'activitat agrària en una gran proporció.
I, per una altra banda, també articula els mecanismes per a fer complementaris i, al mateix temps, compatibles altres usos que poden ser terciaris, que poden estar donant una renda complementària als mateixos llauradors i llauradores.

Francament, no entenc quin és el model de Ciudadanos per a l'horta de València.
Si no és l'ordenació territorial, si el pla de desenvolupament agrari no els agrada, si l'ens en el qual estaran representades totes les parts interessades amb un protagonisme especial de representants de llauradors i llauradores per a tots plegats fer una estratègia de futur per a les seues vides i per tant per al territori, no sé quin és el seu model.
A vegades em pregunte si tenen algun model.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ferrer.

Senyora García, per a rèplica a la diputada Ferrer.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, voy a comentarle una cosa que no le permito.
No le permito que diga que estamos aquí para hacernos una foto o para salir más tiempo en los medios de comunicación.
¡No se lo permito!
¡No se lo permito!
(Aplaudiments) Porque nosotros somos los que menos salimos en los medios de comunicación.
(Veus)

El senyor president:

Senyories.

La senyora García Jiménez:

¡Me da igual!
¡Es que me da igual!
La labor que estamos haciendo es la justa, es la mejor, es la labor que tenemos que hacer ¡por los ciudadanos!
, y no hacemos otra labor que no sea por ellos.

Me está diciendo que no me he leído la ley.
Me he leído la ley, me la he subrayado, me he sacado todas las cosas.

Me dice en su discurso que no he dicho nada, que si no estoy de acuerdo.
Sí, ¡claro que estoy de acuerdo en muchas cosas!
Y le voy a decir: de programas de formación; de incentivar variedades locales; de realizar campañas de publicidad; de conservar el patrimonio hidráulico y arquitectónico; de poner en marcha el ente gestor, en todo eso estamos de acuerdo.
Pero, ¿con qué presupuesto?
Con cero presupuesto.
Porque para poner esta ley en marcha, ¿cuánto hay en el presupuesto de infraestructura?
Cero euros.
¿Cuánto presupuesto hay en el de agricultora?
Cero euros.

Después, comenta otra cosa del plan agrario.
El plan agrario, la ley lo lleva a la conselleria de infraestructuras, y el plan ¿quién lo redacta?
La conselleria, ¿vale?
, de agricultura.
Con lo cual, ¿me dirán ahí qué es lo que van a poner?
¿Me dirán qué es lo que van a incorporar ahí con cero euros?
¿Me pueden decir alguna cosa?
Porque de todas estas que he visto de aquí, de todas estas, que hay un montón, solamente hay una, ¡una!
, que tiene en cuenta al agricultor.

Y le digo por qué no tiene en cuenta al agricultor, por qué no se está trabajando la huerta, por qué los agricultores deciden coger otro oficio, simplemente por esto (soroll de papers), por esto, porque no tienen ¡rentabilidad en sus campos!
¡Fíjense!
, cebollas a 4 céntimos ¡el kilo!
, a 4 céntimos.
Ni una gominola cuesta eso, y esto es un kilo.

Con lo cual, ¿qué han tenido que hacer?
Arrasar todos sus campos, han tenido que coger y labrarlos después de tener una cosecha.
La cebolla es una de las cosas que cuesta producir, es lo que más cuesta.
Se esperaban 40 céntimos y se las pagan a 4 céntimos.
¡40 céntimos por kilo!
¡Jolín!
, ni que estuvieran pidiendo una cantidad excesiva, ¡ni una botella de agua!
, eso ni una botella de 33 centilitros, y ellos que piden simplemente ¡rentabilidad!

Y ¿dónde está en esta ley la rentabilidad?
Yo no la veo.
No veo en ningún sitio donde se haya tenido en cuenta al agricultor.

Usted nos dice que si no hay personas que se dedican a la agricultura se acabará la huerta.
Ahí le doy la razón.
¡Claro que le doy la razón!
¡Por supuesto!
Nosotros estamos a favor de la huerta, estamos; pero también estamos a favor del agricultor.
Al agricultor ¿dónde se le ha metido en esta ley?
¿Dónde?
¿En qué parte del articulado se le ha metido al agricultor?
¿Dónde se han tenido en cuenta todas las enmiendas que han presentado ellos?
¿Dónde están?
Aquí no veo ninguna reflejada, alguna, peccata minuta, igual que nos van a hacer a nosotros cuando presentemos las nuestras.

Por eso hemos presentado esta enmienda a la totalidad porque queremos que salga una ley consensuada por todos, y por eso hemos presentado que haya una mesa de diálogo por esto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora García.

Senyora Ferrer, quan vullga.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, jo crec que continue sense explicar-me bé.

Estem parlant d'una llei en la qual n'hi ha uns elements de desenvolupament.
Un element de desenvolupament, en este cas normatiu, serà el pla d'acció territorial de l'horta, d'ordenació del territori.

Tenim un altre element de desenvolupament, que és un pla de desenvolupament agrari, en el qual els objectius que es posen en la llei, en la llei es posen els objectius del pla agrari, del pla agrari.
¿Quins són els objectius?
Principal objectiu: garantir la rendibilitat de l'activitat agrària i, per tant, la viabilitat de les explotacions.
(Se sent una veu que diu: Â«Agraria, no de los agricultores.
Â») A vore, l'activitat agrària és la que desenvolupen els agricultors (veus), si no n'hi ha activitat agrària no poden haver-hi ni agricultors ni agricultores perquè no tenen activitat agrària i aleshores no reben rendes d'eixa activitat agrària.
¡A vore si mos entenem!
La rendibilitat econòmica no serà de l'agricultor perquè l'agricultor és una persona, la viabilitat serà d'una activitat, de la qual, doncs, rep les rendes el llaurador o la llauradora.
Però, bé.

En eixe pla de desenvolupament agrari es parla com a objectiu de tot el tema de canals curts de comercialització, perquè la major part del valor afegit de les vendes de la producció siguen per al productor i no per als intermediaris.

I això significa agricultura de proximitat: agricultura periurbana; agricultura de quilòmetre zero; portar l'horta a la ciutat, com ja tenim algunes experiències en la ciutat de València en els mercats, l'horta en la plaça, etcètera; en donar a conéixer l'activitat dels llauradors i les llauradores i la importància que té per a tots i per a totes els que vivim a Valencia, pels voltants, en l'àrea metropolitana.

Fer atractiva i possible l'activitat agrària en l'horta passa per mecanismes d'intermediació i, per tant, si n'hi ha sòl infrautilitzat, en primer lloc, es posaran en marxa els mecanismes voluntaris, els mecanismes d'intermediació per a poder ajuntar l'oferta de sòl amb la demanda de sòl en forma de cessions d'ús, en forma d'arrendaments; i, en última instància, per a garantir eixa funció social del sòl agrari està previst l'aplicació de mesures coercitives, que no és la primera opció, és l'última, ultimíssima, i en el mig n'hi ha moltes coses a fer.

Però, mire, jo li vaig llançar una pregunta en la intervenció anterior: ¿quin és el seu model?
Perquè no sé si continua sent el seu model aquell que presentaren l'any passat en l'any 2006, 2016, perdó, quan deia, en una proposició no de llei, quan deia Â«que amb l'objectiu de fomentar la huerta valenciana y potenciar sus productos, proponemos poner en marcha un proyecto de reconversión de algunos espacios de huerta urbana en un parque temático que tenga como protagonista la historia de la huerta valenciana y que incluya actividades lúdicas o de ocio, así como mercados de productos directamente de la tierraÂ».

Mire, per a nosaltres l'horta és territori, l'horta és futur, l'horta és vida, però mai serà un parc temàtic.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Molt bé!
Â»)

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ferrer.

Per a fixar la posició de la resta de grups parlamentaris té la paraula, per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor Antonio Montiel.

Quan vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Muchas gracias.

Señora García, me entristece profundamente su posición, no la…

Yo puedo entender que el Partido Popular que vetó la posibilidad de que la ciudadanía valenciana pusiera, sometiera a debate en este parlamento una iniciativa legislativa popular suscrita por 118.
000 personas hoy siga oponiéndose a la huerta, sobre todo porque tienen que ocultar que durante veinte años lo único que hicieron fue contribuir a la destrucción.

Pero usted no debería hacer seguimiento de las posiciones del Partido Popular, lo digo porque como usted ha hablado de leyes clon, creo que no sería bueno que Ciudadanos fuera un clon del Partido Popular.
(Aplaudiments)

Y, mire, deje usted al señor Santamaría releyendo a Mao Tse-tung y preocupado por lo que diga mi amiga Carolina Bescansa.
Lea usted al papa Francisco Laudato sí, la encíclica de mayo del 2015 cuando el papa habla de cambio climático, de ecología ambiental, económica y social, de agricultora sostenible diversificada o de conversión ecológica.
Vuelva usted a la realidad.

Mire, no se puede defender a los agricultores en abstracto y votar después a favor del CETA porque el CETA supone un golpe de muerte a las denominaciones de origen.
Y una de las cosas que necesita la huerta de Valencia (aplaudiments) es precisamente que haya itinerarios de calidad, denominaciones de origen,…

La senyora vicepresidenta primera:

Silencio, por favor.

El senyor Montiel Márquez:

…certificaciones que permitan colocar la posición que nos toca en un mercado cada vez más competitivo pero hacerlo por la calidad, no por la cantidad.

Porque si hablamos de cantidad, para cantidad la entrada de productos sudafricanos que ustedes apoyaron también con los acuerdos con Sudáfrica (aplaudiments), que están hundiendo el mercado de los cítricos.
Pregúntele a AVA, pregúntele a la Unió de Llauradors.
No se quede en la mistificación del agricultor.

Mire, yo creo que esta ley es mejorable, es mejorable, pero esta ley es una reivindicación social.
Y yo creo que, además, llevamos demasiados años esperándolo, no es razonable que ustedes lo hagan.

Mire, decía el Partido Popular en su programa electoral del 2003, decía, Â«entre 1956 y finales del siglo XX la huerta se reduce a la mitad, lo que supone que de mantenerse este ritmo en un periodo entre treinta y cinco y cincuenta años desaparecería totalmenteÂ».
Oiga, y ellos han consumido quince años en no hacer nada.
No, peor, en destruir más huerta.
No le haga usted el juego a quienes han destruido la huerta.
(Aplaudiments) Para que haya agricultores hace falta suelo que cultivar.
Cuando haya suelo que cultivar en condiciones adecuadas, habrá agricultores con una vida digna.

Esta ley abre la vía a un acuerdo que tenemos que conseguir en esta cámara.
Y habrá un proceso de participación, ha habido un proceso de participación ciudadana.
Seguirá habiendo un proceso de participación a través de las enmiendas, habrá un debate social.
Y nosotros no queremos que ese debate se quede exclusivamente en estas cuatro paredes, queremos que ese debate esté en la calle y queremos que la huerta se entienda no solamente como la propiedad de quienes la cultivan, que son quienes tienen que ser los primeros beneficiarios, sino también del conjunto de la sociedad.

Hace unos días se publicaban las ventajas que tiene la huerta también en relación con el cambio climático, porque combate el efecto isla de calor que genera la ciudad.
Tenemos una posición privilegiada, lo reconocen las universidades de medio mundo, precisamente por el entramado que constituye la articulación entre la huerta y la ciudad.
Es un territorio antropizado, pero eso no quiere decir, eso no legitima que se siga destruyendo la huerta.

Nosotros queremos salvar la huerta, recuperar la huerta, ayudar a los agricultores.
Pero yo creo que la actitud negacionista que ustedes tienen le hace un flaco favor a la posibilidad de llegar a ningún consenso.

Por tanto, reconsideren su posición, retiren la enmienda a la totalidad y empiecen a apostar por el futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Montiel.

Senyora García, per a rèplica.

Quan vullga, senyora García.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señora presidenta.

Además de los autores que usted ha citado, del papa, persona que considero muy razonable y muy cercana, ¿de acuerdo?
, también me he leído la ley.
Fíjense, me he leído la ley y sé lo que hay en el articulado; o sea que sé lo que hay en el articulado.
¡Anda!
¡Sí!
¡Es verdad!
¡Me la he leído!
¿Dígame en qué artículo, en qué artículo simplemente hay alguna propuesta para estas personas que están aquí arriba?
Díganselo ustedes, díganselo ustedes.
¿En qué parte, en qué parte están fomentando al agricultor?

Dicen que el PP le puso un veto a la agricultura.
Sí, y es verdad, y se lo reconozco.
Pero es que ustedes le están poniendo un veto al agricultor, un veto a estos agricultores que hay aquí, agricultores y agricultoras que están hoy aquí, que han venido a saber qué es lo que estamos diciendo, este guirigay que tiene aquí, este guirigay.

También nos dice que el suelo necesita rentabilidad.
Sí, yo le vuelvo a sacar, y le voy a sacar otra, otra, además de esas personas -es que hay para todos, o sea que…-, además -es verdad, he traído para todos-, (rialles) además de no tener suerte ni con las cebollas ni con las patatas, tampoco tienen suerte con las sandías.
¡Pobrecitos, no tienen suerte con nada!
Se están gastando su dinero, su dinero, ¿y qué es lo que pasa?
Que no tienen rentabilidad.
Y cuando no tienen rentabilidad… Le voy a leer un texto de los que antes se me ha olvidado citarles.
Jaime Valls, que era un ingeniero, se dedicó a la agricultura, y dice: Â«Ayer me las pagaban a seis céntimos -de eso, hablamos de las cebollas-, hoy a cuatro; me ofrecieron una fortuna por este terreno para edificar, pero lo quería para mí, porque me gustaba trabajar la tierra.
¿Qué pienso ahora?
Que fui tonto.
Â»

O sea, eso es lo que piensan los agricultores, eso es lo que piensan con esta ley.
No les ayudan en nada.
Dicen que sí.
¿Dónde están las dotaciones económicas?
¿Dónde están las dotaciones económicas para poner en marcha esta ley que va a sacar el Consell el año que viene?
¿Dónde está?
¡Dígamelo usted!
Usted, que es una persona razonable, que sabe que está a favor de muchas cosas y otras en contra, ¿por qué apoya esto?
¿Por qué apoya esto hasta que no esté redactada correctamente esta ley?
A mí me gustaría saber, o sea, por qué apoya esta ley.

Yo no soy el clon ni del PP ni de nadie, no somos ningunos el clon de nadie.
Presentamos nosotros esta enmienda a la totalidad.
Que después hayan venido ellos y hayan presentado otra, bueno, pues bien.
(Veus) O sea que… ¡Pues bien!
Las aceptamos.
¿Correcto?

Y después le voy a leer lo que dice Roque, un llaurador de Rocafort, que fuimos a visitarlo,…

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor, guarden silenci.

La senyora García Jiménez:

.
.
.
igual que hemos visitado a los agricultores.
Â«Como dijo Zapata, la tierra es para quien la trabaja.
Â» (Aplaudiments) Eso lo dijo el agricultor.
Â«Nos costó mucho esfuerzo y dinero comprar un trozo de terreno que tenía antes el terrateniente, para que ahora sea la administración quien decida nuestro futuro.
Â»

Tómenlo en cuenta.
Ustedes quieren que se haga una foto idílica de aquí, de la huerta, y que dentro de cincuenta años esto esté en la misma situación.
Estamos a favor de la huerta, lo he dicho y lo vuelvo a repetir, pero también estamos a favor del agricultor, y ahí nos encontrarán ellos.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora García.
Moltes gràcies.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor diputat, senyor Rafael Briet.

Perdone, senyor Briet.

Sí, té vosté raó, senyor Montiel.

Senyor Briet, perdone, no m'havia adonat que el senyor Montiel havia demanat rèplica.
Disculpen els dos.

Ha d'apretar el micro.
Un segon.
Ara, ara.

El senyor Montiel Márquez:

Después de invocar al papa sin éxito, ya no sé si pedir Â«santa Carolina Punset baja de nuevo e ilumínalosÂ», porque de verdad que no han entendido nada.
(Aplaudiments)

Señora García, señora García, estamos hablando de que abrir la posibilidad, la puerta que cerró el Partido Popular de manera abrupta, en las narices de 118.
000 personas, que nos gastamos nuestro dinero, nuestro tiempo y nuestra energía para impulsar una iniciativa legislativa popular en los años 2000-2001.

La ley es mejorable, hemos presentado setenta enmiendas, pero vamos a trabajar sobre la ley.
Negar la posibilidad es seguir marcando el tic-tac del fin de la huerta.
No se puede defender a los agricultores y negar la posibilidad de que haya un marco regulador que posibilite poner en valor la producción, crear canales seguros de distribución, marcas de calidad, facilitar ayudas para cultivos que sean competitivos.
No se puede defender al agricultor y que cada ayuntamiento campe por su respeto reclasificando lo que le pete.
Hay que crear un ente gestor.
Si es que se lo están diciendo desde Europa.
Les he leído el dictamen del 2004, un dictamen del Consejo Económico y Social que no tuvo ningún voto en contra.
En el Consejo Económico y Social hay empresarios, agricultores, sindicatos, hay de todo; no son los peligrosos ecologistas a los que tiene miedo el señor Santamaría, no son bolcheviques, es la Unión Europea, el Consejo Económico y Social.
Hay reformas de la Política Agraria Común que si no colocamos a tiempo las velas en esa dirección nos veremos privados de ayudas.

Señora García, lo que hay que hacer es un ejercicio de responsabilidad con los agricultores; no acabar poniéndolos en una urna como al negro de Banyoles.
¿Lo entiende?
(Aplaudiments) Que no es una cuestión que se puedan proteger ahí y no tocarlos.
Es al revés, hay que bajar y buscar soluciones entre todos.

Por tanto, yo le reitero, retire la enmienda a la totalidad, no tiene sentido, no hacen más que seguidismo del Partido Popular, déjelos a solas con su vergüenza, como la vergüenza del aniversario de hoy, cuatro años de Radiotelevisión Valenciana cerrada.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Xavier Morera Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Ara sí, fixarà posició sobre esta esmena a la totalitat del Grup Ciudadanos, l'il·lustre diputat Rafael Briet, en nom del Grup Socialista.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

Companya, intentarem utilitzar un altre to al que he utilitzat abans amb el Partit Popular, perquè ells eren els responsables d'on estaven, i jo crec que vostés amb aquesta esmena pareix que vullguen ser també responsables.

Però ens hem oferit en nombroses ocasions per a poder parlar i explicar aquelles coses que podrien estar entenent-se de forma diferent al que planteja la llei.
Vosté ha comentat que s'ha llegit la llei i l'ha subratllada.
Però, a part de subratllar-la hi ha molt més de treball darrere, María José, n'hi ha moltes vegades moltes opinions, moltes formes de vore una llei que jo crec que vosté no està tenint en compte.
Jo crec que no ha sigut suficient subratllar-la perquè la llei diu molt més que allò que vosté ens diu en la pròpia esmena.

Estem en total desacord amb l'esmena perquè la llei de l'horta que hui debatem és un punt de partida per a construir un nou camí, i és una llei necessària i en cap cas oblida els llauradors.

No pot afirmar Ciutadans que no regula un (inintel·ligible) .
.
.
t normatiu perquè tampoc és cert.
El pla d'acció territorial, l'ens gestor, el pla agrari, concreten les accions oportunes per a garantir la protecció i dinamitzar l'activitat i dignificar els llauradors.

Afirmar que de res servix paralitzar la voraç pressió urbanística és d'una responsabilitat política que demostra clarament que no saben on estan.
Aquest posicionament no l'hagueren fet mai els seus anteriors síndics, ni Carolina Punset ni Alexis Marí, perquè ells sí que estan sent honestos amb la defensa de l'urbanisme sostenible i estan sent, a més, honestos en allò que reivindicaren.
Ciutadans es va pronunciar clarament en la necessitat de parar la destrucció i la degradació d'aquest territori.
I és precisament aquesta llei, María José, la que farà realitat que es puguen dignificar els preus, possibilitant la marca de qualitat lligada a la traçabilitat dels productes, potenciant els canals de proximitat, creant l'ens gestor i reconeixent el valor dels productes de l'horta.
Accions totes elles que estan tenint èxit a altres parcs periurbans.

És precisament aquesta llei la que preveu la possibilitat de les activitats terciàries.
Els únics que han fet propostes, conforme ja han dit, perquè l'horta fora un museu, van ser vostés.
Sí, sí, ho ha comentat la meua companya de Compromís.
En abril de 2016 vostés van presentar una proposició no de llei que parlava de l'horta com un museu i que va ser denegada per molts dels grups.

Senyora García, aquesta llei activa i posa en valor l'agricultura amb mecanismes que estan establerts en la mateixa llei i que, lògicament, han de desenvolupar-se.

Miren, quant a l'arrendament forçós, si ha vist la documentació adjunta hauran pogut comprovar que les observacions essencials als articles 26, 27 i 28, que arreplega el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, estan recollides en el projecte de llei presentat a estes Corts.

Com ja hem explicat, aquestes figures estan incloses dins de diverses legislacions autonòmiques; són legals i han de servir per a regenerar i recuperar i posar en valor aquells terrenys degradats.

M'haguera agradat poder-li explicar fil per randa les figures dels sectors i els enclavaments; explicar-li que parteixen de la realitat d'una horta que hem heretat; explicar-li que seran dos instruments importants per recuperar els espais degradats.
No es pot generalitzar en aquests instruments perquè tan sols s'aplicaran als terrenys delimitats pel pla d'acció territorial que hagen de ser objecte de recuperació pels seus valors i funcions ambientals, territorials, paisatgístiques i econòmiques.

Hui, amb la seua esmena injusta, irresponsable, estan anant contra aquelles persones i contra els agricultors que lluiten per l'horta.

Hui, sense adonar-se'n, estan compartint, donant suport i fent-se responsables de les accions urbanístiques d'un Partit Popular que va degradar poc a poc l'horta, l'activitat agrícola i els seus agricultors.

L'horta demana a crits la decència, la comprensió i la justícia que no va tindre en altres legislatures.
I amb la seua acció, amb la seua esmena, no estan recuperant ni la decència, ni la comprensió ni la justícia que l'horta no va tindre.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora García, per a rèplica al senyor Briet.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Briet, le voy a hablar con otro tono porque usted sí que vino a acercarse con nosotros a hablar de las enmiendas de la ley, y es una cosa que se lo agradezco porque, de verdad, ha sido uno de los parlamentarios que siempre ha buscado nuestro consenso.
Pero es que también nos hubiera gustado que ese consenso también se lo hubiese dado a los agricultores, ese consenso que hoy nos cita aquí y que le agradezco.
Ellos también se lo hubiesen agradecido, por supuesto, que los tuviera en cuenta y que mirasen por ellos.

Está hablando del pasado, de un urbanismo sostenible.
Le estoy diciendo que nosotros estamos a favor de la huerta, claro que estamos a favor de la huerta.
Si lo único que queremos es que aquí se modifiquen ciertas cosas y, hasta que no se modifiquen, no vamos a parar, porque hay unas personas detrás que no se lo merecen, porque hay unas personas que están trabajando el campo que no se lo merecen, porque hay unas personas que le están dando vida al campo, que ustedes están comiendo de esos alimentos, y no se lo merecen.
¿A que usted cobra cada mes?
Y yo también, por supuesto.
Pero, ¿y ellos?
¿Cuándo cobran?
Cuando finaliza su cosecha, cuando finaliza la cosecha.
Y, ¿qué pasa cuando no hay cosecha?
Que no comen.

Esto no es rentable.
Y, si no es rentable, habrá que buscar las vías para hacer rentable esa huerta.
Porque los agricultores antes han dejado morir sus productos, sus productos -que eso da una lástima…-, que venderlos.
Y, ¿por qué es?
Por los precios.
Porque en esta ley no se ha tenido tampoco en cuenta al agricultor.
Han buscado la foto idílica, y lo decía el señor Roque, llaurador de Borbotó: Â«Busquen, busquen la foto, llaurant mosatros, que passen les bicicletes i diguent: «Mira, ahí està el tonto del llaurador fent la seua feina«, ¿saps?
, mentres passen i van fent la seua collita, a voltes gratuïtament, van fent la collita.
Â» Perquè una altra de les coses que tampoc està ací legislada és qui va a cuidar eixe camp perquè no furten, ¿qui el va a cuidar?
Però, bé, li done més idees, perquè tinga per a la rèplica.

La nueva cara de la tira de contar… Es que también se ha hablado de eso aquí.
O sea, efectivamente, se han incorporado 800.
000 euros para remodelar la nave, esa nave que antes, antes, se tenía que ir a la una para coger sitio y que hoy en día miren cómo está, vacía, medio vacía.
Sí, señor.
La venta es aquí de proximidad, huele a huerta, por supuesto que huele a huerta.
Pero, ¿con eso qué han hecho?
Con remodelar, lo que han hecho es ponerle una luz más bonita, sí.
Pero, ¿y en los precios?
¿Qué ha pasado con los precios?
Que continúan igual.
Una caja de caquis, con una luz más bonita, cuesta de cuatro a cinco euros, una caja de once kilos, con una luz más bonita; y, después, el regateo.

Señores, todo esto, todo esto ha venido, ¿por qué?
Por la dejadez.
Por la dejadez de unos y por la dejadez de otros.
Y ahora, que te ponen una ley, que podía ser una ley que perdurara en el tiempo -que eso es lo que buscamos, una ley que perdure en el tiempo-, cogen y les ponen palos en las ruedas.
Sí, señor, les ponen piedras.
¿Para qué?
Para que no se puedan levantar.

Estos agricultores que están hoy aquí se merecen otra cosa.
Se merecen que les ayuden.
Se merecen que los escuchen.
Se merecen que luchen por ellos.
Y ahí vamos a estar nosotros.

Y, si me deja tiempo, fíjese, le voy a leer una cosa del Tribunal de las Aguas, y no tiene nada que ver con ellos, que no está hoy el Tribunal de las Aguas aquí, pero le indico: Â«Recoge en este plan una de las prioridades que hemos venido reclamando desde el tribunal, que es que se quiere defender la huerta.
Y es que, defender y proteger la figura del agricultor profesional que obtiene rendimiento de su trabajo…, pero solo se hace desde la perspectiva exclusiva de declaración de intenciones, sin aportar, según nuestro parecer, ninguna medida para mejorar su situación y garantizar su asentamiento.
Â»

Rentabilidad,…

El senyor president:

Moltes…

La senyora García Jiménez:

…ellos necesitan rentabilidad.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Supose que el senyor Briet contestarà.
¿Des de l'escó?

Senyor Briet, té vosté la paraula.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, president.

Em sap mal, però en la rèplica jo crec que d'allò que li he contat abans no m'ha replicat absolutament res.
M'ha contat coses que no tenen absolutament res que vore amb allò que jo li he dit.

Jo li he plantejat que crec que Ciutadans no sap on està, no sap on està.
Ciutadans, quan estava Carolina Punset i estava el senyor Alexis Marí, tenien un model de desenrotllament sostenible, d'urbanisme sostenible i que vostés, hui, en aquesta esmena, estan absolutament destrossant, (aplaudiments) estan absolutament destrossant.

Mire, per una altra part, parla.
.
.
, en la seua esmena parla de mesures concretes.
I, quan parla de mesures concretes, jo li he explicat, que no m'ha debatut.
.
.
, vull dir, se n'ha anat a traure'm una foto de la tira de comptar.
Però jo li he explicat que, per a dignificar els preus, cal possibilitar la marca de qualitat lligada a la traçabilitat dels productes, això ho posa aquesta llei; (veus) cal.
.
.
, si em permet, cal potenciar els canals de proximitat.
Es crea l'ens gestor, on una part fonamental són els agricultors.
I, a més, es reconeixen els valors dels productes de l'horta.
I, a més, a més, és precisament aquesta llei la que preveu les activitats terciàries.

Per tant, d'allò que jo li he dit, si ha llegit la llei -que vosté diu que l'ha llegida, l'ha subratllada i l'ha estudiada-, doncs, jo, simplement, li afegiria que, a la millor, no l'ha entesa, però no ho dic en una intenció de confrontament.
Vull dir, a la millor ens fa falta seure'ns, ens fa falta dialogar, vore què preveu la llei, vore on hem d'anar.
I això és el que el Partit Socialista ha intentat, sap que ho ha intentat no una ni dos ni tres, totes les voltes que ha sigut possible, per la meua part, apropar-me a vosté; però no he tingut la sort, no he tingut la sort de poder-me seure a poder debatre-la abans, abans inclús de les esmenes.

Perquè el Partit Socialista, Compromís, volem sumar, volem sumar perquè esta llei siga eixa llei que vosté diu, que perdure en el temps.
Però, per a això, han de canviar d'actitud.
Fer-se responsables hui, fer-se responsables hui de tot el que ha fet el Partit Popular, fer-se responsables hui del no a la iniciativa, a la iniciativa popular, de dir-li Â«noÂ» a la iniciativa popular, crec que estan totalment equivocats, totalment equivocats.

Mire, la meua companya, i abans jo també, ja ha comentat les seues paraules.
Â«La presión urbanística industrial ha causado, en los últimos años, un catastrófico impacto en la huerta valenciana.
Â» PNL presentada per Ciutadans en 2016.
Ara ja han canviat.
Â«Por otro lado, cabe destacar que no son las sociedades más modernas, más avanzadas, las que valoran más su patrimonio histórico y cultural y las sociedades más atrasadas las más dispuestas a renunciar a los valores que las identificanÂ», eixes eren paraules de vosté.
Vull dir, no era un altre company de Ciutadans; eren paraules de vosté.

Mire, de les seues pròpies paraules s'esdevé que l'esmena que hui presenten no està justificada; que l'afirmació que no servix per a res parar la voraç pressió urbanística, és desafortunada i tot el contrari al que havien manifestat fins avui.

Li demane que estudie amb profunditat tot el conjunt de la llei; que estudie amb profunditat i amb atenció tots els articles que parlen de l'ens gestor i del pla agrari; i, sobretot, conega al detall tot el que proposa el pla d'acció territorial, i podrà veure l'avanç que suposa aquesta llei.
Els objectius d'aquesta llei estan clars: protegir els valors de l'horta, la seua activitat i les persones que es dediquen a l'agricultura.

Li hem explicat que aquesta llei ha concretat fins (inintel·ligible) .
.
.
on devia, i que el seu desenvolupament serà en un futur, quan desenrotllem.
.
.

Però, mire, cal destacar que les societats més modernes, conforme vosté ha dit, són les que protegixen el territori.
I, amb la seua esmena, amb la seua esmena, està fent tot el contrari, està desdient-se d'allò que han fet fins ara, estan dient-li Â«noÂ» al llaurador, Â«noÂ» a l'horta i, sobretot, Â«noÂ» a urbanisme sostenible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Finalitzarem el debat a esta esmena a la totalitat amb la fixació de posició, per part del senyor Santamaría, en nom del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señor presidente.

Señorías.

Ya le anticipo al Grupo Ciudadanos que nuestro partido votará a favor de su enmienda a la totalidad, porque coincidimos en la necesidad de devolver el proyecto y de poner algo de orden.

Pero he estado escuchando tantas cosas que me parece…, me parece absurdo.

Señor Briet, si usted quiere ganarse el apoyo o si alguien quiere ganarse el apoyo del señor Marí, que lo haga en los despachos, pero que no lo haga babeando aquí, ni a él ni a la señora Punset, (aplaudiments) que lo dejan en una situación enormemente incómoda, y el señor Marí no se lo merece.

En segundo lugar, ¿quién era el alcalde de Concentaina cuando se cargó la mitad de la huerta del pueblo?
(Veus) ¿Quién era?
No lo sé, yo no lo sé, pero, igual, alguien de la audiencia lo sabe.
(Veus)

El senyor president:

Senyoria, un segon, un segon.

Tenen vostés raó.
(Veus)

Senyor Luis Santamaría, està vosté fixant posició… (Protestes) Un segon, un segon.

El senyor Santamaría Ruiz:

Estamos hablando de la huerta, ¿no?

El senyor president:

Un segon.

Senyoria, senyoria… (Veus) Vosté està fixant posició, en nom del seu grup, d'acord a l'esmena del Grup Ciudadanos.
Si vosté interpel·la el senyor Briet, tindrà el senyor Briet temps de rèplica.

El senyor Santamaría Ruiz:

Muy bien, sin ningún problema.
(Veus)

El senyor president:

Ha de dirigir-se vosté… (Se sent una veu que diu: Â«Dirígete.
Â»)

El senyor Santamaría Ruiz:

Sin ningún problema.
Aquí estamos para debatir, y no seré yo quien restrinja ese debate.

Hemos también recibido lecciones de que nos expone un proyecto para la huerta quien no tiene un proyecto ni para España ni para la Comunidad Valenciana ni para Cataluña, que no lo digo yo, que lo dicen los propios dirigentes de ese partido.
(Veus)

Y al señor Montiel, que es un señor que, como diputado, es un gran diputado, habla muy bien y resulta creíble, yo lo que le pediría es que no hable en nombre de los agricultores.
Los agricultores son mayores de edad, votan sus impuestos; suba y escúchelos.
(Aplaudiments) Yo no.
Yo he cogido, en las enmiendas, las propuestas de la Asociación Valenciana de Agricultores y las he traducido.
Hable usted con ellos, pero no les hable en nombre de ellos, porque los agricultores tienen voz propia, no hablen…

Es igual que… He estado escuchando también a la señora de Compromís -por si también quiere hacer la réplica-.
Pero, ¿cómo se atreven a decir que a los agricultores hay que llevarlos de la mano?
Pero, ¿cómo que hay que llevar a los agricultores de la mano?
¿Los va a llevar usted de la mano y les va a explicar la agricultura periurbana?
.
.
.

El senyor president:

Senyor Santamaría, un segon.

Si vosté està fixant posició en l'esmena a la totalitat del Grup Ciudadanos.
.
.
Si vosté interpel·la altres portaveus que estan…

El senyor Santamaría Ruiz:

Sí, eso lo he entendido la primera vez, presidente.

El senyor president:

…en la seua llibertat, els altres portaveus tindran dret a rèplica.

El senyor Santamaría Ruiz:

Yo lo he entendido perfectamente la primera vez.
No se preocupe.
(Veus)

Señorías, miren, esta ley… Están hablando también de otra falacia.
Â«Vamos a poner primero el terreno y, luego, vendrán los agricultores.
Â» No, señor.
Garanticemos la rentabilidad porque, si no, los agricultores que vendrán se irán a su casa.
Es que resulta de cajón.
Pues, no, dale que te pego con el mismo argumento.

Esta ley se tiene que devolver y se tienen que hacer las cosas bien.
Primero, se garantiza la rentabilidad de las explotaciones y, luego, se adoptan las cargas necesarias para garantizar la sostenibilidad medioambiental, paisajística, etcétera, de la huerta.
Pero lo que no se puede hacer es encomendarle al agricultor, sin ningún tipo de compensación, todo el tipo de cargas que se le atribuyen a los agricultores.

Miren, claro que es una ley ideológica, absolutamente ideológica; una ley confiscatoria.

Y vuelvo a hacer la misma pregunta.
Si regulamos la función social de la huerta, sobre la base de los criterios absolutamente vagos, que genera inseguridad jurídica de la huerta, quiero decir, hágame usted…, o respóndame alguien a una pregunta: ¿por qué no hacemos lo mismo con la industria?
, ¿por qué no hacemos lo mismo con el comercio, con la vivienda, con los libros, con la cultura?
Es decir, es que ustedes, detrás de sus propuestas, hay un modelo ideológico, un modelo de imposición y de planificación, (veus) un modelo soviético, sí, señor, es que es así, (aplaudiments) a las cosas llamémoslas por su nombre, llamémoslas por su nombre, llamémoslas por su nombre.
(Veus)

Y, señor… Y, además… (Algú diu: Â«Xxt.
Â»)

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Santamaría Ruiz:

…Y me sigue pareciendo… Mire, y voy a terminar porque me sigue pareciendo…

Apelan ustedes al consenso.
Señores, que los agricultores se han manifestado en contra.
¿Qué clase de consenso es regular un sector contra el criterio de sus protagonistas?
Explíquemelo.

El Consejo Valenciano de Cultura, en 2004, aconsejó un gran consenso, un gran pacto social.
No existe, aunque haya 118.
000 firmas, señor Montiel.
No existe.
Hable con los agricultores, no hable en nombre de ellos; hable con los agricultores.

Y termino, porque ya me parece… Lo mejor de esta ley, como he comenzado esta mañana, me parece para nota.
Que estemos hablando del futuro de la huerta valenciana y que la consellera de agricultura no esté en esta cámara… (Veus) Y que esta ley la haya hecho la conselleria de ordenación y vivienda y tal, con todo el mérito a la señora consellera, o demérito, según las opiniones… Pero, que la ley de la huerta valenciana no la hayan hecho y no hayan tenido en cuenta el criterio ni de los agricultores ni de la consellera, es de ciencia ficción; ni en el peor de nuestros sueños podríamos haberlo imaginado.
(Veus) Y la señora consellera de agricultura, su deber era estar aquí hoy y dar la cara, y no esconderse por no haber sido parte de este proyecto, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Briet, ¿per a què demana vosté la paraula?

El senyor Briet Seguí:

Per al·lusions.
(Protestes) Per inexactitud.
(Se sent una veu que diu: Â«Ser alcalde de Concentaina.
.
.
Â».
Protestes) 69.
1, 69.
1.
Senyor president.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.
, senyories, ¿volen deixar parlar?
Sobretot, per respecte a les persones que ens visiten i que volen vore la finalització d'este debat.
(El vicepresident segon diu: Â«Yo no sabía que era alcalde.
.
.
Â».
La vicepresidenta primera diu: Â«Pues, sí.
Es que era él el alcalde.
Â»)

Senyor Briet, vosté.
.
.
, jo entenc que l'al·lusió que s'ha fet directa a la seua persona no incorpora ningun element indecorós, però sí que falta a una inexactitud que m'imagine que vosté rectificar.

El senyor Briet Seguí:

Inexactitud.
69.
1 (Veus)

Gràcies.
69.
1.

El senyor president:

¿És sobre esta qüestió?
(Protestes)

Volen deixar que pugam…?
!
(Veus) L'article 69.
1 parla de qüestions indecoroses o inexactituds.
El senyor Santamaría l'ha citat.
(Protestes) Senyor Briet, vol explicar-mos vosté exactament la inexactitud o l'al·lusió?

El senyor Briet Seguí:

Sí, l'al·lusió ve…

El senyor president:

Xe, volen fer el favor…?

El senyor Briet Seguí:

.
.
.
determinada perquè el senyor Santamaría ha fet una afirmació que quan jo era alcalde de Cocentaina ha desaparegut l'horta.
Per tant, m'agradaria poder explicar això.

El senyor president:

D'acord, sobre esta específica inexactitud, té vosté un minut.

El senyor Briet Seguí:

Sí.
Senyor, quaranta anys de govern a Cocentaina, quaranta anys i supose que seran quaranta anys més, quaranta anys de govern socialiste, perquè si la informació ve del Partit Popular de Cocentaina i és aixina d'inexacta, supose que mos ho posaran fàcil per a governar quaranta anys més.
(Aplaudiments)

El Pla general d'ordenació urbana de Cocentaina és de l'any 1993.
Ni una sola reclassificació, absolutament ni una sola reclassificació.
Jo entre d'alcalde en el 2007.
Per tant, senyor Santamaría, li ha eixit malament.
Això possiblement serien els seus alcaldes els que reclassificaven.
Jo no.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Senyora… (Veus) Ara li done la paraula, senyoria, però.
.
.
(La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«L'havia demanat Alexis.
Â») Senyora Bonig, per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, por inexactitudes del señor Briet respecto a los alcaldes del Partido Popular.
(Veus) (Se sent una veu que diu: Â«Sí, sí, sí, sí, sí, sí, sí, sí, sí.
¡Sí, sí, sí!
)

El senyor president:

El senyor Briet no…

La senyora Bonig Trigueros:

Alcaldes del Partido Popular.
(Se sent una veu que diu: Â«Alcaldes del Partido Popular, por la misma regla de tres.
Claro.
Â») Yo he sido alcaldesa del Partido Popular (inintel·ligible) .
.
.
(Veus i protestes) Alcalde del Partido Popular.
Alcaldesa del Partido Popular.
Alcalde del Partido Popular.

El senyor president:

Senyoria, vol…, vol… Senyoria,…

La senyora Bonig Trigueros:

¡Concejales del Partido Popular!

El senyor president:

…vol escoltar-me?

La senyora Bonig Trigueros:

Perfecto.

El senyor president:

El senyor Santamaría s'ha dirigit directament, específicament, (se sent una veu que diu: Â«¡No señor!
Â») que és (inintel·ligible) … al·lusió.
(Veus i protestes) (Se sent una veu que diu: Â«¡No señor!
, ¡no señor!
, no ha preguntado quién era el alcalde de Cocentaina.
¡No señor!
Â») (La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¿Quién era, Alejandro?
Â») (Se sent una veu que diu: Â«¡No señor!
Â») (La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«El alcalde, ¿quién era?
Va, por favor.
Â») Senyoria.
.
.
 (Se sent una veu que diu: Â«¡No señor!
Â»)

Senyories, volen fer el favor de callar?
(Se sent una veu que diu: Â«¡Sorda serás tú!
¡La sorda serás tú!
Yo sorda no estoy, oigo perfectamente, señora Tirado.
Perfectamente oigo.
Â»)

Senyories, volen fer el favor de callar?
Senyora Bonig.
.
.
Senyoria.
(Se sent una veu que diu: Â«La sorda serás tú.
Â») El senyor Briet s'ha referit genèricament als alcaldes del Partit Popular.
Si vosté considera que és una al·lusió, donarem un minut.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias.
Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Sobre esta al·lusió específica, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, sí.
Mire, señor Briet, los alcaldes del Partido Popular, como todos los alcaldes, habrán hecho cosas bien y cosas mal.
Cualquier reclasificación se ha hecho siempre con observancia de la ley.
(Veus) Y me…, me sorprende…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Bonig Trigueros:

…me sorprende profundamente que no se acuerde de los alcaldes socialistas, como el alcalde de Moncofa, que se llevó a cabo… (Se sent una veu que diu: Â«Bigastro, Bigastro.
Â») De Alcora.
Las mayores reclasificaciones en esta Comunidad Valenciana (se sent una veu que diu: Â«Bigastro, ¡Bigastro!
, en la cárcel Bigastro.
Â») ¡las han llevado los alcaldes socialistas!
(Aplaudiments) (Se sent una veu que diu: Â«Bigastro, Bigastro en la cárcel.
Â») Y por cierto, señor Briet, estamos esperando que la Junta de Andalucía, siempre gobernada por el PSOE…

El senyor president:

Señoría, ahí ya… Señoría, ya, ya… (Protestes)

La senyora Bonig Trigueros:

.
.
.
pida perdón por el saqueo de Marbella.
¡Ustedes también tienen corruptos!
¡Ustedes han sido condenados por corrupción y por crímenes de estado!

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, anem a passar a votació.

Senyor Marí… Senyories, per favor.
Senyor Marí, per a què demana vosté la paraula?

El senyor Marí Malonda:

Presidente, mi amigo, Luis Santamaría se ha referido hasta en dos ocasiones a mi persona, -yo considero de forma indecorosa- con inexactitudes, y quisiera por lo menos tener ese breve tiempo que (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Quina inexactitud i quina qüestió…

El senyor Marí Malonda:

[…]1

En virtut del que disposa l'article 104.
3 del Reglament de Les Corts, el president de Les Corts ordena que no consten unes paraules pronunciades pel diputat no adscrit, senyor Alexis Frederic Marí Malonda, que no estava en l'ús de la paraula, en al·lusió al Grup Parlamentari Popular.
(Resolució de 5 de desembre de 2017)

El senyor president:

Només per a… (Veus i remors) (El senyor vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Se ha metido con Briet, no con él, ¿eh?
A él no le ha dicho nada.
Â»)

El senyor Marí Malonda:

No, no, me ha nombrado a mí dos veces.
(Se sent una veu que diu:: Â«A él no le ha dicho nada.
Â») No, no, pero me ha dicho a mí dos veces con un (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Senyoria, jo he escoltat.
.
.
Senyoria, jo he escoltat la intervenció del senyor Santamaría, i no ha fet ninguna al·lusió directa (rialles) a la seua senyoria, sí al senyor Briet.

El senyor Marí Malonda:

Dos veces.
No, no, no, dos veces.
Dos veces.

El senyor president:

I en tot cas, també s'ha referit el senyor Briet a la seua senyoria no de forma indecorosa i considere que vosté no té dret a l'al·lusió.

El senyor Marí Malonda:

O sea, que me diga que hay un (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

No, he escoltat i he seguit la intervenció del senyor Santamaría, i no l'ha mencionat a vosté.
Per tant, senyoria, vosté no té dret a l'al·lusió.

Senyories, anem a passar a votació.
Senyories, anem a passar.
.
.
Gràcies per l'ajuda que presten tots plegats, però anem a passar a votació.
(Remors)

El senyor Marí Malonda:

[.
.
.
]2

En virtut del que disposa l'article 104.
3 del Reglament de Les Corts, el president de Les Corts ordena que no consten unes paraules pronunciades pel diputat no adscrit, senyor Alexis Frederic Marí Malonda, que no estava en l'ús de la paraula, en al·lusió al Grup Parlamentari Popular.
(Resolució de 5 de desembre de 2017)

El senyor president:

Senyories.
.
.
Senyories.
.
.
Senyories, anem a passar a votació.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Amonéstalo, por lo menos.
Â») Jo no sé ni el que ha dit.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Se ha oído y se va a grabar.
Â»)

Senyories, anem a passar a la votació.
Senyories, anem a passar a la votació.
(Veus i protestes) Anem a passar a votació.
No estava en l'ús de la paraula i si hi hagut un proble.
.
.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Pero estaba con el micrófono dado.
Â») No, jo no he donat ningun tipus de paraula.

Senyories, si haguérem de fer una interrupció per cada vegada que no estan vostés en l'ús de la paraula, no acabaríem mai.
Senyories, anem a votar l'esmena.
.
.
(La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Dis-li que estem votant i que ja està bé.
Ja està bé!
Â») (Veus)

Senyories, anem a votar.
Senyories, jo no he escoltat.
.
.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Claro, con el micrófono abierto.
Â») (La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¡Alejandro!
Â») Estem en moment de votació.
No estava en l'ús de la paraula.
(Protestes) (El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Es que estaba el micrófono abierto y se habrá grabado.
Â») (La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Pues bueno, pues ya lo veremos.
Â»)

Senyories, jo no li he donat la paraula al senyor Alexis Marí i, per tant, no estava en l'ús de la paraula.
Si jo haguera de parar el ple per cada vegada que les seues senyories parlen entre vostés, no acabaríem mai.
(El senyor vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Un momento, presidente.
Un momento.
Apaga el micrófono, por favor, apaga el micrófono.
Â») (S'interromp la gravació)

Ara anem a passar a votació.
(El senyor vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Pero, explícaselo a ella, explícaselo.
Â») Senyories, el senyor Alexis Marí no estava en l'ús de la paraula.
El que haja pogut dir no és competència d'esta presidència.
Si jo haguera de fer cas de totes les vegades que les seues senyories parlen sense tindre l'ús de la paraula, no acabaríem mai.
És la una de la vesprada i anem a passar a votació.
Senyories, anem a votar l'esmena.
.
.
(La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«I que no va a constar en el Diari de Sessions.
Â»)

No constarà en el Diari de Sessions.
(Veus) Senyoria, no està vosté en l'ús de la paraula!
(El senyor vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Repite que no constará en el Diari de Sessions.
Â») Senyories, no constarà, no constarà i done ordre taxativa que no constarà en el llibre d'actes d'este ple, perquè no estava en l'ús de la paraula.
El que facen vostés sense tindre l'ús de la paraula és cosa seua.

Ara en estos moments anem a passar a la votació.
(Veus)

Senyories, anem a passar a votació l'esmena número 83.
184, del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena a la totalitat ha estat rebutjada per 53 vots.
.
.
N'hi ha dos diputades que estan fent ús del vot telemàtic, aprovat per la mesa.
Per 53 vots en contra, 39 vots favorables, 0 abstencions.

Senyories, votem ara l'esmena número 83.
372, del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena ha estat rebutjada per 53 vots en contra, 38 vots favorables, 0 abstencions.

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, és la una de la vesprada.
.
.
(Aplaudiments) (S'interromp la gravació)

Senyories, no es pot aplaudir, no es pot aplaudir.
(El senyor vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Mira, mira aquell, mira, hale, hale, venga, aplaudid.
.
.
Â») Senyories, no es pot aplaudir des de la tribuna.

Senyories, coneixerem ara l'explicació de vot del senyor Domingo Rojo.
(Veus) Senyories, torne a repetir que se diuen moltes coses inapropiades, que fins i tot se.
.
.
Senyories.
.
.
(Veus i protestes)

Senyories, té la paraula el senyor Domingo Rojo, per a explicar el sentit del seu vot.

Torne a repetir-los que s'escolten moltes coses.
La responsabilitat de la presidència és amb els que estan en l'ús de la paraula.
I s'escolten moltes coses que no s'havien d'escoltar.
Estes paraules que s'han formulat no figuraran en el llibre de sessions.

Senyor Domingo Rojo, té vosté la paraula.

El senyor Rojo Sánchez:

Presidente, señorías.

La huerta de Valencia, como todos saben, constituye uno de los paisajes agrarios estratégicos más relevantes, emblemáticos e identitarios de toda la ciudadanía, de los municipios que conforman el área metropolitana de Valencia.
Es por tanto un espacio de acreditados valores productivos, ambientales, culturales, históricos, paisajísticos e integrador de su dimensión social, que merece un régimen de protección y dinamización que garantice su recuperación, pervivencia para las generaciones futuras.

El proyecto de ley establece dos objetivos fundamentales: la protección y la dinamización de la huerta de Valencia, objetivos ya recogidos en la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.
Esta protección se materializa a través de la recuperación, la pervivencia y la conservación activa de los usos y actividades de la huerta de Valencia.

Por tanto, estamos ante una ley con disposiciones normativas en el contexto de la ordenación territorial.
La ley establece disposiciones y un plan de acción territorial que se refieren a la infraestructura verde, el régimen de compatibilidad de usos y actividades, la clasificación del suelo, el paisaje, la adaptación de las infraestructuras, el uso público de la huerta o la incorporación de este espacio y de las conexiones con el exterior a la infraestructura verde del área metropolitana de Valencia.

Asimismo, plantea la protección de los elementos estructurales, morfológicos o patrimoniales de la huerta.
Propone un régimen de protección para los suelos de la huerta como suelos protegidos.
Plantea dos instrumentos urbanísticos sobre suelos degradados, el enclave y el sector de recuperación, y afronta el problema del estado de abandono e infrautilización de parcelas agrícolas, facilitando que puedan ser cultivadas por agricultores profesionales o empresas agrarias a pleno rendimiento.

En definitiva, la huerta de Valencia es un activo territorial que contribuye a la excelencia y diferenciación del área metropolitana de Valencia, siendo clave para el bienestar y la sostenibilidad medioambiental de las futuras generaciones.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el reforç de les funcions de l'alta inspecció educativa de l'estat, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 81.
015, BOC número 224)

El senyor president:

Senyories, ens queden tres punts en l'ordre del dia, tres PNL.
La primera, que és el punt següent, és el punt número 2, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el reforç de les funcions d'alta inspecció educativa de l'estat.

Té la paraula la il·lustre diputada Beatriz Gascó, que defensarà la proposta.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

En fin, un debate más sobre educación sin el conseller de educación.
No sé cuáles serán las prioridades, la verdad.
(Aplaudiments)

Miren, hoy mi grupo trae una iniciativa con un objetivo muy concreto, y es sacar la política de las aulas, porque son demasiados los episodios en los que se han denunciado situaciones en las que se ha vulnerado nuestro Estatuto de autonomía, la Constitución, los reglamentos de los propios centros, o se ha incitado a los más pequeños a pensar de una determinada manera.

Y por eso consideramos que esta realidad debemos erradicarla con urgencia de las aulas valencianas, y por eso hemos presentado esta PNL, para que se pueda actuar con contundencia, y que no se vulneren los derechos fundamentales de los más pequeños.

Pero antes que nada, me gustaría lanzar un mensaje de apoyo y de agradecimiento a todo el profesorado valenciano, por su vocación, por su profesionalidad y por la imparcialidad con la que la inmensa mayoría de los docentes ejercen su profesión.
(Aplaudiments) Pero precisamente porque queremos defender al sector y no queremos que se generalice, hay que condenar y perseguir a aquellos que utilizan su puesto y su centro educativo para favorecer a determinadas ideas y determinados partidos políticos.
Hay que señalar con el dedo a los malos profesionales para conseguir el reconocimiento de los buenos.

Y también quiero poner en valor el trabajo que realizan nuestros inspectores, a pesar de que los tienen en estos momentos atados de pies y manos, a pesar de que se les está vaciando de competencias y que ahora mismo tienen mucha más responsabilidad en un centro un asesor lingüístico que un inspector.

Por eso también queremos aprovechar esta iniciativa para reivindicar la autoridad, el prestigio y las funciones que la inspección nunca debería haber perdido.
Porque miren, la pasividad y la indiferencia con la que actúa el conseller y su equipo cada vez que conocemos un nuevo caso -y, por desgracia, raro es el día que no conozcamos uno nuevo por los medios de comunicación- no son hechos aislados.
Es un goteo constante y por eso debemos tomar cartas en el asunto.

Es una exigencia de la sociedad valenciana, es una exigencia de las familias valencianas que nos piden a los políticos contundencia ante estos hechos.
Y lo que no puede ser es que, en vez de proporcionar soluciones a un problema que es evidente, se haga la vista gorda y se mire para otro lado.

Pero miren, les voy a poner un ejemplo concreto de lo que estoy diciendo para intentar visibilizar esta cuestión.
Miren, hace casi dos años ya prácticamente, salieron familias denunciando la venta de boletos de Escola Valenciana en centros educativos por parte de los tutores en horario lectivo.
Esa Escola Valenciana que ha salido diciendo que quieren generalizar el modelo catalán en los centros de la Comunidad Valenciana.
Esa Escola Valenciana que en sus carteles reivindican la construcció dels països catalans.
Y esa Escola Valenciana que se ha atrevido a manifestarse delante del TSJ cuestionando la independencia judicial.

Pues bien, cuando fuimos conocedores de esta situación y le preguntamos al conseller qué medidas iba a adoptar para que no se volviera a repetir y que los tutores en horario lectivo no vendieran esos boletos, me contestó que no tenía constancia de los hechos.
Claro, al quedar totalmente impune este hecho, al año siguiente pues todavía fue peor.
Y algunos centros, además de repartirlo con los tutores, eran las propias direcciones de los centros con el logotipo de La Generalitat y el cuño del centro quienes se dedicaban a vender los boletos.
Pero tampoco pasó absolutamente nada.

Interpelamos una vez más al conseller sobre este asunto para que pusiera fin a este despropósito, pero el conseller, para variar, ni se inmutó.
Y el resultado es que este año están volviendo los señores tutores, algunos señores tutores, a vender los boletos de Escola Valenciana.
¿Eso es culpa de todos los profesores?
No.
¿Eso es culpa de la inspección?
No.
Eso es culpa del conseller que deja que campen a sus anchas las personas que comparten sus ideas nacionalistas.
(Aplaudiments)

Y en casos como este, en el que la inspección de aquí no puede hacer nada porque caería en saco roto, es necesario que se articulen los mecanismos necesarios para que sea la alta inspección la que pueda intervenir de oficio.
Porque nadie puede sentir que en los centros educativos hay impunidad para poder hacer y decir lo que se quiera.
Hay libertad de cátedra, por supuesto que sí, faltaría más, toda la del mundo.
Pero hasta las libertades tienen límites y esos límites son la legalidad.

Como les decía, esos límites son la legalidad.
Las personas que atenten contra esa legalidad en las escuelas tendrán que asumir su responsabilidad.
Y es nuestra obligación adoptar las medidas necesarias para que no se puedan repetir esas conductas, porque a la vista está que si no actuamos, los hechos se repiten año tras año.

Yo, la verdad, es que no sé por qué hay grupos que se empeñan en negar lo del adoctrinamiento en las aulas.
Porque de verdad les digo que considerar que el hecho no existe es un error porque, de verdad, hay que hacer justo lo contrario, igual que se hace con cualquier problema de vulneración de derechos fundamentales, intentar visibilizarlo, intentar alcanzar el máximo consenso posible para erradicarle.

Y por eso pedimos que se desarrolle la jurisprudencia necesaria para que el estado pueda garantizar un sistema educativo que asegure la libertad de elegir y la libertad de enseñar, desterrando la ideologización de la enseñanza.

Pero les voy a poner otro ejemplo porque creo que es lo que mejor evidencia cuál es la realidad.
El tema de la famosa agenda que es una cuestión que pasó hace muy pocas semanas.
Miren, la agenda famosa que se repartía con els països catalans y recomendaciones en las que se decía lo siguiente: Â«Respeta la lengua catalana y úsala correctamente, no emplees castellanismos, con nuestra lengua tienes suficientes recursos.
Utiliza en catalán en tus relaciones sociales o habla catalán siempre que puedas.
Â»

Es que eso está pasando en los centros de la Comunidad Valenciana.
Yo le pregunté al conseller qué iba a hacer para retirarla, porque claro, es que era su obligación investigar y abrir un expediente a las personas responsables.
Pero es que, una vez más, él me salió con el tema del logotipo.
Él y la vicepresidenta, me salió con el tema del logotipo.

Yo, de verdad, preferiría que me reconocieran que están cómodos con este tipo de recursos, que les gusta, que no les incomodan, a que me pongan excusas absurdas.
Porque, además, incluso comprándole el famoso logotipo, me gustaría saber por qué desde Presidencia no se reaccionó y no se retiró la agenda por estar utilizando el logotipo de una forma incorrecta.
Al final, si se dan cuenta, todo son excusas para permitir el adoctrinamiento en las escuelas valencianas.
(Aplaudiments)

Porque -como les digo- al final ni por hache no por be, ni por Presidencia ni por educación, nadie hizo nada.
Y al final otro caso con repercusión nacional que nadie denunció, un caso que había puesto en conocimiento de la sociedad una confederación de padres y madres y una vez más ante la que nadie actuó.
Es que no solamente no se actuó, es que se justificó, pero nadie asumió responsabilidades.

Y el resultado será que el año que viene en esa agenda a lo mejor hasta nos incluyen dentro el estatut catalán, porque es lo que pasa con la inacción del Consell, que cada… Sí, sí, senyor Nadal.
Ríase, a mí no me hace ninguna gracia.
Porque cada año los casos son más frecuentes y más graves.
Precisamente porque ustedes lo permiten y les hace gracia.
(Aplaudiments)

Y yo pienso que alguien tendrá que hacer algo, porque evidentemente el partido del señor conseller, el señor Nadal y Compromís no van a ser quienes pongan soluciones a este problema.
Y no se pueden consentir que haya personas, que haya consellers que pretendan legislar al margen de la ley.
No se puede consentir que se pretenda utilizar la educación con fines ideológicos.
Y a esas personas, a esos partidos hay que pararles los pies con todas las herramientas que nos proporciona la Constitución.

Miren, desde el Grupo Parlamentario Popular pensamos que en estos momentos que existe una subcomisión para trabajar por el pacto social y político por la educación, en la que están además de todas las fuerzas constitucionalistas, toda la comunidad educativa participando, consideramos que este debería ser uno de los debates fundamentales que se abriera en esa subcomisión.

Porque miren, la legislación dice que los docentes deben buscar los intereses generales y sus consideraciones deben estar orientadas hacia la imparcialidad y el interés común, al margen de cualquier otro factor que exprese posiciones personales, familiares, corporativas, clientelares o cualesquiera que puedan colisionar con este principio.

Y es evidente que en nuestra comunidad no se está cumpliendo la ley en este sentido.
Y para solucionar este problema necesitamos una inspección educativa potente, que se la deje actuar, sin coacciones y que no se le vacíe de competencias.
Hace falta un cuerpo específico y si, por razones concretas, políticas sobre todo, no se deja actuar a nuestra inspección, que se le permita a la alta inspección del estado articular los mecanismos necesarios para poder garantizar que esas infracciones no se volverán a repetir.

Y termino.
Queremos un sistema educativo donde la legalidad esté garantizada, no creo que sea mucho pedir.
Porque esa es nuestra realidad, una realidad donde el leitmotiv es que sin desobediencia no hay independencia…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

…y eso, insisto -termino presidenta- de verdad, no lo vamos a consentir.

Solamente espero un voto favorable, porque al fin y al cabo solamente les estamos pidiendo que se debatan las posibles soluciones para garantizar la legalidad y la libertad en las aulas.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Gascó.

Senyora Ventura, per a defensar l'esmena que presenta el Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Buenos días, señorías.

Me alegra que hoy sea el Partido Popular el que presente una proposición no de ley para combatir el adoctrinamiento educativo.
Bienvenidos, señores del Partido Popular, bienvenidos… (Se senten veus que diuen: Â«¿Bienvenidos?
Â») Sí, sí, a la realidad.

La senyora vicepresidenta primera:

Dejen que intervenga…

La senyora Ventura Campos:

Y se lo digo…

La senyora vicepresidenta primera:

A ver, señor Castelló, por favor.

La senyora Ventura Campos:

Y se lo digo porque en menos de un mes se han dado cuenta de que sí existe adoctrinamiento al cambiar de parecer respecto a sus compañeros del Congreso de los Diputados.
Les quiero recordar que no votaron a favor el 17 de octubre en una propuesta similar de contenido que presentó el Grupo Ciudadanos.
Hoy se han dado cuenta, con esta presentación de la proposición no de ley, que es una copia -lo tengo que decir- de la propuesta que se presentó por parte de Ciudadanos.

Como ustedes saben, nuestro partido Ciudadanos nació en España hace once años peleando contra el nacionalismo más radical que tiene por objetivo dividir a la sociedad española.
Mientras que el Partido Popular se peleaba… Bueno, pasteleaba, mejor dicho, con gobiernos nacionalistas en busca de cuotas de poder sin pararse a pensar en quién dejaba en manos el sistema educativo.

Lo mismo sucedía con el Partido Socialista que durante muchos años han dejado la educación en manos de nacionalistas en Cataluña.
Y aquí, en la Comunidad Valenciana, pues el señor Ximo Puig repite el patrón dejando la educación a manos de Compromís.
Tantos años gobernado por ambos partidos y con ocho leyes educativas de distintos colores y ningún gobierno se ha ocupado de desarrollar algo tan básico como es reforzar las funciones de la alta inspección educativa para velar por la igualdad y la libertad de todos los españoles.

Señores del Partido Popular, me alegra que presenten esta proposición no de ley para que reparen y doten de valor y de competencias a la alta inspección educativa.
Para que vele por el cumplimiento de la Constitución y exactamente en el artículo 27.
8 que señala que los poderes públicos tienen el deber de inspeccionar y homologar el sistema educativo para garantizar el cumplimiento de las leyes.

Y es lo que busca esta proposición, dotar de valor a este artículo ofreciéndole competencias a la alta inspección educativa para que pueda actuar de manera ágil y eficaz ante cualquier tipo de actuación de acoso, discriminación y citación al odio a menores de edad y que atente contra los principios constitucionales.

La alta inspección educativa debe garantizar esta neutralidad ideológica en los centros educativos y, es más, la libertad en el sistema educativo.
Porque las aulas deberían estar libres y exentas de ideología política a merced de los intereses de cualquier fuerza política, venga de donde venga.
Y es más, y quiero remarcar la diferencia entre favorecer aulas libres de ideología política y la libertad de pensamiento y la libertad de cátedra.

Si digo esto -y quiero recalcar este mensaje-…, es que los nacionalistas se han encargado de distorsionar tal mensaje de lo que se solicita, ¿no?
, al reforzar las funciones de la alta inspección educativa.
Porque pedir que se cumpla la ley no quiere decir fiscalizar el trabajo de los maestros, todo lo contrario; se trata de velar por la calidad educativa, vigilar que los materiales curriculares que ofrecen las diferentes consellerias cursen de acuerdo con el ordenamiento estatal correspondiente.

Por lo tanto, no distorsionen ustedes el mensaje, porque ustedes saben que yo, como docente… Los docentes tienen un gran valor y son los héroes de este sistema educativo, los héroes que están sometidos continuamente a la gran improvisación de los gobiernos y, en este caso, a la gran improvisación de la conselleria de educación.

Porque no se puede también indicar, no se puede ofrecer al alumnado material curricular con incorrecciones geográficas e históricas.
Sobre todo con la identidad de la Comunidad Valenciana.
Se debe de alejar de las aulas materiales que engañen al alumnado sobre la existencia de unos països catalans que no existen y es una falacia.
Y el gobierno de Ximo Puig la ha llevado a las aulas valencianas este año a través de unas agendas, unas agendas repartidas por la ONG del catalán…, ONG que este gobierno subvenciona -todo hay que decirlo- junto con otras asociaciones y entidades que también se suman a la entelequia de los países catalans.

Tal vez los gobiernos desean que todos los valencianos nos sintamos parte de estos países catalans.
Países catalans -como bien he dicho- ficticios igual que sus presupuestos.
Este colonialismo ha llevado a parcelar España para poder construir los países catalans que se incluyen, tal y como se mostraba en la agenda, el sur de Francia, una parte de Aragón, Baleares, Cataluña, la Comunidad Valenciana y ahora se incluye también…, indicar Yecla y Jumilla en los países catalans.

Claro, y yo ahora pensaba, hacía una reflexión y digo: Â«Ahora entiendo por qué el gobierno desarrolla una partida presupuestaria para que Yecla y Jumilla potencien el valenciano.
Â» Hasta este momento sinceramente me faltaban datos para encajar las piezas del puzle de sus presupuestos.

Pero esta fábula de los países catalans también está llevada a los libros de texto cuando hay ciertas editoriales que tildan a Cataluña como un país independiente.
Es más, cuentan historias datadas en 1258, donde el vídeo que pusieron en un colegio de la localidad valenciana de Alfafar, cuyos padres saben que denunciaron, un vídeo que alude que Jaume I como rey de Cataluña y que señala que el rey de Francia, San Luis, reconoció legalmente en el año 1258 la independencia de Cataluña y que llega a catalogar a Jaume I como el gran monarca y el héroe catalán.

Se trata de un vídeo -como ustedes podrán ver con mis palabras- plagado de incorrecciones históricas, pero que cuenta con el beneplácito de aquellos que buscan romper España.
Me gustaría también conocer si también tiene el beneplácito del gobierno, este vídeo.

Este colonialismo de los países catalans es un arma de aquellos que quieren romper España y también es un ataque a nuestra comunidad, cuando existen materiales curriculares que no respetan ni el Estatuto de autonomía.
Y estos materiales -como bien decía- plagados de incorrecciones, pues deberían de ser detectadas por la alta inspección educativa para que velen por la verdad y también con nuestra idiosincrasia como valencianos y valencianas que somos y también cumplimiento de nuestras leyes.

Y la función debería… La alta inspección educativa debería favorecer a esta neutralidad ideológica que antes apelaba y en las políticas de los centros…, y eliminar las políticas de los centros docentes, para garantizar que los centros educativos fueran lugares libres de adoctrinamientos y lugares donde se vaya a tener un pensamiento crítico y libre.
Y velar también por un derecho a la igualdad de todos los ciudadanos que no se tengan…, y que no se tengan…, lo que hemos pecado en esta comunidad: más privilegios por hablar una lengua oficial que otra.

Que se respeten los derechos lingüísticos y no se imponga una normativa a la inmersión lingüística en valenciano con moneda de cambio al aprendizaje del inglés.
Esos chantajes a los que nos han sometido a los valencianos este gobierno en la aplicación del decreto del plurilingüe es sectario, y lo ha tenido que paralizar los tribunales, y la alta inspección educativa no lo ha paralizado.
Aspectos como estos habría que tratarlos a partir de desarrollar la alta inspección educativa.

Desde Ciudadanos queremos mejorar esta propuesta y hemos presentado dos enmiendas para que desarrollen un marco normativo para que los denunciantes del adoctrinamiento del odio nacionalista disfruten también de una protección adecuada, incluido el anonimato, con la plena garantía de la indemnidad frente a cualquier comportamiento dirigido a perjudicarles y, en particular, a los menores de los centros; y también la creación de un órgano independiente, preferiblemente en modalidad de agencia, que asuma las funciones recogidas en el artículo 150 de la LOE y dotarles de estructura y recursos necesarios para ejercer sus funciones de una manera efectiva.

Dos enmiendas que espero que el Partido Popular acepte.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura, gràcies.

Senyora Gascó, ara per a acceptació o no de les esmenes.

Cuando quiera, señora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

A ver, señora Ventura, varias cosas importantes.

Respecto al punto 6 que nos pide, respecto a la protección del denunciante, decirle que nosotros se lo apoyaremos pero que esto ya lo había pensado alguien antes que ustedes; al igual que todo el tema del adoctrinamiento y la mayoría de las cuestiones que suelen apoyar en las Cortes.
Pero, bueno, estamos acostumbrados, es Ciudadanos y eso suele ser habitual.
Pero se lo quiero argumentar un poco.

Mire, existen ya normas en la legislación nacional para garantizar el anonimato para los denunciantes y los testigos.
Pero le voy a decir cuáles son esas normas.

La Ley 4/2015, del 27 de abril, del Estatuto de la víctima del delito, todo el título III está dedicado a hablar de las víctimas; pero, además, es que desde el artículo 19 al 26 se establece que las autoridades y los funcionarios deberán proteger la identidad de las víctimas, o sea, está puesto expresamente; pero es que, además, la fiscalía deberá velar especialmente cuando se trate de menores; pero es que, además, también está regulada la posibilidad de poner en conocimiento los hechos de forma anónima a través de las fuerzas y cuerpos de seguridad vía internet, de forma anónima, señora Ventura, lo que estaban pidiendo; pero es que, además, también existe la posibilidad de llamar al teléfono de acoso escolar que es una llamada gratuita, que no deja rastro alguno y que no aparece en la factura.

¡Hombre!
, yo si usted lo considera, creo que podríamos poner Â«reforzar el marco normativoÂ», más que nada para que no hagamos el ridículo cuando esto llegue al ministerio si ponemos Â«desarrollarÂ».
Podríamos poner, esa es mi propuesta, Â«reforzarÂ».

Después, respecto a la propuesta de la agencia, a mí me gustaría, igual que ha hecho usted, un poco contextualizar el punto porque de verdad que es curioso.
Porque todo esto empieza después del 1 de octubre, ¡qué casualidad que ustedes se empiezan a preocupar por el adoctrinamiento después del 1 de octubre!
, día en el que el señor Toni Cantó le hace una interpelación al ministro para hablar de los centros de Cataluña, de Cataluña.

Yo, lo primero que le diría, de verdad, se lo ofrece mi síndica, se lo ofrezco yo, es invitar al señor Cantó para contarle la cantidad de problemas que tenemos en los centros de la Comunidad Valenciana con el adoctrinamiento, de verdad, porque creo que lo desconoce y sería muy importante que pudiera trasladar también los casos de adoctrinamiento de la Comunidad Valenciana.

Pero después de esa interpelación presentaron una moción pidiendo unas cosas, moción a la que por cierto presentamos una enmienda y ustedes rechazaron -y lo ha comentado usted-, y me gustaría ver si nos lo pudiera explicar, es que no lo sé.
¿Por qué la alta inspección no quería que actuaran de oficio?
¿Por qué no querían que las competencias de la alta inspección asumiera también los libros de texto?
¿Por qué no querían que la alta inspección gozara de una efectiva consideración de autoridad pública?
O ¿por qué no quisieron que se incrementaran los cauces para agilizar la colaboración entre la alta inspección y la fiscalía?
De verdad que no lo entendimos.

Pero es que después de esa interpelación y de esa moción, al día siguiente cambiaron de opinión y propusieron otra cosa -yo espero que ésta sea la definitiva-, y entonces propusieron una agencia.

Bien, nos parece fenomenal la agencia, nos parece fenomenal la agencia, sí, porque es la que supone la novedad, porque realmente las funciones y las competencias que asignan a la agencia ya están recogidas por la legislación también.
Otro de los artículos que se recogen en la agencia pues supondrían una injerencia que seguramente no nos admitirían en el ministerio fiscal y, después, pues otras cuestiones no podrían ser efectivas sin reformar el marco competencial de las comunidades autónomas.

Por eso me he alegrado al ver su enmienda, que realmente pone que el marco de estudio sea la subcomisión por el pacto educativo.
Porque si realmente esta agencia no se estudia dentro de esa subcomisión por el pacto, no podremos hacer absolutamente nada, porque tenemos que llegar a un consenso.

La semana pasada, cuando lo que hicieron fue presentar una proposición no de ley de forma unilateral saliéndose del pacto, la verdad es que todos los grupos en la cámara se lo afearon un poco, porque si intentamos llegar a consensos y todos los partidos empezamos a presentar iniciativas de forma unilateral, al final el pacto educativo no tendrá ningún sentido.

Y por esa razón, el hecho de que ustedes hayan decidido introducir -supongo que las conclusiones que se lleguen en esa subcomisión-, introducir dentro del resto de apartados, es la razón por la que les vamos a aceptar las enmiendas, sabiendo que las conclusiones las incluirán dentro de esa propuesta de ley.

Me gustaría, también, hacer referencia, lo que pasa es que no me da ahora tiempo, lo haré en mi segunda intervención, a las acusaciones, no sé muy bien cómo lo ha definido usted, respecto a la bienvenida al Partido Popular a los temas de adoctrinamiento.

A mí me gustaría, respecto a este asunto, de verdad, decir un par de cuestiones…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

…pero, bueno, se las diré en mi segunda intervención.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Gascó.

Señora Ventura (veus), entiendo que me está pidiendo la palabra.

Si es tan amable de pulsar el micro (rient), siempre hay que pulsar el micro.

Y, por cierto, perdone un segundo pero no se enciende aquí, en la pantalla.
(Veus) Pasa algo, espere un segundito porque pasa algo.
Ahora, ahora se enciende.

Cuando usted quiera, señora Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

En primer lugar, agradecer que nos acepten las dos enmiendas.

Pero, por otro lado, indicar que ustedes dicen quién es copia de quién.
Indicarle que aquí tengo yo la moción que ha presentado el Partido de Ciudadanos, fechada a 12 de octubre, sus señorías pueden acceder a diferentes propuestas; posteriormente, el 17 de octubre, el Partido Popular presenta una PNL con las mismas características que nuestra moción.
Por lo tanto, no sé quién es copia de quién.

En este caso yo no pretendo ser ni copia del Partido Popular ni de nadie.
Nosotros -como usted sabe y ya le he explicado anteriormente- nacimos en Cataluña hace once años luchando contra el nacionalismo, cosa que hemos defendido desde el minuto cero.
Ustedes llevan gobernando muchos años y han sido los que han dejado que pase lo que está pasando actualmente.
(Algú tus) Por lo tanto, deberían de hacérselo mirar.

Pero, en este caso, el adoctrinamiento empezó cuando ustedes estaban en el gobierno y no hicieron nada, solo miraron hacia otro lado por cuotas de poder.
Por eso, me gustaría que usted llamara a mi compañero Toni Cantó y que le explicara cómo empezó el adoctrinamiento en esta Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Por otro lado, usted me dice que el punto que añadimos de desarrollar un marco normativo para que los denunciantes del adoctrinamiento de odio nacionalista disfruten de la protección adecuada, no entiendo por qué dice que es un error incluirlo pues es reforzar su propuesta y, por otro lado, reforzar su propuesta, cosa que ustedes no aceptaron en Madrid.

Por lo tanto, si está ya recogido en la legislación vigente pues reforzamos la propuesta para que esto se lleve a cabo.

Y en cuanto a la agencia, una agencia independiente de alta inspección educativa, lo único que se desea es garantizar la igualdad y la libertad educativa a más de 8 millones de alumnos en toda España.
Pero en este caso el objetivo de esta enmienda es evitar cualquier tipo de propaganda política, la manipulación de los libros de texto y el adoctrinamiento de nuestros hijos porque queremos, solicitamos una agencia independiente del gobierno que pueda trabajar y garantizar los derechos de los alumnos sin injerencias ideológicas gobierne quien gobierne.

En este sentido, creemos que es un aspecto muy positivo el desarrollar una agencia independiente porque nos ayudaría a trabajar con técnicos, técnicos funcionariales, de la inspección educativa que no fuera de ningún color político y que velara siempre por la calidad y la libertad en el ámbito educativo.

En este aspecto, vuelvo a agradecerle que haya aceptado nuestras dos enmiendas, y sí que es verdad que cuando usted dice que se abstuvieron en el gobierno central, en el Congreso de los Diputados porque Ciudadanos no votó, ¿qué no entiende lo que no votamos?
Nosotros únicamente lo único que no votamos era porque ustedes querían bloquear este parlamento, y no vamos a permitir que ustedes bloqueen ningún parlamento por sus medidas de trabajar al peso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Un segundo, espere, espere, un segundo, señora Gascó, porque hemos tenido un problema técnico, un momentito.

Señora Gascó, cuando quiera.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

A ver, señora Ventura, ustedes no quisieron apoyar nuestra enmienda no sé muy bien por qué razones.
Yo le he expuesto los motivos a los que se opusieron que no tenían ningún criterio, pero no tenía nada que ver.

Mire, yo no quiero volver a entrar en el tema de la enmienda.
Ustedes sabrán por qué no aceptaron, pues eso, que la alta inspección pudiera actuar de oficio, que asumiera las competencias de poder supervisar los libros de texto o que gozaran de una efectiva, por ejemplo, consideración de autoridad pública, que es necesario para que realmente puedan tener la legitimidad de poder actuar en los centros educativos.

Pero, de verdad, yo no quería hablar de eso, yo de lo que quería hablar es de la habilidad que tiene Ciudadanos… ¿No se escucha?
Me dicen que no se escucha, presidenta.
(Se senten unes veus que diuen: Â«Sí, sí, sí que se escucha.
Â») El tiempo se me está yendo, yo estoy callada, esto.
.
.
(Veus)

La senyora vicepresidenta primera:

Per favor, per favor, guarden una miqueta de silenci.

La senyora Gascó Enríquez:

Pero el tiempo, presidenta,…

La senyora vicepresidenta primera:

Bueno, antes se ha pasado como veinte segundos, no pasa nada.

Siga usted, por favor.
(Se sent una veu que diu: Â«Ahora, diez minutos más.
Â»)

La senyora Gascó Enríquez:

En fin, lo que decía es que Ciudadanos la verdad es que tiene una gran habilidad para exigir desde la tribuna a los demás, eso sí, ustedes exigen pero desde la tribuna.
(Veus)

Me hacía gracia que el otro día le decían al ministro, Â«es que lo que no puede ser es que con el decreto del tema lingüístico se publicó en enero y el ministro no actuó hasta ¡febrero!
Â» Y ustedes estaban indignados, y el caso es que solamente había pasado un mes, es que no llegó.
Es que primero las cosas hay que estudiárselas.
Pero a ustedes desde la tribuna les gusta muchísimo exigir.

Entonces, a mí, porque está fenomenal que un partido, yo creo que es nuestra responsabilidad, pidamos, pues eso, rapidez, celeridad y hechos, de verdad, está muy bien.
Pero yo me pregunto: ¿qué hace Ciudadanos aparte de exigir desde la tribuna?
Porque, ¡oigan!
, son muchos los temas que suponían adoctrinamiento y que están suponiendo adoctrinamiento e imposición en las aulas de la Comunidad Valenciana.

El señor Cantó, que de verdad que venga, que se lo contamos, que se lo explicamos, que no hace falta ir a Madrid para hablar de los colegios de Cataluña, es que tenemos tantos problemas en la Comunidad Valenciana y que el señor Cantó no sea capaz de poner un solo ejemplo de lo casos de adoctrinamiento en la Comunidad Valenciana es algo, de verdad, se lo digo de corazón, que venga que mi síndica y yo estaremos encantadas de explicarle cuál es la problemática (veus), no de Cataluña, ¡no!
, que cada palo aguante su vela, la problemática que tenemos en la Comunidad Valenciana.

Pero yo le decía, respecto a temas que han supuesto adoctrinamiento en las aulas como el tema lingüístico, el PPCV lo denunció.
¿Qué hizo Ciudadanos?

Respecto al decreto de conciertos que está suponiendo que no pueda haber pluralidad en las aulas, el PPCV lo denunció.
¿Qué hizo Ciudadanos?

Respecto al decreto de usos administrativos del valenciano, el PPCV lo denunció.
¿Qué hizo Ciudadanos?

De verdad, es que está fenomenal salir a la pancarta después del 1 de octubre, pero es que el Partido Popular lleva intentando trabajar, de verdad, sin hacerse fotos, el problema es que a lo mejor como no se ha hecho la foto y no se hace vídeos virales, a lo mejor no ha tenido tanta trascendencia porque nos puede la responsabilidad y el trabajo (se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»), ¿sabe usted?
(Aplaudiments) Eso es muy importante.

Porque, al final, nosotros llevamos desde el año 2015 con la campaña Â«No te líen.
Â» ¿Dónde estaba Ciudadanos cuando nosotros estábamos trabajando en la campaña Â«No te líenÂ» que se hizo desde Nuevas Generaciones para que no se adoctrinara a los jóvenes?
(Aplaudiments)

Nosotros hemos presentado una PNL para que los inspectores supervisaran los libros de texto.
Presentamos esa iniciativa, la misma en el debate de política general, ¡oiga!
, y ustedes ¡va y ni siquiera nos la apoyaron, la iniciativa!

Hemos presentado interpelaciones al conseller sobre elementos catalanistas en las aulas, y todo esto muchísimo antes del problema catalán, señora Ventura.

Lo que a mí me sorprende es que ustedes, encima, nos den lecciones cuando han aprovechado un momento político muy susceptible para toda España, no solamente para Cataluña, para hablar diputados de la Comunidad Valenciana de los problemas en Cataluña.
(Se sent una veu que diu.
Â«¡Muy bien!
Â») De verdad, no lo podemos entender.
(Aplaudiments)

Además, le podría hablar de la infinidad de sesiones de control que se han hecho al presidente de La Generalitat, la cantidad de preguntas escritas, de preguntas orales, la última hace menos de quince días al conseller.

De verdad, insisto, agradecemos su enmienda, agradecemos su interés en nuestra propuesta, pero también agradeceríamos un poquito más de acción y un poquito menos de lecciones desde la tribuna.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyoria, ¿entenc que les esmenes del Grup Ciudadanos han estat rebutjades o acceptades?
(Veus) Sí, d'acord, gràcies.
Estan acceptades i, per tant, els grups que van a intervindre ara saben que és la proposta de resolució amb l'acceptació de les esmenes de Ciudadanos.

Senyories, fixarà ara posició, en nom del seu grup, l'il·lustre diputat, César Jiménez.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Podríem deixar ací el debat i quedaria entre dos partits a vore qui és el desadoctrinador, no?
I ens aniríem tranquils a casa, perquè és el seu propòsit, fer-se amb l'etiqueta.

Bé, anem a la PNL, a la seua PNL, que comença molt bé.
Al principi de la seua exposició de motius trobem una referència a l'article 2 de la Convenció de Nacions Unides sobre els drets de l'infant, i mire, jo pensava que a continuació anaven a parlar, a continuació, de les condicions indignes en què van deixar l'educació amb els barracons i amb les retallades, o dels índexs de pobresa infantil als quals van arribar sota el seu govern.
Però m'equivocava, sembla que estos temes continuen absents de les seues preocupacions.

Parlen més avant vostés sobre formes de discriminació.
I m'ha vingut al cap el llarg silenci mentre s'amuntegaven casos d'LTGBfòbia o transfòbia dintre de l'aula.
Tampoc el seu text sobre la LOMQE diu res, sobre la LOMQE que pretén un retrocés deliberat de dècades en les escoles.

Un moment.
Sembla que no els preocupe ni la pobresa ni la desprotecció en matèria de la infància?
Tampoc les discriminacions històriques que patix i ha patit la nostra societat, com ara l'infrafinançament?
És que volen posar el focus en altres qüestions que consideren que tenen rèdit electoral?

Anomenen en el seu text la Comunitat Valenciana i a continuació parlen de la necessitat de reforçar amb poders executius l'alta inspecció de l'estat.
Saben que hi ha mecanismes propis, autonòmics, que s'activen davant denúncies com les que vosté relatava?
Vostés mateixos han governat d'acord amb esta distribució de competències.
Per què tant d'interés ara que siga el govern central el competent de la matèria?
No serà per estos dos motius?
El primer, que vostés només respecten les competències de comunitats autònomes o ajuntaments quan els governa el seu partit.
A la resta els han de combatre, té igual si se diuen Â«Generalitat valencianaÂ» o Â«Ayuntamiento de MadridÂ».
I el segon motiu, que vostés continuen entestats en generar odi i guerra utilitzant l'educació -s'ha vist ara mateix-, i específicament la llengua.
Tant és així que reclamen el dret a rebre l'ensenyament en la llengua oficial de l'estat!
En singular!
Ai, els lapsus, ai els lapsus!
Vostés són qui utilitzen políticament els nostres xiquets i xiquetes.

Parlen de la neutralitat ideològica també en el seu text.
I caldria preguntar-los, què entenen vostés per neutralitat?
Perquè quan un centre decidix actuar contra l'homofòbia i a favor de la tolerància, no és neutral, és decent.

Quan un centre decidix no explicar-li la teoria del creacionisme, sinó l'evolució biològica, no és neutral, es científic.

Quan un mestre o mestra explica que hòmens i dones hem de ser iguals, no és neutral, és feminista.

Està clar en quin model se senten vostés més còmodes, els que vostés anomenen neutral.
I eixe, eixe sí que és adoctrinador.

Els educadors i les educadores valencianes no tenen per què suportar la seua intransigència i censura.
Nosaltres no aspirem a una neutralitat impostada, que només busca imposar el seu projecte intolerant i obscur de país, mitjançant una proposta grisa i amb retrocés.
Per això, per això volen fer servir l'alta inspecció de l'estat en realitat.

Nosaltres, en canvi, volem construir des de les aules una societat diversa, tolerant i plural, i que a més a més se'ns dote d'un sistema educatiu robust, blindat precisament a interessos específics d'un partit.
I per això confiem en les i els professionals de l'educació; tots i totes hauríem d'agrair-los per cuidar del futur de la nostra de la societat en les escoles.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Té la paraula la il·lustre diputada Beatriz Gascó, per a rèplica al senyor Jiménez.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Yo de verdad que no dejo de sorprenderme en este plenario.
Me dicen cómo tengo que hacer las propuestas de resolución y me dicen sobre qué temas tengo que presentar PNL.
Pues mire, hoy le presento una PNL de adoctrinamiento.
Si usted quiere hacer una de pobreza, tráigala usted.
Pero, ¿por qué me tiene que decir de qué temas tengo que hacer yo las proposiciones no de ley?
(Aplaudiments) ¡Esto es tremendo!

Oiga, usted ha acabado definiendo que nosotros, vamos, somos unos sectarios y que destilamos odio.
¿Usted sabe lo que es odio?
Odio es adoctrinar a los jóvenes con el único objetivo de realizar una obra de ingeniería social para imponer una forma de pensamiento único.
Eso es odio y sectarismo.
Y contra eso es lo que estamos luchando.
Es negarse a que se pongan los mecanismos, que es lo único que estamos pidiendo, y es lo que hacen ustedes, negarse a que se pongan los mecanismos para que estas situaciones de adoctrinamiento, y no me cansaré de repetirlo, no se produzcan en las aulas.

Pero es que además, de verdad, señor Jiménez, que sean ustedes los que me den lecciones de libertad, los que defienden como envidiable la democracia de Venezuela y que nos tengan que dar lecciones de lo que se puede y lo que no se puede hacer cuando el sistema educativo de allí clama al cielo, cuando todos los ejemplos son respecto al señor Hugo Chávez.
¿Esto es la democracia que quieren para la Comunidad Valenciana?
(Aplaudiments) ¿La de Venezuela?
¿Esos son los libros de texto que quieren para la Comunidad Valenciana?
¿Los de Venezuela?
Me gustaría que me lo contestara.

Mire, yo creo que en mi primera intervención no me ha escuchado absolutamente nada.
Si es que esta PNL lo que quiere es ayudar a la comunidad educativa, ayudar a los docentes para que estén tranquilos, para que sepan que los materiales curriculares con los que están trabajando están supervisados y son conformes al Estatuto de autonomía y a la Constitución.
¿Qué problema tienen con eso?
Garantizarles a las familias, que están muy preocupadas, que los materiales que se emplean en las escuelas se centran en contenidos académicos y objetivos; garantizárselo a las familias que nos lo están pidiendo y que nadie en los colegios intentará manipular a sus hijos.

Y también queremos defender a los jóvenes, porque no queremos que se conviertan en infantería política de Compromís.
No lo queremos, pero ustedes parece ser que sí.
Porque la libertad de cátedra, se lo decía en mi primera intervención, señor Jiménez, y no me ha escuchado, tiene límites: la Constitución, el Estatut, incluso el Código penal.

Y le voy a decir algo que yo creo que ahí vamos a estar todos muy de acuerdo.
Por ejemplo, le parecería razonable…, y usted hacía referencia a este tipo de cuestiones en esta tribuna, ¿le parecería razonable que un docente, amparándose en esta libertad de cátedra, pusiera ejemplos machistas a sus alumnos?
¿Lo tolerarían?
¿No lo tolerarían?
Porque es que a mí me parece igual de alarmante que una mujer que ha sido condenada, condenada, señoría, por participar en un atentado frustrado de Terra Lliure en una residencia militar de Barcelona, esta mujer esté enviando por correo electrónico unidades didácticas a centros educativos.
Esta mujer, que ha hecho trabajos sobre el cantautor Ovidi Montllor, (veus) además de estar condenada…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Gascó Enríquez:

.
.
.
sí, sí, además de estar condenada, es que escribe cosas como éstas para los niños y las niñas de la Comunidad Valenciana.
Â«Por bandera, señores, cuatro barras.
Por idioma, y señoras, catalán.
Por condición, señores, sin tierra.
Por idea, y señoras, izquierdista.
Â» No voy a entrar en valorar la literatura y la calidad artística, pero desde luego convendrán conmigo que esto es adoctrinamiento.
(Aplaudiments)

¿Y a ustedes les parece normal que en un centro de Torrent tengan que poner como himno el día del Nueve de Octubre la canción de Pau Alabajos, (veus) que es un señor portavoz de Compromís…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Gascó Enríquez:

…sí, sí, afín a la CUP, y autor de la música del video de exaltación de la independencia en Cataluña.
(Veus) ¿No hay más personas?
¿Me van a decir lo mismo que con el video de Jaume I?
¿Es que no había otros materiales?
¿Es que no tenemos otra cosa a la que recurrir?

Pero miren, (veus) ustedes intentan minimizar mi proposición no de ley.
Dicen que el adoctrinamiento no tiene importancia.
Y yo le voy a decir una cosa, señor Jiménez, muy sencilla, y con eso termino.
Miren a las familias, miren donde haya una cámara.
No me lo digan a mí, díganles que el adoctrinamiento no tiene importancia, que no pasa nada, que no está ocurriendo…

El senyor president:

Senyories, senyories.

La senyora Gascó Enríquez:

…que no pasa nada por utilizan a sus hijos como infantería política; que no pasa nada por vulnerar por sus conciencias; que no pasa nada por utilizar textos de personas condenadas.
Y díganles que ustedes van a votar en contra de la libertad, en contra de la legalidad, y que una vez más van a hacer lo que les diga Compromís.
Enhorabuena.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Jiménez, per a rèplica.

Senyor Jiménez, quan vosté vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Mire, jo he estat escoltant molt atentament, cosa que no està fent vosté, senyora Gascó.
Que jo dia que sí que l'estava escoltant atentament, tant en la seua primera intervenció com en les següents, com en l'última, i jo he comptat set casos, eh, set casos del que vostés definixen com adoctrinament.

Jo me'n vaig, vaig a anar-me'n a la RAE, a la definició d'adoctrinament, que diu, que és ensenyar o educar a algú en una doctrina inculcant-li determinades idees i creences.
I com tenia encara dubtes, me n'he anat a la paraula inculcar, a vore què volia dir, i diu, repetir amb afany moltes vegades alguna cosa a algú.

 

I clar, si vosté me diu que set casos d'una comunitat educativa de 770.
000 alumnes, amb 2.
800 centres educatius públics o concertats i quasi setanta mil professors, és adoctrinar, vosté està fent un ús.
.
.

El senyor president:

Senyor Jiménez, un segon, per favor.

Senyories, està en l'ús de la paraula el senyor César Jiménez.
Jo demane que puga expressar-se amb tota tranquil·litat, com tots els oradors.

Disculpe vosté.

El senyor Jiménez Doménech:

Vostés, per tant, no tenen clara ni tan sols la definició de la paraula adoctrinar, no, no, no la tenen clara.

Estem contant que hi ha set casos, que vostés moltes vegades ni contrasten i.
.
.
, i.
.
.
(Pausa) ¿Puedes dejarme tranquilo?
¿Puedes?
No, no.
.
.

El senyor president:

Senyor Juan de Dios Navarro, li han fet algunes observacions, però en l'anterior intervenció també ha estat.
.
.
Sí, vosté sap que sí, i continua.

El senyor Jiménez Doménech:

Bé, vostés el que fan és agarrar casos, donar pàbul moltes vegades a qüestions que són rumors que no estan comprovats i els amplifiquen.

Què me dirien vostés, què me dirien vostés a mi si fera una causa general de rumors que m'han arribat de l'aula, que he pogut escolar en l'aula, que diuen que Ribó ha prohibit els crucifixos?
Acò passa dins de les aules?
No fem una causa general.
O que han acomiadat una professora per haver sigut en el seu passat de Podemos en una escola privada.
Totes estes coses ens arriben a nosaltres.
Què fem?
Portem una PNL ací per a cadascun d'estos casos?
No seria lògic.

Nosaltres no estem en la seua batalla per a vore qui se guanya la bandereta del desadoctrinador.
I, per tant, rebutjarem la seua PNL, perquè vostés, vostés sí que utilitzen els nostres xiquets i xiquetes per a les seues guerres.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixarà ara posició, en nom de Compromís, l'il·lustre diputat Josep Nadal, sobre la proposta de resolució i les esmenes acceptades per la ponent.

Senyor Nadal, quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

El 31 de juliol de 1826 va ser penjat en la forca, a la ciutat de València, el mestre de Russafa, Gaietà Ripoll; va ser condemnat per las Juntas de Fe de la inquisició per heretge i per maçó, per promoure un ensenyament laic i lliurepensandor.
És considerat pels exterminadors l'última víctima de la inquisició espanyola.

La proposta del Partit Popular de donar a l'alta inspecció educativa la potestat d'entrar a les aules per a controlar i censurar la feina del col·lectiu docent és segurament una de les propostes més tristes i desafortunades que es discutiran mai a dins d'un parlament democràtic.

Aquesta proposta va contra la Constitució i contra el nostre Estatut d'autonomia en considerar que les autonomies no formen part de l'estat i es necessita un òrgan centralista que les fiscalitze.
De fet, llegint el text de la PNL, sembla que ens hagen aplicant l'article 155.

Es tracta d'una agressió sense precedents a la Generalitat valenciana i al nostre sistema educatiu, una mostra més de la involució centralista i antidemocràtica que demana que vinguen uns senyors de Madrid a fer una labor de control que ja té assignada legalment la inspecció educativa valenciana i que complix dia a dia.

Senyors del PP, no confien vostés en el cos d'inspectors i d'inspectores de l'educació valenciana?
Quin problema tenen, si són els mateixos inspectors que hi havia quan estaven vostés?
I quin problema tenen amb els llibres de text i amb el material curricular, si són els mateixos llibres i el mateix material que hi havia quan estaven vostés?
Quin problema tenen, si és el Ministeri d'Educació el que ha de controlar perquè estos llibres i este material no conculquen cap norma?
Quin problema tenen, senyors del PP?

Saben què passa?
Que no existix cap adoctrinament massiu als centres públics valencians.
No hi ha ni una sola prova ni un sol indici que puga reforçar aquesta tesi.
Si en algun moment ha existit algun cas puntual, la inspecció ha actuat segons marquen els protocols i punt.

Insinuar el contrari és profundament irresponsable, voler crear alarma entre pares i mares en un tema tan delicat com este per a fer partidisme de la pitjor calaña, partidisme d'aquell partit que no té cap projecte per a la societat valenciana més enllà de parlar de Catalunya i sembrar discòrdia i voler embrutar la convivència.

Però esta proposta és, sobretot, una proposta inquisitorial, que dispara contra la llibertat de càtedra o llibertat d'ensenyament; una proposta que, una volta més, va en contra del professorat que, dia a dia, es deixen la pell per a tirar l'educació del seu alumnat avant.

Els torquemada del segle XXI no poden tolerar que a les nostres aules es parle amb llibertat i s'ensenye als xiquets i xiquetes a pensar per ells mateixos.

Fa uns anys anaven vostés pels mítings.
.
.
, ¿se'n recorda quan anaven vostés pels mítings diguent això de: Â«A eixos, a eixos, als mestres i als professors, a eixos cal rematar-losÂ»?
¿Se'n recorda quan deien vostés això als mítings?
(Veus) En van tirar 4.
500 al carrer, 4.
500.
(Veus) Van fer tot el possible per a desacreditar-los davant de l'opinió pública.
Ara tornen, ara tornen ací amb la intenció d'enviar la policia del pensament a les aules, d'escampar la por i la desconfiança on no havia d'existir.

Des del govern del botànic, anem a votar en contra.
Des de Compromís, anem a votar en contra d'esta proposta.
Però, és més, els demanem que, per a no ser vostés els hereus històrics de la inquisició, tinguen la dignitat, no només.
.
.
, tinguen la dignitat de retirar esta proposta abans que es vote i no caiguen en la vergonya, en la vergonya de ser vostés la inquisició del segle XXI.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyora Gascó.
Escoltarem amb silenci i respecte la senyora Gascó, que replicarà al senyor Nadal.

La senyora Gascó Enríquez:

Señor Nadal, me dice de retirar la PNL.
Mire, mientras estén ustedes en el gobierno, deberíamos presentar esta iniciativa todas las semanas, porque son un peligro para la educación valenciana.
(Aplaudiments) Tenía tantas ganas de debatir hoy con usted este asunto, tenía tantas ganas…

Hoy nos ha llamado, en concreto a mí, que soy gente de la peor calaña por presentar esta iniciativa.
El otro día, en el congreso, el señor Baldoví me llamó que recurro a la desacreditación, a denuncias falsas, a injurias, que difamo, que miento, que no tengo escrúpulos, que hago trampas y que soy una intolerante; y todo porque en un día, en una sesión de control, denunciamos este libro, y decían que era una frase sacada del contexto, un libro que se titula: Sortir de l'armari lingüístic, una guia de conducta per a viure en català.
Claro que lo denunciamos.
(Aplaudiments) Una guia de conducta per a viure en català en la Comunidad Valenciana.
Esto no es Cataluña, señor Nadal.
¿Cómo no vamos a denunciar eso?

El que ustedes son un partido nacionalista que defiendan els països catalans i la independencia de Cataluña es una cosa, pero, que ustedes intenten normalizar esas ideas inconstitucionales -y eso sí que es inconstitucional- en las aulas, es otra muy distinta.
Porque usted, al final, lo que hace es intentar disfrazar de normalidad para esconder la insensatez y el despropósito de su partido y de su conseller.

Usted me decía casos puntuales, usted me decía que no existe en la realidad, pero me hablaban de siete casos… Para empezar, con que existiera un solo caso de adoctrinamiento en la Comunidad Valenciana, tendríamos la obligación de intervenir, porque no se puede consentir.

Pero, mire, le voy a poner el ejemplo de Ibi.
(Soroll de papers) Nada más entrar, en el tablón de anuncios, un mapa dels països catalans.

Le voy a poner también el ejemplo de…, (soroll de papers) este es muy bonito, lo que está pasando en un IES de Alicante: els cetacis dels països catalans.

Le voy a poner el ejemplo de una mamá, en redes sociales, que denunciaba que en un centro de Valencia les hacen pintar también els països catalans.
(Veus)

En El Verger…, esta foto es increíble, no me negarán que esta foto es tremenda; (veus) pero también…

El senyor president:

Senyoria, per favor…

La senyora Gascó Enríquez:

…¿Les ha reconocido usted, señora Mollà?
Seguro que sí.
(Veus)

El senyor president:

Senyora Mollà, per favor.

La senyora Gascó Enríquez:

¡Ay, que no nos gusta ver algunas cosas!
Pues, no las voy a esconder.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Un segon, senyora diputada, un segon.

Senyories, jo.
.
.

La senyora Gascó Enríquez:

Que no nos gustan las verdades…

El senyor president:

…-un segon, un segon, diputada- puc entendre que el que se puga no siga del gust de tot el món, però no per això n'hi ha dret a interrompre l'oradora que està en l'ús de la paraula, que és la diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

La foto y las camisetas no se las puse yo, señora Mollà, se lo puedo garantizar.
(Veus)

En Moncada, (veus) en Moncada, los mestres tienen que de decir qué lengua imparten y los niños tienen que poner circulitos y, por supuesto, una de las asignaturas que reciben es el català.

En el colegio de Alginet ya ni siquiera dan valenciano, directamente el libro de literatura catalana.

En Valencia, Â«En la comunidad autónoma, ¿qué lengua hablas -en un crucigrama?
Por supuesto, hablamos el catalán.
Â» Otro caso aislado, que no pasa absolutamente nada -no sé cuánto me dará el tiempo.

Un caso de Silla.
Absolutamente, todos los libros de lectura obligatoria en catalán, el cien por cien.

Este es de Alberic, que tenemos otra vez que los niños tenían que pintar, en un ejercicio, els països catalans.
Ya no tienen que pintar un osito, no, no; pintemos els països catalans, que es mucho más estrechito, es mucho más rectangular y más entretenido.
(Aplaudiments)

Â«La lengua que se habla en tu comunidad es el catalán.
Â» Esto es un caso de Albal.

En Valencia, miren, banderas catalanas de adorno.
Nos quitan los belenes y nos ponen banderas catalanas.
(Veus) Esa es la política de los nuevos tiempos.
(Aplaudiments)

En un instituto de Valencia… Esto es tremendo, miren: Â«La diada del País Valencià.
Â» (Soroll de papers) Para celebrar la diada del País Valencià, pues, celebran con banderas catalanas.
Pero, déjenme que les enseñe el fin de fiesta, porque no tiene desperdicio… No me va a dar tiempo a enseñarles todo lo que tengo, (soroll de papers) pero miren la foto -no se le ve la cara, señora Mollà, no se preocupe-.
¿Ustedes ven lo que acaban celebrando en la diada, de un instituto de Valencia, del País Valencià?
(Veus)

Es que eso es lo que tenemos en la Comunidad Valenciana por su permisividad, por su dejación de funciones, por su complicidad con los profesores nacionalistas, que están intentando imponer la ideología en las aulas.

Ustedes nieguen todo esto, niéguenlo.
Pero, al final, por mucho que intenten girar la cabeza, huir o negar el adoctrinamiento, las denuncias de toda una sociedad, no del Partido Popular, las denuncias de toda una sociedad van a conseguir que se haga justicia, señor Nadal, por mucho que les pese.
Porque va a ser la ley -y de eso nos vamos a encargar nosotros- la que impere en los colegios, y no su ideario catalanista.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Me voy con los siete casos y con el libro.

El senyor president:

Senyor Nadal, per a rèplica; per a rèplica a la diputada Beatriz Gascó.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

Va ser al centre d'educació públic Orba, d'Alfafar.
I, tal com denuncia l'STEPV, després d'una denúncia d'un pare, que denunciava això que deien vostés ara, que van posar un vídeo de Jaume I per a explicar als xiquets el Nou d'Octubre; va haver-hi una denúncia; va aparéixer en alguns mitjans de comunicació; i, després, van tindre diferents actes vandàlics, per part de l'extrema dreta, que van entrar al centre públic a amenaçar i van entrar fent destrosses en el material del centre públic.

Això és el que estan aconseguint vostés, senyories del PP i de Ciudadanos.
(Aplaudiments i veus) Estan promovent.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
Estan promovent vostés.
.
.
(Protestes)

El senyor president:

Un segon, un segon.

Senyories, demane el mateix silenci i respecte que he demanat per a la diputada Beatriz Gascó.
(Veus)

Senyories.
.
.
Senyories.
.
.
Senyories, jo ja puc entendre que moltes coses que es diuen no agraden a tot el món.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

Per favor.
.
.
(Protestes)

El senyor president:

Senyories.
.
.

Continue vosté, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.
(Veus)

Vostés apunten amb el dit.
Ho ha dit abans la senyora Beatriz Gascó: s'ha d'assenyalar, s'ha d'assenyalar.
Assenyalen amb el dit perquè, després, l'extrema dreta faça la seua faena.
(Veus) I és realment penós això que estan diguent.
(Veus) Són vostés, després de l'exemple,.
.
.

El senyor president:

Un segon, un segon.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
després de l'exemple.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.
(Veus)

Senyories, per favor.
¿Volen deixar que el senyor Nadal puga acabar la seua rèplica?

El senyor Nadal Sendra:

Demane respecte.
Demane respecte i que em deixeu parlar.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

Senyoria, vaja vosté a la rèplica de la senyora Gascó, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor president.
Ho intente.

És una vergonya.
N'hi ha molta gent ací, treballant dia a dia contra el racisme, contra l'homofòbia, contra el sexisme, contra el patriarcat, treballant contra els delictes d'odi; (veus).
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Nadal.
Un segon, senyor Nadal.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
i, que vostés utilitzen la criminologia de delictes d'odi per a anar en contra de l'escola valenciana, és una poca vergonya.
(Aplaudiments)

I és una poca vergonya també.
.
.
(Veus) És una poca vergonya també, considerant l'actitud vergonyosa que va tindre el delegat del govern en la manifestació de la vesprada del Nou d'Octubre.
Va deixar que els grups d'extrema dreta camparen conforme vullgueren per la ciutat de València per a amenaçar la gent valencianista d'este país.
I no ho anem a permetre.
(Aplaudiments)

Senyories del Partit Popular i de Ciudadanos, ¿què els sembla a vostés que en una escola del món, la que siga, s'ensenye que a la Patagònia es parla castellà, o s'ensenye que l'anglés es parla també a Austràlia, o el francés a Quebec?
¿Els molesta això?
¿Els molesta que s'ensenyen, els lingüistes de tot el món, de totes les zones del món, on es parla cada llengua?
¿Tant els molesta?
Llavors, ¿per què els molesta.
.
.
, per què els molesta que n'hi hagen mapes que diguen que a Andorra es parla valencià?
¿Per què els molesta això?
(Veus) ¿Per què volen vostés.
.
.
?

Sí, senyor.
Tots els ensenyaments d'idiomes del món, a la primera lliçó o a la segona, et posen el mapeta d'eixa llengua en totes les zones del món on es parla.
(Aplaudiments) ¿Què passa?
¿Que nosaltres no ho podem fer?
¿Que en este país, els xiquets que aprenen valencià no poden aprendre els llocs del món on s'aprén valencià?
Però, ¿vostés què es pensen, que mosatros, els valencians, som de segon categoria o alguna cosa aixina?
(Veus) ¿Pensen vostés que estem per baix del muscle?

¿Saben què passa?
Que molts de vostés, (veus) molts de vostés provenen d'una classe social i política que sempre ha mirat per damunt del muscle els treballadors i treballadores d'este país, que eren les que mantenien la llengua, (aplaudiments) els llauradors, la gent com ma mare, que està ahí dalt, que netejava pisos.
No mos heu pogut vore mai!
Sou gent que voldríeu que.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
continuàrem sent classes subalternes.
(Protestes) I, des de Compromís, i des del govern del botànic, no anem a deixar.
.
.
, no anem a deixar que mos torneu a mirar per damunt del muscle.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Senyories, demane.
.
.
No, és que no.
.
.
, és que no pot.
.
.
Jo puc entendre que no agrade tot el que es diu d'uns o.
.
.
(Veus) Però, ¿volen.
.
.
?
És que no paren.
(Protestes) Però si és impossible escoltar l'orador, en este cas el senyor Nadal, que està en l'ús de la paraula, perquè no el deixen parlar.

Demane silenci i respecte (veus) -no està vosté en l'ús de la paraula- per a l'orador que està en l'ús de la paraula.
(Veus) És que m'interromp.
.
.
Senyor Caballero, és que no pot interrompre; no està vosté en l'ús de la paraula, no està vosté en l'ús de la paraula!

I fan el favor de callar!
(Veus)

Disculpe vosté la interrupció, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Acabe.

No obstant, i encara que pensem que no n'hi ha un adoctrinament en els centres públics, per desgràcia sí que n'hi ha adoctrinament en l'educació espanyola en general, i és per culpa de la LOMQE que van promocionar vostés.
És un adoctrinament que fa que la religió siga una assignatura avaluable, amb la qual cosa, evidentment.
.
.
, una assignatura confessional i avaluable.
Això sí que és adoctrinar.
(Aplaudiments)

També és adoctrinar que en la LOMQE es beneïsca la segregació per sexes i la separació de xiquets i xiquets dins de l'aula.
Això també és adoctrinar.
(Aplaudiments) I contra això vostés no van.

Senyories del Partit Popular, per ací no és, per ací no és per on han de passar.
Per ací no és.
I, per tant, des del govern del botànic, des de Compromís, anem a posar-mos totalment en contra d'esta situació autoritària i censora que vostés volen promoure.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?
(La senyora Bonig, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Me baso en el artículo 69.
3, por honor y decoro del grupo.
Â») ¿Quina expressió en concret?
(Veus)

Un segon, senyora Bonig.
És que.
.
.
Un segon, senyora Bonig.
Usaran la paraula quan la presidència els la done.
I, senyor Castelló, no té vosté l'ús de la paraula.
Deixe parlar la seua síndica.

¿Quina expressió.
.
.
?
(La senyora Bonig, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Incitación al odio y que miramos…; que nunca los hemos podido tragar y que miramos por encima del hombro.
.
.
Â».
Protestes) Senyories, ¿volen fer el favor de callar?
¿Volen fer el favor de callar?
(La senyora Bonig diu: Â«Y que señalamos con el dedo y todas esas cosasÂ».
Veus)

Només a efectes d'esta expressió, en virtut de l'article 69.
3.
I espere silenci i respecte per a escoltar la rèplica a l'al·lusió de la senyora Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, presidente.

(Inoïble) .
.
.

El senyor president:

Disculpe.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Este partido nació con la democracia y la Constitución.
Este partido ha sido capaz de aglutinar a todo el centroderecha.
Y este partido siempre ha defendido la libertad, siempre hemos defendido la libertad, con independencia de quién la ejercitase y del grupo al que perteneciese.

Nosotros hemos condenado los actos de la extrema izquierda, pero también hemos condenado los de la extrema derecha, porque este país se construyó gracias al esfuerzo y al sacrificio de muchísima gente de izquierdas y de derechas.

Y, en segundo lugar, señor Nadal, para que lo tenga usted claro, la hija y nieta de socialistas, (veus) es hoy la…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Bonig Trigueros:

¡Cómo les duele!
¡Cómo les duele!
(Veus)

La hija…

El senyor president:

Senyories…

La senyora Bonig Trigueros:

¿Qué ha dicho usted de mi abuelo?
¿Qué ha dicho usted de mi abuelo?

El senyor president:

Senyories…

Senyora Bonig, vaja…

La senyora Bonig Trigueros:

No, no, no.
¿Qué ha dicho usted de mi abuelo?

El senyor president:

…vaja vosté a l'al·lusió.
(Veus)

Senyories, però és que no estan vostés en l'ús de la paraula.
I no se pot demanar respecte si no respectem.
(Veus)

Senyora Tirado, la senyora Bonig està parlant, replicant a l'al·lusió.
I està utilitzant les expressions que considera oportunes.
I vosté no és qui per a tallar-li la paraula!
(Veus) No està vosté en l'ús de la paraula, perquè, si no, després, no reclamen vostés respecte de l'altre sector de l'hemicicle.

Disculpe vosté, senyora…

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

La hija y nieta de socialistas es hoy la presidenta del Partido Popular de la comunidad, un ejemplo de que en este país se han hecho las cosas bien.
Y le voy a decir, cuando quiera le explico de qué familia viene muchísima gente.
Familia honrada, trabajadora.
Mi padre a los cincuenta años se quedó en la calle, gracias a un gobierno socialista, con 52.
000 pesetas,…

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Bonig Trigueros:

…el salario mínimo desde… No, no, no, no.
Desde los cincuenta a los sesenta…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Mientras vi a gente de la izquierda que se paseaba y se vanagloriaba…

El senyor president:

Senyoria,…

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, señor presidente.
Este es el partido de gente honrada y trabajadora.
¡No miramos por encima del hombro!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Nosotros nos lo hemos ganado todo.
Miren ustedes en el gobierno.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

…quien iba bajo palio cantando el Cara el sol son muchos de los que hoy están… (El president desconnecta al micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, continuarem el debat amb la fixació de posició sobre esta proposició no de llei, les esmenes acceptades, per part de la diputada Ana Besalduch.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, president.

Senyories, jo he llegit detingudament diverses vegades esta PNL i he escoltat les intervencions, algunes en esta cambra.
I els he de dir que quan la llegia tenia por, però ara estic esglaiada, però de veritat.

Mentres la llegia i mentres escoltava, me transportava a temps feliçment passats, que sí bé és cert que no he conegut d'una forma real, perquè sóc del 1973, i alguns episodis d'esta història no els he viscut, sí que és veritat que en els llibres d'escola i els professors que vaig tindre se van encarregar d'ensenyar-me què és el que va passar i els puc assegurar que no tinc cap ganes que tornem a eixe temps.

Un temps en què els drets estaven mutilats en el millor dels casos, quan no eren inexistents, i que la democràcia va recuperar perquè avui tinguem una societat més lliure.
Drets com la llibertat de càtedra o d'ensenyament, la llibertat d'opinió o simplement, senyories, la llibertat.

Esta PNL proposa tota una reformulació d'esta llibertat d'ensenyament, de tal manera que demana que des de l'alta inspecció educativa se censure el que els professors i professores poden o no ensenyar, i el que és pitjor, com ho han d'ensenyar.
Una proposta que vol convertir l'alta inspecció educativa de l'estat en una espècie de policia interna del sistema educatiu.

És una proposta que els socialistes ens atrevim a titllar d'irresponsable i que se sustenta en un profund desconeixement del sistema educatiu espanyol.
És irresponsable perquè vol fer d'alguns problemes puntuals que han pogut existir, els vol convertir en un problema generalitzat o estés a les aules, creant una alarma social que no hi ha.

I, com dia també, assenyala un profund desconeixement de la realitat educativa del país, perquè la comunitat educativa ha contrarestat de forma efectiva estos casos concrets perquè els docents, els equips directius i els inspectors tenen els mecanismes adients per a contrarestar-les.

Senyories, devem transmetre des dels poders públics una idea de confiança en el potencial del sistema educatiu, per a promoure la convivència i deixar d'una vegada per totes d'utilitzar l'educació com una arma de confrontació política i l'alumnat com un escut d'aquest despropòsit.

Al que hem assistit avui ací ha segut a un debat electoral entre dos partits que s'estan disputant els vots a una altra comunitat, el Partit Popular i Ciudadanos.
No els importa l'educació per a res.
(Aplaudiments) L'únic que els importa és com transmetre a la ciutadania que volen els seus vots.

I mentres la senyora Gascó li retreu a la senyora Ventura que té el pacte d'educació en la subcomissió de l'estat per a fer eixes propostes, no s'aplica el conte, perquè ella també té la mateixa subcomissió en el Congrés dels Diputats per a aplicar-se el conte.
Per què no ho proposen allí i ho fan en el Congrés dels Diputats a través de proposicions de llei, a través de PNL?

Perquè no els importa l'educació i perquè volen traslladar un debat electoral on s'ha de legislar i mirar pels drets de la ciutadania.
Vostés estan en campanya electoral, senyories de Ciutadans i senyories del Partit Popular, disputant-se els mateixos vots.
Per això, Ciudadanos de tant en tant vol avançar per la dreta el Partit Popular, vol avançar per la dreta, però paren compte perquè això en el codi de circulació està prohibit.

Vostés, senyories, en esta proposició i en les esmenes que s'han presentat no estan defensant cap xiquet ni l'educació.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

El que estan és intentant aplicar la censura de temps, com dia, feliçment passats, i per tant votarem que no a esta proposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Gascó, des del.
.
.
Per a rèplica a la senyora.
.
.
M'informen que s'ha arribat a un acord en la següent PNL i que la passaríem a votació directament.
I que el punt quart, previst per a l'ordre del dia de hui, el passaríem al primer punt.
.
.
Després de les lleis per a.
.
.
El punt número quart és la PNL del Grup Compromís el passaríem després dels punts legislatius, si no n'hi ha cap inconvenient, en l'alteració de l'ordre del dia.

Doncs, senyora Beatriz Gascó, té vosté la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Mire, señora Besalduch, ustedes métanse con el Partido Popular y con Ciudadanos todo lo que quieran para así intentar tapar la complicidad con el catalanismo en la Comunidad Valenciana.
Esa es su responsabilidad, desde luego no la nuestra.
(Aplaudiments)

A mí me ha parecido también interesante cuando dice: Â«Si se está contrarrestando de forma efectiva todos los pocos casos que hay.
Â» ¿Cómo, señora Besalduch?
¿Me lo puede explicar en su segunda intervención, por favor?
¿Me puede explicar por qué año tras año se siguen vendiendo los boletos de Escola Valenciana, si se está actuando de forma efectiva?
¿Me puede explicar qué se ha hecho para retirar la agenda dels països catalans?
Ah, bueno, no, que ya nos ha dicho el señor Nadal que los països catalans están fenomenal en los mapas y que no van a quitarlo.
Por lo tanto, eso ya lo dejamos así.

Con todos los casos que le acabo de plantear, que son casos de esta legislatura, ¿me pueden decir cómo se han resuelto todos y cada uno de esos casos?
Porque es que desde el Partido Popular no vemos esa eficacia.
Precisamente presentamos esta iniciativa aquí, que una vez más me vuelven a cuestionar que por qué lo planteo.

Porque queremos, porque lo consideramos, porque es importante, porque los casos no están resueltos, porque el adoctrinamiento es una constante.
Yo no sé cómo más decírselo.
Y tenemos que respaldar y ayudar a las familias y a los alumnos que lo están sufriendo.

Mire, señora Besalduch, a mí me gustaría que ustedes tuvieran la valentía del concejal Bernardo Ferrer Pastor, un concejal socialista de Alcalalí, que no tuvo reparos en votar… Sí, sí, les hace mucha gracia.
Pero es un concejal socialista que votó en contra de que en su municipio, a instancias de una moción de Compromís, se hicieran les trobades.

Y votó en contra con un único pero muy potente argumento, y era que en les trobades se hacía adoctrinamiento y que eran actos catalanistas, y que por eso iba a votar en contra.
Un concejal socialista.
Y no pasó absolutamente nada.
Porque yo le pregunto, y usted me decía que no me importa la educación y que no sabemos nada de educación.

Hablemos de educación, señora Besalduch.
¿Qué ve usted en les trobades de pedagógico?
¿Puede salir aquí a explicármelo, por favor?
O con censura a su concejal de Alcalalí.
(Veus) ¿Me lo puede explicar, por favor?

El senyor president:

Senyor Nadal.

La senyora Gascó Enríquez:

¿Por qué cree que el concejal considera que en las actividades hay adoctrinamiento?
¿Cree que está intentando sacar rédito electoral, como acusa al Partido Popular?
¿O realmente cree que piensa que hay catalanismo y es una persona con coherencia que lo está denunciando?

Miren, de verdad, desde que el señor Puig se ha radicalizado, aunque es que considerábamos que venía ya radicalizado de casa, desde que defienden la unitat de la llengua, els països catalans y todas estas cuestiones, de verdad, ustedes están perdiendo el norte.
¿Usted me puede explicar, de verdad, qué puede haber de pedagógico…?

Insisto, yo voy a hablar todo el rato de educación, como a usted le gusta.
¿Qué hay de pedagógico en que haya esteladas al lado de cuentos infantiles?
¿Me puede explicar qué hay de pedagógico en unos països catalans que no existen?
¿Qué puede aprender un niño con eso?
En las actividades lúdicas bastante reprobables de poner a personas y tener que dibujarles cositas para ridiculizarlas.
Que las personas que organizan estos supuestos actos pedagógicos se vayan de manifestaciones independentistas y después trasladen eso en sus actividades pedagógicas.
¿Me lo puede explicar, señora Besalduch?

Mire, antes he tomado nota cuando el señor César Jiménez me decía qué es adoctrinar.
Pues, rápidamente, enseñar los principios de una determinada creencia, es lo que me ha dado tiempo a tomar nota.
Si esto no es adoctrinar, señora Besalduch, ¿me puede decir usted cómo lo llamamos?
¿Me puede decir usted cómo llamamos que un docente en Torrent ponga como actividades ver TV3?
¿Eso no es adoctrinar, señora Besalduch?

Ah, no, no, eso es gracioso, eso es estupendo en la Comunidad Valenciana.
Eso son prácticas que deberíamos generalizar como buenas prácticas en el sistema educativo valenciano, ¡claro que sí!
¿O qué les parece a ustedes que tengamos que salir en un telediario nacional por decir que el rey Jaime I es un rey catalán?

Y lo mejor de todo fue la respuesta del secretario autonómico diciendo: Â«Esto es una campaña de desprestigio.
Â» ¿De quién?
¿De las familias con el telediario, la campaña de desprestigio?
(Aplaudiments) Es que bueno, no se sostiene por ninguna parte.
Pero bueno, tengo que ir terminando.

Ustedes, señora Besalduch, de verdad se lo digo, últimamente están mucho más cómodos con Esquerra, con Bildu, con Podemos y con Compromís.
Sí, sí, eso es lo que están votando.
Ustedes pónganse al lado de ellos.
Les puedo garantizar que nosotros nos pondremos al lado de las familias y de los alumnos que algunos están intentando manipular y adoctrinar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Finalitzarem este debat amb la rèplica de la il·lustre diputada Ana Besalduch a la senyora Gascó.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, president.

Mire, senyora Gascó, vosté ha començat la seua rèplica a la meua intervenció preguntant-me quina era la nostra responsabilitat.
Jo li explicaré.
La responsabilitat del Grup Socialista i de la resta de grups que donen el recolzament al botànic és governar i recuperar els 4.
500 professors que vostés van acomiadar.
(Aplaudiments) Baixar les ràtios als col·les, baixar les taxes universitàries, eixa és la nostra responsabilitat.
Perquè una altra cosa és irresponsabilitat.

I entengue-s'ho vosté conforme vullga, senyora Gascó.
Evidentment que ho fan per traure un rèdit electoral.
No els importa l'educació.
Ho mantinc i ho reitere.
Mire, en este país tenim un problema, que tenim una part dels polítics que juguen al curtterminisme i que fiquen els interessos del seu partit per damunt dels interessos generals.
I això és el que vostés i Ciudadanos estan fent en esta proposició de llei.

És més, juguen tant al curtterminisme sense tindre la visera alta per a mirar el futur del país, que estic segura que en eixes posicions que vostés tenen en este moment en este país no fem la transició política, no la fem, senyora Gascó, perquè la visera la tenim ací.
No la tenim ací dalt.

I vosté ha fet referència a Pau Alabajos, en eixa trona, no li agrada.
Però jo li explicaré el que no li agrada de Pau Alabajos.
Perquè n'hi ha una cançó que a ses senyories del Partit Popular no els agrada, que se diu lletra de la Línia 1 del metro de València.
(Aplaudiments)

Vosté està dient-mos que els professors i les professores ho estan fent genial, que els inspectors i les inspectores també ho estan fent genial.
I després diu que davant d'estos casos puntuals no s'actua.
Com quedem, senyora Gascó?
Perquè anar a la processó i tocar les campanes no pot ser.
O anem a la processó o toquem les campanes, una de los dos coses, una de les dos coses.

Clar que saben fer la seua feina.
Igual que la feien fa dos anys i mig.
Els inspectors i els professors.
Sap quina és la diferència?
Que fa dos anys i mig vostés estaven en el govern i ara estan en l'oposició, que és el que els pica a vostés.
(Aplaudiments) Eixa és la diferència, senyora Gascó.
Adoctrinar.

El senyor César li ha fet la definició perfecta.
Vosté sap que n'hi ha col·legis concertats que tots els dies resen?
Això no és adoctrinar, senyora Gascó?
(Remors) Això no és adoctrinar?
Perquè la religió hauria d'estar en l'àmbit privat.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
i familiar d'una persona (aplaudiments) i no en una escola.
I no en una escola.

I a més, vaig a dir-li una altra cosa, senyora Gascó, i senyories del Partit Popular.
Tant en la PNL com en les intervencions que han tingut a la trona han fet un conglomerat entre poder judicial, poder legislatiu i poder executiu que no s'aclarixen, que no s'aclarixen.

Perquè els tribunals estan per a aplicar la llei, no un cos d'inspectors d'Â«alta inspecciónÂ» que s'ha inventat Ciudadanos per a passar-los a vostés per la dreta, perquè els han passat per la dreta a vostés, senyories del Partit Popular.
(Aplaudiments) Ací la llei se fa als parlaments i els executius proposen també les lleis, i els tribunals les apliquen.

El problema que tenen vostés és que ho confonen tot, tot.
I això és més propi d'un estat totalitari que d'una democràcia, senyora Gascó.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories.
.
.
(Veus) Senyoria, senyoria, jo.
.
.
Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Pido la palabra, señor presidente, por inexactitudes para concretar algunas cuestiones que ha dicho la señora Besalduch.

El senyor president:

Senyoria, no té… Jo no he escoltat ningun element de la…

La senyora Bonig Trigueros:

Ha confundido el sistema educativo español y valenciano.

El senyor president:

Senyoria, Senyoria…

La senyora Bonig Trigueros:

La religión no es obligatoria.

El senyor president:

No, no n'hi ha…

Jo he escoltat exactament i he estat molt pendent del que ha dit la senyora Besalduch i no n'hi ha res que puga incidir en l'article 69.
1 ni 69.
3.
Senyoria, no n'hi ha res.

Per tant, anem a passar a votació.
(Veus) Senyories, anem a passar a votació.
(Veus)

Senyories, anem a votar la proposició no de llei, registre d'entrada 81.
015, amb l'acceptació de les esmenes que proposa el Grup Parlamentari Ciudadanos, registre d'entrada 85.
940 i 85.
941.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la PNL ha estat rebutjada amb 48 vots en contra, per 42 vots favorables.
Queda rebutjada la PNL.

Té una explicació de vot el senyor Alexis Marí.

Senyor Marí, tindrà vosté dos minuts per a explicar el sentit del seu vot.
Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, presidente.

Pues rápidamente.
Nos parece bien, nos parece bien que se controle por parte de alguna institución, ente u organismo del estado el cumplimiento de las normas.
También que se vigile que los profesores se bien conduzcan en una labor de enseñanza y no que se dediquen a hacer discursos políticos ni otras cosas raras.

En todos los colectivos sabemos que alguien se sale de lo correcto, pero oigan, también quiero señalar una cosa.
Yo, nosotros también hemos realizado nuestra encuesta particular entre amigos, familiares, allegados y ni uno solo, ni uno solo admite que a sus hijos los están adoctrinando.
Es decir, ni uno solo.
No hagan de la excepción tampoco la regla fundamental.

Esta constante comparación continua con Cataluña, que se están realizando últimamente, dos partidos, ya es algo, desde nuestro punto de vista, algo aburrido.
Esto para lo bueno y para lo malo, les repito, para lo bueno y para lo malo no es Cataluña, es la Comunidad Valenciana.
Y, oigan, aquí existen -lo ha dicho el compañero César-, aquí coexisten dos… -si solo tengo dos minutos y ni los dos minutos puedo aprovechar-…

El senyor president:

Sí, senyoria, és una constant.
Jo ja m'he cansat de repetir-ho.

El senyor Marí Malonda:

Claro.
Lo entiendo, entiendo… En la parte que no les gusta, la entiendo…, interrumpen.

El senyor president:

Senyories…

Vaja vosté i explique exactament el sentit del seu vot.

El senyor Marí Malonda:

Le decía que aquí cohabitan dos idiomas -cuando hablaban del idioma oficial del estado- aquí cohabitan dos idiomas, el valenciano y el castellano.
Una cosa es defender el trilingüismo, a lo que nos apuntamos, y otra distinta es que los defensores de la valencianofobia, que no lo digo por usted, pero lo digo por ciertas personas que sí que…, con los que cohabitamos aquí.

Sí, por lo tanto, a la formación y, no, a la imposición.
Creemos que la grandísima mayoría de los docentes, lo decimos alto y claro, la grandísima mayoría de los docentes que enseñan a nuestros alumnos son excelentes profesionales.
No los maltratemos ni los señalemos con el dedo de forma injusta.
Fiscalizar, sí, pero, señalar, no.
No entre en ese mundo perverso de juegos de la KGB que tanto les gustan a unos.

Y si pueden aportar, han tenido mucho tiempo en aportar cosas positivas en el mundo de la educación.
Y, por lo que hemos visto en los últimos años, aportar, lo que ha sido aportar, verdaderamente nada.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria, per l'explicació del vot.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la creació d'un fons de lluita contra la sequera, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 81.
262, BOC número 224)

El senyor president:

Senyories, anem a passar a votació.
(Veus) Anem a passar a votació.
(Veus) Senyories, anem a passar a votació l'esmena transaccional que han signat sobre la proposició no de llei del Grup Parlamentari Socialista, que anava a defensar el senyor David Cerdán, i les esmenes que s'han presentat.
S'ha fet una esmena transaccional que totes les seues senyories coneixen i, per tant, anem a passar seguidament a votació.

Votem l'esmena transaccional que se'ns ha fet arribar més el text que l'acompanya a la proposta de resolució.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'esmena transaccional amb 89 vots favorables, 0 en contra, 0 abstencions.
(Aplaudiments)

Passarem seguidament a fer l'explicació de vot.
En primer lloc, el senyor Domingo Rojo.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Rojo, cuando quiera.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenos días, presidenta.

Señorías.

La Comunidad Valenciana está considerada una de las zonas más vulnerables a los efectos del cambio climático, en especial el incremento de las temperaturas y un cambio en lo que es el patrón de las precipitaciones, con lluvias torrenciales en las comarcas del interior.

La comunidad sufre una doble sequía.
Por una parte, la sequía meteorológica que se va arrastrando desde los últimos años y que se está haciendo especialmente aguda en este año 2017.
Y, por otra parte, una sequía estructural ligada a la falta de infraestructuras, una falta de inversiones y una falta de gestión eficiente en los escasos recursos hídricos.

Hemos votado a favor de la proposición no de ley, de su transaccional, ya que compartimos el contenido de las propuestas de resolución.
Y, en especial, consideramos que es absolutamente imprescindible establecer un calendario de negociación entre las distintas fuerzas políticas, a fin de redactar y aprobar, a la mayor brevedad posible, el ansiado plan nacional del agua.

Y es imprescindible dada lo improductiva que está resultando la legislatura a nivel legislativo en el Congreso de los Diputados.
Es urgente poner en marcha a nivel óptimo de producción las plantas desaladoras construidas en la Comunidad Valenciana, en especial aquellas que se encuentran fuera de servicio como son Moncófar, Oropesa-Cabanes y Sagunto.

Es urgente establecer mecanismos de subvención en el precio del agua desalada para el riego a un coste no superior de unos 30 céntimos/metro cúbico, tal y como se estableció en octubre del 2016 en el plan de sequía, que se firmó para la Región de Murcia.
Es necesaria la creación de un fondo extraordinario de lucha contra la sequía y sus consecuencias y, finalmente, es urgente la creación de un banco público del agua facilitando y agilizando las cesiones de derechos de agua entre usuarios de la misma comunidad y entre comunidades.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Rojo.

Per a fixar la posició de cada grup parlamentari té la paraula ara la senyora Rosa García, del Grup Parlamentari Ciudadanos, durant, crec que han arribat a l'acord de cinc minuts.
(Veus) Pero vamos a ser rigurosos.
Cinco minutos, pero seremos rigurosos.

La senyora García González:

Bueno, pues muchísimas gracias.

Es una feliz coincidencia que, hoy que vamos a tratar el tema de la sequía, por fin llueva.
Lo que, por otra parte, demuestra que en numerosas ocasiones la vida va por un lado y los políticos vamos por otro.

Señorías, creo que plantear el problema de la sequía a nivel autonómico cuando se ha tenido la oportunidad durante años de elaborar una estrategia e implementarla a nivel nacional y no se ha hecho parece, o bien una broma de mal gusto, o una medida de márquetin que solo busca engañar y manipular al contribuyente haciéndole creer que quien presenta la propuesta está preocupado por la sequía.

Desde el Grupo Ciudadanos creemos que es necesario abordar el tema de la sequía, creemos que urge tomar medidas para garantizar la supervivencia de un sector tan estratégico como el agrícola y reducir el impacto en otros como el industrial y el urbano.
Es por ese motivo principalmente y porque el Plan nacional del agua es una de nuestras banderas, por la que votaremos a favor de esta PNL.

Nuestros diputados en Madrid están claramente apostando por un proceso de negociación y adopción de un pacto nacional del agua.
Es necesario un plan nacional contra la sequía que obtenga un consenso hidrológico ambiental, económico y social necesario y tenga como objetivo la respuesta a las cuestiones hidrológicas que solo pueden abordarse a escala nacional en ámbitos de análisis y decisión que exceden las cuencas hidrográficas.

Ahora bien, hay algunos puntos de esta PNL que merecen un detenimiento expreso.
Por ejemplo, el que habla sobre la creación de un fondo extraordinario de lucha contra la sequía y para cubrir los daños de la sequía.

Verá, señor Cerdán, aquí nos surge alguna duda que me gustaría pudiera explicarnos.
Este fondo se tendría que financiar vía fondo de contingencia, créditos de hacienda o vía presupuestos generales.
Por lo que sabemos, el PSOE no va a apoyar los presupuestos generales del estado, ya que está instalado en el Â«no, es noÂ».
Así que ya me explicarán de dónde quieren ustedes que salga este fondo extraordinario necesario para paliar emergencias.
Parece que saldrá de un presupuesto prorrogado por la tozudez de no sentarse a negociar.

Seamos serios, señorías, el Grupo Socialista ya recuestionó una proposición de ley prácticamente igual a esta en el año 2012 y la PNL de hoy, por tanto, es un déjà vu.
Pero, además, en bucle, porque tanto ustedes como el PP han tenido en sus manos la creación de medidas para paliar el daño de la sequía y se han limitado a derogar las medidas puestas en marcha por el gobierno anterior en una partida de pingpong de la que los ciudadanos acabaron y están todavía hastiados.
¡Ay, señores del Grupo Socialista y señores del Grupo Popular!
¿Dónde está esa transversalidad de la que tanto presumen?
(Aplaudiments)

Nos habla esta propuesta de un plan de choque de optimización de la desalación y de la subvención del precio del agua desalada para riego.
Aquí debemos volver a recordar la enorme batalla política que tuvo lugar durante el gobierno de José Luis Zapatero entre el PSOE y el PP, con la ministra Narbona responsable por aquél entonces de medio ambiente, como firme defensora de los beneficios de invertir en plantas desalinizadoras en el área mediterránea.

Sin embargo, lo que sabemos a día de hoy es que esas plantas se encuentran lejos de funcionar a plena capacidad y que la corrupción ha salpicado algunas de las obras que se encuentras sometidas a procesos judiciales abiertos.

Verán, desde Ciudadanos miramos desde una perspectiva de economía circular, lo que nos hace llegar a la conclusión de que el agua desalinizada presenta al menos una ventaja y cinco inconvenientes.
Bajo esos principios no deberíamos aceptar la propuesta de este plan de choque de optimización de la desalación simplemente apoyándonos en lo positivo de garantizar el suministro de agua, lo que es muy importante y un derecho universal, pero eso no sería suficiente en términos de sostenibilidad.

Por ese motivo, hemos presentado una enmienda en la que reclamamos alimentación plena de las plantas de desalinización con energías renovables, debido al alto consumo energético y a las elevadas emisiones de CO2.
Y garantías de un pleno reciclaje en el marco del sistema de tratamiento de residuos, dado el problema de devolución al medio de las salmueras.

Como tenemos menos tiempo del que esperábamos, voy a ir concluyendo diciendo únicamente que, en cuanto al tema del banco público del agua, pues ustedes, el gobierno del señor Zapatero tampoco lo quiso, tampoco lo quiso en aquel momento.
Solo se me ocurre que, en aras de la transparencia que se exige con este tema del banco público del agua, pues no lo quería cuando gobernaba.
Igual que no lo quiere ahora el Partido Popular.

Vamos a ver, para ir concluyendo, dicen ustedes en su exposición de motivos, que se sufre una falta de gestión debido a la nula gestión de ayer.
Pues eso mismo, estamos de acuerdo, a la nula gestión de ayer.
No se vayan de rositas…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora García.

La senyora García González:

…ni el PP ni tampoco ustedes.
Así que, por el bien de todos los valencianos, por el bien de todos los españoles, dejen de utilizar el agua como un arma electoralista.
(Aplaudiments)

Muchísimas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la senyora Beatriu Gascó.
Per favor, volen guardar silenci.
Per favor.

La senyora Gascó té la paraula també durant cinc minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyories.

Un debat molt animat el de hui.
El consens d'ara sembla calmar les aigües, mai millor dit.
Moltes gràcies.

Vaja per davant que em sembla que a aquesta PNL li faltava una pota important que era la de veure quin era el projecte de la conselleria, del Consell, ací per afrontar aquesta sequera extrema que ens afecta al País Valencià.

Per aquesta i per més raons hem presentat nosaltres una interpel·lació a la consellera, en la qual aquesta vesprada tindrà l'oportunitat d'explicar-nos quines mesures s'estan duent a terme a la Comunitat Valenciana i de quina manera el Consell actua amb contundència per a contribuir a frenar la nostra aportació al canvi climàtic, d'una banda, i al mateix temps que ens preparem a les seues pitjors conseqüències.

Em consta que els meus companys i companyes en el Congrés estan treballant molt per a trobar consensos amb tots els grups parlamentaris en la tramitació del projecte de llei de sequera, i en bastants casos s'estan aconseguint.

Entenem la necessitat del Consell de requerir majors dotacions pressupostàries per a donar resposta immediata a la gravíssima situació que estan vivint els nostres agricultors i ramaders i algunes poblacions, però mentre es posen mitjans urgents des de Podemos estem convençudes que és essencial aplicar-se el conte sent exemplars i posant la lluita contra el canvi climàtic en el més alt nivell de les decisions polítiques.

Des de Podemos defensem també que davant les perspectives de canvi climàtic vigents, cap conca pot considerar-se excedentària i, per tant, és insensat i inviable basar el futur de regions vulnerables en nous transvasaments.
Els cabals disponibles continuaran reduint-se amb tota probabilitat afectant, també, als rius que hui també suporten transvasaments com el Tajo i el Xúquer.

Assumint aquesta realitat i tenint en compte que la directiva marc de l'aigua exigix per llei garantir el bon estat ecològic de tots els rius, s'ha de redimensionar de forma realista l'expectativa de cabals i obrir processos de diàleg entre conques i comunitats afectades que permeten dissenyar plans de futur viables consensuats i sostenibles.

En les conques beneficiàries d'aquests transvasaments la gestió de la demanda agrària urbana i industrial i l'ús efectiu dels recursos no convencionals, com la reutilització d'aigües residuals i la dessalació marina, constituïxen peces clau en el full de ruta que proposem per a transitar cap a horitzons més sostenibles.

Finalment, en totes les conques és necessari promoure una gestió integrada d'aigües subterrànies i superficials, la quals cosa suposa assegurar un ús sostenible dels aqüífers acabant amb el desgovern i l'ús abusiu al marge de la llei que impera en molts casos.

La proposta de crear un fons extraordinari de lluita contra la sequera i les seues conseqüències, nosaltres hem demanat que s'afegira una part que era que el fons extraordinari dirigisca les seues ajudes als agricultors professionals que hagen vist descendir la seua producció per causa de la sequera en almenys un 30% -el famós de criteri de mínims de la PAC-, de manera modulada, de manera que cobren més els xicotets i mitjans productors.
No volem que l'aclaparament de terres que es produïx en moltes zones en el nostre país, en el País Valencià, acabe també amb un aclaparament de l'aigua que és un recurs fonamental per a la producció.

Quant al punt d'obrir la ronda de negociacions, volem deixar clar que la ronda -perdó- que s'ha de dur a terme obrint el debat de forma democràtica, transparent i realment participativa, i no fent el gran teatre que ha iniciat el PP, com és el seu costum, convocant diferents organitzacions i actors de la societat civil interessats en temes d'aigua però sense un sol paper pel mig.
L'única cosa que els ha importat era la foto per a poder legitimar que han aconseguit seure's i consensuar postures amb tots els actors implicats de cara a un gran pacte nacional de l'aigua.

Aquesta vesprada continuarem parlant de les mesures que des del nostre punt de vista s'han d'implementar però en aquest cas, sobretot, llançades i defensades pel govern suportat pel pacte del botànic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Gascó, moltes gràcies.

Serà, ara, la senyora Ferrer, del Grup Parlamentari Podem, perdó, Compromís.

Senyora Graciela Ferrer.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Bé, moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, jo crec que és una bona notícia que tots els grups de la cambra hàgem sigut capaços de posar-mos d'acord davant un tema que durant molt de temps ha estat arma llancívola entre grups polítics desactivant allò que s'ha anomenat Â«la guerra de l'aiguaÂ».

Jo crec que eixa és una primera bona notícia, la capacitat d'arribar a acords, d'arribar a consensos per tal de garantir el futur de la nostra terra, de la nostra societat, un territori vulnerable als efectes del canvi climàtic, sobretot -com explicava abans el diputat Rojo- en termes d'afectació de les precipitacions.

I, en este sentit, crec que és molt important el fet de plantejar una estratègia conjunta que ens ha de portar a un acord al conjunt de l'estat però sobre unes bases clares d'una política hídrica que es faça des d'una perspectiva integral, en col·laboració amb totes les administracions públiques i les parts interessades, que es realitze una planificació i gestió integrada dels recursos hídrics per fer front justetament a això, al canvi climàtic, de manera que s'ordenen els usos i els recursos des d'una perspectiva de gestió de la demanda extremant l'estalvi, l'eficiència en els usos, protegint i recuperant els ecosistemes fluvials i els aqüífers i la qualitat de l'aigua perquè sense ecosistemes fluvials que funcionen, sense aqüífers que puguen emmagatzemar aigua i que tinguen una bona qualitat, que són reserves estratègiques davant la sequera però també davant el canvi climàtic, difícilment podrem disposar d'una manera sostenible d'aigua en qualitat i en quantitat suficient.

Per tant, eixes línies estratègiques a l'hora de plantejar l'esperit d'un gran acord que ha de ser -entenc- un acord social al voltant de com utilitzem, com anem a fer servir l'aigua, és fonamental.

Per això, també, crec que és molt interessant el fet d'haver pogut enriquir la proposta del Grup Socialista plantejant la necessitat d'abordar l'adaptació de l'agricultura i la ramaderia als efectes del canvi climàtic, amb l'objectiu de reduir la vulnerabilitat socioeconòmica i ambiental d'aquest sector i garantir la seua viabilitat a llarg termini, perquè l'agricultura i la ramaderia són fonamentals per al nostre territori, per a la nostra identitat i també com a una força, un motor econòmic en moltes zones del nostre territori, i sobretot perquè ens donen de menjar tots els dies, i això és una cosa que no hem d'oblidar.

També, crec que és una aportació que no hem de perdre de vista el fet de comptar amb les aigües subterrànies.
Tradicionalment, la planificació de l'aigua s'ha fet i la gestió de l'aigua s'ha fet mirant només l'aigua que podíem vore, però tenim una gran quantitat de recursos d'aigües subterrànies que evidentment és necessari estudiar i invertir en l'estudi i la investigació d'eixes aigües subterrànies, en vore amb quines condicions es poden utilitzar per a no sobreexplotar-les, sobretot per a no perdre la seua qualitat i que continuen estant disponibles en el futur.

I, per últim, vullc ressaltar la importància d'incorporar funcions de control, transparència i accés a la informació al voltant de les transaccions amb drets d'ús d'aigua perquè -com tots sabem- l'aigua és un bé públic, i el que no pot ser és que siga una font o que algú tinga la temptació d'especular, o mercantilitzar, o privatitzar drets d'ús d'aigua.

Res més, ho deixe ací.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ferrer.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ferrer.

Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula el seu diputat, senyor David Cerdán.

Cuando quiera.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, presidenta.

Si alguien pretendía que aquí trajésemos un texto para pelearnos una vez más y para abrir la guerra del agua, acabamos de demostrar que no era así, ¡todo lo contrario!

Creo que hoy es un día de enhorabuena, hoy es un día de orgullo, y por eso hoy llueve.

Me siento especialmente orgulloso del acuerdo (aplaudiments), del acuerdo al que hemos llegado y me siento especialmente orgulloso de un acuerdo que hemos tardado veinte años y que se firma teniendo un presidente socialista sentado ahí.
(Aplaudiments)

Para mí no es una victoria de partido sino una victoria colectiva.
No hay ninguna guerra,…

La senyora vicepresidenta primera:

Vamos a guardar silencio, por favor.

El senyor Cerdán Pastor:

…aunque haya subido aquí a rememorar discursos del pasado, que me pide que se lo explique, no perderé el tiempo porque no lo entenderá, no lo voy a hacer, no lo voy a hacer, esas contradicciones de lo que vota y lo que dice, no, desde luego yo no le voy a paliar.

Mire, en esta sociedad tenemos tres retos: sostener el estado del bienestar; atender la reutilización del mercado laboral; y desde luego uno que es fundamental, cómo gestionamos los recursos del planeta que no son nuestros, que es algo que no hemos entendido hasta hoy, cómo lo hacemos, especialmente el agua.

Y aquí, en esta propuesta que es colectiva, de la que me siento orgulloso y que creo que va a quedar huella para siempre, desde luego tenemos dos planos fundamentales: uno, cómo atendemos la inmediatez y la urgencia de atender a aquellas personas todos nosotros que requerimos agua y que no tenemos por esta sequía estructural y meteorológica que sufrimos; y una a mayor y más largo plazo, efectivamente (soroll de papers), cómo podemos atajar los efectos o paliar los efectos del cambio climáticos para que sus daños colaterales sean menores.
Y aquí, en esta proposición que todos hemos votado está la hoja de ruta colectiva que todos deberíamos seguir.

Nosotros lo que pretendíamos es hacer también justicia, hemos estado muy solos a lo largo de mucho tiempo, hemos estado defendiendo absolutamente en un desierto que no se trata de enfrentar pueblos, ni territorios, ni soluciones, ni nada.
Hemos puesto en marcha solos de lo que hoy bebemos ¡todos!
Si no fuera por las denostadas desaladoras que ya no son centrales nucleares, que ya no generan impotencia masculina, hoy mucha gente no podría beber de su agua.
Hemos planteado soluciones a situaciones extremas de sequía que hoy son un modelo.
Hemos puesto en marcha medidas que desde luego no son suficientes, pero que tenemos que implementar para conseguir que el agua no sea una guerra y que las guerras del futuro no tengan nada que ver con el agua.
Ese es un objetivo muy complicado.

Por eso nosotros tenemos esta serie de medidas, un pacto nacional del agua, desde luego donde nadie atice a nadie y donde nadie se sienta excluido, no solo donde participen los sectores económicos sino los agentes sociales, medioambientales, los municipios, las comunidades autónomas.

Un fondo extraordinario que es muy sencillo de explicar, fondo de contingencia; el fondo de contingencia existe en estos presupuestos, en los anteriores, bueno, mejor no lo explico porque no lo iba a entender, y con ese fondo de contingencia se podían aportar 1.
000 millones.
¿Para qué?
Para exenciones en el IBI a cargo del estado; para subvenciones y aplazamientos en la Seguridad Social a cargo del estado; para reducción de las peonadas para aquellas personas que afectados por la sequía no puedan cobrar una prestación de desempleo; podemos liberar también fondos a través del ICO, por supuesto, para aquellas explotaciones de pequeños y medianos ganaderos y agricultores que requieran una ayuda excepcional.

Creo que es muy importante que asumamos, de una vez por todas, que las desaladoras no son un problema, son una parte fundamental de la solución.
Es mejorable, por supuesto que sí.

La tecnología española, algunos que tanto les gusta esa palabra, es modélica y la podemos aprovechar con energías renovables, con una política justa de precios, y desde luego con un reparto fundamental para que el sector agrícola no sea el que pague nuestra cuestión.

Sí, pedimos un precio tasado del precio del agua.
Y aquí sí somos neocomunistas, intervencionistas, bolcheviques, lo que ustedes quieran.
Queremos que el precio del agua de las desaladoras para la agricultura esté sobre 0,30, que es muy asumible para sostener, desde luego, nuestro sector económico.

Pedimos el plan de reutilización de agua.
La conselleria, La Generalitat, no puede estar ajena a la misma.
Y un banco público, pero un banco público, una mesa pública, un centro de intercambio de derechos, llámenle lo que quieran.
Una herramienta que sea útil para que aquel que le falta agua no tenga que pasar sed.
Es muy sencillo de explicar.
Eso sí, con transparencia, con solidaridad, con justicia, con arreglo a la ley y, desde luego, con la participación de todos.

Mire, lo que ponemos aquí…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

…es una cuestión fundamental, que se llama Â«solidaridadÂ».
Ya lo decía un presidente que construyó, no solo desaladoras, sino el principio de un gran modelo de sostenibilidad de agua.
Gracias a él muchos no pasaron sed.
Hoy algunos sí la están pasando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Cerdán.

Per acabar, té la paraula el senyor Ciscar, del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Desde el Grupo Parlamentario Popular también queremos agradecer la predisposición al acuerdo de todos los grupos, incluso con un presidente de La Generalitat socialista.
No sé si será casualidad o no, pero se ha tenido que ir a Canadá para que llegásemos a este acuerdo.
(Aplaudiments)

Pero, sobre todo, agradecemos el acuerdo, porque es lo que demandan nuestros agricultores y nuestros regantes.
Entendemos que es un acuerdo equilibrado, es un acuerdo que exige la colaboración de todas las administraciones.
Desde que se declaró la sequía en el año 2015 el Gobierno de España ha movilizado más de trescientos cincuenta hectómetros cúbicos de caudales adicionales; ha aprobado exenciones de cánones a nuestros regantes por más de treinta y cinco millones de euros; se han aprobado ya ayudas al agua desalinizada, aprobadas mediante decretos y decretos leyes, por importe de 17 millones de euros.
Está en ejecución una nueva conexión eléctrica para la desalinizadora de Torrevieja, para pasar a producir a 40 a 80 hectómetros cúbicos.
Y ahora celebramos que con este acuerdo ya se llama a otras administraciones, como La Generalitat y las diputaciones, para que también arrimen el hombro.

Estamos contentos porque este acuerdo es un respaldo a nuestro modelo productivo, a nuestra agricultura y a nuestra ganadería.
Porque hay cada vez más voces, fuera de la comunidad y dentro de la comunidad también, que dicen que ante la actual situación hay que empezar a pensar en disminuir los regadíos, en arrancar cultivos, plantaciones.
Por supuesto todos los ilegales hay que arrancarlos, pero hasta ahí.
Creo que tenemos que buscar otro tipo de soluciones.
Y por eso era importante poner en valor nuestra agricultura.

Y es un respaldo a nuestros agricultores y regantes, porque suscribimos, apoyamos acuerdos que recientemente el SCRATS y también la federación de regantes de la Comunidad Valenciana, que engloba, aglutina a todos los regantes de nuestro territorio, están tomando de cara al pacto nacional del agua.

Pero para mí, para mí, lo más importante del acuerdo de hoy es que espero y deseo que este acuerdo sirva, sirva, tenga continuidad en la subcomisión especial de estudio de los problemas hídricos que tenemos en la Comunidad Valenciana, que es verdad que no es una comisión mediática como otras, en realidad no es nada mediática, no vienen muchos medios de comunicación a las sesiones, pero que ha hecho, está haciendo un trabajo muy riguroso, muy exhaustivo, muy importante, porque además aborda uno de los grandes problemas de las próximas décadas, que es el agua.

Porque el volumen de agua que hay en el mundo es invariable, hablemos de la época que hablemos, y la población no lo es.
Y hay estimaciones que dicen que en el año 2050 en la tierra seremos, serán, 9.
000 millones de seres humanos, y la cantidad de agua seguirá siendo la misma.
Y eso será un gran problema; en realidad, será el problema.

Por eso la importancia de este acuerdo es que tenga continuidad en esa subcomisión especial de estudio de los problemas hídricos en nuestra comunidad.

Desde el Partido Popular nos vamos a entregar en cuerpo y alma a que ello sea así, y estoy seguro que del resto de partidos también tendremos la misma respuesta.

Bueno, y como son las tres, aunque me queda un minuto y medio, vamos a dejarlo aquí.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Jo li done les gràcies també, senyor Ciscar, perquè ja és hora.
I suspenem el ple fins les cinc de la vesprada.
(La vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 58 minuts)

(Se reprén la reunió a les 17 hores i 1 minut)

El senyor president:

Bona vesprada, senyories.

Anem a reprendre els nostres treballs.
(Se sent una veu que diu: Â«Ahí te he dejado la pregunta.
Ahí te he dejado la buena ya; es la buena de ahora, que hay una que se ha retirado, una pregunta.
Â»)

Preguntes

El senyor president:

Senyories, anem a continuar en la sessió de control al Consell, el punt 5 del nostre ordre del dia, en esta vesprada plujosa que esperem que assaone els nostres camps i les nostres terres.

La pregunta primera la formula el diputat Rafael Briet a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, a qui donem, de nou, la benvinguda.

Senyor Briet, si vosté està preparat, ja pot formular.
.
.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

Han repetit en nombroses ocasions la importància del dret a l'habitatge.

Hem posat de manifest com l'anterior govern de La Generalitat va deixar, durant molts anys, esta comunitat sense una política d'habitatge, a pesar de la seua importància, que garantira un dret bàsic que està estretament lligat al desenvolupament dels ciutadans i a la salut de les persones.

Hem pogut comprovar que, durant eixos anys, els valencians i valencianes perderen tota la confiança en l'administració perquè, en compte de solucionar-los els problemes, l'anterior Consell li'ls creava.

Cal recordar que l'última consellera va deixar en l'estacada milers de famílies.
Cal destacar que va deixar per pagar 340 milions d'euros, 57.
000 milions de les antigues pessetes, deixant factures al calaix i permetent que molts d'ells perderen la seua vivenda.

Ara, afortunadament, ha canviat la confiança dels valencians davant d'esta conselleria.
Ha canviat la perspectiva en què es tracta l'habitatge.
Han canviat les polítiques.
I ha canviat l'atenció i la importància de la mateixa dins de la seua conselleria i dins del govern del botànic.

Aquest govern té una fulla de ruta definida i orientada a centralitzar la importància de l'habitatge per a les famílies en totes les seues polítiques, lluitant contra un govern central i un Partit Popular que volen silenciar el dret subjectiu a un habitatge.

La seua conselleria està sent el motor d'aquest canvi, passant d'una política d'habitatge interessada i especulativa a una política d'habitatge social, digna i compromesa amb tots i totes les persones de la nostra comunitat i, en especial, en aquelles que més ho necessiten.

Durant aquest any, han presentat, dins de les noves polítiques de vivenda, una iniciativa que permet reformar elements privatius dels habitatges i, així, millorar la seua adequada conservació, la seua sostenibilitat, accessibilitat i habitabilitat.

Aquesta iniciativa, anomenada pla Renhata, que permet als particulars, propietaris, usufructuaris o inquilins, intervindré en l'accessibilitat, les cuines o els banys, pretenia, al mateix temps, impulsar i fomentar l'activitat empresarial del sector de la construcció i, en especial, el sector de la producció de material de construcció que havia entrat en crisi en els darrers anys.

Per les dades que hem pogut conéixer als mitjans de comunicació, aquest pla ha sigut un èxit, per haver-se esgotat la quantitat pressupostada.

I, per eixe motiu, li preguntem a la consellera: ¿quina és la seua valoració i quines són les previsions per a les futures convocatòries?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

La seua pregunta serà contestada per la consellera.

Honorable consellera, té vosté la paraula per a respondre al senyor Briet.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, com molt bé vosté ha indicat, l'objecte de la conselleria en matèria d'habitatge era actuar, sobretot, en la ciutat consolidada i actuar impulsant totes aquelles actuacions vinculades a la rehabilitació.

Per això, i davant el número de vivendes que tenien més de vint anys en la Comunitat Valenciana i que necessitaven d'una reforma per a garantir que eixes persones que vivien en eixes vivendes se quedaren allí, vam impulsar el pla Renhata, un pla pioner per a la reforma de banys, cuines i també per a fer obres en matèria d'accessibilitat.
Un pla propi, finançat única i exclusivament pel pressupost de la Generalitat valenciana, perquè el pla estatal no entrava a este tipus.
.
.
, i no contemplava este tipus d'actuacions, que eren llargament també reivindicades i demandades.

L'objectiu era millorar la qualitat de les vivendes, millorar la qualitat de vida de les persones i, sobretot també, generar llocs de treball i estimular l'economia.

En eixe sentit, activar el sector que va patir els efectes de la bombolla immobiliària, en les seues conseqüències, i també impulsar i estimular el taulell, el sector de la fontaneria, el del moble, els electricistes, els fusters, que, en definitiva, són tots els subsectors que estan vinculats a aquesta activitat econòmica.

Concretament, vam publicar en l'Ordre 4/2017, de 27 de febrer, les bases reguladores del pla Renhata; i el 9 de març la convocatòria d'ajudes.

La línia pressupostària era de 3 milions d'euros.
I, en eixe cas, va ser un èxit, degut al número de sol·licituds que se van acabar rebent; 1.
800 sol·licituds, de les quals 1.
588 complien els requisits per a accedir a les ajudes.

Com la línia tenia una limitació, que va ser convocada per concurrència competitiva, de 3 milions d'euros, finalment van ser 863 famílies les que han accedit a aquestes ajudes i l'impacte i la inversió d'eixos 3 milions d'euros ha tingut un impacte de 12 milions d'euros pel número i la quantitat de reformes que s'han fet en el marc d'aquesta convocatòria.

Davant l'èxit d'esta primera convocatòria, hem previst, en el projecte de pressupostos de l'any 2018, una línia de 5,5 milions d'euros, en crèdit ampliable.
És a dir, que si tornara a passar que hi han mes sol·licituds que recursos econòmics, en eixe crèdit ampliable podrem ampliar per a donar cobertura a totes les sol·licituds.

També anem a fer millores, a introduir millores, per alguns defectes i problemàtiques que s'han produït en este primer any de convocatòria.

I, en tercer lloc, les persones que se van quedar fora de la primera convocatòria, complint requisits, perquè ja no n'hi havien més recursos econòmics, també en les bases anem a contemplar la possibilitat que, si han fet les obres, se puguen presentar a la convocatòria de l'any 2018.

Per una altra banda, també li vull avançar que no només aquesta convocatòria ha sigut un èxit des del punt de vista de les sol·licituds que s'han presentat, per la seua resolució i adjudicació en l'any 2017, sinó també avançar-li que, justament esta setmana, s'han produït ja els primers pagaments del pla Renhata.
I, per tant, açò és una mesura sense precedents, que se pague en l'exercici, sobretot si venim d'una pràctica del govern anterior on es va produir un decalatge, entre concedir l'ajuda i pagar-la, inclús de cinc anys.

Per tant, jo crec que és bona gestió la que s'està fent en esta matèria.
Sempre interolocutant en els sectors afectats per tal de millorar la convocatòria per a l'any 2018, que estic segura, doncs, també serà de nou un èxit, per a mirar la qualitat dels habitatges i també per a reactivar l'economia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Passem a la següent pregunta, també a l'honorable consellera d'habitatge i obres públiques, que formula la il·lustre diputada Sandra Martín.

Té vosté la paraula, senyoria.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

El derecho a la universalidad en el transporte para las personas con movilidad reducida o cualquier discapacidad sensorial debe tener como objeto no solo acabar con las barreras físicas, sino que es necesario abordar la discapacidad de modo integral, tanto desde una perspectiva física como desde los sistemas de información, comunicación, que se producen una vez que un usuario elige un determinado medio de transporte.

Es necesaria la plena accesibilidad en el transporte público, de modo que toda la ciudadanía, más allá de sus condicionamientos personales, pueda hacer uso de cualquier medio de transporte en condiciones de igualdad.

En este sentido, es muy amplia la legislación que existe, el marco legal es amplio para garantizar esta accesibilidad universal al transporte, de una manera igualitaria y digna.

Tenemos, primeramente, la Constitución; está la convención de las Naciones Unidas; existe un reglamento del Parlamento Europeo sobre derechos y obligaciones de los viajeros de ferrocarril; real decreto que regula las condiciones básicas de accesibilidad y no discriminación para el acceso y utilización de los modos de transporte para personas con discapacidad; y, quizá, el más importante y el más reciente en nuestra legislación, es el real decreto legislativo de 2013 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley general de derechos de las personas con discapacidad y de su inclusión social, cuyo plazo para entrar en vigor finaliza, moratoria incluida, el próximo 4 de diciembre.

Pero hay que tener en cuenta que todas las actuaciones que se hagan en los distintos medios de transporte deben realizarse sin olvidar la importancia de contar con las aportaciones de las asociaciones y colectivos que están implicados, para que cualquier modificación que se quiera realizar sobre estos temas de movilidad y accesibilidad recoja sus ideas y reivindicaciones para mejorar, de esta manera, los ferrocarriles de la Comunidad Valenciana, con la finalidad de conseguir ese derecho universal de accesibilidad.

En este sentido, Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana ha mejorado mucho en los últimos años las condiciones de accesibilidad de sus estaciones, tanto Metrovalencia como Tram de Alicante, al solucionar problemas existentes en las instalaciones, adaptándose de una manera rápida y contrarreloj, en muy poco tiempo, a estas nuevas normativas vigentes, que ya estaban vigentes cuando se inició el tránsito de este Consell.

Sabemos que, en los últimos dos años, FGV ha creado un área específica en materia de accesibilidad; que ha aumentado la inversión que se está haciendo; que se ha dotado a las estaciones y a los trenes de nuevas plataformas.
Sabemos que, en estos dos años, se han invertido alrededor de 1,5 millones.
Sabemos que, para el año que viene, el presupuesto es similar.
Y, por tanto, sabemos que es necesario continuar.
Existe un compromiso, por parte de la conselleria, para continuar con este trabajo.

Es necesario realizar actuaciones de señalización en las estaciones, incorporar máquinas expendedoras de billetes que puedan estar adaptadas para discapacitados, tanto sensorial como físicamente, etcétera, etcétera, etcétera.

Es decir, hay mucho trabajo por hacer, que se ha iniciado en estos dos años, pero hay un compromiso serio.

Sabemos, por parte de la conselleria y de la consellera Salvador, que existe un compromiso, una promoción del transporte público.
Sabemos que es una prioridad para esta conselleria, y se pone de manifiesto continuamente en las múltiples actuaciones que se van realizando.
Y existe, además, una predisposición clara, por parte de esta conselleria, para cumplir la ley, teniendo en cuenta las demandas del sector de la discapacidad, para conseguir todos los objetivos marcados por la ley y, sobre todo, consellera, porque es de justicia garantizar esa igualdad de condiciones en el transporte para todos los usuarios, más allá de las cualidades de cada uno.

Es por eso, consellera, que yo le pregunto hoy: ¿qué medidas contempla la conselleria para garantizar la eliminación de barreras físicas y de accesibilidad en Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà l'honorable consellera.

Consellera, té vosté la paraula.

Un segon i li.
.
.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria.

Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana presentà, recentment, el pla d'accessibilitat universal de l'entitat, amb el qual es pretén augmentar el compromís de FGV amb tota la ciutadania i garantir l'ús dels serveis oferits amb màxima autonomia i comoditat, permetent que tot el viatge siga realitzat de manera segura i accessible.
Ses senyories poden consultar el pla en la pàgina web de ferrocarrils.

En el marc d'activitat establert en el pla d'accessibilitat universal, actualment s'estan desplegant actuacions en diferents àmbits, com ara estacions, passos a nivell, material mòbil, sistemes de venda, informació i comunicació, conscienciació i formació del personal de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

Per a la gestió del pla d'accessibilitat universal de FGV, s'ha creat un àrea específica, com molt bé vosté ha indicat, dins de l'entitat; i s'ha augmentat la inversió, que ha permés, per exemple, en els dos últims anys, instal·lar 31 plataformes per a persones amb mobilitat reduïda en diferents estacions de la xarxa de Metrovalencia o contrastos de color en les unitats de trens.

En estos dos anys s'han invertit 1,5 milions d'euros.
Està previst que, en l'any 2018, el pressupost per a continuar amb l'execució d'estes mesures ascendisca a 1 milió d'euros.
Així, les inversions previstes permetran millorar la senyalística de les estacions, incorporar noves màquines expenedores de bitllets adaptades no sols sensorialment, sinó també físicament, seguir amb la instal·lació de plataformes per a persones en mobilitat reduïda, millorar els accessos a les estacions, adequar eixides d'emergència i passos a nivell, instal·lar teleindicadors en les parades de tramvia i renovar ascensors i escales mecàniques.

El plantejament del pla d'accessibilitat universal és que no sols cal eliminar les barreres físiques, sinó que s'ha de comprendre la discapacitat de manera global i en tots els sistemes telemàtics, informàtics i de comunicació, com poden ser la web, les noves aplicacions en els mòbils o màquines d'autovenda de títols de transport.

És important que en este pla d'accessibilitat universal que ha sigut molt compartit amb totes les entitats i associacions, la qual cosa els ha permés conéixer de primera mà quines eren les necessitats i les nostres carències, hem creat també una comissió de seguiment de la qual formen part, entre altres entitats Cocemfe, per tal de fer un seguiment que efectivament estem complint el pla d'accessibilitat universal i que no siga simplement un pla que presentem i que després no hi ha un seguiment i un grau d'execució i compliment d'aquest.

En definitiva, dir-li que altres actuacions previstes en el pla són la realització d'enquestes demoscòpiques i estudis sociològics per a millorar i corregir tendències; la tramitació de l'obtenció del certificat de qualitat europeu UNE 170.
001 i 170.
002, com a empresa ferroviària accessible.

Per tant, volem situar-nos a l'avantguarda en aquesta matèria i, per tant, tots els recursos i totes les possibilitats en les nostres mans per a fer-ho possible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Hui té vosté sis preguntes de control.
Va a batre el rècord de la sessió de control.
Per a les persones que ens conviden, estem en la sessió de control al Consell, a les conselleries, en preguntes que formulen els diputats i diputades.

I ara continuem amb la pregunta que formula en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem l'il·lustre diputat Antonio Montiel, sobre la ZAL, la zona d'activitats logístiques de la zona portuària de València.

Senyor Montiel, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies.

Bona vesprada, senyora consellera.

La pregunta tiene que ver con las noticias aparecidas en prensa en relación con la posibilidad que explora el puerto de Valencia de realizar una ZAL en la zona de Chiva, Chiva-Buñol, hay cierta confusión.
Pero se está hablando de diez millones de metros cuadrados y nos gustaría saber qué piensa su conselleria y si hay alguna previsión en la normativa estratégica territorial de la Comunidad o en el ámbito de la normativa que se planea para el área metropolitana de Valencia en relación con una ubicación de ese impacto territorial y económico.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.
(Aplaudiments)

Li contestarà l'honorable consellera.
Consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyoria, respecte a l'actuació per la qual vosté pregunta, en efecte es va produir una reunió entre el conseller d'economia, el president de l'Autoritat Portuària de València i l'alcalde de Xiva a principi de setembre.
Ara bé, a la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori no ha tingut entrada fins ara cap documentació formal sobre el tema.

Des del començament de la legislatura, este Consell té molt clara la seua aposta per un nou model productiu, per a superar la crisi i generar benestar a llarg termini per a la societat valenciana.
I en eixe model productiu, la logística ha d'ocupar un paper primordial

Per això, esta conselleria es va decidir a licitar la redacció d'un estudi global del sector logístic en la Comunitat Valenciana, que se va adjudicar en l'any 2017 i ja han començat els treballs per a la seua elaboració i esperem tindre els resultats a final de l'any 2018.

En este estudi, disposarem d'una anàlisi completa de les necessitats i infraestructures logístiques, basant-se en els tràfics de mercaderies existents i previsibles, i es podrà determinar una xarxa que responga a eixes necessitats i que permeta prioritzar les actuacions de La Generalitat.

Ara bé, no tenim les dades de l'actuació, més enllà del seu possible emplaçament, i respecte d'això l'únic que puc avançar és que l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana considera eixe àmbit situat en la intersecció entre l'autovia A-3 i el bypass com un node d'activitat econòmica, on es poden combinar usos industrials, logístics, comercials, parcs científics, incubadores d'empreses, parcs de proveïdors, equipaments i centres de serveis públics, entre altres, que tenen la possibilitat d'estar dotats amb sistemes intermodals de transport.

En eixe sentit, l'actuació a priori és compatible en caràcter general en eixes determinacions de l'estratègia territorial, però ho dic des de criteris generals.
A més, estem tramitant altres instruments d'ordenació, com el pla d'acció territorial de l'àrea metropolitana de València, el pla de mobilitat metropolitana sostenible de l'àrea metropolitana de València, en el qual s'inclou el municipi de Xiva.

Per tant, la conselleria està redactant en estos moments tres instruments amb els quals es podrà avaluar correctament les implicacions d'una actuació com aquesta o d'altres similars.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

El senyor Montiel acabarà de formular la pregunta de control.
Senyor Montiel, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Sí, moltes gràcies.

Teníem coneiximent que efectivament s'estava redactant el pla d'acció territorial de l'àrea metropolitana i el pla de mobilitat, etcètera.
El que ens sorprén és precisament les notícies.
Perquè ací estan molt feliços el senyor Climent, l'alcalde i el senyor Aurelio Martínez.
La notícia de la qual jo no desconfie diu que és la tercera reunió que celebraven.

La notícia és del dia 5 de setembre.
Que el senyor Aurelio Martínez porta un any i mig ja darrere del projecte.
És més, en un altre mitjà se diu: Â«Climent avala Chiva.
Â» I literalment, cometes: Â«Desde La Generalitat podemos decir que la ubicación es idónea y por tanto animan, etcétera, etcétera.
Â»

Jo crec, senyoria, que una implantació d'aquesta magnitud té un impacte metropolità que va molt més enllà de si és terme municipal de Xiva o de Bunyol.
És més, continuem pensant que la ubicació idònia és Sagunt, per a qualsevol tipus de ZAL, perquè a més evitaria el debat al voltant de la penetració nord del port.

Però clar, el que no pot pretendre el port és comportar-se com si fóra un estat independent i tindre la ZAL de la punta, la penetració nord que condiciona altres infraestructures, i a més una implantació de vora deu milions de metres quadrats al secà.
Perquè després això té impactes territorials, té impactes en la mobilitat de tota l'àrea metropolitana, té a més desplaçament de vehicles pesats, té per tant emissió de gasos d'efecte hivernacle, etcètera, etcètera.

Ens sembla com a mínim poc prudent que un membre del govern, en nom de la Generalitat valenciana ja s'avance a dir que la ubicació és idònia, o fins i tot que ha fet fins a tres reunions en aquest plantejament.
Ja se parla fins i tot en la premsa que són 301 propietaris, vull dir que ja n'hi ha un llistat de propietaris afectats.
No sé si s'ha parlat en ells, si açò serà una expropiació, si açò serà.
.
.
No ho sabem.

En tot cas, ens preocupa la forma de fer les coses.
Ens preocupa que a més ara s'haja obert una mena de competència entre diferents municipis de l'Hoya de Buñol al voltant d'aquesta possible ubicació.
Ens preocupa, en definitiva, que La Generalitat no anticipe, no planifique en anticipació algunes actuacions.

I sobretot el Sagunt II, perquè és que ahí n'hi ha milions de metres quadrats que cal fer rendibles.
Si la mateixa autoritat portuària, i jo no dubte de la premsa -no dubte massa- diu que Â«el puerto da por fracasada la ZAL de Valencia, tras veinte años de bloqueoÂ», perquè diu, ara s'han adonat per fi que la ZAL era xicoteta, que les parcel·les dissenyades eren xicotetes i a més són cares, i a més estan fora de mercat, jo crec que deurien ajudar almenys a prendre decisions correctes.
I estimular aquesta competència municipal i aquestos blufs no és la fórmula més idònia.

Molts gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Acabarà de contestar-li la consellera d'habitatge i vertebració del territori.
Sí, consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, com li he indicat abans, formalment per registre en la conselleria d'habitatge, que seria l'ens al qual correspondria tramitar aquesta qüestió, no hem rebut res.
Entenc que hagen pogut haver-hi reunions entre la conselleria d'economia i l'autoritat portuària amb l'alcalde Xiva, com se poden tindre reunions a diferents nivells sobre este tema.

Però jo voldria insistir que hi ha una qüestió que és important, que és la de la planificació.
I en eixe sentit, són les competències de logística que estan en la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, és on hem encomanat eixe estudi de demanda logística, per tal d'en lloc de triar els llocs en funció de si ens cau bé o no l'alcalde de torn, s'identifiquen les qüestions i les ubicacions en matèria logística en funció de les millors ubicacions que diga un estudi, que és el que hem encomanat, fent una assistència tècnica externa.

Respecte del pla especial de la ZAL, s'ha quedat menuda, però precisament per la demanda que hi ha.
I en eixe sentit, estem treballant per completar Parc Sagunt, l'ocupació de Parc Sagunt I, i ja esta conselleria i aixina figura i s'ha publicat en el DOGV, hem iniciat la tramitació del pla especial per a Parc Sagunt II, sense perdre temps, perquè en estos moments hi ha un desplegament important de l'activitat logística, afortunadament, en la Comunitat Valenciana, el PLV té una gran demanda d'ubicació.

I per tant, estem treballant en este sentit, i efectivament jo crec que, malgrat les reunions que s'hagen pogut produir, jo no he estat present, n'hi ha preguntes que jo no li puc contestar.

Però el que sí que li puc dir és que en el seu dia si per registre entra qualsevol petició, ja la tramitarem tenint en compte els marcs que tenim, l'estudi de demanda, el Pateval, el pla d'acció metropolitana de l'àrea metropolitana de València, i també el pla de mobilitat sostenible de l'àrea metropolitana de València, on està eixa possible ubicació, com poden hi haver altres, però que s'estudiaran en eixos marcs i no altres.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

No se'n vaja, perquè encara té algunes preguntes per a contestar.

Ara, la que li formula la diputada en nom del Grup Podemos-Podem, Llum Quiñonero, sobre el port esportiu d'Alacant.
Senyoria, té vosté la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bona vesprada, consellera.

A los pies de la serra Grossa, allí donde estuvo la refinería La Británica, en mitad del paseo peatonal y litoral, se sitúan desde el 1982 las instalaciones o buena parte de las instalaciones del club de regatas, tan vinculado a la ciudad.
En aquel año presentaron solicitud de autorización para construir un espigón de defensa de la costa y rampa de embarcaciones de vela ligera.

El objetivo de esta solicitud era fomentar, decían, el deporte y se concedió por tiempo de cuarenta años y a cambio de un canon.
Y señalaba, entre otras condiciones, que el beneficiario no podría destinar los terrenos de dominio público concedidos ni las obras en ellos ejecutadas a usos distintos de los expresados en aquella orden.

En el punto del acuerdo también se establecía que las obras de adecuación del espacio dentro de la concesión se destinarían a vela ligera y solo en casos excepcionales y debidamente justificados podría utilizarse para barcas de motor.
La concesión se cumplirá en muy poco tiempo, como lo han hecho otras concesiones de puertos deportivos.

¿Cuál es la propuesta de la conselleria?
En la actualidad, según los datos que me constan, cuenta con 303 amarres en dique seco.
Los accesos del club de regatas no cuentan con ninguna identificación en sus accesos.
Con carteles en la puerta sobre la privacidad del espacio se disuade a los peatones no socios del club al acceso a ese lugar que ocupa la primera línea del mar y las instalaciones, incluido el espigón, está bastante deteriorado.

El ayuntamiento de la ciudad diseñó un proyecto de paseo marítimo peatonal que salva el espacio del club de regatas, que desde el propio club se cerró durante un tiempo con embarcaciones de desguace para hacer difícil el paso de peatones desde la playa.
Y es frecuente que se impida el paso a quienes quieren acceder al espigón o a las rocas desde el espacio que gestiona el club desde la playa contigua conocida como la playa de la Cantera.

Hay en marcha un proyecto de paseo litoral que está aún en vías de concurso, que debería contar con un paso por la primera línea del mar.
Además, quiero señalar que no he localizado la información sobre implantación de un plan de residuos generado por el puerto y que no parece existir un lugar, un punto limpio.

El puerto de la Cantera, en Alicante, está en las puertas de renovar su concesión, un puerto deportivo, bajo la tutela de La Generalitat, que nació para destinarse al deporte de la vela ligera y que como tal debería protegerse.

¿Cuáles son los planes de esta conselleria respecto a este puerto?
¿En qué estado se encuentra la concesión del puerto de Alacant en la cantera, en el embarcadero que estuvo en la zona de la refinería La Británica, y que más tarde estuvo el tiro de pichón, y que en este momento ocupa el club de regatas, un restaurante con una amplísima terraza, una cafetería, una piscina y varias canchas de tenis, amplio espacio de parking privado?

¿Y cuál es la razón por la que no hay ningún símbolo que identifique que se trata de un puerto de la Generalitat valenciana?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà l'honorable consellera.
Consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, en abril de 1982 l'antic MOPU va autoritzar al Real Club de Regates d'Alacant la construcció d'un espigó de defensa de costa i rampa, varador d'embarcacions lleugeres, amb més de dos mil cinc-centes metres quadrats de terrenys de domini públic i vora sis mil metres quadrats d'espill d'aigua.
L'autorització era per a quaranta anys, de manera que està vigent en estos moments aquesta concessió fins a l'any 2022.

Dins de l'àmbit de l'autorització poden haver-hi també altres activitats, i així hi ha un restaurant, una piscina i unes pistes de tenis, totes les quals són d'accés públic i s'utilitzen pagant les entrades corresponents.
Per exemple, en el port de Dénia també n'hi ha una piscina dins del club nàutic.

Per últim, en efecte hem comprovat que no hi ha cap cartell que identifique les instal·lacions com a dependents de La Generalitat i anem a requerir el club de regates perquè esmene eixa deficiència.

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Passem a la següent pregunta, que és la pregunta que formula la il·lustre diputada en nom de Ciudadanos Mercedes Ventura per a la consellera de territori, obres públiques i vertebració sobre la millora de la seguretat viària.

Senyoria, té vosté la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, president.

Senyora consellera, en su… Primero me gustaría agradecer a los vecinos de su localidad -de la Vall d'Uixó- que nos acompañan hoy, los del barrio Carmaday.

Como usted sabe, los vecinos del barrio Carmaday están sufriendo la incompetencia de su conselleria.
Están sufriendo problemas de seguridad que atentan contra el bienestar y su salud física.
¿Por qué?
Por unas obras que, sinceramente, no estaban proyectadas y ya me atrevo a decir que manifiestan unas irregularidades.

Como vemos en estas fotografías, en estas obras se coloca una rotonda al lado de las casas.
Como ustedes podrán percibir, una rotonda donde se le da paso a más de ocho mil vehículos al día.
Yo creo que a ningún diputado de esta cámara le gustaría que todos los días por la puerta de su casa pasaran más de ocho mil vehículos.
Cosa que la conselleria pues no ha dado respuesta.

Incluso van más allá.
Los vecinos del barrio Carmaday le preguntan a usted sobre qué medidas van a tomar a cabo para darle solución.
Y usted contesta a su escrito del 8 de junio indicando que ya se han tomado las medidas necesarias para garantizar la seguridad de los ciudadanos en la carretera CV-230 de su paso por el barrio Carmaday.
Y a mí me gustaría preguntarle cuáles son estas medidas porque las desconocemos a fecha de hoy.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà l'honorable consellera.

Li donem la paraula.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

També salude els veïns del meu poble.

I, efectivament, li contestarà a la pregunta.
Mire, com vosté ha dit, eixa carretera és molt transitada i, per tant, i per eixa raó és per la qual vam intervindre.
Esta conselleria va realitzar en l'any 2017 les obres de millora, a les quals vosté se referix, per a donar solució precisament als problemes de circulació existents des de fa molts anys, perquè se circulava amb velocitats inadequades i es produïen moviments pocs segurs i també per a reduir el soroll que patien els veïns.

I també ho hem fet per a permetre l'accés amb comoditat per als residents, facilitar el gaudi de l'espai públic per part de vianants i ciclistes i dignificar una de les entrades a la Vall d'Uixó.

S'ha comptat amb els veïns des del primer moment.
Els vam exposar el projecte al novembre de l'any 2016 en el centre social del barri i van acudir els veïns i veïnes que ho van considerar.
I, posteriorment, durant l'execució de les obres, hem tingut més reunions per a tractar els assumptes que anaven sorgint.

Nosaltres hem fet les obres d'acord amb la informació oficial que tenia la conselleria i adaptant-nos als terrenys disponibles en aquell moment.
En juliol, aquesta conselleria va intervindre de nou per tal de millorar els drenatges, perquè no n'hi ha recollida d'aigües, no n'hi ha clavegueram i, per tant, es produïen problemes d'acumulació d'aigua.
Vam intervindre per millorar els drenatges i també per rebaixar les corones circulars que s'havien instal·lat.

També, sap, no es permet la passada de camions de 12 tones i, concretament, ens queda la instal·lació d'una marquesina -que ho farem en un termini aproximadament de 15 dies en la parada de l'autobús- i també acabar la integració paisatgística de l'actuació incorporant arborat que en l'estiu no es pot plantar i, per tant, ho començarem a fer en breu.
Esperem que abans de Nadal.

Des d'aquestes premisses les obres realitzades han aconseguit complir les expectatives que ens vam marcar en un principi que era: reduir la velocitat del trànsit, integrar i dignificar esta entrada de la localitat i aportar seguretat viària millorant la mobilitat sostenible.
Concretament, també reduir el soroll.
Vull recordar que hi havia un mapa de soroll de la Vall d'Uixó de l'any 2006 que contemplava el soroll que es patia en este barri.
S'han produït mesures al juny de l'any 2017 per part de la policia local al barri i s'evidencia i es constata la reducció del soroll abans i després de les obres.

Si hi ha alguna cosa que continua generant molt de soroll i aixina s'evidencia en este informe i estes mesures són, efectivament, el trànsit que es produïx en l'A-7 i que, per tant, també esperem que el ministeri implante les pantalles acústiques que tants anys fa que també se demanen.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

La diputada Mercedes Ventura acabarà de formular la pregunta.
Té vosté la paraula, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Mire, señora consellera, parches, parches, parches y más parches.
Usted lo que tiene que hacer es sacar la carretera del barrio, cumplir con la normativa europea.
La normativa europea dice que el tráfico hay que sacarlo de la urbanización y usted ha hecho al revés, ha puesto el tráfico en la urbanización.
Las personas que llegan al barrio Carmaday están en manos de psicólogos.
Los niños tienen miedo a salir a la calle por los coches que circulan ahí.
Creo que es alarmante.

Si usted es vecina de la Vall d'Uixó lo primero que tendría que hacer es facilitar el bienestar de sus compañeros de población.
Por lo tanto, yo creo que hay que cuidar a sus paisanos.

Por otro lado, ustedes tenían unos terrenos expropiados con la finalidad de trasladar estas rotondas a estos terrenos.
Para eso expropiaron estos terrenos a los antiguos propietarios.
Están incumpliendo con ese pacto, están incumpliendo.
Por otro lado, también quiero decirles que desconocían de esos terrenos.
¿Por qué?
Porque el Partido Popular los compró y no los registró, no les cambió el nombre.
Por lo tanto, me parece un poco kafkiano lo que pasa en la Vall d'Uixó.

También indicarle que en el ayuntamiento todos los partidos políticos se han puesto de acuerdo en la modificación de este proyecto.
Este proyecto tengo que decir que no tiene ni informe de seguridad ni informes de contaminación acústica.
Por lo menos a Ciudadanos esa solicitud de la información no nos ha llegado.

Creo que usted lo que ha hecho es chapuza y más chapuza, porque quitarles (inintel·ligible) … lo que hace es que los camiones o el tráfico vayan más rápido y entonces el ruido es más superior.
Y también prohibir a los camiones de más de 12 toneladas pasar por un polígono industrial, más kafkiano que esto pues, sinceramente, no lo hay.

Indicar que esta incompetencia de su conselleria está provocando muchos quebraderos de cabeza a los ciudadanos del barrio Carmaday.
Y sí que le pido, por favor, que se lo tome en serio y que, posteriormente, suba a saludar a los vecinos y que recoja toda la… Si usted considera oportuno, claro.
Subiera a saludar a los vecinos y recoger en primera mano la voz de ellos y recoger las sugerencias y las quejas que tienen los mismos.

Sí que le pido, consellera, que tenga en cuenta que ahí viven niños, viven familias y tiene miedo de salir a la calle.
Tienen miedo, porque usted ha contaminado esta zona que era una zona tranquila.
Era una zona tranquila y los ciudadanos de este barrio están sufriendo la mala gestión de este gobierno.
Por lo tanto, sí que le solicito que se tome en serio esta medida y que en este año, en sus presupuestos, traslade las dos rotondas -porque en un principio tenía que ser una-, traslade esas dos rotondas a la zona expropiada con este fin.

Porque usted ha hecho una obra, ya le tengo que adelantar, una obra en una zona que está parcialmente privada, que es de los vecinos del Carmaday.
Por lo tanto, señora consellera…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Ventura Campos:

…le pido un poco de sentido común.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà la consellera.

Quan vosté vullga, consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, crec que es contradiu un poc (se sent una veu que diu: Â«No, no, no me contradigo.
Â») en les declaracions que està fent, perquè si abans n'hi havia soroll, no n'hi havia soroll.
Vull dir, era tranquil.
I si era tranquil, per què se'ns demanava intervindre?
Vull dir, ací hi ha un projecte d'una macrorotonda de fa molts anys, molts anys.
Replegada en el programa del Partit Popular.

I sí, a mi també em sembla kafkià.
I em sembla expedient X el que ha passat amb els terrenys privats on se devia ubicar eixa macrorotonda.
Perquè resulta que acabem les obres i aleshores ens enterem que l'any 2009, amb una alcaldessa de la Vall d'Uixó, se produïx l'expropiació d'uns terrenys, es paga i no s'inscriu en el registre.
I la dona, propietària, que ja no era propietària, continua pagant el cadastre fins fa dos telediaris, quan acabem l'obra.

Per una altra banda, l'any 2013, qui era alcaldessa i després era consellera, l'any 2013 n'hi ha un informe de l'arquitecte municipal que diu que no se puede hacer la macrorotonda porque los terrenos no son municipales.
Kafkià és, sens dubte.
Sens dubte que és kafkià.
Nosaltres fem l'actuació per aconseguir els objectius que es van plantejar en el minut zero i resulta que quan s'acaben les obres, ens enterem de tot este expedient X que passa amb els terrenys i que l'actual equip de govern municipal ha iniciat el procediment per a inscriure en el registre eixos terrenys.

Quan nosaltres tinguem a disposició eixos terrenys, prendre'm les mesures que considerem, sempre amb els informes tècnics, perquè hi havia un projecte que es va explicar i es va mostrar.
I, sense dubte, que esta consellera a totes les persones que li demanen reunió els rep.
Hem tingut interlocució a través de l'ajuntament (so d'un timbre i inoïble) .
.
.
veïns.
I, sens dubte, que sempre oberts al diàleg i al consens i a buscar les millors fórmules per a garantir la qualitat de vida dels veïns i veïnes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyories, passem ara a la pregunta de control que formula l'il·lustre diputat Antonio Woodward sobre les inversions del port de Dénia.

Senyor Alfredo Castelló està vosté.
.
.

Senyor Woodward, té vosté la paraula.

El senyor Woodward Poch:

Buenas tardes.

Vamos a ver, en el año 2016 la inversión en el puerto de Denia por parte de su conselleria fueron 63.
502 euros -63-5-0-2-, frente a unas inversiones de 5.
042.
000 euros en el presupuesto.
Finalmente reconocieron 4.
326.
000, pero solamente pagaron 2.
500.
000.

En el año 2017 realmente lo presupuestado son 45.
000 euros para el puerto de Denia.
Y además hay una ordenación del frente puerto ciudad por valor de 55.
000 euros para dos puertos.
Mire, en el año 2018, en los presupuestos del 2018 están presupuestados en tasas de puertos, de todos los puertos, en ingresos 20 millones de euros.
Pero, a efectos al programa son únicamente 18.
150.
000 euros.
No sabemos realmente el motivo.

Y realmente mi pregunta es, ¿cuáles van a ser las inversiones a llevar a cabo en el puerto de Denia en el 2018 teniendo en cuenta que los ingresos medios anuales del puerto de Denia son de 4 millones de euros y el 40% afecto deberían ser 1.
600.
000 euros a reinvertir?
¿Se va a continuar con esta discriminación?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Li contestarà l'honorable consellera, a qui li donem la paraula.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo, senyor Woodward, vosté m'ha formulat una pregunta ací i ara me'n formula una altra.
Vaig a intentar contestar-li la primera part perquè em pregunta sobre l'any 2016 i 2017 i ara em pregunta sobre el 2018 i li contestaré també després.
És la pregunta que tenim registrada per a substanciar avui.

Com vaig indicar -perquè vosté va fer unes preguntes escrites a la conselleria al juny-, els pressupostos de La Generalitat recullen en matèria d'inversions en manteniment i infraestructures portuàries, sobretot subprojectes genèrics per a la conservació i millora de les infraestructures, reposició de calats, instal·lacions elèctriques i senyalització de tot el sistema portuari valencià en conjunt, i els fons globals es distribuïxen en funció de les necessitats de cada port.

En el cas del port de Dénia, al 2015 les despeses de manteniment van ser d'uns 260.
000 euros, al 2016 van ser 60.
000 i al 2017 fins ara uns 130.
000, als quals es poden sumar uns altres 130.
000 de la millora de l'eficiència energètica de l'enllumenat del front marítim que s'executa a càrrec del concessionari Varadero Port Dénia.

En tot cas, en els pressupostos de 2017 hi ha una partida de 85.
000 euros per a la reparació del contradic que es va licitar al març d'enguany, però va quedar deserta perquè no es va presentar cap empresa.
A hores d'ara estem canviant el projecte per a tornar-lo a licitar el més prompte possible.

També en els pressupostos de 2017 està recollida la redacció de l'ordenació del front port ciutat -com molt bé ha indicat vosté- per abordar els problemes que puga haver-hi i determinar d'una manera integrada quines actuacions caldrà prioritzar en els propers anys.
Aquesta ordenació del front port ciutat està en estos moments en fase d'adjudicació i estes són, en principi, les inversions que responen a 2016 i 2017 per les quals vosté pregunta en la seua pregunta en la sessió d'avui.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyor Woodward, acabarà de formular la pregunta.

Senyor Woodward, té vosté la.
.
.

El senyor Woodward Poch:

Sí, ya sabemos que el artículo 85 de la Ley de puertos de La Generalitat determina que los ingresos y tasas queden afectados en un 40% de su importe a satisfacer en las inversiones de mantenimiento de las instalaciones portuarias autonómicas.
Sí que es verdad que usted ya me ha contestado a unas preguntas escritas y ya me indica que los ingresos por tarifas y tasas van a una caja única de La Generalitat y son los presupuestos que cada año aprueban Les Corts las que determinan las inversiones a realizar.

Puesto que estamos preparando los del 2018, ya le indico que hemos presentado una enmienda a la ley de acompañamiento para corregir que ese 40% no vaya a la caja fija, sino que vaya destinado al puerto que genera los ingresos y espero que todos los grupos estén a favor de esta medida por el tema de reinversiones.
Y es más, también debido a la discriminación de sufre el puerto de Denia, usted sabe que allí se coge el barco para ir a las islas, los accesos son bastante caóticos y en verano son un desastre.

Pues, por lo que digo, ya que no hay nada adjudicado o presupuestado en Denia salvo 150.
000 euros -creo que son- en el 2018, lo que hemos hecho es también presentar una enmienda a los presupuestos solicitando que se inviertan en los accesos del puerto y en la mejora de las instalaciones sobre unos 600.
000 euros.
Muy lejos de ese 1.
600.
000 euros que debería estar recibiendo el puerto de Denia cada año desde años inmemoriales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

La consellera acabarà de contestar-li.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyoria, respecte al projecte de pressupostos de l'any 2018 indicar-li -ja li he indicat el 2016 i 2017-, concretament en 2018 està prevista la reparació del contracte licitat a principis del 2017 i que té una modificació econòmica, 120.
000 euros; la prolongació del moll de la Ribera, 55.
000, i el pantalà fix del trànsit de la badia de 28.
000 euros; més la rehabilitació de l'antiga llotja que està fent la conselleria d'habitatge, a través de la Direcció General d'Habitatge en un PIB -que va quedar penjat- per un import de 991.
403 euros.

És evident, com molt bé indica vosté, el principi de caixa única que regix la distribució econòmica en este govern, i un altre principi que jo li he reiterat en moltes ocasiones que és el principi de solidaritat.
No només eixe 40%, no el principi de caixa única ens indica que ha d'anar dirigit a les prioritats que es marquen en este govern, i per tant les prioritats són les que són i estan molt vinculades al manteniment de serveis bàsics i a l'estat de benestar.

Dit això, he de dir-li que malgrat que el port de Dénia afortunadament és un dels ports més potents que tenim a la Comunitat Valenciana, vinculat a l'interés de la Generalitat valenciana, n'hi ha uns altres ports que malauradament no tenen el potencial i la projecció que el port de Dénia, i per això regix també a l'hora de la distribució econòmica el principi de solidaritat.
I, per tant, vosté sap molt bé que eixe 40% no va automàticament al port de Dénia sinó que s'ha de distribuir entre els diferents ports que depenen de la Generalitat valenciana.

Per tant, eixa és la posició d'este govern i és el que anem a mantindre ara i després de l'aprovació del projecte de pressupostes.
Perquè ho reiteraré, sempre que vosté em pregunte pel port de Dénia, el principi de caixa única i el principi de solidaritat entre els diferents ports, els que més ingressos tenen compensant a aquells ports que són menys competitius i en els que cal també invertir.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Passem a la següent pregunta de control al Consell que és la 1.
119, que formula la il·lustre diputada María José Catalá a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives sobre la situació dels centres de menors.

Senyoria, diputada Catalá, té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

¿Asume, señora vicepresidenta, responsabilidades políticas por la situación en la que se encuentran los centros de menores de la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà la vicepresidenta del Consell.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada.

Gràcies, senyora Catalá.

No només assumisc les responsabilitats, també les exercisc tots els dies per a arreglar un sistema de residencial de persones menors d'edat que vostés abandonaren i que vostés deixaren sense rumb i que vostés deixaren en una situació que no es pròpia d'una democràcia avançada.

I, per tant, hem treballat pel nou model residencial que serà una realitat abans d'acabar l'any, i que jo li vaig explicar ja el 24 de maig d'enguany els detalls d'eixe nou model residencial que millora en molt allò que ens vàrem trobar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Continua la pregunta de control.

Senyoria, té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Bueno, una respuesta previsible, señora vicepresidenta: la culpa es del PP.
¿Sí?
Era una respuesta bastante previsible.
Pero es una respuesta que va a dejar de valer, evidentemente, va a dejar de tener utilidad y usted no va poder seguir utilizando esa respuesta, señora vicepresidenta.

Mire, porque es usted la que ejecutó un 0% de las inversiones en centros de menores en el año 2016 y no el PP; porque es usted la que a 30 de septiembre del 2017 ha ejecutado solo el 54% del programa de menores e infancia, o el 49% de los gastos de funcionamiento, o que ha pagado solo el 45% del presupuesto, o que solo ha ejecutado el 13% del presupuesto de inversiones entre los que están los centros de menores.

Y sí, señora Oltra, es usted, con usted pasó el incidente, y alguien tendrá que asumir la responsabilidad, de una agresión e insultos racistas a un niño interno en un centro de menores por parte de una cuidadora durante el traslado de menores a sus colegios de Segorbe, una vez la conselleria -le recuerdo- decidió cerrar el centro de acogida La Resurrección sin motivos, como se ha sabido ahora, tras la investigación judicial.

Y, claro, también es usted -y yo me planteo si asume sus responsabilidades políticas- la que tardó un año, un año, tras disponer de un informe de la fiscalía en trasladar a los niños y a los menores de Monteolivete.
Y también es usted, ¡fíjese!
, ¡es usted!
, es usted la que ha propiciado el traslado de los menores de Monteolivete a Segorbe, ¡ah!
, perdón, a Buñol sin reunir las mínimas condiciones.
Porque, mire, usted sabía que el centro de Buñol no requería las condiciones mínimas para que los niños fueran trasladados, y lo sabía desde el primer momento, pero además el Síndico de Greuges se lo dijo el 21 de septiembre de 2017.
Tiene usted una recomendación y una queja.

¿Sabe lo que le dice?
Mire, que el equipamiento básico del centro sigue siendo insuficiente e inadecuado; la organización y dinámica interna del centro no asegura el cumplimiento de lo dispuesto normativamente; excede de forma muy importante la ratio establecida legalmente; la estabilidad de la plantilla es muy precaria; hay bajas sin cubrir desde el mes de enero; en las entrevistas mantenidas con la dirección del centro, el equipo técnico y el personal educativo se percibe una confrontación entre las partes; el número de plazas es muy limitado para abarcar la provincia de Valencia, provocará la sobreocupación permanente; menores que sobrepasan con creces 45 días de estancia; dificultades en la derivación; falta de recursos; falta de agilidad en la elaboración del programa de intervención; falta de medidas de seguridad; y también se considera que limitar la intervención para la mejora del funcionamiento del centro de recepción de menores de Valencia a un cambio de instalaciones sin intervenir sobre la dinámica profesional resulta claramente insuficiente.

Y usted sabía esto, sabía esto a raíz de esa queja del Síndic de Greuges el 21 de septiembre del año 2017, después de que hubo un reyerta en agosto en el centro entre menores pero antes de que se produjera un incidente con una niña que se cortó y que no fue notificado a los servicios de la UCI, también antes de la agresión sexual de octubre a una menor del centro por parte de otros compañeros, y antes también de otros incidentes en el mismo centro de menores.

Señora Oltra, usted ha sido consciente desde el minuto cero de las dificultades del centro de Buñol, ha sido consciente desde el primer momento pero ha sido consciente, además, avisada por la sindicatura de greuges.
Y ¿sabe cuándo ha actuado?
Cuando ha habido una denuncia de un sindicato (algú tus) para que fuera una inspección de trabajo, inspección de trabajo que por cierto espero que nos dé la información de los resultados de esa inspección de trabajo.
Ha reaccionado cuando ha habido una visita sorpresa de la fiscalía de menores que le ha dado un mes para resolver todas las incidencias del centro.

Sabe, señora Oltra, yo creo que eso es tener responsabilidades políticas, saber las deficiencias de un centro, conocerlas, ser advertida; ser advertida textualmente y por escrito de las deficiencias y tolerar que continúen, y solo reaccionar cuando la fiscalía de menores va de forma sorpresiva y le dice a usted que tiene un mes.

Para mí eso, con independencia de todo lo demás, es su responsabilidad política.
¿Ya me dirá usted cómo me va a contestar ahora diciéndome que eso es responsabilidad del PP?

Señora Oltra, eso es su responsabilidad y algún día tendrá que empezar a asumirlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà la vicepresidenta del Consell.

Li donem la paraula a la vicepresidenta.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, jo crec que vosté ha d'estudiar un poquet més, sí, ha d'estudiar un poquet més i treballar un poquet més.
Jo crec que vosté no té ni idea del que és un centre de recepció, no té ni idea del que és el sistema residencial dels xiquets i xiquetes en situació de desprotecció perquè vosté diu moltes coses i no es corresponen amb la realitat.
I vosté ha de saber que un centre de recepció és un centre de curta estada on als xiquets i xiquetes se'ls deriva a altres centres.

Mire, em diu vosté que superem àmpliament els 45 dies màxims d'estada.
¡Mentix!
, mentix o ignora.
(Veus) Mire, en este moment estem en 46 dies.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

¿Sap vosté en quant ens trobàrem la mitjana quan arribàrem al juliol de 2015?
¡En 18 mesos que ho tenien vostés!
De 18 mesos hem passat a 46 dies i en algun moment hem estat en 34 dies.

Mire, vosté diu que només quan ens va advertir el síndic vam treballar.
No, nosaltres sabíem que eixe centre tenia problemes.

¿Sap també què diu un informe de fiscalia i del síndic?
Que els problemes que tenia el centre de Montolivet -que és el traslladat a Bunyol- vénen de molt lluny, que no són recents.

¿Sap també vosté el que diu el síndic en eixe informe al qual vosté fa referència?
Diu, Â«las instalaciones del centro de Buñol han sido reparadas -per este govern-, y en general presentan unas buenas condiciones higiénicas y de habitabilidadÂ».
Açò ho diu el síndic en eixe informe, que es veu que no tenim el mateix informe.
I, a més, diu, Â«que el traslado del centro de recepción de Valencia desde su antigua ubicación a las nuevas instalaciones sitas en Buñol ha supuesto una mejora sustancial en cuanto a las condiciones básicas de estanciaÂ».
Açò ho diu el Síndic de Greuges en eixe informe.

Que n'hi ha problemes; els n'hi ha.
N'hi ha problemes de vint anys d'abandonament, senyora Catalá, que no s'arreglen en dos anys, no s'arreglen en dos anys.
Però, mire, jo li diré el que hem fet, perquè el problema no es tindre problemes, el problema és posar solució.
I nosaltres el que estem és posant solució.
(Soroll de papers)

¿Què hem fet?
Mire, personal de reforç des del 15 de novembre: 3 mediadores interculturals; 10 auxiliars de controls i mig agent d'igualtat; un auxiliar de control de reforç; una persona de forma continuada i dos persones a un quart de jornada per a supervisar -seguint les indicacions del síndic-, per a acompanyar a l'equip professional -que durant anys se'ls ha ignorat i no s'ha treballat amb ells- a millorar les metodologies i les seues capacitats per a treballar amb xiquets i xiquetes.
I n'hi havia una aula de professors a Montolivet, a Bunyol n'hi ha dos que ja estan funcionant, 14 joves en l'aula de pas i la resta en la d'alfabetització.

¿Sap vosté?
Vosté també mentix quan diu que la xiqueta que va tindre l'accident a Bunyol va estar sis dies en l'UCI, en va estar dos i els treballadors del centre, efectivament, van fer tot el possible per a eixir d'eixa situació.
Vosté també mentix.
Es va informar a la fiscalia per part de la policia local de Bunyol, la fiscalia estava informada d'este incident, i estava informada perquè així és com s'ha de fer i s'ha de treballar, coses que vostés no feien.

Perquè, miren, ¿sap vosté el que li dien a vostés la fiscalia en 2008?
S'ha de desmassificar el centre.
98 xiquets en un centre de capacitat per a 56, quasi el doble de xiquets en el centre.
I els digueren en 2008 que havien de desmassificar.

En 2011, a vostés els digueren que havien de traslladar el centre; a nosaltres, efectivament, la fiscalia ens va fer eixa recomanació en l'any 2016, a l'abril de l'any 2016, i un any i tres mesos després els xiquets estaven traslladats, el que vostés en huit anys no havien fet.

Eixa és la gestió del botànic i l'altra és la seua gestió, de la que vostés ja han hagut de respondre, per això estan seguts ahí.

I el que li recomane és que millore el seu treball de l'oposició.
No mentisca o no ignore, perquè ja no sé si vosté mentix conscientment o simplement no treballa i no coneix els temes i no s'entera.
Me temo que es lo segundo, cosa que resulta prou…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
decebedora.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb la sessió de control, ara amb la pregunta que formula la il·lustre diputada Maria Josep Ortega a la vicepresidenta del Consell.

Senyoria, té vosté la paraula.

La senyora Ortega Requena:

Gràcies, president.

Senyora vicepresidenta.

Quan en el 2015 es va produir el canvi polític, a la nostra terra ens vam trobar la falta de gestió del govern anterior.
Sí, efectivament, com estem constatant.

Les seues irresponsabilitats van fer que 40.
000 persones moriren sense rebre ajuda de la dependència, que moriren sense rebre el que pel dret els pertanyia.
Tal com va desvelar en 2016 un informe de la sindicatura de greuges, n'hi havia fins a cinquanta mesos de retard en la valoració de l'atenció de la dependència.

Com vosté sap millor que ningú, expedients ocults en els calaixos; peticions d'informació que es negaven reiteradament; impagaments generalitzats de la renda garantida, és a dir, l'abandonament de la política social valenciana i de la ciutadania, dels més necessitats.

Doncs, bé, a l'inici de la legislatura n'hi havia 45.
000 persones sense atendre.
En estos moments, dos anys després, el sistema d'atenció a la dependència atén a 58.
957 persones a través d'algun tipus de servei o prestació econòmica.

De gener a setembre d'este any s'han resolt un total de 10.
138 resolucions; des de juliol del 2015 fins a octubre del mateix any es van incorporar 32.
283 nous beneficiaris al sistema, un increment de les sol·licituds que, per posar un exemple, solament al setembre d'este any quadruplicà la xifra que l'any passat era de 2.
414 sol·licituds noves en un mes.

I és que ara, la gent, vicepresidenta, confia en el sistema perquè els expedients s'estan resolent i la llista d'espera s'està reduint.
Tot això a pesar que el govern central únicament està aportant el 12%, quan la llei de dependència el que diu és que hauria d'aportar el 50% de les despeses de la dependència.

Amb tot això, el Consell va aprovar el Decret 62, del 2017, pel que s'establix el procediment per a reconéixer el grau de dependència a les persones i l'accés al sistema públic de serveis i prestacions econòmiques.
Este decret és la eina que està permetent eixa cobertura real que ara està donant-se als valencians i valencianes, eixa cobertura que poc a poc, com mostren les dades abans exposades, està arribant a tot el món, amb uns serveis socials ampliats, amb més personal i amb cursos de formació que garantix que es done una assistència de més qualitat.

És per això que voldria conéixer com està sent la implantació d'este decret, estes modificacions del sistema de dependència, i mesures com ara la coresponsabilitat entre La Generalitat i les administracions locals on se'ls retorna competències als ajuntaments per a garantir que els expedients estiguen complets amb tota la informació perquè les persones dependents tinguen la valoració i les prestacions o serveis que els corresponen, amb l'eliminació de la proposta PIA perquè ara la persona usuària demana les seues preferències i si li correspon amb l'informe social directament s'emet una resolució, evitant eixos tràmits innecessaris que abans eren aprofitats per a tindre la gent en eixa espera continuada, que feia eixe cercle de propostes que mai s'acabava, perquè en arribar unes 27.
000 persones estaven valorats sense proposta PIA i al voltant 6.
000 amb PIA, sense resolució, com vosté i jo sabem.
O també la prestació de garantia, que s'ha vist que aquelles persones que estan un radi superior de 20 quilòmetres de l'accés a una plaça residencial pública poden rebre eixa oferta de prestació vinculada al servei d'atenció residencial, és a dir, a rebre una quantitat que permeta buscar una solució alternativa a aquelles famílies que no poden fer eixos desplaçaments.
Imagine que seran moltes les persones que han demanat eixa opció per accedir a eixa prestació.

Però ací no deixem a ningú fora del sistema sense solució i sense alternativa, en un calaix, com passava abans.

Per tot això, senyora vicepresidenta, des del Grup Parlamentari Compromís, volem saber quin és el detall de la implantació del decret de dependència al nostre territori?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ortega.

Senyora vicepresidenta, quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyora Ortega, per la pregunta.

Efectivament, amb data 13 de juny de 2017 es va publicar al diari oficial el Decret 62/2017, de 19 de maig, del Consell, pel qual s'establix el procediment per a reconéixer el grau de dependència de les persones i l'accés al sistema públic de serveis i prestacions econòmiques.

Este decret introduïa modificacions necessàries.
És més, era la primera volta que en esta comunitat hi havia una normativa en un sol cos sobre l'accés al reconeixement de grau i a les distintes prestacions en un catàleg a les quals les persones tenien dret.
I això havia estat dispers en algunes normatives, algunes coses no estaven ni regulades i era molt important introduir ordre en un sistema que estava pensat, efectivament, perquè la gent se podrira en les llistes d'espera.

Per tant, això havia de ser l'instrument per acabar en esta ignominiosa llista d'espera que es vam trobar, de més de quaranta-cinc persones que estaven esperant a vore complit un dret que era seu.

Ho concretem en coresponsabilitat en la tramitació dels expedients per part de La Generalitat i les administracions locals a través dels serveis socials generals.
Era lògic construir un sistema nou, tenint en compte l'administració més propera als ciutadans, que són els ajuntaments.
De fet, ningú ho va entendre.
.
.
, bé, sí, hi havia raons òbviament ocultes perquè el sistema de la dependència no s'havia vehiculat a través dels serveis socials de base des d'un inici.
Però no, s'havia de muntar Avapsa, s'havia de contractar molta gent, molt propera al govern d'aquell moment del Partit Popular.

Per tant, ara la persona va i fa la instància directament a l'ajuntament, fa la instància, són els serveis socials els que completen la documentació i l'expedient no va de València al poble, del poble a València, en un calvari que feia cada volta més farragosa i difícil la tramitació.
Els professionals dels serveis socials de base fan l'informe social del torn, arrepleguen les preferències de la persona que sol·licita i, efectivament, com vosté molt bé ha dit, s'elimina la proposta PIA, de manera que, si la preferència que establix l'usuari és compatible amb l'informe social del torn i l'instrument de valoració, la baremació que se fa del grau de dependència, directament ahí és on va a serveis centrals l'expedient i se fa la resolució.

Nosaltres esperem que amb este mecanisme, una volta els ajuntaments ja tinguen totes les competències també informàtiques per a poder gravar els expedients, ens faça complir per primera volta, des que la llei d'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència és vigent, que fa més de deu anys, per primera volta en esta comunitat es complisca la llei de dependència.

Durant els anys 2016 i 2017 vam formar 443 professionals de les entitats locals per a poder valorar.
Recorde, senyora Ortega, que quan aplegàrem, en juliol de 2015, només hi havia 17 persones valorant per a tota la comunitat.
Ara tenim quasi quatre-centes cinquanta persones formades per a valorar, de les quals 102 ja estan aplicant el barem en Alacant, 157 estan aplicant el barem en València i 56 estan aplicant-ho en Castelló.
Perquè se facen una idea, en Castelló hi havia dos persones valorant; ara n'hi ha 56.

Hem separat les actuacions dirigides al reconeixement de grau del reconeixement del programa individual d'atenció.
Això ens permet també guanyar temps, perquè el reconeixement de grau pot anar molt més ràpid, i a més garantix una sèrie de drets a les persones.

Hem ampliat el règim de compatibilitat.
Açò també era molt important, que el Servici d'ajuda a domicili fóra compatible, per exemple, amb la prestació econòmica vinculada al suport en l'entorn familiar.
Era molt important que açò fóra compatible.
I de fet, l'any que ve, si vostés aproven el pressupost, tindrem la primera experiència pilot en servei d'ajuda a domicili públic, des de La Generalitat.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Oltra.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Acabe de seguida.

La introducció de la denominada prestació de garantia, li dic els números, que és la dels 20 quilòmetres, en este moment ,'hi ha 443 persones que ja disfruten d'esta prestació, que és una prestació d'esta comunitat autònoma, complementària amb les prestacions de l'estat.

Per tant, este és l'instrument que servirà per a, per fi, en esta comunitat complir la llei de la dependència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Oltra.

Anem a passar a la pregunta número 930, que formula el diputat César Jiménez, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, també a la vicepresidenta.

Quan vosté vullga, senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Li faig esta pregunta amb la pena que potser estem arribant una mica tard.

La guerra i els conflictes armats i la violència política estan darrere de moviments creixents de població que es dirigien i es dirigixen a Europa sota l'extorsió de màfies que trafiquen impunement amb el dolor i la desesperació de les persones que fugen a la recerca de refugi i seguretat per a les seues vides.

Un bon exemple d'això ho tenim, ho teníem, amb l'arribada massiva a Grècia de persones refugiades procedents de Síria i altres indrets d'Orient Mitjà en guerra ja des de 2011.

Des d'este grup parlamentari, fent-nos ressò d'associacions com Obrint Fronteres, en este cas el col·lectiu que m'ho demana és el de Castelló, entenem que la resposta de la Unió Europea i d'Espanya davant d'este greu problema ha estat descoordinada i gens coherent amb el repte humanitari i de drets humans que suposa l'arribada creixent d'estes persones refugiades.

La resposta consistí fonamentalment a establir polítiques de contenció basades en l'establiment de barreres, controls i pràctiques a les fronteres que en moltes ocasions desborden en situacions d'excepció i abandó, quan no d'excessos poc concordes amb la Carta dels drets fonamentals de la Unió Europa, amb la Convenció de Ginebra sobre refugiats i amb la Convenció europea dels drets humans, en vigor des de 1953.

Davant esta greu situació humanitària en la qual segueixen vivint, i ara estem entrant en l'etapa més cruenta de l'hivern, estes persones refugiades dins de les nostres fronteres europees i davant el venciment ja el 26 de setembre de 2017, ja estem fora de termini, dels acords vigents a Europa, volem elevar al govern valencià les següents preguntes:

Quines iniciatives, requeriments i mesures de pressió política que han sortit d'este parlament han pogut, han tingut acollida al Govern d'Espanya fins a avui, fins al dia de hui, fins al dia 26 de setembre?

Quin ha sigut el grau de compliment d'eixos acords d'acolliment compromesos per Espanya en el seu dia?

Quin ha sigut finalment el contingent de persones que haurien d'haver arribat i quantes han arribat efectivament i estan instal·lades en la Comunitat Valenciana?

Ja sabem que Espanya ja ha deixat de fer qualsevol cosa per estes persones, però nosaltres volem saber si el Consell encara té l'empenta per proposar, per proposar i exigir al govern de Mariano Rajoy que, encara que siga fora de termini, complisca amb la quota d'acolliment acordada abans que vencera la normativa, venceren els acords del 26 de setembre.

Quines són les iniciatives, per tant, que portarà la Comunitat Valenciana endavant per exigir que se complisca amb aquestes quotes?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Jiménez, per la pregunta.

Efectivament, el 26 de setembre d'enguany ha passat sense que malauradament cap actuació del Govern d'Espanya haja canviat respecte del que li vaig indicar en la resposta escrita que li vaig lliurar en agost.
Res del que jo li vaig dir en aquella resposta escrita malauradament ha canviat.

Com bé sap vosté, este govern del botànic té com a prioritat el rescat de les persones a través del seu eix primer i, en este cas, estem parlant d'un rescat quasi literal, és un rescat a vegades de la mateixa mar.

I les persones no han de patir travesseres frontereres per a vore garantits els drets, en este cas el dret a viure moltes voltes, perquè fugen del terror i de les bombes.

Esta vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives ha treballat des del primer moment per a posar en marxa esta màxima, i és que el compliment dels drets humans no depenguera d'on una persona naix i que este país havia d'acollir les persones que estaven fugint del terror.

En eixe sentit, hem participat en totes aquelles reunions de coordinació entre el Misteri d'Ocupació i Seguretat Social i els representants de les comunitats autònomes i les entitats locals a què se'ns ha convocat.
I també hem donat en totes les reunions el compliment dels compromisos assumits per Espanya quant al nombre de persones a acollir.
És més, onze comunitats autònomes, entre elles la valenciana, vam signar un manifest que vam adreçar al Govern d'Espanya demanant que complira amb el dret internacional d'acolliment a estes persones, que canviara la seua política d'asil i que deixara que les comunitats autònomes que estaven preparades per acollir a estes persones, que ens deixara treballar.
L'únic que demanàvem era això.

En la reunió realitzada el 25 de gener de 2017 vam traslladar al govern central la necessitat de complir els acords compromesos davant la Unió Europea en matèria de reubicació i reassentament de persones refugiades.
Se'ls va recordar que a l'estiu de 2015 nosaltres ja teníem dissenyat el pla d'actuació urgent i d'emergència que va oferir un operatiu a l'estat per al trasllat de persones refugiades.
Per cert, operatiu que el Govern d'Espanya, en resposta escrita diu: Â«Cabe indicar que la Comunidad Valenciana puso a disposición del sistema nacional de acogida recursos adicionales en muy poco tiempo y sigue siendo la comunidad que mayores ofrecimientos ha realizado.
Esta muestra de solidaridad merece todo el reconocimiento.
Â» Escrigueren açò, però no ens acceptaren els recursos, però tenim el reconeixement del Govern d'Espanya com a comunitat solidària, cosa que almenys no falten a la veritat en això.

Vam fer la coordinació amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, diputacions i els municipis, xarxa d'albergs temporals per a la primera acollida, xarxa de ciutats acollidores de persones refugiades desplaçades i demandants d'asil, xarxa de centres d'acolliment per a persones refugiades.

Igual que va ocórrer amb les declaracions d'intencions signades amb els governs de l'Egeu meridional i septentrional, el 23 i 24 de febrer de 2016, que van ser recorregudes, per cert, també pel Govern d'Espanya, i amb el vaixell per a transportar 1.
400 persones refugiades, que teníem un compromís d'una companyia per a traslladar-los altruistament.
Tot açò no ha trobat ressò en el Govern d'Espanya.

Es més, en l'última reunió, 17 de juliol de 2017, vam tornar a manifestar la preocupació del Consell perquè ara ja és constatable l'incompliment d'Espanya en matèria de persones refugiades.
Li dic, me preguntava per els números.
Els reassentaments a la Comunitat Valenciana són: persones reassentades, 22; reubicades, 80.
El que fa un total de 102 persones acollides en este operatiu, quan la xifra almenys hauria d'haver assolit les 1.
400-1.
500 persones, atenent el contingent global que li tocava al Govern d'Espanya.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, vicepresidenta.

Anem a passar, a continuació, a la pregunta número 1.
115, que formula la diputada Elisa Díaz, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'agricultura i medi ambient.

Senyora Díaz, si vol polsar, per favor.
Quan vullga.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

¿Cómo lleva la elaboración de los planes rectores de uso y gestión de los parques naturales que aún no tienen?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Cuando quiera, consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, presidenta.

Gracias, señoría.

Y bueno, veo que ha rectificado porque su pregunta escrita era Â«cómo lleva la elaboración de los planes gestores de uso y gestión de los parques nacionalesÂ».
Claro, nosotros no tenemos ningún parque nacional.
Yo entendía que usted sabe bien la diferencia entre un parque nacional y un parque natural.
Por eso veo que ya ha rectificado y, bueno, yo, por supuesto, he preparado la pregunta y se lo voy a responder, porque en el caso de que tenga realmente el interés por la otra cuestión, los parques nacionales, como sabe muy bien se tiene que dirigir al Gobierno de España.

En fin, con respecto a la aprobación de los planes rectores de uso y gestión de los parques naturales de la Comunidad Valenciana, le puedo informar que el proceso está en marcha.
Respondiendo literalmente a su pregunta, lo llevamos bien, porque me dice: ¿cómo llevan la elaboración?
Pues, lo llevamos bien.
Lo llevamos despacio, cierto, pero vamos, desde luego, muchísimo mejor de lo que ustedes nunca fueron porque, además, estamos escuchando a los territorios, a las personas que viven en los territorios y respetando la normativa.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Señora Díaz.

Cuando quiera, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Efectivamente, a la hora de transcribir ponía Â«nacionalesÂ» y, evidentemente, me refería a parques naturales.
Gracias por esa gran comprensión que ha mostrado, señora consellera.

Mire, son seis parques naturales los que no tienen PRUG todavía, pero son dieciséis PRUG los que se hicieron con el Partido Popular.

En Les Corts se ha acordado, en varias ocasiones, la revisión de los PORN y de los PRUG.
La primera vez fue en octubre de 2015, por parte de Compromís, concretamente el señor Ponce, que pidió esa revisión de todos los PORN y los PRUG, acompañado con una pequeña trampa en la que cayeron varios grupos -el Grupo Parlamentario Popular no-, pero todo era para ponerse en marcha la revisión del PORN en el parque natural del Turia y paralizar la variante sur de Pedralba.
Esa era la única preocupación.

Y fue así, lo consiguió; de mala manera, pero lo consiguió.
La variante sur de Pedralba está, ahora mismo, paralizada, por lo que ustedes tienen encima de la mesa, que es la revisión del PORN -no tienen absolutamente nada más-, no va a salir adelante, por lo menos mientras gobiernen ustedes, a pesar de que se atropelle a ancianas en esa peligrosa calle de Pedralba.
Les da exactamente igual, porque su única preocupación, respecto a la planificación de nuestros parques naturales, es esa, la paralización de la variante sur de Pedralba.

Fíjese, que ese parque natural es el mismo sobre el que el Partido Socialista y Compromís, en la legislatura pasada, presentaron mociones en todos los ayuntamientos de los municipios integrantes del parque natural, solicitando, a la anterior conselleria, que se redactase el PRUG del Turia.
Sin embargo, ahora, ¿se lo han exigido a usted, señora consellera?
Ahora callan.
Esto es una muestra más de que lo que estaban haciendo era pura demagogia y de que a ustedes, que ahora están gobernando y que llevan dos años y medio, no les importaba nada en absoluto ese PRUG.

Veintidós parques naturales.
Y, a pesar de sus promesas, esta legislatura no vamos a tener uno más, a pesar de que ya lo han prometido en varias ocasiones.
Esos espacios tan preciados supuestamente por ustedes y sobre los que tanto han reivindicado y que se presentaban ustedes como la gran salvación, y resulta que ustedes han sido los causantes del mayor abandono que han sufrido nuestros parques naturales desde que existen.
Tardaron más de un año en nombrar a los primeros directores conservadores de los parques, y tardaron casi dos años en nombrarlos a todos.
Y, al final, no me diga que es que si fue por oposición y demás; fue con traje a medida entre funcionarios de su cuerda, punto…, (veus) punto y ya está.
Eso es así, aunque no le gusta, aunque no le guste al señor Ponce.

Mire, dejamos hechos y aprobados veintidós PORN y dieciséis PRUG -bueno, dejamos hecho algún PRUG más, pero aún no ha sido aprobado, y ustedes llevan dos años y medio-.
Pero es que ustedes, después de todo este tiempo, no tenemos conocimiento de que hayan hecho algo más, aparte del PORN del Turia y, bueno, aún no está aprobado.
Proporcionalmente, usted dice que están haciendo más.
Pues, proporcionalmente, ustedes, como mínimo, deberían de haber aprobado ya un PORN y un PRUG, como mínimo.

A partir de ahí, dígame qué más ha hecho.
Es que ni siquiera sabemos cómo está el tema de la declaración de la Albufera como reserva de la biosfera, que también aprobamos una PNL aquí en las Cortes y no sabemos nada.

Volvamos a los PRUG.
¿Van a llegar a aprobar, en algún momento, algún PRUG en esta legislatura de los que no están aprobados, de los seis que faltan?

El síndic de Greuges les ha recomendado que se pongan a trabajar y que lleven a cabo la redacción de estos PRUG.
¿Me puede decir si están redactando alguno de estos seis PRUG y, si es así, cuál?
Dígame las prioridades.
¿Se están haciendo todos a la vez o están empezando por alguno?
¿Por cuál?
¿Por cuál van a seguir?
Y, en estos PRUG, ¿van a reflejar en los mismos la petición de estas Cortes, de la cual tampoco sabemos nada, de fijar sendas en las que se permita llevar a cabo actividades como el uso de bicicleta de montaña; o va a ser otra petición que caiga en saco roto,…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Díaz…

La senyora Díaz González:

…como la de levantar -y acabo ya-, como la de levantar la suspensión de la variante sur de Pedralba, señora consellera?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Díaz.
(Pausa)

Cuando quiera, consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, señora presidenta.

Pues, mire, lo que estamos haciendo, teniendo en cuenta cómo dejaron de esquilmado, en personal y medios, el departamento encargado de estas revisiones, es, primero, hacer una priorización de lo que tenemos que revisar, porque así es como se trabaja bien.
Pero, además, hemos considerado y potenciado el trabajo de los directores conservadores, porque hora son profesionales conocedores de la materia, conocedores del espacio, del territorio.
Estamos involucrando también el trabajo de las juntas rectoras.
Y, con eso, se están haciendo bien los trabajos de los PRUG.

Pero, claro, vienen ustedes aquí a hablar de retrasos en los planes rectores de uso y gestión.
Y recordemos un poco las fechas de declaración de los parques naturales y cuánto tiempo carecieron de PRUG.
Parque Natural de la Serra Gelada, estaba diez años sin PRUG cuando llegamos; Parque Natural de Lagunas de La Mata y Torrevieja, catorce años; Parque Natural de la Marjal Pego-Oliva, veintiún años sin PRUG; Parque Natural del Prat de Cabanes-Torreblanca, veintisiete años sin PRUG.
Y ahora pretenden, como en todo, que en dos años y medio lo hagamos todo.
Entonces, a ver, seamos un poquito serios, señora Díaz, (veus) sea un poquito seria.

Porque, además, vamos a hablar de cómo gestionaban y cómo hacían ustedes los PRUG y, en concreto, del Parque Natural de la Albufera.
Sepamos que fue aprobado por el Consell en 2004, después de veintidós años sin PRUG.
Pero llega el tribunal superior de justicia y lo anula, en parte, en 2008; anulación que luego confirma, definitivamente, el Tribunal Supremo, en 2012, a instancias de Acció Ecologista-Agro.

Y les voy a leer solamente una frase, para que vean cómo hacían los PRUG, literal, de la sentencia del Tribunal Supremo: Â«Restringían -ustedes- las áreas protegidas o disminuían niveles de protección, facilitando la instalación de actividades lúdicas, hosteleras e incluso edificatorias, legalizando actividades irregulares.
Â» (Veus) Esa es su forma de hacer los PRUG y los PORN.

Así que, señores, ese es el respeto que ustedes tenían por los espacios naturales, los parques naturales, que no nacionales, que conforman nuestro paisaje y nuestro territorio.
Nosotros estamos trabajando, sí, con dificultad, pero estamos recuperando el tiempo perdido.

Muchas gracias.
(Veus i aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

La siguiente pregunta también es de la diputada Elisa Díaz a la misma consellera de agricultura.

Señora Díaz, cuando quiera.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

¿Cuándo va actualizar o prorrogar los planes de prevención de incendios que están caducados de los parques naturales?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Cuando quiera, consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Vamos a ver, la Comunitat Valenciana…

Gracias, presidenta.
Perdón.

Gracias, señora Díaz.

La Comunitat Valenciana cuenta con una planificación territorial completa en materia de prevención de incendios forestales, sectorizada en once demarcaciones forestales y que incluye la totalidad de espacios naturales protegidos, también los parques naturales.
Y esta planificación es plenamente vigente.

La planificación de prevención de cada parque natural es subsidiaria de esta planificación territorial, de la normativa general de prevención y de la normativa propia del parque.
Por tanto, todos los parques naturales tienen siempre una norma de aplicación general que se aplica independientemente de que haya o no un plan específico.

Además, como usted debería saber, los planes de prevención de los parques naturales están vigentes.
Los planes de cada parque no caducan, son los programas económico-financieros asociados al plan los que tienen un horizonte temporal de diez años.
Y, reitero, porque esto es muy importante, que la ausencia de revisión de la programación económico-financiera asociada al plan no determina que esta programación pierda su vigencia.
Por tanto, no se puede hablar de caducidad como usted pretende en su pregunta.

Además, en cualquier caso, en estos parques naturales lo que estamos haciendo es seguir las mismas actividades de prevención, o más, que se venían realizando antes, conforme a sus planes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Señora Díaz, cuando quiera.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.

Bueno, y pasamos a los planes de prevención de incendios de los parques naturales.
Veintidós planes que hizo el Partido Popular; veintiuno de ellos aprobados.
El de Penyagolosa se expuso a información pública y, hoy por hoy, aún no está aprobado -le repito, ustedes llevan dos años y medio en el gobierno.
(Veus)

Lo más lamentable es que, si alguien no se llega a enterar y darse cuenta de que los planes de prevención de incendios de parques naturales iban quedando desfasados y se llega a publicar en un medio de comunicación, ustedes, a día de hoy, ni se habrían dado cuenta.
Esa es su verdadera preocupación por nuestros espacios naturales protegidos, trece de ellos llevan un año y medio con su plan caducado, aunque a usted no le guste o no le venga bien que diga caducado, y cuatro más se han ido uniendo; en total son diecisiete parques naturales con estos planes desfasados.

Lo que nosotros le pedimos en el debate de política general es que se redactaran o que se actualizaran estos planes.
Evidentemente, el trabajo más difícil lo hizo el Partido Popular; y su conselleria tan solo tiene que utilizar ese trabajo, el que hizo el Partido Popular como base, para la revisión de dichos planes.

Lo que nos preocupó es que ustedes votaron que no, no quisieron aceptar esa propuesta que decía que actualizaran los planes.
Y nos sigue preocupando, la verdad.

Entonces, además, leo que la directora general dice lo que usted acaba de explicar aquí, que esos parques naturales…, que, realmente, toda la zona forestal está cubierta por los planes de prevención de incendios de las once demarcaciones forestales, que también hizo el Partido Popular.
¡Vaya!
Fíjense ustedes que el Partido Popular, luego, según ustedes, no hizo nada; y lo ha hecho todo.
Pero, bueno.

¿Qué habrían dicho ustedes si llega a pasar al contrario, si está gobernando el Partido Popular y quedan desfasados los planes de prevención de incendios de los parques naturales?

Es que es una vergüenza lo que me acaba de decir usted aquí, que es que está todo cubierto con los planes de demarcación.
Entonces, ¿no hacen falta los planes de prevención de incendios de los parques naturales?
¿Me está diciendo eso, señora consellera?

El síndic le recomienda que lleve a cabo esa revisión con urgencia en algunos parques, como Penyagolosa o Mariola.
¿En qué trámite se encuentran esas revisiones, si es que las están revisando?
¿Se compromete a que están finalizados, como ha dicho algún medio de comunicación, en 2018?
Me gustaría que se comprometiera, porque, con noticias como esta, (soroll de papers) en la que dice que el presupuesto de prevención de incendios en inversión baja un 18%, la verdad es que es bastante preocupante.
Y, además, eso unido a las circunstancias meteorológicas y a sus dos años y medio de dejadez, la preocupación por todas aquellas personas que viven, de alguna manera, los parques naturales, es máxima.

Asociaciones y entidades han denunciado su política medioambiental como excesivamente proteccionista.
De hecho, fue en julio de 2016 cuando una treintena de municipios forestales cargaron contra las políticas de su conselleria, las políticas del señor Julià, que usted sigue consintiendo.
Y la crítica aún la mantienen.
Dicen que la política forestal no funciona, y no está poniendo ninguna solución para que la conservación y gestión del medio natural suponga un motor de desarrollo en nuestros pueblos, además de dejarse llevar por políticas pancartistas de asociaciones ecologistas, sin que se avance en la gestión.

Señora consellera, se lo vuelvo a decir y se lo diré tantas veces como haga falta.
Mientras tenga al enemigo en casa, no va a avanzar en nada.
Una persona que, en lugar de estar preocupándose por sacar adelante toda esta planificación, entre otras muchas cosas que tienen pendientes en la conselleria, se va a de gira a seguir exponiendo las falsas bondades del SDDR.
Es que mañana este señor, el secretario autonómico, Julià Álvaro, está en Valladolid explicando el SDDR.
¡Venga!
En serio, por favor.

Si quiere, le hago una relación de, solo en esto, lo que está pendiente.
Además de los seis PRUG de los que ya hemos hablado…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Díaz…

La senyora Díaz González:

…y de la revisión -y acabo ya-, de la revisión de todos estos planes de prevención de incendios, han dejado atrás, y que se lleve desde estas Cortes, la ley forestal…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Díaz, tiene que acabar ya.
Ya.

La senyora Díaz González:

…y una ley -y acabo ya-, y una ley de espacios naturales de la que aún no sabemos nada.

Señora consellera, ¿cuándo le va a pedir a la señora Oltra que cese al señor Julià?

Nada más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Díaz.

Señora consellera, cuando quiera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias, presidenta.

Muchas gracias, señora Díaz.

Y lo primero que voy a hacer es pedirle un poco de respeto por el secretario autonómico y todo el personal que trabaja en la secretaria autonómica, porque están haciendo muy buen trabajo, con muchas dificultades, muy pocos medios y poco personal.
(Aplaudiments)

Y ahora le paso a responder la pregunta.
Y, si usted escuchara bien, entendería que no estamos hablando de caducidad, porque lo que se tienen que revisar es la programación económico-financiera de las actuaciones que están previstas en los planes de prevención de los parques naturales.
Y eso es lo que estamos haciendo, un balance, saber qué es lo que hay; qué es lo que hay, qué es lo que se ha hecho, qué es lo que no se ha hecho, qué es lo que se necesita hacer, porque no se han hecho muchas cosas.
Una cosa es tener un plan sobre un papel, pero es que esas actuaciones había que hacerlas, y no están todas hechas.

Lo que estamos haciendo, en primer lugar, es inventariar las actuaciones realizadas que estaban previstas en los planes.
Y eso se está haciendo, además, de forma compartida con todas las administraciones que están interesadas de La Generalitat, diputaciones, ayuntamientos, etcétera.
Y eso lo estamos haciendo, finalizaremos en unos meses.

Pero es que estamos, además, realizando una cosa muy interesante y que es una aplicación de la tecnología y del conocimiento y de la ciencia en materia de prevención de incendios, que es un mapa de modelos de combustibles forestales en la Comunitat Valenciana.
Con esto se puede mejorar la planificación de prevención y sobre todo la prevención de los grandes incendios forestales que pueden afectar a los parques naturales y a todo el territorio.

Con este balance lo que haremos y con ese mapa de combustibles es esa segunda fase de reprogramación de los planes que, como le decía, consiste en aplicar una tecnología punta en prevención de incendios.
Tanto, que solamente dos comunidades autónomas lo tienen ahora en marcha.
Nosotros seremos la tercera.
Creo que eso es un gran avance.

Porque además, con esos mapas, utilizando técnicas de teledetección avanzada y muestreo de campo, que han representado los modelos de combustible, y todo eso con un software especializado lo que nos ayuda es a predecir el comportamiento del fuego que depende de la estructura, características edáficas, topográficas, meteorológicas, etcétera.

Así que con estas dos fases el inventario de actuaciones ejecutadas, o más bien diría yo, no ejecutadas, en cada parque y el mapa de combustibles lo que queremos asegurar es un trabajo de calidad en la revisión de los planes de prevención de los parques naturales, y sí se están haciendo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

Passem a la pregunta que formula el diputat David Cerdán, la número 882, també a la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural.
Senyor Cerdán, quan vullga.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, presidenta.

Consellera, yo tengo un remedio para que los nombramientos sean muy rápidos, ya está inventado.
Si queremos correr es muy fácil.
Cogemos al chófer, como hacía Zaplana, lo ponemos de gestor de (inintel·ligible) … y arreando, ya lo tenemos.
Es muy fácil.
(Aplaudiments) Sin preparación, sin dominio.
Luego el TSJ dice lo que dice, claro.
No se lo recomiendo, la verdad es que no se lo recomiendo.
Ese es un método que…

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor.

El senyor Cerdán Pastor:

… se va muy rápido, pero que se llega a ninguna parte.

Y de llegar a alguna parte, le quería preguntar en concreto, realmente de cómo los servicios de extinción llegan en las mejores condiciones a esos focos que desgraciadamente se producen.
Y quiero hablar, le quiero preguntar precisamente ahora que llueve, ahora que hace frío, y ahora que estamos en invierno.
Porque yo creo que efectivamente, como usted bien ha defendido muchas veces, los incendios se apagan en invierno, evitando así que se produzcan.

Lo que le queremos preguntar desde mi grupo es cómo está el plan de desarrollo de medidas de adecuación de infraestructuras, sendas y pistas forestales para mejorar los accesos a los servicios de extinción de incendios en aquellas situaciones en los que son necesarios.
Un plan que empezó en mayo y que creo que ha tenido o que debe de haber tenido un importante desarrollo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Cerdán.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gracias, presidenta.

Y gracias, señor Cerdán.

Efectivamente, es importante que continuemos hablando de incendios y de la importancia que tiene la política de prevención durante todo el año.
Y desde luego todas las infraestructuras e inversiones que tenemos que continuar haciendo durante todo el año, y en particular esta de los caminos y pistas forestales.

Porque efectivamente juegan un papel importante, muy importante, clave, en la prevención, pero también en la vigilancia, y desde luego en caso de que suceda un incendio, en el acceso de los medios de extinción y también, no nos olvidemos, en caso de que sea necesaria una evacuación de personas que estén en la zona.

Además, todas las pistas y caminos forestales han de cumplir unas condiciones muy exigentes de transitabilidad en cuanto a anchura y cambios de sentido, que proporcione un acceso seguro en caso de incendio forestal.
Tenemos bastantes experiencias negativas de muchas pistas construidas que no llegaban a ninguna parte o que se metían en zonas forestales donde no había opción de poder dar la vuelta para toda esa maquinaria, con lo cual era definido por algunos expertos incluso como ratoneras muy peligrosas.

Por eso, todo ese trabajo de revisión también lo estamos haciendo.
Es importante en ese sentido recordar que aquí actuamos dos departamentos de La Generalitat: por un lado, la Agencia Valenciana de Seguridad y Respuesta a las Emergencias, dedicada específicamente a la extinción.
Y nosotros, en las competencias en materia de prevención.
Y que todo lo hacemos, lo intentamos hacer y lo vamos haciendo de una manera coordinada, tanto de una forma informal como formal.

Formal en la Comisión Interdepartamental de Respuesta a las Emergencias y también utilizando la Mesa de Coordinación de Trabajos Forestales autonómica que tiene como objeto precisamente establecer estrategias de actuación conjunta en el medio forestal de las diferentes entidades y administraciones públicas y en las que también por supuesto son participantes las diputaciones provinciales y todos los cuerpos de bomberos que dependen de ella.

Así que desde la conselleria lo que hacemos es realizar un seguimiento del estado de conservación de las infraestructuras de prevención y en especial de la red de caminos y depósitos, con ayuda de los técnicos forestales de las direcciones territoriales, agentes medioambientales y los recursos adscritos al plan de vigilancia.
A partir de ese trabajo, se preparan las propuestas de nuevas obras, mantenimiento o reparación.

También lo que hacemos es revisar esos puntos negros que han supuesto dificultades para los servicios de extinción y priorizamos con arreglo a lo que ellos nos indican.
Durante 2016 y 2017 la conselleria ha llevado dos tipos de actuaciones: una dentro del programa, digamos, normal o de mantenimiento habitual.
Son veintiún proyectos con una inversión de más de seis millones de euros.

Y además, a todo eso se añade, después de la declaración de emergencia de mayo de este año, la realización de trabajos de reparación de los daños en pistas y caminos forestales ocasionados por los temporales de lluvia y nieve del invierno, entre diciembre y enero, que contaron con un importe de más de 4,2 millones de euros del fondo de contingencias.

La previsión es reparar más de seiscientos cincuenta kilómetros de pistas y caminos forestales, de los que ahora mismo ya llevamos ejecutado más del 70%, es decir, 442,5 kilómetros de pistas restauradas en 125 municipios de la comunidad.
Le podemos facilitar la información detallada de los municipios y de las zonas restauradas.
Y está previsto que todos los trabajos acaben antes del 31 de diciembre y, como le decía, las actuaciones se han priorizado atendiendo al riesgo de incendio específico por cada zona.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

La següent pregunta, la 1.
042, ha estat retirada.
Per tant, passem a la número 1.
007, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller d'hisenda.
Senyora Mollà, quan vosté vullga.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Senyor conseller, la meua pregunta és una pregunta que considere que és important.
Important per als interessos dels valencians i valencianes, de les pimes, dels autònoms, de l'economia productiva, de l'economia social, de les entitats que treballen en el sector.
És quin full de ruta i model està treballant la conselleria per tal que l'Institut Valencià de Finances siga una entitat bancària pública.
Ahí la pregunta.

Fins ara és de veres, sabem el que ha estat fent l'Institut Valencià de Finances i jo li agraïxc moltíssim la tasca que s'està duent a terme.
Vostés van haver d'arribar i revisar i aflorar pufos i sí, es van haver de fer majors previsions del que tenia contemplat l'antic govern del Partit Popular.

Perquè lògicament, quan se van fer les auditories i se feren eixes revisions del que hi havia, van aflorar moltíssimes qüestions que estaven pendents, com per exemple aquest deute que llastava IFA, l'entitat que està en Elx i que és una ferramenta per a nosaltres imprescindible per a impulsar els nostres sectors productius i el sector comercial.

Però lògicament, com tot el que havia fet el govern del Partit Popular, estava en una situació molt delicada.
Va haver d'intentar reconduir eixa situació i és de veres que encara estan en eixa part del full de ruta del que fins ara han estat fent.

Per a mi sincerament és bastant lamentable tindre un director de l'Institut Valencià de Finances, que ha de tindre la seua agenda de treball en l'Institut Valencià de Finances, una ferramenta tan important, per exemple, haver de solucionar els problemes que va generar el govern del Partit Popular respecte als clubs de futbol.
Qualsevol entraria en curtcircuit.

És un govern, en una ferramenta fonamental, com l'Institut Valencià de Finances, i tindre un director que de veritat està prenent moltes cartes en l'assumpte i està arreglant els problemes dels clubs de futbol, perquè efectivament se feren avals condemnats, il·legals, declarats així per la Unió Europea, situant no solament els clubs en una situació complicada, sinó les arques públiques de tots els valencians i valencianes.

Eixe full de ruta encara està ahí, és a dir, reconduir la situació moltes de les coses ja s'han aconseguit fer, però encara hi ha moltes altres que estan ahí.

Utilitzar l'IVF també com una ferramenta, per què no, al servei de les persones, que en definitiva havia d'haver segut sempre així.
Per què no l'Institut Valencià de Finances ser també un eix del punt 1 del pacte del botànic, que diu Â«rescatem personesÂ»?
Doncs bé, ho férem, prenguérem cartes en l'assumpte i ara, per exemple, ja des de fa més d'un any, hi ha crèdits a entitats socials per avançar el finançament que van a rebre via subvenció per part de La Generalitat.

No han d'anar a estes entitats bancàries que els cobren uns interessos desorbitats, tenen un cost competitiu per a acudir a l'IVF, tenen eixe finançament, perquè l'IVF els el disposa.
I damunt, eixos pocs interessos que se paguen, perquè són competitius, se queden i revertixen en les arques públiques, perquè se paga a l'IVF.
És a dir, mesures, perquè se té en compte esta ferramenta també per a complir eixe pacte de rescat a les persones, el punt 1 del pacte del botànic.

I ara també estem en una nova fase importantíssima, que és convertir l'IVF en un banc públic, al servei, ja dic, de l'economia productiva, al servei de l'economia social, al servei de les persones, al servei d'aquells que necessiten una entitat financera pública i que lògicament, després de perdre les nostres caixes, els bancs, etcètera, en una situació bastant negligent i injusta, hem de tindre eixa ferramenta.

La llei d'acompanyament ja és un avanç, vostés ho saben, l'han proposat, i nosaltres el recolzarem en el seu tràmit parlamentari, que materialitzarà eixa decisió de l'IVF, per tal de crear també eixa àrea que farà possible este banc públic, que no té dipòsits, que té tota la resta d'activitats d'una banca pública.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Per tant, jo voldria dir-li que després d'una època negra, després d'una agenda de pufos, etcètera, i d'haver d'estar una part de l'activitat de l'IVF i de la seua conselleria reconduint una situació de nefasta gestió de l'antic govern del Partit Popular.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Mollà, la pregunta.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
ara comença una nova etapa i volem saber este full de ruta que té per a l'Institut Valencià de Finances.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Mollà.

Ahí, a l'esquerra, a la.
.
.
Ahí.
Senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, presidenta.

En relació a la seua pregunta, he de dir-li que en estos dos anys de legislatura hem aconseguit transformar per complet l'Institut Valencià de Finances des d'una entitat inoperant envers el sector privat, per canvis legals mal fets per l'anterior govern, sense liquiditat i carregat d'actius tòxics en una entitat que ja està actuant com a banc públic, seguint el model fonamental en quatre eixos, com vosté ha explicat molt bé.

Primer, és servir d'instrument a les polítiques de foment sectorial del Consell.
L'IVF atorga préstecs a sectors d'interés estratègic per a La Generalitat, avaluant el risc de les operacions i determinant el tipus d'interés de mercat, d'acord amb el risc esperat.
Però, una volta fixat el preu del préstec, la conselleria corresponent, mitjançant un acord amb l'Institut Valencià de Finances, subvenciona el tipus d'interés per al beneficiari, atorgant-li una bonificació de 175 punts bàsics.

Per tant, són les conselleries que orienten la política creditícia de l'IVF.
El component promocional el determina el govern amb les seues estructures i els seus mecanismes de decisió i control.
I el préstec l'atorga l'IVF amb els seus mecanismes de decisió estrictament professionals.

El segon eix d'actuació de l'IVF com a entitat bancària d'inspiració pública atén fonamentalment a facilitar finançament a tres tipus d'empreses, especialment vulnerables als problemes d'informació asimètrica típics dels mercats de capitals.
Les xicotetes empreses, les mitjanes empreses i els autònoms.

Per a atendre estes situacions, on sovint es produïxen fallides de mercat a l'hora de finançar-les, l'IVF ha recuperat, i podem dir-ho amb tota propietat, perquè estava morta, la Societat de Garantia Recíproca, injectant-li recursos perquè haja pogut recuperar l'activitat, integrant-la dins l'àmbit de l'Institut Valencià de Finances, on opera com a filial especialitzada per a les microempreses i els autònoms, concedint-los avals a l'empara de la provisió tècnica injectada pel govern valencià.

El tercer eix d'actuació també és un altre àmbit on sol haver-hi una fallida de mercat, el finançament a l'emprenedoria, això que en termes europeus li diuen promotional bank en sentit estricte.
A la Comunitat Valenciana hi ha un bon grapat d'iniciatives privades interessants que ajuden l'emprenedoria, però sense el capital suficient.

En este sentit, la Comunitat Valenciana disposa de 70 milions de finançament del Feder per a desenvolupar la indústria local de capital risc i la gestió corresponent ha estat encomanada a l'Institut Valencià de Finances.

Per últim, una quarta àrea on es fa palés el vessant públic de l'IVF, és el finançament en l'àmbit social, com vosté ha dit molt bé, rescatar persones.
Ací l'IVF anticipa el finançament de les subvencions que atorga La Generalitat a entitats i empreses que desenvolupen activitats de caràcter social, evitant per exemple que per retards administratius o per problemes de tresoreria hagen d'interrompre l'activitat.

Per a potenciar este vessant social, l'Institut Valencià de Finances ha sol·licitat també la possibilitat d'accedir als instruments financers de la Unió Europea per a donar suport als desocupats i als emprenedors.

Finalment, cal dir que per a desenvolupar adequadament estos eixos propis d'una entitat bancària, encara que amb una sensibilitat pública i sense dipòsits, com vosté ha dit molt bé, l'IVF té previst dotar-se d'una estructura de govern on siguen majoria els professionals independents, anomenats amb el màxim de consens possible, el director mateix haurà de ser aprovat pel Banc d'Espanya en el seu currículum professional, que tinga el nivell que toca per a no malgastar els diners de tots.

I alhora es desprén de les tasques de gestió de finançament del sector públic de La Generalitat, es desprén, de supervisió d'entitats financeres i de certificació electrònica, les quals, si s'aprova el projecte de llei de mesures fiscals, la llei d'acompanyament, passaran a la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, quedant l'IVF com una entitat financera especialitzada de naturalesa promocional i configurada com cal per a complir esta funció.

Per últim, cal assenyalar un altre element del model que estem configurant a l'IVF, que és l'accessibilitat sense recarregar-li l'estructura.
Això ho estem aconseguint mitjançant la plataforma electrònica per a operar per internet, així com mitjançant un conveni que estem preparant amb els ajuntaments per a col·laborar en la difusió de les activitats de l'Institut Valencià de Finances.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Anem a continuar amb el punt número 6 de l'ordre del dia, que és la interpel·lació a la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives.
.
.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Una pregunta, te falta una.
Â») Té vosté raó, falta una pregunta.
Perdone, senyor David De Miguel.

El senyor David De Miguel ha de formular la pregunta al Consell sobre projectes finançats amb fons europeus i serà substanciada pel conseller d'Hisenda.

Senyor De Miguel, disculpe.
Quan vosté vullga.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias.

Señorías, consellers, vicepresidenta.

Mire, hace exactamente hoy ocho meses, el 29 de marzo, le planteé la misma pregunta: ¿qué medidas se estaban adoptando para facilitar y garantizar la ejecución de los proyectos acogidos al plan Junker?

Usted coincidió conmigo en que era necesario aprovechar esas oportunidades que nos brindan estos fondos, más aún en una situación que todos conocemos, que es la que está viviendo la Comunidad Valenciana.

Y, bueno, usted me respondió en ese momento pues que tenían dos problemas previos que solucionar antes de comenzar a trabajar con estos fondos.
Con usted coincido además, con esa reflexión que me hizo.
Uno era que se tenían que asegurar primero que estos créditos que se pudieran obtener del Banco Europeo de Inversiones no computaran como deuda.
Me dijo que también habían contratado a la consultora KPMG para que les asesorara a este respecto.
Me gustaría saber cuál ha sido finalmente el resultado de este informe de la consultora.
Porque coincido con usted en que éste era un problema de base principal, el de si computaría como deuda.

Y, luego, también me trasladó el segundo problema, que era el de la hipoteca reputacional de nuestra comunidad y la falta de credibilidad ante las instituciones europeas, derivada de la gestión de anteriores gobiernos.
Y mire, la verdad es que lo de hipoteca reputacional también tampoco puede ser ya una excusa para todo porque ya lleva dos años.
Y usted siempre me ha dicho que está haciendo un gran trabajo para levantar esa hipoteca reputacional.

Me habló en ese momento también de que, por ejemplo, el plan para eliminar los barracones y construir nuevos colegios con estos fondos, pues que no se podía llevar a cabo porque por culpa de la gestión anterior pues se había tenido que rehacer todo el plan de construcciones escolares y demás.
Y me dijo que finalmente pues que Â«en septiembre usted vuélvame a preguntar lo mismo y le diré lo que hemos avanzadoÂ».
Pues bien, le he dado dos meses más de septiembre.

Durante este tiempo se ha aprobado un nuevo plan de construcción de colegios, el plan Edificant, porque entiendo que esas salvedades se habrán podido solventar y se podrá acceder a estos fondos.

Es verdad que yo también le pregunté en marzo pues qué proyectos estaban…, tenían ustedes en mente, qué proyectos pensaban que se podían acoger a estos fondos europeos.
Porque es que no podemos, como ya le he dicho al principio, no podemos desaprovechar la oportunidad de mejorar nuestros servicios y mejorar nuestras infraestructuras porque son muchísimas las posibilidades que se abren desde la Unión Europea.
Porque podemos crecernos continuamente en la insuficiencia, pero es verdad, y se lo he dicho muchas veces, que hay que ser más proactivo, tenemos que ser proactivos, usted tiene que ser proactivo.
Debemos aprovechar estas fuentes de la Unión Europea.
Hay que mirar a Europa porque parte de la solución de nuestros problemas vendrá de Europa.

Y es por ello que le insisto que además de las infraestructuras educativas, qué otros proyectos de Consell son susceptibles de financiarse con cargo a este plan.
Porque, ya le digo, yo no les veo ambiciosos en este sentido.
No sé si es porque estos proyectos deben hacerse mediante fórmulas de colaboración público-privada, y eso parece que les frena, que parece, ¿no?
, que parece.
Por lo que estamos viendo en estos dos años y pico parece que les dé un poco de pánico confiar en el sector privado.
Yo no sé por qué, señor Soler, pero le vuelvo a preguntar la pregunta de hace ocho meses: ¿cuál es el estado de ejecución de los proyectos cuya financiación depende del plan de inversiones para Europa?
¿Y qué medidas está tomando el Consell para garantizar y facilitar dicha ejecución?

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor De Miguel.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyora presidenta.

Senyor De Miguel, en absolut, eh.
Sobre el tema de la col·laboració público-privada hi ha molts camps en què estem treballant i, a més, de manera eficaç.
També estem intentant superar, està ahí, són vint anys, la hipoteca reputacional.

Però dit tot això, estem treballant en la línia que vosté diu de manera seriosa i decidida per a gestionar de manera òptima els diferents plans de finançament previstos en els programes operatius de la Unió Europea.
Com?
Este Consell, per exemple, està treballant amb col·laboració de l'Institut Valencià de Finances per la seua naturalesa d'instruments financers en un fons de fons, que correspondran respectivament als fons del Feder i als fons socials europeus 2014-2020, amb els quals es donarà un nou impuls a l'emprenedoria i a la transformació progressiva del nostre model econòmic, que és un dels principals objectius de l'Acord del Botànic.

L'objectiu d'este fons de fons serà obtindre, via Feder i Fons Social Europeu, recursos destinats a pimes i emprenedors en la nostra comunitat i a finançar reinserció de la nostra comunitat.
.
.
, de l'activitat econòmica de persones en situació d'atur.
En definitiva, posar en marxa mesures i instruments que milloraran l'economia i la situació social dels valencianes i de les valencianes aprofitant de forma efectiva els recursos de la Unió Europea.

Però, a més a més, estem treballant també perquè continuen executant-se programes europeus tan importants com el pla d'inversions per a Europa.
I en este sentit he de dir-li que ara per ara hi ha dos grans projectes que involucren la Comunitat Valenciana i que han de tindre una incidència important, tant en l'activitat econòmica com per al benestar diari dels ciutadans.
Un d'ells és el fons d'accessibilitat terrestre portuària, el qual es nodrix de les aportacions que realitzen ports de l'estat i les autoritats portuàries en concepte de préstecs cofinançats pel BEI, i que té com a finalitat finançar millores d'accessibilitat terrestre en diverses autoritats portuàries, potenciant la competitivitat de les instal·lacions i millorant la sostenibilitat del sistema de transport.
Amb càrrec a este finançament el port de Sagunt té previstes tres actuacions ferroviàries, que suposaran una inversió de vora 38 milions d'euros, de la qual el BEI finançarà fins al 50%, que suposarà una millora notable en la competitivitat d'esta infraestructura.

I, per altra banda, està el projecte promogut per l'empresa Redexis, que està enfocat a estendre les xarxes de distribució de gas natural a Espanya, millorant així la capil·laritat de la distribució i facilitant la substitució d'altres combustibles més cars i contaminants.
El BEI hi participa amb 160 milions d'euros i està previst que a la Comunitat Valenciana s'invertisquen 8 milions.

Cal ressaltar, en relació als fons europeus, el dictamen que va presentar La Generalitat al Comité de les Regions d'Europa i que va defendre personalment el president Puig per a conferir més protagonisme a les regions en el disseny i finançament de les xarxes transeuropees de transport i en descentralitzar els procediments de selecció dels projectes prioritaris, el qual va ser aprovat per unanimitat, cal dir-ho, el darrer 10 d'octubre.

Per últim, destacar l'esforç fet pel Consell per a impulsar una participació més activa -com vosté vol-, proactiva, de la Comunitat Valenciana, a través del centre Europa Direct València, depenent de la Delegació del Consell de la Unió Europea i Relacions Exteriors, on es va realitzar durant el primer semestre de 2017 una ampla campanya de sensibilització de l'opinió pública valenciana sobre les principals iniciatives de la Unió Europea en favor de l'ocupació, el creixement i la inversió, entre elles el pla d'inversions, en la qual van col·laborar, entre d'altres, l'Ajuntament de València i Ferrocarrils de la Generalitat amb l'objectiu de promoure iniciatives que puguen resultar atractives al capital privat.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, gràcies.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Interpel·lació a la consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mónica Oltra Jarque, sobre la política general del Consell en relació amb els treballs duts a terme per al desplegament reglamentari de la Llei 3/2017, de 3 de febrer, de La Generalitat, per a pal·liar i reduir la pobresa energètica (electricitat, aigua i gas) a la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Vicente Casanova Claramonte (GP Popular) (RE número 65.
994, BOC número 191)

La senyora vicepresidenta primera:

Ara sí, passem al punt número 6, que és una interpel·lació del diputat senyor Vicente Casanova, del Grup Parlamentari Popular, a la vicepresidenta del Consell, sobre el desplegament reglamentari de la Llei 3/2017, de pobresa energètica.

Quan vosté vullga, senyor Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

El pasado 9 de febrero el diario oficial de La Generalitat publicaba la Ley 3/2017 para paliar y reducir la pobreza energética en la Comunitat Valenciana, tras haberse aprobado por este pleno unos pocos días antes, concretamente el día 25 de enero.

La ley no contó con nuestro voto favorable.
Nos abstuvimos porque, tal y como tuve ocasión de exponer, el rodillo del botànic no quiso admitir las enmiendas parciales que habíamos presentado y que, a nuestro entender, hubieran simplificado la aplicación de la ley, evitado cargas innecesarias a los ayuntamientos y sobre todo hubieran permitido su aplicación inmediata y, por tanto, la aplicación inmediata de las ayudas para paliar la pobreza energética.

Ha pasado casi un año y, como ya les avisábamos, la ley ha quedado en papel mojado, sin poderse aplicar, porque lo fía todo a un desarrollo reglamentario que no se ha producido.
Aquellas urgencias que todos compartíamos han quedado en el olvido.
Y bien que yo avisé al señor Montiel, ponente de aquella ley, y a esta cámara, y ahora comprendo, comprendo su desengaño y que haya solicitado la derogación, sí, la derogación parcial de la ley, su ley, mediante una enmienda a la ley de inclusión.

Decía el señor Montiel en su intervención que la pobreza energética mata, Â«la pobreza energética no solo existe, sino que mataÂ», decía literalmente.
Y decía más: Â«Hay que actuar para crear un marco legislativo que arbitre medidas inmediatas para paliar y reducir la pobreza energética y que asegure la financiación adecuada de las mismas.
Â» Y cierro comillas.

¿Y dónde estamos hoy, señores de Podemos?
Estamos exactamente en la misma casilla de salida.
Yo ya expuse que em pareix lamentable que esta llei es va a convertir en un paper mullat, perquè posposa totes les mesures al futuro desarrollo reglamentario, i per tant no estem fent res.

Recordarán que yo les decía que con nuestras enmiendas se hubiera podido evitar que se pospusiera la aplicación de la ley a un futuro desarrollo reglamentario y conseguir con ellas que la ley hubiera entrado en vigor de forma efectiva al día siguiente de su publicación.

No hubo manera de hacer ver a Podemos que socialistas y Compromís les aprobaron la ley, su proposición de ley, para callarles la boca, porque nunca creyeron en esa ley.
La prueba más que evidente es que seguimos igual que aquel día 25 de enero o que el día 10 de febrero, al día siguiente de su publicación, por más que en su disposición final única se estableciera que entraría en vigor al día siguiente al de su publicación.
Y ahora, sin llegar a ser aplicada, Podemos pide su derogación, sorprendentemente.

Por eso registré esta interpelación, para que nos digan en sede parlamentaria si están trabajando en el desarrollo reglamentario de la ley y sobre todo que nos digan cuándo piensan aprobar ese reglamento que permita la aplicación efectiva de la ley.

Porque, tal y como quedó la ley, y reitero que no hubiera sido así si hubieran aceptado nuestras enmiendas, sin desarrollo reglamentario no es posible declarar hogar en situación de vulnerabilidad social a ninguna familia y, como consecuencia, no pueden optar a las supuestas ayudas de las que después hablaré.

Porque, efectivamente, en el artículo 2, apartado 4, se define como hogar en situación de vulnerabilidad social a quien se encuentre en situación de pobreza energética, y subrayo, conforme a los parámetros que se definan reglamentariamente.
Y los parámetros siguen sin definirse porque sencillamente no hay reglamento y al parecer ni se le espera.

No sé si a la vista de esta incongruencia Podemos pide la derogación de este artículo 3, así como de los artículos 4, 5, 6 y 7 de la ley.
Ningún ayuntamiento podrá pues declarar ningún hogar en situación de vulnerabilidad social, tal y como se expone en el artículo tercero de la ley, porque no hay ningún reglamento que explicite cuáles son los requisitos y qué documentación hay que aportar.

Igual de grave resultaría la inaplicabilidad del artículo 5, que también habla del desarrollo de la normativa correspondiente, y que no voy a detallar porque es lo mismo.

Por lo tanto, señores de Podemos, que son los que fueron los ponentes de la ley, una de dos, o la pobreza energética ya no mata o les han tomado el pelo.
(Aplaudiments) Y lo malo, lo malo no es que nos hayan tomado el pelo a estas Cortes, es que han engañado a ciudadanos y colectivos que creyeron que la ley, una buena ley, y no este paripé, era necesaria, y urgente y de aplicación inmediata, como decía el señor Montiel.
Pero parece que esta ley no es una prioridad del Consell.
Hoy ya se van destapando las mentiras y ya no vuelan buitres sobre los valencianos ni la pobreza energética mata, igual es por la calidez de las moquetas.
(Rialles i aplaudiments) Pero, en fin, hay más acciones que quedan congeladas no por el frío sino por la falta del dichoso nonato reglamento.

No se podrá aplicar el artículo 8 -ese no le deroga Podemos, o lo pide derogar-, ese artículo 8 que establece el plan de micromedidas de eficiencia energética que deberían haberse elaborado por la futura agencia valenciana de la energía y que debería estar aprobado, según la disposición adicional segunda, antes de transcurridos seis meses después de la entrada en vigor de esta ley.
Es decir, debería estar aprobado como tarde el 9 de agosto de 2017.
Pregunto: ¿lo está?
¿Estará?
¿Cuándo?

Y lo que es más grave, se incumplen y se seguirán incumpliendo en 2018 los artículos 9 y 10 de la ley, que se refieren a la financiación de las ayudas a los pagos de la factura del consumo eléctrico y de medidas de ahorro energético.

¿Se ha creado el fondo valenciano para la eficiencia energética y de garantía de suministros básicos que establecen estos artículos?
Porque en el presupuesto de 2018 no hay ninguna línea al respecto ni en la sección 16 -la suya, señora vicepresidenta-, ni en la sección 8, de vivienda.
Han desaparecido las ayudas a la pobreza energética.
¡Vaya chasco!
, ¿eh?
, señores de Podemos!
O ¡vaya tomadura de pelo!

Y, por descontado, son inaplicables los artículos 11 y 12, que establecen la tramitación de las ayudas ante las administraciones locales.
Si no hay reglamento, si no hay determinación de la documentación a aportar, ¿cómo van a tramitar las ayudas los ayuntamientos si ni siquiera saben los requisitos para declarar un hogar como vulnerable?

Por todo lo que he expuesto, señora vicepresidenta, es necesario saber cuándo van a publicar el reglamento que desarrolla esta ley.
O ¿la quieren seguir dejando en papel mojado?

Tristemente, ya hemos visto que para ustedes esta ley era un mero paripé, una burda manera de callar a Podemos, y parece que Podemos se ha dejado engañar.
Tiene usted ocasión de explicar qué ha hecho y, sobre todo, qué piensa hacer.

Espero que no eche la culpa al gobierno central de haber puesto un recurso de inconstitucionalidad contra la ley, que, por cierto, con nuestras enmiendas, por cierto -no se ría-, por cierto, con nuestras enmiendas hubiera evitado.

Eso, en cualquier caso, señora consellera, ha ocurrido hace unas semanas… (Pausa) Espere que me he perdido.
(Rialles) Eso ha ocurrido recientemente hace unas semanas, pero usted lleva diez meses bloqueando la ley por falta de reglamento.
En la práctica, como si lo hubiera derogado, cosa que Podemos propone hacer con su enmienda a la ley de inclusión, que dejaría totalmente descabezada y deshilachada la ley de…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

…pobreza energética -acabo, señora presidenta-, su propia ley, su ley estrella, que lo único que parece que han conseguido es estrellarla.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Senyora vicepresidenta.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Casanova, la veritat és que estava molt perplexa sentint-lo ací parlant en la interpel·lació perquè no.
.
.
, primer, que no m'ha interpel·lat fins al minut huit i mig de la seua intervenció, no sabia si estava vosté interpel·lant als senyors de Podemos o a mi.
I, segon, perquè jo pensava, dic: ¿no s'haurà adonat este home que el Govern d'Espanya ha presentat un recurs d'inconstitucionalitat contra la llei de pobresa energètica?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló, señor Castelló, usted no tiene que interpelar a la consellera.
Señor Castelló, señor Castelló, usted no interpela.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

¡Home!
, és un xicotet detall, és un xicotet detall.

Perquè, mire, senyor Casanova, efectivament, el 3 de febrer s'aprova la llei, però el recurs d'inconstitucionalitat no és de fa unes setmanes.
No, no, No, Mire, abans d'un recurs d'inconstitucionalitat -jo li ho explique- el Govern d'Espanya el que fa és establir una comissió bilateral.
Me pareix molt bé, senyor Castelló, que vosté ho sàpia.
Si vol interpel·lar-me té els instruments per a interpel·lar-me.
Jo no sé si el senyor Casanova ho sap, perquè ha apujat ací a fer una intervenció on no sembla que ho sàpia.

I aleshores.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

¿Pueden, por favor, dejar de hacer comentarios y que la vicepresidenta contesta con la misma facilidad que ha tenido el señor Casanova para hacer su interpelación?

Val.
Anem a seguir, senyora vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Aleshores, la llei s'aprova el 3 de febrer, senyor Casanova, i el 2 de març arriba la comunicació del Govern d'Espanya qüestionant dos articles fonamentals d'eixa llei, que són el 3 i el 5.
¿Val?

Este govern accepta, com hem fet en totes les comissions bilaterals, eixa comissió bilaterals, que se publica en el mes de maig i anem a negociar amb el Govern d'Espanya com queden eixos articles.

¿Vosté entén que resulta un poc inútil -i com dia el filòsof, Â«los esfuerzos inútiles conducen a la melancolíaÂ»-, començar un reglament d'una llei que no saps com va a quedar?
¿Vosté entén que és absurd començar un reglament si no saps com va a quedar la llei?
Clar.

I aleshores, nosaltres comencem a negociar amb el Govern d'Espanya.
Tenim una reunió, no hi ha acord i el 3 de novembre, el 3 de novembre anuncien el recurs d'inconstitucionalitat que fins ara no tenim notícia que haja aplegat formalment, en el mateix consell de ministres que decideixen recórrer la llei de funció social de la vivenda.

Per tant, senyor Casanova, ¿com poden vostés interpel·lar pel desenvolupament reglamentari d'una llei que vostés, a través del Govern d'Espanya, se volen carregar?
És que quan vaig vore la interpel·lació, encara no eixia de la meua sorpresa.

És més, és molt greu el que vosté ha plantejat ací hui, perquè vosté ha dit: Â«Si mos hagueren aprovat les esmenes, no els haguérem recorregut la llei.
Â» ¡Aaah, amigo!
¡Aquí saltó la liebre!
Vostés el que volen és governar sense tindre la majoria, i per això mos duen totes les nostres lleis (aplaudiments) al Tribunal Constitucional.
Eixe és el tema, que vostés no tenen la majoria i volen governar sense haver guanyat les eleccions.
(Veus) ¡Ahí salto la liebre!

La senyora vicepresidenta primera:

¡Por favor, por favor!

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusiva:

¡Qué cansinos, Señor!
(Veus i rialles)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Bonig, per favor.
(Veus) Senyora Bonig, per favor, anem a continuar, anem a continuar.
Queden dos punts més encara i anem a intentar acabar en esta cordialitat que estem portant esta vesprada.

Senyora Oltra, quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Miren, si alguna cosa no vaig a ser jo mai ni seré és una rebelde sin causa.
Jo sempre vaig tindre causa.
(Veus i aplaudiments)

Per tant, vosté diu.
.
.
(Veus) Senyora Bonig, ¡per l'Amor de Déu, calle's un poquet!
No se pot parlar aixina.
Vosté diu: Â«Paper mullat.
Â» (Veus) Açò no pot ser.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Bonig, per favor, és impossible atendre a la senyora Oltra.
Senyora Bonig, se li sent tot el que diu tot el temps, i és impossible.
.
.
(Veus) Senyora Bonig, ¿me deixa que li diga el que pense, per favor?
Atenga, si vol, a la senyora Oltra.
Però, en qualselvol cas, no interrompen contínuament amb comentaris, perquè resulta molt difícil quan està un ahí concentrar-se en el que està dient.
Me resulta a mi difícil entendre-la i escoltar-la.
Així que por favor li ho demane.
Per favor.

Anem a continuar.
(Aplaudiments i veus) Señor Delgado, señora Bonig, por favor, vamos a seguir.

Senyora Oltra, ara quan.
.
.
quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies.

Mire, no és la primera volta que debatem sobre estes qüestions.
Ja la senyora Catalá es va interessar per estos temes de pobresa energètica.
Jo vaig contestar el 27 d'abril de 2016.
Els vaig explicar ja que era el primer pressupost del botànic.

Perquè anem al fons de la qüestió.
El fons de la qüestió és que ací n'hi ha gent que no pot pagar el rebut del subministrament elèctric, el subministrament de gas i el subministrament d'aigua.

Per tant, el primer pressupost del botànic, el de 2016, ja es van destinar 3,9 milions d'euros a la lluita contra la pobresa energètica, a través de dos línies de subvenció: una de la conselleria d'habitatge de 2,5 milions i una de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives d'1,4 milions.
L'últim, l'últim pressupost del govern del Partit Popular s'havia pressupostat 1 milió d'euros només, front els 3,9 del govern del botànic.
¿Sap vosté quant van executar, tant que els agrada vostés parlar d'execució de pressupostos?
91.
000 euros, un 9% del pressupostat.
¿Com poden criticar vostés la gestió d'este Consell quan no varen ser capaços d'executar ni el 9% del pressupost de pobresa energètica quan vostés governaven?

I li ho dic perquè jo crec que el cinisme té un punt ahí d'intel·ligència, és clar, i pot fer fins i tot gràcia -a mi me fa gràcia la gent intel·ligent-, però, clar, el cinisme portat a estos nivells que vostés vénen ací a interessar-se, i me pregunta quan estarà el reglament d'una llei que vostés se volen carregar, sincerament, el que causa no és admiració, és perplexitat.
Jo estic perplexa davant d'esta interpel·lació seua.

Miren, no és que se deroga la llei, és que nosaltres contra viento, marea y Gobierno de España anem a fer polítiques social per a protegir a la gent vulnerable, perquè la nostra visió d'esta qüestió no és des de les grans empreses d'energia, d'eixes que molts dels seus membres estan en els consells d'administració, interessos dels quals vosté volen protegir.
.
.
Quan, per exemple, aprova el Govern d'Espanya un bo social, però preservant els privilegis de les elèctriques i diu: Â«I no se tallarà el subministrament, però que ho paguen els serveis social.
Â» ¡Genial!
Com diuen els directors dels serveis socials: Â«¡Genial.
El Govern d'Espanya aprova el bo, però tenen de pagar-ho els serveis socials dels municipis.
Â» ¡Sí, senyor!
¿Com s'atrevixen vostés a dir-nos a nosaltres.
.
.
?
, quan nosaltres les competències als ajuntaments van en la partida pressupostària.
.
.
, quan el govern d'Espanya diu: Â«Yo invito y tú pagas.
Â» (Veus) Aixina és el que fan vostés.
No, no és el que fem nosaltres, perquè nosaltres hem quadruplicat les línies nominatives als serveis socials, hem multiplicat per quatre -per si no saben el que és quadruplicar-, per quatre hem multiplicat les línies als ajuntaments, junt amb les competències que van a exercir ara, mentres vostés els ningunejaven.

Per tant, mire, el que hem al final arribat a la conclusió és que nosaltres anem a protegir a la gent vulnerable, i ho anem a fer a través d'uns instrument, que és la renda valenciana d'inclusió.
I vosté diu: Â«En el pressupost del 2018 desapareix la línia de pobresa energètica.
Â» Efectivament, senyor Casanova, perquè se multiplica per dos, és a dir, el doble, la línia per a la renda valenciana d'inclusió, que passa a 88,5 milions d'euros.

¿Per què?
Perquè nosaltres ja no volem sectorialitzar l'empobriment, que no pobresa, empobriment de les famílies i de les persones.
Perquè nosaltres volem una única ferramenta de lluita contra l'empobriment, que inclou, i per això les esmenes de Podemos, inclou el tema de fer front als rebuts energètics.
I per això s'establixen en les esmenes que ja s'han aprovat uns increments per a fer front als subministraments d'energia o d'aigua en una ferrament única.

I sobretot, perquè ¿sap vosté què?
El recurs al Tribunal Constitucional del Govern d'Espanya, a partir de demà, que s'aprovarà la llei de renda valenciana d'inclusió, quedarà, eixe sí, en paper mullat.
I això sempre és un alegria, senyor Casanova.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, vicepresidenta.

¿Des d'ahí, senyor Casanova?
¿D'ací?
Molt bé.

Quan vullga, senyor Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

Senyora Oltra, una vegada un amic meu me va dir: Â«Quan discutisques amb un demagog, no te poses a la seua altura perquè te guanyarà per golejada.
Â» (Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â» Veus i aplaudiments)

I, clar, és molt difícil, és molt difícil que vosté.
.
.
, és molt difícil, és molt difícil que vosté atenga al que jo li he dit.
D'entrada, no ha estat atenent-me.
No li ho dit al final, li ho he dit en el primer full.
Ho tinc escrit.
Si vol, li ho repetisc.

Però, en qualsevol cas, jo el que li estic preguntat és quan estarà el reglament.
I això no m'ha contestat.
¿És que no va a haver reglament?
Perquè li ho raone.
Si no n'hi ha reglament, si no n'hi ha reglament, llija's la llei.
.
.
, o derogue-la del tot i ja està.
És a dir, ací el que hem de ser és conseqüents.
Si el que volen és derogar la llei estrella de l'any passat, que era, vaja, la llei superestrella del mundo mundial, si vol derogar-la, derogue-la, però és si que lleva els articles 3, 4, 5, 6 i 7, que li demanen des de Podemos, la llei no hi ha qui l'agarre, ni amb pinces.
Perquè seguix dient que ha d'haver en l'article 2 un desarrollo reglamentario.
Per tant, el primer que ha de tindre clar és el que vol fer.
Va a fer el reglament o no va a fer el reglament?
Si no el va a fer, va a derogar totalment la llei o no?
Ho va a integrar en la llei d'inclusió?
Que, per cert, eixe va ser el meu raonament, senyora Oltra, que vaig tindre, el dia que se va debatre ací, en este ple -i no sé si està la senyora Andrés per ahí-, eh, vaig dir que la llei era innecessària i era un embolic per als ajuntaments que ens anàvem a tirar damunt una cosa més.
És que tot cau damunt dels ajuntaments.
Pobres ajuntaments, han d'estar a punt de rebentar, eh.

Bé, de totes maneres, quant al tema de la inconstitucionalitat, vaig a llegir-li una cosa, eh?
, jo sempre porte alguna cosa per llegir.
Mira, diu, en una cosa que ara li diré el que és: Â«La Llei 24/2015, de 28 de juliol, de la Generalitat de Catalunya, de mesures urgents per afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge i la pobresa energètica es troba en fase de negociació de conflictes en la comissió bilateral estat-Generalitat, per a resoldre els dubtes de constitucionalitat que ha suscitat.
Seria aconsellable analitzar el recorregut d'aquest conflicte per a garantir una major seguretat jurídica del text legal resultant.
Â»

Sap el que és això?
Sap qui ho firma?
Ho firma vosté, ho firma vosté, com a secretària del Consell en el dictamen que fa el Consell a esta llei.
(Aplaudiments) Vostés ja sabien que la llei era inconstitucional!
És que ja ho sabien!
Què m'està contant ara a mi?
Vostés tiren endavant una llei que, per cert, jo els vaig posar la condició per aprovar-la el meu grup si abans, i al ser una proposició de llei venia sense cap informe de cap tipus, si abans se demanava un informe al Consell Jurídic Consultiu que mos traguera de dubtes per vore si estàvem aprovant una cosa que ja d'eixida era inconstitucional i no van voler, i no van voler.

Per tant, que a estes altures vosté vinga ací a rasgarse las vestiduras per la inconstitucionalitat me pareix bastant lamentable.

I segona qüestió, perquè li quede clar.
Quan jo li dic que en les meues, en les nostres esmenes, s'haguera eliminat el recurs d'inconstitucionalitat, és perquè s'haguera eliminat la inconstitucionalitat, no el recurs.
(Aplaudiments)

Jo la convide, senyora consellera, que se repasse les meues esmenes i vorà com aplicant les nostres esmenes, que vam presentar en tot l'esperit constructiu que vam poder i vam saber, encara que vosté no s'ho crega,…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

.
.
.
eh?
, -acabe- amb eixes esmenes, no haguera hagut ninguna invasió de la legislació estatal en matèria del sector elèctric, que és la raó per la qual els han presentat el recurs.
(Aplaudiments) La convide que ho mire i vorà, no és perquè jo haja parlat amb ningú, pobre de mi,.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

El senyor Casanova Claramonte:

.
.
.
si jo no aplegue a Madrid, ja.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Casanova.
(Aplaudiments)

Senyora consellera, vicepresidenta.
Quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, ahí ja ha saltat la llebre una altra volta.
Clar, perquè nosaltres el que volíem era una llei per a protegir les persones de l'empobriment i, en eixe cas, de l'empobriment energètic.
Vostés volen una llei que protegisca les elèctriques.
Eixa és la gran diferència.
(Aplaudiments) Com si les grans elèctriques necessitaren protecció!
Com si les grans elèctriques necessitaren protecció!

I vostés.
.
.
, el fet que no se puga tallar la llum, l'aigua o el gas a una família empobrida, com que molesta a les elèctriques, (veus) a vostés els molesta també.

Aleshores, acceptar les seues esmenes perquè les elèctriques seguisquen fent el que els dóna la gana, (veus) aleshores…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Casanova, per favor!
Senyor Casanova, vosté ha acabat la interpel·lació!
Deixe que la consellera acabe també, per favor, senyor Casanova.

Anem a continuar.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Jo sí que sé del que estic parlant, entre d'altres coses perquè el criteri del Consell, el criteri del Consell va tindre en compte els antecedents, i després del criteri del Consell se van aprovar una sèrie d'esmenes que salvaven la qüestió de la inconstitucionalitat.
Però ací no és una qüestió d'inconstitucionalitat el que està en joc; és una qüestió de voler governar sense tindre majoria, que és el que vostés no se resistixen a estar en els bancs de l'oposició on els ha posat el poble valencià.
I ahí ve tot el problema.

I no només a nosaltres.
Si és que el Govern d'Espanya a què es dedica?
A intervindre els comptes de Madrid, de l'Ajuntament de Madrid, quan volen fer inversions socials, quan han baixat el deute (aplaudiments) i quan han controlat el dèficit.
A què se dedica el Govern d'Espanya?
A través del Tribunal Administratiu Central, a tombar les clàusules socials de contractació pública, com els de l'Ajuntament de València, que tracten d'impedir els talls de llum a les famílies sense recursos.
A això se dedica el Govern d'Espanya!

L'Ajuntament de València fa una contractació amb clàusules socials que diuen, oiga, no li poden tallar vostés la llum a les persones amb vulnerabilitat social.
I què fa el Govern d'Espanya?
Tombar-ho, tombar-ho!
Què fa el Govern d'Espanya amb la Llei de funció social de la vivenda?
Portar-la a recurs d'inconstitucionalitat.
Per què?
Perquè el que vol és garantir el dret a la vivenda.
I què volen garantir vostés?
El privilegi d'especulació en la vivenda i el negoci en la vivenda.

I per això, senyor Casanova, per això, per ací se dividixen les aigües.
Clar que sí!
I no se deroga, eixos articles no se deroguen.
S'han assumit a través de les esmenes en la Llei de renda valenciana d'inclusió, perquè d'això es tracta.
I ahí és on s'establiran les vulnerabilitats.
I quedarà una part, quedarà una part, competència de la conselleria d'economia sostenible, que és el pla de microeficiència, i això anirà per un altre costat.
Però ja sabrem com se fa la determinació de la vulnerabilitat, perquè això ja ho establix la Llei de renda valenciana d'inclusió, que jo els convide que demà la voten, amb alegria, i se posen al costat de les persones més vulnerables i no se posen sempre del costat dels que més tenen perquè seguisquen tenint més.
(Aplaudiments)

Per tant, me pregunta, me pregunta, no obstant, jo li puc dir totes les reunions que hem fet precisament per al desenvolupament reglamentari per si hi havia algun acord en la comissió bilateral.
I s'han reunit les diferents direccions generals de les conselleries, la Direcció General d'Inclusió, amb habitatge, amb relacions amb l'estat i la UE, amb comerç, amb indústria i energia, amb l'advocacia de La Generalitat, amb responsables d'administracions locals, Diputació de València, Ajuntament de València, Ajuntament de Castelló, Ajuntament d'Alacant, Ajuntament d'Elx, en distintes dates que no me dóna temps a dir-li; amb els grups parlamentaris que van mostrar interés: Compromís, PSPV i Podemos; amb representants dels sectors afectats, Unió de Consumidors, federació de cooperatives elèctriques i amb el govern de l'estat en la comissió bilateral, per si encara el Govern d'Espanya entrava en raó.

Ara ja han aprovat el recurs d'inconstitucionalitat.
Però no patisca, nosaltres seguirem protegint la gent a través de la Llei de renda valenciana d'inclusió, a través de 88,5 milions d'euros que anem a destinar l'any que ve en el pressupost del botànic per a lluitar contra l'empobriment, també l'empobriment energètic.

Vostés, del costat d'uns pocs.
Nosaltres del costat de la gran majoria, sobretot d'aquells més vulnerables.

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments i veus)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Oltra.

Interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, senyora Elena Cebrián Calvo, sobre el projecte de la conselleria per a resoldre la situació de sequera extrema en què es troba la Comunitat Valenciana, que formula la diputada senyora Beatriz Gascó Verdier (GP Podemos-Podem) (RE número 83.
674)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar al punt número 7, que interpel·la el Grup Parlamentari Podemos-Podem, la seua diputada senyora Beatriz Gascó, a la consellera de Medi Ambient, sobre el projecte de la conselleria per a resoldre la situació de sequera extrema en què es troba la Comunitat Valenciana.

Senyora Gascó, quan vosté vullga pot començar.

La senyora Gascó Verdier:

Sí.
Gràcies, senyoria.

Bona vesprada, senyories.

En un context de canvi climàtic la forta sequera, tant hidrològica com meteorològica, no pot interpretar-se com una cosa puntual.
És, per tant, necessari canviar el patró d'intervenció de les polítiques de gestió d'aigües i planificació hidrològica.

Com tothom sap, i igual que es diu que els incendis s'apaguen en hivern, les sequeres han d'enfrontar-se en els períodes d'abundància.
Els períodes de sequera seran, per desgràcia, cada vegada més habituals, aguts i llargs.
Aquesta situació crítica i intolerable es dóna perquè a la sequera climatològica s'ha afegit el dèficit hídric provocat per anys d'incompetència del PP, que en lloc d'aprofitar-la de forma equitativa, s'ha dedicat a especular amb l'aigua i a promoure superfícies de regadiu il·legal, macrourbanitzacions i camps de golf.

Les dades disponibles mostren una situació molt greu.
Les precipitacions acumulades fins al mes d'octubre són de mitjana un 15% menors a la mitjana de la sèrie històrica al conjunt de l'estat espanyol.

En aquest sentit, i fent balanç històric, els pantans del Xúquer acumulaven al mes d'octubre passat 321 hectòmetres cúbics menys que la mitjana dels últims deu anys, mentre que en el cas de la conca del Segura són 287 hectòmetres cúbics menys, la qual cosa significa que ha baixat del 23 al 13,8%.
Són aquestos dos embasaments els que menys aigua tenen de tota Espanya.
La reserva hidràulica valenciana està fins quasi vint-i-cinc punts per baix de la mitjana espanyola, situada en octubre passat en quasi vora 38%.

Entre els col·lectius i grups socials més afectats, i assumint que ara com ara el 80% dels recursos hídrics a Espanya es destinen al sector agropecuari, els impactes directes es produïxen sobretot en aquestos àmbits: els sectors agraris i ramaders són els més afectats i la disminució en la producció és evident i severa.

En la campanya de la verema, per exemple, a la plana de Requena-Utiel la producció s'ha reduït en un 30%, segons l'organització AVA-Asaja.
Pel que fa a la campanya de l'oliva els pronòstics són un 15% menys de mitjana, 20% en camamil·la i 30% en gordal.
L'impacte en la ramaderia extensiva també és important, ja que s'ha reduït entorn d'un 45% la disponibilitat de pastures.

Per desgràcia, els impactes són més forts entre els xicotets i els mitjans productors, que en general són els que practiquen una agricultura lligada a la terra i al territori.
Les mesures que promoguem han d'estar dirigides principalment a aquest grup, perquè és el que viurà amb pitjors repercussions en la renda agrària, que hem de recordar, ja és un 45% més baixa que la mitjana de la resta dels sectors.

La sequera té un impacte en l'ocupació agrària, és a dir, en el col·lectiu dels treballadors i treballadores del camp per compte d'altri.
Les dades de desocupació referides a octubre, un mes tradicionalment bo, han reflectit un increment de l'atur agrari d'un 5-6% respecte al mateix mes de l'any anterior.
Per tant, les mesures urgents de recolzament en la sequera han de dirigir-se també a aquests sectors.

En tercer lloc, les persones usuàries habituals d'aigua potable en aquest moment els impactes són majors en les poblacions rurals intermèdies i en els municipis que circumden els grans embasaments i pantans.
Per exemple, la Diputació de València ha alertat de greus problemes hídrics en les comarques de la Foia de Bunyol, Requena-Utiel, la Ribera Alta, la Safor i la Vall d'Albaida, que han provocat nombrosos talls i restriccions d'aigua, tant per al regadiu com per al consum dels seus habitants.

Com déiem al començament, entenem que la greu situació de sequera per la qual estem passant no és un període passatger més d'escassetat hídrica.
El nou escenari de canvi climàtic exigix noves polítiques, valentes, que procuren pel bé del proveïment humà i el sistema agrari, al mateix temps que cuiden dels ecosistemes.

Però també entenem que açò requerix d'actuacions a mitjà i llarg termini que no s'estan duent a terme en un sistema polític on preval la immediatesa i els rèdits electorals.
Mentre posen mitjans urgents, com els que es plantejaven este matí en la transaccional aprovada per unanimitat, fruit de la PNL proposada pel PSOE i pel diputat David Cerdán -al que ara aprofite per agrair el seu treball d'escolta que m'ha fet este matí-, mentre que s'engeguen eixes mesures urgents, deia, des de Podem estem convençudes que és essencial aplicar-se el conte sent exemplars i posant la lluita contra el canvi climàtic en el més alt nivell de les decisions polítiques.

Per aquest motiu hem presentat en la llei forestal la proposta de crear una agència de canvi climàtic directament sota al paraigua de la Presidència de La Generalitat i també hem presentat una esmena en la llei de pressupostos, que esperem tinguen a bé vostés aprovar.

A més, i com totes i tots vostés saben, la vertadera lluita contra el canvi climàtic es fa mitjançant actuacions d'adaptació i mitigació.
Polítiques serioses, que actuen sobre la base del principi de prevenció.

El canvi climàtic és una qüestió d'estat, que no es resol, any rere any, amb mesures excepcionals, com a fons extraordinaris a càrrecs dels pressupostos que pal·lien danys puntuals.

Com a mesures concretes, nosaltres estem convençudes que és necessari escometre el tema dels pous il·legals i de la sobreexplotació dels aqüífers; promoure les inversions necessàries perquè les energies solar i eòlica siguen de preferència les que abastisquen les plantes dessaladores; i establir un règim òptim d'explotació de les plantes dessaladores, tenint en compte els sistemes litorals, punts que s'han abordat en la PNL d'aquest matí.

També cal establir un protocol de prioritats i definir el que entenem com a proveïment humà.
No podem permetre'ns el luxe de sacrificar, d'abandonar els nostres sistemes agrícoles i sacrificar les xicotetes rotacions de ramaderia en favor de tenir plenes, per exemple, les piscines privades de les urbanitzacions.
Com tampoc podem seguir transformant zones agrícoles de secà en zones de regadiu, mentre afrontem greus períodes d'escassetat hídrica.

Des de Podem, apostem per una política realista, que afronte la realitat del canvi climàtic i que siga prou valenta com per a defensar-la i per fer-la entendre a la ciutadania, que ha de ser conscient que l'ús abusiu dels recursos hídrics ha de controlar-se i que hem de racionalitzar l'ús de l'aigua com el bé cada vegada més escàs en què s'ha convertit.

És imprescindible també protegir els xicotets llauradors i llauradores, enfront del desastre que s'aveïna amb el canvi climàtic, però no enfrontar-los al fet que cada vegada tenim més recursos i que en consumim més, això no és protegir-los.
El gran enemic de la rendibilitat agrària està en el mercat, és un altre tema, però cal tindre'l també en compte quan parlem de protegir els xicotets productors.

Després continuem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Honorable consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Buenas tardes.

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señora Gascó, por su interpelación, porque es un tema, desde luego, que nos preocupa a todos y es buena ocasión para hablarlo, a pesar de que hoy esté lloviendo, pero eso no nos debe hacer olvidar que estamos en una situación general más que preocupante.

Y lo cierto es que nuestro clima, nuestro clima mediterráneo, tiende a presentar sequías cíclicas, cada diez años, aproximadamente; pero lo excepcional de la que estamos viviendo ahora es que se produce en un período de temperaturas más altas y en el que se alargan las estaciones más cálidas, lo que hace que haya más evapotranspiración y más demanda de consumo.

Además, se añade al efecto acumulado desde 2013 y 2014, dos sequías muy graves; y dos años que, aunque se califiquen como normales -2015 y 2016-, lo que ocurre es que las lluvias se concentraron en pocas semanas del año, con lo cual, tampoco los sistemas de regulación han funcionado; y, aparentemente, también, por el cambio en los patrones de lluvia, dándose mayores precipitaciones en la costa y no en las zonas de interior, donde están los embalses.
Y todos estos efectos, desde luego, coincidimos en que están influidos o ampliados por el cambio climático, ante el cual nuestro territorio es especialmente vulnerable.

Todo ello, de forma acumulativa, como decíamos, provoca una sequía hidrológica que, según los datos del ministerio, las confederaciones, que son los competentes para ello, sitúan que nuestros sistemas se encuentran en normalidad los de Mijares-Plana de Castellón, Palancia y los Valles, Serpis, Marina Alta, Marina Baja y Vinalopó-Alacantí; en prealerta: Sénia-Maestrat, Turia y Júcar; y, en emergencia: toda la cuenca del Segura, pero también el sistema Entrepeñas-Buendía que, como sabe, es el que nutre el trasvase Tajo-Segura.

De momento, según la información que proporciona el ministerio, no se esperan cambios.
El suministro de boca está asegurado en la comunitat.
Pero, respecto al regadío, desde luego, ya hay patentes efectos en muchas zonas, sobre todo del sur de Alicante y sobre todo aquellas que reciben trasvase del Tajo-Segura, así como los regantes tradicionales del Segura, para los cuales la confederación ya adoptó la decisión de restringir riegos.

Respecto al impacto en los cultivos, la conselleria hace un seguimiento continuo.
Desde marzo de 2016, tenemos un protocolo especial de valoración de daños, que hemos reactivado este verano, dada la situación.

Y nos centramos en los cultivos, porque es donde hay una repercusión más directa y económica también directa, pero no debemos olvidar que esto afecta mucho a la superficie forestal y aumenta el riesgo de plagas y de incendios.

Por ello, desde el Consell, estamos actuando con inversiones, medidas de apoyo que contribuyan a garantizar tanto el suministro de boca como el de riego, y, desde luego, favoreciendo todas aquellas medidas que lleven a unas condiciones de mayor racionalidad y sostenibilidad en el uso del recurso.
Pero no olvidemos que la política del Consell se tiene que ajustar a los planes de cuenca y a los planes especiales de sequía de las cuencas hidrográficas que elabora y aprueba el estado.

Así mismo, como sabrán la declaración oficial del estado de alerta y sequía corresponde al ministerio, lo cual lleva a la adopción de esas medidas extraordinarias.
De hecho, desde 2015, están publicados sendos reales decretos de la situación de sequía en las cuencas del Júcar y del Segura, situación que se ha prorrogado desde entonces, anualmente, siendo la última prórroga de declaración de sequía de la cuenca del Júcar y del Segura, aprobada el pasado 23 de septiembre, lo cual, permítame el inciso, resulta bastante llamativo que la ministra dice que no hay nadie que le haya ido a decir que hay sequía en Alicante, cuando son ellos los que declaran el estado de sequía mediante real decreto, pero, bueno, lo dejo ahí.

Nosotros sabemos que hay sequía, hemos estado hablando con los regantes, con los agricultores, con los usuarios.
Y, por eso, nos hemos puesto a actuar en todas aquellas medidas que nos corresponde realizar, que son las siguientes:

En primer lugar, inversiones y ayudas en modernización de regadíos, desde luego con una atención preferente a aquellos que incorporan sistemas de energía renovable.
Llevamos más de veintinueve millones de euros invertidos en dos años, entre 2016 y 2017.
Para 2018 están previstos 22,9 millones de euros.

Ayudas a las comunidades de regantes para fomentar la racionalización en el uso del agua y las energías renovables, han sido beneficiadas 122 comunidades de regantes, con una inversión total de 12,2 millones.
Por cierto, una línea que llevaba cinco años sin convocarse.

Damos ayudas a la modernización de explotaciones agrarias a partir del programa de desarrollo rural.
25 millones de euros en la convocatoria de este año, que se completa el año que viene con otros 25 millones de euros.
Por cierto, una de las condiciones en las obras de regadíos es que generen un ahorro potencial del agua de, al menos, el 10%.

También estamos trabajando en las infraestructuras hídricas de abastecimiento y encauzamiento, en la reutilización de aguas residuales.

Otro bloque de ayudas importante de apoyo a las rentas de los agricultores.
En primer lugar, las ayudas a la suscripción de seguro; también, las ayudas para unificación de intereses de préstamos; y todo lo que…, se hace el trabajo para la propuesta de reducción de módulos que se envía al ministerio.

También, ya le hemos anunciado, el presidente lo anunció, una medida de concienciación que queremos lanzar sobre el uso y el ahorro del agua.
Y, por supuesto, las líneas, muy importantes, de trabajo, los proyectos de investigación que continuamos desarrollando e impulsando en el IVIA, en materias tan importantes como la eficiencia en el uso del agua, el uso combinado de tecnologías, actuaciones para solventar la salinización del suelo, prácticas de cultivo, patrones resistentes, material vegetal adaptado, participación en proyectos europeos, y también tenemos disponibles cursos de formación y una guía online, una guía práctica ante la sequía, un portal de riegos y un portal de desalinización.

Por otra parte, desde el Consell, entendemos que estamos en una situación extraordinaria y con condiciones extremas en muchas zonas regables, sobre todo de Alicante.
Y, por eso, nos llevó a solicitar al ministerio una serie de actuaciones adicionales, además de trasladarle la enorme preocupación de los regantes y los impactos que se están sufriendo en muchas zonas.

Tres líneas.
La primera: inversiones pendientes en modernización de regadíos; también la famosa balsa de San Diego, hay un plan de limpieza de cauces.
Segundo: impulso definitivo a la desalación y activación de las plantas de Alicante, sobre todo la de Torrevieja, pero no únicamente, con garantía de dotaciones asequibles para los regantes.
Y medidas técnico-administrativas que faciliten la disponibilidad del recurso.
Todo ello se trasladó al ministerio, en la reunión al efecto, de 14 de noviembre, y también por carta.

Continuaremos también reivindicando una mejor financiación para hacer frente a todas estas medidas y también denunciando la baja bajísima inversión del ministerio en infraestructuras hídricas en nuestra comunidad.

Como decíamos, estas son medidas de urgencia, medidas que tenemos que activar, mucho más ahora, en esta situación de sequía.
Pero coincido plenamente con usted, cuando decía que debemos plantear una reflexión a medio y largo plazo, integrando, definitivamente, los efectos del cambio climático en la planificación hidrológica de nuestras cuencas.
Porque la situación actual, si algo está demostrando, es que la planificación debe revisarse conforme a escenarios actualizados.
Los instrumentos para hacer frente a las sequías y altas temperaturas también han de adaptarse a estos escenarios.
Y la gestión de sequías del futuro requerirá de un planteamiento más integral, territorial y también social.

Para ello, necesariamente, creemos que las administraciones debemos trabajar juntas en un marco en el que las decisiones se adopten y se compartan con diálogo y con lealtad institucional.
Y esto es también lo que le hemos pedido al ministerio, y algo a lo que aún estamos esperando respuesta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora Gascó, ¿des d'ahí?

Quan vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, senyora consellera.

M'havia quedat en la protecció dels xicotets productors.
I, en efecte, nosaltres, una de les preocupacions que compartim, en Podem, és la de l'ampliació de les zones de producció cap a regadius que no existien abans i que entenem que s'ha d'aturar absolutament eixa extensió.
És una vigilància que trobem a faltar, ja que encara, inclús en les zones del sud de la província d'Alacant, s'estan estenent els camps de regadiu allà on abans no hi havia ni tan sols camps, com per exemple el cas de la serra d'Escalona.

Ens sembla molt greu que això encara estiga passant, donada, sobretot, la situació de gravetat d'escassedat d'aigua, però també perquè és una zona que hauria d'estar especialment protegida.

Així mateix, és fonamental elaborar una estratègia de prioritats d'ús de l'aigua, on s'especifiquen clarament les definicions, prioritats i estratègies a seguir, segons el nivell d'alerta per sequera, prioritzant l'ús agrícola i ramader sostenible sobre l'ús lúdic de l'aigua, que és una cosa que havia citat abans i no m'ha semblat que vosté haja abordat.

Una altra qüestió que trobem important és que cal exigir en els plans generals d'ordenació urbana de la Comunitat Valenciana i, especialment, en la província d'Alacant, la revisió exhaustiva de qualsevol tipus d'ampliació, incidint especialment en el volum de proveïment d'aigua.

Nosaltres, de cara al futur immediat, proposem la paralització de qualsevol ampliació d'urbanitzacions.
Per una banda, caldrà revisar l'informe de la conselleria on s'especifique d'on se subministra l'aigua potable i la realitat del subministrament per a aquestos habitatges, per a les urbanitzacions que estiguen en execució.

És necessari també frenar, com deia, les ampliacions de regadiu, revisant el volum de proveïment d'aigua.
Però, sobretot, cal ser molt vigilants també perquè no es facen més pous de reg per a plantacions noves.
Garantir, sí, garantir als agricultors que ja estaven, com a mesura excepcional.

Una altra mesura molt important és la d'establir els mecanismes per a la reutilització completa de l'aigua de les depuradores.
Vosté ha citat aquesta mesura, entre les que estan treballant, però m'agradaria saber amb més detall què és el que estan fent en este sentit, perquè, com sabem, l'aigua de les depuradores ha de complir uns estàndards de qualitat per a poder ser utilitzada en agricultura i cal investir molts recursos per a aconseguir aquest objectiu.

Ens sembla un drama que tanta aigua s'estiga tirant, diguem-ne, provenint de les depuradores.
Sabem que les confederacions tenen una paraula que dir en este sentit; però, a banda, cal també predisposar les condicions per a poder utilitzar aquesta aigua.

Finalment, des de Podem, volem insistir que la gestió de l'aigua ha de canviar radicalment, per a dirigir-se cap a l'autosuficiència i la sostenibilitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Gascó.

Honorable consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias.

Sí, muchas cuestiones para contestar, creo que vamos a tener mucha ocasión de hablar de todos estos temas.
Voy a intentar uno por uno.
Pero en principio, la cuestión clave.

Sí, estamos de acuerdo que es necesario una gestión más sostenible, más racional, como decía, que integre definitivamente los principios del cambio climático y una planificación actualizada con los parámetros, ya sea geográficos, climáticos, no de hace quince o veinte años, que es como ahora mismo está hecha la planificación delos organismos de cuenca, sino más mirando a futuro.

Y también que en esa planificación y particularmente en lo que es la planificación ante la sequía se haga de una manera más integral, más integrada, teniendo en cuenta una planificación lógica de los desarrollos urbanísticos, turísticos y agrícolas que tendrán que ser consecuentes, coherentes con esos escenarios de sequía, que dejan de ser coyunturales y empiezan a ser estructurales.

Porque si no, no tiene sentido hablar de cinco años de sequía o de tres reales decretos continuados de declaración del estado de sequía, o de estar meses y meses en un estado de emergencia muchas de nuestras cuencas.
Por tanto, eso son peticiones desde luego que le estamos también trasladando al ministerio.

Creemos que es algo que se tiene que debatir y tratar con la suficiente profundidad, y también, insisto, lealtad institucional por parte del ministerio en ese nuevo plan nacional del agua o acuerdo al que lleguemos, en el que se resuelvan todas aquellas cuestiones no resueltas en la planificación hidrológica.
En nuestro caso, que se tenga mucho más en cuenta la importancia de conservar los marjales, los humedales y las aguas subterráneas, porque esa es la garantía de nuestro futuro.

Desde luego que ahí entra la cuestión de los pozos de riesgo.
El ministerio tiene ahí, las confederaciones, una responsabilidad fundamental en el inventariado, cierre y cartografiado desde luego de toda la cuestión de extracción de aguas subterráneas.
Y al mismo tiempo, nosotros, en aquellos que son pozos legales, poder llevar un buen seguimiento.

Con respecto a algunas cuestiones de la prioridad de los usos del agua, usted sabrá seguramente que es el texto refundido de la ley de agua el que establece la prevalencia en el uso del agua.
Cambiar esas prevalencias, incluso en época de sequía creo que va a ser bastante difícil, pero de todas formas no niego que debamos hacer un debate que lleve a cuestionar algunos de los conceptos que se instauraron en esa ley del agua, aunque fue muy útil en su momento, también tendrá que revisarse con arreglo a los nuevos escenarios climáticos.

Desde luego, con respecto a la reutilización, totalmente de acuerdo.
Estamos trabajando en esa línea.
Tenemos estimado que se podría duplicar el uso que actualmente se hace de agua reutilizada, que prácticamente toda ella se reutiliza en agricultura.
Que hace falta, por un lado, inversiones.
Nosotros estamos impulsando las inversiones a partir de la EPSAR, que es la inversión fundamental.

También es muy necesaria la implicación de los ayuntamientos, las diputaciones, porque si las redes de alcantarillado no están bien separadas y bien mantenidas es mucho más difícil hacer un procedimiento de depuración terciario que asegure las condiciones necesarias para el uso del agua depurada en agricultura.

También un impulso normativo y una adecuación, una norma realista con respecto al uso de agua regenerada en agricultura.
Y por supuesto también una agilización en los términos administrativos concesionales que competen a las confederaciones.

Ya creo que me queda bastante corto el tiempo para un tema tan extenso y que podremos tratar en cualquier otra ocasión, y cualquier otra información que sea necesario proporcionarles en la conselleria, lo tendrá a su disposición.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació al conseller d'Hisenda i Model Econòmic, senyor Vicent Soler i Marco, sobre la política general del Consell en matèria tributària pel que fa al sector turístic, que formula el diputat senyor Antonio Joaquín Woodward Poch (GP Ciudadanos) (RE número 79.
553, BOC número 215)

El senyor vicepresident segon:

Passem ara a la interpel·lació al conseller d'Hisenda i Model Econòmic sobre la política general del Consell en matèria tributària, pel que fa al sector turístic, que formula el diputat Antonio Woodward, del Grup Parlamentari Ciudadanos, que té la paraula.

Cuando quiera, señor diputado.

El senyor Woodward Poch:

Gracias.

Bueno, ya la última intervención, espero no aburrir, e intentaremos abreviar el tiempo.

Aunque parezca mentira, hoy, señor Soler, no venimos a hablar solamente de una futurible tasa o futurible impuesto turístico en la Comunidad Valenciana.
Realmente, lo que me gustaría conocer es cuál es la política del Consell en materia tributaria respecto al sector turístico.
Más aún, si realmente tienen alguna política fiscal.

Mientras, estamos ante la implantación de un nuevo impuesto, si no una nueva subida de impuestos, no solo para los turistas extranjeros y nacionales, sino también por desgracia para los ciudadanos valencianos ante lo que parece inevitable.

Le voy a poner en contexto una serie de datos: 16.
985.
000 fueron las pernoctaciones no hoteleras de los habitantes de la Comunidad Valenciana en la Comunidad Valenciana hasta septiembre del 2017; 2.
481.
542 pernoctaciones hoteleras de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana en la Comunidad Valenciana hasta septiembre del 2017.

¿Sabe -me imagino que sí- el número de turistas que han pernoctado en la Comunidad Valenciana en 2016, valencianos?
2.
496.
000 valencianos han hecho turismo en la propia Comunidad Valenciana en el 2016.
Mire, en el 2005 el turismo aportó 12.
017 millones de euros a la Comunidad Valenciana, un 13,8% del PIB valenciano.
En el 2016, el turismo aportó 13.
423 millones de euros en la Comunidad Valenciana, un 13,2% del PIB valenciano.

Realmente hemos aumentado en importe, pero hemos retrocedido, según el PIB, gracias a que el PIB ha aumentado.
En el 2017, seguro que estas cifras van a estar incrementadas y mejoradas, e irán más allá de un 10% con respecto al 2016.

Mire, los impuestos recaudados y vinculados a la actividad turística en el año 2015 ascendieron a 2.
924 millones de euros.
Estamos hablando del 13,3% de los impuestos recaudados en la Comunidad Valenciana, y de ellos 1.
415 millones de euros en impuestos ligados a la producción y a los productos y servicios.
Unos 1.
000 millones de euros en impuestos directos, renta y sociedades.
Y casi 500 millones de euros en tasas y otros impuestos que usted o el Consell manejan.

No hace falta que le recuerde que el turismo es el sector que ha liderado la creación de empleo en la Comunidad Valenciana, con un volumen de 258.
885 puestos de trabajo, y que representa el 14,4% del total de empleo de toda la comunidad, siendo el turismo clave en la Comunidad Valenciana durante los últimos cinco años en el crecimiento constante del empleo.
Es un sector clave en la recuperación y crecimiento de la Comunidad Valenciana.

¿Cómo gestionar estos recursos tan elevados que provienen del sector turístico de la Comunidad Valenciana?
Vuelvo a preguntarle: ¿cuál es la política tributaria del Consell en materia de turismo?

Y ahora, nos vamos a los datos negativos, ligados también al turismo y del que usted, como mayor representante de la conselleria de hacienda, debe actuar.
Según unos estudios e informaciones que manejamos, si hablamos de la economía sumergida o de la economía ilegal, relacionada con el sector turístico, es entre un 25 y un 30% del importe del PIB.

Son cifras que se barajan como ilegales e importes defraudados a la hacienda de la Comunidad Valenciana.
Si lo ponemos en cifras, estaríamos hablando de más de 4.
000 millones de euros que se escapan a la regulación y que supondrían unos ingresos en impuestos de casi 900 millones de euros.
¿Es esta la política del Consell en materia tributaria?

Este próximo año por fin en objetivos aparece en el IVAT actuaciones para la lucha contra el fraude fiscal.
Esperamos que estas actuaciones se lleven a cabo también en establecimientos que generan la economía ilegal y que no recaigan solo en aquellas empresas y aquellos particulares que sí que están pagando sus impuestos religiosamente.

Mire, mucho nos tememos que finalmente, tras tres años negando la mayor de la implantación de una tasa turística en la Comunidad Valenciana, vayan a ceder, y pese a no tener ningún tipo de estudios sobre la aplicación de esta tasa o de un impuesto al sector turístico.
Sin ningún informe sobre el impacto que puede tener en el sector turístico esta tasa.
Sin haber aprobado la nueva ley de turismo que no contempla la tasa.
Sin haber buscado el consenso de los sectores.
Pero, sobre todo, sin haber puesto una solución a la economía sumergida en el sector.
Harán que 2.
496.
000 valencianos, o lo que es lo mismo, la mitad de la población de la Comunidad Valenciana, vayan a pagar más impuestos el próximo año.

¿Va a ser esta la política del Consell en materia tributaria?
¿Subir de nuevo los impuestos a los valencianos?
¿Por qué quieren que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana paguen dos veces, o incluso tres, por los mismos servicios, con los datos que le he ofrecido?
¿Saben qué es eso lo que van a conseguir con la implementación de esta tasa o impuesto?

¿Es esta la forma de contentar al Grupo Podemos en detrimento de la gran mayoría de los valencianos?
¿Cuál es realmente su política fiscal en materia turística?
Mejor dicho, ¿cuál va a ser su política fiscal en el 2018 y en el 2019?
Somos una sociedad, por desgracia, que se mueve siempre por impulsos y se instaura en los extremos: o somos los que más, o somos los que menos.
Pero espero que no sea con la tasa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, gràcies, senyor Woodward.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor president.

Senyor Woodward, pregunta vosté sobre la política general del Consell en matèria tributària pel que fa al sector turístic, una matèria que és controvertida ací, com sap vosté molt bé.
Però és important saber que és controvertida en altres llocs, quan es debat l'aplicació d'una fiscalitat específica sobre l'activitat turística, ja siga en els ajuntaments, en les diputacions de la Comunitat Valenciana, en altres comunitats autònomes, fins i tot allà on ja s'ha instaurat una taxa turística, i inclús fora del país.

Allò que sembla clar és que la prioritat és, que quede clar, la política turística.
La gestió que volem fer d'una activitat econòmica, que com tota activitat econòmica, crea ocupació i riquesa, amb una importància que evidentment difereix molt considerablement d'uns llocs a altres, però que agregadament són les xifres que ha donat vosté, són importantíssimes.

I que, com quasi tota activitat econòmica, demanda béns públics, perquè puga ser exercida amb eficàcia i eficiència, la qual cosa és imprescindible perquè siga competitiva i puga mantindre's.

I un tema fonamental, també ho ha dit vosté, en la política turística, és el combat de l'economia submergida, la lluita contra els apartaments il·legals i tot allò que en realitat conté, entre altres coses, un frau fiscal increïble sobre el qual esta conselleria, com ja vosté mateix ha reconegut, ha entrat a fons en el tema.

I tota activitat econòmica -esta per descomptat també- genera externalitats negatives, que han de ser avaluades col·lectivament i decidir el repartiment dels costos.
Des d'eixe punt de vista, crec que cal separar molt bé entre política fiscal, que té com a finalitat obtindre els recursos necessaris per a atendre les necessitats públiques, inclòs el foment de l'activitat econòmica general.

I la política turística, que té com a finalitat el foment d'eixa activitat econòmica concreta, d'acord amb l'interés general del lloc on es desenvolupa, i sospesant òbviament els avantatges i els inconvenients que representa.
El fet és que poques activitats econòmiques tenen una fiscalitat específica per se.
Podem parlar dels casos on hi ha fiscalitat.
Per què hi ha fiscalitat per una activitat concreta?

Doncs per la finalitat, per exemple, de dissuadir l'ús del producte, com poden ser els impostos sobre el tabac o l'alcohol, que en tot cas es consideren nocius per a les persones.
O una finalitat de corregir una externalitat evident, com és el cas dels impostos sobre el consum d'hidrocarburs, encara que en este cas, com es tracta d'un impost de molt llarga tradició, hauríem de discutir si la seua finalitat és corregir una externalitat o simplement obtindre uns ingressos públics per un fet fàcil de gravar.

Més enllà d'això, no podem parlar pròpiament d'impostos específics sobre activitats econòmiques concretes.
Hi ha, per exemple, taxes sobre producció, emissió o vessament de contaminants i taxes per l'ús de determinats béns públics, com ara el peatge en les autopistes o la recollida de residus urbans, etcètera, que impacten de manera diferent sobre les distintes activitats econòmiques en la mesura que tenen efectes o necessitats diferents, però que no van directament lligades a elles.

Una eventual fiscalitat sobre l'activitat turística no es troba en cap dels casos anteriors.
És evident que no és un producte universalment nociu, encara que poden haver situacions on sí que ho puga ser.
No evidentment per a l'usuari, sinó per a l'entorn i les persones que hi viuen.

És evident també que les externalitats negatives que genera tampoc són universals, sinó que depenen molt de les condicions del lloc on es desenvolupa l'activitat.
I és evident, també, que el subministrament de béns públics per a atendre necessitats específiques del turisme pot ser molt elevat en determinats llocs, mentre que en altres l'addicionalitat dels costos pot ser mínima o, fins i tot, l'activitat turística pot contribuir d'una manera molt important al sosteniment dels serveis que utilitzen els residents mateixos.

Per tant, establir una fiscalitat universal -i en dir Â«universalÂ» vull dir estesa a tot el territori d'una unitat administrativa ampla com és una comunitat autònoma tan gran com la nostra- sobre activitat econòmica concreta, específica sobre el turisme, no sembla molt justificada des del punt de vista teòric, ni tampoc des del punt de vista pràctic.

Cal, per tant, no alimentar debats equívocs.
Així, en parlar d'establir un impost sobre l'activitat turística podem fer algunes preguntes.
Per exemple, estem parlant de desincentivar el turisme?
Ningú ho diu obertament, encara que sí que es parla de seleccionar el tipus de turisme.
Estem parlant de gravar el turisme per a aconseguir un increment incondicionat dels inversors públics?
Sembla que tampoc cap força política ho planteja així, ni a la Comunitat Valenciana ni en la resta de l'estat.

Més bé tot el contrari.
Es predica que els ingressos han de tindre un caràcter finalista per a finançar els suposats costos que origina l'activitat turística fonamentalment als municipis i que, per tant, almenys una part de la recaptació ha d'anar als municipis.
O per a inversió i millora del sector turístic mateix, cercant el desitjat model turístic de més qualitat, més poder adquisitiu i menys massificació i, per tant, amb menys externalitats negatives sobre l'entorn i les persones que viuen en l'entorn.

El que vull dir amb aquesta reflexió, senyoria i senyories, és que, en parlar de política en matèria tributària pel que fa al sector turístic, estem parlant realment i fonamentalment de política turística.
De com volem que siga l'activitat turística al nostre territori i de les eines que hi ha o que podem tindre perquè siga com volem.
I la fiscalitat és una eina més, una més, no l'única ni tampoc la més important.

Dissuadix un impost al conjunt turístic a un territori?
Molt probablement no.
Depén òbviament de la quantia.
Però, amb els impostos de què normalment es parla sembla que no són suficients per a tindre efectes dissuasius.
Però és cert que hi ha llocs on allò que es vol és justament dissuadir un cert tipus de turisme.
Potser útil una taxa turística per a dissuadir realment el tipus de turisme que no es vol?

¿Pot proporcionar un impost sobre el turisme uns ingressos significatius a les administracions encarregades de fer la política turística, és a dir, als ajuntaments i les comunitats autònomes, tant mitjançant la provisió d'infraestructures i serveis d'atenció i d'amenitats per al turista o mitjançant campanyes de promoció?
És la millor alternativa per a obtindre els ingressos escaients per a dur endavant aquestes polítiques per part de les administracions?
En alguns llocs pot ser sí, en altres pot ser no.

D'on vénen en realitat estos ingressos?
D'un import addicional que paga el turista o d'una rebaixa dels marges o pot ser dels costos de producció?
I tots entenem allò que vull dir, que l'oferta podria decidir aplicar per a no perdre mercat i eixe cas desapareixeria l'efecte dissuasiu sobre el suposat turisme indesitjat que ja hi puga existir i tindríem pitjor pràctiques laborals?
Recordem les Kellys.
 Tot el contrari d'allò que també es diu que es vol aconseguir introduint la taxa.

En definitiva, un impost sobre allotjament o una taxa turística suposa una addicionalitat de recursos?
¿O una redirecció dels mateixos recursos que ja n'hi ha afegint un element més de complexitat mercadològica davant dels clients i els operadors turístics i de complicitat administrativa per a recaptar?

En un sector empresarialment tot tan atomitzat i territorialment dispers com és el turisme totes este preguntes no tenen la mateixa resposta ni a tots els llocs ni a totes les conjuntures.
Per tant, qualsevol resposta ha de ser necessàriament flexible per adequar-la a les diferents situacions locals.
Però, per damunt de tot, hi ha una qüestió clau en parlar de qualsevol política, més encara si és una política de foment que involucra molt directament un sector de l'economia privada.

La qüestió de si es pot decidir i aplicar una política turística, en este cas sense suport del sector turístic, és evident que no podem aplicar allò de tot per al turisme, però sense els empresaris turístics.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyor Woodward, per a completar la seua interpel·lació.
Un segon, per favor.

El senyor Woodward Poch:

Seré breve.

El senyor vicepresident segon:

Cuando quiera.

El senyor Woodward Poch:

A las preguntas que se ha hecho usted y yo le tomo aquí, creo que también podría… En el supuesto de que estudien la tasa turística finalmente, preguntar si también no deberíamos pensar en incentivos fiscales para frenar la estacionalidad del turismo y más el turismo de interior.

Pero, más allá, es también por qué tenemos que grabar a los establecimientos hoteleros, por qué no grabamos los alquileres, por qué no una nueva tasa aérea, por qué no una tasa a las facturas de la restauración.
Ya que dos millones y medio de valencianos deberemos pagar por esa tasa turística, pues a lo mejor habría que pensar que, ya puestos a, pues vamos a pagar más impuestos que parece que es lo que queramos.

Pero más allá, me gustaría saber si realmente…, aunque más menos me lo ha dejado medio claro, me gustaría saber si en el 2018 vamos a tener la tasa, si van a haber algún tipo de incentivos fiscales para el turismo con los datos que le he ofrecido y si realmente queremos turistas en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Woodward.

Honorable conseller, si vol polse el.
.
.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

A esta pregunta li he de contestar que sí i que vinguen els que vinguen i, a més, que ho facen preservant el medi ambient, afegint valor afegit a les arques econòmiques, etcètera, etcètera, etcètera.
Com en tota activitat productiva, eh?
Estem parlant d'un sector important però podria dir això mateix de qualsevol altre sector.

I, a més, és una situació de tanta diversitat, tan gran, que és molt difícil donar una resposta contundent, clara aquí en este moment.
Està la conveniència, el moment i, sobretot, un èmfasi que he ficat en la meua primera intervenció que és el tema de la pluralitat de situacions.
És molt important.
El que és bo ací no és bo allà.
I, per tant, diríem.
.
.
d'estar en contra o estar favor, diríem, no?
, es tracta una miqueta d'entendre que el negoci turístic en si mateix és divers.
El model Benidorm no és el model València, no és el model Xàbia, no és el model Benicàssim, no és el model Peníscola, no és el model Torrevella.

Són models totalment diferents que juguen estratègies competitives empresarials totalment diferents uns d'altres.
I, aleshores, una mesura de caràcter únic afectaria bé a uns i mal a uns altres.
Per tant, estem parlant de posar trellat en el sentit que qualsevol mesura d'este tipus no s'ha de demonitzar, perquè mitja Europa té taxes turístiques o com vullga dir-li, impost d'allotjament, mai de la vida hauríem de demonitzar perquè som europeus i viatgem per Europa (tussen i inoïble) .
.
.

Sense demonitzar, sí que s'ha de vore l'oportunitat de fer-ho en determinades condicions, en un model turístic d'estes característiques.
Que no és el model de París ni el de Berlín ni el d'Amsterdam.
És un altre amb unes competències en preus que han de vore amb determinades coses i amb espais alternatius i competitius fora de l'espai valencià.
Tot això és el que jo he volgut emfatitzar hui ací i que posa de relleu la complexitat de la situació.

Si em demana que jo tinga una resposta, no li la puc donar en este moment perquè no la tinc.
No la tinc per les raons que acabe de dir, per les raons que acabe de dir.
Més enllà de la controvèrsia parlamentària i més enllà de tot això.
És que, en ell mateix, totes les coses que ha dit des de la trona és que són veritat, és que eixe és el problema de fons que n'hi ha en tot això, més enllà de les posiciones de cada un de nosaltres.

Per tant, és important que ens preguntem algunes coses, no?
No hi ha dubte que és més fàcil aconseguir amb una política descentralitzada que atorgue una ampla capacitat de decisió i actuació a nivell municipal, com passa en la majoria de països on s'aplica algun tipus de gravamen al turisme.
Perquè a cada lloc les autoritats democràticament representatives, sensibles per tant a les circumstàncies socials i econòmiques de l'entorn, puguen trobar amb els veïns i els empresaris turístics locals l'equilibri que consideren mes adequat per a incidir en les condicions de l'oferta i la demanda turística que es produïx i es consumix al municipi.

Per tant i resumint, no vull subratllar el que ja he subratllat en excés, potser, no?
Però, resumint, senyoria, crec que no és necessari, perquè no és bo, que hi haja una política tributària per al turisme.
El que hi ha d'haver és una política turística que inclou mesures tributàries, evidentment, i dins d'eixa política establir la possibilitat, si escau, d'introduir l'eina fiscal com un instrument més, per descomptat no més important, a l'abast de les administracions que han de gestionar a cada lloc l'equilibri d'interessos entre els empresaris del sector turístic, empresaris i també treballadors -cal dir-ho- i els veïns, els residents, els valencians que també practiquen el turisme, etcètera, etcètera,

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I arribats a este punt, senyories, se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.
(El vicepresident segon colpeja amb maceta)

(Se suspén la reunió a les 20 hores i 14 minuts)

[1](#footnote_ref-1) En virtut del que disposa l’article 104.
3 del Reglament de Les Corts, el president de Les Corts ordena que no consten unes paraules pronunciades pel diputat no adscrit, senyor Alexis Frederic MarÃ­ Malonda, que no estava en l’Ãºs de la paraula, en alÂ·lusiÃ³ al Grup Parlamentari Popular.
(ResoluciÃ³ de 5 de desembre de 2017)

[2](#footnote_ref-2) En virtut del que disposa l’article 104.
3 del Reglament de Les Corts, el president de Les Corts ordena que no consten unes paraules pronunciades pel diputat no adscrit, senyor Alexis Frederic MarÃ­ Malonda, que no estava en l’Ãºs de la paraula, en alÂ·lusiÃ³ al Grup Parlamentari Popular.
(ResoluciÃ³ de 5 de desembre de 2017)