Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Desenrotllament de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana realitzada el dia 28 de febrer de 2011.
Comença la reunió a les 11 hores i 47 minuts.
Presideix el diputat senyor Antonio Clemente Olivert.
Reunió número 5.

Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana (RE número 71.
219, BOC número 278))

El senyor president:

Buenos días.

Se inicia la Comisión de Desarrollo del Estatuto de Autonomía.

Lo primero de todo, señor secretario, ¿quiere comprobar si hay quórum?

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Para que conste en acta, el señor Víctor Jiménez, sustituye a la secretaria, doña Pepa Frau.

El segundo punto sería: lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Hay algún inconveniente por parte de sus señorías?
Señor Such, ¿no?
Vale, pues, queda aprobada.

El senyor president:

Bueno, el primer grupo que tiene enmiendas es el Grupo de Diputados No
Adscritos.

Señor Torró, ¿las va a defender usted juntas o separadas?

El senyor Torró Gil:

Sí, sí, hem quedat en defendre-les juntes.

El senyor president:

Vale, tiene usted diez minutos.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres el que fem en les esmenes parcials que presentem no és més que desgranar l'esmena a la totalitat que vam presentar en el seu moment en el ple.
És a dir, hem presentat, per una banda, un text alternatiu al que seria l'exposició de motius, i, després, una esmena parcial d'addició en la mateixa disposició legal.

Presentem un text alternatiu en l'exposició de motius, un text alternatiu que, efectivament, no és més que una simplificació del text de l'exposició de motius que ja té la mateixa disposició que es presenta, el mateix projecte de llei, perquè entenem que se centra en una sèrie de valoracions que per a nosaltres són absolutament innecessàries.

En primer lloc, perquè reflectixen una estranya disposició a admetre qüestions que són absolutament contradictòries.
D'una banda, l'exposició de motius admet de forma quasi explícita que l'Estatut valencià va tractar de córrer més que la resta per tractar de fixar un marc a la resta d'estatuts, quan es parla que la Comunitat Valenciana va escometre un procés de reforma al qual es van sumar altres comunitats autònomes, doncs, demostra clarament la voluntat que tenia en aquell moment el
Partit Popular i Partit Socialista de fixar un marc i que l'Estatut valencià serviria de marc per a la resta, un marc, efectivament, que limitara, per tant,
un marc de màxims que no pogueren ser sobrepassats per altres estatuts, ¿val?
I això, després, s'ha convertit en un problema que la mateixa proposta de reforma demostra de forma
evident, i és que les modificacions posteriors han anat molt més enllà del que marcava el mateix Estatut valencià, fins al punt que ens trobem que s'admet en l'exposició de motius que no s'entenia que s'hagueren d'incloure disposicions addicionals, com la que anem a tractar ara, però que, després, com eixes disposicions no han estat introduïdes per altres estatuts, estatuts als quals -sobretot al de Catalunya- s'han presentat diversos recursos d'inconstitucionalitat, particularment per la mateixa Comunitat Valenciana, i,
sobretot, també, pel Partit Popular, que és el que promou ara aquesta reforma, doncs, sincerament, tot això a nosaltres ens sembla molt incongruent.

I, a més, si el que realment es vol és que esta reforma s'aprove algun dia, el més normal seria plantejar una exposició de motius de caràcter més neutre, que servira simplement per a fixar les qüestions tècniques i permetera sense més poder directament facilitar que en el Congrés es puga aprovar això, al Congrés dels Diputats, que és, en definitiva, on s'haurà de donar curs real a aquesta proposta.

En definitiva -insistim-, la proposta que se'ns posa damunt la taula el que està demostrant és la insuficiència de l'Estatut tal com es va aprovar, i demostra una espècie d'enveja estranya per tractar de resoldre problemes que en aquell moment, si
existien, s'havien d'haver creat.

A més a més, també, la mateixa exposició de motius demostra clarament el que nosaltres venim denunciant, que és el que em sembla que és, realment, si no la més important, una de les més importants raons que han fet que el Partit Popular plantege aquesta reforma,
que és tractar de desviar l'atenció sobre un problema realment greu en què es trobem, un problema de finançament.
El País Valencià té un problema de finançament -insistisc- molt greu, perquè el model de finançament anterior ens perjudicava i el model de finançament que s'ha aprovat més recentment torna a perjudicar-nos.
L'últim, concretament, fa que el País Valencià, amb una renda per càpita i amb un producte interior brut per càpita inferior a la mitjana estatal, siga un contribuent net a les arques de l'estat, la qual cosa no té cap de sentit i demostra que eixe model, fet en gran mesura sobre la base d'una negociació que, després, fixa uns criteris que servixen per a justificar eixa negociació prèvia, ha demostrat una escassíssima capacitat de negociació per part dels poders valencians, i, a més d'això, ha acabat fent que el model siga clarament injust.

Davant això, al Partit Popular no se li ha ocorregut altra cosa, supose que davant de les
eleccions i per demostrar que es defenen o aparentment -millor dit- es defenen els interessos valencians, dur ací una reforma que tindrà molt poca incidència des del punt de vista del finançament, perquè estem parlant del volum d'inversions de l'estat en el territori, ¿val?
En l'exposició de motius s'arriba a afirmar una cosa que no és massa correcta, perquè diu que és un element essencial per a garantir el desenrotllament d'unes polítiques capaces d'atendre les necessitats de la ciutadania en matèria d'educació, sanitat, serveis socials i infraestructures, llevat de l'última, educació, sanitat i serveis socials, elements fonamentals de la despesa són, fonamentalment, despeses corrents, despeses corrents que no depenen en
absolut de les inversions de l'estat, o, si de cas, d'una forma molt, molt, molt marginal, quan es tracta d'alguna ajuda concreta que l'estat ha fet per alguna infraestructura que haja de veure amb aquestos serveis i
el que fa, per tant, és tractar de desviar-se l'atenció sobre el problema real, que és el problema del finançament.
A més de, després, reconéixer que la mateixa reforma no assegura tampoc, per la seua característica i per la sentència del Tribunal Constitucional, el fet que puga arribar -diguérem- a tindre una materialització concreta perquè els compromisos financers.
.
.
i llisc textualment: «Formalitzats els estatuts d'autonomia, no constituïxen un recurs que l'estat haja de consignar obligatòriament en els pressupostos generals de l'estat.
» Per tant, insistisc, un truc de prestidigitació per tractar de desviar l'atenció sobre altres qüestions.

Nosaltres no ho hem dit.
No ens oposem a la introducció a la disposició addicional, no ens sembla que aporte gran cosa, però tampoc ens sembla que siga un element negatiu.
Podríem discutir sobre el criteri de repartiment -ja ho vam comentar en el plenari-, si el criteri poblacional pot ser el més adequat, pot ser que siga el que més convinga als interessos valencians, però, de nou, si plantegem les qüestions des d'un caràcter estrictament unilateral, el que estem contribuint és a crear una confusió i un cas més gran que va acumulant-se estatut rere estatut sense resoldre els problemes de
fons.
Hi han altres elements que, des del punt de vista del que serien les
inversions territorials de l'estat, poden ser tan importants com el de la població, per exemple, la quantitat de litoral del que disposa una comunitat autònoma, que és una cosa sobre la qual tenen molt a vore, o, per exemple, el tema de la
densitat de població o la superfície del territori.
Però, també entenem que, tal com estan les coses, la població és el factor que més fàcilment es pot objectivar i és el menys injust.

El que no entenem -i d'ahí la introducció de l'esmena- és la marginació dels municipis en la reforma.
Esta reforma s'inspira en disposicions addicionals, sent les disposicions addicionals: una, de
Catalunya, i, una, d'Andalusia, que es còpia pràcticament de forma literal la d'Andalusia, però, no sé per què no s'inspira també amb la de Catalunya, on en la comissió que s'ha de crear per a discutir les inversions territorials s'inclouen els municipis.
Un dels elements més negatius de l'Estatut de l'autonomia, per la seua insuficiència, és el tractament del municipalisme, un element que, a més, després, ja ha sigut ratificat per una llei de règim local prou insuficient, i, després, per l'incompliment d'un compromís que es va adquirir en l'aprovació d'eixa llei de règim local, que era la creació del fons de cooperació municipal que no s'ha creat.
¿Val?

I pensem que els municipis tenen molt a dir en la qüestió referida a les inversions territorials de l'estat; de fet, totes les inversions territorials de l'estat, per la seua pròpia definició, afecten el territori, i, per tant, afecten termes municipals concrets.
I el
que és evident és que, moltes vegades, els interessos dels municipis no solen anar en la mateixa
direcció, o, almenys, de forma general, que els interessos d'una comunitat autònoma en el seu conjunt, especialment pel que fa a determinats tipus de
projectes.

Per tant, entenem que de la mateixa manera que la comunitat autònoma pot negociar, entenem que com, amb molt bon criteri es va fer en l'estatut de Catalunya, els municipis puguen participar també en eixa negociació que, si bé és cert que pot ser discutible que la negociació tinga una virtualitat pràctica i que, després, el cos de diputats puga o no incloure el que es puga negociar en els
pressupostos generals de l'estat, almenys es farà sentir la veu de les institucions que són més pròximes als ciutadans.

Per tant, entenem que les dos esmenes que plantegem són perfectament assimilables, que no afecten el fons de la reforma que es
planteja, i, per tant, que haurien de ser perfectament aprovables per part de
tots els grups de la cambra.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para el turno en contra, por el Grupo Parlamentario Popular, señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Vull començar ressaltant el que crec que és més important del que ha dit el senyor Torró al llarg de la seua intervenció, que és que no s'oposen, en este cas, a la reforma de la disposició addicional primera, que és l'objecte de la reforma i és el que pretén, en este cas, doncs, lògicament, el Consell de La Generalitat i els grups que ja mos hem manifestant
que estem a favor que se puga dur a terme esta reforma.

Per tant, en el ple passat vam sotmetre a debatre una esmena a la totalitat,
que presentava el seu grup, i, hui, parlem de dos esmenes concretes: una, a l'exposició de motius; i, l'altra, a una part de la disposició.

Jo voldria significar que vosté mateixa ha dit que el text que vostés proposen com a esmena de modificació a l'exposició de motius, vosté ha dit que és una simplificació de la que n'hi ha.
Per tant, entenc que arreplega el sentiment, en este cas, i la voluntat
del govern valencià d'una manera clara, i que, lògicament, qüestions contradictòries no n'hi han en esta.

Vosté ha parlat que hi hagueren modificacions estatutàries que anaren més enllà, inclús, mire si anaren més enllà que el Tribunal Constitucional és el que ha hagut de parlar de la constitucionalitat o no constitucionalitat de
determinats preceptes i posicionaments.

Per tant, entenem que l'exposició de motius, si la proposta alternativa acaba sent una mera simplificació, doncs, bé, no és un motiu suficient, no és un motiu de pes, ni és un motiu que plantege una alternativa distinta al que volem en esta reforma.
I
més quan vosté ha dit que no s'oposa a la reforma de la disposició addicional i de les seues paraules hem vist que en el fons de la qüestió no n'hi ha una postura distinta o alternativa en este cas a la que planteja el
Consell de La Generalitat en esta proposta de reforma.

Vosté parla de la insuficiència de l'Estatut.
Jo entenc que.
.
.
, i en este cas el Grup Parlamentari Popular entenem
que la reforma que se va fer era una molt bona reforma, amb un nivell de
consens amplíssim i que tots assumíem com a pròpia, almenys els grups majoritaris en eixe moment.
I que hui ens agradaria
fer-la extensible a la resta de grups parlamentaris, pensant que la reforma que
isca no siga la reforma dels grans partits, sinó que siga la reforma de totes les Corts Valencianes i que puga anar en eixa
direcció.

Vosté parla dels problemes de finançament.
I bé, hem parlat molt en estes Corts al llarg dels últims anys dels problemes del finançament que té la Comunitat Valenciana.
Parla del model anterior.
Parla del model posterior,
que també el qualifica d'injust per a la Comunitat Valenciana.
Aixina ho va dir el govern de La
Generalitat i aixina va mantindre la seua abstenció a este model en el seu moment i en els òrgans que corresponia, una abstenció molt crítica en el model per com afectava a la Comunitat Valenciana.

Però jo crec que el sentit de la responsabilitat institucional que tots tenim ens
deu fer treballar en una mateixa posició unànime i forta, i més, quan vostés han manifestat que en el fons de la qüestió estan d'acord.
I vosté mateixa ací acaba de dir que la reforma de la disposició també la compartix.

Per tant, els criteris i els principis que van basar la reforma de l'Estatut d'autonomia que se va fer en l'any 2006 estan molt clars, parlaven de la igualtat i de la solidaritat
interterritorial.
I en això, els valencians creem i apostem, creem i apostem en molts fets i molts
compromisos al llarg dels últims anys.

Jo crec que el seu grup parlamentari té una gran ocasió per a sumar-se en este cas a esta reforma.
Vostés no recolzaven.
.
.
, Esquerra Unida no va recolzar la reforma de l'Estatut.
Això és veritat.
Però crec que sempre és bona l'ocasió si se poden sumar a un acord.
I en una reforma puntual com és esta, però que sí que afecta d'una manera directa a una cosa molt important, que és a les possibilitats econòmiques que té esta terra i que se mereix, i que està referendada la decisió puntual que va fer-se en este cas pel màxim intèrpret de la Constitució espanyola, com és el Tribunal Constitucional, jo crec que vostés estan en situació que, encara que no acceptem les seues esmenes, poder-se sumar a este acord,
perquè, com vostés mateixa diuen, en el més substancial estan absolutament d'acord.
I en una reforma estatutària com a mínim cal estar d'acord en el més substancial.
I en això crec que ens podrem posar absolutament d'acord.

Vosté parla de la presència en este cas de l'administració local, i bé, és un debat que se pot tindre i se deu tindre, però no devem perdre l'ocasió per a deixar molt clar que en este cas qui té la competència i té la veu de la Comunitat Valenciana en les comissions bilaterals que n'hi han d'este tipus és la Comunitat Valenciana.
I els municipis de la Comunitat Valenciana estan
representats on ho han d'estar, que és en la Comunitat Valenciana.
Per tant, els 542 municipis estan representats en
la veu de la Comunitat Valenciana.

Estes Corts han aprovat una llei de règim local on n'hi han mecanismes -i alguns que ja s'han posat en marxa- per a la participació del municipalisme i de l'àmbit institucional que representen al màxim nivell en La Generalitat i els òrgans pertinents.

En estos moments la proposta que du.
.
.
, la proposta de reforma és molt clara, l'estat i la Comunitat Valenciana.
I quan dius la Comunitat Valenciana estàs parlant de tot el territori i de qui té la veu de tot el territori.
Per tant, una veu única amb totes les competències estatutàries que se marquen és qui deu estar representant i negociant a la Comunitat Valenciana.
Això és el que entenem, això és el que proposem i això és el que diu també el sentit comú.

Per tant, front a l'estat, a l'administració general de l'estat qui representa a la Comunitat Valenciana és la Comunitat Valenciana, i té les seues institucions, té els seus òrgans de representació i té el seu àmbit institucional.

Els ajuntaments clar que han de parlar i clar que han de dir molt al voltant de
les inversions, siguen de l'estat o de la comunitat autònoma.
I clar que n'hi ha un gran debat pendent encara al voltant del finançament dels ajuntaments, i compromisos pendents per part de l'administració general de l'estat, que se va dir que se parlaria d'una gran reforma del finançament dels ajuntaments, i no s'ha donat cap pas en eixa direcció.
Però en este àmbit no és el que estem debatent.
En este àmbit.
.
.
, és una cosa molt concreta, és una reforma puntual, on el que demanem i el que volem és el mateix que tenen altres comunitats autònomes.

Dubtaren de la posició constitucional que tenia.
Resolta la posició i situació constitucional, no tenim cap problema en impulsar esta reforma i en pensar i
voler que esta reforma siga de tots.
Per tant, la voluntat d'acord i de consens.
.
.
, i a mi personalment m'ha agradat el to de la seua exposició.
I el que haja dit que no estan en contra en este cas de la disposició addicional primera, per tant, no estan en contra de la reforma, crec que és una cosa positiva que he entés de les seues paraules, senyor Torró.

Però com a grup majoritari no podem admetre les dos esmenes que, com vosté ha dit, una és una simplificació de l'exposició de motius i, l'altra, doncs bé, és una qüestió molt puntual de la comissió de seguiment, però no entren al final al fons de la qüestió, perquè el compartixen, i aixina es deduïx de les paraules que hem pogut saber de vosté hui ací i l'altre dia en el ple, de la portaveu del seu grup parlamentari.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Para réplica, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore.
No sé si a la millor el terme simplificat no ha segut el més adequat per a explicar el que jo volia, o el que pretenem amb l'esmena que plantegem a l'exposició de motius.

Quan he dit «simplificat» m'he referit que es tracta d'un resum.
És a dir, no hem agafat i hem redactat una exposició de motius nova, sinó simplement hem agafat l'exposició de motius que hi ha i l'hem podada, li hem llevat tots els aspectes valoratius que tenen que són absolutament innecessaris i que, a més, insistisc, són incongruents.
Perquè és incongruent estar dient que quan es va aprovar un estatut fa sis anys, en eixe
estatut no valien determinades coses, i ara resulta que sí que valen perquè les tenen els altres.

Jo no sé això com es veu, però, des del punt de vista absolutament objectiu, no té el més mínim sentit, senyor Serra.
No té el més mínim sentit que fa sis anys no valguera una cosa i ara resulta que com l'altre sí que l'ha posada, ara sí que val.
Si no valia, no valia.
I si valia, valia.
I l'exposició de motius és una demostració d'estar tota l'estona tirant avant i arrere.
L'Estatut català no era bo, però ara resulta que han posat alguna cosa que a mosatros ara sí mos convé, anem a posar.
.
.
Bé, això quin sentit té?
Això no té absolutament ningun sentit, senyor Serra, de deveres, eh?

I si vostés volen anar a Madrid i que en Madrid se l'accepten, jo crec que serà més fàcil si lleven totes eixes qüestions valoratives i deixen una qüestió purament formal, estrictament formal sense entrar en qüestions polítiques i tractar d'entrar en estes qüestions -insistisc- que no tenen ningun sentit.

Després, el tema del model de finançament.
Jo, sincerament, cada dia els entenc menys.
Jo no puc entendre, no puc
entendre com s'ix d'una negociació i resulta que l'única comunitat perjudicada en eixa negociació siga el País Valencià.
No ho puc entendre!
I que vostés parlen ací d'una abstenció molt crítica.
Com és possible això?
Com és possible que vostés s'assenten i consenten que tot el món isca guanyant menys els valencians?

I li dic una cosa que per a mi és el més important.
No és perquè siguen els valencians en concret.
És que el model és injust.
Però dóna la casualitat que, a més de tot això, (so per interferència d'un mòbil) el que és injust realment és amb nosaltres.
I vostés ixen d'eixa negociació sense res, absolutament sense res.
Jo no ho entenc.
Com n'hi han.
.
.
, totes les comunitats autònomes, totes ixen contentes i s'enduen alguna cosa, i nosaltres, no.
Molt ximples hem de ser, eh?
, molt, molt.

Per tant, a mi el que em revolta particularment com a ciutadà és que des del moment que vostés van anunciar esta reforma hagen estat tractant de prendre'm el pèl a mi com a ciutadà, de vendre'm una reforma dient-me que va a resoldre els problemes de la sanitat, l'ensenyament i no sé quantes coses més, quan és fals, fals.
Perquè açò per a l'únic que aprofitarà és per a decidir si van a fer més o menys AVE, o més o menys autopistes, o més o menys ports.
Però no van a fer escoles, ni van a gastar-se els diners en mestres, ni van a ajudar
a la llei de dependència, ni res de res d'això, que això ve per un altre costat, que és el que vostés no han sabut negociar.
I li ho dic a vosté, i si tinguera ací davant al president del govern li diria el mateix, eh?
, per la part que li
correspon a ell, perquè vostés tenen responsabilitat i ells, també.
No només ells, no només ells.

I després, per a acabar, el tema que per a nosaltres és el més substancial, el tema dels municipis.
Vosté ha dit unes coses que jo supose que no se les creu.
Perquè si se les creguera, em semblaria extremadament perillós.
Però no ací, la Comunitat Valenciana està representada per les institucions autonòmiques.
I els municipis.
.
.
, això, mire, tampoc fa falta, si ho mirem des d'eixe punt de vista, l'estat també representa a tots.
Per a què fa falta que hi haja una comissió paritària?
(So per interferència d'un mòbil) Perquè els municipis -que jo sàpiga- són administracions independents i poders independents de la comunitat autònoma.
I per tant, la comunitat autònoma no representa -que jo sàpia-, des del punt de vista jurídic, als municipis, que jo sàpia, eh?
, jo també reconec que no sé massa de lleis, però crec que no fa falta saber molt.

Perquè jo resulta que en el meu ajuntament vote un alcalde, i puc votar un alcalde de
Falange en el meu ajuntament i un alcalde de Sortu, si es presentara, per a una
altra cosa completament diferent.
Per què?
Perquè són dos institucions separades i representen interessos que no són comuns.
I per tant, inversions territorialitzades que afecten els territoris
municipals el més lògic, el més lògic i el més normal i el més democràticament correcte seria que els municipis com a col·lectiu pogueren participar en eixa negociació.
Per tant, no entenc per què no volen incloure-ho això.
O millor dit, sí que ho entenc, però les raons em sembla que no tenen res a vore a res del que vosté ha estat dient ací.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyor Torró, he notat que el to en la rèplica no ha segut el mateix.
Jo m'imagine que també en la voluntat esta de consens i d'acord i d'evidenciar que les diferències entre el que vosté proposa esmenar i el que en este cas estem debatent -la proposta de reforma- són tan mínimes, no afecten al més substancial, com vosté ha reafirmat, i mos hem adonat en la segona intervenció.

Li he de dir, mire, en eixe resum de l'exposició de motius que vostés han fet, li he de dir que única i exclusivament, de les dos planes i mitja de l'exposició de motius que vostés han fet, han llevat dos paràgrafs de l'anterior exposició de motius i han afegit cinc línies.
Eixe és el gran canvi i la gran aposta que han fet vostés des d'Esquerra Unida per a millorar esta proposta, i que és respectable.

Però li he de dir, doncs mire, el model de finançament.
.
.
, podríem tindre un gran debat sobre ell, més o menys acalorat, però sí que li puc dir que el nostre partit en este cas, el Partit Popular, i la
Comunitat Valenciana no vam tindre més remei que acceptar-ho, que acceptar-ho d'una manera molt clara, no recolzant-lo, dient que teníem una abstenció molt crítica i havíem de firmar perquè si no els recursos no arribaven a la Comunitat Valenciana.
I per un sentit de
responsabilitat se va haver de fer, com quan se té la responsabilitat de governar moltes voltes t'obliguen a prendre decisions en virtut de la necessitat i de la responsabilitat
de cada moment.

Per tant, sobre el model de finançament se podria parlar molt clar.
Però el Partit Popular no el va recolzar i esta comunitat va ser molt clara, molt
clara amb el mateix.

Vosté parla de l'administració local.
I jo dic, home, doncs clar que podrien estar.
Però és que els 542 municipis quan se parla d'una matèria competencial i de fons que va de l'estat a la comunitat autònoma directament no està representada?
Sí que està representada, sí que està representada.

Vostés intenten, vostés intenten fer hui una bandera que no té sentit i que no aporta ni millora per a res el diàleg entre l'estat i la Comunitat Valenciana.
El que se demana són recursos que corresponen per a inversió en la Comunitat Valenciana en funció de la població.
I volem que eixe criteri siga el que ha de ser.
I eixe criteri havia ja d'estar aplicant-se.

Quan se va fer la reforma de l'Estatut se prengueren les decisions que se prengueren.
Hi havia, hi havia clars
dubtes sobre la constitucionalitat de les decisions que van prendre alguns
després de la nostra reforma, que per cert sols van ser en eixe moment dos comunitats
autònomes les que ho van fer, hi havia dubtes sobre la seua constitucionalitat.
I no
ha sigut fàcil eixa resolució per part del màxim tribunal que interpreta la nostra carta magna.
Ha sigut llarg i complex.
I
al final la resolució ha donat una resolució interpretativa a este conflicte que s'havia plantejat, en la qual mosatros tenim un espai i tenim l'obligació d'estar en eixe espai, a pesar de la postura que vosté ha tingut en la rèplica més o menys enèrgica.

Estic convençut que d'ací que s'aprove la llei tindrem possibilitats de trobar-mos i d'aproximar-mos.
Perquè ací el més important no sols és que s'aprove la reforma, que se podrà aprovar en tota la legitimitat i representació d'este parlament en nom del poble valencià, no és això sols.
És que intentem sumar-mos tots, és que intentem que no n'hi haja ningú en contra.

I m'ha agradat el to i el seu posicionament.
Perquè, després d'haver presentat una esmena a la totalitat, que mos diga que en el fons de la qüestió no està en desacord, jo li dic la veritat, estem a gust, estem a gust que veem que hi
ha possibilitats de poder arribar a alguna situació d'acord o almenys de proximitat.

Hem vist que Esquerra Unida no està en contra de la reforma, i això és una bona situació.
Vosté ho ha dit, ho va dir la seua portaveu, i mosatros continuem dient el mateix.
Estes dos esmenes anem a rebutjar-les perquè entenem això, que no aporten res, no milloren per a res i, com vosté ha dit, doncs bé, en un cas se tracta d'una simplificació i en l'altre cas se tracta d'una cosa que mosatros entenem que els municipis i els interessos de tots els
municipis van junt amb els interessos de la Comunitat Valenciana.
Perquè la Comunitat Valenciana, ens agrade més o menys, és molt més que tres províncies i és molt més que 32 comarques; som 5.
500.
000 persones i 542 municipis.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Se abre un turno de fijación de posición, de menor a mayor.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

No per més córrer s'arriba més prompte.
O dit d'una altra manera, la reforma de l'Estatut d'autonomia, pactada pel PP i el PSOE al 2006, va ser una arrancada de cavall i
una parada de burra.

La parada de burra la tenim ara, perquè ara, sense arribar a cinc anys de la seua entrada en vigor, en abril de 2006,
ja se mos planteja una reforma.
Per tant, crec que haurem de reconéixer que hem fet mal les coses, que han fet mal les coses i que aquella reforma
no estava a l'alçada de les necessitats del poble valencià.

Per tant, ens enfrontem a l'última etapa de la legislatura, a una reforma exprés que, des del nostre punt de vista, és insuficient, és insuficient i arriba tard, insuficient i arriba tard.

Per què arriba tard?
Perquè vostés, senyors del Partit Popular i tots els ciutadans, sabien que la
constitucionalitat del precepte que estem ací plantejant d'inversió territorial del govern central, segons vostés era constitucional.
Els ho vaig dir en el debat de ple.
Vostés des de juliol de 2007 no qüestionaven la constitucionalitat del precepte que vostés ara volen afegir al nostre Estatut d'autonomia, i ací està l'<
span class="text8">auto del Tribunal Constitucional per acreditar fefaentment que vostés no qüestionaven la inconstitucionalitat d'este precepte.

Aleshores la pregunta és: per què no van propiciar la reforma de l'Estatut d'autonomia sabent com vostés sabien, perquè aixina li ho van comentar i li ho van dir al Tribunal Constitucional, que este
precepte era constitucional?
Si els seus homòlegs d'Andalusia l'havien aprovat!
El senyor Arenas va votar a favor d'uns preceptes que vostés tenien dubtes de constitucionalitat, dien que tenien dubtes, però que realment vostés van dir.
I, segons consta en l'
auto 329, diu: «En cuanto al fondo del asunto la demanda.
.
.
».
És a dir, vostés, l'advocada general de La Generalitat diu: «No cuestiona la inconstitucionalidad del precepto estatutario recurrido.
» Ho sabien.
Per tant, no enganyen el personal.

Esta reforma arriba tard i arriba mal perquè és insuficient, perquè només contempla un dels aspectes per a millorar el nostre finançament autonòmic.
I arriba mal perquè ara ja sabem, després d'un document molt important dels experts sobre la perspectiva de finançament de les comunitats autònomes, un document que va presentar també tard el conseller d'Economia a les Corts Valencianes, perquè este document és de juny de 2010, i ja s'han produït dos resolucions, però vostés pareix que tinguen ganes d'actualitzar-ho, de posar-ho en marxa, de posar-ho en vigor.
Tenen la resolució 335 i la resolució 376, però vostés no fan cas, no actuen, estan parats.
I mos arriben en esta reforma tard i mal.

Tard per què?
Mire, jo sóc lleial amb la institució.
I li vaig telefonar al senyor conseller de Governació diguent-li que si no aprovàvem esta reforma al gener no arribaríem a la possibilitat d'inversió dels pressupostos generals de l'estat del pròxim pressupost de l'estat.

Per tant, açò està fet d'una manera que ja saben vostés, per la tramitació en el Congrés dels Diputats, que no arribarem als pressupostos de 2012.
Quin és l'interés del grup majoritari en esta reforma?
Defendre els interessos valencians?
Millorar la inversió de l'estat a la nostra terra?
O té altres finalitats?
Doncs estem en el de sempre, arrancada de cavall i parada de
burra.
Estem repetint els errors que vostés van fer amb el PSOE.
Una reforma que no està a l'alçada de les nostres necessitats com a poble.
Però ja s'ho faran vostés.
No anem a ser nosaltres els que diguem «no» a una mínima reforma que millora mínimament -500 milions d'euros, que no és mínimament- les inversions de l'estat a casa nostra.

Perquè amb això coincidim, i és que estes.
.
.
, coincidim que en la seua incompetència hem perdut ja 2.
000 milions d'euros.
Perquè si ho hagueren fet ja des de 2007, com sabien que era constitucional i no ho qüestionaven, ara de l'estat, del senyor Zapatero, del govern central, d'acord amb la població que representem, sembla que hem crescut 200.
000 valencians i valencianes més, no ho sabia, però és bon senyal, pensava que érem 5 milions, de totes maneres ahí està el cens.
Ja des de 2007 fins ara tindríem 2.
000 milions d'euros, 500 per any d'inversió de l'estat.
Són uns incompetents.
Són uns incompetents!

Però el que jo els demane és que no continuen en la seua incompetència.
I en eixe sentit el Grup Compromís ha presentat propostes de millora, de millora.
De la mateixa manera que Joan
Ribó els ho dia en juliol de 2005.
Dóna pena i una mica de somriure vore el que dia el PP i el PSOE quan se va
aprovar la ponència de reforma de l'Estatut.
És que és de riure, eh?
 Però tenia raó Joan Ribó quan dia el que dia en eixe moment.
Tenia molta raó!
I és que, per desgràcia, s'ha complit tot el que nosaltres díem en eixe moment.

Per tant, jo els convide que no claven altra vegada la pota.
I els convide com?
De la manera que se fan estes coses: en tres esmenes.
En tres esmenes per a
millorar la situació de les nostres arques públiques.

Quines són eixes esmenes?
La primera.
.
.

El senyor president:

Perdón, perdón.
Es fijación de posición, luego tendrá usted un tiempo para defender sus enmiendas.

El senyor Morera Català:

Ah!
Bé, després explicaré les esmenes.

La nostra posició és que no repetim errors, no fem mal les coses.
Esta és una reforma insuficient i que arriba tard.
Però que, en tot cas, nosaltres (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

¿Otro grupo que quiera participar?

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, vull felicitar-mos a tots perquè per segona vegada en esta legislatura tenim l'ocasió de compartir un espai de discussió en esta comissió, en la comissió de desenvolupament estatutari.

Vull agrair-li, per tant, en primer lloc a la Mesa de Les Corts, com no pot ser
d'una altra forma, que el procés de reforma s'haja portat a esta comissió perquè enteníem que era important que tot allò que afecta de deveres al fons del desenvolupament del nostre Estatut es poguera
debatre en esta comissió que malauradament entre tots l'hem aparcat prou esta legislatura.

En segon lloc, manifestar que, com ja fixàrem posició en el debat a l'esmena a la totalitat que va presentar el Grup d'Esquerra Unida, nosaltres no compartim els criteris i trobem una certa incongruència en el debat general, no?
Evidentment tota inversió de l'estat té un territori al qual se li aplica, però així mateix hem de reconéixer que el que s'està demanant de la participació de l'àmbit local a l'hora de la discussió de la inversió de l'estat, s'ha de reconéixer que eixa inversió és fonamentalment supramunicipal, és a dir, que no hi ha un territori en el qual si s'ha de fer una autovia o s'ha de fer una carretera es fixe la inversió en eixe territori municipal, sinó que sí que es fixa en l'àmbit global de la Comunitat Valenciana.

Mosatros enteníem, evidentment, que la negociació, per tant, és una negociació estat-comunitat, i que, per tant, l'objectiu de col·laborar per part de l'àmbit local té altres vies que el Grup Socialista sempre ha estat disposat a explorar i a
establir com a necessari.
Ja ho férem quant a la llei de règim local, malauradament no tinguérem èxit.
Ho férem també quan proposàrem la proposició de llei del fons autonòmic de finançament municipal, tampoc tinguérem èxit.
Però almenys sí que tenim la satisfacció com a Grup Parlamentari Socialista que hem defensat la necessitat que, dels
recursos de la Generalitat valenciana, es destinara una part substancial
important al que hauria de ser un finançament objectiu, clar, nítid, per a la prestació dels serveis fonamentals; serveis que en estos moments estan prestant els
ajuntaments i que no els correspon com a tal, però que és l'àmbit més proper als ciutadans i que hem de fer.

Estem en una proposta que té dos parts.
Quan férem l'Estatut d'autonomia -per cert, un molt bon estatut d'autonomia, un molt bon estatut d'autonomia, per molt que algú vullga denostarlo permanentment- sí que és cert que s'apostava per un procés de negociació quant al finançament de forma multilateral.
Va ser un acord que fixàrem els grups parlamentaris que donaren suport al mateix Estatut, tot i sabent, tot i sabent que hi havia una discussió sobre la taula respecte al tema de quins eren els criteris essencials a l'hora de blindar les inversions a la nostra comunitat.

Malauradament no tingueren massa èxit quant a (inintel·ligible) .
.
.
i fonamental de la població com a criteri per al tema de fixar la inversió.
No tingueren massa èxit perquè no arribàrem a un acord fonamental en això.

És cert que es plantejava, com així després la Generalitat valenciana va fer, va recórrer diversos estatuts d'autonomia, perquè trencaven el multilateralisme a l'hora de la negociació de les inversions amb l'estat i fixaven.
.
.
, alguns estatuts fixaven el «bilateralisme» a l'hora de la negociació.

Bé, al final s'ha dit que és constitucional i que, per tant, sí que es pot posar el que és «bilateralisme» a l'hora de fixar les inversions, uns a través del PIB, altres a través de la població.

Nosaltres finalment anem a donar suport a la iniciativa que pren el govern
valencià de fixar el criteri de la població, entenem que és el més correcte, perquè al cap i a la fi els ciutadans són els receptors de les inversions de l'estat i són els que els afecten.
Nosaltres creguem que és un bon criteri i que no està subjecte al funcionament de l'economia respecte al que és el PIB que ha fixar altres estatuts, com ha pogut ser el català.

Però, bé, jo vull reiterar que, tot i que el Tribunal Constitucional ha dit que és constitucional, també diu el Tribunal Constitucional que no obliga a l'estat, que no obliga a l'estat.
Però tot açò sí que ens porta a per què anem a donar suport a esta iniciativa del govern valencià.
I és perquè hi ha un govern a Espanya que complix el que diu als estatuts.

Si el Govern d'Espanya no haguera complit quant a les inversions territorialitzades en el tema
del PIB en Catalunya i en el tema de la població, evidentment no faria falta fer la modificació que anem a fer.

Però com sí que hi ha un govern del Partit Socialista, presidit per José Luis Rodríguez Zapatero, que ha apostat per complir el que diuen els estatuts, nosaltres
compartim el criteri i anem a donar suport a la iniciativa que en estos moments
el govern valencià pren, d'incorporar el criteri de població com a l'element essencial a l'hora d'exigir i blindar les inversions a la nostra comunitat.

Que no càpia ningun dubte: si ho fem, és perquè hi ha un govern que respon.
I esperem que siga el que siga el govern a partir d'ara que estiga al Govern d'Espanya, que complisquen també el que diga el nostre Estatut.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.

Señor Torró, ¿para qué pide la palabra?
(Veus) Es una fijación de posición, señor Torró.
No procede en principio una réplica.

Yo, si a sus señorías les parece bien, la votación la realizaremos al final.
(Veus) En vez de realizarla ahora enmienda por enmienda, las hacemos todas al final.
¿De acuerdo?

Bueno, ahora quedan tres enmiendas del Grupo Compromís.
Señor Morera.
(Veus) 2, 3 y 4.
(Veus) Deu minuts.

El senyor Morera Català:

Jo ja he fixat la meua exposició: he dit que esta reforma arriba tard, que és insuficient i que es pot millorar.
Aleshores, el que jo vull, des del nostre
grup parlamentari, és millorar, millorar esta proposta de reforma, entre altres coses, perquè considerem que no se diu tota la veritat.

Anem a vore.
En el preàmbul, se fixa molt en allò de l'estatut de Catalunya, no se diu res del que va a fer el senyor Arenas, no se va
dir res del que va fer l'advocada general de la Generalitat, la senyora Isabel Villalonga, afirmant, en
nom del govern de La Generalitat, que açò era plenament constitucional.

Però després se diu una cosa que no és correcta, i és que es diu, en el segon punt, diu que.
.
.
, justifica la reforma per la
consolidació d'un model asimètric.
Senyories, el model ja és asimètric, i vostés l'han aprovada eixa asimetria.
Tenen els mateixos recursos els navarresos, els
bascos, que els d'altres comunitats autònomes?
No.
Han votat vostés a favor dels concerts econòmics?
Sí.
És asimètric?
Sí.
Per tant, és asimètric.
Primer punt.

Per tant, tota esta història que n'hi ha ací me sorprén que no diguen res del que vostés han fet davant el Tribunal Constitucional, perquè podien haver posat ací: «Ja en l'any 2007, en juliol, vam anar al Tribunal Constitucional a demanar parer i mos
va dir que, escolte, que, si vol, recórrega.
Però mos va dir que mosatros mateixos consideràvem que era constitucional.
» Per tant, si és constitucional, hem perdut el temps, i ara no podem tornar a perdre el temps.

Què els proposem nosaltres?
Miren, una cosa molt senzilla.
En l'esmena número 2, els proposem el que el PP i el PSOE han votat per a altres estatuts d'autonomia.
Val?
El que plantegem ací, per a no perdre el tren, per a aconseguir un finançament just i asimètric -això sí, este asimètric-, és que vostés, el PP i el PSOE, en altres estatuts d'autonomia aprovats recentment, han aprovat exactament esta clàusula.
.
.
I el que nosaltres volem és que això s'aplique ací també.
Que el que vostés han fet per a altres estatuts, per què.
.
.
?

I com ho justifiquem?
Ho justifiquem de forma molt senzilla.
Miren, des que
governa el Partit Popular al govern de la Generalitat valenciana, els
valencians ens hem empobrit, ens hem empobrit, hem perdut posicions de renda
per càpita respecte a la mitjana espanyola.
Aixina com a l'any 1995 teníem el nivell de mitjana espanyola per càpita sobre el cent per cent -són números oficials, eh?
, no me'ls invente-, en estos moments, i segons dades oficials de l'any 2009, la renda per càpita de la Comunitat Valenciana se situa per davall de la mitjana fins al 88,51.
És a dir, que els governs del Partit Popular ens han empobrit i ens ha empobrit
també, segurament, el deficient finançament de la nostra autonomia.

Per això, considerem que mentres esta situació no canvie, i es pot agreujar.
.
.
Perquè aixina com Extremadura té un sistema de finançament, el del senyor Zapatero, que premia Extremadura, que privilegia
Extremadura i altres comunitats autònomes, el model del PP, nosaltres no sols és que estem per davall de la mitjana espanyola, sinó que tenim un sistema de finançament autonòmic per davall de la mitjana.

Aleshores, què estem demanant?
El que vostés han aprovat.
I estem demanant que l'estat invertisca a casa nostra l'equivalent a l'1% del nostre PIB per a equiparar-mos a la mitjana espanyola.
No estem demanant
privilegis, no estem demanant un tracte de favor, com el que vostés han aprovat per a Navarra i el País Basc.
Estem demanant que l'estat invertisca a casa nostra per a recuperar el nivell de renda per càpita que teníem a l'inici que vostés començaren a governar.
No estem demanant res que vostés no hagen fet per a Extremadura.
I ho justifiquen perquè Extremadura té un sistema de finançament autonòmic superior per càpita a la mitjana espanyola, com ací en esta mateixa sala va reconéixer el senyor Joan Lerma.
I, per tant, això s'ha de posar remei, hem de posar remei a esta situació.
I esta és una via, esta és una possibilitat que ja figura en un altre estatut d'autonomia.
I, per tant, no tenen vostés problemes de considerar que no és constitucional.
És plenament constitucional, s'ha aprovat i crec que tenim totalment dret per a aconseguir-ho.

L'esmena número 3.
L'esmena número 3 és, efectivament, una esmena que altres més espavilats, altres més espavilats.
.
.
Perquè ací s'ha dit: «No tinguérem massa èxit.
No, és que n'hi han ací espavilats i gent que no som espavilats.
» No és que no tinguérem massa èxit, és que no vam estar a l'alçada de les necessitats i altres sí que han estat, però des de fa molt de temps, des de fa molt de temps!
I tenim un nivell de renda
per càpita ja superior al nostre.
I continuen demanant recursos extres de l'estat i nosaltres no ens podem quedar enrere.

Per tant, esta fórmula encaixa dins les propostes que podien millorar el nostre finançament i és una fórmula que ja està operativa.

La nostra realitat socioeconòmica, senyories, és d'autèntic caos.
100.
000 persones que estan en desocupació i que no cobren cap renda.
Un nivell d'atur superior a la mitjana espanyola, amb 575.
000, segons l'EPA.
Un desastre econòmic fruit d'un model improductiu impulsat en els últims lustres.

Per tant, necessitem recuperar recursos i necessitem recuperar una cosa molt
important, i és que l'actual sistema de finançament autonòmic ens penalitza -Joan Lerma dixit-, ens deixa per davall.
.
.
, no per davall de la mitjana, els últims.

I, per tant, atenent la nostra especial realitat socioeconòmica, considerem necessari que s'aprove esta esmena, com ja té aprovada des de fa molt de temps algun altre estatut d'autonomia.
Tenim una especial situació socioeconòmica molt negativa, social i econòmica, i que l'actual sistema de finançament autonòmic no millora sinó que empitjora.
No són paraules gratuïtes, sinó l'informe de la comissió d'experts, que tots hem saludat com a un gran pas de reflexió respecte a la situació que tenim, ho diu.

L'últim paràgraf: «La Comunidad Valenciana debe ser capaz de abordar este problema si no quiere
verse abocada a enfrentarse con serios problemas de sostenibilidad del estado
del bienestar en su territorio.
» Què és el que hem d'abordar?
Canviar el model de finançament autonòmic.
Mentre això no arribe, necessitem, atenent a la nostra especial situació socioeconòmica d'atur, de marginació econòmica i d'una renda molt inferior a la mitjana per càpita, d'adoptar esta esmena per a millorar el sistema.

I quant a l'esmena número 4, és evident que tots hem acordat que el deficient finançament en el model Zaplana, el model del PP 2001-2008, pel que fa al finançament autonòmic, ha deixat un dèficit, quant al finançament de les nostres competències, de 3.
400 milions d'euros.
Jo crec que és més, però, en tot cas, això és el que diuen els experts.

Anem a recuperar este dèficit?
Anem a exigir a l'estat que se'ns faça justícia?
Anem a demanar un tracte igualitari?
Aleshores, la nostra esmena número 4 va en eixa direcció, senyories.
És que en els pròxims quatre mesos l'estat ens torne el dèficit quant a finançament de les nostres competències.
I eixa és l'esmena que nosaltres considerem que és la que correspondria per a demanar un tracte just i equilibrat a l'estat per a equilibrar la nostra situació financera amb l'estat.

Jo crec que vostés no tindran inconvenient en traduir, en esta reforma estatutària, estes propostes que són sensates, són serioses, són constitucionals i que tenen com a objectiu reequilibrar la situació financera del poble valencià amb l'estat.

Hui podem donar un pas de millora important, no una millora insuficient amb l'esmena que vostés mos han plantejat i que ja els dic que està bé, que està bé, entre altres coses, perquè el senyor Carlos Ocaña, el secretari d'estat d'Hisenda, diu que com està ahí la tenen d'aplicar, i l'estan aplicant religiosament.
A nosaltres, no; sí a Andalusia, sí a Catalunya, ara a Extremadura i les altres comunitats.
A nosaltres no perquè ho férem mal, perquè no tinguérem massa èxit.
És a dir, férem mal eixa reforma.

I, per tant, crec que un poquet de dosi d'autocrítica respecte al que es va fer i al que ara hem de fer no seria una mala dosi.
No es va fer bé, es va fer mal i ara no podem persistir en l'error.
No podem fer una reforma pobra que no ens iguale en la recepció de recursos per part de l'estat.
No fem una millora insuficient perquè tornarem a repetir els errors, arrancada de cavall i parada de burra.

Per tant, els demane el seu suport a les nostres esmenes.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Para el turno en contra, señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Morera, vosté ha començat -i jo crec que sempre en este tipus de discurs- tirant-li la culpa de tot als altres i dient, en este cas, que hem arribat
tard.

Vosté i jo, com el seu grup parlamentari no va recolzar -perquè no estava en estes Corts- la reforma, lògicament, de la reforma poc podem parlar, si no són fer valoracions polítiques.
I totes acceptables, vull dir, amb més o menys criteri, més o menys sòlides, però totes acceptables.

Però sí que li puc dir que actualment vosté no ha fet res.
Vosté ha acabat dient que vosté va cridar per telèfon al conseller de torn a parlar del tema.
Vosté es portaveu d'un grup parlamentari, vosté té mecanismes que Les Corts li han donat per a demanar que això s'haguera agilitat i vosté ha estat en Babia.
Vosté ha estat en Babia en la primera part de tot este debat i ara li ve molt bé apujar-se a ell.

I li agraïsc el que ha dit al final, que vosté està d'acord amb la proposta que s'ha fet, que vosté està d'acord amb el que s'ha proposat, i aixina ho ha dit de clar.
Per tant, que vosté vullga esmenar-ho me pareix correcte, me pareix positiu, però entendrà que no anem a compartir algunes coses.

Mire, vosté la primera esmena que fa és una esmena d'addició, on el que va és afegir al criteri que s'ha impulsat, al criteri que més li convé a la Comunitat Valenciana, que és el criteri poblacional, afegir-ne un altre.
I vol que compatibilitzem els dos
durant set anys.
I jo li dic que això no és seriós i no és rigorós i no és viable.
No han anat per ahí les reformes, senyor Morera, no han anat per ahí.

I entenc que mosatros hem d'afegir-mos a un dels criteris importants.
Si volem, el que vosté diu, que entenem que és més negatiu per a la Comunitat Valenciana.
I si no, el que proposa el Consell, el
de la població.
Un criteri que ja fa anys que se podria haver fet.
I que en eixes crítiques genèriques que vosté fa al model de finançament, en l'any 2004 se podria haver fet una revisió per part del govern i haver afegit, en este cas, el criteri de la població.
I el Govern d'Espanya no ho considerà en el seu moment.

Per tant, durant 2004-2008, vigència de l'anterior model que hi havia, s'haguera pogut introduir, perquè hi havia temps i moments, en este cas, per a la revisió, el criteri poblacional.
I el Govern d'Espanya no acceptà davant la reivindicació reiterada que s'havia fet per part de la Generalitat valenciana.

Però li dic més.
Entenem que cal tindre un dels criteris.
Vosté ha vingut i diu: «Posem els dos i durant set anys, perquè vull que se complementen.
» I podria haver-ne afegit algun més, podria haver-ne desenrotllat algun més, però ho ha fet únicament i exclusivament per marcar una diferència.
Perquè al final ho ha dit, que està d'acord amb el criteri poblacional, perquè deu estar present el criteri poblacional.

En la segona de les esmenes, vosté parla d'una cosa que, clar.
.
.
, partix d'una premissa que és absolutament irreal.
Vosté diu que a la Comunitat Valenciana s'estan deixant de complir els servicis públics essencials.

I, mire, podrem estar mal, se podrà estar com s'estarà, però no anem a compartir això, perquè vosté no podrà dir que la sanitat pública està garantida de manera universal per a tots, l'educació, en els mateixos nivells, les prestacions socials en els mateixos nivells, amb
totes les deficiències que hi puguen haver, però vosté no podrà dir que no estan garantides.
És que eixa part del debat no és seriosa, eixa part del debat té i presenta uns nivells demagògics totals i absoluts.
¿Per què?
Doncs, perquè és que si això no fóra aixina, estaríem parlant d'unes altres coses, senyor Morera, és que no estaríem parlant de la reforma que estem parlant.
I hui, en la Comunitat Valenciana,
les coses per a uns aniran millor o molt bé, per a altres les voran normals, i altres les voran mal o molt mal, com és normal en una societat democràtica, que cada u opine i veigga les coses d'una manera.

Però vosté no pot dir que en estos moments s'impedix la prestació d'un nivell mínim d'alguns dels.
.
.
, de les competències transferides que tenim, això no és sostenible, perquè, objectivament, les coses van per un altre costat i, objectivament, les dades són radicals i tossudes.
I agradaran més o agradaran menys, però els serveis públics en la Comunitat Valenciana estan garantits en el major dels casos de
qualitat i donant-se.
I seran després molt discutibles, i estic, de manera sectorial, absolutament d'acord que vosté eixia dient que falta un col·lege en un lloc o que falta un centre de salut o que n'hi ha algun problema social greu que no s'ha resolt, podrem estar d'acord i discutir-ho, però això no és una màxima genèrica, perquè la Comunitat Valenciana està en unes altres circumstàncies.

Per tant, partint que els paràmetres i el plantejament que vosté fa no és objectivament suportable, doncs, no anem a poder recolzar eixa esmena.

I després en fa una altra en la qual vosté el que ve a dir és que el model anterior ens perjudicà.
Vosté sap que en l'any 2010 se pagà l'última liquidació del model anterior, ja li he dit que en l'any 2004 el Govern d'Espanya tingué l'ocasió i l'oportunitat d'haver incorporat el criteri poblacional, i estaríem parlant absolutament d'altres xifres d'endeutament en la Comunitat Valenciana, si això s'haguera fet, estaríem parlant d'una altra realitat, però la realitat és la que és.

Mire, jo li dic, podríem quedar molt bé posant i.
.
.
, en este cas, i reivindicant els 3.
400 milions d'euros, i posar-ho en l'Estatut, però jo crec que no és seriós que ahí siga l'àmbit a on tinga d'estar.
Jo a vosté no li he vist iniciatives en estes Corts en eixe sentit, no li n'he vist.
.
.
, eixir reclamant els mateixos 3.
400 milions d'euros, no he vist cap proposició de llei sobre ella ni l'hem poguda debatre amb vostés
(inintel·ligible) .
.
.
eixe tipus d'iniciatives.

I jo li dic que eixes reivindicacions, que poden ser justes en un model que ja
està tancat, doncs, possiblement tinguen d'estar fora de l'Estatut, eixes reivindicacions.
No crec que siga el lloc adequat ni la manera
encertada, ni el lloc adequat ni la manera encertada.
Entenem que els dèficits.
.
.
, n'hi han hagut, i deuen corregir-se, devem treballar en eixa direcció, i estic convençut que el Grup Socialista se sumarà també a la nostra proposta, i anirem en la mateixa direcció.

A mosatros ens agradaria, senyor Morera, ja que vostés no van poder recolzar la reforma de l'Estatut, perquè no estaven en estes Corts, ara tenen l'ocasió de sumar-se a la reforma puntual que anem a fer i s'està impulsant en estos moments.
Vostés tenen l'ocasió, vostés l'han esmenada (veus) amb el criteri de millorar, fenomenal les propostes que hagen vengut, però ja li dic que les propostes que vosté ha fet, en un cas, la primera, per un motiu obvi, vosté posa dos criteris que durant set anys tinguen d'estar vigents, posa el criteri poblacional, que en este cas té l'estatut d'Andalusia, i el criteri del PIB, que el té l'estatut de Catalunya, i, home, entenem que devem optar per un d'ells i optem pel que més mos beneficie, entenem pel que siga més rendible per al conjunt de la Comunitat Valenciana.
Per tant, vosté entén que no anem a recolzar les esmenes pels motius que li he dit.

Ja li he dit, la primera, per un motiu molt clar; la segona, la Comunitat
Valenciana no està objectivament en la situació que vosté diu; i la tercera de les emenes jo crec que requerix d'una altra figura, d'una altra iniciativa, (veus) d'un altre tractament i d'una altra estratègia, que no que estiga referendada en l'Estatut d'autonomia.

Res més, senyor president.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchísimas gracias, señor Serra.

Para réplica, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Bé, persistixen vostés en l'error.
Ho lamente, perquè les coses se podien millorar.
I hi persistixen d'una forma reiterada.
Vaig informar el conseller per telèfon, però vaig informar la junta de síndics sobre esta eventualitat que ara se produirà.
És més, des del 6 d'octubre, que vam rebre la carta del conseller d'Economia anunciant-mos esta reforma, fins al 14 de desembre, que el conseller
mos va reunir, doncs, mire si ha passat ahí temps suficient perquè esta reforma entre en vigor si s'aprova ¡per als pressupostos del 2012!

Per tant, si vostés no saben fer les coses en temps i forma, no ens acusen als altres de no haver
advertit lleialment i institucionalment del que va a passar, perquè açò al Congrés dels Diputats no entrarà i no es vorà fins al 2012.
Per tant, en pressupostos del 2012 no entrarem.
Per la seua
incompetència, tornarem a perdre altres 500 milions d'euros.
Però, bé, aixina fins a la derrota final.

Continuem per a nota.
Jo crec que vostés s'han de fer perdonar moltes coses, eixe és el problema, que tenim un president dèbil que no reivindica ni defensa els nostres interessos, sap que està en el punt de mira i sap que (veus) açò incomoda el Partit Popular, perquè el disseny que ha fet el Partit Popular d'Espanya, que és el que ratifica o no els candidats del PP d'ací, és que «somos una región ofrendadora» i aixina mos va, amb vostés mos va mal, empobrint-nos, perjudicant-nos i tenint una situació d'inferioritat, d'inferioritat d'altres comunitats autònomes.

¿Ens poden explicar vostés, senyor Serra, per què el que nosaltres, el Grup Compromís, estem defensant ací (veus) i estem demanant ací, el PP d'Andalusia o d'Extremadura ho vota a favor i vostés no ho volen per a la nostra terra?
¿Mos ho pot explicar?
Perquè el que jo he plantejat ací en l'esmena 2, és el que té l'estatut d'Andalusia i que vostés han aprovat favorablement.
I li torne a dir que les especials circumstàncies socioeconòmiques que patim o que tenim és d'un govern que té previsions de pagament, que no ha pagat els proveïdors, ¡de 45.
000 milions d'euros!
¡Una desocupació estructural!
Més de cent mil valencians i valencianes que estan en la desocupació ¡i que no cobren prestació!
I un finançament.
.
.
, els últims.

Davant això, davant eixes situacions, especials, socioeconòmiques, evidentment que no s'està garantint la prestació dels serveis públics bàsics.
¿Vol que mirem l'aplicació de la llei de dependència?
¿Vol que mirem com està la sanitat i amb quines inversions?
¿Vol que mirem com estan els xiquets i xiquetes en barracons?
¿Vol que mirem la inversió que tenim en.
.
.
?
¡Totes les ràtios de benestar del nostre poble estan per baix de la mitjana espanyola!
L'única que superem és que som líders en fracàs escolar, això, sí.
¡Clar!
(Veus)

I per a atendre tot açò, cal un bon govern, efectivament, que vostés ja sabem què són capaços, ¡i calen recursos!
I quan nosaltres, lleialment, els estem plantejant que cal
demanar recursos, com vostés estan demanant per altres comunitats autònomes, i diuen que no, la conclusió és molt clara: vostés no defensen els interessos valencians perquè s'han de fer perdonar per Madrid.
Amb eixa lògica és com hem perdut les caixes d'estalvis, que la direcció estratègica de les caixes d'estalvis.
.
.
, que en estos moments són uns SIP que tenen les seues direccions en Madrid, dirigides per una persona
poc política, com és el senyor Rato, no se li coneix afiliació política, i una caixa dirigida pels socialistes, Cajastur.
Eixa és la realitat.
També eixos formen part de les especials situacions socioeconòmiques, que som l'única comunitat autònoma que hem perdut la direcció estratègica de les nostres caixes.

Llavors, pel fet que vostés s'hagen de fer perdonar pel que han fet, perquè són subordinats a Madrid i perquè el senyor Rajoy no sap si posar-lo, si no posar-lo, no sap què fer ací, ¡no mos condemnen als valencians a esta situació de misèria!
El que estic demanant jo ací és el que vostés han aprovat per a altres comunitats autònomes que estan en una situació objectivament millor quant a recursos que mosatros.
Si és que és molt senzill.

I pel que fa a la tercera, a la recuperació del deute històric, els 3.
400 milions d'euros, que està en este informe i que si fem cas a l'expresident de La Generalitat Joan Lerma, és molt més, i els aconselle que se miren el que va dir ací, en comissió parlamentària, ¡clar que ja ho he sol·licitat en altres ocasions!
Clar, és que vostés no s'enteren, perquè estan en el seu embolic, en el debat de política general, ¡en el debat de política general!
¡I ho tornaré a demanar!
, perquè és just, perquè si vostés no aproven esta esmena, no tornen a dir-mos que som «cinco millones de valencianos», perquè vostés no reclamen els recursos econòmics per a eixe milió de valencians més que amb el seu model van quedar exclosos del finançament quant a les prestacions, i això explica el deute astronòmic que tenim.

Jo ho he demanat, vostés ho haurien de demanar.
La diferència és que jo no tinc a ningú que en Madrid me tire de les orelles i vostés, sí, vostés són un projecte que s'ha de fer perdonar i que estan subordinats al que diuen el seus caps de Madrid.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

La veritat, senyor Morera, és que d'un grup nacionalista en un debat d'este calat, doncs, home, s'espera un poquet més de nivell i que estiga més en les qüestions que de veritat deuen afectar al que estem parlant.
Vosté, al final, pareix un poquetet un disc ratllat, ¿no?
, fa un totum revolutum de tot el que va arreplegant i ho posa ací, (veus) i com és l'Estatut, doncs, tot cap dins de l'Estatut.
.
.
(Veus) Jo crec que cal ser seriosos en el que estem parlant.

Mire, el que sí que està clar.
.
.
, vosté ha dit que si en Madrid (inintel·ligible) .
.
.
, vostés estan més a soles que la una, vosté té la xicoteta veu que té ací i la té com la té, i després, en Madrid, doncs, té la que té, que és ninguna, que és la que té, però no per res, perquè els ciutadans han pensat que vosté no deu tindre representació en Madrid per a poder defensar este tipus (veus) d'iniciatives.

Mire, vosté no ha fet cap iniciativa parlamentària i vosté no pot dir que cridar, en este cas, a un conseller per telèfon i en una junta de portaveus demanar la paraula per a dir que no s'arriba a temps.
.
.
Vosté, faça una iniciativa, registre-la i que se puga debatre, i això és fer les iniciatives com tenen de fer.
(Veus)

I, mire, li torne a dir, podien inclús haver cuidat la redacció de les esmenes que fan i que no pugueren dur, jo crec, que a les
interpretacions que fan, perquè inclús en la de reivindicació d'eixe deute històric, vosté acaba dient que l'estat transferirà durant els propers quatre anys una quantitat de 850 milions d'euros per a saldar el finançament insuficient, podia haver posat que no fóra cada any, perquè si al final s'aprovara aixina com està, ens podria donar peu a interpretar que amb 850 estaria saldat.
Vull dir,
podrien cuidar un poquetet l'estil, el treball a l'hora de fer este tipus d'esmenes per la matèria que estem tractant.

Mire, anem a optar per un dels criteris, i creíem que se podia optar per un o per l'altre.
Proposem el que s'entén que serà millor per a la Comunitat Valenciana.
Senyor Morera, vosté ve i diu «jo ho vull tot, com no tinc res a parlar amb ningú», i vosté parla d'asimetria i justícia i entén les coses de la manera que les entén vosté, i tots sabem com les entén, doncs, bé, senyor Morera, doncs, fenomenal, continue vosté entenent les coses com les entén vosté i funcione com han funcionat fins ara, que jo crec que, al final, això és el millor favor que li pot fer vosté a la Comunitat Valenciana i el seu grup parlamentari.

Però, mire, mosatros demanem i reivindiquem la mateixa situació que té l'estatut d'Andalusia, ni més ni menys.
Podíem haver optat per un altre model, com ha fet Catalunya, i hem cregut que era més convenient per a la Comunitat Valenciana este.
Entenem que el Tribunal
Constitucional s'ha pronunciat i ha tardat diversos anys en pronunciar-se sobre la
constitucionalitat de l'Estatut i en el que afectava.
Si s'haguera fet abans, mosatros haguérem actuat abans; i si s'haguera fet en una altra direcció, doncs, no ho haguérem fet.
Però tenint la possibilitat, ho hem dit, no volem ser més que ningú, però no volem ser menys que ningú.

Entenem el que és un estat plural.
Hem dit els principis de solidaritat interterritorial i d'igualtat que creíem que deuen inspirar la reforma estatutària nostra i la dels altres.
Si alguns van anar més allà, després mos hem trobat amb situacions molt complicades tots.
Mosatros hem intentat
prendre una bona solució.
Els convidem que se pugen a este acord, a vostés, als que no estaven en Les Corts però tampoc recolzaven la reforma estatutària, per a que se sumen a esta reforma puntual.
Pensem que és bo per a tots, convidem el Grup Parlamentari Socialista, com ho hem dit des
del primer dia, que esta reforma no és d'uns o d'altres, deu ser una reforma de tots, i ens agradaria que els grups minoritaris s'hi sumaren.
Això serà bo per a la fortalea de la nostra norma, això serà bo per a la reivindicació d'un model de finançament just i millor que el que tenim, i que puguem acabar amb les desigualtats
que hi han hagut.
I tenim un moment d'encontre encara, d'ací al ple, que el normal és que puguem debatre el dia 9 de març l'aprovació definitiva d'esta llei per a que se puga parlar del que faça falta.
Però anem a rebutjar les esmenes pels motius que li he dit en la primera intervenció.
Una, no deu estar en l'Estatut i la reivindicació se deu fer en altre àmbit.
I, les altres dos, una no reflectix la realitat que vosté vol traslladar de la Comunitat Valenciana i l'altra és optar per dos criteris durant set anys, que nosaltres entenem que s'haja d'optar per una de les dos possibilitats.

Per tant, senyor Morera, el Grup Parlamentari Popular no va a recolzar cap de
les tres esmenes que vosté ha fet.
I entenem que vosté ha dit en la primera de les intervencions que vosté no està en desacord amb el criteri poblacional, en què s'aprove i que se puga servir com un element corrector a la situació injusta que estem patint i que se patix d'una manera clara des de l'any 2004 en la Comunitat Valenciana.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

¿Grupos que quieran fijar su posición?

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore.
Comencem per les qüestions amb les que estem d'acord.
I sobretot manifestem en principi, i no sé quina serà la nostra posició, a més no podem votar en esta comissió, no sé quina serà la nostra posició final respecte a les esmenes.
Però manifestem, diguérem, voluntat d'ajudar a que el que està implícit sobre tot en esta proposta puga obrir-se camí.
Una altra cosa és la proposta en si.
I ara aniré per parts.

En primer lloc, compartim la proposta en el sentit de plantejar les
contradiccions que suposa el fet d'anar copiant d'altres estatuts i apegant ací, perquè d'alguna forma el que es fa és així.
És a dir, hem agafat una cosa, per què no agafem altres que poden ser interessants.
Clar, això que en principi pot ser una qüestió adequada, després en la pràctica, sobretot en les dos primeres esmenes, genera també problemes.
Perquè, clar, les dos primeres esmenes, la primera és pràcticament una còpia literal de l'estatut d'Extremadura i la segona una adaptació d'una disposició addicional de l'estatut d'Andalusia.

Pel que fa a la primera i a la segona, les dues, tenen el problema de que es
tracta de circumstàncies específiques referides a dos comunitats autonòmiques específiques i amb unes característiques molt particulars i que per això tenen unes disposicions addicionals que estan incloses d'esta manera.
No és el mateix incloure una fórmula de repartiment d'inversions de l'estat general i dir «bé, d'eixa que podria valdre per a tots jo em quede amb esta part» que clavar qüestions específiques.
Jo sincerament no estic en condicions de saber per què en Extremadura es va determinar que per accelerar un procés de convergència, per accelerar un endarreriment en infraestructures els extremenys
consideraren que calia que hi hagueren inversions complementàries, és a dir, addicionals a tot el que ja es dóna, equivalents a 1%.
Jo no estic en condicions de fer-ho i no sé amb quins motius s'inclou ací.

Perquè jo no crec que el problema del País Valencià siga un problema de dèficit d'infraestructures, almenys mesurades en termes globals, perquè si parlem en diners, ací diners i infraestructura se n'han reballat, perquè 12.
400 milions d'euros que costava l'AVE podien haver-se gastat en moltíssimes altres coses, moltíssimes més útils.
I no crec que siga una qüestió de diners i ací només se parla de diners.
Jo crec que és una qüestió de quin tipus d'infraestructures, que per això era tan important per a nosaltres la inclusió dels municipis.
Això respecte a la primera.

Respecte a la segona, a vore, la disposició addicional segona de l'estatut d'autonomia d'Andalusia parla del deute històric, un deute històric que no fixa la reforma de l'estatut d'Andalusia sinó que està fixat en la reforma de 1981, perdó, no en la reforma, en l'estatut de 1981.
Per tant, jo entenc que nosaltres també tenim un deute històric, que és un deute del que es parla en la tercera esmena, però la segona, a més que la redacció crec que és un poc.
.
.
 un nivell mínim en algú o alguns.
.
.
Jo crec que tècnicament podria ser molt millorable.

I, per fi, la tercera, que des del nostre punt de vista és la més important de totes.
A banda de qüestions tècniques, perquè jo crec que l'increment de població dir que haja suposat un endeutament de 3.
400 milions d'euros, jo crec que és inexacte; en tot cas haurà suposat un dèficit però no un endeutament, perquè si no estem relacionant directament el volum d'endeutament amb el dèficit i jo crec que això no és correcte.
Però jo crec que el fons s'entén, que ha suposat un dèficit de 3.
400 milions d'euros, a banda del que s'ha assenyalat ací també, que quan se compromet en quatre anys una quantitat de 850 milions seria per any,
perquè si no.
.
.
Es pot entendre, ¿val?
Però també és millorable la redacció.

Jo crec que eixa és la més important de totes perquè, efectivament, tenim un deute històric específic, valencià, acumulat per un sistema d'endeutament que ens ha perjudicat, perquè fixava unes condicions que han variat i el model no ha variat amb la variació d'eixes condicions i, per tant, això hauria de ser de justícia que estiguera en la reforma addicional.
I això sí que és important, perquè això sí que modifica el finançament de la comunitat autònoma, sí que afecta directament al finançament de la comunitat autònoma i no afecta si van a gastar-se més diners l'estat fent ports o fent no sé què, sinó que afectarà al que realment és el principal dèficit que tenim en estos moments, i és que la política fiscal de La Generalitat, per una banda, per una altra banda la
irresponsabilitat de La Generalitat en no assumir les competències que li permet l'Estatut de coresponsabilitat fiscal i crear l'agència tributària i participar, per tant, en la gestió dels tributs, en segona qüestió; i, tercera, la reducció progressiva dels ingressos que provenen del model de finançament ha provocat que, efectivament, en estos moments tingam dèficits molt greus i a més creixents i projectats al futur cada vegada més.

Per tant, nosaltres esperem poder al final mantindre una posició.
.
.
, segurament la tercera la votarem favorablement a pesar dels problemes; les altres dos ja pareix ser que no sé encara quina posició adoptarem de cara al plenari.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Socialista no va a recolzar les esmenes
parcials que presenta el Grup Compromís.
I no va a recolzar-les perquè entre les tres al final s'ha fet una espècie de sistema que entenem que no es correspon amb la realitat, que està fora de la realitat en estos moments.

No sé si ja el Grup Compromís, des de la seua part del Bloc, ha renunciat a demanar el concert o no, econòmic, per a la nostra comunitat, però, evidentment, el que fa amb les esmenes es demanar de tot.
I a nosaltres com a
grup parlamentari que creguem que cal parlar seriosament del tema econòmic, no podem compartir permanentment una situació de victimisme absolut en matèria econòmica.

Nosaltres creguem que cal ajustar ja les qüestions i parlar ja amb altura de mires.
Anem a intentar si ja no pot ser en
esta legislatura, almenys la legislatura que ve i els diputats que estiguen en
este parlament, caldrà afrontar realment el que és la realitat socioeconòmica d'esta comunitat.
I això passa per moltes coses.
Passa, evidentment, per reconéixer un dèficit en matèria inversora que, per cert, dèficit de matèria inversora de l'estat en la nostra comunitat que no ha hagut en els dos últims anys, no ha hagut en els últims anys.
Sols cal mirar els números d'inversió de l'estat a la nostra comunitat, almenys en els dos últims anys, donat les grans inversions en infraestructures que s'han fet en esta comunitat, per vore que no hi ha hagut tal dèficit.
Però, bé, reconeguent la necessitat que l'estat ha de reconéixer, evidentment, que és fonamental el criteri de població a l'hora de planificar les inversions en la nostra comunitat, nosaltres anem a donar
recolzament a això.

Però a nosaltres també ens haguera agradat que es poguera debatre d'un canvi de prioritats polítiques en la despesa pública de la nostra comunitat, que entenem que va més per ahí a l'hora de prestar bon servei i a l'hora d'utilitzar bé els recursos públics que no reconéixer això i estar permanentment demanant al Govern d'Espanya, siga el que siga, que mos fan falta més diners.
Perquè, com ja díem l'altre dia, no podem ser insaciables en el que és la demanda permanent, si no és que no hi hagen idees, si no és que no hi hagen iniciatives i si no és que no hi haja un govern com cal que planifique i organitze bé el que són els propis recursos i la seua pròpia despesa.

A nosaltres ens agradaria fer un debat de més altura.
Supose que algun dia tindrem temps per a fer un debat de més altura; un debat que parle de la responsabilitat en la despesa, de la
coresponsabilitat en la gestió fiscal i que parle realment d'un canvi de prioritats en el que són els objectius de la nostra comunitat.
Algun dia ens vorem abocats a això, perquè el discurs del victimisme permanent i del demanar sempre més, el convidar a la festa ací i que la paguen els altres, això té un límit i té un recorregut curt.
Té un recorregut, evidentment, que afecta processos electorals imminents, però té un recorregut ben curt en el que és la realitat de les necessitats de la nostra gent.
I això és el que cal fer realment.

Nosaltres ja, reitere, que anem a donar-li suport a la iniciativa del Consell,
perquè creguem que s'ha produït una rectificació d'allò que tal vegada no s'havia d'haver rectificat, però s'ha produït una rectificació important que a nosaltres ens pareix bé.
Però també convidem el govern de la nostra comunitat i convidem els grups parlamentaris
que d'alguna vegada ja fem un debat d'altura del que és la necessitat dels nostres ciutats quant a la responsabilitat en la despesa i
la coresponsabilitat en la gestió fiscal.

Tenim recursos en el nostre Estatut, tenim recursos en el nostre Estatut per a
poder fer-lo.
Jo crec que férem un bon estatut.
Ara, cadascú quan governa desenvolupa l'Estatut en funció dels seus criteris, els conservadors d'una forma conservadora i els progressistes d'una forma progressista.
I cal abordar, realment, les necessitats de la nostra
gent i del nostre país, cal abordar el que són reformes estructurals substancials que ens permeten arribar a un cert
equilibri econòmic i a un equilibri social, de forma que no permanentment tirem la culpa als
altres d'allò del que més del 90% dels culpables som nosaltres mateixa.
Això és el que cal abordar.

Per això m'estranya molt les tres esmenes que es plantegen, perquè al final és una mezcolanza de tal forma que és bàsicament incomprensible on es vol arribar, sobretot en l'època que estem patint tots els ciutadans, en l'època de crisi econòmica substancial en la que demanar ja no queda ni bé, perquè no hi ha a qui demanar-li i no hi ha recursos que demanar.
El que cal fer és fer un plantejament de responsabilitat entre tots i d'abordar les reformes estructurals que calguen per a fer que la nostra comunitat
puga ser una comunitat de pes i de futur.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.

(Remors) No, no, señor Morera, no hay réplica, solo fijaciones de posición.

Bueno, ¿sus señorías cómo quieren la votación?
¿Por separado, enmienda por enmienda?
Como ustedes quieran.

Votamos la enmienda número 1.
¿Votos a favor?
1 ¿Votos en contra?
12.

Enmienda número 2.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
12.

Enmienda número 3.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
12.

Enmienda número 4.
¿Votos a favor?
1 ¿Votos en contra?
12.

Enmienda número 5.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
12.

Vamos a votar ahora el artículo, el único artículo.
¿Votos a favor del artículo?
13.

La disposición derogatoria.
¿Votos a favor?
13.

La disposición final primera.
¿Votos a favor?
13.

La disposición final segunda.
¿Votos a favor?
13.

A la exposición de motivos.
¿Votos a favor?
12 ¿En contra?
¿Abstenciones?
1.

Bueno, pues, finalizada la votación saben sus señorías que tienen veinticuatro horas para decir qué enmiendas quieren que se mantengan vivas y si quieren realizar algún voto particular.

Designació del membre de la comissió que ha de presentar, davant del ple, el dictamen de la comissió sobre el Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana

El senyor president:

Ahora los grupos tienen que designar la persona que quieren que presente el
dictamen en el pleno.

Por el Grupo Popular.

El senyor Serra Cervera:

Nosotros proponemos al presidente de la comisión.

El senyor president:

¿El resto de los grupos?
No hay problema.
Pues, muchas gracias.

Se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 16 minuts)