Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 20 de novembre de 2002.
Comença la sessió a les 10 hores 39 minuts.
Presideix el vicepresident primer, senyor José Cholbi i Diego.
Sessió plenària número 85.
Tercera reunió.

Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2003.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt

El senyor vicepresident primer:

Senyories, bon dia.

S'obri la sessió en el primer punt de l'ordre del dia, el debat de totalitat del Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2003, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt.
Té la paraula, per a la presentació de la llei, l'honorable senyor conseller d'Economia, senyor Rambla.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Senyor president.

Senyores diputades i senyors diputats.

Comparec davant d'este Ple de les Corts Valencianes, per a presentar, en nom del Govern Valencià, el Projecte de llei de pressupostos per a l'any 2003.

Com recordaran, els pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2002 va tindre dos novetats principals: la seua elaboració per primera vegada exclusivament en euros, i l'assumpció del canvi en el sistema de finançament per a les comunitats autònomes.

En general, l'euro ens ha servit de punt i suport exterior per a consolidar els comptes públics, i una vegada ja constituïda la Unió Monetària Europea, les polítiques pressupostàries orientades cap a l'equilibri són principalment les que han de contribuir a enfortir la moneda europea, a més de facilitar la funció de la política monetària comuna.
Per això, els pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2003, s'emmarquen dins de la política pressupostària d'estabilitat, iniciada després de l'intens esforç de consolidació fiscal realitzat a partir de 1996, i reforçat jurídicament en les lleis d'estabilitat aprovades a finals de l'any 2001.

El marc d'estabilitat pressupostària es converteix en un dels instruments més eficaços per a aconseguir els objectius econòmics i socials de la política econòmica impulsada pel Govern Valencià.
A més de ser un dels suports que ens permetrà continuar orientant el pressupost, cap a aquelles polítiques que més afavoreixen la productivitat i el creixement a llarg termini.
Possibilitarà la cobertura de la despesa social i millorarà els servicis públics essencials.

Així mateix, respecte al segon dels importants aspectes que van caracteritzar els pressupostos de l'any en curs, és a dir, el nou sistema de finançament; vull dir-los que el pressupost de l'any 2003 és el primer que, de manera definitiva, delimita la nova estructura del sector públic després de la posada en funcionament del nou finançament autonòmic, una vegada realitzades les comissions mixtes d'acceptació del sistema de finançament.

Com poden imaginar, estos aspectes han sigut de vital importància des del seu establiment en els pressupostos de l'any 2002, tant pel moment present com ho seran per al futur.
Per això, el Govern Valencià ha elaborat uns pressupostos per a l'exercici 2003 compromesos en la sostenibilitat del creixement econòmic, que estem aconseguint en sintonia amb l'estabilitat pressupostària com a principal garant de la societat del benestar i de la creació d'ocupació, per mitjà d'una planificació econòmica que pretén continuar sent justa i eficaç.

Però no podem assignar recursos eficaçment i eficientment, ni establir prèviament objectius i conseqüències esperades, sense una anàlisi prèvia de la situació econòmica.
I per a poder avaluar, abans cal conéixer i analitzar esta situació.
Per això, a continuació realitzaré una breu anàlisi de la situació i previsió econòmica, nacional i internacional, per a referir-me posteriorment a la corresponent a la Comunitat Valenciana.

A pesar que l'economia internacional ja comença a evidenciar uns símptomes de recuperació, la crisi de confiança en el mercats financers, i la inestabilitat política i econòmica d'algunes zones del planeta, han provocat que la dita recuperació ocórrega amb més lentitud del que inicialment s'esperava.
En qualsevol cas, tant l'Ocde com el Fons Monetari Internacional, o la mateixa Comissió Europea, estimen per al 2003 taxes de creixement sensiblement superiors a les registrades ja en l'any 2002.

Pel que es refereix a l'evolució de la conjuntura de l'economia espanyola, en els sis primers mesos de l'any 2002, s'ha caracteritzat per la continuïtat de les mateixes pautes econòmiques que va protagonitzar l'any 2001; és a dir, una suau desacceleració de l'activitat, però amb millors resultats en termes de taxes de creixement que les principals economies europees.
Les previsions oficials fetes públiques pel Ministeri d'Economia, en agost, per al conjunt del 2002, estimen un creixement del 2,2%, mentres que per al 2003 es preveu un progressiu increment en el ritme de creixement fins a aconseguir el 3% anual.

D'altra banda, l'economia valenciana ha mantingut durant l'any 2002 una tendència de creixement sostingut, iniciada a finals de l'any 1996.
En el període transcorregut d'este exercici, el creixement de l'economia de la Comunitat Valenciana ha quedat per damunt de la mitjana espanyola i la majoria dels països de la zona euro, i s'ha vist impulsat per la demanda interna i la recuperació experimentada en l'aportació del sector exterior.

Este ritme de creixement sostingut de l'activitat econòmica ha tingut el seu reflex en el mercat de treball valencià.
El mercat de treball, a la Comunitat Valenciana, ha seguit mostrant un balanç clarament favorable, ja que s'ha mantingut un vigor considerable en la demanda de treballadors, i s'ha continuat en el descens de la xifra de desocupats, el que ha permés que la nostra comunitat es mantinga, un any més, al cap del conjunt nacional en eixe descens de desocupació.

Les últimes dades de l'EPA referides al tercer trimestre de l'any 2002, confirmen la tendència de creixement de l'ocupació i de l'economia a la Comunitat Valenciana.
Situació que ve a sumar-se l'evolució positiva d'altres indicadors d'ocupació, com les dades de la desocupació corresponent al mes d'octubre, on la Comunitat Valenciana s'ha situat al cap de la reducció de la desocupació, tant en termes absoluts com relatius, amb 2,2 punts per davall de la mitjana nacional o la mateixa afiliació a la Seguretat Social.

Per tant, l'objectiu plantejat pel govern popular de crear 150.
000 nous llocs de treball en esta legislatura, ha sigut superat clarament -sense haver acabat esta-, amb la creació fins ara de 218.
500 llocs de treball, en el que ens aproxima més a l'objectiu de la plena ocupació que ja disfruten 260 municipis de la nostra comunitat.
Com veuen, la política econòmica del Govern Valencià ha donat com a resultat, un alt nivell de desenrotllament econòmic i ocupació a tota la Comunitat Valenciana, que l'ha situada amb una regió de referència en el panorama autonòmic nacional.

I les perspectives corresponents al pròxim exercici 2003 continuen en esta línia.
El creixement estimat per a l'any pròxim del Producte Interior Brut de la Comunitat Valenciana, és del 3,2% superior al conjunt nacional i molt superior a la mitjana dels països de la Unió Europea.

Per a continuar amb estos resultats, el Govern Valencià ha elaborat uns pressupostos per a l'any 2003 basats en els següents objectius: la creació d'ocupació, el foment de la despesa social, la potenciació de les nostres infrastructures, l'impuls a la innovació tecnològica i la competitivitat, i la millora de l'administració de Justícia.
Per això, el pressupost de la Generalitat Valenciana per al pròxim any 2003, ascendix a 8.
907 milions d'euros, el que suposa un increment del 6,5% respecte a l'exercici anterior, sent les àrees de Benestar Social, Justícia, Medi Ambient, Sanitat i Cultura i Educació les que presenten els majors increments.
Tot això sense oblidar l'important volum de recursos que es destinen al foment de l'ocupació des del Servef, com a organisme autònom de la Generalitat Valenciana, que compta per a l'exercici 2003 amb una dotació de 319 milions d'euros.

Em detindré a continuació en l'anàlisi dels objectius de política econòmica, que han inspirat el contingut dels pressupostos de la Generalitat Valenciana per al pròxim any, el que ajudarà a comprendre millor les previsions d'ingressos i despeses efectuades en estos.

La recent evolució del mercat de treball valencià s'ha caracteritzat per una generació d'ocupació, des de 1995, i pel sosteniment del ritme de creació de nous llocs de treball al llarg de l'any 2002.
Concretament, des de juny de l'any 95, 458.
700 nous llocs de treball; és a dir, 458.
700 persones han trobat un lloc de treball a la nostra comunitat.

Al llarg de l'any 2003 està prevista la creació d'un total de 34.
000 nous llocs de treball, en la línia del compromís adquirit en el Pacte Valencià pel Creixement i l'Ocupació, i a través de l'impuls dels programes generals de foment de l'ocupació i plans específics per als col·lectius considerats prioritaris.
A l'estímul de la promoció de l'ocupació va a contribuir també les polítiques d'orientació professional, d'intermediació laboral, i de formació en tots els seus fronts.

El conjunt d'actuacions que directament i indirectament incidiran en el foment de l'ocupació durant el 2003, s'eleva a 321 milions d'euros, quantitat que suposa un increment del 5,5% respecte de l'any anterior.
D'esta forma, en els dos últims anys els recursos aplicats a les polítiques actives d'ocupació, han acumulat un ascens de l'ordre del 15,8% que es materialitzen al si del Servef.

En este context, la política d'ocupació concentrarà el seus recursos pressupostaris en aconseguir augmentar la quantitat de l'ocupació generada per l'economia valenciana, per a situar-nos clarament en la senda de la plena ocupació; considerant al mateix temps que la millor forma de sostindre l'ocupació aixina creada és garantir-ne la qualitat, circumstància que permet reforçar, a més, un altre dels objectius prioritaris d'este pressupost: el foment de la despesa social.

Efectivament, la despesa social constituïx un pilar bàsic dels pressupostos de la Generalitat Valenciana, sent les àrees de Benestar Social, Justícia, Sanitat i Educació les que registren -deixant-ne al marge la pròpia de Justícia d'eixe marge de despesa social- un creixement més elevat en el pressupost de l'any 2003, al qual es destinen 6.
217 milions d'euros.

El volum de despesa que es concentra en estes conselleries perseguix un objectiu molt clar, que el creixement econòmic que estem gaudint de la conjuntura macroeconòmica actual en la Comunitat Valenciana beneficie a tota la societat, en el seu conjunt, amb una redistribució més eficient i eficaç dels recursos.
A més de créixer i crear riquesa, des del Govern Valencià pretenem garantir una distribució justa i solidària; el pressupost es convertix, doncs, en un instrument de redistribució de la riquesa.

I per a això, la principal prioritat dels pressupostos de la Generalitat Valenciana per al pròxim any s'ha situat en la potenciació de les polítiques socials, ja que el volum de la despesa que es destina a este conjunt d'actuacions, incloent les relatives a vivenda, ocupació i cooperació, arriba al 75,8% del pressupost total, i ascendeix en el seu conjunt, com he dit abans, a 6.
748 milions d'euros; és a dir, tres de cada quatre euros del pressupost són destinats a les polítiques de Benestar Social.

El tercer objectiu de política econòmica que ha inspirat els pressupostos per al pròxim exercici, ha sigut la potenciació de les infrastructures.
Els pressupostos de la Generalitat permetran igualment, incrementar molt significativament l'elevat ritme inversor que es va aconseguir durant l'exercici anterior.
Així, el total de la inversió pública que la Generalitat Valenciana i les seues empreses esperen executar en el pròxim any, ascendix a 2.
357 milions d'euros.

Una dada els resultarà il·lustrativa.
El total inversor del sector públic de la Generalitat Valenciana representa el 22,2% del pressupost consolidat total, que ascendix a la quantitat de 10.
663 milions d'euros.
Per conselleries destaca especialment el volum d'inversió que s'ha previst en les conselleries d'Obres Públiques, Sanitat, Educació, Agricultura i Medi Ambient.

Sabem que en els pressupostos públics l'aplicació de recursos a la millora d'infrastructures és transcendent per a elevar la capacitat de generació de riquesa del país.
Però, així mateix, hem de coincidir amb la millora del nivell de competitivitat de la nostra economia, així com en la millora de la qualitat dels servicis i productes i, per tant, en el grau de satisfacció dels ciutadans.
Per això, les polítiques d'investigació, desenvolupament i innovació tecnològica són tan importants i l'impuls d'estes polítiques constitueixen una de les prioritats d'este pressupost emmarcades dins del Pla valencià d'investigació, desenrotllament i innovació tecnològica.

Per al Govern Valencià l'impuls de les actuacions dirigides a fomentar la innovació en el nostre teixit productiu i incrementar la competitivitat de l'economia valenciana constitueixen una de les prioritats de despesa fonamentals establides en estos pressupostos.
No de bades, des de la Presidència a l'actual Oficina Valenciana de Ciència i Tecnologia es l'encarregada d'impulsar i coordinar tots els processos que en matèria d'investigació, desenrotllament i innovació s'impulsaran des dels diferents departaments en què orgànicament s'estructura la Generalitat Valenciana.

Per a prioritzar estos processos en el any 2003 es constituirà, a partir d'esta oficina, l'Agència Valenciana de Ciència i Tecnologia com organisme autònom en matèria d'investigació, desenrotllament i innovació tecnològica.
En la totalitat, els recursos destinats a esta matèria s'incrementen en 51 milions d'euros, el que suposa un 9,51% de l'increment total que registra el pressupost de la Generalitat Valenciana en el seu conjunt.
Amb això, el Govern Valencià compleix clarament l'objectiu anunciat en el Pla valencià d'investigació, desenrotllament tecnològic i innovació de destinar almenys un 5% de l'increment del pressupost a estes polítiques.

Cal tindre en compte que, a més de l'impuls a les actuacions en matèria d'investigació, desenrotllament i innovació tecnològica, des del Govern Valencià es continuarà impulsant de forma molt significativa importants actuacions en matèria d'indústria i energia per a incrementar la competitivitat de les nostres empreses.

El cinqué i últim dels objectius prioritaris d'actuació que ha inspirat els pressupostos del pròxim exercici és el de la millora de l'administració de justícia.
Posteriorment els parlaré de la dotació pressupostària i de les característiques principals del pressupost de la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques.

En qualsevol cas, vull avançar-los ara que el volum més important dels recursos destinats a esta conselleria es concentra en actuacions previstes en l'àmbit de l'administració de justícia, on els objectius fonamentals són millorar les condicions de la justícia valenciana, impulsar la construcció de les ciutats de la justícia de València i Castelló i dels palaus judicials, així com també executar el Pla director d'infrastructures judicials.

Una vegada analitzats amb detall cadascun dels objectius de política econòmica que han inspirat els pressupostos del pròxim exercici, centraré la meua exposició en l'anàlisi concret del pressupost de les despeses i dels ingressos.

Pel que fa al pressupost de despeses, podem distingir les operacions corrents amb un creixement en relació a l'exercici 2002 d'un 5,8% i que representen el 79,3% del total del pressupost; les operacions de capital, que registren un increment del 5,9%  respecte de l'exercici 2002 i tenen un PER relatiu del 16,7% i, per últim, les operacions financeres que s'incrementen en un 27,6% amb un PER relatiu del 4,1%.

El capítol de despeses de personal del pressupost de despeses de la Generalitat Valenciana s'ha dotat amb 3.
208 milions d'euros.
Esta quantitat suposa un PER relatiu d'este capítol en els pressupostos de la Generalitat d'uns 36 punts percentuals.

El capítol corresponent a despeses de funcionament recull un volum de crèdit de 1.
045 milions d'euros, la qual cosa suposa un increment del 7,2% respecte de la dotació pressupostària de l'any 2002 i un PER relatiu en el total del pressupost de l'11,7%.

El pressupost de despeses de la Generalitat Valenciana recull en el capítol IV les transferències corrents.
En termes absoluts les transferències corrents més significatives de la Generalitat Valenciana es destinen a la despesa social de les àrees d'educació i de sanitat.

La creació del Servef com a organisme autònom i la seua plasmació en el pressupost de la Generalitat en l'any 2002 ja va condicionar la composició del capítol IV de la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació.
De manera que la transferència destinada al Servef ascendeix per a l'any 2003 a 119 milions d'euros i és percentualment un 7,6% superior a la de l'exercici anterior.

Per al pròxim exercici el capítol VI, d'inversions reals, ascendeix a 823 milions d'euros englobant els crèdits per a inversions reals de l'exercici, la qual cosa representa el 9,2% del total del pressupost.

El pressupost corresponent a transferències de capital per a l'any 2003 ascendeix, per la seua banda, a 661 milions d'euros amb un creixement en relació a l'exercici anterior de l'11,66%.
Estes transferències recullen fluxos de fons sense contrapartida que es destinen a finançar despeses derivades d'operacions de capital.

I pel que fa al pressupost d'ingressos de la Generalitat Valenciana per al pròxim exercici els diré -com he mencionat al començament de la meua exposició- que els pressupostos per al 2003 són els primers que de manera definitiva delimiten la nova estructura del sector públic després de la posada en funcionament del nou sistema de finançament autonòmic, una vegada realitzades les comissions mixtes d'acceptació del sistema de finançament.
La principal característica de l'esmentat model el seu caràcter integrador, ja que incorpora tant el finançament dels servicis comuns com el finançament de la gestió dels servicis de sanitat i dels servicis socials de la Seguretat Social.

A continuació, comentaré les característiques bàsiques d'este estat d'ingressos previstos per a l'any 2003 on les operacions no financeres  representen el 98,79% del total i les operacions financeres l'1,2% restant del conjunt de drets que es preveu liquidar en l'exercici.

Per analitzar la variació del conjunt de recursos pressupostaris no financers podem establir tres blocs bàsics de finançament.

El primer d'ells és el que es refereix als ingressos de naturalesa tributària, que componen els capítols I, II i III de l'estat d'ingressos relatius als impostos directes, impostos indirectes, taxes i altres ingressos, respectivament, el pes dels quals en el total dels recursos previstos per a l'any 2003 és d'un 63,1%.

Per una altra banda, les transferències procedents de l'Estat i les transferències finalistes en virtut dels convenis de col·laboració amb altres entitats o administracions públiques, cal dir que el conjunt d'estos recursos, excloent el finançament europeu, representa el 30,8% dels ingressos totals estimats per a l'any 2003.
En este grup d'ingressos s'inclouen les assignades en el Fons de Compensació Interterritorial.
Dins del nou model de finançament de les comunitats autònomes es configuren els criteris que determinen quins seran beneficiaris dels fons i el destí d'estos recursos.

El tercer bloc bàsic de finançament dels ingressos és el que fa referència a les transferències corrents i de capital de l'exterior corresponents als fons estructurals de la Unió Europa i les iniciatives comunitàries associades a ells, els quals contribueixen en un 4,1% al finançament del pressupost de l'exercici.
Estos recursos per a l'exercici 2003 ascendeixen a 368 milions d'euros, d'esta quantitat 166 constitueixen transferències corrents en concepte d'aportació comunitària a través del Fons Social Europeu, programa operatiu 2000/2006, ajudes corresponents a la política agrària comú i altres.
Per a l'actuació de la política agrària comú s'estima que el pressupost per a l'any 2003 tindrà un volum de recursos de 87,6 milions d'euros.

Quant a les transferències de capital de l'exterior s'inclouen tant els recursos procedents del fons estructural europeu de desenrotllament regional, del fons europeu d'orientació i garantia,  en les seccions Garantia i orientació, és a dir, el Feoga, i les distintes iniciatives a elles vinculades, així com l'instrument financer d'orientació a la pesca denominat Ifog.
Per últim, s'inclourà també el denominat programa Life.

En total, l'anualitat prevista per a l'exercici 2003 dins del programa de desenrotllament regional aprovat per al període 2000-2006 permet preveure ingressos del Feder amb un import de 116,6 milions d'euros.
Estos recursos tenen com a destí projectes d'infrastructures, de carreteres, de proveïment d'aigua i telecomunicacions, actuacions de protecció d'espais naturals i tractament de residus, projectes d'investigació científica i tecnològica, així com actuacions de suport i potenciació d'infrastructura productiva turística i programes d'assessorament empresarial i formació professional.

A continuació, realitzaré un breu anàlisi de les dotacions pressupostàries de les distintes conselleries en relació amb les actuacions que el Govern Valencià s'ha proposat com a prioritàries per al pròxim exercici 2003.

Com ja he indicat, la despesa social continua constituint un pilar bàsic en la política pressupostària dissenyada pel Govern Valencià i que té el seu reflex en el pressupost de l'any 2003.
En este sentit, ressalten les àrees de Benestar Social, Sanitat i Educació com les que registren, deixant al marge la de Justícia, un creixement més elevat en el pressupost de l'any 2003.
Concretament, el volum de la despesa que es destina a este conjunt de polítiques, incloent les relatives a vivenda, ocupació i cooperació, arriba al 75,8% del pressupost i ascendeix a una quantitat de 6.
748 milions d'euros.

Si considerem els creixements per conselleries entre les que major creixement registren es troba la Conselleria de Benestar Social, pròxim a un increment del 8,7%.
Pròxim també a este creixement cal situar la que va aconseguir la Conselleria de Sanitat en un 6,6% i el registrat per la pròpia de la Conselleria d'Educació i Cultura en un 5,6%.
La dotació d'esta última conselleria ascendeix a 2.
572 milions d'euros.
Este important increment va dirigit a afavorir la qualitat del sistema educatiu valencià i a garantir el dret a l'educació i la igualtat d'oportunitats en l'accés en ell per part de tots els nostres ciutadans.

En exercicis anteriors, especialment en els dos últims, s'ha portat a terme un esforç inversor molt important en matèria de centres educatius, tant en el nivell de l'ensenyament universitari com no universitari.
Això ha permés, entre altres aspectes, que la implantació de la Logse puga ser una realitat en el curt termini.
De fet, el Govern Valencià s'ha compromés a completar el mapa escolar en els pròxims dos anys, a procedir i a constituir una societat que, davall la raó social de construcció d'infrastructures educatives de la Generalitat Valenciana, Ciegvsa, s'està encarregant de cometre la construcció dels centres educatius -que l'esmentat mapa recull- amb una inversió prevista superior als 1.
436 milions d'euros.
Així, durant el pròxim exercici les actuacions de Ciegvsa faran possible la realització d'inversions en construcció de centres escolars per un import superior a 395 milions d'euros i abans del 31 de desembre del pròxim any la inversió en infrastructures educatives realitzat per Ciegvsa, com també per la Conselleria de Cultura i Educació, haurà suposat la licitació de 265 nous centres escolars dels quals 102 corresponen a l'ensenyament primari i 163 a l'ensenyament secundari.

El volum més significatiu del creixement de la dotació pressupostària de la Conselleria de Cultura i Educació es concentra, per tant, en els programes d'ensenyament primari i ensenyament secundari que en el seu conjunt experimenten un 7,6% de creixement, conseqüència de la creació i posada en marxa dels nous centres escolars, tant col·legis públics com instituts d'ensenyament secundària i especialitzada, dins dels marc d'implantació del mapa escolar.

Pel que fa a la dotació pressupostària de la Conselleria de Sanitat, que ascendeix a 3.
272 milions d'euros, té un creixement del 6,5% respecte a l'exercici anterior.
Este creixement respon a la necessitat d'aconseguir el compliment d'un altre dels objectius que per al Govern Valencià resulten prioritaris: garantir una assistència sanitària de qualitat als ciutadans, controlant al mateix temps la despesa sanitària.

Pel que es referix al programa d'atenció primària es preveuen inversions per import de 45,9 milions d'euros.
Estes inversions permetran, entre altres finalitats, completar la dotació d'infraestructures de forma que cada zona bàsica de salut dispose almenys d'un centre de salut de referència, integrar l'atenció primària amb altres escalons assistencials i oferir cobertura sanitària durant les 24 hores.

La Comunitat Valenciana distribuïx els seus recursos assistencials en àrees i zones bàsiques de salut i compta per a això amb centres d'atenció especialitzada distribuïts en tot el territori amb un pressupost de 1.
493,27 milions d'euros per al dit programa.

En relació al programa d'assistència especialitzada, el capítol VI recull inversions previstes per import de 107,32 milions d'euros que permetran escometre diverses obres en els 27 hospitals existents, i molt especialment iniciar la construcció del nou hospital de La Fe on el pressupost del qual ascendix per al pròxim exercici en 25,79 milions d'euros.

El mencionat hospital, que tindrà una superfície total construïda de 190.
000 metres quadrats, s'emmarca dins d'una nova concepció de la sanitat, de la salut i de l'arquitectura hospitalària, d'acord amb el Pla de salut i d'humanització de la Conselleria de Sanitat que coincidix amb les últimes tendències i criteris que en estos aspectes manegen les nacions més avançades.

D'altra banda, la dotació pressupostària de la Conselleria de Benestar Social s'incrementa un 8,7% aconseguint un volum global de recursos que ascendix al 372,4 milions d'euros.
Les àrees més importants de cara a la potenciació de l'acció social de la Generalitat Valenciana són, en primer lloc, el programa pressupostari de servicis socials on se destinen 164,31 milions d'euros, la qual cosa suposa un increment del 6% respecte a l'exercici anterior i que es destinaran als aspectes bàsics d'estos servicis socials, com un sistema integral i coordinat.
Estos es configuren com un dret, per tant, de tots els ciutadans de la nostra comunitat.

Al programa de promoció de la dona es preveu destinar un total de 8,68 milions d'euros, i estos recursos van dirigits fonamentalment a planificar i executar les mesures necessàries per a promoure l'exercici efectiu dels drets de la dona i per a promoure mesures per a fer efectiu el principi d'igualtat d'oportunitats entre homes i dones en tots els àmbits.

La intensificació del fenomen migratori en la nostra comunitat i la previsió del seu progressiu augment exigixen una actuació decidida per part de la Generalitat Valenciana que contribuïsca a facilitar la integració social dels estrangers en la nostra comunitat.
Per això, al programa del comissionat del Govern per a la immigració es dediquen un total de 3,87 milions d'euros.
Este programa perseguix com a un objectiu clar el reforç de les polítiques del Govern Valencià en matèria d'integració de la immigració en els àmbits educatiu, sanitari i també de la vivenda.

Pel que fa al programa social d'integració del discapacitat compta amb un pressupost de 83,88 milions d'euros amb un pes sobre el total de la Conselleria de Benestar Social del 22,5%.

I, finalment el programa dels plans especials de vivenda destinen 4,43 milions d'euros amb la finalitat de promoure i executar les mesures orientades a possibilitar l'articulació de polítiques d'integració i inclusió en relació amb allotjament de col·lectius amb especials dificultats socials d'adaptació.

Pel que fa als pressupostos de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports arrepleguen unes inversions consignades en els seus capítols VI i VII d'operacions de capital per un import de 633,57 milions d'euros.
I el pressupost total d'esta conselleria, les operacions de capital del qual representen el 88,3% sobre el seu pressupost, ascendix a 717,91 milions d'euros.

No obstant això, si afegim els recursos totals de les empreses que depenen d'esta conselleria, l'Institut Valencià de la Vivenda, l'Entitat de Sanejament, els Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana i les obres que s'estan executant per mitjà del pla del mètode alemany, el resultat total destinat a obres públiques ascendix a 1.
067,83 milions d'euros, la qual cosa suposa un increment del 12,5% respecte de l'exercici anterior.

Pel que fa a l'exercici 2003, es manté l'objectiu d'aconseguir una adequada vertebració del territori des del nord fins al sud i des de la costa fins a l'interior.
Amb això es perseguix corregir els desequilibris estructurals en dotació d'infraestructures que encara són evidents encara que cada vegada menys en algunes zones de la nostra comunitat.

Per això les principals actuacions de la Conselleria d'Obres Públiques que preveu dur a terme són les relatives als següents àmbits.
En primer lloc, les infraestructures de carreteres on les dotacions pressupostàries del qual aconseguixen un import de 213 milions d'euros on estos recursos aniran dirigits bàsicament a corregir els dèficits en infraestructures viàries, afavorir l'accessibilitat en mitjans urbans i resoldre problemes d'inseguretat vial.

En este sentit i com a principals actuacions es recullen entre altres les d'impulsar el Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana i el condicionament d'itineraris bàsics amb atenció especial a la supressió de les travessies, punts negres i trams potencialment perillosos.

En segon lloc, la gestió en infraestructures de recursos hidràulics amb la dotació pressupostària que els pròxims anys arribarà a 78,53 milions d'euros.
La política hidràulica de la Generalitat basada en l'aprofitament integral dels recursos disponibles en el nostre territori i l'esforç inversor realitzat en els últims anys, tant en sanejament d'aigües i estalvi de recursos hídrics com en modernització de regadius, ha situat la nostra comunitat en disposició de complir amb les exigències del Pla hidrològic nacional que ja ha sigut aprovat.
I per a la seua definitiva execució, la Generalitat Valenciana està intensificant la cooperació amb les administracions locals i la mateixa administració de l'Estat.

Pel que fa a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques disposarà per al pròxim exercici d'un pressupost de 192,62 milions d'euros, la qual cosa suposa un volum important del 8,5% d'increment respecte de l'any anterior, concentrant les seues actuacions en l'àmbit de l'administració de justícia on els objectius fonamentals del qual són millorar les condicions de la justícia valenciana, impulsar la construcció de les ciutats de Castelló i València, dels palaus judicials, i aixina com també impulsar l'execució del Pla director d'infraestructures judicials.

Un aspecte destacable és que en l'any 2003 el capítol inversor de la conselleria creix un 22,5%, aconseguint una dotació de 22,64 milions d'euros.
Este important volum de recursos farà possible la posada en marxa en el 2003 de la Ciutat de la Justícia de València, l'acabament de la qual és ja un fet que confirma el suport del Govern Valencià a la modernització de les infraestructures judicials en la nostra comunitat.

Pel que fa al Govern Valencià, el creixement econòmic i l'impuls de la competitivitat han d'anar units a una clara política de preservació del medi ambient.
Això resulta essencial per a una economia com la valenciana en la qual els sectors com el turisme, en la seua vessant de costa i d'interior, presenten un gran pes tant des del punt de vista de l'ocupació com des de la renda regional.

En este context de promoure un desenrotllament sostenible amb el medi ambient, el pressupost de la Conselleria de Medi Ambient aconseguix una quantitat total de 116 milions d'euros amb un creixement del 8,4 respecte de l'any anterior.

Pel que fa a la Conselleria d'Indústria, Comerç i Energia compta per al pròxim exercici amb un pressupost de 126 milions d'euros on les actuacions que porta a terme esta conselleria estan referides a la protecció dels consumidors, qualitat de béns i servicis, ordenació i promoció comercial i ordenació i promoció industrial i energètica.

Vull ressaltar la creació de l'Agència Valenciana d'Energia dependent directament de la Conselleria d'Indústria, Comerç i Energia, la finalitat de la qual serà el desplegament de les actuacions de la política energètica en l'àmbit de la Comunitat Valenciana d'acord amb les directrius generals del Govern Valencià i en el marc de la política energètica comuna de la Unió Europea, així com la coordinació amb les distintes conselleries en esta matèria.
Vetllarà per l'adequada ordenació i planificació energètica amb criteris d'eficiència, estalvi energètic, respecte mediambiental i ordenació del territori en coordinació amb les diferents administracions locals.

D'altra banda, el programa d'ordenació i promoció comercial compta amb un ambiciós pressupost de 6,43 milions d'euros on té com a principal objectiu potenciar la internacionalització de les empreses de la Comunitat Valenciana.

Per una altra banda, l'agricultura exercix un important paper social a la Comunitat Valenciana, ja que és la base social sobre la qual se sustenten un gran nombre de nuclis rurals, i permet el manteniment de la població en una gran part del territori on escassegen les alternatives econòmiques viables i és, d'altra banda, una part essencial del sector competitiu de l'agricultura espanyola i del sector productiu de la nostra comunitat.

La dotació d'esta conselleria per al pròxim any serà de 402 milions d'euros i des de la Unió Europea i, en particular, des de la reforma de la política agrícola comuna ja no es prima l'increment de la productivitat sinó un desenrotllament rural sostenible i compatible amb la conservació del medi ambient.

El programa d'ordenació i garantia agrària en el mig de la PAC disposa d'un crèdit de 117 milions d'euros, un 7,8% més que l'any anterior.
Així mateix, les ajudes previstes dins del programa del Feoga Garantia ascendixen a més de 87 milions d'euros.

El foment i el suport de la indústria i la comercialització del sector alimentari i agrari és la finalitat del programa de la industrialització i comercialització agrària que compta amb una dotació de 25 milions d'euros.

Pel que fa al sector pesquer té una important rellevància en el litoral valencià, a banda del valor econòmic que suposa els seus desembarcaments jugant un paper social en els ports al generar uns 6.
000 llocs de treball directes.
Per això el programa d'ordenació i millora de la producció pesquera que actua sobre la regulació del sector de la pesca i la aqüicultura en la Comunitat Valenciana i la formació maritimopesquera compta amb 22,7 milions d'euros disposant de 12 milions d'euros procedents de l'Instrument Financer d'Ordenació Pesquera -Ifop.

Dins del pressupost de la Generalitat Valenciana caldria destacar també altres importants actuacions que s'assignen a Presidència de la Generalitat, com les referides al turisme, a la cooperació internacional, les relacions institucionals i externes, secretariat del Govern i relacions amb les Corts i, sobretot, la política científica i tecnològica, la investigació, el desenrotllament i la innovació.
Com també les telecomunicacions, modernització i racionalització.

En conseqüència, s'ha procedit a modificar la estructura orgànica i funcional de la Presidència de la Generalitat recollint així mateix l'impuls de les polítiques del Govern Valencià en matèria científica i tecnològica.
Per a este pròxim exercici, per tant 2003, l'import pressupostat destinat a Presidència de la Generalitat és de 136 milions d'euros la qual cosa suposa un creixement del 17% respecte a l'any anterior, però si s'homogeneïtza en relació amb el 2002 el creixement seria d'un 3,6%, ja que la resta és aplicable als programes d'investigació i desenrotllament i innovació tecnològica.

Com a actuacions més destacables corresponents a l'àrea de Presidència poden mencionar-se les de turisme, cooperació al desenrotllament, Oficina Valenciana de Ciència i Tecnologia i les relacions externes.

Respecte a turisme, amb caràcter general, les actuacions per al pròxim exercici tenen el propòsit de millorar la promoció de la Comunitat Valenciana com a destí turístic, dotant de millors infraestructures els servicis bàsics, facilitant una presència continuada de la Comunitat Valenciana en els distints actes i esdeveniments publicitaris i, en general, millorant la qualitat dels servicis a oferir en matèria turística.

En segon lloc, respecte al programa de cooperació internacional al desenrotllament els recursos totals que es destinaran a la cooperació internacional ascendixen a 22,28 milions d'euros.

Vull destacar que en l'any 2003 es procedirà a la creació de l'Agència Valenciana de Cooperació, com un organisme autònom de la Generalitat Valenciana, que elaborarà un projecte de llei per a la cooperació valenciana, a on el principal objectiu serà el de propiciar el creixement econòmic i el progrés social, cultural i institucional dels països en vies de desenrotllament i en especial d'aquells que tenen una especial relació amb l'estructura socioeconòmica de la Comunitat Valenciana.

Una altra de les iniciatives que mereix destacar-se és la que fa referència als importants projectes que ha dut a terme la Generalitat Valenciana, programa que té una dotació de 314 milions d'euros, a on està previst anar culminant les obres de la Ciutat de les Arts i de les Ciències, així com també desenrotllar altres iniciatives dinamitzadores com la Ciutat de la Llum, no sols per al turisme de la nostra comunitat, sinó també per a altres sectors que permetran situar la nostra comunitat en una posició d'avantguarda en el terreny cultural.

Una altra de les actuacions destacables que es duran a terme des de l'Àrea de Presidència és la que fa referència a l'actual Oficina Valenciana de Ciència i Tecnologia, que comptarà per al pròxim any amb un pressupost de 73 milions d'euros, de forma que per a prioritzar estos processos en el 2003 es crearà, a partir d'esta oficina, l'Agència Valenciana de Ciència i Tecnologia com a organisme autònom en esta matèria de la Generalitat Valenciana.

Finalment, i respecte al programa de relacions externes, hi ha prevista la creació de la Casa del Mediterrani, que amb la seua participació convertirà la Comunitat Valenciana en un important punt de trobada entre les dos riberes del mediterrani, promovent així l'aproximació, el coneixement mutu i les relacions de tota classe entre Espanya, la Comunitat Valenciana i els països del mediterrani.

Finalment, pel que fa a la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació per al pròxim exercici, el pressupost ascendix a 255 milions d'euros amb un creixement del 6,2% respecte de l'exercici anterior.

Els aspectes amb major transcendència en relació amb els pressupostos per al pròxim exercici permetran que la Comunitat Valenciana continue desenrotllant els bons resultats que en matèria de creació d'ocupació, inversió i producció competitiva està obtenint, i que són els següents.

La Generalitat Valenciana, a través de l'Institut Valencià de Finances, i relacionat directament amb l'interés del Govern Valencià, en l'impuls de processos d'investigació, desenrotllament i innovació tecnològica i el foment de la competitivitat, continuarà prestant suport i atenció a les necessitats financeres, sempre amb caràcter complementari dels projectes d'inversió que emprendran aquelles empreses i sectors que siguen rendibles, dinàmics i tecnològicament avançats.

Al mateix temps, es prioritzarà la captació d'inversions estrangeres que servixquen de suport a la internacionalització de les empreses de la Comunitat Valenciana amb el finançament dels seus projectes d'inversió en elements productius o millorant les seues línies de comercialització en l'exterior, i al finançament de projectes desenrotllats per a la iniciativa privada que siguen estratègics per a l'economia de la nostra comunitat.

En segon lloc, i com vaig tindre ocasió d'exposar en la presentació en la comissió dels pressupostos de la conselleria de la qual sóc titular, emprendrem actuacions dirigides fonamentalment a continuar el clima de concertació existent entre els agents econòmics i socials i la Generalitat Valenciana.
A tal efecte, per al Govern Valencià estan clarament vigents els acords adquirits en el pacte valencià pel creixement i l'ocupació.

I, finalment, continuarem amb les polítiques de foment de l'ocupació, que comptaran, per al pròxim exercici, amb 4,6 milions d'euros més que l'any actual.
I en l'any 2003 entraran en funcionament en Pla valencià de formació professional, aprovat pel Consell el 15 d'octubre d'este any, així com, d'acord amb el que establix el pacte valencià per al creixement i l'ocupació, l'Institut Valencià de les Qualificacions Professionals, en el qual s'integrarà un observatori professional destinat a analitzar i definir les qualificacions professionals i la seua adaptació als requeriments d'empreses i treballadors.

També s'impulsarà la creació d'una xarxa de centres integrats de Formació Professional i es portarà a terme la creació de l'Institut Valencià de Seguretat i Salut en el Treball, en la línia de la lluita enfront de la sinistralitat laboral en la nostra comunitat.

És evident, doncs, senyories, que els pressupostos per al pròxim any constituïxen l'instrument més adequat per a donar resposta a les necessitats de l'actual conjuntura econòmica.
Són uns pressupostos basats, com ve ocorreguent en els pressupostos de la Generalitat Valenciana des dels últims anys, en l'estabilitat, principal garant de la sostenibilitat de la societat del benestar, el creixement econòmic i la creació d'ocupació.

Els resultats obtinguts fins ara per a l'economia valenciana, reflectits en el creixement del nostre producte interior brut i en la creació d'ocupació, són la garantia de l'èxit amb què compta la nostra comunitat.

Efectivament, la creació d'ocupació és el fruit més important de la política econòmica que ha obtingut el Govern Valencià, i, com tots saben, si el fruit és bo, l'arbre no pot ser roín.
Els ciutadans de la nostra comunitat són conscients que ara comptem amb una política econòmica responsable, eficaç i solidària.

Els pressupostos de la Generalitat per a l'any 2003 són els pressupostos de la política social.
Senyories, la política social és crear 34.
000 nous llocs de treball; la política social és dedicar 321 milions d'euros a les polítiques actives d'ocupació, és incrementar un 5,6% els recursos destinats a la política de sanitat; és destinar 2.
572 milions d'euros a afavorir la qualitat del sistema educatiu valencià i a garantir el dret a l'educació i la igualtat d'oportunitats.

Política social és també introduir deduccions fiscals dirigides a la protecció integral de la família, als discapacitats, al foment de l'ocupació i a la protecció i el foment del teixit valencià d'empreses familiars, davall del compromís general de millora de la qualitat de vida de tots els ciutadans.

Polítiques socials són, en definitiva, les que s'inclouen en este pressupost.
Creem, en definitiva, que l'eix central de l'actuació política que en estos moments necessita la Comunitat Valenciana és molt senzill.
Perquè la nostra societat progresse és necessari que comptem amb una economia forta i dinàmica, amb una estructura sòlida que done suport a una societat moderna i de benestar, a on tots tinguen cabuda i que continuen sent exemple de convivència i desenrotllament.

Això és el que pretén el Govern Valencià amb estos pressupostos i per això sol·licite en nom del Govern Valencià l'aprovació d'este Projecte de llei de pressupostos per a l'any 2003.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a defensa de l'esmena a la totalitat, senyor Peris.
(Pausa) Quan vullga, senyor diputat.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats, senyor conseller.

Sé que estem davant del debat real, del debat més polític de l'any: allò que no està en els pressupostos no existeix.
Per això, a més, vostés saben que existix la possibilitat de modificar-los, perquè, si no els modifiquen, seguixen no existint les polítiques, per molt vagen prometent-se compromisos i vagen posant-se pedres i determinades inauguracions.

Presentem l'esmena a la totalitat al Projecte de pressupostos per a l'exercici 2003, i considerem que haurien de tornar al govern del senyor Olivas, per a la seua modificació i rectificació profunda.
No compartim els objectius i principis que els inspiren, i estem convençuts que, a més, no es resoldran els principals problemes que avui pateixen i preocupen la major part del poble valencià.
No són, per molt que ho diga ací el senyor Rambla, ni sostenibles, ni socials, ni tan sols asseguren el creixement econòmic del nostre poble.

Al contrari, molts dels problemes estructurals que tenim continuaran aguditzant-se per acció o omissió, que de tot hi ha en les accions concretes que es contemplen en aquests pressupostos.

Són uns pressupostos repetits, vells, escassament innovadors i gens modernitzadors del país, insolidaris, poc socials i no integradors; insostenibles, no conservadors ni restauradors del medi, electoralistes a costa de retalls en partides socials, i per estar presentats en plena campanya preelectoral del candidat del PP, senyor Camps, en aquesta campanya, la més llarga de la història de l'actual etapa autonòmica, produït, efectivament, per l'abandó de l'exercici de les seues funcions del senyor president anterior per a ser ministre a Madrid.

Són pressupostos austers amb els municipis, en general, i molt clientelars amb alguns ajuntaments governats pel PP, tampoc amb tots, solament amb alguns que estan escrits i es poden veure els seus noms en la lletra, en el negre sobre blanc, en els fulls dels capítols de la FP7.
Estan buits, per molts incompliments i amb poques novetats, no recollint els compromisos, per exemple, per a la promoció de l'ús social del valencià, que es recolliren al pacte pel valencià que va fer possible la creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, fent encertar, malauradament, aquells que aquell dia sospitàvem que no es farien eixos compromisos.
Mentre, un any més, continuen subvencionant acadèmies secessionistes, que defensen criteris irracionals i acientífics sobre l'ortografia i la gramàtica de la nostra llengua.

Són uns pressupostos privatitzadors de serveis bàsics i socialitzadors dels deutes d'empreses públiques, dos, i mític, pseudociència de cartó pedra, i de la radiotelevisió pública pitjor dirigida i menys plural de les conegudes en l'Estat espanyol, que malbarata recursos per a les productores privades i fa emmudir magnífics professionals del periodisme.
Pressupostos que, en definitiva, amb la seua execució, augmentarà les diferències socials entre els valencians i els desequilibris territorials entre el litoral i l'interior.

Amb aquests pressupostos, els darrers de la present legislatura, es dibuixa de nou, un any més com la política del PP està esgotada i no ha suposat cap progrés ni transformació real ni modernitzadora de les estructures econòmiques, socials, culturals i administratives que tenim.

Són els darrers d'una segona legislatura que ens manté, segons el Banc d'Espanya amb un deute de molts més, dos-cents llargs més sis mil milions d'euros, que equival al 71,8% del total dels pressupostos per al 2003.
Som, així, la comunitat autònoma amb major ràtio de deute per habitant i la quarta en major endeutament darrere de Catalunya, Madrid i Andalusia.

Però el deute públic, si sempre és preocupant, sobretot ho és quan paral·lelament no s'observen millores i reequilibris substancials ni en la societat ni entre les comarques valencianes, ni en la modernització de les infraestructures ni en la qualitat dels serveis que reben els nostres ciutadans i ciutadanes.

El problema real del deute, i quan a més d'un problema financer es convertix en un problema polític greu, és quan, a més d'hipotecar les finances públiques per a una sèrie d'anys, ha servit per a augmentar la desvertebració social i l'afebliment d'infraestructures i serveis socials bàsics, i eixa és la realitat que ens trobem.
Perquè, amb l'endeutament que pateix l'administració valenciana, estem molt lluny de l'Estat de benestar generalitzat i de la vertebració i equilibri social i territorial del nostre país.

La nostra comunitat, senyors diputats i diputades, senyor conseller, és la cinquena comunitat autònoma en índex de pobresa extrema; el 8% dels valencians malviu amb menys de 132 euros al mes; unes 180.
000 persones desocupades no cobren cap tipus de subsidi; el salari dels treballadors valencianes encara està per sota de la mitjana estatal; l'eventualitat i temporalitat de la contractació són endèmiques: el 89,43% de les contractacions del passat mes d'octubre foren temporals; encara som l'autonomia que menys llits té per cada mil habitants, segons dades del mateix Ministeri de Sanitat, amb una ràtio de 2,54 llits per habitant, mentre la mitjana estatal està en el 3,31%.
On està la política social real d'aquests pressupostos i d'aquestes dos legislatures del PP?

O si ens referim a la vivenda, una de les polítiques que millor defineixen on conduix realment la gestió del PP al front de la Generalitat Valenciana, podem parlar d'una autèntica fallida per als interessos de la majoria dels valencians, que han vist com el preu del metre quadrat construït ha augmentat el 45% entre 1995 i el 2002.
I que, malgrat els baixos tipus d'interés, més baixos que mai, i crec que això no serà per mor ni de la política del senyor Rambla, ni del senyor Aznar tampoc, obliguen a dedicar a una família valenciana eixos preus, el 36,6% de la seua renda a pagar la hipoteca cada més del seu pis.
Una autèntica frustració i un fracàs de les seues promeses electorals, les del PP, quan argumentaven que amb la liberalització del sòl, amb la disminució de les cessions als ajuntaments, al posar molt més metres quadrats en mans dels agents urbanitzadors, baixaria el preu de la vivenda.
No.

Amb la seua política econòmica neoliberal sí han provocat que l'economia valenciana tinga la seua locomotora cada vegada més en la construcció en detriment de la indústria i amb un alt cost ambiental cada dia major, sobretot en el litoral, que ha generat augments del PIB valencià, és cert, que s'han traduït en majors beneficis per als sectors promotors, constructors i especuladors de l'urbanisme, però no per a una major facilitat de trobar i tenir vivenda en propietat o en règim de lloguer a amples capes de la població valenciana.
Al contrari.
Tenim cada any menys vivendes de protecció oficial.

Tampoc l'actual creixement de l'economia valenciana, que ha estat fonamentat sobretot en el sector de la construcció, que entre 1988 i 2001 ha crescut en ocupació més del 96%, mentre el de serveis ho ha fet el 45% i la indústria, pobra indústria valenciana, solament en un 9,6%, no ha suposat tampoc que la mitjana del nivell de renda per càpita valenciana arribe a la mitjana de renda espanyola.

Menció a banda mereix l'agricultura que passa d'ocupar 130.
000 persones l'any 1988 a solament 73.
000 l'any 2001, una disminució del 43%, suposant cada vegada menys percentatge del PIB i ha estat abandonada pràcticament a la seua sort davant de les institucions europees o els interessos proteccionistes dels Estats Units, incapaços vostés d'exigir una política regional agrícola diferenciada que tinga en compte les trets característics de la nostra agricultura i dels nostres agricultors; incapaços de controlar i girar a favor de les rendes dels agricultors, les plusvàlues que es generen en les xarxes de distribució comercial dels productes del camp valencià.
No, el problema d'aquests pressupostos no solament és el deute, el problema rau amb quines polítiques es genera el deute i amb quines empreses i quins projectes.

Un determinat i controlat deute públic seria acceptable amb una política d'ingressos fonamentada amb una fiscalitat progressiva i justa i una política de despeses en infrastructures bàsiques que generaren una política econòmica sostenible, amb l'objectiu de reforçar els sectors generadors de riquesa i ocupació estable i de qualitat amb el màxim respecte al medi ambient i amb uns serveis i prestacions socials universals, públiques i de qualitat.
Però estem veient quan lluny de tot això estan els objectius i les polítiques concretes que un any més ha plasmat el PP amb les xifres d'aquests pressupostos.

En matèria d'ingressos, i seguint una política general del partit, ens trobem amb uns ingressos que augmenten el seu volum procedent dels impostos indirectes, aquells que paguem tots com a consumidors de productes siga quina siga la nostra renda, i baixen els ingressos per impostos directes, els que es paguen en relació del nivell d'ingressos de cadascú.
Els ingressos per impostos directes es preveu que baixen 114 milions d'euros, mentre que els indirectes pujarien 339 milions d'euros.
A més, aquests pressupostos preveuen un augment major dels ingressos per impostos directes respecte al total dels ingressos corrents.

No obstant això, també tenim una raonable incertesa sobre les xifres macroeconòmiques que fonamenten aquests pressupostos que ens ha presentat el conseller Rambla.
Amb una inflació interanual del 4%, el doble de les previsions del govern a principi de l'any 2002,  i uns creixements de PIB del conjunt de l'Estat al voltant del 2%, el conseller d'Economia planteja ja, hui repetisc, que l'economia valenciana creixerà el 3,2% del PIB l'any 2003, fonamentat en uns estudis de juny de 2002 que diuen que hi hauria una probable recuperació econòmica europea i nord-americana per al 2003.
Allò al meu poble diuen en el credo está que ha de venir, senyor conseller.

Des d'ací podem pensar que el conjunt dels pressupostos naixen amb feblesa d'origen que forçarà a modificacions immediates només s'inicie la seua execució a gener de 2003.
Modificacions que ja el 2002 feren que no siga certa avui l'augment que es diu de despesa, perquè realment solament augmenta l'1,7% si tenim en compte els pressupostos definitius després de les modificacions de 2002.
És a dir, podem dir, si tenim en compte també la inflació interanual, que en euros constants i sonants la Generalitat Valenciana gastarà menys diners que l'any 2002.
Són uns pressupostos que, amb una inflació descontrolada i solament un 5,3% previst d'augment del capítol I, no preveuen cap avanç en la disminució de la jornada laboral, cap a l'horitzó de les 35 hores, ni en augments retributius als funcionaris públics, més enllà d'un precari manteniment del poder adquisitiu, ja molt deteriorat per anys anteriors de pèrdues constants.

Però passem a les previsions de despesa.
És normal que vulga destacar, com una de les raons fonamentals que ens mou a demanar la devolució d'aquests pressupostos, que un any més siga la Conselleria de Medi Ambient la cua de la despesa pública valenciana.
Podrà gastar més el president, senyor Olivas, i solament les pèrdues previstes de Terra Mítica suposen el 10% del total de la despesa de Medi Ambient dels pressupostos de la Generalitat.

I, efectivament, una de les altres crítiques importants primeres que volem fer-li als pressupostos és que oblida, en la seua política econòmica, claríssimament, el recolzament dels sectors industrials valencians que, malgrat el seu informe, senyor Rambla, vosté sap que estan patint una important recessió i està havent destrucció d'ocupació, sobretot en eixes comarques com la Vall d'Albaida, el Comtat, l'Alcoià, la Foia de Castalla, el Vinalopó, on es concentra una part important de l'economia productiva industrial del poble valencià, calcer, joguina, tèxtil, que són garantia d'ocupació estable no temporal, són garantia que el nostre poble, la indústria valenciana, no acabe sent uns treballadors contractats per ETT amb 20.
000 duros, de pessetes, de salari, contractats temporalment, segons les fluctuacions del turisme, condemnats a eixe tipus d'economia amb la seua proposta econòmica.
No.
El govern del PP està més interessat que la corporació constituïda entre la CAM i Bancaixa treballe les accions d'Aurea, Aurea, l'empresa concessionària del peatge de l'A7, o amb Terra Mítica o amb l'empresa sanitària privada, efectivament, estrella d'aquests pressupostos, com és l'Hospital de la Ribera, a la que si descomptaren els 43 milions d'euros que es dediquen a la seua compra per a poder ja fer la concessió, ja no solament de l'hospital sinó de tot el sistema sanitari primari de la Ribera, les inversions reals, el capítol VI de les inversions reals d'aquests pressupostos, serien, estarien per baix de les inversions reals de l'any passat.

Però parlàvem al principi d'incompliments.
Jo pense que la millor definició dels pressupostos, any darrere d'any, del PP són els pressupostos de l'any que ve.
Són com eixos jugadors de futbol que no guanyen mai una final i al final diuen «no, a l'any que ve guanyarem«.
Vostés sempre són els pressupostos de l'any que ve.
Estan plens de partides que el 2003 disminueixen, segons les previsions que s'havia fet en els pressupostos de 2002, i ara engrossen les de 2004.
Vostés són els de l'any que ve.
Per exemple, són els de l'any que ve en projectes de depuradores, de recursos hidràulics, d'infrastructures de reutilizació de les aigües depurades.
I se'ls hauria de colorar la cara quan s'emporten el Xúquer, que va ser l'únic que es va fer en el transvasament en el Pla hidrològic nacional, portar-se l'aigua del Xúquer cap avall.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Peris, vaja acabant.

El senyor Peris i García:

.
.
.
i deixar en la Manxa, que la retallen el 35% respecte al 2002.
Són els de l'any que ve en el tren Gandia-Dénia i no sé sap per a quin any que vindrà, per exemple, per a Xàtiva-Alcoi.
I ja acabe, ja acabe, ja acabe, senyor president.
Són els de l'any que ve, fins i tot, per a l'emblemàtica Ciutat de la Pilota de Moncada.

I vull dir una cosa molt important en matèria social.
No poden ser uns pressupostos socials quan han fet desaparéixer pràcticament, han deixat solament escassos tres milions d'euros en la partida que assegurava una renda mínima d'inserció.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Peris, vaja acabant.

El senyor Peris i García:

.
.
.
a tot eixe conjunt de valencians que no arriba a eixa renda bàsica valenciana.
Sense que tot valencià tinga una renda bàsica de subsistència no hi ha pressupost social, no hi ha pressupost social possible, senyors i senyores del Partit Popular.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor diputat.

Per al torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Salvador Cortes té la paraula.

El senyor Cortes Llopis:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Honorable señor conseller de Economía.

Señor diputado que me ha precedido en el uso de la palabra, yo tenía unas pequeñas hojas para poderle contestar, pero me va a permitir su señoría que le diga algo que estaba pensando en el escaño: cualquier parecido con la realidad es pura coincidencia.
Si usted ha viajado por estos mundos de Dios, y supongo que lo habrá hecho, parece que estemos en un país bananero o del tercer mundo, porque toda su realidad, lo que ha explicado aquí, no tiene que ver nada con la realidad.
Y le he escuchado con atención, como suelo escuchar sentado durante todo el año las intervenciones de los diputados, porque me gusta aprender de los demás.
Y le he escuchado porque verdaderamente pensaba que usted podía decir algo positivo y no me ha sorprendido el contenido de su discurso, porque es un discurso agotado, un discurso sin profundidad, es un discurso que nada que tiene que ver.
Se lo voy a decir claramente.

Cuando me notificaron en mi grupo, a través del portavoz de Economía, que tenía que debatir con su señoría la enmienda a la totalidad a este proyecto de ley, lo primero que hice fue pedir el papel por el cual usted pedía la devolución al Consell.
Y textualmente dijo: «per no compartir els principis i l'esperit que inspira aquest projecte de llei que es tramita«.
Tuve que recurrir inmediatamente al diccionario de la Real Académica de la Lengua, porque hemos perdido el saber el contenido de las palabras.
Y me sorprendió lo que significa principio y espíritu.
Y permítame que por un momento le haga una explicación de los mismos.
Principio, del latín principium, significa razón fundamental sobre la cual se procede discurriendo en cualquier material.
Y el espíritu, del latín spiritus, significa principio y esencia de una cosa.
En el Partido Popular, aunque a usted le moleste, y se lo dije en alguna ocasión, sabemos lo que es el principio y el espíritu.
Y en los años que estamos gobernando, aunque a ustedes les pese, porque lo van a ver dentro de muy poco, ahí está la realidad.
Y se lo voy a decir ahora.

Usted pide la devolución del proyecto y yo le voy a decir realmente que nosotros necesitamos… (pausa) y alguna diputada que también tendría que tener un poquito de educación que es fundamental, (remors) necesitamos tolerancia.
Y la tolerancia, usted lo sabe, que tenemos algún amigo en común, la tolerancia significa respeto hacia las opiniones, a las prácticas de los demás, aunque sean diferentes a las nuestras.

Y le voy a leer lo que yo escribí allá arriba en el año 1993, cuando teníamos una falta total de tolerancia y un sectarismo absoluto.
Algo que tengo escrito, sí señora diputada, lo puede usted escuchar, que le irá muy bien para su vida, que aunque sea usted muy inteligente le irá muy bien, porque habla de lo que no debe de hablar y no respeta a los demás.
Se lo digo con el máximo respeto.

¿Qué ocurrió?
Pues, mire, se lo voy a decir.
Y aquí sacaremos la moraleja e iremos directamente a los datos.
Es un dicho indio de aplicación universal, su significación del elefante es inmediata y su aplicación diaria.
El elefante es la soberbia, el orgullo, la tozudez, el ego, el afán desmedido por el poder, todo aquello a lo que uno se sube para mirar desde arriba a los demás, con aislamiento autoritario y engreimiento altivo.
Los demás continúan a pie, pegados a la superficie humilde del andar cotidiano.
Es como decir: yo vivo en otro plano, tengo mi trono asentado en alturas paquidérmicas y contemplo desde allí al resto de la humanidad con autosuficiencia crítica y condescendencia.
Me dejo mecer por el andar rítmico del palacio ambulante que se abre paso entre la multitud, porque es cómodo y halagador atravesar las calles a los lomos del elefante real.
Pero pienso que es artificial, egoísta y falso, porque desde arriba no se ve la realidad de las cosas, ni se capta la expresión de las personas.
No se siente su cercanía, ni se aprecia su talante, ni se establece contacto.
La gente más bien se separa para dejar paso, y se ponen a salvo quizás, saludan con un gesto rutinario o aplauden como autómatas, pero no hay presencia, ni amistad, ni calor, ni hay vida.
Siempre el orgullo y la altanería se paga caro; a corto o a largo plazo, la vida pasa factura.

Bajarse del elefante, señora diputada, significa querer ser distinto a los demás, superior y separado; saber andar la vida a pie, nada de elefantes, secreto para ser libres y felices.
El elefante lo vimos en otras épocas.
Y como estaba, a nosotros no nos gustaría estar y nos gustaría poder vivir  la vida a ras, y por eso está la política seria que se puede hacer.
Es muy fácil vivir arriba del elefante.
Es muy difícil… Este diputado, que no significa nada, es de los que todos los días -aunque ustedes no se lo crean, y me da igual-, yo piso tierra, y voy en el autobús, y voy a los sitios para ver los problemas de los ciudadanos y me entero de las cosas.
¡A mí no me lo tienen que explicar!
¿O es que son ustedes los que están en la exclusiva de la verdad?
Y entonces ahí hay que mejorar muchas cosas.
¡Claro que sí!

Y entonces usted, señor diputado, le digo que la tolerancia es muy importante.
Somos muy intolerantes, todos, muy intolerantes.
Y hemos de respetar, porque la educación, la tolerancia, la cultura, la solidaridad, esto se tiene o no se tiene.
Y es muy difícil de adquirir.

La seua senyoria dóna mostres de la vertadera tolerància quan sempre que puja a esta trona parla l'idioma valencià i, en ocasions, no rep la resposta com vosté la desitjaria, perquè vosté, senyor Peris, l'ama i valora amb profunditat.

Permeta'm que hui, encara que siga breument, em dirigisca a la Cambra en el nostre volgut i dolç idioma valencià.
Per a què estem ací debatint esta esmena a la totalitat?
Estem per a parlamentar, parlar de tot el que porta implícit este projecte de llei, sense cap dubte el més important de l'any.
Però açò porta en si un debat, una discussió, un respecte a les idees dels altres i també, com no podia ser d'una altra manera, una coherència amb les pròpies.
I açò ens donarà un nivell que aclarirà postures.
El rigor, la seriositat, la coherència són les armes d'un bon parlamentari i la garantia d'un debat aclaridor.

Como miembro de la Comisión de Economía y Hacienda he sido testigo directo de las nueve comparecencias que se celebraron los días 4, 5 y 6 del presente mes, con la presencia de todos los diputados y consellers; 18 horas y 15 minutos de explicaciones, de preguntas, de respuestas, de salidas de tono.
Y ante la falta de argumentos, mucha gente solo supo no ser tolerante con las opiniones de los demás y justificaba la falta de argumentos con alguna que otra frase malsonante.
Total, tiempo suficiente para su señoría, que solo faltó en agricultura, porque, como no es omnipresente, tuvo que ir a otro sitio de la Cámara.
Usted supongo que se enteraría y preguntó en cada una de ellas, y tomaba nota.
Y, verdaderamente, fue una lástima que no se hubiese enterado un poco más de lo que allí se dijo.

Y en estas comparecencias, como en otras comisiones, como en los plenos en los que actúa asiduamente, tiene la doble moneda de la soledad.
«Mejor estar solo -dice el refrán- que mal acompañado«.
Y el protagonismo diario, que es el peligro «de quien mucho habla, mucho yerra«.
Y he observado con atención ese gesto mecánico que resulta sorprendente y gracioso de su señoría; cada vez que habla, gira la cabeza a la derecha y a la izquierda y mira hacia atrás para sentirse seguro de que su expresión de la materia que sea tiene asentimiento.
Y dada su ubicación en la Cámara, ahora usted mirará a la izquierda y a la derecha y verá sus escaños vacíos, como en la sala de comisiones, porque los periodistas están arriba.

Por su bien personal, y por el bien de estas Cortes, señor Peris, le deseo de todo corazón que después del próximo examen electoral tenga por lo menos tres o cuatro compañeros a quien dirigirse, o a su lado, que sería buena señal, pues su ausencia sería  una pérdida casi irreparable para esta Cámara, aunque le aseguro que si no es así, la sociedad civil con su incorporación  habrá ganado un gran ciudadano.

Hace unos momentos el conseller de Economía le ha expuesto, y en valenciano, como a usted le gusta, toda una explicación del contenido de los presupuestos.
Y yo lo primero que le tengo que decir es: lo que a usted no le sirve, ¿sirve a los ciudadanos?
¿Qué modelo quiere usted de sociedad?
Porque es verdaderamente preocupante que lo que a usted le sirve no nos sirva a los demás.
¿Usted no ha pensado eso?

«No son sociales«.
Pero ¿qué quiere decir la palabra social?
No lo ha explicado usted.
Ha dicho una retahíla de cosas.
¿Qué es social?
Pues es el que se preocupa por los ciudadanos.
¿O es que la exclusiva de lo social la tiene solamente una parte de la Cámara y los demás somos asociales o insociales?
Pero ¿usted cree que puede venir a esta tribuna, señor Peris, y decir «¡porque no son sociales, no valen para nada!
«?
Pero ¿usted cree que eso es serio?
¡No se lo cree ni usted, no se lo cree ni usted!
A ese paso, no llega ni al 1%.
¡No se lo cree ni usted!
(Remors) Se lo digo de verdad.
Usted es una persona inteligente y no puede decir eso.

Pero ¿cómo puede decir que no es social?
Mire, le voy a decir una cosa: pilares, pilares, pilares estos presupuestos.
Creación de empleo.
No es social, ¿verdad?
Tasas del 24%, como nos dejaron en el año 1995, y de 15 a 18 parados como había cada día.
Eso es social, ¿verdad?
Eso es social.
Pues muy bien.
Si eso es así social, nosotros no queremos eso.
Queremos crear empleo, porque detrás de cada parado, le guste o no, hay un ser humano -se lo dije una vez- con cara  y ojos, que no está sentado como nosotros, y con una dignidad.
Y eso es social, ilustre diputado.
No le gusta, ¿verdad?
Que lo haga el centro-derecha no le gusta.
Se creían que ustedes lo iban a hacer.
Pues no.
Mire, los puestos: 475.
000 hombres y mujeres y jóvenes que tienen un puesto de trabajo.
Y esas cifras no me las podrá usted rebatir.
Artículo 35, de la Constitución Española: «Todos los españoles tienen el derecho al trabajo y el derecho a trabajar«.
Y hubo momentos de demasiada dejadez, porque ya parecía que esto no se podría remontar.
Yo supongo que los miembros del Gobierno, cuando tomaron posesión en el año 1995, se asustarían cuando las primeras reuniones tuviesen que tocar este delicado problema.

Y aquí somos muy sensibles a muchas cosas muy importantes.
Y yo recuerdo a mi ilustre portavoz adjunto, cuando hablaba de las palomas -que nos enterneció-, o cuando hablan de las burkas, o cuando hablan las señoras de… para dar a luz.
Las señoras, sí, las señoras.
A mí me han enseñado a llamar señora, ilustre diputado, y señora.
Eso me han enseñado.
No venga usted… que me han enseñado eso.
Y la educación es un principio fundamental.
Y los fundamentos son fundamentales.
¡Señora, señora!
Y cuando las señoras hablan de la epidural, y cuando hablamos de mil cosas, se nos pega la lengua al paladar cuando no hablamos de las cosas importantes, ¡y hablamos como papagayos cuando son naderías!
Y lo dice el servidor.
Cómo no nos gusta, ¿verdad?
, que se lo diga un diputado, el último de aquí, y que se lo diga con claridad.
¡Naderías!
Eso es importante, claro, que las palomas, y los burkas de Afganistán.
.
.
Y son importantes los derechos humanos y son importantes… Pero lo primero, trabajo, trabajo y trabajo.
¡Pregúnteselo a la gente!
¿O ya han tenido una muestra de cómo van las cosas?
Pregúntenselo ustedes, pregúntenselo cómo van las cosas.

Y también habla usted de… ¿Pero usted cómo puede hablar de la vivienda, ilustre diputado?
¿Cómo habla de la vivienda?
Se lo voy a decir.
«Meta el 45«.
Hombre, ¿qué quería, que valiese una vivienda 50.
000 pesetas, como en las épocas antiguas?
¿Sabe usted cuánto le costaba a una familia española en el año 1995 un crédito de 10 millones?
¿Lo sabe usted?
Se ve que a lo mejor compraría.
Porque el 95% de las familias tienen que hacer un crédito para comprar una vivienda.
Le costaba… (Remors) Sí, lo tengo aquí, no se preocupe usted.
Le costaba 98.
000 pesetas.
Porque ¿los intereses usted recuerda cómo iban o no?
¿Se acuerda?
16, 18… y hasta el 22%.
Aquello no lo podía soportar nadie.
¿O no se acuerda?
¿Y no se acuerda usted cuando la gente compraba pisos con el rendimiento de las Letras del Tesoro?
¿O no se acuerda usted cuando gobernada la izquierda hegemónica, cuando había colas en los bancos para sacar el dinero porque daba mucha rentabilidad y la gente podía vivir?
¿O no se acuerda usted de todo eso?
¿Quiere que se lo recuerde?
Y ahora -aunque ha subido, porque ha tenido que subir, nos tenemos que poner a nivel europeo- una familia destina el 36%, no el 51%.
Mire cómo cambian las cosas.
Y a usted le parece mal, a usted le parece mal.
Pues habremos de volver a la vivienda de alquiler, que también en Europa se está dando.
También le parece mal, ¿verdad?
Pero fíjese qué diferencias.
Y cómo iba el dinero también le parece mal.

Y luego usted dice otras políticas sociales, otras políticas sociales que no le gustan.
Porque ese artículo 47, de la Constitución, parece que esté tan bien «que todos los españoles tienen derecho a disfrutar de una vivienda digna y adecuada«.
No se ha hecho nada, dice usted.
No se ha hecho nada, ¿verdad?
Pregúnteselo a la gente cuando va a un préstamo hipotecario.
Porque veo que usted pisa mucho la calle, que es verdad.
Yo lo oigo que está en todos los sitios omnipresente, está en todos los sitios.
.
.
Pero ¿usted pregunta a la gente de verdad?
¿Usted pregunta?
Y qué es, que los que usted pregunta son diferentes a los que nosotros preguntamos?
Son diferentes, ¿verdad?
Pues eso sí que es grave.
Eso sí que es grave, que usted pregunte y le contesten, y los demás preguntemos y nos contesten.
¡Qué grave es eso!
Se ve que usted pregunta a un tipo de personas un poco especiales.
(Remors) Eso es tolerancia, sí.
Yo estoy rebatiendo las ideas.
Más que la suya, que es bastante intolerante, señora diputada.
Tiene la intolerancia como norma y el escudo la mala educación.
Y tiene usted una falta de responsabilidad total.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señor Cortes, señor Cortes.
Señor Cortes, siga en el debate de los presupuestos.
Muchas gracias.

El senyor Cortes Llopis:

Y hablamos de educación.
Todo lo queremos de calidad: turismo de calidad, industria de calidad, alimentación de calidad… pero la educación no la queremos de calidad.
Esa no la queremos de calidad.
Usted es profesor, ¿verdad?
Y además, me da la impresión de que será un buen profesor.
¿También quiere que no se examine a los alumnos?
¿También?
¿Quiere que no se examine a los alumnos y que el nivel sea cada vez más bajo?
¿Eso quiere usted?
¿O que esta sociedad de los que trabajan y que tienen aportar para poder mantener todo eso, no tengan… que esta gente tenga que estudiar con responsabilidad y recuperar el trabajo, y recuperar la autoestima y recuperar muchas cosas?
Supongo que estará de acuerdo conmigo, ¿verdad?
¡Claro que sí!

Y usted si hacemos los… si este Gobierno a través de una empresa -que aquí no vamos a venir…- hace colegios, hace centros, hace institutos, no le gusta.
Pero ¡si no los hicieron otros!
Si no los hicieron.
Usted lo sabe.
Si aquello era desolador, el mapa escolar, era desolador.
¿O es que eran palabras?
Y a la hora de la verdad se ha tenido que hacer.
Y si quiere usted, le puedo decir que menos cuarenta que quedarán por hacer, es porque no hay suelo, porque todo lo demás se hará en esta legislatura.

Y la sanidad igual, no le gusta, no le gusta.
¿Sabe lo que quiere la gente?
Se lo voy a decir.
La política son las ideas, pero al final la política es dar un buen servicio a la gente, una buena gestión.

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando, señor Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

Ahí está el final de la política.

Y yo quiero acabar, quiero acabar simplemente diciéndole algo de los impuestos.
Usted tiene una obsesión con los impuestos indirectos, los directos.
Usted tiene esa obsesión.
Y esta obsesión no es clara.
Porque fíjese usted: ¿quién es el que más… el impuesto más injusto para un país y los ciudadanos?
Porque el que más se beneficia es el que menos paga de la política social.
Luego el que más aporta, el que más aporta, el beneficio real es para el que menos paga.
Esa es la auténtica redistribución.
¿A usted qué le gustaría, que la gasolina, los que tuviesen más, la pagasen a 120 y los otros a 104 y la…?
Sería un batiburrillo.
Usted tiene obsesión con los impuestos indirectos.
Y sabe la verdad, que no hagamos despropósito, porque no se pueden hacer despropósitos.

El senyor vicepresident primer:

Señor Cortes, vaya terminando.

El senyor Cortes Llopis:

Así que ilustre diputado a mí me gustaría que usted, que es una personal a la cual aprecio de verdad, rectificase -le vamos a votar que no- y que se diese cuenta de que por ese camino, con todo el respeto del mundo, por ese camino no va la sociedad.
La sociedad va por otro camino, y en ese camino nosotros, aunque sea queriendo mejorar, porque hay muchas cosas por mejorar; reconociendo los errores, porque hay errores, pero en ese camino queremos continuar.
Y yo espero que sean los ciudadanos los que próximamente en ese examen donde ni usted ni yo ni los demás, donde ni los medios de comunicación, por mucha importancia, si no será la persona cuando vaya…

El senyor vicepresident primer:

Termine, señor Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

…tengamos 1.
085.
000 votos que esperamos superar.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

Per al torn de rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris, per un temps de cinc minuts.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Senyor portaveu en aquest moment del Grup Popular, he comprovat que perfectament pot intervindre en valencià ací en la trona.
Per tant, jo li agraïsc l'esforç.
Vosté crec que és d'una comarca castellanoparlant, d'allà de la zona de l'Alt Palància, però l'anime a continuar amb eixos esforços, perquè, efectivament, hi ha moltíssimes persones, moltíssimes persones, que volen el nostre país, que els dirigents polítics ens adrecem a ells parlant-los la llengua pròpia del nostre territori.

Vaig a intentar explicar-li què entenc jo per social, perquè crec que vosté… efectivament, ací hi ha una confusió.
Per exemple, no és social que hi haja gent que defraude a Hisenda, que no pague impostos.
O siga, el primer criteri de justícia impositiva és que tots paguen els impostos, tots.
Per tant, no és social que hi haja tan pocs funcionaris en la inspecció d'Hisenda per a aconseguir que tota pesseta, que tot euro, paga els impostos obligatoris.
Això és social.
I són socials els impostos directes perquè graven directament la renda personal o de les empreses, això és social.
Perquè el problema dels impostos indirectes és que paguem tots els mateix quan adquirim un producte, encara que tingam diferent capacitat de renda, eixe és el problema dels impostos indirectes.
Per això és més social la imposició progressiva directa.
I, li ho torne a dir, sobretot que ningú s'escape de declarar i de pagar a Hisenda.
Per això em preocupa moltíssim eixa tan poca dedicació a la fiscalitat i a la inspecció d'Hisenda.

Un altre problema que no és social, no és social que de la rebaixa dels tipus d'interés que s'ha produït en estos anys justament no es beneficien els que van a adquirir una vivenda sinó que els beneficien els promotors, els constructors, amb l'augment del preu de la vivenda.
No és social que passe això, no és social que ara, que si les vivendes hagueren tingut un preu més baix, la baixada dels tipus d'interés faria que les persones pugueren adquirir més fàcilment la primera vivenda, no ho puguen fer, o encara tinguen eixe alt endeutament d'eixe 36% de la seua renda per a pagar la hipoteca de la vivenda.
I pregunte vosté si és molt social a la joventut valenciana contractada temporalment.
Torne a dir la xifra: de tots els contractes laborals del mes d'octubre, d'aquest mes d'octubre del 2002, el 83% són temporals.
Pregunte a eixe joventut quina vivenda es poden comprar, com poden emancipar-se, amb quina capacitat de demanar un préstec.
Si no els els donen els bancs, perquè com tenen contractes temporals no els donen els préstecs, han d'anar els pares a avalar els fills per a poder adquirir una vivenda.
Això és el que és una política no social, perquè vosté ho tinga clar.

I vaig a dir-li l'educació que vull jo de qualitat.
L'educació de qualitat és aquella que la xarxa pública garantix un lloc d'educació per a tots els xiquets i xiquetes valencians des dels zero anys.
Eixa és l'educació de qualitat.

I jo li reconec que la Logse tenia un problema, i vam ser de les persones, junt al sindicat Comissions Obreres, que arreplegàrem signatures, evidentment, per al problema que tenia la Logse, que era el finançament paral·lel.
Era una llei de finançament que garantira que eixe augment de l'ensenyança obligatòria fins als setze anys, que és un avanç molt positiu que té la Logse, estiguera garantit amb suficient finançament.
Però és que vostés fan la reforma de la Llei de qualitat, fan una llei segregadora, fan una llei que no arreplega cap de les aspiracions dels sectors educatius i a més tampoc posen un duro per a millorar el finançament de l'escola pública.
Eixe és el problema.
Per això no m'agrada eixa Llei de qualitat.
Clar que m'agrada la qualitat en l'ensenyament!
, claríssim, però no en detriment de l'escola pública.

I vull dir-li una sèrie de temes que tenen estos pressupostos, que no podem acceptar des dels nostres plantejaments.
És una llei que ni una ratlla de la Llei de comarcalització.
Ni un euro per al Fons de Cooperació Interterritorial dels municipis.
Ni una ratlla per al foment de l'energia solar, quan resulta que tenim 1.
500 quilovats/hora per metre quadrat i any en el territori valencià; malbaratem la millor energia que tenim, la més renovable.
Solament 2,5 euros per a inversions en transferències de capital de l'Agència Valenciana d'Energia, que va estar votada per unanimitat en aquesta Cambra.
I abandona, per exemple, a la seua sort les comarques amb explotacions mineres quan retallen el 31% el Pla de restauració mediambiental de les comarques que tenen explotacions mineres, com la comarca dels Serrans.
O no fa com en altres territoris que s'han proposat en deu anys soterrar totes les línies d'alta tensió que tenim.
.
.
(Inoïble)

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Peris.

El senyor Peris i García:

Totes eixes raons crec que són suficients perquè des d'un plantejament ecosocialista i valencià, que espere que arribe a aquesta Cambra, estiga jo o no estiga, però que espere que arribe a esta Cambra, i estic convençut que hi haurà un grup que representarà eixes idees, el valencianisme polític i ecologista, espere que canviarem les polítiques que es fan actualment des de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Peris.

Senyor Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

Gracias.

Señor Peris.

Lo primero que usted ha comentado del fraude a Hacienda, yo debo decirle, y creo que todos los compañeros de mi grupo, los que están implacables, implacables es la palabra, contra quien defrauda, es así, implacables, que en otras épocas no eran tan implacables.
Pero implacables quiere decir a muerte con aquel que intenta, porque eso es muy grave, como ciudadano y por mis principios.
No hay que tener ningún pudor en ver cada uno lo que tiene y lo que paga y lo que hace, porque no pueden haber ingenierías financieras en este aspecto porque van en contra de lo más social, que es la sociedad de los desfavorecidos.
Creo que estaremos de acuerdo.

Luego usted habla lo de los impuestos.
Le he vuelto a decir que quien más se beneficia de los impuestos es, a la hora de repartir, el que menos tiene.
¿Usted no lo ve?
El que más se beneficia.
Luego los impuestos indirectos, que están regulados en la Unión Europea y que en algunos países, por ejemplo los países nórdicos, son superiores, por ejemplo en el IVA, que está en el 20 o 22%, quedan regulados.
Los impuestos directos ha habido una baja espectacular.
¿Y usted sabe quién se opuso, llevó al Tribunal Constitucional la ley del parlamento nacional?
Sabe quién lo hizo, ¿verdad?
¿O no?
No se lo voy a decir.
El jefe de la oposición, que a nivel nacional va paseando por toda la geografía española, ese es el que hizo y firmó la inconstitucionalidad de ese proyecto, que lo llevó el Partido Popular y que ha sido fundamental para el bolsillo de los españoles, nos guste o no nos guste.

Luego usted habla de los contratos.
Yo esto se lo he de reconocer, pero yo le he de preguntar: ¿qué es mejor, que una.
.
.
?
No, perdone, no se ponga así, no me haga aspavientos porque usted es muy dado al aspaviento, y no mire atrás ni a la derecha, no, estamos hablando, tiene usted al frente la Mesa y servidor.
¿Qué es mejor, que un señor esté en casa todo el día o que tenga un contrato?
¿Qué es mejor?
Contésteme.
Hombre, no me va a decir.
.
.
¿Qué es mejor, que no lo tenga?
¿Es mejor que no lo tenga?
Luego por ahí empezamos.
¿Qué es mejor, que esté todo el día con la moto y danzando para arriba y para abajo y dando guerra y levantándose a las dos?
¿Es mejor que no tenga un trabajo?
¡Hombre!
Hemos de ser muy serios con esto.
Por esto se empieza.
Y eso está ahí y yo no se lo voy a rebatir porque son realidades.

Mire, el asunto de la enseñanza, usted tiene, y no vamos aquí porque no es momento…, tiene un planteamiento y nadie, yo por lo menos, lo primero que se ha de garantizar en un país es la libertad de la enseñanza, libertad, que cada padre pueda llevar a su hijo donde crea oportuno.
Usted me sigue, ¿verdad?
En otras épocas los padres no podíamos llevar a los hijos donde creíamos oportuno porque había que hacer a lo mejor alguna trampa de empadronamiento para poderlo llevar allí.
¿Se acuerda usted?
Se acuerda, ¿verdad, ilustre diputado?
Luego la calidad, la enseñanza pública, este gobierno la ha potenciado.
Lo que es que los padres, en esa libertad que tienen, eligen, y cuál es la sorpresa, ilustre diputado, y lo digo con el mayor respeto, que los padres eligen otros modelos que a ustedes no les gustan, por eso hay escuelas que hay doce alumnos y hay otras que hay veinticinco y lista de espera, por eso, porque hay calidad en la enseñanza.
Que yo no dudo que la escuela pública la tenga y un instituto la tenga, claro que sí, pero como estamos en este mundo de las oportunidades, quien mejor está preparado es quien luego mejor accede al mundo laboral.
Y a veces eso no gusta, ¿verdad?
Y quien tiene nueve alumnos quiere que se continúe la escuela, con lo que eso significa, y tengo ejemplos muy directos de diez alumnos, y eso es insostenible desde el punto de vista económico.
Entonces será que la gente ve, ¿verdad?
Lo que algunos se quisieron cargar ahora la gente lo pide.
¡Qué cosas!
, ¿eh?
, ¡qué cosas!
¡Qué sorpresas!

Y luego ya para acabar, lo que ha dicho usted despreciando las academias secesionistas.
¿Qué quiere decir eso?
¿Qué quiere decir eso, ilustre diputado?
O sea, ¿que usted según el.
.
.
es científico lo que le interesa o no le interesa?
Perdone, perdone.
Un doctor, piense lo que piense, es doctor.
No nos gustará.
Tolerancia, tolerancia.
No nos gusta, ¿verdad?
, cuando el otro piensa como no nos gusta que piense, ¿eh?
Tolerancia.
Y entonces usted hace: «secesionista«.
Pues mire usted, esos secesionistas son filólogos y son académicos que quizá no opinen en algunas cosas como yo no sé y como usted a lo mejor sabrá, pero no hay que.
.
.
Y además tiene desde el año 1919, no es que se ha apuntado anteayer ni es ninguna cosa rara.
Y no nos gusta, ¿verdad?
A usted le gustarían otras cosas.
¡Ah!
¡Claro que sí!
¡Yo ya sé lo que usted le gustaría!
Pero eso no viene, claro.
Eso, si usted formase gobierno como en Baleares, a lo mejor vendría.
Pero no va a venir, no se preocupe, tranquilidad.

El senyor vicepresident primer:

Señor Cortes, vaya terminando.

El senyor Cortes Llopis:

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Cortes.

Per a fixació de posició dels altres grups parlamentaris, per Esquerra Unida del País Valencià, el senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Esquerra Unida va a recolzar la proposta, i com a continuació tenim la nostra esmena a la totalitat, explicarem, lògicament, amb més amplitud la nostra posició.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, la il·lustre diputada té la paraula, senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

El Grupo Socialista va a apoyar también la propuesta y posteriormente explicaremos nuestras razones.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a iniciar la votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat és el següent: presents, 75; sí, 33; no, 42; abstencions, no cap; nuls, no cap.
Per tant, senyories, el resultat és de 42 vots.

Senyories, abans de passar al punt 2 de l'ordre del dia, suspenem el Ple per un temps màxim de 15 minuts.

(Se suspén la sessió a les 12 hores i 20 minuts)

(Es reprén la sessió a les 12 hores i 41 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2003.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari

d'Esquerra Unida del País Valencià

El senyor vicepresident primer:

Senyories, reprenem la sessió.

Punt 2.
Debat de totalitat del Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2003, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari de Esquerra Unida del País Valencià.
Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Hi ha que reconéixer que aquest debat de pressupostos ha canviat bastant, no?
Crec que és el primer debat en què no tenim al president Zaplana.
Encara que tampoc tenim el substitut.
Ja sabíem que anava a ser breu, però tan breu.
Ha estat cinc minuts en el debat.
Però bé, a banda d'això, ni el conseller d'Hisenda, ni gran part del Govern.
Les coses han canviat i jo crec que no precisament per a millor.

Bé, nosaltres volíem començar dient que cada volta està més clar que per a la conselleria d'Hisenda, per al senyor Rambla, ací hui és un tràmit parlamentari més sense cap fiabilitat.
En gener probablement començaran les modificacions del pressupost.
Ja tinguérem eixe exemple en el pressupost actual, del 2002.
I el document presentat, doncs és un document cap a la galeria.
El que s'execute tindrà molt poc a vore amb el que isca aprovat en este debat.

Per a ser l'últim pressupost del senyor Rambla -i espere que del Partit Popular davant les enquestes que apunten una tendència, jo crec que a una disminució important del vot al Partit Popular, i en canvi de pujades a altres opcions, doncs espere que siga l'últim-; deia, el senyor Rambla s'ha lluït en la presentació d'aquesta proposta.

Sabíem de la seua capacitat de preveure la gestió pressupostària que era molt escassa, però és que en el 2003 la veritat és que s'ha passat.
Tots els seus pressupostos que ha presentat han patit la mateixa malaltia: poc nivell d'execució, importants modificacions, augment del dèficit real i de l'endeutament, pobre balanç en la gestió d'ingressos, etcètera, etcètera.
Això sí, ens ha ensenyat sempre com se poden manipular els números, com se poden camuflar els resultats, com se pot aparentar gestió, com se pot declarar la seua fidelitat al dèficit zero i l'estabilitat pressupostària, mentre al mateix temps s'alterna amb l'augment dels préstecs i del deute de la Generalitat Valenciana.

Vosté, senyor Rambla -encara que està l'escó buit- i el descontrol pressupostari formen de veritat una parella de fet.
Sempre els recordarem com a dos que anaven molt junts, que s'entenien molt bé.
Això és una parella i no la de la Guàrdia Civil.

I sort que venia a arreglar els comptes, el senyor Rambla.
Ja ens agradaria deure en estos moments sols el que es devia quan ell va arribar en l'any 1999.
Recordem que aleshores, el deute de la Generalitat, oficialment era de 4.
883 milions d'euros.
I ara, a juny del 2002, encara no s'ha acabat la legislatura, estem ja en 6.
600 milions d'euros.

I, això sí, som líders a nivell nacional en l'endeutament en relació al PIB, més del 10%.
Almenys som líders en alguna cosa.
I una Comunitat Valenciana plena de deutes i buida de millores socials.
Eixe és el resultat.
Plena d'instal·lacions d'oci.
En alguns casos de luxe.
Però amb necessitats clamoroses a nivell d'hospitals, de centres de salut, de col·legis, de residències de tercera edat, etcètera, etcètera.
I ara ens presenten un pressupost per a l'any 2003 que supera tot el que s'havia vist, amb unes previsions macroeconòmiques que, de tan temeràries, resulten provocadores.

Si a nivell de tot l'Estat espanyol l'increment previst pel govern central és del 3%, i el propi Banc d'Espanya, el senyor Caruana, qüestiona que això siga factible, més bé planteja que estarà al voltant del 2,5.
Doncs ací, com hi ha que superar a qualsevol que es pose enfront, el creixement previst és del 3,2%.
En la zona euro s'estan barrejant percentatges entre el 2 i el 2,5%.

El tema de la inflació, que d'ahí entre altres coses també es deriva la pujada dels sous al personal que treballa per a l'administració, que em pareix que s'han manifestat ja mostrant la seua queixa, perquè de nou se'ls congelen i se perd una part important de la seua capacitat de poder adquisitiu.
Se manté el 2%, quan en estos moments tenim ja un increment anual del 3,5, i un interanual del 4%.
Justament el doble del que se preveu en els pressupostos que ens presenta el senyor Rambla, que ara acaba d'entrar al debat.

Una demanda interior del 3,3, quan a nivell de l'Estat està en el 3,1.
Unes previsions d'ocupació de 34.
000 llocs de treball, quan està baixant alarmantment el nivell d'ocupació al nostre país.
Quan no s'estan complint les previsions en respecte a l'any 2002.
Quan les últimes dades de l'EPA apunten, dades molt preocupants quant a la destrucció d'ocupació, i la poca que es crea és de molt poca qualitat.
Efectivament, més del 80% de les contractacions es fan en caràcter eventual.
En alguns casos, de dies, i en alguns casos, d'hores.

Quan se li demana justificació que justifique aquesta situació idíl·lica i absolutament irreal, deia que existien uns informes.
Deuen ser uns informes molt secrets perquè quan se li demanà que els presentara en la comissió d'Hisenda, efectivament, eixos informes no estaven i quedava tot a vore vindre.
És cert que ja digué el conseller que si després havia de rectificar, ho rectificaria.
Hi ha precedents, tampoc passa absolutament res.

Per què, aleshores, manté aquestes previsions?
Si vosté és el primer que sap que això no va a complir-se ni d'equivocació.
Què es tracta de demostrar?
Què es tracta de vendre a l'opinió pública valenciana?
Home, és cert que l'any 2003 és un any electoral.
Potser que ahí existisca, diguem una raó important, del model de pressupost que ens ha acompanyat.
Vol dir, aleshores, que és una aposta propagandística?
Tindria dret a presentar-ho aixina.
Es tracta d'oferir una bona gestió aparent?

I comprendrà vosté que davant de tot això, nosaltres, des d'Esquerra Unida, diguem que són uns pressupostos increïbles, que són uns pressupostos falsos.
També diem que són uns pressupostos antisocials, i tenim raó.
En el capítol d'ingressos, els provinents dels impostos indirectes suposen 3.
526 milions d'euros.
Quasi el 40% del total d'ingressos ve d'aquesta via.
Solament el 17,82, 1.
587 milions d'euros venen procedents d'impostos directes.
I això nosaltres no ens cansarem de dir que és una mostra de la desigualtat que afavorix el Partit Popular.

Els impostos indirectes, com bé s'ha dit i estem repetint constantment, són aquells que vénen de… Són els més injustos perquè no atenen a la capacitat real, al nivell de renda de les persones.
Es paguen per igual, qualsevol persona, siga quina siga la seua situació personal, la seua situació econòmica.
Els impostos directes sí que van en proporció al nivell de renda.
Qui més té més paga.
Eixos són els impostos que el Partit Popular està baixant per a la classe acabalada, la classe rica, isca afavorida, i en canvi està augmentant clarament els impostos indirectes que paguem tots per igual.

Les comparacions a més en els pressupostos de l'any 2002, estan absolutament viciades perquè ja hagueren de reconéixer que havia una correcció, curiosament d'errors, en la qual la previsió inicial del 2002 ja no és creïble, perquè ha fet ahí un joc quant als números, que la veritat és que em dóna que pensar si açò comença a estendre's la quantitat d'errors que poden tindre aquestos pressupostos.

Per tant, l'origen de gran part dels diners que conformen els pressupostos, és un origen injust socialment.
I a més, preocupant, perquè si baixa el consum, que és una conseqüència lògica del procés de desacceleració econòmica en la qual estem, si baixa eixe consum, lògicament, també baixarà la recaptació pels impostos indirectes.

Però si en l'origen està esta estructura socialment injusta, també la seua distribució ho és.
L'augment de recursos destinats a concerts, tant en l'ensenyament com en la sanitat privada és absolutament escandalós.
Si la Conselleria d'Educació augmenta el seu pressupost el 5,6%, l'augment que es destina a concertar l'ensenyament privat és del 15%.
I en algunes matèries, en concret en el tema de l'ESO, del 22%.
O siga que es destinen més diners, més de tres i de quatre voltes més a afavorir increments en la concertació amb l'ensenyament privat, que en l'augment de la mateixa conselleria.
Tinguem en compte que l'any passat també hagué un augment del 15%.
Eixa dada sí que és fixa.
O siga, en el sentit de continuar afavorint això.

Que la partida més important en Sanitat siga de 44 milions d'euros, i siga per a rescatar l'Hospital d'Alzira jo crec que ho diu tot.
Es tracta de preparar un paquet que siga el més atractiu i rendible possible perquè l'empresa gestionària no.
.
.
no és que perda diners, sinó afavorir que guanye els que pensa guanyar.
O siga, que això es convertisca de veritat en la ganga per la qual en el seu dia van concursar.
I per això s'ompli, ja no solament l'hospital, sinó a més també l'atenció primària en tota la comarca.
I a més s'estén el model, un model que va en detriment de la qualitat per a la ciutadania, i que va a favor dels interessos de determinades empreses que sempre a més apareixen al voltant del poder.
Estem absolutament en contra i és una demostració del poc interés social que tenen aquestos pressupostos.

El capítol VI, d'inversions, sols puja l'1,7%.
Passa de suposar el 9,7 en el 2002 al 9,2 en el 2003.
Hi ha una baixa.
Si damunt d'això el nivell d'execució, al 30 de setembre, segons dades oficials, està al voltant del 42%, i hi ha conselleries, com per exemple, Sanitat precisament, en el 16%; Medi Ambient, el 21; Benestar Social, el 33.
Si tenim en compte que en l'any 2001 el 21% de les inversions previstes no es van executar, la veritat és que la dada és encara molt més preocupant.

Ja sabíem que el tema del deute no li preocupa al senyor conseller, per això probablement un dels seus primers objectius és haver de pagar el menys possible.
Una especialitat del govern PP és traslladar deute al futur.
A les constants operacions de refinançament -l'última estos dies per 500 milions d'euros-; es tracta fonamentalment de no pagar quan toca pagar i que això vaja ajornant-se, en este cas per al 2001.
És una declaració clara que no se té diners, no se té capital per a anar amortitzant els compromisos que en el seu moment es van prendre.
Clar, que això de 500 milions d'euros d'aquesta operació recent, és moneda menuda si tenim en compte el famós acord del Consell de Ministres de 3.
000 milions d'euros i per a pagar en trenta anys.

Per tant, jo crec que queda evident, queda absolutament clara quina és la situació d'asfíxia econòmica de la Generalitat Valenciana.
No se té diners per a tornar els préstecs que es demanen, i hi ha que constantment renegociar, que això, el venciment dels mateixos s'allargue en el temps.
Una magnífica gestió, senyor Rambla.
Vostés gasten i el que vinga darrere que pague.

I a més preocupació per cobrar?
Cap.
O siga, si ja feren l'operació aquella famosa del conveni per quasi 45.
000 milions de pessetes en l'any 99 per a quadrar el dèficit per a que no augmentara més el dèficit.
Eixe conveni on està?
O siga, ni està ni se l'espera.
Segurament hi haurà que establir alguna recompensa per al que puga aconseguir que eixe conveni s'execute.

I el deute de l'Insalud?
Més de 100.
000 milions de pessetes -dades de la Sindicatura de Comptes-, que des de l'any 1990 a l'any 2000 estan ahí, pendents de cobrament.
Que segurament no es cobrarà mai res.

Què passa en les empreses públiques de la Generalitat Valenciana?
Quin gran invent, s'ha de reconéixer, per a balafiar diners, eh?
Això, hem de felicitar-los, eh?
En l'any 2003 disposaran d'un pressupost de 2.
055 milions d'euros, un 10% més que en l'any 2002; són una Generalitat Valenciana-bis.
Les conselleries per una banda, les empreses públiques per altra.
Unes empreses on se treballa amb molta comoditat per al partit del govern, evidentment.
Hi ha molt poca informació.
Molt poc control.
Són uns nius d'enxufament, un pou sense fons a l'hora de cremar diners públics.

En l'any 2003, per si faltava alguna cosa, se'ls autoritza que s'endeuten en més de 575 milions d'euros més.
Hi haurà alguna empresa d'estes que ja no sabrà com balafiar eixos diners, perquè és que ja, jo crec que ja se li ha acabat la imaginació.
O siga, aixina i tot ja vorem què és el que passa.

El deute previst per al 31 de desembre del 2003, és que estes empreses arriben a un deute de més de 3.
300 milions d'euros.
Preocupació?
Cap.
Res.
Això va estupend.
Si s'han inventat per a això.
Estan complint el seu objectiu.

Plans de sanejament d'aquestes empreses?
Pla d'intentar racionalitzar la despesa, el funcionament?
Res de res.
En tot cas, si se pot privatitzar alguna perquè algú té interés en aprofitar la molla d'eixa empresa i nosaltres quedar-nos l'os, doncs, tirem endavant.
El cas de Radiotelevisió Valenciana podria ser una d'eixes característiques.

Per cert, ¿com se conjuga això de defensar el dèficit zero i l'estabilitat pressupostària, que fa un moment el senyor conseller ens ha dit, amb esta situació en les empreses públiques?
O això és una mostra d'això que es diu la centrifugació del deute, amagar deute?

Mentrestant, la Generalitat Valenciana, jo crec que és evident la situació econòmica en la que està.
O siga, no se té liquidesa per a funcionar.
Les operacions de tresoreria cada volta són més freqüents.
Hi ha una situació de fallida tècnica, es diga el que es diga.
Hi ha departaments que cobrar d'ells arriba a ser quasi un miracle.

En el tema de sanitat, per exemple, a finals d'octubre el deute superava els 300 milions d'euros als proveïdors i tenia un retard d'un any i mig a l'hora de pagar a eixos proveïdors.
Però, clar, això no és res.
El conjunt de la Generalitat Valenciana, a 30 de setembre de 2002, deu més 934 milions d'euros.
Costa pagar.
I si costa pagar, o bé és que no es vol pagar, que jo m'imagine que no aniran els tirs per ahí perquè caldria qualificar això d'una altra cosa, o és la veritat, que no es tenen diners perquè eixos diners s'han dilapidat en altre tipus de coses.

Per tant, davant d'aquesta situació, home!
, no és estrany, no és estrany l'intent de la conselleria de facilitar, mitjançant l'oportuna modificació legislativa, que els interventors de la conselleria puguen passar a la Sindicatura de Comptes.
Açò em recorda a allò de «Yo me lo guiso, yo me lo como«.
O siga, si és que segurament ha d'haver ahí tal embolic… I el millor és que siga gent de confiança la que controle i la que fiscalitze eixos comptes, perquè, pel contrari, algun dia no se sap què podrà passar ahí.

Com es pot parlar d'un pressupost que té un component social tan gran després del que hem dit nosaltres, després de comprovar partides, per exemple, com les de Benestar Social, que tenen una reducció directament proporcional a la reducció en el pes polític que té este conseller.
I això anem a pagar-ho tots en qüestions, per exemple, d'ajudes a famílies sense recursos.
Ja sabem que per decret s'ha decidit…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Oltra, vaja acabant.

El senyor Oltra i Soler:

…que hi ha menys pobres a la nostra comunitat.
Què és el que està passant, per exemple, en Presidència de la Generalitat ValencianaÂ ?
Que continua acaparant uns pressupostos monstruosos directament o via la seua sucursal, que és la secció 20, despeses diverses, que augmenta d'una manera disparatada i disposa d'unes possibilitats absolutament injustificables.

Nosaltres, lògicament, davant d'aquesta -m'he quedat sense temps-, davant d'aquesta situació crec que el més just, el més correcte seria demanar que el senyor conseller retirara aquestos pressupostos i tornara a presentar a aquestes Cortes un altre model de pressupost més ajustat a la realitat previsible i més ajustat a la necessitat de tots els valencians i valencianes.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat, senyor Oltra.

Per a torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Ramírez.

El senyor Ramírez Sorribes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señores consellers.

Señor Oltra, he estado escuchando con mucha atención su intervención y, sinceramente, lo primero que se me ocurre preguntarle es: ¿No se siente usted agotado?
¿No está su grupo cansando?
Porque todos los años las mismas premisas y los mismos calificativos en comisión, en pleno, en ruedas de prensa… Tópicos y fórmulas vacías y ninguna propuesta.

Mire, son ustedes la expresión del teatro del absurdo, del antiteatro, de la antipolítica.
No tiene de verdad ningún sentido lo que dicen.
Otro presupuesto más.
Lo dejamos pasar sin aportar nada.
Hacen como las norias de los parques de atracciones, eso que a ustedes les gusta tanto.
Y con eso no estoy queriendo decir que ustedes hagan una oposición de feria.
¡Dios me libre!
Pero, las norias giran, y giran, y giran,  y perduran en el tiempo, cambian de propietarios, pasan de padres a hijos, cambian de ciudad, pero la atracción es una rueda, siempre está en el mismo sitio.
Y hasta los niños pequeños saben cuando van a una noria que es siempre lo mismo.
Y eso es lo que les pasa a ustedes.

Mire, permítanme que utilice para mi intervención el texto de su enmienda a la totalidad.
Y la primera razón que aducen para solicitar la devolución de este presupuesto es que consideran estos presupuestos perjudiciales a los intereses generales de las valencianas y de los valencianos.
¿Perjudiciales?
¿Perjudiciales para quién?
¿Para qué valencianos y para qué valencianas?
¿Se está refiriendo, señor Oltra, usted, al millón de valencianos que son beneficiarios de nuestro régimen de prestaciones sociales?
Un millón.
 ¿O a lo mejor se está refiriendo usted a los 150.
000 valencianos que se han podido acoger al plan de choque de la sanidad, y poder ser operados, y poder ser atendidos y marcharse de las listas de espera?
No sé.
Quizás, a lo mejor, ustedes se están refiriendo a esos valencianos habitantes de la comarca de la Ribera, 230.
000 habitantes, que antes no tenían un hospital donde ir y hoy lo tienen.
Perjudicial, ¿para quién?
¿Perjudicial para las más de 106.
000 familias que han podido disfrutar de una vivienda a través de los beneficios financieros que la Generalitat ha establecido en el Plan de la vivienda?
¿Perjudicial para los niños y niñas de nuestra comunidad que van a poder tener mejor educación en mejores colegios a través de las 445 actuaciones que se están haciendo en materia escolar?
¿O a lo mejor se está usted refiriendo al conjunto de todos los valencianos, pero especialmente a los discapacitados que van a tener una rebaja fiscal, es decir, un ahorro de más de 714 millones de euros y, por lo tanto, van a poder vivir mejor?

No, señor Oltra, no.
No se confunda.
Lo perjudicial para los valencianos es otra cosa.
No es eso.
Mire, lo perjudicial para los valencianos es, por ejemplo, negarse a que venga el agua a nuestros campos y a que se mejore el nivel de vida de nuestros agricultores.
Y lo malo para los valencianos es que además haya un partido político que esté pagando autobuses para engrosar esas 30 personas que están viniendo hacia Valencia a protestar.
Eso es lo malo para los valencianos.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

Y mire, también lo perjudicial para los valencianos, voy a decirle otra cosa, es negarse también a que estemos mejor comunicados con Madrid, por ejemplo, oponiéndose a que venga el AVE.
Eso sí que es dañino y contraproducente para todos, señor Oltra.
Y eso, señor Oltra, eso es la alternativa de ustedes.
Eso es la alternativa de Esquerra Unida.

Nos dicen que este presupuesto parte de una situación económica irreal.
Aquí a mí me da la sensación de que ustedes están confundiendo sus deseos de que todo vaya mal con la realidad, el ser con el deber ser.
Y, en cualquier caso, señor Oltra, al afirmar que partimos de una situación irreal a mí me da la sensación que lo que refleja es la escasa valoración, la escasa confianza que ustedes tienen en nuestras posibilidades y en la sociedad valenciana.
¡Claro que para tener confianza en los demás primero hay que tener confianza en uno mismo!

Y hablamos de una sociedad valenciana, quiero recordarles, señorías, que les hablo de una tierra que ha sido capaz de crear más de 465.
000 puestos de trabajo en los últimos siete años del gobierno del Partido Popular, 465.
000 nuevos empleos, que ha sido capaz de reducir a un 70% el paro juvenil, que ha sido capaz esta tierra y esta gente de reducir un 50% el desempleo femenino, que hemos sido capaces de pasar del 16,7% de paro al 6,7…, a prácticamente 7 décimas del pleno empleo.
Y eso lo hemos hecho nosotros.
Lo ha hecho la sociedad valenciana.
Y nos referimos a una economía como la nuestra que ha crecido en los últimos años siempre por encima del 3%, y siempre, como mínimo, dos décimas más de lo que lo ha hecho el conjunto del Estado.

Por lo tanto, podríamos decir que parece lógico que si, por un lado, tenemos confianza en nuestra economía, por otro lado hemos crecido siempre por encima del 3 y, además, lo hemos hecho siempre dos décimas por encima de la media nacional y, además, tenemos estudios que así lo corroboran incluso y que nos dicen que vamos a crecer todavía más, en el orden de un 3,4, parece lógico que podamos afirmar con cierta prudencia que decir que vamos a incrementar nuestro producto interior bruto en un 3,2% parece que es ciertamente prudente.

Pero, mire, aquí lo que en definitiva enfrentamos es el análisis de un gobierno, del gobierno popular, que ha conseguido en los últimos años superar las expectativas que se tenían en cuanto a crecimiento año tras año, enfrentamos ese modelo frente al modelo de Esquerra Unida cuya credibilidad se basa única y exclusivamente en haberse equivocado año tras año, presupuesto tras presupuesto, en sus predicciones.

Nos dicen también como argumento o nos dan como argumentos para que el gobierno retire este proyecto de presupuestos que se trata de una propuesta meramente electoralista, que esto está hecho simplemente para ganar unas elecciones.
Mire, señor Oltra, las elecciones son en el 2003, falta todavía un trecho, faltan siete meses, y siete meses en política es un gran trecho.

Mire, yo quiero decirle que serán electoralistas o no -yo ahí no quiero ni entrar-, pero, quiero dejarle, eso sí, una cosa clara.
El partido Popular es un partido serio, es un partido comprometido con los ciudadanos, comprometido con nuestros vecinos y nuestras vecinas, con nuestras familias, con nuestros hijos, incluso con ustedes, y estar comprometido significa cumplir.
Y en esta legislatura -quiero recordarle- el Partido Popular prometió que iban a crearse 150.
000 puestos de trabajo nuevos.
Y hoy, a siete meses de la finalización de la legislatura, nos encontramos con que estamos ya con una creación de empleo de 218.
000 personas, estando, además, a la cabeza, a la cabeza de la contratación indefinida.
Prometimos también que íbamos a apoyar a los pequeños y medianos empresarios.
Y, mire, desde el año 1995 hasta ahora, es decir, durante los siete años de gobierno popular, se han creado casi 47.
000 empresas nuevas.

Y mire, prometimos, además, que íbamos a diseñar el mapa escolar.
Y lo hicimos.
Y prometimos, además, que íbamos a llenar de contenido ese mapa escolar construyendo colegios, construyendo institutos públicos.
Y lo estamos haciendo.
Cuando finalice esta legislatura, y estos presupuestos son el reflejo claro, el mapa escolar estará completado.

Dijimos también y prometimos que íbamos a completar las  240 zonas básicas de salud pública y con este presupuesto, que usted critica y que lo califica de electoralista, va a estar ejecutado el 99% de esa propuesta, en un sistema, además, de sanidad pública, gratuita, universal y de calidad.

Nos dicen también que se trata de una propuesta -y aquí me gustaría resaltar este punto-, una propuesta regresiva socialmente.
Y permita, señor Oltra, que me detenga aquí, me detenga aquí porque no consigo entender el término «regresivo socialmente«.
Mire usted, si está queriendo decir que el presupuesto del gobierno popular no apuesta por el gasto y la protección social, yo le pregunto: Invertir o destinar tres de cada euro del presupuesto, es decir, el 76%, en políticas sociales, ¿le parece a usted suficientemente social o no?
Que las consellerias o las áreas de Bienestar Social, de Sanidad o de Educación sean las que registren un mayor incremento, y, consecuentemente, el crecimiento económico que disfrutamos beneficie al conjunto de la sociedad y haya una distribución más equitativa de la renta y de la riqueza, ¿le parece a usted una política avanzada o una política regresiva?
Destinar más de 22 millones de euros a la ayuda al Tercer Mundo, ¿le parece a usted solidario y progresista o le parece a usted conservador?
¿Qué calificación le merece que en el presupuesto haya, por ejemplo, un incremento del 29% en las políticas del fomento del empleo estable?
Y podría seguir, y seguir, y seguir hablándole del apoyo a empresarios y a autónomos, le podría hablar del incremento del 21% del Plan de igualdad de oportunidades, es decir, le podría hablar de muchísimas cosas.

Por tanto, señor Oltra, yo no entiendo qué está usted queriendo decir con  esto.
Donde sí podríamos estar de acuerdo es si lo que usted está queriendo decir al hablar de regresivo socialmente, al calificar así la propuesta de presupuestos, insisto, donde sí podríamos estar de acuerdo es si lo que usted está queriendo decir es que este presupuesto y estas medidas ahondan en la crisis del socialismo como filosofía política y como modelo de gobierno.
Y ahí sí que estaríamos de acuerdo.
Pero, debo decirle que esto no lo digo yo.
Es que esta crisis del socialismo como modelo de gobierno y como filosofía política -que quiero entender que usted está diciendo- se está comentando en toda Europa.
Parece que es una idea que en todos los países avanzados parece que está calando.

Y, por último, señor Oltra, ustedes dicen que estos presupuestos apuestan por la privatización -de nuevo la privatización- de las áreas esenciales.
Yo creo que este debate… deberíamos tener un poquito más de tiempo para ahondar un poco en qué creen ustedes que es esto de la privatización.
Y hablan fundamentalmente de privatizaciones en Sanidad y privatizaciones en Educación.

Mire, en Educación, por ejemplo, debo decirle que.
.
.
habla usted de conciertos.
.
.
El conseller de Educación y Cultura ya se ha desgañitado en todas las intervenciones en poderles a ustedes explicar que no es que haya más conciertos, que los conciertos que hay y si aumentan este año van a ser por una razón muy sencilla, única y exclusiva: una vez completado el mapa escolar y una vez la oferta de educación pública esté completada, lógicamente tenemos que seguir avanzando.
Y se puede seguir avanzando apoyando también a la iniciativa no estrictamente pública, permitiendo y teniendo como principio que consagra todo esto la libertad de elección de centro.

Por lo tanto, señor Oltra, olvídese de la privatización de la educación.
Eso es un tópico que ustedes utilizan de forma recurrente y que de verdad no sé si es que no hemos sido capaces de explicárselo o es que ustedes no quieren entenderlo.
Me parece que será más bien esto segundo.

Y ustedes hablan de privatizaciones en Sanidad.
Mire, usted sabe que el proyecto más importante que hay hoy en los presupuestos de la Generalitat Valenciana en materia sanitaria es la construcción del Hospital de La Fe.
Usted sabe el Hospital de La Fe con qué dinero se va a construir, con dinero público.
Usted sabe, además, que todos los hospitales de la Comunidad Valenciana, incluido el hospital de Alcira, usted sabe que es de titularidad pública.
Es decir, es de la Generalitat Valenciana.
Y usted sabe, además, y eso les duele, que el modelo sanitario valenciano está siendo copiado en toda España pero especialmente por aquellas comunidades gobernadas por partidos de izquierdas.
Por lo tanto, señor Oltra, no será tan malo como ustedes dicen.

Y, además, de lo que se trata -y eso es algo que ustedes no han conseguido entender todavía- es que podamos aunar todos los esfuerzos públicos y privados, ¿en qué?
, en hacer que nuestros ciudadanos tengan una Sanidad y una atención sanitaria mejor.

Mire, yo no voy a calificar su intervención como usted hace en algún artículo donde siempre nos dice que siempre utilizamos dos argumentos.
O dice que nosotros o bien les criticamos porque ustedes hacen una política destructiva.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Ramírez, vaja acabant.

El senyor Ramírez Sorribes:

-Acabo, señor presidente- .
.
.
incluso demagógica de lo que hace el Consell, y tampoco voy a decirle que ustedes son incapaces de reconocer los éxitos del Consell.

Mire, yo solamente voy a decirle que ustedes bajen a la realidad, bajen a la realidad de una vez por todas y no por hacer más ruido se les va a escuchar mejor.
Porque mire, hay un dicho que dice que el cántaro vacío siempre suena mucho más.

Nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Oltra, per un temps de cinc minuts i per a rèplica.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies.

Home, el senyor Ramírez ens ha portat una qüestió nova, un descobriment: que el pressupost el fa el Consell per a lluitar contra el socialisme.
Una cosa curiosa, eh?
No, no, això ha segut.
.
.
Diu: «Estaríem d'acord si fóra això.
.
.
« Mosatros no.
Pareix que és una cosa, una confessió que ha fet.
.
.
Bé, d'acord.

Ens pregunta a nosaltres si estem esgotats.
No, nosaltres no.
No estem esgotats de presentar de nou aquesta proposta d'esmena a la totalitat perquè pensem que tenim raó.
Però jo li torne la pregunta: i vostés, vostés no estan esgotats?
No estan cansats de vore's tan perfectes i tan estupends en eixe atac de narcisisme permanent que tenen, de morir d'èxit?
No estan esgotats d'això?
No estan esgotats de vore que les coses no són com vostés plantegen?
Si hi ha dades, dades oficials, eh?
, que a qui li donen la raó és a nosaltres, a l'oposició.
No a vostés.

Però l'augment del deute, això és real o no és real?
Que això.
.
.
,  nosaltres li puc dir que no controlem el Banc d'Espanya, vosté ahí no pot desmentir absolutament res perquè és una realitat.
Han duplicat, més que duplicat, el deute de la Generalitat Valenciana, i això ha segut un èxit de vostés, solament de vostés.

Vostés diuen: «Però quan parlen del tema social i tal a qui se referixen?
« Home, mos referim a molta gent i a més ho detallen.
Diu que no presentem propostes.
Al voltant de quasi mil esmenes hem presentat tots els anys.
Moltes mos han admés vostés, tres o quatre, a la millor, i a la millor de text.
Les esmenes les presentem, són vostés els qui bloquegen qualsevol iniciativa per a millorar aquests pressupostos.

Després diu que és que tot va bé, tal.
Però, vosté coneix una cosa que es diu llistes d'espera en la sanitat pública?
Jo m'imagine que a vosté, com a la majoria del seu partit, este tipus de coses no els afecten perquè per a alguna cosa manen, per a alguna cosa són qui són, tindran la seua facilitat per no dir el seu enxufe.
I estes coses segurament.
.
.
, fins i tot a la millor se creuen que no existixen o que ja s'han eliminat, però si va hui mateix.
.
.
, vaja a qualsevol centre de salut, a qualsevol hospital a vore què està passant i pregunte-li a la gent, home.
No es fixe solament amb els informes oficials que li ha passat el conseller fa una estona perquè diga el que ha dit ací.
Vaja i pregunte-li a la gent que està en eixa llista d'espera, vaja als col·legis, vaja als instituts i vorà la quantitat de barracons.
El que més ha construït fins ara el Partit Popular en temes d'ensenyament han segut barracons.
Hi ha empreses que s'han forrat solament en el tema dels barracons.

Diu que ara que tenim complet el mapa escolar.
.
.
, ah, però ja el tenim complet?
Tot un descobriment.
Jo crec que ni el conseller ho sap, fixe's.
Ara hem de continuar recolzant l'ensenyament privat.
Home, si això de l'ensenyament privat igual que la sanitat privada, això és una obsessió que tenen vostés.
I una obsessió a més amb èxit.
S'ha de reconéixer que amb èxit.
Cada volta, és cert, és més atractiu l'ensenyament privat o la sanitat privada.
Si els que ho posen tot allí per a ells.
Si és que estan incitant la gent que vaja allí.
Si és que l'ensenyament públic o la sanitat pública està en un procés de degradació absolut, absolut.
Estan vostés convidant la gent que no vaja ahí.
L'única cosa que els falta és posar el cartell -home, el cartell seria molt descarat: «No vinguen ací«.
Però, bé, a vore si ho posem tan malament, tan roín que la gent se cansa i deixa d'estar.

Home, que aposten pel tema de la vivenda.
.
.
quan les vivendes han arribat al preu disbaratat a què han arribat, que és impossible per a la gent jove que puga accedir a una vivenda, molt menys tenint en compte que la majoria de les contractacions que es fan, es fan absolutament eventuals, i li ho dic, li ho dic, en contractacions a vegades d'hores.
Hi ha centres comercials en el nostre país que contracten la gent per hores, per la vesprada del divendres i per al matí del dissabte.
Amb això es fan contractes laborals al nostre país.

I això a vostés ni els preocupa ni res de res.
Diuen: «És que partixen d'una situació irreal.
El que fem nosaltres és l'encertat.
Nosaltres som els que tenim la raó«.
I a més ho argumenten que disposen d'estudis.
.
.
Home, això ja és massa, llevat d'eixe atac de narcisisme ja no solament el 3,2 serà possible.
Crec que l'he sentit que se pot superar i tot.
Ara, deuen ser uns informes molt secrets, molt secrets -jo comprenc que siguen secrets-, tan secrets que no estaran ni escrits, perquè si estagueren escrits haurien fet una roda de premsa per a ensenyar-los a tot el món.
Segurament deu ser una qüestió més de fe, possiblement, de fe en vostés mateixos.

Lògicament, nosaltres sí que a la pregunta seua hem de dir-li que mosatros no tenim fe en absolut en vostés.
Perquè jo crec que mos han demostrat, a nosaltres i a tots els valencians, que les seues promeses quan arribaren al poder eren unes i la seua gestió està sent absolutament distinta.
I és cert, vostés estan privatitzant-ho tot absolutament.
I ho estan degradant.

Per tant, el qualificatiu de pressupostos antisocials és que es queda curt.
Vostés tindran la propaganda i fonamentalment el que tenen és la força dels vots.
I ara ens derrotaran a nosaltres, al Psoe i a tot el món.
Això no anem a discutir-ho, però que tinguen raó això és molt, molt discutible.
I li dic una cosa: nosaltres ni podem pagar autobusos a ningú que vinga.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

.
.
.
perquè per a això estem mosatros, no?
O siga que la gent vindrà per altre tipus de raons.
Però la cosa està canviant i l'última enquesta del CIS confirma eixe canvi de tendència.
Baixen del pedestal, preocupen-se més dels problemes de tots els valencians i valencianes, deixen-se eixa bombolla amb la qual es troben, que jo crec que els ha fet allunyar-se de la realitat.

El senyor vicepresident primer:

Molts gràcies, senyor Oltra.

Per a rèplica, el senyor Ramírez.

El senyor Ramírez Sorribes:

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra, es la primera vez que escucho en un Parlamento utilizar como crítica el decir que nosotros tenemos la fuerza de los votos.
Efectivamente.
Nosotros la tenemos y la tenemos por algo.
Y la tenemos porque nosotros no consideramos que los ciudadanos sean imbéciles.
Porque a veces a mí me da la sensación que ustedes sí que lo piensan.
Cuando están diciendo que este presupuesto es perjudicial para los valencianos y lo dicen año tras año y elección tras elección, el Partido Popular va teniendo más votos.
Si a ustedes les parece que es perjudicial para los valencianos y que los valencianos tienen que sentir que estos presupuestos y estas propuestas políticas les hace daño, pues es de tontos el apostar más, más y más por algo que les es perjudicial.

¿Es que ustedes no se dan cuenta de esas cosas?
Parece que no se dan cuenta.
Mire, señor Oltra, tenemos poco tiempo, pero quiero entrar en algunas cosas importantes.
A ustedes se les llena la boca hablando de deuda, hablando.
.
.
, en fin, es el mismo soniquete.
Mire, yo simplemente voy a darle algún dato, voy a darle algún dato.
¿Usted sabe cuánto supone la deuda de la Generalitat Valenciana respecto al conjunto de los ingresos?
Pues mire, le voy a poner un ejemplo de corte familiar.
Imagínese que usted invirtiera o que tuviera que gastarse en pagar una hipoteca el 4,4% de sus ingresos.
¿Le parece mucho o le parece poco?
Es decir, si usted gana 100.
000 pesetas, que usted tenga que invertir 4,4 pesetas en deuda.
Pues mire, esto es lo que hay.
Y si usted habla de deuda le podemos hablar de crecimientos de deuda.
Mire usted, en la Comunidad Valenciana, en el primer trimestre del año 2002 ha aumentado la deuda un 1,87% en términos absolutos.
¿Sabe, por ejemplo, Baleares, que gobiernan ustedes, en cuánto ha aumentado?
El 20%.
(Remors) Vamos a ver, en todas las casas cuecen habas, pero es que en la suya más.

Nos dice usted, además, hablando por ejemplo de la fiscalidad que se han aumentado los impuestos directos, los impuestos indirectos.
.
.
Mire usted, no se ha aumentado ni un solo impuesto.
Dígalo claro.
Una cosa es que se aumente la recaudación porque hay mayor actividad económica, pero los impuestos de forma nominal no se han subido.
Es que se han bajado, señorías, se han bajado los impuestos para todos los valencianos.
714 millones de euros que vamos a tener más en los bolsillos y no va a tener la administración pública.
Vamos a tener 714 millones de euros más.
No se ha subido ni un solo impuesto.

Mire usted, nos dice también, nos habla usted, por ejemplo, de las inversiones.
El presupuesto de inversiones de este año, señorías, es el segundo que más aumenta de los últimos 11 años.
El segundo ejercicio que más aumenta en los últimos once años.
Luego permítame que le diga que ustedes utilizan los datos de una forma ciertamente torticera.

A mí hay cosas que me resultan bastante paradójicas.
Yo, por ejemplo, he tenido la curiosidad de ir a su página web cuando ustedes hablan de Educación, y dicen: «Hay que invertir más endeudándose menos«.
¿Eso qué significa?
Si tengo que tener más dinero y me endeudo menos y tengo menos ingresos para actividad, significa aumentar los impuestos.
Esa es su propuesta.
Aumentar los impuestos de todos los ciudadanos.
Es decir, tener más dinero aumentando los impuestos.

Hablan ustedes de déficit cero, de estabilidad, pero si es que, señor Oltra, ustedes votaron en contra de la Ley de estabilidad presupuestaria en el Congreso de los Diputados.
Dígalo claro: «A nosotros nos gusta el déficit, queremos déficit«, porque eso es lo que ustedes están proponiendo.
(Remors)

Mire, señor Oltra, yo creo que aquí al final el camino se hace andando, y el camino se hace gobernando.
Y ustedes hasta hace bien poquito, hasta hace muy pocos meses, digamos que no podían tener una experiencia de gobierno en ninguna parte de España… bueno, en algún ayuntamiento, pero en ningún otro sitio más.
Entonces, ya tenemos los ejemplos.
Ya tenemos la prueba del algodón de Izquierda Unida gobernando.
Tenemos a Izquierda Unida gobernando en el País Vasco, siendo coaligado de un partido absolutamente sectario y que no condena el terrorismo.
Esos son ustedes, los socios de ese partido.
Luego tenemos la primera prueba de gobierno.
Y la segunda prueba de gobierno, ¿sabe dónde está?

El senyor vicepresident primer:

Señor Ramírez, vaya terminando.

El senyor Ramírez Sorribes:

Acabo, señor presidente.

Mire, la segunda prueba de gobierno está Baleares.
Cuénteles usted, pregúnteles usted a los empresarios de Baleares cómo están con su gobierno.
Mire las últimas encuestas del CIS, que a usted le gustan tanto, mire cómo sube el Partido Popular.
¿Sabe usted cuál es la comunidad autónoma que tiene menor presupuesto por habitante?
Baleares.
¿Sabe quién gobierna en Baleares?
Ustedes.
(Remors.
Alguns aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ramírez.

Per a la fixació de posició dels altres grups parlamentaris, com no hi ha cap de manifestació del Grup Mixt, el Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Señor presidente.

Solo para hacer constar que mi grupo va a apoyar esta propuesta y ahora próximamente explicará los motivos.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Senyories, anem a començar la votació.
S'inicia la votació.
El resultat és el següent: presents, 80; afirmatius, 36; no, 43; nuls, 1.

Senyories, passem al tercer punt de l'ordre del dia, debat de totalitat del Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana de l'exercici 2003, que és l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula l'il·lustre diputada senyora Cristina Moreno.

Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a  l'exercici 2003.
Esmena a la totalitat presentada

pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

La senyora Moreno Fernández:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

En nombre de mi grupo voy a defender la retirada del Proyecto de ley de presupuestos para el próximo año, unos presupuestos que son increíbles, y no por prodigiosos sino por inverosímiles, puesto que se basan en un escenario macroeconómico totalmente absurdo e insensato.

Son unos presupuestos que ahondan en la senda de la insolidaridad y de la privatización comenzada en el año 1995, despreciando, un año más, la apuesta por la inversión en el futuro para la mayoría a costa del beneficio rápido de unos pocos.

Son unos presupuestos irreales, puesto que quieren dar apariencia de equilibrio presupuestario sobre la base de artificios contables.

Señoras y señores diputados, estas palabras que acabo yo de decir figuran en el Diario de Sesiones del debate a la totalidad del año pasado.
Son las mismas palabras, los mismos argumentos que nos valen hoy este año para los presupuestos del 2003.
Porque el presupuesto del 2003 que ha presentado este gobierno interino son unos presupuestos que únicamente se han limitado a gestionar de forma deficiente el presente actual, no han apostado ni un solo céntimo de euro por un proyecto de futuro, por un nuevo futuro para nuestra comunidad.
Por eso nos valen las mismas palabras que utilizamos el año pasado.
Porque estos presupuestos son el reflejo claro de un gobierno agotado, un gobierno que ya no tiene ideas.
Y también son el reflejo de un presupuesto sin dinero, un presupuesto lastrado por la deuda, la deuda que ha generado el Partido Popular en sus ocho años de gobierno.

Y mire, a lo largo de toda la mañana hemos oído distintos argumentos.
Hemos oído a un conseller que ha hecho una exposición larga -perdóneme conseller-, también tediosa, donde usted, como siempre, ha dicho sus verdades a medias y ha silenciado lo que a usted le ha interesado.
Y hemos oído también los argumentos del Partido Popular, y miren, señores del Partido Popular, desde el máximo respeto a los portavoces del Partido Popular, decirles que yo, oyéndoles, he recordado que hoy es el Día Internacional del Niño.
Hoy ustedes han sido auténticos inocentes.
El Partido Popular ha demostrado que se cree sus propias mentiras.
O quizá, lo que es peor, que no es consciente de que les han mentido.

Yo creo que es eso lo que les ocurre a ustedes, señores del Partido Popular.
Ustedes tienen un argumentario que se les da desde la Conselleria de Economía y ustedes se lo creen.
Si ustedes hubieran visto ya no solo el color de las tapas de los presupuestos sino que hubieran entrado dentro, verían que no son verdad las cosas que usted dice.
Por eso yo emplazo ahora mismo, y lo emplazo ya, a pesar de la hora y a pesar de la mañana, a que el conseller de Economía suba ahora aquí y explique lo que todavía no ha explicado, ni en estas Cortes ni a la sociedad valenciana, que suba ahora aquí si quiere, si se atreve, si puede, si le dejan, que suba ahora aquí y que diga por ejemplo, que diga de una vez esos informes que dice que tiene, que dice que los tiene él, que dice que los tiene el señor presidente, que el ministro este que viene todos los días también dice que los tiene, son incapaces de presentar.
No existen, señores del Partido Popular, no existe ningún informe.
Y eso no es bueno para nosotros, y eso no nos gusta, pero esa es la realidad.

A nosotros nos gustaría también creer que nuestra economía va a crecer por encima de todas las medias, pero esa no es la realidad, no existe ningún analista que desde el mes de junio diga que la economía va a crecer por encima ya no del 3, sino ni siquiera del 2,7, del 2,8.

Yo emplazo al señor conseller de Economía o a cualquier miembro de su gobierno a que suban aquí a esta tribuna y que digan que son conscientes de que les van a hacer a todos ustedes votar un presupuesto que saben y conocen que tiene una ilegalidad manifiesta, que lo saben y lo conocen, y ustedes van a hacer que les voten que sí.
Y yo creo que el Gobierno debería subir aquí y explicárselo, y decirles que es que el Gobierno piensa que, como es una cuestión de forma, que total es que la Agencia Valenciana de Turismo la han adscrito donde no toca, piensan que al final el Partido Socialista no recurrirá, y por eso, total, da igual.
Ilegalidad manifiesta, reconocida por el Gobierno, ilegalidad manifiesta, de paso decimos si consentida por ese interventor al cual se le hace una ley especial, un cambio en la ley especial, para eliminar la incompatibilidad, para que pase directo de interventor a síndico.

Creo que el señor conseller, cualquier miembro del Gobierno, debería explicarles a todos ustedes, señores del Partido Popular, que van a votar y que salen por sus calles con sus vecinos, con sus ciudadanos, como ustedes decían antes, que salen y les dicen que el Partido Popular es el rey del equilibrio presupuestario, y que la deuda es asumible, hemos oído.
No, señores del Partido Popular, que alguien les explique a ustedes por lo menos, ya que a nosotros no, pero que explique a ustedes para que luego ustedes lo expliquen a la sociedad, si es ese el mecanismo, que alguien les explique que el 2 de agosto el Gobierno de la nación tuvo que realizar una operación de salvamento, sí, sí, no se sorprendan, una operación de salvamento y autorizar la emisión de deuda en la Comunidad Valenciana por valor de 3.
200 millones de euros, 3.
200 millones de euros.
Hay que repetirlo.
Son euros.
En pesetas, más de medio billón, con be de barbaridad, más de medio billón.
A devolver en treinta años.
Es una auténtica operación de salvamento como la que realiza el Fondo Monetario Internacional en Brasil o en Argentina, es lo mismo.
Y eso es lo que ha hecho el gobierno del Partido Popular.

Y sobre eso, y que se ría el señor conseller lo que quiera, sobre eso ni el conseller de Economía ni el ministro que viene que antes era presidente, ni el presidente actual, han dicho absolutamente nada.
Estas Cortes deberían conocerlo, y hoy es el momento, señor conseller.
No se ría, suba usted aquí y explíquelo.

Puede también subir, y si tiene argumentos subir y explicarnos la operación publicada esta semana en el Diario Oficial por la cual el Instituto Valenciano de Finanzas emite deuda por 500 millones de euros.
En un año, quiero recordar, donde ustedes también, como siempre, se comprometieron el año pasado al equilibrio presupuestario.
Ustedes decían que no iban a emitir deuda.
Ustedes decían incluso «para chulos, nosotros; vamos a amortizar«.
Ustedes dijeron en el debate del año pasado: «es el primer año donde se amortiza deuda«, y ahora mismo han justificado que qué poquita deuda hay, ahora mismo, el portavoz ha dicho: «fíjense si es poquita, si es solo un pico«.
Esta semana han publicado 500 millones de euros.
Y, señor conseller, usted y yo sabemos que lo han publicado a su pesar y en su contra, porque ya ha intentado usted que no se publicara.
Pero, evidentemente, la ley es para cumplirla, para todos, y a su pesar y a su contra, aunque haya sido un mes después, se ha publicado una emisión de 500 millones de euros.
Y, ojo, 500 millones de euros, 400 de ellos, más de 400 de ellos, destinados a pagar deuda que vencía en noviembre o diciembre, este mes, el mes que viene, y que no había dinero para pagarla, más de 400, muchos más de 400 millones de euros.

Y ustedes nos hablan en estos presupuestos de crecimiento, equilibrio presupuestario.
Ya se ha dicho aquí que equilibrio presupuestario, si las empresas públicas se endeudan, ustedes autorizan este año a endeudarlas en 875 millones de euros.
¡Qué ejercicio de fe más difícil de pedir por parte de aquellos de este gobierno que han perdido ya toda la credibilidad durante sus años de gestión!
Porque por mucho que ustedes se empeñen en decir que nosotros siempre decimos lo mismo, es evidente, y se lo he demostrado, la oposición dice lo mismo, pero es que ustedes año tras año demuestran que la oposición tiene razón, año tras año demuestran que el crecimiento económico no es el que ustedes dicen, por desgracia para todos nosotros.
Igual que la ola socialista sube, y aunque no les guste, por desgracia para todos nosotros la senda para abajo del crecimiento de la economía también es real, y repito que por desgracia para todos nosotros.

No hay absolutamente nadie, señor conseller, no hay absolutamente ni una sola agencia de calificación de las que le gustan a usted, ni una sola institución seria que asuma y que hable de un crecimiento positivo para el 2003, ni una.
Por eso ustedes, a pesar de que mienten a la sociedad valenciana, no pueden sacar los papeles, porque ustedes, por mucho que pretendan continuar con el «todo va bien« enmascarando los problemas, no pueden negar la evidencia.

Mire, señor conseller, usted puede empeñarse en que el Instituto Valenciano de Estadística haga todas las correcciones que tenga que hacer, pero esta, si quiere usted mirarla la mira, y si no, lo miran el resto de los compañeros del Partido Popular, esta es la gráfica donde se demuestra la evolución de las exportaciones valencianas, desde el año 1972 hasta el 2000, con las correcciones, como usted quiera, señor conseller.
Es indiscutible.
Vamos a la baja.
Y ante eso, un gobierno o reacciona y pone medios o cierra los ojos y se empeña en negar la realidad.
Dicho sea de paso, en eso usted es maestro.

Yo tenga clavada en la mente.
.
.
Ustedes hablan mucho del pleno empleo, porque además, ¿cómo alguien en su sano juicio puede criticar estos presupuestos que se destinan al empleo?
Eso lo han dicho ustedes.
Y hablan de la creación de empleo.
¿Y por qué no hablan de que la Encuesta de Población Activa de este trimestre ha certificado 24.
000 parados más en un año?
24.
000 parados más en un año.
A esos señores, que, como decía el portavoz del PP, tienen ojos, cara, nombres y apellidos, a esos señores no les valen los titulares tramposos del conseller de Economía.
El cien por cien de los nuevos asalariados en la Comunidad Valenciana en el último año son indefinidos.
Eso lo ha dicho el conseller de Economía, en papel oficial.
El cien por cien de los nuevos asalariados.
Yo, desde luego, conozco a muchos, sobre todo a muchos jóvenes, seguro alguno de estos estudiantes por ahí, que estarán pensando que por qué no les ha tocado a ellos ese cien por cien, que son todos, señor conseller.

Pero cuando yo creía que eso ya sería suficiente encuentro otra, recientita, del 19 de octubre, suya también: «la Comunidad Valenciana concentra el 66% del total de los nuevos contratos indefinidos creados en el año«.
Trampa, señor conseller, trampa, porque usted juega con los números.
¿Y por qué no dice la verdad?
La que usted sabe y la que yo también.
5.
264 contratos indefinidos en los nueve primeros meses, 5.
264 contratos, sobre 1.
061.
471 contratos.
5.
200 fijos sobre 1.
061.
000 contratos indefinidos.
¿Es para hacer titulares, señor conseller?
¿O es para ponerse a trabajar en serio en materia de empleo?
Y esas son algunas de sus trampas.
Podríamos continuar haciendo muchas, podríamos continuar.

Pero, mire, usted se ofendió mucho en la comisión cuando un miembro de la comisión le comparó con los ejecutivos de Enron, usted se enfadó mucho.
Pero usted ha hecho lo mismo, usted ha hecho lo mismo que hicieron los ejecutivos de Enron, esconder la información.
Y, además, señor Rambla, lo hace por las mismas razones que lo hicieron los ejecutivos de Enron.
En primer lugar, porque esperan que la coyuntura cambie y que cuando se sepa ya dé igual y ya a nadie le interese lo que usted ha hecho.
Y, en segundo lugar, porque usted ha descubierto que no pasa nada, que puede hacerlo.

Pero, mire, a los de Enron les cambio la cosa y a usted ya le ha cambiado, ya se le ha pasado el tiempo.
En primer lugar, porque la coyuntura ha ido a peor y la verdad no se ha ido sabiendo poco a poco sino que de golpe.
Cada vez es evidente, es evidente que este presupuesto, repito, es un presupuesto plagado de trampas y es evidente para cualquiera.
Seguro que ahora mismo ya, incluso para mucho de los del Partido Popular que hasta hoy mismo estaban engañados.
Pero, además, señor conseller, ya se ha acabo el aquí no pasa nada.
Usted sabe que sus días están contados, (remors) el interventor general lo sabe también y por eso pretenden usted cambiar la ley, para resguardarse en la Sindicatura de Cuentas y para resguardar a alguien más.

Dicen ustedes también que contamos con una política económica responsable.
Ustedes dicen que bajan los impuestos, ustedes dicen que más gasto social que nunca, ustedes dicen que todo es prioritario, es prioritario el I+D, es prioritaria la Sanidad, es prioritaria la Educación.
Y todo eso, además, dicen que lo hacen con equilibrio presupuestario.
Mire, señor Costa, que dice que sí, los niños pequeños dicen eso de jaja; yo le digo algo que lo puede entender todo el mundo: no es posible soplar y sorber, no es posible soplar y sorber, y por eso son mentira sus presupuestos y son mentiras todas sus prioridades.

Y podríamos hablar de lo que se plantea en el presupuesto, de cómo se plantea un presupuesto de Radiotelevisión Valenciana, como si no pasara nada, a la vez que la están vendiendo, y de cómo en este presupuesto que ustedes, señores del Partido Popular, van a votar, a la vez que están vendiéndole  la televisión valenciana no se sabe a quién, la están autorizando a endeudarse en 125 millones más y a corto plazo más todavía, por si acaso da tiempo a aumentar un poco la deuda antes de que lo vendan.
Estamos hablando de un presupuesto donde un año más se potencia la educación concertada sobre la pública, donde se dejan desasistidas más de 100.
000 personas a las que no se les da con todas las necesidades sociales que se tienen que cubrir, donde no se amplían las asistencias sociales.
Un presupuesto que a este gobierno que se reclama líder, somos líderes de todas las cosas, el presupuesto más pobre de todas las comunidades autónomas del Estado, el presupuesto más pobre por habitante; sólo Baleares le da a sus ciudadanos menos de lo que la Generalitat Valenciana le da a los valencianos y a las valencianas.
Un presupuesto pobre no puede ser el presupuesto de una comunidad líder.
Señores del Partido Popular, ustedes nos mienten.

¿Dónde están en este presupuesto -y termino ya porque está acabando el tiempo- dónde están todas las promesas que el señor candidato, ese que sacan ustedes por la tele, va prometiendo pueblo por pueblo?

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Termino ya, señor presidente.

¿Dónde están esas propuestas?
Ustedes tienen en sus manos el Diario Oficial de la Generalitat Valenciana y ustedes tienen el presupuesto.
Si tienen de verdad ideas, si saben cómo hacerlas, su obligación es hacerlas ahora y no esperarse al mes de mayo.
¿Dónde están esas ideas, si es que existen?
Mire, señor presidente, termino ya, señoras y señores diputados, la credibilidad de estos presupuestos es inversamente proporcional a la rigurosidad de cualquier análisis sobre ellos.
Por ello, frente a la mercadotecnia popular, los socialistas queremos mandar un mensaje de esperanza a los valencianos, y un compromiso de futuro con los valencianos.
Nosotros sí queremos comprometernos con los valencianos.
Y el futuro, señoras y señores diputados, se mide en infraestructuras, se mide en investigación, en desarrollo, en formación; pero sobre todo el futuro se mide, se mide mirando, en primer lugar, a las personas, las necesidades de las personas.
Así es como se mide el futuro.
Y a las personas, a los valencianos y a las valencianas, estos presupuestos le dan la espalda.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Per a torn en contra, té la paraula l'il.
lustre diputat Senyor Costa.
(Pausa) Cuando quiera, señor diputado.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Moreno, lo primero una precisión.
Las propuestas del candidato, que yo me brindo a ofrecérselas, están en el programa electoral, los presupuestos los hace el Gobierno.
El candidato hasta mayo de 2003 no va a ser presidente ni miembro del Gobierno.
Pero yo le trasladaré las propuestas del candidato.

Mire, señora Moreno, ayer se conocía la encuesta del CIS, una encuesta donde el 57% de los valencianos aprobaban la gestión del gobierno, una encuesta donde se decía que el 60,4% de los valencianos pensaba que la Generalitat ha demostrado conocimientos de los problemas de esta tierra, conocimientos en los problemas como ha sido la creación de empleo, como ha sido la Educación y como ha sido la Sanidad, lo mismo que este presupuesto, señora Moreno.
Donde el 60% reconocía que la Generalitat había tenido capacidad para defender los intereses de esta tierra: Plan hidrológico nacional, señora Moreno, AVE, señora Moreno, fondos europeos, como este presupuesto, señora Moreno.
Donde más del 55% reconocía la capacidad de diálogo de este gobierno: Avef, señora Moreno, Pavace, señora Moreno.
Y donde además se hablaba de la eficacia, un 50%, eficacia en generación de empleo, eficacia en reducción de listas de espera, eficacia en crecimiento de empleo, como dice este presupuesto.
Y el 50% creía firmemente en la honradez de este gobierno, honradez a pesar de que usted ponga en duda la honradez de algún miembro de este gobierno.

Y dicho eso, señora Moreno, le voy a decir que hoy aquí su enmienda no va solamente en contra de estos presupuestos, su enmienda va en contra del sentimiento mayoritario de los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.
Y la ola socialista todavía está a más de 13 puntos del puerto de Valencia, señora Moreno, a más de 13 puntos.
Esa es la gran diferencia, señora Moreno.
La ola socialista se encuentra bastante, bastante lejana, porque los ciudadanos piensan que debe ser así.

Pero, además, dice: gobierno interino.
Hombre, yo recuerdo el debate de los presupuestos del año 1999 donde su antecesor, un amigo mío, el señor Víctor Fuentes, dijo: «este va a ser el último presupuesto del gobierno del Partido Popular«.
Meses después, muy a mi pesar, ustedes lo hacían desaparecer de las listas y el Partido Popular obtenía mayoría absoluta.
Yo no sé si usted estará aquí o no estará aquí en el 2003, pero le garantizo que después de esto quien hará los presupuestos el año que viene será este gobierno, se lo garantizo.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

Yo creo que este presupuesto que culmina una legislatura, una legislatura de generación de empleo, a pesar de ustedes, 218 nuevos empleos en tres años y medio, 218, de los cuales más de la mitad son mujeres, que culmina una época de crecimiento estructural, ya no hablamos de crecimiento económico o coyuntural, hablamos de estabilidad en el crecimiento económico de la Comunidad Valenciana.
Más del 4% de media de crecimiento económico.
Un presupuesto que culmina una legislatura de bajada de impuestos en contra del Partido Socialista, 350.
000 millones de pesetas se han ahorrado los valencianos en estos últimos cuatro años solamente por la bajada del impuesto sobre la renta; una legislatura donde se han mejorado las condiciones de vida de los ciudadanos en la Sanidad, en la Educación; una legislatura donde los presupuestos han cumplido con su ejecución, donde los presupuestos han cumplido con el control del gasto.

Y, hombre, yo espera que antes de las elecciones, o como era el último presupuesto de esta legislatura, el Partido Socialista me dijera o subiera aquí a exponer, no solamente «esto no es verdad, esto no es verdad, esto no es verdad, esto no es verdad« sino que hablara de qué soluciones tiene, qué es lo que opina sobre los problemas de los ciudadanos valencianos.
Ni una sola propuesta de cuál debe ser el crecimiento económico, ni una sola propuesta de cuál es la política de ayuda a las familias valencianas, ni una sola propuesta fiscal, ni una sola propuesta sobre vivienda, ni una sola propuesta sobre generación de empleo.
Sólo se le conoce una idea al Partido Socialista, que es la de ponerse en contra de los intereses valencianos haciendo lo posible para que los valencianos no tengamos algo que merecemos, que nos hemos ganado y que queremos, que es el agua para esta tierra, la única propuesta ha sido ponerse en contra del Plan hidrológico nacional.

Y las críticas, las de siempre: presupuestos irreales, falsos, ficticios, fraude.
Vamos a ver.
Nadie duda, nadie duda que este año la Comunidad Valenciana va a crecer más que España y va a crecer más que la Unión Europea.
Nadie duda de que ahora generamos, en esta legislatura, 185 empleos diarios; que la recaudación se incrementa a pesar de la bajada de impuestos, porque hay más empleo, señora Moreno, porque hay más gente trabajando y contribuyendo y pagando los impuestos.
Nadie duda que aumenta la producción industrial, que aumenta la venta de vehículos, que aumentan las exportaciones, un 6,4% en lo que va de año las exportaciones valencianas han aumentado.
Todos dicen, la Ocde, el Fondo Monetario Internacional, la Comisión Europea, que el año que viene va a ser mejor.
La diferencia, señora Moreno, es que por primera vez en nuestra historia hay un cambio: en las crisis de nuestros socios antes nos iba catastróficamente mal y ahora nos va razonablemente mejor, señora Moreno.

Y, hombre, y nosotros no nos inventamos nada.
No hace falta que se lo pida al conseller, yo se lo enseño.
El informe de Hispalink de junio del año 2002.
Este informe lo que dice, señora Moreno, es que -que lo dicen entidades tan sospechosas para ustedes como 18 universidades, entre ellas la de Valencia, como son las cámaras de comercio- lo que dice es que en el año 2003 la Comunidad Valenciana va a ser la que más crezca y no un 3,2, un 3,3.
Pero como usted esto no se lo cree, no se cree lo que dicen las universidades valencianas.
.
.
Hombre, yo le diría que hiciera y que apelara un poquito a la historia económica de nuestra Comunidad.
Yo también he traído grafiquitos, se los voy a enseñar, yo he mirado los suyos, le pido que mire los míos.
Y le diré que la barra amarilla es la historia económica de los países más desarrollados del mundo; la verde es la historia económica de nuestro país, de España; y la roja, para que no digan que soy electoral, es la historia económica de la Comunidad Valenciana, la roja.

Por lo tanto, si usted no cree en los informes de expertos de las universidades, si usted no cree en nuestra historia económica, por lo menos crea en algo que nosotros desde que hemos llegado siempre hemos creído, que ha sido en la capacidad de trabajo, en el sacrificio y en el tesón de la sociedad valenciana, de los empresarios y de los trabajadores valencianos, que nunca nos han dejado mal, que nunca nos han dejado mal y a ustedes algún disgusto les habrán dado.
Por lo tanto, no me puede decir que esta comunidad no tiene un presupuesto real, creíble, duradero, porque esta comunidad, la sociedad valenciana ha hecho que así sea.

Pero queremos seguir avanzando y esa confianza se ha traducido en que hoy hay 260 municipios en pleno empleo en nuestra comunidad, 260 municipios.
¿Cuántos municipios había en el año 1995 en pleno empleo?
¿Cuántos?
(Pausa) No lo sabe.
¿Ninguno?
Pero, además, no queremos que sean solamente 260, queremos que sean los más de quinientos municipios valencianos.
Y por eso apostamos con 352 millones de euros para generar empleo.
¿Cuántos?
34.
000.
¿Usted piensa que es verdad o no es verdad?
Pues yo le diré que cuando antes había destrucción de empleo, había PIB negativos, ahora hay creación de empleo.
Y hay toda esta creación de empleo: medio millón de valencianos que han tenido un puesto de trabajo nuevo.
Medio millón.

Pero ¿esto es suficiente?
No.
Porque además también pensamos que el empleo en bruto no es suficiente sino que tiene que ser de calidad.
Y tenemos que ayudar a los sectores más desfavorecidos.
¿En cuánto?
Le diré que las mujeres ocupadas en lo que gobernamos es esta grafiquita que sube también, que es casi el 50% de esos 500.
000 puestos de trabajo.
Y ¿eso se ha hecho por el esfuerzo de la sociedad valenciana?
Seguro.
Pero también se ha hecho por los más de 2.
200 millones de euros que este gobierno ha puesto encima del mercado laboral valenciano para convertir a nuestro mercado laboral, que era el peor de España, en el líder de generación de empleo de la Unión Europea.

Por lo tanto, señora Moreno, reconozcamos ese esfuerzo.
Y lo reconocemos, y lo reconocemos de dos formas: bajando los impuestos, bajando los impuestos… Hay que recordar que la política fiscal del Partido Socialista era subir todas las legislaturas los impuestos, y en todas las legislaturas que gobernó el Partido Socialista hubo una amnistía fiscal.
Para que  lo entiendan, perdonaban a los que defraudaban y subían los impuestos a los que pagaban.
Esa era la política fiscal del Partido Socialista.

Pues fíjese usted, nosotros, nosotros pensamos que es una auténtica broma pesada que el Partido Socialista pueda decir en este país, en esta comunidad, que no se han bajado los impuestos.
Porque su enmienda a la totalidad también boicotea importantes medidas fiscales.
Porque nos ha llamado niños.
Yo no sé si seremos niños, pero lo que sí que hacemos es meter deducciones fiscales para que la gente de esta comunidad tenga más niños, porque con ustedes la familia estaba absolutamente abandonada.
Y si alguien ha protegido a los niños y a las familias ese ha sido el gobierno del Partido Popular.
Y lo hacemos (aplaudiments des d'un sector de la Cambra), y lo hacemos, (remors) y lo hacemos aplicando deducciones para fomentar los partos múltiples o las adopciones múltiples, ampliamos la deducción fiscal por familias numerosas hasta el segundo hijo, mejoramos las condiciones de acceso para el alquiler de una vivienda cuando alguien vaya a trabajar fuera.
En definitiva, mejoramos las condiciones fiscales de esta comunidad.

Pero además, como hay cuatro millones de trabajadores más y medio millón más de trabajadores en la comunidad, todos podemos pagar un poco menos para que el Estado tenga más dinero.
Estará de acuerdo con esta regla de tres.
Pues bien.
Gracias a eso, vamos a mejorar la fiscalidad de medio millón de familias valencianas, vamos a hacer que esas 50.
000 mujeres trabajadoras valencianas, que muchas veces tenían que dejar su puesto de trabajo por tener un niño menor de tres años y no poder afrontar los gastos de una guardería, les vamos a dar dinero para que puedan mantener la guardería.
Algo que ustedes nunca hicieron.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) Niños, señora Moreno, niños, señora Moreno.
O vamos a hacer, o vamos a hacer que 180.
000 pensiones valencianos que antes pagaban impuestos, no los paguen.
Y eso es política fiscal.
O algo que usted no ha dicho, que es que gracias al acuerdo que se firmó ayer hay 170.
000 pequeños comerciantes, pymes, autónomos y profesionales que gracias a este gobierno van a dejar de pagar el impuesto de actividades económicas.
Un impuesto que ustedes crearon, injusto, que penalizaba el empleo y que ha hecho que muchos autónomos tengan que cerrar su negocio.
(Remors)

Pero, claro, a mí me preocupa… porque hay un dicho que dice: «No hay nada peor que un converso«.
Y en política fiscal, todavía peor.
Y, claro, la conversión del Partido Socialista en política fiscal ha sido crear un impuesto en Baleares, que lo quiere aplicar el señor Pla en la Comunidad Valenciana; chantajear a las cajas de ahorro de Extremadura para que puedan invertir en los proyectos que al señor Ibarra le apetezca invertir, y crear un tipo único que hará que suba el tipo para los que menos tienen y baje para los que más tienen.
Esa es la política fiscal del Partido Socialista.

Hombre, voy a hablar -porque el tiempo se acaba- de la deuda.
Fíjese usted, señora Moreno.
Yo creo que usted confunde entre lo que es una emisión y una operación de refinanciamiento.
Si usted refinancia deuda que ya tiene, no emite deuda nueva.
Pero si además lo que hace es refinanciarla a unas condiciones financieras del mercado mucho más baratas… Y hablemos de la última operación, hablemos.
Euribor más 0,08 la operación anterior, y la nueva operación, euribor menos 0,01.
1,75 millones de euros de ahorro para las arcas públicas.
Y eso es responsabilidad en la gestión de la deuda.
Y lo hemos hecho, y lo digo aquí y lo mantengo, con el escrupuloso cumplimiento de la ley de estabilidad presupuestaria que ustedes votaron en contra, con el escrupuloso cumplimiento del déficit cero que este gobierno, según la ley de estabilidad presupuestaria, cumple.
Y eso nos ha llevado a que durante estos años hayamos pasado de ser la tercera comunidad en términos absolutos -más endeudada es ser la cuarta-; nos ha llevado a que pasemos de crecer la deuda un 25% a que crezca un 10%.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando.

El senyor Costa Climent:

Voy terminando, señor presidente.

Nos ha llevado a que desde el año 1996 nuestra amortización en la deuda sea siete puntos superior a la de los gobiernos socialistas.
En definitiva, nos ha llevado a tener unos presupuestos absolutamente equilibrados.

Y le voy a decir más.
El Partido Socialista, en términos absolutos, estaba mucho más endeudado que nosotros.
(Remors) El endeudamiento consolidado del año 1994 era el 9,5% del presupuesto; del año 1995 era el 8,23%.
El total de la deuda, administración ordinaria y empresas públicas, sobre el presupuesto, ¿sabe usted cuánto es eso en el año 2003?
Es del 5,7%.
Del 5,7%.
Eso es control del endeudamiento, eso es equilibrio presupuestario.

Y le voy a decir, para terminar…

El senyor vicepresident primer:

Termine, señor Costa.

El senyor Costa Climent:

La realidad es que este presupuesto presenta crecimiento económico, presenta gasto social, presenta inversión.
Y usted lo que está haciendo es planteando que el Partido Socialista es el único, el único, que se opone al desarrollo de esta comunidad.
Y ustedes, con la presentación de esta enmienda, se están oponiendo a un presupuesto que garantiza el agua, que garantiza el AVE, que garantiza la bajada de impuestos, que garantiza el pleno empleo, que garantiza una sociedad justa.
Ustedes ponen un problema para cada solución de esta sociedad, un problema para cada solución.
Y esta enmienda es un problema más que nosotros no vamos a aceptar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Costa.

Per a rèplica, la senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Costa, me reafirmo en como empecé.
Prefiero pensar que lo de usted es pura inocencia a decir que es puro desconocimiento.
Prefiero pensar y hablar de usted como inocente.

Mire, como usted ha dicho muchas cosas, y tenemos solo cinco minutos, voy a ir punto a punto todo lo que he podido tomar nota.
Chantajear cajas de ahorro.
¿Ha dicho usted no sé qué de Extremadura?
¿Lo ha dicho usted?
Aquí, donde se ha forzado a Terra Mítica, donde se ha forzado para que entren… No, ¿verdad?
Donde no se ha creado una corporación especial para financiar todas las pérdidas del ministro este que viene por aquí.
¿Chantajear a las cajas de ahorro?
(Remors) Cuando el conseller, cuando el conseller de Bienestar Social, cuando el conseller de Bienestar Social obliga a las cajas de ahorro a que financie sus programas.
¿Chantajear a las cajas de ahorro, señor Costa?
Mire, insisto, desconocimiento o inocencia.
Quiero pensar que inocencia que se crea su conseller.

La operación de 500 millones no tiene nada que ver con refinanciar intereses, señor Costa.
Que se lo explique el señor Rambla, que lo sabe él y lo sé yo.
Que en el mes de noviembre y en el mes de diciembre… (Remors) Sí, sí.
Lo sé yo, para su pesar.
Le he dicho antes que el tiempo se le acaba, se lo he dicho antes.
Para su pesar, yo sé que tiene operaciones financieras, que tenía operaciones entre el mes de noviembre y el mes de diciembre, (remors) que le vencían -griten ustedes todo lo que quieran, pero queda grabado y se me escucha-, que le vencían por 420 millones de euros.
En dos meses, noviembre y diciembre, le vencían, y cuando quiera le digo los números y dónde estaban, 420 millones que vencían y no había dinero para devolver.
De los 500 millones, 420, al menos, le vencían ahora, y es deuda que había que pagar hoy y se ha llevado al 2005.
Eso se llama aumentar la deuda.
Señora diputada, las mentiras no las dice el Grupo Socialista, no las dice.

Dice usted… y ustedes se empeñan en que bajan los impuestos.
Círculo de Empresarios, Círculo de Empresarios, no los socialistas, están hartos de decir… Círculo de Empresarios: «La inflación anula la nueva rebaja del Irpf«.
Porque ustedes, señores del Partido del Popular, ya no hablan de la inflación, y ese es el mayor impuesto que se le hace a los trabajadores en este país: la inflación.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) En tres años los precios han subido un 10%, un 10% en tres años los precios.

Las familias, que usted antes ha hecho un cántico, han perdido poder adquisitivo.
Las familias han perdido todos sus ahorros este año con ese capitalismo popular.
(Remors) No se rían, señores del Partido Popular.
Ustedes incitaron a las familias al capitalismo popular.
Y ahora que la bolsa ha perdido, ¿qué?
¿Ahora ustedes siguen diciendo que va bien?

Ustedes siguen hablando del empleo y siguen insultando a los parados, porque eso es insultar.
Porque mire, ustedes digan lo que quieran, pero no pueden hablar del CIS para lo que según ustedes es bueno -que sigan así, sigan así-, pero no pueden hablar de eso y olvidar que en el mismo CIS, en el mismo, el 66% de los españoles dicen que el principal problema es el empleo.
El 66% de los españoles el principal problema es el empleo.
Y ustedes están encantados con la gestión que han hecho con el empleo.
Sean un gobierno responsable y dejen de decir mentiras, dejen de creérselas ustedes.
No es verdad que lideremos nada.
No es verdad.
La Unión Europea, en el mes de septiembre, hizo un estudio donde creó y agrupó las regiones europeas según cinco categorías, en función del crecimiento económico… Se pone nervioso al oírlo, pero esa es la realidad.
En Europa, cuando se agrupan las regiones en función del crecimiento económico y del empleo, de cinco, estamos en la tercera división y por la cola.
En la tercera división y por la cola.
Eso no es liderar.
Eso un gobierno responsable exigiría que se preocupara por eso.
Por eso a este gobierno interino le da igual.

Tenemos informes… y usted ha sacado el de Hispalink.
¡Claro!
Si ese ya se lo dijimos en la comisión.
Es el único que hay.
Pero es un informe, que aunque lleva firma de junio, está elaborado, y ustedes lo saben, sobre datos del primer trimestre del año, donde todo el mundo pensaba que la situación económica iba a mejorar.
A partir del primer trimestre del año, la situación económica en el mundo empieza a ir a peor.
Y a partir del primer trimestre del año, todas y cada una de las instituciones serias del mundo revisan, y hasta Hispalink -ustedes saben, porque lo tienen que saber; y si no lo saben, se lo digo yo- en estos días, seguramente la semana que viene, va a presentar una nueva revisión a la baja de esas previsiones que usted ha enseñado.
(Remors) A la baja, esta semana o la que viene.
Hispalink, que era la única en vigor.
¿Quiere que le diga informes?
¿Quiere que le diga Morgan Stanley lo que dice?
¿Quiere que le diga…?
Sí.
El señor Costa me dice que sí.

El senyor vicepresident primer.

Vaya terminando, señora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Termino ya, señor presidente.

El PIB español de 2003, la previsión de Morgan Stanley, del 1,5 al 2.
Por mucho que crezcamos una décima más, el 2,1.
Hasta el 3,2 ¿cuánto van?
El Fondo Monetario Internacional, ese que según el señor Zaplana le daba para la Comunidad Valenciana no sé cuánto.
El Fondo Monetario Internacional no habla de la Comunidad Valenciana desde hace mucho, y desde luego ninguna predicción para el 2003.
Octubre de 2002, Fondo Monetario Internacional, 2,3 para España.
Aunque le dé usted una décima más a la Comunidad Valenciana, 2,4.
Hasta el 3,2 ¿cuánto va?
Comisión Europea.
¿De cuándo hablamos, de la primavera o del otoño?
Hablemos del otoño, no vamos a ser anticuados.
En otoño, 2,6.
Aunque le dé usted una o dos décimas más…

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno, vaya terminado.

La senyora Moreno Fernández:

…2,8.
Esa es la realidad, señor Costa, esa es la auténtica realidad.
Termino ya, señor presidente.
Esa es la realidad de su crecimiento económico, que no es el que dice.
Que usted dice: «¿Ustedes cuál tienen?
« Si no se trata de cuál tengamos, sino de que acertando en las previsiones, acertaremos también en los resultados, que es de lo que se trata, señor Costa.

Y termino ya.
Simplemente decirle que me parece bastante ligero el que usted nos emplace a nosotros a que digamos lo que tenemos que hacer, cuando ustedes, que están gobernando, lo que dicen que van a hacer en mayo se niegan a hacerlo ahora.

El senyor vicepresident primer:

Termine, señora Moreno.
Muchas gracias.

La senyora Moreno Fernández:

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Un momento, señor Costa.

¿La señora Montesinos pedía la palabra?
(Pausa) Muchas gracias, señora Montesinos.
(Remors)

El señor Costa tiene la palabra.

El senyor Costa Climent:

Gracias, señor presidente.

Señora Moreno, paso que me llame inocente, pero que me diga señora diputada, (rialles) esto me parece, me parece un poco excesivo.
De momento, todavía soy diputado y espero que señor.

Mire, señora Moreno, yo le he puesto sobre la mesa varios aspectos sobre el crecimiento de esta comunidad.
Le he dicho que hay un informe, que yo se lo he enseñado -se lo podría haber enseñado el conseller, supongo que no le habré ninguneado porque se lo saque yo-, que dice que la Comunidad Valenciana va a crecer el 3,3%.
Lo dice.
Y nosotros, pues dentro de nuestra razonable prudencia, marcamos el 3,2.
Un informe que se publica en junio y en diciembre, dos informes.

Pero le he dicho, mire, pero para nosotros nuestra mayor garantía del crecimiento del presupuesto es la sociedad valenciana, los agentes sociales.
¿Usted sabe lo que es esto?
Esto es el Pavace.
El Pavace, que es un acuerdo firmado por este gobierno y por los agentes sociales.
Y en el Pavace, que se está ejecutando en este presupuesto, lo que dice es que el PIB estimado para el año 2002-2004 es del 3,2%.
No he oido ni a UGT, ni a Comisiones Obreras, ni a los empresarios decir que este documento no vale, por lo tanto si vale para los agentes sociales vale para nosotros, señora Moreno.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

Hombre.
La inflación.
(Remors) El Irpf.
Mire, en cuatro años vamos a bajar el IRPF un 25%.
Vaya usted sumando la inflación a ver si llega o no llega la bajada.
Y quien ya no se va a tener que preocupar más por la inflación son los 700.
000 pensionistas valencianos, porque ese ministro que ustedes dicen que viene por aquí, el señor Eduardo Zaplana, pues les ha subido un 10% las pensiones de viudedad, un 5% las pensiones de orfandad, y un 4% las pensiones en general.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) (Remors) Esa es la realidad de la inflación, señora Moreno.

Mire, parados.
Fíjese usted, señora Moreno, que yo creo que usted sabe de esto y estoy empezando a ponerlo en duda.
Si crece el empleo es que no vamos mal.
Si además crece el empleo de las mujeres, pues tampoco creo que vayamos mal.
¿Cuál es la diferencia?
Es que en el año 1995 lo que ocurría es que en esta comunidad la gente no es que no viniera, es que se iba.
(Remors) Se iba, y aún así perdíamos empleo.
¿Sabe usted lo que pasa ahora?
Que esta comunidad está generando tanto empleo, está teniendo tanto crecimiento económico, que la gente viene a trabajar a esta comunidad.
(Remors) La gente viene a trabajar a esta comunidad, por eso mes tras mes se incrementa el número de activos en esta comunidad.
Esa es la realidad, y por eso hemos pasado de una tasa de paro del 24% a una tasa de paro del 9%.

Pero le voy a decir más, la deuda.
(Tus.
Remors) -Me estoy ahogando, sí-.
La deuda, pero no nos llame a nosotros falsos y mentirosos con el tema de la deuda.
Sobre todo -o tramposo; muchas gracias, señor Camarasa-, porque nosotros, si alguien ha puesto racionalidad, luces y taquígrafos en el tema de la deuda, ese ha sido este gobierno.
(Remors)

Mire, ustedes, en el año 1991, emitieron 55 millones de deuda, cupón cero, emisión Bullet, cupón cero; hemos tenido que amortizar 158 millones de euros.
Ustedes, en el año, concretamente en el 1992, el 24 de enero, emitieron otra Bullet por importe de 21 millones de euros; vamos a tener que amortizar 103 millones de euros.
Emisiones que su propio secretario de Estado, Manolo Conte, socialista, secretario de Estado de Hacienda, tuvo que prohibir.

Y no me hable usted de transparencia y de seriedad.
Si es que ustedes modificaban arbitrariamente, por acuerdos de gobierno el importe máximo de deuda.
Y no es eso lo peor.
Es que en el año 1993, concretamente el 24 de diciembre del año 1993, el señor Birlanga aumentó el endeudamiento autorizado en esta comunidad por 16.
000 millones de pesetas, y no lo publicó, por acuerdo de gobierno, y no lo publicó.
(Remors) Fíjese usted, pregúntele al señor Puig,…

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando…

El senyor Costa Climent:

…pregúntele al señor Puig, que era jefe de gabinete, si sabía.
Y si lo sabía, malo, porque se lo escondía a los valencianos, y si no lo sabía, menudo jefe de gabinete.
Porque el señor Puig habrá de ponerse de acuerdo.
Si el señor Puig, si él y Lerma engañaban a Birlanga, Birlanga o Lerma le engañaban a él, o él y Birlanga engañaban a Lerma.
En cualquier caso, si el señor Puig, el jefe de gabinete, lo tiene que cocinar todo, menudos pucheritos nos hacía a los valencianos.
Menudos pucheritos.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) Menudos pucheritos.

Señora Moreno, lecciones de transparencia, ninguna.
Lecciones de rigor, ninguno.
Este presupuesto demuestra transparencia, rigor, y lo que es más importante, bienestar para los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Remors)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, ilustre señor diputado.
Muchas gracias.

Per a la fixació de posició dels altres grups.
El Grup Mixt.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Crec que sobren, sobren raons, sobren raons, per votar que no a estos pressupostos, i per tant, votar que sí a l'esmena a la totalitat que ha presentat el Grup Socialista-Progressistes.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pel grup d'Esquerra Unida del País Valencià, senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies.

Anem a votar a favor de l'esmena, perquè coincidix també en els nostres plantejaments, i crec que fa falta a més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Oltra.

Senyories… (Remors) Senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.
El resultat és el següent: presents, 83; sí, 39; i no, 44.

Senyories, una vegada finalitzat el debat de totalitat sobre el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici de 2003, i rebutjades les esmenes que s'han presentat, d'acord amb l'article 125.
6 del Reglament de les Corts Valencianes, queden fixades les quantitats globals dels estats dels pressupostos, i s'obri un termini de presentació d'esmenes parcials, que només podran referir-se a l'articulat i a les seccions, i que finalitzarà el proper dia 28 de novembre.

Senyories, se suspén la sessió que res reprendrà a les quatre i mitja d'esta vesprada.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 21 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 36 minuts)

Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera, i d'organització de la Generalitat Valenciana.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt

El senyor vicepresident primer:

Senyories, bona vesprada.

Continuant amb els punts de l'ordre del dia, passem al quart, que és el debat de totalitat del Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt.

Per la possible presentació del projecte de llei per l'honorable senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, si ho creu oportú i convenient, té vosté la paraula, senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Comparec davant d'este Ple de les Corts Valencianes per a presentar, en nom del Govern Valencià, el Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de la Generalitat Valenciana.

Com ja han tingut oportunitat d'escoltar, el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'any 2003 estableix com a objectius fonamentals de política econòmica la creació d'ocupació, el foment de la despesa social, la potenciació de les infrastructures, l'impuls a la innovació i la competitivitat de l'economia valenciana i la millora de l'administració de justícia.

La consecució d'estos objectius exigeix l'aprovació de diverses normes que permeten una millor i més eficaç execució del programa econòmic del Govern Valencià en els distints àmbits en què es desenrotlla la seua activitat.
Este és el fi perseguit del projecte de llei que els presente, que, iguals que en anys anteriors, recull distintes modificacions sobre mesures referides a aspectes tributaris, de gestió administrativa, econòmica i d'organització de la Generalitat Valenciana.

A continuació analitzaré detingudament estes modificacions en les quals, com acabe d'indicar-los, es poden distingir tres grans apartats.

El primer d'ells és el que fa referència a les mesures de naturalesa tributària.
El capítol I d'este projecte de llei compta modificacions sobre la llei de taxes de la Generalitat Valenciana que afecten a la creació, la supressió i la reestructuració de determinades taxes per raons derivades de variacions experimentades per les normes sectorials dels servicis i de les diferents activitats.

Les principals novetats introduïdes són les següents: en el títol I d'esta llei s'incorpora una exempció per als impresos que el subjecte passiu obtinga d'Internet o qualsevol altre procés informàtic per a la seua formalització per via telemàtica o presencial.
Això és així perquè l'obtenció d'impresos per mitjans informàtics elimina els costos d'impressió a càrrec de l'administració i facilita el compliment de les obligacions tributàries dels contribuents.

Respecte a les modificacions efectuades en el títol III, les més importants són les relatives a la supressió de les taxes relatives a associacions i fundacions en virtut de la seua finalitat social.
Esta supressió respon al paper fonamental que estes exerceixen en la vida social, moltes vegades amb recursos insuficients.
Per això la mesura tracta d'eliminar un perjuí econòmic que estes entitats estan suportant al haver de pagar unes tarifes en ocasions molt elevades, que, d'altra banda, comporten uns costos de gestió desproporcionats als escassos ingressos per a la hisenda pública valenciana.

S'ha inclòs un nou capítol que regula les taxes en matèria d'obres públiques, urbanisme i transports per a establir la taxa per a l'accés al títol de patró de motonàutica i l'expedició del corresponent títol justificatiu, al mateix temps que s'afegeix un epígraf per a autoritzacions del transport en vehicles de transport públic de viatgers de més de nou places en l'àrea de la prestació conjunta de València.

Pel que fa al títol V de la llei, s'ha sistematitzat la regulació de determinats epígrafs de la taxa per ensenyament secundari i de règim especial, disminuint i suprimint determinades quanties.
Així mateix, s'ha creat, per una part, la taxa dels servicis del registre territorial de la propietat intel·lectual de la Comunitat Valenciana.
I, per una altra, la taxa per avaluació i certificació per la comissió valenciana d'acreditació de la qualitat en el sistema universitari valencià, a la vegada que s'ha actualitzat la tarifa per l'expedició del carnet jove.

Dins de les modificacions efectuades en la llei de taxes, s'ha procedit a la reordenació de determinades prestacions sanitàries per mitjà de la incorporació de noves tècniques assistencials, on els costos de les quals no es trobaven estimats, i s'ha substitüt la referència a l'Institut Valencià d'Estudis de la Salut Pública per la d'Escola Valenciana d'Estudis de la Salut.

Per últim, en el títol VII s'estén la taxa per instal·lacions de subministrament d'energia a totes les instal·lacions industrials per suposar el mateix cost totes elles, i es redueix un 30% la tarifa d'instal·lacions sense projecte que es tramiten per via telemàtica.

El segon capítol d'este projecte de llei, que es pot incloure en un gran bloc de modificacions de matèria tributària, conté aquelles que afecten a l'impost de la renda de les persones físiques i restants tributs cedits emmarcats dins dels objectius de política social i econòmica del Govern Valencià, plasmats en els pressupostos per al pròxim anys, de protecció integral a la família, als discapacitats, de foment de l'ocupació i de protecció i foment del teixit familiar d'empreses familiar, davall del compromís general de la millora de la qualitat de vida de tots els ciutadans.

Per tant, les principals novetats incloses en el tram autonòmic de l'impost de la renda de les persones físiques, establides com un element addicional de suport a la família i d'incentiu a la natalitat, tenen com a objectiu compensar en part les majors despeses que es produeixen per naixement o adopció múltiples o de fills discapacitats, i constitueixen una millora de la primitiva deducció per naixement del tercer i ulterior fill al permetre la deducció a partir del segon fill.

Per això s'ha millorat, en primer lloc, l'actual deducció per naixement o adopció del fill al poder aplicar-se esta mateixa deducció a partir del naixement o l'adopció del segon fill, que és a més compatible amb la resta de deduccions per naixement i per família nombrosa.

Així mateix, s'ha inclós un nou benefici fiscal a favor dels naixements o adopcions múltiples, incloent-se a l'efecte una deducció de 200 euros.
Substitueix l'anterior deducció per naixement o adopció del tercer o posterior fill.
S'aplica per cada fill nascut o adoptat durant el període impositiu.

En tercer lloc, en el projecte de llei s'ha inclós una deducció per naixement o adopció de fill discapacitat amb un grau de minusvalidesa igual o superior al 65%; deducció que arriba als 200 o 250 euros, segons que es tracte respectivament del primer o segon fill o posterior discapacitat.

També s'ha procedit a la incorporació d'una deducció per adquisició de vivenda habitual de discapacitats amb un grau de minusvalidesa igual o superior al 65%.
L'import d'esta deducció ascendeix al 3% de les quantitats satisfetes en concepte de capital.
La introducció d'una nova deducció per quantitats destinades a l'adquisició de vivenda habitual per discapacitats té com a objectiu complementar l'espectre de mesures de suport a l'accés a la vivenda que ja es recullen en la Llei 13/1997.

Finalment, s'ha inclós una deducció per arrendament de vivenda com a conseqüència de la realització d'una activitat per compte propi o d'altre en un municipi distint d'aquell en què el contribuent residisca abans, amb la finalitat de facilitar en certa mesura la mobilitat geogràfica dels treballadors.
Per això es podrà deduir el 10% de les quantitats satisfetes, amb un límit de 180 euros.

Al mateix temps, hem entés que la concreció d'estos nous beneficis feia convenient una reordenació de l'article 4 de la dita llei.
Per això hem establit un quadre estructural on queden clarament classificades les deduccions per circumstàncies personals i familiars, inversions no empresarials i aplicació de renda.

A part d'això, la resta de modificacions responen a precisions tècniques i de sistemàtica dels preceptes i, en aspectes molt concrets, a la conveniència d'adequació del text normatiu autonòmic a la normativa estatal de l'impost de la renda.

En segon lloc, l'impost sobre successions i donacions també resulta afectat.
Les modificacions introduïdes en este projecte de llei respecte a este impost establit en l'exercici de les competències que la Generalitat Valenciana té atribuïdes, en consideració a l'objectiu de protecció i foment del teixit valencià de les empreses familiars, inclouen algunes millores en les reduccions autonòmiques de la base imposable aplicades a les transmissions per causa de mort.

Les modificacions es concreten en aspectes com l'ampliació de la reducció, amb certs requisits, a les adquisicions de béns del causant afectes a l'exercici de l'activitat empresarial o agrícola del cònjuge superstite.
I, en segon lloc, l'ampliació de la reducció, amb certs requisits també, als casos en què el causant es trobe jubilat de l'activitat agrícola, empresarial o professional en el moment de la defunció, sempre que l'activitat estiga exercint-se en eixe moment per determinats hereus.
En tercer lloc, la reducció a cinc anys del requisit de permanència de l'empresa individual o del negoci professional en el patrimoni dels hereus, sempre que els béns que afecten a aquella es mantinguen en activitat.

Un altre grup de mesures que es concreten, en el cas de la transmissió hereditària de participacions en entitats, són les següents: es redueix a cinc anys l'exigència de permanència de la seua titularitat en el patrimoni dels hereus; s'amplia la reducció en el cas de participació individual del causant; igualment, i amb certs requisits que han de complir determinats hereus, als supòsits en què el causant es trobe jubilat de les funcions de direcció de l'empresa en el moment de la seua mort.

Així mateix, a l'empar de les noves competències normatives de la Generalitat Valenciana en l'àmbit de la transmissió d'intervius gravades per este impost, establides pel nou sistema de finançament de les comunitats autònomes de règim comú, aprovada per la Llei 21/2001, i dins de la política del Govern Valencià de suport als col·lectius socials desfavorits, s'ha introduït una nova reducció en la base imposable per als casos de donacions a persones discapacitades amb un grau de minusvalidesa igual o superior al 65%.

I així mateix, s'inclouen algunes millores al tractament fiscal de les transmissions lucratives intervius d'empresa individual, negoci professional o participacions en entitats, en aspectes com la reducció a cinc anys del requisit de permanència en l'empresa, negoci professional o participació en el patrimoni dels donataris, sempre que es mantinga durant el període mencionat una activitat empresarial o professional o la titularitat de les participacions.

També l'ampliació del benefici als supòsits en què el donant, sempre que es complisquen determinats requisits, done l'empresa, negoci o participacions per causa de la seua jubilació anticipada.

I, en tercer lloc, dins de l'àmbit de l'impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, s'introdueixen diverses modificacions que obeeixen a l'exercici de les noves competències normatives assumides per la Generalitat sobre l'impost en este exercici, i redunden en el compromís assumit pel Govern Valencià, i que ja els he mencionat abans, de millorar el tractament fiscal de la família i dels discapacitats.

Així, les principals novetats són la inclusió d'un nou supòsit d'aplicació del tipus reduït de l'impost del 4% pel concepte de transmissions patrimonials oneroses en els casos d'adquisició de vivendes que vagen a constituir la vivenda habitual d'un discapacitat amb un grau de minusvalidesa igual o superior al 65%.
I, en segon lloc, la inclusió d'un nou supòsit en el tipus reduït de l'impost del 0,1% del concepte d'actes jurídics documentats en els casos de primeres còpies d'escriptura que documenten préstecs hipotecaris per adquisició de vivenda habitual per discapacitats amb un grau també de minusvalidesa igual o superior al 65%.

D'igual forma, en este impost, i quant als tributs sobre el joc, s'actualitzen les tarifes i es modifica el període de pagament de la taxa que grava els jocs de sort, d'envit o d'atzar en la modalitat de màquines i aparells automàtics.

Un segon gran bloc en què es poden dividir les novetats introduïdes en este projecte de llei que ara els presente és el que engloba els capítols III i IV i que fa referència a les mesures de gestió administrativa, econòmica i financera.

En el capítol III, el que es refereix a la modificació de determinats preceptes de la llei de creació de l'entitat de sanejament d'aigües residuals de la Comunitat Valenciana, es fan unes modificacions que afecten fonamentalment al règim econòmic financer de l'entitat de sanejament, i es concreten en la configuració del cànon de sanejament com un ingrés propi de la referida entitat.

I per un altra banda, el capítol IV d'esta llei inclou concretes modificacions en diferents aspectes de la Llei de hisenda pública de la Generalitat Valenciana.
Així, s'inclouen dues noves excepcions al règim general de prestació de garanties conseqüència de l'anticipació de subvencions, les dos per raons de l'interés social que existix en l'objecte o subjectes beneficiaris d'estes.
I al mateix temps s'addiciona un nou precepte en el títol corresponent al control intern a fi de regular per a l'àmbit de l'administració sanitària un model de control permanent que garantisca no només una gestió ajustada al principi de legalitat, sinó que permeta avançar en el model de gestió dels centres sanitaris dirigit a la consecució dels principis de regularitat, eficiència i economia.

I, per últim, pel que respecta al text refós es modifica la redacció d'un precepte per a coordinar la política de tresoreria.
A l'efecte s'establixen les bases necessàries perquè la tresoreria de la Generalitat dispose de tota la informació en fluxos financers que afecten el sector públic valencià.
La necessitat d'introduir esta modificació obeïx al fet que els que conformen el sector públic valencià, no obstant tindre personalitat jurídica independent a efectes financers, es nodreixen fonamentalment a càrrec dels pressupostos de la Generalitat i en este sentit s'ha considerat necessari establir els instruments legals necessaris per a permetre l'adequada coordinació dels fluxos financers del conjunt del sector públic valencià a fi de planificar-los i fer-los rendibles a la seua totalitat.

El tercer i últim gran bloc de mesures en què podem dividir les novetats introduïdes en el projecte de llei és el que fa referència a aquelles que afecten la gestió administrativa, i camps com la Sindicatura de Comptes, les cooperatives, les carreteres, els ports, l'Agència Valenciana de Cooperació al Desenrotllament, entre altres, i que inclou els capítols V al XVI del projecte de llei.

El capítol V modifica la Llei de la Sindicatura de Comptes amb la finalitat d'introduir de manera expressa les entitats locals dins del seu àmbit de competències, el que en la pràctica suposa un important avanç en la normalització del funcionament de la institució i una major transparència de la gestió de l'administració local.

Pel que fa al capítol VI, a fi d'ampliar els terminis en què es va establir per mitjà de la Llei de mesures de l'any passat per a facilitar la formalització dels processos de regularització financera de les cooperatives amb secció de crèdit, s'introduïx una modificació en la disposició transitòria cinquena ampliant el mencionat termini.

Amb les modificacions legals introduïdes en el capítol VII a la Llei de carreteres de la Comunitat Valenciana s'amplia la prohibició de publicitat en la zona denominada de protecció en els trams de carretera que transcórreguen per zones urbanes.

I en matèria de ports de la Generalitat Valenciana, el capítol VIII introduïx un precepte que permetrà l'aplicació supletòria del dret estatal, mentre la comunitat no dicte la seua pròpia normativa en la matèria.

El capítol IX conté diverses modificacions efectuades a la Llei de fundacions de la Comunitat Valenciana a fi de corregir concretes llacunes que la seua aplicació pràctica havia posat de manifest.
En primer lloc, per l'existència d'una llacuna en la regulació actual de les fundacions en la nostra comunitat i per mitjà d'una modificació purament tècnica es regula expressament la possibilitat de procedir a l'increment de la dotació fundacional.

Igualment s'ordena de forma sistemàtica el destí de les rendes i dels ingressos de les fundacions, i respecte a la documentació que conforma el sistema de rendició de comptes anuals davant del protectorat es fixa una excepció al model general en raó dels mitjans i del volum de la fundació.

La finalitat de la modificació efectuada en el capítol X del projecte de llei ha sigut agilitzar la capacitat de realitzar operacions de tresoreria per part de Radiotelevisió Valenciana per mitjà de la supressió del límit temporal que a l'efecte establia la seua llei de creació, el que és lògic ja que tant la Llei d'hisenda com la Llei general pressupostària recullen el límit anual per este tipus d'operacions i no el de sis mesos que amb caràcter excepcional és el que estava regint en radiotelevisió.

El capítol XI inclou la regulació necessària per a adequar la naturalesa de l'organisme públic valencià d'investigació a les exigències de la política de la Generalitat Valenciana en matèria d'investigació, desenrotllament i innovació tecnològica, amb la finalitat de dotar-la dels mitjans jurídics econòmics i de funcionament adequats al nou repte que planteja tota l'activitat que està duent a terme la Generalitat Valenciana en esta matèria.
Com a conseqüència d'això es crea l'Agència Valenciana de Ciència i Tecnologia.

Així mateix, en el capítol XII s'ha procedit a la creació de l'Agència Valenciana de Cooperació per al Desenrotllament com a entitat autònoma adscrita a Presidència de la Generalitat, encarregada de desplegar la política que en matèria de cooperació per al desenrotllament amb tercers països està duent a terme el Govern Valencià.

En relació amb la Llei d'ordenació del comerç i superfícies comercials, el capítol XIII del projecte de llei recull modificacions, bàsicament de caràcter tècnic, com el canvi en la denominació del Registre de Comerciants i del Comerç pel de Registre d'Activitat Comercial o la d'ordenar la venda a distància, entre altres.

El capítol XIV inclou un conjunt de modificacions de la llei sobre l'Institut Valencià de la Joventut que tenen per objecte principal reordenar de forma concreta el model de distribució de competències entre els diversos òrgans en què s'estructura l'institut mencionat.

El capítol XV regula la duració màxima i el règim de silenci administratiu de determinats procediments que apareixen recollits en la Llei 30/1992, de règim jurídic de les administracions públiques.

Pel que fa al capítol XVI i últim de què consta el projecte de llei i que integra este bloc de mesures administratives se concreta per a la nostra comunitat el sistema de provisió de llocs de caràcter directiu en institucions sanitàries sobre la base que per a l'àmbit estatal va quedar establida en la Llei 30/1999, de 5 de desembre.

Les disposicions addicionals que complementen el projecte de llei recullen diverses previsions que per raons de tècnica legislativa no s'han considerat susceptibles d'incloure en els capítols que anteriorment s'han descrit.

L'avantprojecte de llei va ser sotmés al preceptiu dictamen del Comité Econòmic i Social i és conforme amb l'emés pel Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.

Finalment, senyories, vull dir-los -i amb això acabe la meua exposició-, que des del Govern Valencià estem convençuts que este projecte de llei a través de les mesures amb què compta farà que la gestió dels pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'any 2003 es duga a terme de manera més eficaç, en consonància amb els objectius de la política econòmica proposats en els pressupostos del pròxim exercici i, en definitiva, per a garantir a la societat valenciana la consolidació del creixement econòmic de la nostra comunitat aixina com aprofundir en el model de progrés i cohesió que hem sigut capaços d'aconseguir.

Estos constituïxen, doncs, els objectius que es proposa i perseguix el meu govern amb este projecte de llei.
Per això sol·licite en nom del Consell a estes Corts l'aprovació del Projecte de llei de mesures fiscals de gestió administrativa, financera i d'organització de la Generalitat Valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyor diputats.

Senyor conseller.

Presentem aquesta esmena a la totalitat a la Llei de mesures fiscals, a la llei eixa que esmentem com la llei d'acompanyament dels pressupostos, per diferents raons.

La primera és perquè cada vegada augmenta l'acompanyament.
Cada vegada la Llei d'acompanyament té més acompanyament als pressupostos amb reformes i modificacions de llei que res o molt poquet.
.
.
, s'hauria de filar molt prim perquè tinga alguna cosa a vore amb taxes o amb mesures fiscals necessàries per a la confecció dels pressupostos, ni tampoc per a la seua execució, ni per a la política econòmica de la Generalitat Valenciana.

A nosaltres no ens agrada que la llei continga la regulació d'una pluralitat de temes amb escassa relació concreta i directa amb els pressupostos i que el Consell aprofite que és una llei que es tramita amb el procediment d'urgència -que també és una novetat- perquè hi han poques coses més previsibles que sempre que vénen els pressupostos s'ha de fer una llei d'acompanyament i, per tant, poden justificar ben poc que es tramite per la via d'urgència.
Vull dir que a més que es tramita pel procediment d'urgència i junt amb el gran debat dels pressupostos per a reformar, aprofitar per a reformar sense possibilitar pràcticament el debat parlamentari i molt menys el debat social amb els sectors afectats per eixes modificacions, enguany, per exemple, l'Institut Valencià de la Joventut, la Llei de comerç i superfícies comercials, la creació de l'Agència Valenciana de Cooperació per al Desenvolupament, modificar l'organisme públic valencià d'investigació creant, com vosté ha dit, l'Agència Valenciana de Ciència i Tecnologia, la Llei de fundacions, modificar la Llei de carreteres, la Llei de cooperatives de crèdit i la mateixa Sindicatura de Comptes.

Pensem que és greu que totes aquestes lleis i modificacions passen en un abreujat període de tramitació parlamentària a estar modificades o creades com a novetat.
Vosté sap que ha estat criticat ací, dintre de la cambra i fora d'ella, pel mateix tràmit d'urgència, d'aquesta que comença a ser excessiva i desmesurada Llei d'acompanyament com ha fet el Comité Econòmic i Social en la seua primera observació del seu dictamen, que el senyor conseller ha mencionat que ha passat pel Comité Econòmic i Social, però ha oblidat dir que en la seua primera observació li diu que no aprofite la Llei d'acompanyament per a acompanyar-la tant.
És a dir, que no cal acompanyar tant els pressupostos amb modificacions d'altres lleis que poc tenen a veure.

Volem recordar-li -possiblement sabem que no servirà de massa- el mateix dictamen del Consell Jurídic Consultiu que considera que per raons de seguretat jurídica, encara que està clar que ho considera legal, seria aconsellable que les lleis d'acompanyament s'utilitzaren únicament per a regular aquelles matèries -i m'atrevisc a afegir- i possibilitar un major debat parlamentari, la regulació de les quals resulte necessària o convenient per a l'execució dels pressupostos o aplicació de la política econòmica del Govern.
És a dir, el Consell Jurídic Consultiu li diu que seria aconsellable que solament la Llei d'acompanyament tractara d'eixes qüestions de taxes, de mesures fiscals i d'algunes qüestions que realment afecten l'execució dels pressupostos.

No, vostés no ho fan.
Sembla que no tenen interés excessiu a permetre la participació de la resta de grups de la cambra en temes que afecten tant el conjunt de la societat -que vullguen vostés o no, és plural, més plural fins i tot que la composició d'aquestes Corts-, en matèries, per exemple, d'investigació científica o la cooperació al desenvolupament.

Vull manifestar-li la meua més ferma i contundent oposició a la llei en aquests aspectes.
Però és molt més inaudita la reforma que vostés van a colar en una institució estatutària valenciana com és la Sindicatura de Comptes.
L'article 59 de l'Estatut d'Autonomia crea la Sindicatura de Comptes per al control econòmic i pressupostari de l'activitat financera de la Comunitat Valenciana.
Estem davant d'una institució recollida en la norma bàsica del poder valencià i vostés volen reformar la seua llei, que deriva d'eixe article 59, barrejada ara sí amb un debat urgent, accelerat, de calaix de sastre, amb poca atenció de la cambra, com és el de la Llei d'acompanyament.

I espere que no em diguen que la plantegen, aquesta modificació, junt a la Llei de pressupostos, perquè el síndic de comptes és el qui fiscalitza la seua execució, doncs seria com dir que el Codi Penal és obligatori discutir-lo conjuntament amb la Llei de planta judicial, la de cossos i forces de seguretat de l'Estat.
És a dir, en definitiva, no té res a veure que el síndic de comptes siga el qui fiscalitze els pressupostos, perquè la reforma de la Sindicatura de Comptes ara, en tot cas, fiscalitza els pressupostos de 2002 i en cap de cas futurs pressupostos que aprovarem de 2003.

Pensem que és una mala política, és una mala política.
Alguna cosa li ha de preocupar al Consell del contingut de la reforma que pretenen i volen passe el més desapercebuda possible al conjunt de l'opinió pública valenciana.
I el senyor conseller ha destacat que la reforma és per allò de fer possible la fiscalització de les administracions locals, cosa que ell sap que ja es podia fer.
Realment, la reforma real de la Sindicatura de Comptes és que vostés no volen que es sàpiga que pretenen eliminar la incompatibilitat per a ser síndics de comptes a aquells que durant els anteriors exercicis pressupostaris fins ara tenien l'obligació del seu càrrec d'exercir el control dels ingressos o les despeses del sector públic valencià.
La real reforma de la Sindicatura de Comptes és que vostés fan desaparéixer com a incompatible la paraula «control« dels pressupostos, eixa és la real reforma, allò de l'administració local avui es podia fer ja, és a dir no és l'autèntica reforma de la sindicatura.

Quan aproven vostés la Llei d'acompanyament, aquesta reforma, els interventors de les diferents administracions públiques valencianes podrien ser anomenats síndics de comptes i donar-se, diguem, anem a dir, la casualitat que podrien fiscalitzar la seua pròpia gestió de l'any anterior.
Nosaltres pensem que això no és de rebut, pensem que és molt greu.
I, com deia l'estimat i inoblidable Ovidi Montllor, amb aqueixa proposta, el resultat per a un, la jugada era perfecta.
És a dir, sempre estaran d'una meravella els pressupostos, la fiscalització anterior.
No, no ho podem compartir, ni el contingut de la reforma, ni el mètode de portar-la a cap.
Pensem que un debat sobre la reforma de la Sindicatura de Comptes, una institució estatutària, és una alta institució de la Generalitat Valenciana i  això hauria de suposar un debat important, propi, diferenciat i amb recerca de consens, amb recerca del màxim consens.

Tampoc aquesta Llei d'acompanyament ha estat utilitzada pel Consell per a recollir una altra recomanació que els fa a vostés el Consell Jurídic Consultiu, és que estaria molt bé que apareguera, que hi haguera un text refós de totes les reformes que van produint-se de la Llei de taxes, que des de l'any 1997, que es va aprovar, ha tingut reformes l'any 1998, l'any 1999, l'any 2000, l'any 2001 i genera prou inseguretat jurídica, perquè no sap ni on estan els articles ni amb quines quantitats, perquè hi ha un barullo de taxes.
I vosté sap que ja des de l'any passat el Consell Jurídic Consultiu està dient-los: facen vostés un text refós de la Llei de taxes, també de l'impost autonòmic, també de les mesures fiscals, per tal que hi haja seguretat jurídica, que en el mateix text es pugen veure totes les modificacions.
També haguérem pogut aprofitar aquesta Llei d'acompanyament per a homologar tot a euros, perquè ara ens trobem amb taxes en vigor, que no s'han modificat, que els seus valors estan en pessetes, altres en euros, unes columnes en pessetes, altres en euros, i això comença a ser una maremàgnum que va a ser difícil el seu control, les al·legacions, els recursos judicials sobre les taxes i fins i tot la seua aplicació.

Això és una oportunitat, això que estaria molt bé que acompanyara els pressupostos, és un acompanyament que vostés no han decidit que acompanyara els pressupostos.
En canvi,  sí se'ls ha ocorregut reformar, per exemple, les funcions del consell rector de l'Ivaj, que no sé jo que haurà això de veure amb els pressupostos, o la distància on han d'estar ubicades les publicitats en les carreteres valencianes, per exemple.
Diu: «matèries urgentíssimes d'alta política econòmica i financera«, o siga, matèries que justifiquen estar en la Llei d'acompanyament.
Possiblement en el cas de l'Ivaj també, alguna cosa voldran vostés amagar al debat de les organitzacions juvenils en eixe canvi de les funcions de l'organisme rector, del consell rector de l'Ivaj.

Però no solament demanem la devolució de la Llei d'acompanyament per temes formals.
I que conste que pensem que no són qualsevol cosa les maneres de fer en democràcia.
En democràcia, les maneres són molt importants.
Però no solament per maneres demanem la devolució d'aquesta llei sinó també perquè estem en contra de bona part dels seus continguts, fins i tot dels continguts futurs de la llei.
Perquè, clar, al final no sabe si amb consens o no amb el grup majoritari de l'oposició acabarà introduint-se una esmena a la Llei d'estatut dels expresidents de la Generalitat Valenciana, llei que dissortadament es va aprovar en aquestes Corts per un procediment encara més abreviat, impossible d'esmenar, com el de lectura única .
I crec no faltar a la realitat si manifeste la meua percepció que ha estat amplament criticat per la societat valenciana.
Però ja ho vorem en el debat d'esmenes, perquè no està en el contingut de la llei, ha entrat per la via d'esmena.
Nosaltres també hem presentat una esmena que és total, que és de derogació total de la llei.
I ja vorem al final, ja vorem en el plenari final d'aprovació i rebuig de les esmenes com queda al final la dignitat dels expresidents de la Generalitat Valenciana.

Tampoc acabem de compartir com resten eixes mesures fiscals que vosté ha anunciat, sobretot deduccions, perquè no s'han atrevit a assumir la corresponsabilitat fiscal.
És a dir, vostés els tipus no els toquen, encara que té problemes importants de finançament, no s'han atrevit a tocar els tipus, i el que fan és fer tota una sèrie de deduccions que poden ser més o menys electoralistes, acaben arribant a molt poca població, a poquíssima població, a molt pocs ingressos, però queda bé; queda bé una sèrie de mesures que sembla una determinada bondat fiscal respecte a alguns dels sectors dels valencians.
Realment el senyor conseller Rambla, que té prou problemes econòmics  (intel·ligible) amb escasissima incidència econòmica.

I vaig a posar-li un exemple, és a dir, un exemple claríssim en aquest tema.
Per exemple, les deduccions que fan pel fill, pel naixement o adopció d'un fill, que queda molt bé, que quan ho presenten «van haver deduccions pel naixement o adopció d'un fill«.
Cal tindre dos fills ja, que molt poca gent té dos fills en aquests moments, cal tindre una renda de dos milions de pessetes, que clar, el qui no arriba a dos milions de pessetes alguna cosa li hauran d'ajudar, perquè ja està prou malament que tinga dos fills, li vinga un altre o adopte un altre i no tinga només que dos milions de pessetes.
Però no se li ha d'ocorre ni participar en un concurs de televisió que li donen 25.
000 pessetes de premi, perquè aleshores tampoc té dret a la deducció.
Amb la qual cosa a poquíssima gent, per exemple, li arriba la deducció dels fills.

I, després, en tota una sèrie d'altres deduccions, com és la transmissió d'una activitat agrícola o la transmissió d'una activitat industrial, han posat massa pocs anys per assegurar la continuïtat de l'activitat.
Nosaltres, junt a un vot particular, que també vosté sap que existeix des del comitè econòmic i social de Comissions i UGT manifesten l'interés que passara de cinc a deu anys, eixe compromís de continuïtat de l'activitat.

I després han oblidat una recomanació que es fa en l'àmbit europeu, diu «està molt bé«, perquè això és una recomanació i jo sé que és una mesura fiscal que recomana la Unió Europea: flexibilitzar els impostos quan hi ha transmissions d'empreses.
Nosaltres estem d'acord en flexibilitzar això.
Però la Unió Europea recomana: «garantisquen vostés la continuïtat de l'empresa i també dels llocs de treball«.
Això a vosté se li ha oblidat en les deduccions.
No han posat eixe epígraf, no han dit «i també per a tindre dret a la deducció hauran de garantir la continuïtat dels llocs de treball«, que vosté sap que això ho diu la Unió Europea.

Pensem que la Llei d'acompanyament per la via d'urgència, a més, no pot crear l'Agència Valenciana de Cooperació per al Desenvolupament.
És una matèria d'estat la cooperació al desenvolupament i això reclama clarament  el consens polític, el debat, la solidaritat conjunta de tots els grups polítics.
I també de l'amplíssima xarxa associativa que de fet existeix al nostre país hi ha moltíssimes organitzacions no governamentals que estan per la cooperació i no entenem que això, eixa creació de l'agència valenciana de cooperació, vulga crear-se ací de manera accelerada que ningú s'assabente, quan és una realitat que el nostre poble és molt solidari i no mereix, no mereix, eixa agència l'acceleració i el que no s'assabente cap com es crea.

I, finalment, ens preocupa moltíssim, ens preocupa moltíssim el caràcter desestimatori que se li dóna a tota l'aplicació de la política forestal i de la Llei de protecció dels camins ramaders.
Una bondat que podria semblar, és a dir, podria semblar que queda molt defensiu per al territori, que és quan no contesta l'Administració no es pot fer el projecte, justament això podia tindre efectes perversos, perquè hi hagueren moltes persones que una vegada no contestat per l'Administració pensaren, com és el criteri general de la llei, que poden fer l'actuació, i si vostés no augmenten la inspecció, si vostés paral·lelament no augmenten el control de les activitats en el bosc, podrien trobar-nos amb moltíssimes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Peris.

El senyor Peris i García:

-Sí, acabe, senyor president.
- .
.
.
amb moltíssimes actuacions de desfeta del medi ambient, de desfeta del bosc, per simplement desconeixement, que en aquest cas el silenci no era aprovatori sinó desestimatori.
Ens preocupa moltíssim.
Per això pensem que això caldria anar paral·lel a l'aprovació del Pla general d'ordenació forestal, que està pendent i al catàleg de camins ramaders d'interés natural, que també està pendent des de l'any 1994.
Pensem que sobren moltes raons, sobren moltes raons per demanar la devolució d'aquesta llei, que cada vegada acompanya amb més coses als pressupostos de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Pel torn en contra, la il·lustre diputada Maria José Rico té la paraula.

La senyora Rico Llorca:

Con la venia, señor presidente.

Señorías.

Comparezco en nombre del Grupo Parlamentario Popular para ejercer el turno en contra a la enmienda a la totalidad de esta Ley de acompañamiento que realiza el Grupo Mixto.
Con carácter previo quisiera agradecer al conseller de Economía la exposición tan brillante que ha realizado de la ley, ha sido muy exhaustiva y nos ha ilustrado a todos convenientemente de todos los aspectos que en ella se mencionan.

El señor Peris solicita la devolución al Consell, según dice en el texto de su enmienda, por no compartir los principios y el espíritu que inspira este proyecto de ley que se tramita.
Pero usted ya sabe que este de hoy es un clásico debate en esta Cámara, un clásico debate que todos los años… existe un mismo comportamiento por parte de todos los grupos parlamentarios.
El Consell nos remite a esta Cámara un proyecto de ley y todos los grupos de la oposición, todos los grupos parlamentarios, presentan una enmienda a la totalidad, solicitando la devolución al Consell, pero sin presentar un texto alternativo.
Entonces, si este comportamiento es observado por todos los grupos que tienen más o menos un considerable número de diputados, con mayor motivo también lo observa usted, señor Peris, ya que usted es el único integrante de su grupo parlamentario, del Grupo Mixto.

Yo le aseguro, señor Peris, que desde mi grupo parlamentario se valora, se reconoce su trabajo y su esfuerzo, porque es usted el único parlamentario que integra su grupo y está prácticamente presente en todos los debates o en casi todos los debates que se realizan en esta Cámara, y realizando además un papel bastante digno.
Pero yo tenía que decirle, señor Peris, que sí esperábamos un texto alternativo por parte del Grupo Mixto, porque es una ley muy importante para todos los valencianos y valencianas.
Y pienso, o pensamos, que si no ha presentado usted ese texto alternativo, señor Peris, no es porque esté solo y no le haya dado tiempo, sino por otro motivo, y es que no tiene alternativa, señor Peris.
Eso es así.

Dice usted en la enmienda, ya lo he dicho antes, que no comparte  los principios y el espíritu de esta ley.
En este sentido tengo que decirle que este tipo de leyes, las leyes de acompañamiento, han sido utilizadas en la comunidad durante mucho tiempo por todos los gobiernos de distinto signo, no solamente por el Partido Popular.
Por supuesto que la utilización es legítima, como usted también decía que no lo tenía muy claro, es legítima la utilización de este tipo de leyes, puesto que nuestro ordenamiento jurídico lo permite y además en ella se puede abordar cualquier materia, cualquier tipo de materia.
En este tipo de leyes, la que se está viendo hoy, a diferencia de la Ley de presupuesto, no existe una reserva constitucional; en las leyes de presupuestos obligatoriamente no puede tratar algunas materias, pero en esta tenemos una libertad absoluta, por eso trae el Consell a esta Cámara esa disparidad de leyes que usted dice.

Entonces, no es cierto que sea, como usted ha dicho, una ley poco participativa o que tenga un escaso grado de debate o de discusión, esto no es así.
Tiene exactamente el mismo grado de debate que otra ley cualquiera, porque es una ley ordinaria, eso usted lo sabe, es una ley ordinaria y tiene el mismo grado de debate.
Usted se dará cuenta que vemos hoy una enmienda a la totalidad, señor Peris, vemos la enmienda a la totalidad en el día de hoy; después, volveremos a traer esta ley a la Comisión de Economía, dentro de un par de semanas, ahí se van a analizar todas las enmiendas parciales al articulado; y, después, las que queden vivas, volverán a verse en el Pleno.
Entonces, yo creo que no hay una escasez de debate, se ve en tres ocasiones diferentes: hoy, en la comisión y después en el Pleno.

Entonces, yo no calificaría a esto de escasez de debate parlamentario, es un procedimiento de urgencia, pero no de carencia.
Se da audiencia a todos los grupos parlamentarios, como no puede ser de otra manera, y hay tiempo suficiente para hacer propuestas, aunque luego no se hagan.

Estos argumentos que le doy, señor Peris, son todos de forma, y entiendo que son suficientes para justificar el rechazo que va a efectuar mi grupo parlamentario a su enmienda a la totalidad.
Pero aparte de todos estos argumentos, que son, ya le digo, de forma, existen otros que creo que son más importantes todavía, que son las razones de fondo, las razones de fondo por las cuales vamos a rechazar su enmienda.
Le comento.

Tras esta ley de acompañamiento, hay un trabajo muy duro del Consell, no se puede echar por tierra todo el trabajo que ha hecho, no se puede decir que se devuelva al Consell sin más, sin presentarse un texto alternativo.
El Grupo Mixto dice que tiene unas propuestas esta ley que no le gustan, pero no dice cuáles son estas propuestas que tiene el Grupo Mixto, que tienen que ser alternativas.
Pero, señor Peris, el Consell es quien tiene en estos momentos la responsabilidad de gobierno y actúa como cree más conveniente para los intereses del pueblo valenciano, y lo hace con unas políticas que no han dado tan mal resultado en la Comunidad Valenciana.
Eso está clarísimo, eso es evidente, y, entonces, siguiendo ese trabajo que llevan ya durante varias años, siguiendo esa misma línea argumental, presentan esta ley de acompañamiento para el año 2003.

Se trata de una ley que en algunos aspectos introduce modificaciones a leyes ya existentes; en otros supuestos se introducen nuevos aspectos, como puede ser, por ejemplo, la creación de entidades autónomas; pero, sobre todo, lo que yo quisiera destacar nuevamente este año, al igual que sucedía el año anterior, es que se trata de una ley muy social, tiene un marcado carácter social, y en este sentido me gustaría destacar algunos aspectos que considero que evidencian este carácter que le digo.

Por ejemplo, en el capítulo II, se modifica la Ley 13/1997, que regula el tramo autonómico del impuesto sobre la renta de las personas físicas.
Y aquí, en primer lugar, usted se ha equivocado con respecto a las deducciones por nacimiento o adopción de hijo que se contemplan, usted ha dicho que había que tener dos hijos; este año ya no, eso era el año pasado, este año, las deducciones por el nacimiento del segundo o posterior hijo, la deducción es de 150 euros y es compatible con las otras deducciones que hay.
Luego existe otra deducción de 200 euros por nacimiento o adopción múltiples, también, por supuesto, compatible con las otras deducciones por familia numerosa.

Otra deducción muy social es la deducción por nacimiento o adopción de hijo discapacitado, que va de 200 a 250 euros, según el número de hijo que se sea, según sea el segundo, el tercero, en fin, sucesivamente, pero discapacitado.
También esta deducción es compatible con las otras que existen por familia numerosa.

Viene también recogida otra deducción por adquisición de vivienda habitual por discapacitados, que tienen que tener un grado de minusvalía igual o superior al 65%, y esta deducción consiste en un 3% de las cantidades satisfechas, salvo los intereses.

Hay otra deducción más por arrendamiento de vivienda, como consecuencia de la realización de una actividad por cuenta propia o ajena.
La deducción, en este caso, es del 10% de las cantidades satisfechas, con un límite de 180 euros.
Y esta deducción, junto con la de arrendamiento por vivienda habitual, tiene una limitación en la distancia de 100 kilómetros.
Y entendemos que esto es así, porque 100 kilómetros es una distancia razonable para entender lo que se está protegiendo.
Si redujésemos la distancia, podría primarse la desgravación por una segunda vivienda, que no es lo que queremos, sino es que sea por vivienda habitual.

Este año también, vuelve a estar presente la deducción por la realización por parte de uno de los cónyuges de tareas en el hogar no remuneradas, ya sea el hombre o la mujer quien realice estas tareas.
Esta deducción es de 120,20 euros.

También este año continúan contemplándose deducciones para contribuyentes discapacitados, con el consiguiente aumento del poder adquisitivo que va a experimentar este colectivo de personas, que van a ver aumentado su poder adquisitivo, ya que no van a ingresar en las arcas del Estado, de la Comunidad en este caso, una cantidad de dinero, que va a quedar en sus bolsillo, evidentemente.

Ha mencionado usted el caso de transmisiones de empresas individuales agrícolas o individuales simplemente, y usted se ha quejado y ha traído a colación el dictamen del CES de la reducción de los cinco años.
Yo pienso que ese límite de tiempo está bien, que una persona que adquiere una empresa tiene una importante reducción en este caso, porque es un 95%, pero el límite de cinco años creo que es suficiente y está bien, no hay por qué ampliarlo a diez años, porque creo que el titular de la empresa no va a cerrarla por el hecho de que se haya aprovechado de una reducción tan importante.
Si cierra la empresa, que no tiene por qué suceder así, si cierra esa empresa, será porque vaya mal, pero no por el hecho de que se haya aprovechado de una reducción que pueda no corresponderle, esto sería injusto para estas personas.

También se contempla en esta ley de acompañamiento, como novedad, la creación de la Agencia Valenciana de Cooperación para el Desarrollo, ya lo ha comentado usted.
Tiene un importante objeto, y donde estarán presentes todos los grupos parlamentarios, organizaciones sindicales y empresariales a través del Consejo Valenciano de Cooperación al Desarrollo.
Es una ley, señor Peris, que confiere una participación muy grande a toda la sociedad.

Con respecto al silencio administrativo, usted también ha hecho alguna referencia, tengo que decirle que se sigue dando cumplimiento a lo que dispone una ley estatal, la Ley 4/1999, que dispone en la disposición adicional -valga la redundancia-, apartado IV, que los órganos competentes de las comunidades autónomas, dentro de sus respectivos ámbitos, adaptarán aquellos procedimientos en los que proceda modificar el sentido del silencio administrativo a lo establecido en esta ley.
Entonces, está claro por qué se introduce este apartado del silencio en la ley de acompañamiento.

También se presenta como novedad en esta ley un aspecto que es muy interesante y a mí me gusta especialmente, y que además ayuda a que quiebre una antigua afirmación de que las leyes van siempre por detrás de la sociedad, y el aspecto este es que se da una autorización al conseller de Economía para que se determinen los supuestos de presentación por vía telemática de todos los documentos tributarios exigibles, para adecuar la gestión tributaria a la sociedad de la información.

También, en este mismo sentido, hay que destacar la exención de tasas de los impresos oficiales que se bajen desde Internet para su formalización por vía o bien telemática o presencial.
Estas son unas pequeñas medidas que van involucrando a todos los ciudadanos en la modernización de la comunidad, y se ve claramente cuál es la línea, la dirección, en la que quiere ir el Consell.

Señor Peris, con el tiempo que tenemos los diputados en este debate, es imposible analizar con rigor todo el contenido de la ley, pero no nos cabe duda de que se trata de una buena ley para todos los valencianos y para todas las valencianas, es muy social, ya se lo he dicho al principio, continúan estableciéndose unas medidas que protegen a todos los ciudadanos.
Son unas medidas que ningún gobierno de izquierdas nunca ha introducido en la legislación de la comunidad, y es una ley moderna.

Si tiene algún defecto, puede ser que lo tenga, pues cuando pase por la comisión seguramente va a salir una ley más mejorada con la ayuda de todos los grupos parlamentarios.

Señor Peris, su modelo y el nuestro son radicalmente diferentes, lo sabemos, sabemos que es muy difícil que lleguemos a un acuerdo, pero desde aquí yo le invito a que tengamos unas posiciones flexibles para que en el seno de la comisión podamos llegar a algún acuerdo, y a pesar de tener el Consell el apoyo del grupo mayoritario, nos gustaría que saliera una ley lo más consensuada posible.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a fixació de posició dels altres grups… després de la intervenció del señor Peris, que té cinc minuts per a la rèplica.
.
.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Intentaré no donar-li cap disgust a la portaveu del Grup Popular.
Li agraïsc les seues paraules, però no puc compartir que des del capítol V fins al capítol XVI, s'aborden reformes.
.
.
, es la principal crítica que li fem a la llei d'acompanyament, s'aborden reformes que mereixen un debat via legislació ordinària, via Ple de les Corts, amb tranquil·litat, ho torne a dir, amb major participació de les entitats socials, dels grups afectats per eixes reformes.

I vull posar-li altra vegada l'exemple: voté realment creu que mereix via d'urgència i una llei d'acompanyament de pressupostos el dir si la publicitat de les carreteres ha d'estar a determinada o no distància de la carretera, quan ací estem fent debats -per a mi importants, perquè afecten molts valencians i valencianes- com per exemple, la llei de la columbicultura?

Vull dir, no mereix també un debat tranquil i assossegat eixa llei?
Ho hem de fer -li ho torne a dir- per la via d'urgència?
És a dir, és cert que és un debat ordinari, però és un debat ordinari per via d'urgència, no és un debat ordinari per la via normal, s'han acurtat els terminis.
Jo vull dir-li que en la preparació de la intervenció d'avui, m'han aparegut temes que m'havera agradat poder fer esmenes, i n'hem presentat 99.
És a dir, el Grup Mixt ha presentat 99 esmenes, que si bé no és un text alternatiu, si vostés lleven tota la part que pensem que no hauria d'estar, hem fet tot una sèrie de propostes, també, de millorar els aspectes de les deduccions fiscals que vostés presenten, i vosté sap que això és un esforç importantíssim per al nostre grup.

Per exemple, m'havia equivocat en els dos fills, en el sentit que, per exemple, pensem que per què no el primer ja ha de tindre una determinada deducció que després s'incrementaria en el segon.
És a dir, hem fet un esforç important de millorar la llei.
Havérem pogut fer.
.
.
, una vegada fetes 99 esmenes, en haver-les conjuntat havérem tingut un text alternatiu, efectivament, hauria estat un mecanisme, no dic que no ho fem.

Pensem que, per exemple, vostés no s'han atrevit a utilitzat eixa corresponsabilitat fiscal en tema que vosté ha esmentat, vosté ha parlat de la deducció per vivenda habitual, però és la deducció simplement de l'Estat transposada al tram autonòmic.
Vosté sap que del 10% podien arribar, fins i tot, no dic d'arribar jo, nosaltres no proposaríem arribar al 50% de deducció per preu de vivenda, però com estan els costos de la vivenda, possiblement, havent tocat el tram impositiu directe en algun percentatge, que tampoc ho fan, haveren pogut deduir més que en el tram estatal per preu de vivenda habitual.
Això no es fa, per exemple, no s'han atrevit vostés a fer eixe tipus de deducció fiscal.

I, després, vull fer molta incidència: la Sindicatura de Comptes és una institució estatutària que no mereix un debat accelerat i en el batibull del debat de pressupostos; dos, no estarem d'acord que els interventors de l'administració, a l'any següent puguen ser controladors de la gestió anterior, perquè, justament, són els màxims responsables de dir si sí o si no està ben feta l'aplicació, l'execució d'uns pressupostos, i vostés, eliminant la paraula control permeten que un interventor de la Generalitat Valenciana puga ser el que fiscalitze a l'any següent justament allò que ell ha permés o no en l'execució dels pressupostos, ens preocupa moltíssim, seria allò de la frase que és allò de la rabosa en el corral de les gallines, és a dir, és molt complicat, o fer de policia i de lladre al mateix temps.
És a dir, podríem dir moltes coses, ens preocupa moltíssim eixa reforma, no sabem per què vostés fan eixa reforma, i, sobretot, ens preocupa que eixa reforma de la Sindicatura de Comptes passe ací d'amagat, intenten amagar-la al debat de la societat valenciana.
No podem estar d'acord.

Com no compartim que amb aquesta llei es reforme l'Institut Valencià -ho he dit abans ja- de la Joventut, o es cree sense el necessari impuls i consens polític l'Agència Valenciana per la Cooperació i Desenvolupament.
.
.
És un tema, ho torne a dir, vull tornar a insistir, i disculpen vostés, és una tema d'Estat.
És a dir, per què creen?
, per què no li donem una llei pròpia?
, hem de crear, ací, en la llei d'acompanyament dels pressupostos l'Agència Valenciana de Cooperació i Desenvolupament?
És que ja hem pensat en eixe director, que generen ahí, en eixe articulat, qui és la persona?
Ja han de donar-li el salari en gener?

No entenc jo que una funció tan important, d'un país com el nostre, tan solidari, amb tantes organitzacions no governamentals, es genere eixa agencia valenciana.
.
.
Nosaltres pensem que mereix una llei pròpia, no una llei d'acompanyament dels pressupostos.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Peris.

El senyor Peris i García:

No puc entendre que s'utilitze la llei amb aquestes maneres.
I, efectivament, les 91 esmenes que sí que hem presentat, ja veurem quin és el tarannà d'arreplegar-les en el debat de comissió i després en el plenari.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, la il·lustre diputada María José Rico.
Cuando quiera, señora diputada.

La senyora Rico Llorca:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, señor Peris, agradecimiento por sus palabras que ha mencionado al principio de su réplica, y vamos a empezar.

Tengo que decirle, en primer lugar, a ver si lo digo de un modo claro, a ver si me sale bien, tengo que decirle que no es coherente usted con sus principios y sus planteamientos, y le voy a explicar.

Se ha pasado toda su intervención criticando que utilicemos, o que el Consell utilice, la forma de ley de acompañamiento, la ha calificado de antidemocrática, de mala.
.
.
, bueno, varios calificativos peyorativos, dice que no permite un debate amplio.
.
.

Bien, entonces, usted, en lugar de no utilizarla, por ser esta ley antidemocrática, sí que la utiliza, se sirve de ella, porque usted ha formulado, después, al articulado, enmiendas de adición.
No ya ha utilizado el texto del Consell, formulando enmiendas de supresión o de modificación, no.
Ha utilizado enmiendas de adición, o sea, que ha introducido en el debate elementos nuevos que el Consell no ha traído.
O sea, que en lugar de formular un texto alternativo, usted da por buena la utilización de ley de acompañamiento formulando enmiendas de adición.

Entonces, eso es lo que yo no entiendo: que si la ley es mala, porque es antidemocrática, según usted, es mala para debatir, por ejemplo, las deducciones, la Sindicatura, la creación.
.
.
O sea, si es mala para todo eso y es antidemocrática, entonces, qué pasa, ¿que se convierte en buena para dilucidar la jornada de 35 horas que usted plantea?
¡Eso es incoherente!

O sea, es incoherente que usted diga que es antidemocrática para debatir los postulados que trae el Consell, y, en cambio, sí que es democrática y buena para utilizar los nuevos planteamientos que usted trae.
O sea, usted podía haber hecho un texto alternativo y, entonces, debatir lo que quisiera, pero no puede calificarla de antidemocrática y de mala.
Usted es un grupo mixto, y como grupo mixto tiene fórmulas suficientes para traer aquí a debatir lo que usted quiera.
Pero, sin embargo, ha utilizado esta maldad, que supuestamente utilizamos nosotros, de ley de acompañamiento.

Entonces, eso no es coherente, y lo que debería hacer usted es dos cosas: o retirar sus palabras de que es mala la ley o retirar las enmiendas de adición.
Mantener las dos cosas es imposible, porque es incoherente, se lo estoy diciendo, no puede ser.

Vamos a seguir.
También tengo que decir que, afortunadamente, en esta Cámara las palabras no se las lleva el viento, para bien o para mal aquí todo queda escrito, y si usted observa algún Diario de Sesiones anterior, en concreto el del día 20 de febrero de este año, que después se lo puedo enseñar, ese día usted daba por bueno el procedimiento de acompañamiento.
Decía que este procedimiento tenía debate, que se podían presentar enmiendas.
Entonces, ¿qué pasa: que el día 20 de febrero este debate es bueno y hoy es malo?
Pues, sigue siendo incoherente.
Ya le digo, hay que ver las palabras que dice cada uno y en qué momento y acordarse, porque luego se corre el riesgo de meter la pata, como lo está haciendo usted hoy.

La ley es la misma, el mismo tipo de debate tiene y el mismo grado, sea el 20 febrero o sea hoy.
Y, por tanto, siga la misma línea y siga siendo coherente.

Voy a seguir diciéndole: usted me ha dicho que el CES ha emitido un dictamen y que en él se realizan distintas observaciones al articulado.
Muchas de ellas son gramaticales, la mayoría, pero ninguna, ninguna, de carácter esencial, y concluye el CES en la página 6 de este dictamen, que usted tiene igual que tengo yo, diciendo que es positiva y oportuna la tramitación del proyecto de ley.
Eso es lo que dice el dictamen del CES.

Realizan un voto particular Comisiones Obreras y UGT.
Y, antes, en mi intervención, yo he dicho que este debate de hoy era un clásico, pues, también es un clásico el hecho de que Comisiones y UGT planteen voto particular en este dictamen del CES.
O sea, eso ya… contamos con ello, lo esperamos todos los años, y cuando llega el dictamen del CES, va a llegar ese dictamen, con la conclusión a la que tengan que llegar, la que sea, y, dentro, el voto particular.
O sea, que no nos sorprende, y contamos con él, es un clásico.
O sea, no ha descubierto usted nada aquí.

Con respecto al consejo jurídico consultivo, usted ha leído una parte.
Yo tengo que decirle, igual que le decía a otro miembro de esta Cámara el año pasado, que lo lea todo, que no lea un trocito, que tiene que leerlo todo.
Y en concreto le voy a leer un breve párrafo de la página 10, que es la continuación de donde usted se ha quedado, y dice textualmente el consejo jurídico consultivo: «También debe tenerse en cuenta que las denominadas leyes de acompañamiento son leyes ordinarias sujetas al procedimiento legislativo ordinario, sin ninguna limitación constitucional o estatutaria, a diferencia de la Ley de presupuestos y que, como ha expresado el Tribunal Constitucional en distintas sentencias, el legislador goza de un margen de libre configuración«.
Por tanto, señor Peris, está muy claro la legitimidad de este dictamen.

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando, por favor.

La senyora Rico Llorca:

¿Ya?
Bueno, pues, me quedan muchas, muchas más cosas que decirle pero se me acaba el tiempo.
En fin, ya le digo que no podemos votar a favor de su enmienda a la totalidad por todas las razones que le he expuesto.
(Aplaudiments des d'un  sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora diputada.

Per a la fixació de posició dels altres grups parlamentaris.
Senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Per anunciar que el Grup d'Esquerra Unida recolzarà l'esmena a la totalitat al Grup Mixt.
I, després, en la nostra intervenció, en defensa de la nostra esmena, ja explicarem…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora diputada, senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Sí, señor presidente.

Tenemos presentada también una enmienda a la totalidad.
Luego expresaremos nuestros motivos pero, desde luego, ahora mismo, no hemos oído ningún motivo para que no votemos a favor de la enmienda presentada.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor Camarasa.
(Remors)

Senyories, anem a procedir a la votació.
Senyories, comença la votació.
Vots 73: sí, 32; no, 41.

Continuem amb el punt  5 de l'orde del dia: Debat de totalitat del Projecte de llei de mesures fiscals de gestió administrativa i financera i d'organització de la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Il·lustre diputat, senyor Oltra, té la paraula per a defendre la seua esmena.

Senyories, té la paraula l'il·lustre diputat, i no fa falta que puge molt la veu perquè les seues senyories van a guardar silenci.

Gràcies.

Projecte de llei de mesures fiscals de gestió administrativa i financiera, i d'organització de la Generalitat Valenciana.
 

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari

d'Esquerra Unida del País Valencià

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, com era de preveure, no ha entrat vosté molt a fons de la defensa de la Llei d'acompanyament, un poquet per damunt d'aquelles coses que podrien estar més justificables.
Però, lògicament, de la part injustificable que suposa una part important, no sé si estarem segurs ací, doncs, d'eixa part, lògicament, vosté ha passat per alt.
En concret, del tema de la Sindicatura de Comptes que, després, entrarem més a fons.
I té raons, té raons per a callar perquè, clar, el que calla atorga i la complicitat en este cas seua, doncs, és evident.

Nosaltres començaríem parlant que la Llei d'acompanyament per part del Partit Popular s'està utilitzant d'una manera -jo diria- perversa en el sentit que s'abusa d'aquesta figura legal, no diguem això que la utilització que fan vostés siga il·legal, no tinc elements per a jutjar-ho així, encara que pense que s'està abusant d'aquesta figura, opinió que comparteix també el propi consell econòmic i social i comparteix el Consell Jurídic Consultiu.
No és la primera volta i em dóna la impressió que si vostés continuaren governant -espere que no-, doncs, van a continuar utilitzant aquesta formula.

És la fórmula que a pesar de ser legal, perquè, pel contrari, m'imagine que el consell jurídic diria alguna cosa, doncs, el que no podem dir-me és que no és la meyns legal de totes, la meyns legal de totes.
I això, per què?
Perquè per a l'objectiu que va nàixer aquesta Llei d'acompanyament que, fonamentalment, venien motivades per introduir modificacions en determinades lleis que tingueren una incidència pressupostària del mateix pressupost que anava a aprovar-se, i això té una lògica i nosaltres en absolut critiquem el tema eixe, inclús al contrari, participem del debat, esmenem el que calga fer, etcètera.
Però, clar, a partir d'ahí, com és un instrument molt còmode, perquè jo recorde el debat de l'any passat que tinguérem amb una altra persona del Partit Popular, i és un debat molt còmode en el sentit que en un rapidesa inaudita, doncs, permet modificar les lleis que al grup proponent li done la gana, per dir-ho clarament.
Inclús, si són lleis delicades, doncs, millor que millor perquè el procediment s'abrevia de tal manera que dificulta molt la participació i el debat parlamentari.

Per tant, estem davant  d'un procés -jo crec- d'un cert abús de la figura i nosaltres voldríem començar la nostra intervenció criticant de nou aquesta utilització que nosaltres considerem negativa per a la bona marxa parlamentària.

En este cas, per a la llei que estem discutint, de nou es planteja la modificació fins i tot de 14 normes, de 14 lleis, que, en uns casos són unes lleis més importants o les modificacions són més importants, en altres de vegades solament són formals, inclús en alguns casos difícilment justificables que s'utilitza aquesta fórmula pel tema, per exemple, dels que apareixen en les carreteres, que ni és un tema pressupostari, ni és un tema urgent, que perfectament es podria fer d'una altra manera.

Si no tenen prou amb el que és l'argumentació nostra, doncs, jo vaig a llegir-los el que diu el propi consell jurídic consultiu, que recorda que ja ve dictaminant des de fa temps que les lleis d'acompanyament són legals, encara que també diu que des del punt de vista de la seguretat jurídica -jo crec que és un element que ha d'importar-nos a tots- i de la bona tècnica legislativa -que també ha d'importar-nos a tots-, no és aconsellable que les lleis d'acompanyament es convertisquen en lleis de contingut heterogeni en una espècie de calaix de sastre.
I això, excepte allò de calaix de sastre, que és incorporació nostra, la resta ve per escrit en l'informe del Consell Jurídic Consultiu, pàgina 10.
També el mateix Consell Econòmic i Social es queixa de la urgència del procediment, d'aprofitar el debat per a introduir totes estes modificacions i  -açò és important- el Consell Econòmic i Social es queixa, i no és la primera volta que ho fa, de no haver disposat de la memòria econòmica de l'avantprojecte.

Per tant, cal dir que per part del consell no se li envia, se li amaga informació molt important el Consell Econòmic i Social perquè puga fer una valoració correcta de la normativa que se li presenta a informe.

També reclama, lògicament, la refundició de la Llei de taxes.
En això mateix el Consell Jurídic Consultiu insisteix també en eixa refundició necesaria, i molt més tenint en compte que són ja tots els anys modificacions parcials, inclús modificacions d'articles que es plantegen a la seua modificació però que també van estar modificats en l'any anterior.
La veritat és que això, ho dic perquè personalment, i jo crec que qualsevol persona que volguera comprovar-ho ho pot fer, complica molt la recerca d'antecedents o la recerca de documentació perquè hi ha una inseguretat de no saber.
Jo m'imagine que el conseller no tindrà eixe problema, però alguna cosa tindrà tot l'equip de la conselleria a la seua disposició.
Però, excepte ahí, la resta del planeta, si vol accedir a quina és la legislació en vigor en estos moments, tindrà sort si arriba, perquè la veritat és que és difícil.
I no ho dic com una queixa particular nostra.
Ho dic com una queixa per a qualsevol persona.

I, després, també és important, i ho reclamen estes dos institucions, que, en base a eixe principi de seguretat jurídica, el consell procedisca, en un termini curt, textualment, en un termini curt, a fer un text refós de tot això.
Fa, inclús, un comentari sobre el que suposa una llei que en bona part està en pessetes i les modificacions que se li estan introduint estan en euros.
Ja el que faltava per acabar de complicar la qüestió!
Aquesta consideració, si bé el consell diu que no té caràcter essencial -i això ho diu el consell i és cert-, sí que té un caràcter rellevant -i això ho diu textualment també el consell- donada la confusió que es crea per la duplicitat, en este cas, inclús de la mateixa moneda que s'utilitza.

Després, el mateix consell també planteja que el que és la llei que regula el tram autonòmic de l'impost de la renda de les persones físiques i de la resta de tributs cedits, també que es faça aquesta refundició perquè la situació actual la veritat és que complica excessivament el tema.

Curiosament, a pesar de la gran quantitat de lleis que aprofita el Grup Parlamentari Popular per a modificar utilitzant la Llei d'acompanyament, no la utilitza per a modificar una que nosaltres sí que esperàvem vore-la ahí.
I en concret és la llei sobre l'estatut dels expresidents de la Generalitat Valenciana.
Després de la vergonyosa aprovació que es va fer ací, després de les crítiques de l'assumpció parcial de la crítica que va suposar que el mateix dia anunciaren uns compromisos de rectificació parcial, que es farien quan s'obriguera el proper període de sessions, que va ser en el mes de setembre, després d'haver deixar transcórrer tots estos mesos, doncs, home!
, el que esperaven ara és que en aquesta Llei d'acompanyament s'haguera introduït la proposta de modificació, almenys, en base als criteris que es barallaven aleshores.
Ni tan sols va per ahí la cosa!
O siga, va utilitzar-se la via de l'esmena, o siga, el mínim, mínim, per a donar possibilitat d'informació a la població valenciana del que es pensa fer; resultat, conclusió del vergonyós i antipopular que suposa aquesta normativa i que vostés en la manera que estan intentant camuflar-la, amagar-la, reconeixen eixe caràcter.

Nosaltres considerem, i hem fet inclús una excepció en este cas a la nostra política, de no entrar en això que es deia abans de la contradicció d'utilitzar la Llei d'acompanyament per a plantejar modificacions.
Eixe criteri l'hem utilitzat fins ara sempre, inclús en un cos polític, perquè la veritat és que es presta a judici en determinats aspectes, però en este cas considerem que tractant-se de la llei que es tracta i de la situació impresentable que presenta, consideràvem important introduir eixa modificació de manera de rectificar en bona part el greu error que van cometre les Corts Valencianes el dia 4 de juliol.
Jo crec que en tot això ja estaria més que justificada una esmena a la totalitat per part d'Esquerra Unida, encara que foren temes formals, però si entrem en el fons de la qüestió encara la situació és molt més greu.

Hi ha la creació de dos agències importants, la de cooperació i desenvolupament i la de ciència i tecnologia, que es fa aprofitant la via de la Llei d'acompanyament, inclús amb un text articulat i tot.
O siga, no comprenem això quan recentment es va constituir l'Agència Valenciana de l'Energia mitjançant una llei pròpia, que jo crec que és el tràmit i el procediment correcte.
O siga, no ho entenem quan resulta que la Llei del colom esportiu es passa per tot el tràmit parlamentari corresponent i la creació de dos agències, que se suposa -dic «se suposa« perquè després un llig la proposta de text articulat que duen i la veritat és que és prou deficient-, però, bo, se suposava que havia de ser un tema important, doncs, resulta que ni tant sols això i, a més, via Llei d'acompanyament.

Continuen molt en el tema de «la política escaparata«, el tema de deduccions.
Es plantegen deduccions i beneficis fiscals però, després, s'estableixen unes condicions que fan que siga en la majoria d'ocasions molt difícil poder acollir-se a elles.
Ara, això sí, fan una venda fantàstica del problema.
O siga, de la proposta de modificació o d'introducció d'alguna deducció nova, doncs, una venda fantàstica.
Quan es llig la lletra xicoteta resulta que ha sigut un miracle poder reunir les condicions per a poder accedir a ella.
Inclús, en molts casos, quan per fi s'aconsegueix reunir eixes condicions passa com en determinades ajudes que venen passant en estos moments, que quan es reuneixen, doncs, es demana i et ve l'escrit dient que de moment la partida pressupostària està esgotada, que tornen a demanar-ho l'any que ve.

Ja en el primer article de la llei, en l'article 1, ja s'estableix un model d'aquesta proposta, i és la deducció que es fa per a la creació de noves empreses per part de la gent jove.
Que, en principi, està bé, però, clar, ja vostés posen un límit, que és que no han de tindre més de 25 anys.
El mateix Consell Jurídic Consultiu, poc sospitós en esta matèria, planteja que eixe tope hauria de deixar-se en 30 anys.
Per què?
Perquè, home!
, és cert que alguna persona menor de 25 anys igual està en disposició de crear una empresa, però serà molt poqueta gent, per qüestions d'edat simplement.
Si anàrem a la de 30 anys, doncs, possiblement la cosa seria molt més ampla.

Des d'Esquerra Unida diem: recolzem totes les propostes que vagen encaminades a protegir o afavorir el sector més necessitat de la societat.
Però també denunciarem els simulacres d'ajudes -hem presentat esmenes per augmentar la majoria de les ajudes que vostés plantegen-, per reduir requisits, per arribar a més gent, en definitiva.
Denunciem aquesta pràctica habitual del Partit Popular: molta propaganda, pocs beneficiaris i pressupostos insuficients.

El tema, per exemple, deduccions que plantegen noves en esta llei, i que la mateixa memòria econòmica reconeix que uns casos poden com a màxim, com a màxim, en el supòsit millor, beneficiar-se cinquanta persones a tot el País Valencià, en altre cas cent persones, en altre cas cent vint persones.
Home, serà important per a eixes persones, evidentment, però és una proposta molt reduïda i d'un àmbit molt xicotet.

També aprofitem en alguna esmena per a intentar corregir nosaltres alguna de les pujades d'impostos que vostés van fer en l'any anterior, en concret en el tema de l'impost d'actes jurídics documentats, en concret en el tema de les segones escriptures, que vostés feren un augment molt important.

Ens pareix positiu l'article 40, quan parla que la tresoreria de la Generalitat Valenciana augmente els controls sobre les empreses públiques, perquè això jo crec que, a banda d'intentar controlar què està passant ahí, i cada volta és més important el que està passant ahí, el que sí ens crida l'atenció és que, si això s'ha de fer ara, això vol dir que no és controlava fins ara?
Perquè clar, quan la Generalitat Valenciana ha d'introduir un article a cosa feta per a dir que s'obligue a les empreses públiques que els faciliten la informació, una de dos: o és que eixa informació no és donava o és que eixa informació no interessava a la conselleria.
A nosaltres ens pareix bé que això es faça, ens pareix molt preocupant saber què ha passat fins ara.
I en tot cas, el que sí demanem en eixa esmena és que eixa mateixa informació que rebrà el conseller d'Economia, perquè pareix que fins ara no li preocupava en excés el tema, que també la tinguérem les Corts Valencianes.
Per què?
Perquè estes Corts són les que aproven els pressupostos de les empreses públiques.
També tenim interés, nosaltres sí que tenim interés en saber què està passant en eixes empreses públiques amb els diners de tots els valencians.

La modificació de la Sindicatura de Comptes, la veritat que és una cosa que hi hauria que felicitar a la conselleria per la finura, la finura i la diplomàcia, o no sé com denominar-ho per no ofendre, que planteja amb aquesta modificació.
Perquè en l'article 45 en concret, si un no ho llig dos voltes igual se li'n passa, que és un poc jo crec que el que se pretenia per part de la conselleria, que passara desapercebut.
Per això probablement el conseller no ha fet referència a això.
Ha fet referència al tema de la incorporació dels ajuntaments per a estar fiscalitzats per la Sindicatura de Comptes.
Cosa que nosaltres veiem positiu, encara que mos haguera agradat que això haguera sigut mitjançant una modificació parcial i normalitzada de la llei.
Que pareixia que quan el senyor Olivas.
.
.
que ha estat absent del debat tot el temps.
També, per al primer debat i l'últim que fa l'home, s'ha de vore la poca preocupació que té, però bé.
O siga, ja que anuncià en el seu debat d'investidura que això anava a fer-se, pensàvem que ho faria mitjançant una presentació d'una proposició de llei per a modificar això.
Utilitza aquesta fórmula.
Bé, l'objectiu final pot ser interessant.

Ara, el tema de la modificació per a facilitar que els interventors de la conselleria puguen passar, no en un any, al dia següent, al dia següent a la Sindicatura de Comptes, ens pareix molt perillós.
I ja, si l'opinió nostra no val per a vostés, que sé que no val, almenys fixen-se en l'opinió del Consell Jurídic Consultiu, poc sospitós; dedica unes quantes pàgines, unes quantes pàgines a aquest tema, advertint de la perillositat que suposa per a la garantia d'imparcialitat i de transparència per part de la Sindicatura.
És molt preocupant.
Amb eixe informe en la mà, diga al final el que diga, però amb eixe informe en la mà de la del Consell Jurídic Consultiu me pareix suficientment contundent perquè vosté retirara aquesta proposta.
Va en perjudici no de la Sindicatura de Comptes, que va, evident; va en perjudici de la credibilitat de la fiscalització futura dels comptes de la Generalitat Valenciana.
I crec que no val la pena per a amagar o que no li isquen els colors de la seua gestió, jugar tan fort amb una institució de tant de prestigi com té eixa en estos moments.

Estem en contra, evidentment, de modificacions que se plantegen per a facilitar, per exemple, un major endeutament en Televisió Valenciana.

Estem en contra de plantejaments que es fan per a augmentar el tema del silenci administratiu.
Jo crec que el tema del silenci administratiu, que ja tinguérem un debat l'any anterior i que se veu que encara els quedava alguna qüestió per ahí que els podria molestar, enguany ja arrasen absolutament, i qualsevol petició que faça la ciutadania, si vostés no contesten.
.
.
, que tindrien l'obligació de contestar; que se va plantejar una modificació de la Llei de procediment administratiu comú precisament per a facilitar que el ciutadà i la ciutadana tenen dret a demanar a l'administració.
Però tenen també un dret nou, nou, que l'administració li contestara.
En un sentit o en altre, però que l'administració li contestara.
Això vostés s'ho carreguen.
I s'ho carreguen inclús en supòsits que l'administració té sis, vuit i fins a dotze mesos per a contestar…

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

El senyor Oltra i Soler:

…pareix que no és temps suficient per a vostés.

I per últim -m'he quedat sense temps- la veritat és que en el tema del lloguer de vivenda a què abans se fea referència, home, em pareix una cosa.
.
.
Ja tinguérem un debat paregut l'any passat en eixe sentit.
Me pareix que les quantitats que se posen, les condicions que se posen, jo crec que són més, com quasi tota la llei en este aspecte, de cara a la galeria.
Però si haguera voluntat de veritat, les deduccions, quant al tema de l'import del lloguer i quant a les distàncies quilomètriques, no serien les que hi ha.
Nosaltres hem presentat esmenes parcials per a intentar corregir això, i ja vorem si de veritat la seua preocupació pel tema és una preocupació cap a la galeria o és una preocupació real.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor José Rafael Díez, del Grup Parlamentari Popular, té la paraula per al torn en contra.

El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

El Grup d'Esquerra Unida presenta esta esmena a la totalitat, i en la seua intervenció el representant del grup ha hagut de fer verdadera ostentació de malabarisme per justificar esta esmena a la totalitat, que per un altre costat era absolutament esperada, com no podia ser menys, i que els raonaments estaven clars, tant els raonaments quant a la forma com raonaments quant al fons.

Per un costat, esta esmena a la totalitat pareix ser que desperta poca il·lusió en el seu grup parlamentari, perquè està vosté ben acompanyat però jo diria insuficientment acompanyat.
Cosa que vol dir que vostés no sols en esta esmena a la totalitat, sinó també al llarg de les 145 esmenes parcials que han presentat, demostren que en el fons esta llei a vostés els pareix bona.
Esta llei els pareix bona i els pareix necessària.
El que ocorre és que han d'adoptar la forma de l'oposició normal, de criticar-la, però sense cap fonament.

Senyors d'Esquerra Unida, vostés poden comprendre perfectament que esta Llei d'acompanyament és l'instrument necessari perquè siga una realitat l'instrument polític per excel·lència que és el pressupost de la Generalitat.
El pressupost de la Generalitat que té la responsabilitat el Govern de la comunitat de presentar a estes Corts, i té l'obligació de presentar una sèrie de mesures en esta anomenada Llei d'acompanyament que facen possible la viabilitat de l'execució d'eixe pressupost.
Per això, en ell s'introduïxen matèries fonamentalment de tipus financer, econòmic i tributari.
I en això crec que estem absolutament d'acord: que una gran part del contingut de la Llei d'acompanyament comporta modificacions de caràcter tributari, financer o econòmic, en les quals inclús vostés ni tan sols estan d'acord.
Vostés no voldrien que se feren les reduccions, no voldrien que se feren les deduccions o voldrien que se feren més grans.
I aleshores mos diuen que fem una política d'escaparata perquè va a afectar a poques persones de la comunitat.
Però ahí tenen vostés el tràmit d'esmenes per a formular noves propostes.
I ho han fet.
Però ho han fet en escassa mesura, com després li contemplaré jo al vosté.

Però és que vostés incidixen que, a banda d'eixes mesures pressupostàries pròpiament dites de caràcter econòmic, el Govern aprofita esta Llei d'acompanyament per a modificar moltes lleis.
Si vosté analitza eixa modificació d'estes lleis, altra cosa és el que vosté diga ací en esta trona, però en el fons eixes modificacions d'eixes lleis són d'un contingut senzillament dèbil; es a dir, les modificacions no comporten una trajectòria que signifique trastornar les actuals lleis en vigor que ara en esta llei d'acompanyament se modifiquen.

Modificar la Llei d'hisenda pública valenciana és lògic que se faça en esta llei d'acompanyament.
Modificar inclús la Sindicatura de Comptes mateixa és lògic que se faça en este document.
Modificar assumptes que vosté ha criticat, com és el silenci administratiu, la modificació del silenci administratiu és per a adaptar la normativa autonòmica a la normativa estatal, ni més ni menys.
Que vosté no estiga d'acord, que se plantege en un altre for, però en este no toca plantejar-ho.
Se fa esta modificació per a acomodar el procediment administratiu a la normativa estatal, no és que estigam mosatros inventant una altra cosa.

I vosté entra en un debat que no correspon en este moment.
No correspon en tant en quant que estem fent una esmena a la totalitat que vosté ha presentat i que està publicada en el diari oficial.
Que n'hi hagen esmenes posteriors, com vosté ha fet menció, de la reforma de la Llei d'expresidents, en el seu moment, en el seu moment del tràmit d'esmenes, ja se discutirà.
No és ara este el lloc, ni tan sols havia d'haver sigut objecte de menció.

Com han sigut objecte de menció per part de vosté moltes de les esmenes parcials que tenen formulades, esmenes que en la seua totalitat són 145.
Vostés han presentat 145 esmenes parcials.
Però resulta que d'eixes 145 esmenes, 32 d'elles són per a substituir la paraula «desenrotllament« per «desenvolupament«, esmenes de profunditat; 13 d'elles han sigut per a afegir alternativament la paraula «president o presidenta«, «director o directora«; 6 per a llevar el terme «Generalitat« després de «Valenciana«; 12 per a suprimir l'Agència Valenciana de Cooperació i Desenrotllament; 27 per a modificar la Llei de taxes i l'Irpf en xicotetes quantitats, i 16 esmenes a l'Agència Valenciana de Cooperació.

Vull dir-li que de 145 esmenes, ni més ni menys que 110 són esmenes absolutament superficials, com ja se vorà en el tràmit corresponent.
Per això li deia jo que, meravellosament, vosté ha hagut de fer malabarismes ací en esta trona per a dir: «estic en desacord amb esta Llei d'acompanyament«, quan resulta que en el tràmit que se reclama perquè esta llei tinga el seu debat, en eixe tràmit del seu debat l'única cosa que fan vostés són 35 esmenes amb un escàs contingut, i únicament vénen ací a dir que no estan d'acord que en este tràmit se faça modificació de determinades lleis, reconeguent també ací vosté en esta trona que és absolutament legal, vosté, que li agrada llegir tant els dictàmens del Consell Jurídic Consultiu, vosté ha reconegut ací, i estem tots d'acord, que esta llei i este tràmit és absolutament legal.
Quan vosté diu que estem fent una utilització perversa de la Llei d'acompanyament, crec que vosté està diguent-ho únicament i exclusivament per justificar la seua esmena a la totalitat, perquè està obligat a fer-la des d'un punt d'oposició a este govern.

Però en definitiva, quan analitzem la postura de vostés a esta Llei d'acompanyament, analitzant-la a través de les seues esmenes, en l'únic que no estan d'acord és en 35 supòsits de redacció concreta a on fan algunes esmenes d'addició, i que volen suprimir -això sí- l'Agència Valenciana de Cooperació per al Desenrotllament.
No sé quina mania els ha entrat a vostés de voler-la suprimir, i quina necessitat hi ha que se faça en un tràmit on vostés tinguen més temps per a esmenar.
Però si l'han feta únicament i exclusivament ahí, precisament.
No se poden queixar que no hagen tingut temps ni termini ni tràmit per a esmenar una llei que crea l'Agència Valenciana de Cooperació per al Desenrotllament.

Per tant, senyor Oltra, disculpe que li diga que intente vosté en este segon torn de paraula justificar millor esta esmena a la totalitat, perquè si no, en definitiva, allò que queda és allò que queda, que és una simple postura d'oposició, una simple postura d'ocupar pàgines de periòdics o de mitjans de comunicació en general per a dir que el Grup d'Esquerra Unida quina poca atenció presta a les seues pròpies esmenes que ha fet la seua posició d'oposició.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Senyor Díez, home, a voltes un se qualifica a si mateix al desqualificar el contrari.

Vosté diu: «és que han fet ahí no sé quantes esmenes sobre 'desenvolupament', 'presidència'.
.
.
« Mire, això ha sigut, si vol, una resposta a una moda que han implantat vostés, o siga, que si això està mal agarra't a allò que està fent el Grup Parlamentari Popular des de fa una temporada, o siga, que mos unfla a esmenes en eixe sentit, suprimir «Valenciana« a on diu «Generalitat«, suprimir «desenvolupament« per.
.
.
Això, l'invent l'han fet vostés, o siga, que si ha de rectificar-ho o li pareix una cosa ridícula, al costadet seu té el promotor de la idea, al costadet.
Per tant, rectifique per ahí i no critique a qui en este cas, a la millor per a provocar eixa situació, ha utilitzat el sistema.
Eixa era una de les qüestions.

El tema de la Llei d'acompanyament, nosaltres.
.
.
És que, clar, com vosté ja ve predisposat a sentir una cosa, encara que senta el contrari no es dóna per al·ludit.
Nosaltres hem dit que la Llei d'acompanyament és un instrument.
.
.
Si jo no tinc dubte.
Si jo tinguera dubte que fóra legal hauria anat al jutjat, a banda que m'imagine que el Consell Jurídic hauria dit alguna cosa.
Jo no he dit en cap moment que siga il·legal.
He dit que me pareix una utilització perversa, i en tot cas, me pareix el sistema menys democràtic.
Insistisc en això perquè l'any passat ja tinguérem també històries amb això.

I no ho dic jo sol, perquè si ho diguera jo dirien: «clar, com és de l'oposició i damunt són de l'oposició més radical i més no sé què«.
.
.
Si és que ho diu el Consell Jurídic Consultiu!
És que vosté.
.
.
Jo, clar que llisc.
.
.
És que pareix que li moleste que se llisca un els informes del Consell Jurídic Consultiu.
Me fa por, perquè qualsevol dia d'estos el suprimiran.
Bé, ara quan comencen a omplir-lo d'expresidents igual a la millor canvia la cosa ahí, però bé, de moment està com està i fa els informes que fa, i això està per escrit.
O siga, diu que en estos moments s'està donant una utilització abusiva, si vol a la millor els objectius no són aixina, però molt pareguts.
I que no se pot utilitzar d'esta manera heterogènia.
Això s'està dient per escrit.
I això mateix ho diu el Comité Econòmic i Social.
Per tant, no estem dient-ho mosatros sols.
I me pareix preocupant eixa manera de despreciar eixa.
.
.
.
La nostra, al cap i a la fi, dins del joc polític entra, però la d'estes institucions sí que ens pareix preocupant.

Ara, en el que toca estrictament a acompanyament, nosaltres estem d'acord.
Altra cosa és que les deduccions o les modificacions pressupostàries que vostés plantegen ens pareguen suficients a nosaltres, o els requisits ens pareguen correctes o incorrectes.
M'imagine que reconeixerà el dret que tenim com a grup de l'oposició d'intentar millorar això.
Que si vostés posen el que és típic, 150 euros, que pareix que siga la gran fortuna, diu: «no, és que això és per a estimular que se tinguen més xiquets, 150 euros«.
Val, més val això que una pedrada en l'ull, però home, no sé, jo crec que són ajudes que tampoc cal multiplicar-les per no sé què, però no està de més augmentar-les un poquet, ser un poquet més generosos.
Ja que pareix que se donen compte que estem parlant de misèries, de quantitats xicotetes, i que cal fer alguna cosa més, home, anem a fer-ho ja de veritat.
I anem a eliminar algun dels requisits que l'únic que estan fent és, digam, evitar que alguna agència es puga beneficiar d'això.
Per ahí vorà vosté que hi han moltes esmenes nostres.

Igual que hi han moltes esmenes simplement perquè si estem criticant que s'utilitze la Llei d'acompanyament allò que no volem és que això s'aprove aixina, i plantegem esmenes en el sentit de supressió de determinats aspectes.
Per què?
Perquè considerem important que se puguen debatre amb temps suficient.
Si ja sabem que hem tingut una oportunitat de presentar esmenes, però pel tràmit d'urgència.
A la Llei de pressupostos encara tenim termini per a presentar esmenes, però en canvi esta ja s'ha acabat el termini, ja fa una setmana que s'ha acabat el termini, i el dia que tingam el debat com a màxim a la millor tenim 40 o 42 segons per esmena.
O siga, això no me diga que és un procediment.
.
.
Home, democràtic sí serà, però no me diga que és el més democràtic, no me diga que no hi han altres procediments més normalitzats.
Si estem fent-ho per a la llei del colom!
I amb tots els respectes per al colom, però home, jo crec que la creació de l'Agència de Cooperació o de Ciència i Tecnologia també és important, no?
I no me diga que ahí hi ha tota una sèrie de coses que no tenen cap sentit en estos moments.

Per tant, nosaltres insistim en eixe missatge.
Nosaltres no tenim res en contra de la Llei d'acompanyament, res en contra, si s'utilitza correctament.
Tenim dubtes molt seriosos que s'utilitze correctament.
I eixos mateixos dubtes els comparteixen els dos organismes que han d'informar.
Inclús un d'ells es queixa que vostés no els han facilitat la memòria econòmica.
Per què no me contesta a això?
Per què no se li ha facilitat la memòria econòmica al Comité Econòmic i Social?
Com se pot valorar la incidència d'una llei d'acompanyament sense disposar de l'instrument on diu quina incidència pressupostària té?
Si és quasi per al que val!
Si li neguen això estan ocultant-li informació clarament, clarament.
Per què continuen amb eixa política?

Ens preocupa, perquè tots els anys tenim este debat i tots els anys, a lo tonto a lo tonto, cada volta hi han més normes que se van utilitzant, i arribarà un moment que ací igual el que interessa.
.
.
Este any no, perquè este any, com és un any, digam, preelectoral, el que interessava era col·lapsar les Corts amb propostes de llei, que és el que està passant.
S'ha perdut ja la capacitat de control a l'executiu, que ja ho han aconseguit, i aconseguiran més coses tenint-nos ocupats debatent lleis, que és un poc l'objectiu, fins que arriben les eleccions i se dissolguen les Corts.
És un objectiu que amb la seua majoria segur que ho aconseguiran, i aixina no hi haurà problema, estarem debatent articles i articles.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, per favor.

El senyor Oltra i Soler:

Però no és això, no és això sol.
Hi ha hagut temps per a presentar propostes.
Se van assumir una sèrie de compromisos i no s'han acomplit, i s'utilitza aquesta llei com a calaix de sastre per a.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

El senyor Oltra i Soler:

.
.
.
de un plumazo, com se sol dir, liquidar temes importants.

El senyor vicepresident primer:

Don José Rafael Díez tiene la palabra, ilustre diputado.

El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

Supose, senyor Oltra, que les últimes paraules de vosté dient que ara estem col·lapsant les Corts perquè estem debatent lleis supose que les ha dit de broma, no?
Perquè jo m'imagine que vosté i jo i tots els que estem ací la nostra obligació precisament, la fonamental, és debatre llei.
No se queixe que ara estigam debatent lleis perquè s'acaba la legislatura.
Estem complint un programa electoral d'un govern que du unes lleis a debatre, i la nostra obligació, també la de vosté, encara que siga de l'oposició, és debatre eixes lleis per millorar-les, senyor Oltra.
No se queixe, no se queixe d'això, no se queixe.

I mire, mosatros no vullguem omplir el Consell Jurídic Consultiu d'expresidents, no vullguem omplir-lo, però en el cas que s'omplira el problema per a vosté seria que allí no hi hauria ningun expresident d'Esquerra Unida, quasi amb tota seguretat.
I d'això a la millor és del que vosté se queixa.

Però ha tornat vosté a incidir en la mateixa cosa: que vostés han fet unes esmenes, que vostés han hagut d'utilitzar un sistema que mosatros hem utilitzat.
.
.
No, senyor Oltra, no s'enganyem.
Vosté el que ha fet ha sigut un tipus d'esmena a la totalitat amb un fonament, un únic fonament: que no li agrada la forma en què s'ha produït, perquè el Consell Jurídic i el Comité Econòmic i Social diu que no s'abuse d'esta llei d'acompanyament.
Eixe és el seu fonament.
Però d'ahí al fet que el Consell Jurídic Consultiu i el Comité Econòmic i Social estiguen diguent i afirmant que en esta llei d'acompanyament s'està abusant n'hi ha un tros molt llarg.
N'hi ha una recomanació que no s'utilitzen lleis d'acompanyament per a fer una reforma global i total, i vosté això ho sap.
És una recomanació que està respectada en esta llei d'acompanyament.
Per tant, és una llei absolutament legal, tant en el fons com quant a la forma.

I ahí vosté té, després, conforme ja s'ha comentat ací, vosté té per a millorar eixe text a través de les esmenes, però disculpe, que no és millorar el text introduir les esmenes que vostés han introduït perquè se suprimisca «desenvolupar« per «desenvolupament«.
I sap vosté per què ho fa?
Vosté ho fa, senzillament, perquè no tenen més arguments, perquè no tenen més arguments per introduir esmenes en esta llei d'acompanyament.
Que, per un altre costat, és absolutament perfecta quant que introduïx reduccions, deduccions en l'Irpf, introduïx tractament de minusvalideses en l'adquisició de vivendes, tractament de minusvalideses en arrendaments, fa una política social que vostés pensarien que el Partit Popular no sabria fer.
I el que fan és dir: «no, a on diuen estos 100 jo vaig a dir-ne 200«.
Ja vorem en el tràmit d'esmenes quina justificació, per què han de ser 100 o per què han de ser 200, però això queda dins dels criteris polítics, i criteris polítics són els que s'han seguit per a redactar esta llei d'acompanyament perquè siga possible que el Govern Valencià execute els seus pressupostos.

Perquè acabe com he començat: la Llei d'acompanyament és l'instrument necessari que fa possible que el Govern de la comunitat aplique el seu pressupost, i d'una forma que tots hem de reconéixer, vostés també, que fins la data no li ha anat mal en l'aplicació d'eixe pressupost, si s'ha de jutjar per les notícies que tots coneguem, mos agraden i no mos agraden.

Per tant, senyor Oltra, senyors del Grup d'Esquerra Unida, hem de rebutjar-li esta esmena a la totalitat perquè en el fons, en el fons, i li ho reitere amb tot l'afecte, en el fons vosté ací no ha demostrat res en absolut que faça meréixer un vot a favor d'eixa esmena a la totalitat.
En el fons vosté no ha dit res en esta trona.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Veus)

El senyor vicepresident primer:

Per a la fixació de posició dels altres grups.
Pel Grup Mixt.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Votarem a favor de l'esmena a la totalitat del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, que en la seua exposició hi ha una important coincidència de les raons per les quals considerem que aquesta llei no és adequada per a la seua aprovació.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per favor.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, senyora Cristina Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

Solo para decir que mi grupo votará a favor también de esta enmienda, y a continuación defenderemos la nuestra.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
Moltes gràcies.

Senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.
El resultat és el següent: presents, 70; sí, 30, i no, 40.

Continuant amb el punt sis de l'ordre del dia, el mateix debat de totalitat del Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera, i d'organització de la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Per a defensa de l'esmena a la totalitat, pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, la il·lustre diputada senyora Cristina Moreno té la paraula.

Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera, i d'organització de la Generalitat Valenciana.

Esmena a la totalitat presentada

pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

La senyora Moreno Fernández:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La verdad es que es tarde y llevamos el día apretado, pero yo creo que algunos diputados y algunas diputadas podrán oír todavía lo que tenemos que decir.

Esta tarde se ha estado defendiendo el uso y abuso de la Ley de acompañamiento que está haciendo el Partido Popular.
Ya se ha dicho, no se trata de si son legales o ilegales las leyes de acompañamiento.
Se trata, como dice el Consejo Jurídico Consultivo, se trata de que ustedes utilizan lo más cómodo.
Esa es la palabra que utiliza el Jurídico Consultivo.
Esa es la palabra que utiliza el Jurídico Consultivo, y eso es lo que están haciendo año tras año con leyes como la Ley de tasas, La ley del impuesto de la renta de las personas físicas, la Ley de hacienda, que lleva a que no exista seguridad jurídica, que lleva a que no se sepa cuál es el artículo en vigor, cuál es la ley en vigor, cuáles son nuestras necesidades.

Pero, en definitiva, y como al Partido Popular le gusta decir, podría ser solo cuestión de forma ese problema; podría cuestionarse si eso solo es suficiente o no para presentar una enmienda a la totalidad.
Pero no solo es eso, evidentemente.
Son catorce leyes que esta ley modifica.
Son catorce leyes a las que, más allá de una sonrisa benevolente, entra el pretender que alguien pretenda que habría que presentar, a quien presenta la enmienda a la totalidad, una alternativa -una sonrisa benevolente por no decir otra cosa.

Pero mi grupo, evidentemente, está en contra de la práctica totalidad de las modificaciones de las catorce leyes.
Pero hay algunas mucho más sangrantes que otras.
Y hay algunas, además, a las que llevamos exigiendo, pidiendo que se explique por qué se quieren modificar, y reiteradamente, en público fuera y aquí en recinto parlamentario, no se ha hecho.
Hoy, quizá de una forma inconsciente, el señor conseller en su explicación nos lo ha explicado.
Hoy el señor conseller, cuando ha explicado los bloques de enmiendas cómo se modificaban, ha dicho, cuando ha hablado de la Sindicatura de Cuentas, ha dicho «entrando en las modificaciones de las leyes que afectan al ámbito administrativo«.
Esa es la única explicación que yo le doy al menos, esa es la única explicación que puede tener el que el Gobierno Valenciano se haya atrevido a hacer la modificación de la Ley de la Sindicatura de Cuentas, como lo ha hecho.

Mire, señor conseller -señores del Partido Popular que quieran escuchar-, la Sindicatura de Cuentas no es ningún órgano que pueda acogerse al ámbito administrativo.
La Sindicatura de Cuentas es una institución estatutaria, que figura en el Estatuto de Autonomía, una institución aprobada por una ley de estas Cortes por u-na-ni-mi-dad.
¿Ustedes se acuerdan de lo que es u-na-ni-mi-dad?
¿Usted se acuerda, señor Maluenda?
Me alegro.
Porque se acordará también que su grupo, que su grupo -se acordará perfectamente-, que su grupo… el señor Martín Quirós defendió esta ley, y su grupo presentó 20 enmiendas, 20.
De las 20 enmiendas que presentó su grupo, 19, 18 y una transaccional, se aprobaron por el Partido Socialista.
18 y una transaccional.
La veinteava en el Pleno el Partido Popular la retiró.
Una institución democrática que tenía la voluntad de toda la Cámara de que fuese unánime y de que sirviese.
Estatuto de Autonomía, institución.
Democracia, señor conseller, democracia.

Después de eso, en el año 1985, y por unanimidad, ustedes, el Partido Popular, en 1999, en su programa electoral, en su programa electoral, su compromiso, hablaban del control de los recursos públicos.
¡Qué ironía!
El control de los recursos públicos, en su programa electoral.
Y planteaban una reforma en profundidad de la Sindicatura de Cuentas, una reforma en profundidad.
Y planteaban una serie importante de cosas: auditorias operativas, eficacia, eficaz… Publicación de este informe en el Diario Oficial de la Generalitat Valenciana para mayor conocimiento de los ciudadanos.
Era un compromiso suyo.
¿Ahora ya no dice que se acuerda, señor Maluenda?
Era un compromiso del Partido Popular: publicación para conocimiento… En 1995, en 1995.
Era un compromiso también lo que aquí se modifica ahora, aumentarlo para las corporaciones locales.
Y era un compromiso también, y leo textual, decir «que el Partido Popular se compromete a arbitrar una solución similar a la que existe en la administración del Estado y en la práctica totalidad de las comunidades autónomas donde el informe de fiscalización no es meramente aprobado, sino que es un elemento de primer orden para valorar la conveniencia de aprobar o rechazar la cuenta general elaborada por la administración«.
En estas Cortes, en esta Cámara, desde que está aquí el Partido Popular, no ha tenido ni una sola iniciativa, ya no para modificar la Sindicatura de Cuentas, para traer a discutir en esta Cámara la cuenta general de la administración.

Por el contrario, han presentado ustedes aquí de tapadillo por medio de una ley de acompañamiento, que por mucho que quieran, es legal, pero hurta el debate.
Pero hurta el debate en un tema, repito, institucional.
Y no me diga nadie lo que hacíamos… Le he dicho: nosotros buscábamos la u-na-ni-mi-dad con leyes importantes.
Ustedes de tapadillo, ustedes de tapadillo, no cumplen los compromisos a los que llegaron con los ciudadanos.
Este es su programa electoral.
No cumplen los compromisos.
No cumple el compromiso del señor presidente interino, y ausente, que en esta tribuna, en esta tribuna, para su toma de posesión, el único compromiso al que llegó con los ciudadanos fue a aumentar la fiscalización en la Sindicatura de Cuentas.
El único compromiso, y no lo cumplen -dándole la importancia que tiene-, lo traen aquí de tapadillo.

Pero es que además no solamente aumentan esa competencia a la cual desde siempre hemos dicho que estábamos de acuerdo, no  aumentan eso nada más, sino que introducen un artículo esencial y fundamental -ya se ha dicho aquí-: la posibilidad del pase automático -y no al año que viene, y no dos días-, automático el pase de la Intervención a la Sindicatura; del que autoriza el gasto al que controla el gasto.
Eso es lo que ustedes… esa es la modificación de este artículo.
Eso es lo que nadie ha explicado, ni en positivo ni en negativo.
Ni siquiera -aunque aquí ahora veo un dedo… que con el dedo dice que no-, ni siquiera nadie ha salido a explicar que no.
El conseller tuvo su oportunidad en la Comisión de Economía y calló y no dijo.
Esa es la única modificación del artículo, de ese artículo.

Y le digo más.
Es un artículo que nunca se podrá poner en vigor, que nunca se podrá poner en vigor.
Porque les anuncio ya, desde aquí, desde esta tribuna, y en nombre de mi Grupo Socialista, que mi grupo, sea cual sea la composición de la Cámara, nunca votará a un interventor el día de antes como síndico el día después.
Nunca.
Es un veto por anticipado, se lo digo ya.
Sí, señor Costa, se lo digo ya.
Porque entendemos que es una barbaridad.
Porque no podemos entender -y ustedes tampoco, y por eso no lo explican- cómo se atreven a introducir ese tipo de artículo, y es anular ese tipo de incompatibilidad.
Somos la Sindicatura de Cuentas que tiene el plazo más pequeño de incompatibilidades, solo un año.
Somos los que menos tenemos, pero ustedes pretenden que sea automático.
Mire, el señor Rato, los expertos de Rato estudian un duro régimen de incompatibilidades para los auditores y los bancos de inversión.
Lo de Enron -hablábamos esta mañana- nos ha enseñado mucho a todos, menos a ustedes aquí, que siguen haciendo las trampas y que además no pretenden ni siquiera exigir las incompatibilidades.

Señores y señoras diputadas del Partido Popular, se lo pido en nombre de mi grupo, retiren este artículo por el bien de la institución, de la institución de la Sindicatura de Cuentas, del respeto que ustedes, que esta Cámara le debemos al Estatuto de Autonomía, a la Sindicatura de Cuentas y, en definitiva, señores y señoras del Partido Popular, pura y duramente a la democracia y al respeto a las instituciones.

Plantean ustedes también modificaciones en la Ley de hacienda, modificaciones importantes, modificaciones que es así.
El conseller ahí sí que explicó al principio, que eran para aumentar el control de las cuentas públicas.
Nosotros dijimos: «Hombre, nunca hay que creerse lo que dice; habrá que esperar a leerlos«.
Evidentemente, cuando las hemos visto… es cierto, es cierto que con esas modificaciones, señor conseller, usted va a controlar más las cuentas públicas.
Es cierto.
Como es cierto también que es un auténtico reconocimiento del fracaso y del descontrol que ha existido hasta la fecha.
Como es un auténtico reconocimiento de que, hasta la fecha, no controlaba, no sabía cómo funcionaban los organismos sanitarios; que por eso, dicho sea de paso, nosotros sí conocemos cuál es el descontrol económico que año tras año se da.

Como es cierto también -y coincidimos totalmente, y me gustaría que se repitiera para que la Mesa de esta Cámara se enterara bien-, como es cierto también que nosotros también entendemos que las empresas públicas que se nutren de fondos públicos deben estar controladas.
¡Correcto!
El problema es cuando aquí, en esta Cámara y en esta Mesa, se dice que las empresas públicas son otras cosas.
Nosotros estamos de acuerdo.
Entendemos que hay que controlar más.
Entendemos que el origen es el descontrol al que nos ha llevado el caos que tenemos actualmente.
Ahora bien, ese control creemos que es necesario que sea público, porque de hecho, con este reconocimiento y este cambio de la Ley de hacienda que usted ha planteado, en definitiva, y en parte, algo ha hecho de eso que nosotros venimos reclamando como un plan de saneamiento de las cuentas; controlar bien para que no se escape más gasto por ningún lado.
Algo de eso ha hecho usted.
Pero un plan de saneamiento que se precie, y un plan de saneamiento para que funcione tiene que ser público.
Si usted lo hace de tapadillo, no le servirá.

Por tanto, bien que se controlen las cuentas de tesorería, que se controlen de una forma unificada, que las controle usted.
Necesario que ese control se haga desde esta Cámara también.
Necesario que usted también informe a esta Cámara y se conozca también, porque usted ha demostrado que usted solo tampoco es capaz de controlar las cuentas.
Por tanto, sí unificación, pero control doble y control a estas cuentas.

Se modifica también en la Ley de acompañamiento la Ley de Radiotelevisión Valenciana.
Lo hemos dicho esta mañana: es totalmente surrealista, es totalmente surrealista que el Consell, que la portavoz del Consell -que también está ausente, como todos; dicho sea de paso, conseller, más solo que la una, más solo que la una usted-, la portavoz, la portavoz -que después, de aquí a un rato, podrá hacer cualquier comunicado, porque aunque no esté, ella está presente siempre- anuncia privatizaciones, dice cómo se va a hacer.
Y ¿usted mientras modifica la ley?
, modifica la ley para autorizar que se puedan dar préstamos en seis meses, seis meses más.
Ahora mismo se pueden dar préstamos de tesorería durante seis meses.
Ustedes modifican para que puedan dar seis meses más.
Pero no lo vamos a vender.
¿En seis meses no da tiempo?
Al final, ¿qué es lo que están haciendo ustedes?
¿Más endeudamiento, legalizar de hecho lo que no tiene legalización?

Plantean modificar… y lo plantean además, eso sí, como un gran éxito.
La Ovsi, que pase a ser la Agencia Valenciana de Ciencia y Tecnología.
Esta ley de acompañamiento que estamos discutiendo aquí, este debate de presupuestos que tenemos aquí, en esta legislatura, cuatro años, cuatro debates, cuatro nombres distintos para los mimos programas de I+D.
Cuatro nombres distintos para los mismos programas.
El primer año, la investigación y el desarrollo era fundamental para la Comunidad, y estaban las universidades sin un duro.
El segundo año, la investigación y el desarrollo era fundamental para nuestra Comunidad, y la demostración era que iba a Presidencia, sin un duro.
El tercer año, la investigación y el desarrollo es fundamental para nuestra Comunidad.
«Fíjense ustedes si es importante que ponemos de nombre una conselleria de innovación«.
Sin un duro.
Y este año, la investigación y el desarrollo es lo más importante para nuestra Comunidad, y lo que hacen es volverlo a llevar a Presidencia y crean una nueva agencia.
Si eso es como hacemos nuestra Comunidad, como hacemos la investigación y el desarrollo, esa es la consecuencia de la baja productividad y esa es la consecuencia que están pagando nuestras empresas que tienen que competir de una forma seria y no solo cambiando los nombres.

Crean también, y también se sienten satisfechos creando una Agencia Valenciana de Cooperación al Desarrollo.
Casualmente, la hacen aprisa y corriendo en vísperas de elecciones.
Pero, oiga usted, la creación de una agencia no presupone en absoluto que se vayan a gestionar bien esos fondos que se llevan trabajando con ellos mucho tiempo.
La creación de esa agencia, si junto con ella no va unido un planteamiento serio de evaluación de las acciones, no sirve para nada.

Plantean un año más la modificación del Instituto Valenciano de la Juventud, un año más.
Cada año han ido relajando controles.
Y este año prácticamente lo que hacen es terminar con la participación de las asociaciones juveniles, terminar con el control, el poco control que todavía les quedaba a las asociaciones juveniles en el Instituto Valenciano de la Juventud.

Y tienen las modificaciones, las que, según ustedes, son grandes modificaciones tributarias.
En primer lugar, la fija, la anual, la de todos los años: la Ley de tasas.
Todos los años ustedes modifican la Ley de tasas.
Ustedes son incapaces de hacer una ley que tenga una vigencia de más de un año.
Y dicho sea de paso, después de que  la modifican una Ley de tasas, nos presentan una enmienda novedosa, una enmienda de los locales de la prostitución.
Que, claro, si siguen ustedes su tónica habitual, la de todos los años, de no razonar sus enmiendas, de no explicar sus enmiendas, nos encontraremos que en esta comunidad se habrá aprobado una tasa de algo que no sabemos lo que es, que no está regulado, que ustedes quedarán de modernos y de progresistas, pero que, una vez más, será la gran mentira popular de la Comunidad Valenciana.

Si de verdad estamos regulando algo, explíquenlo ustedes.
Llevan hablando de regular la prostitución desde hace seis meses.
No es posible que lo presenten ahora vía enmienda.
No puede ser novedoso.
Entren ahora y, además de explicar un montón de cosas, expliquen también esa enmienda o comprométanse, si no quieren hacerlo ahora, comprométanse de forma novedosa a explicar esa enmienda durante el proceso del debate de esta ley, que hoy por hoy no nos tienen ustedes acostumbrados.

Tienen ustedes también todo el bloque de enmiendas del impuesto de renta de las personas físicas.
Mire, yo lo siento mucho.
Ustedes pueden prometer y prometer deducciones, todo lo que ustedes quieran.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyora diputada.

La senyora Moreno Fernández:

-Termino ya, señor presidente- …pero ustedes no han justificado ni una sola desde el año 1997.
Se les ha pedido documentación año tras año, y ustedes se niegan.
Se les ha pedido cuánto se benefician, y ustedes se niegan.
El señor conseller ha tenido hasta la desvergüenza -y lo digo así- de decir a esta diputada que vaya a la Cuenta General del Estado y ahí lo verá.
Eso ha contestado el señor conseller.
Por tanto, ninguna credibilidad a todas las promesas que ustedes hagan con los impuestos.

Termino ya, tendríamos que hablar del silencio administrativo.
.
.
Son 14 leyes, 14 modificaciones imposibles de hablar de ellas, por eso hurtan el debate.
Solo recordar que las cooperativas de crédito ustedes el año pasado las modificaron por enmienda, sin explicar el motivo, dando un plazo de un año, que les avisamos que solo servía para terminar con ellas, y este año han tenido que volver a modificar la modificación que hicieron el año pasado para que no se mueran todas en seis meses.

Nada más y muchas gracias.
 (Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Moreno.

Per al torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Costa té la paraula.
(Pausa) Quan vullga vosté, senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Señora Moreno, en primer lugar decirle que usted parece que plantea el Proyecto de ley de acompañamiento como si se estuviera haciendo una auténtica ilegalidad normativa, una auténtica situación que esté prácticamente ajena al devenir normal y corriente de la actividad legislativa.
Yo sé que hace tiempo que no gobiernan, pero la memoria histórica se debería mantener, sobre todo cuando básicamente la Ley de acompañamiento, dada la poca actividad legislativa que tenían los gobiernos socialistas, era la única de forma que tenían de legislar, y utilizaban prácticamente la Ley de acompañamiento para hacer todo lo que no habían podido hacer durante el período de sesiones, el período legislativo normal y corriente.

Yo no sé si era porque su gobierno no trabajaba o trabajaba poco o tenía otros trabajos más importantes que legislar, no lo sé, pero realmente -y voy al grano-, realmente suena un poco ridículo que aquel que utilizó de forma abusiva, de forma, en algunos casos incluso impulsiva, la Ley de acompañamiento, pretenda incluso resguardarse en el informe del Consejo Jurídico Consultivo, que la conclusión que dice después de que hemos aceptado todas las recomendaciones esenciales y la inmensa mayoría de las no esenciales, la conclusión es que es un proyecto de ley auténticamente e íntegramente adecuado al Estatuto de Autonomía, a la Constitución Española y a la normativa vigente.

Por lo tanto, si usted quiere hablamos de la idoneidad o no de las modificaciones que se plantean, pero no me hable, por favor, que suena ridículo ya, de que no utilicemos la Ley de acompañamiento.
Pero si a lo mejor le podría decir que podíamos incluso haber tomado clases de ustedes, que no es ese el caso, porque nosotros cumplimos con nuestros deberes en el período legislativo normal, y además única y exclusivamente hacemos las modificaciones necesarias y esenciales para poder cumplir los objetivos de política económica y presupuestaria de este Gobierno.

Mire, yo no le voy a decir nunca que plantee alternativas a lo que digo o a lo que plantea el Gobierno, pero reconózcame usted que por una vez, por una vez, pueda pensar, tenga la alucinación, la ilusión, de que van a discutir conmigo de algo.
Que van a decirme: «Mire, la política de familia del Gobierno no me gusta.
Yo creo que este presupuesto debería llevar una política de familia diferente por esto, esto y esto.
« Que no lo quieran hacer, vale, pero déjeme decírselo que me gustaría discutir de eso.
Déjeme decirle que no solamente me gusta decirle: «Oiga, usted piensa que esto está mal, pues yo pienso que está bien«.
Y así nos pasamos los debates.
Me gustaría discutir con propuestas del Partido Socialista, lo que piensa sobre lo que les afecta a los ciudadanos.
Y es que en los siete años que llevo hablando de presupuestos y de leyes de acompañamiento nunca he conseguido discutir propuestas del Partido Socialista, nunca.
Y me haría ilusión, y me haría ilusión.

Y continuando, hechas estas dos matizaciones, yo creo que usted ha tocado -voy a intentar hacerlo en función de su intervención- una cosa sustancial, la Sindicatura de Cuentas.
Yo creo que la Sindicatura de Cuentas tiene una modificación que ha sido una reivindicación histórica del Partido Popular y un compromiso de gobierno de investidura del presidente Olivas, que es equiparar nuestra Sindicatura de Cuentas a las competencias máximas del Tribunal de Cuentas, conseguir que la Sindicatura de Cuentas pueda fiscalizar, trabajar en la fiscalización de las cuentas de las entidades locales.

Y lo hacemos ahora porque ahora hemos conseguido, a pesar de que muchas veces se ha puesto en duda, dotarle… -y lo tenemos que seguir haciendo, lo tenemos que seguir haciendo, y yo supongo que, como siempre, el Partido Socialista en la votación a los presupuestos colaborará en esto- dotar de los medios necesarios a la Sindicatura de Cuentas para que pueda hacer eso.
Este año le subimos más de un 10% el presupuesto a la Sindicatura de Cuentas.
Le dotamos la legislatura pasada de una sede nueva, aumentamos sus gastos de personal en un 10,5%.
Tenemos que seguir avanzando pero el compromiso, la reivindicación histórica, ahí está.

Y con respecto a lo que usted dice que nunca se votarán ni se aplicará y tal, pero, vamos a ver, ¿de qué estamos hablando?
¿De qué estamos hablando?
Usted no pone en duda la modificación técnica de la eliminación de las personas que realicen funciones de control del año de incompatibilidad para poder asumir responsabilidades en la Sindicatura de Cuentas.
Eso no lo pone en duda.
Lo que pone en duda y deja entrever es cierto ambiente de tufillo de que, claro, ¿cómo una persona que controla las cuentas públicas puede luego colaborar en lo que él ha controlado?
Yo le digo que eso no es posible ahora ni lo va a poder ser posible después.
No, no va a ser posible nunca.
No porque ustedes no lo voten, sino porque el propio reglamento de la Sindicatura de Cuentas lo impide.

Y lo impide por dos cosas: porque ahora conviven la inelegibilidad con la abstención y la recusación.
Ahora una persona que es interventor -porque usted pone a los interventores, y concretamente pone a un interventor, como si fuera a ser síndico de Cuentas, que yo no lo sé.
Usted tendrá información privilegiada pero yo no lo sé-, un interventor y dice: «Es que este interventor al día siguiente va a poder fiscalizar lo que él ha controlado«.
Yo le digo: No.
No.
Por dos motivos recogidos en el artículo 28 del Reglamento de la Sindicatura de Cuentas.
Porque hasta usted, hasta usted podría pedir la recusación de la labor de ese síndico o posible síndico de Cuentas, y él mismo podría pedir la abstención de sus funciones en esa labor.

Y eso convive ahora.
Y cualquier miembro del Consejo de la Sindicatura podrá decir que no está capacitado porque tiene antecedentes en el control de esa labor para fiscalizar esa cuenta.
Ahora, dígame usted si personas, no el interventor general, sino cualquier interventor delegado no son personas capacitadas, por ejemplo, para trabajar en la fiscalización de las cuentas de las entidades locales.
Pues yo creo que sí, yo creo que sí.
Si a usted lo que le preocupa es que no fiscalicen lo que han controlado, no se preocupe, no va a ocurrir.
Pero no va a ocurrir no porque lo diga usted ni porque no lo vote aquí, sino porque la ley no lo permite, señora Moreno.

Hay que ser serios a la hora de plantear esas cosas.
Lo que estamos es intentando que la Sindicatura de Cuentas, con estas modificaciones, con su colaboración en el debate de presupuestos, con los debates del informe de la Sindicatura de Cuentas, vaya hacia delante y mejoren, porque al fin y al cabo es la garantía esencial que tiene la sociedad valenciana de tener una fiscalización con luces y taquígrafos de las cuentas públicas valencianas.

Pero es que usted se piensa que aquí se legisla a la carta y que nosotros legislamos por los intereses pers… No, no, no.
Eso son acusaciones muy graves, señora Moreno.
Son acusaciones muy graves y que yo le digo que si las hace con seriedad, con rigor, las tendría que demostrar.
Pero es que además las tendría que fundamentar.
Y el fundamento que usted da es absolutamente inverosímil, inverosímil.

Y si usted, que es una… Me alegro de la explicación que ha planteado aquí sobre el debate y las alusiones al señor Maluenda, que grandes aportaciones y mucho le debe la Sindicatura de Cuentas por las aportaciones que en su momento hizo al debate.
Pero, hombre, no solamente los debates.
Estúdiese la ley y estúdiese el reglamento.
Y en el reglamento sabrá que ni lo puede hacer ahora ni lo podrá hacer después de esta modificación.

Y, hombre, usted ha planteado aquí otra serie de acusaciones que yo creo que carecen fundamentalmente de consistencia técnica.
Fíjese usted, dice: «No, es que ustedes, a través del artículo del capítulo IV, reconocen que se está gestionando de forma laxa con los recursos públicos en la Conselleria de Sanidad.
« Vamos a ver.
Yo digo, primero, el capítulo IV modifica dos aspectos sustanciales.
Uno, que mejora la posibilidad que tienen entidades sin ánimo de lucro de colaborar -que no ha hecho usted referencia- en aspectos sustanciales de la política social del Gobierno.
Y en segundo lugar, mejora claramente y drásticamente el control de los fondos públicos.
Pero no lo mejoran porque nosotros pensemos que están funcionando mal.
No lo mejoran por eso.
Lo mejoran porque este gobierno, desde que llegó a las responsabilidades de la Generalitat, ha hecho mucho caso, precisamente, a algo que ustedes no han hecho, que es a la propia Sindicatura de Cuentas.

Y por eso -y a usted le molesta en profundidad- cada vez que viene el síndico de Cuentas a informar sobre la cuenta general dice: «Ha mejorado la gestión«.
¿Por qué?
Porque nosotros hicimos aportaciones y el Gobierno y el conseller Rambla las ha asumido como propias.
Y ha mejorado la legislación que controla los recursos públicos.
Y esto, léase el último informe de la Sindicatura de Cuentas, es una solicitud de la propia Sindicatura.
Y como este Gobierno solamente tiene interés en mejorar la transparencia, la luz, la gestión, el control, asume lo que le dice la Sindicatura de Cuentas.
¿O es que a usted eso también le parece mal?
Claro, dentro del malabarismo interpretador que usted puede hacer dice: «No, es que eso…« No, no, si es mucho más sencillo.
Si es mucho más sencillo.

Es decir, tenemos un órgano público como es la Sindicatura de Cuentas que su función es mejorar la gestión, es fiscalizar las cuentas públicas y decir dónde ve que hay problemas y dónde se puede mejorar.
Y eso es lo que hacemos.
Es que si lo hacemos, mal; si no lo hacemos, mal.
Si mejoramos la Sindicatura, mal.
Póngase usted de acuerdo.
¿Qué quiere, que lo hagamos o que no lo hagamos?
Porque claro, lo que usted plasma aquí presentando su enmienda a la totalidad es auténticamente ir en contra de la transparencia, de la buena gestión y del control de los fondos públicos.

Y, hombre, los impuestos.
Ha pasado usted de puntillitas por los impuestos, yo supongo que porque le molesta en profundidad que este gobierno sea el único gobierno que ha bajado los impuestos a los valencianos.
Yo supongo que a usted le molestará en profundidad que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana perciban en sus bolsillos que pagan menos impuestos.
Y supongo que además le molestará todavía más que paguen menos impuestos aquellos que lo necesitan.

Claro, cuando estamos hablando de que la Ley de acompañamiento modifica hasta cinco veces la ley del tramo autonómico en su parte del Irpf… Introduce deducciones por nacimiento o por parto múltiple, por nacimiento de hijo al segundo; amplía la deducción de adquisición de vivienda habitual cuando lo hagan discapacitados; amplía una nueva deducción por arrendamiento, cuando una persona tenga que trasladarse de su lugar de vivienda habitual a trabajar a otro sitio.
Y eso lo hace no, como usted dice, para que no les llegue a nadie; lo hace con unos criterios objetivos, los que marca cualquier ley tributaria, los que marca cualquier concesión de subvención social, que es que se beneficien de ellos quien menos tiene, que se beneficien las personas de menor renta.
Por eso en la reforma del Irpf la reducción máxima será para los que ganan 12.
000 euros, que tendrán una reducción de un 38% en los impuestos de la renta.

Y esa es la realidad.
Y no mienta.
¡Si la memoria económica pone los beneficiarios y el dinero que dejan de pagar!
, ¡si lo pone!
y se lo voy a decir: Nacimiento o adopción del segundo o posterior hijo, se benefician más de 48.
000 personas, más de 48.
000 personas, las mismas que usted quiere que paguen por tener un segundo hijo.
Por nacimientos o adopciones múltiples, se benefician casi 5.
000 personas.
Por nacimiento o adopción de discapacitados, más de 1.
300 personas.
Eso es apoyo a la familia, eso es apoyo a discapacitados.

Y, hombre, faltaría más que no modifiquemos la Ley de tasas.
Si resulta que hay servicios que desaparecen, pues no vamos a seguir manteniendo la tasa, no vamos a seguir manteniéndola.
O si creemos que operaciones a través de internet no tienen que pagar precio público porque las hace el propio interesado, pues no hará falta que esté dentro de la Ley de tasas.
Es que a ustedes les molesta que quitemos los impuestos hasta de los servicios que no se prestan.
Es que eso no puede ser, señora Moreno.

Y, fíjese usted, ha tocado un tema que yo voy a recoger su guante: la tasa por locales de alternes.
Mire, primero aquí hay una cuestión técnica.
Las tasas, como usted sabe, se tienen que poner por ley.
Nos podríamos encontrar, nos podríamos encontrar, digo, nos podríamos encontrar que si se aprobara el decreto no hubiera tasa.
Pero, en cualquier caso, le voy a decir una cosa: en este tema, que es un tema que se está hablando, que se está negociando, que se está intentando llegar a todas las partes de la sociedad que puedan tener algo que decir en este tema, yo le digo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando, señor Costa.

El senyor Costa Climent:

.
.
.
que me ofrezco ahora mismo a que lleguemos a un acuerdo, a que hablemos sobre esto, a que intentemos tener un punto en común para poder llegar a un punto de arranque de un tema que en estos momentos está a la orden del día.
Por lo tanto, el ofrecimiento de consenso, de colaboración sincera, sin ningún tipo de tapujos, en este tema.

Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat, senyor Costa.

Per a rèplica, per un temps de cinc minuts, la il·lustre diputada senyora Moreno.
Quan vullga, senyora diputada.

La senyora Moreno Fernández:

Muchas gracias, señor presidente.

Vamos a ver, señor Costa, vamos a dejar las cosas claras porque yo creo que no es bueno que nadie engañe a nadie en estas Cortes.
Artículo 45 de su ley, de la Ley de acompañamiento, dice: «No podrán ser designados como síndicos quienes durante el año anterior a la fecha del nombramiento hubiesen desempeñado funciones de gestión de los ingresos o gastos del sector público valenciano«.
Durante un año, ingresos de gestión.
La diferencia sustancial respecto del antiguo artículo, del artículo anterior, es que el artículo anterior decía: «No podrán ser designados como síndicos quienes durante el año anterior -un año, como usted decía- el año anterior del nombramiento hubieran desempeñado funciones de gestión o control -o control- de los ingresos o gastos del sector público valenciano«, de todo el sector público valenciano, el interventor del Ayuntamiento de Valencia o el interventor general de la Generalitat Valenciana.
Ese es el caso, eso es lo que ustedes han modificado.

Ustedes lo único que han modificado es la posibilidad de que esté un interventor, lo único que han modificado.
Y con todo lo que usted ha dicho aquí, usted con todo lo que usted ha dicho aquí no ha explicado por qué quieren que un interventor pase de interventor a auditor, a síndico.
No lo han explicado.
No tiene nada que ver con la recusación, porque usted sabe perfectamente que una cosa es el auditor, que físicamente audita, y otra cosa es el síndico, que son tres, tres síndicos que ejercen la autoridad de toda la institución, que no hace falta ir directamente a auditar.
No mezcle los conceptos.
Con este artículo ustedes lo único que posibilitan es el paso directo y automático del interventor a la sindicatura.
Y si ustedes no tienen un interés oculto, explíquenlo bien, pero explíquenlo bien, porque la única explicación hasta la fecha es la que usted acaba de hacer aquí y no ha servido absolutamente para nada.

No obstante, si ustedes no tienen, de verdad, nada que ocultar, si ustedes son los adalides de la transparencia, según acaba de decir usted, lo tienen muy, muy fácil.
El primer punto pendiente del orden del día de la Comisión de Economía de estas Cortes es la petición del Grupo Socialista de la comparecencia en estas Cortes del interventor general.
El primer punto pendiente.
Lo tienen así de fácil.
Voten ustedes a favor de esa comparecencia.
A pesar del susto del señor Costa, está en el orden del día, está autorizado y es el primer punto pendiente.
Cuando lo discutamos, en el momento en que lo discutamos, aquí está el presidente de la comisión, convocamos la comisión, lo debatimos, y ustedes votan a favor de la comparencia aquí, en estas Cortes, del interventor general, que nos explique su voluntad, si la tiene, de ser síndico; que nos explique si él, como interventor, entiende que un interventor hoy, mañana, puede ser síndico.
Lo tienen así de fácil.
Si de verdad quieren transparencia, si de verdad no tienen problemas, facilítenlo.

Al igual que les digo que si de verdad, si de verdad son tan transparentes sus modificaciones de la Ley de hacienda en lo referido al sector público, faciliten también la comparecencia de los directivos de las empresas públicas, entre otros, el primero, del director del Instituto Valenciano de Finanzas, que tiene muchas cosas que explicar en esta Cámara, muchas cosas, entre otras -y me gustaría también que las explicara- la autorización de ayer mismo del Consell por la cual tuvo que aumentar su fondo social.
Ustedes llevan mucho tiempo negando cuál era el riesgo del Instituto Valenciano de Finanzas, ustedes llevan mucho tiempo negándolo.

Mire, señor Costa, no paso de puntillas en absoluto con el tema de la alternativa.
No se preocupe usted.
Estamos en el debate de la Ley de presupuestos.
El año que viene usted verá la alternativa socialista, pero hoy lo que estamos debatiendo ahora mismo es la propuesta de rechazo de sus presupuestos.
Pero si usted quiere una propuesta nuestra ya, se la digo ya: comprométanse ustedes en un mes a dejar arreglado lo que han desarreglado en estos ocho años, en un mes presenten en estas Cortes, presenten ya, el texto refundido de la Ley de tasas, de la Ley de hacienda, de la Ley del tramo autonómico del impuesto sobre la renta de las personas físicas, que han sido ustedes incapaces de legislarlo con una vigencia de más de dos años, que en los ocho años o en algún caso alguno menos, porque está desde 1997, lo han tenido que modificar año tras año.
Preséntenla si pueden.

Y le digo una cosa más, señor Costa, y no tenga ninguna duda: ni a mí ni a nadie de mi grupo le duele nunca nada que sea bueno para los valencianos, nada.
No solo no nos duele sino que nos satisface mucho cualquier cosa que sea buena para los valencianos.
El problema es que no es bueno para los valencianos lo que ustedes presentan como las grandes reformas fiscales.
El problema es que si ustedes de verdad estuvieran orgullosos de esas reformas fiscales no vendría usted aquí con esa memoria, que es una previsión que nunca cumplen, vendría usted con los resultados, porque de 1997 a aquí ya tiene que haber resultados; desde 1997 a aquí ustedes ya tendrían que haber hecho público, pero enseñando los papeles, presentándolos a esta Cámara, no remitiendo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando.

La senyora Moreno Fernández:

-Termino ya, señor presidente.
- .
.
.
no remitiendo a la cuenta general del Estado, como hace el señor conseller, que se niega una vez más, y es reincidente, a entregarle documentación a esta Cámara.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Moreno.

Senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Gracias, señor presidente.

A ver, señora Moreno, si consigo explicarle algo muy sencillo.
Un interventor de un ayuntamiento delegado o general, con esta modificación o sin esta modificación, puede ser síndico de Cuentas.
De hecho, la otra parte, alguien que gestiona, como ocurre ahora con el señor Girona, es síndico de Cuentas, o puede ocurrir.
Entonces, usted lo que me tendría que explicar, que ya lo he entrevisto, es por qué no quiere que sea elegido un interventor municipal, un interventor adjunto o un interventor general en el plazo de un año para ser síndico de cuentas, si está técnicamente capacitado.

Dígame por qué.
¿Por qué?
Se lo digo: Porque ustedes ponen en duda la honradez, la dignidad de los interventores de la Generalitat, tanto delegados como generales, como de los interventores municipales.
Ustedes lo ponen en duda.
Porque ustedes piensan que los interventores van a poder fiscalizar sus propios actos administrativos controlados y además lo van a hacer como parte interesada.
Diga que es por eso.
Saque las cartas y dígalo.
Y yo le diré: si es por eso, no se preocupe, porque la Ley de la Sindicatura de Cuentas en su reglamento prevé que no puede ser así.
Y si no, dígame por qué, dígame por qué, dígame por qué no quiere que un interventor, si no es que no se fía de los interventores funcionarios de altísimo nivel acreditados durante años de experiencia y a los cuales nadie puede poner en un duda su diligencia, no pueden ser síndicos de cuentas.
Dígame por qué, si no es porque duda de su legitimidad, duda de su honradez o duda de su diligencia.
Y si es por eso, no se preocupe, que el reglamento ya contiene los elementos necesarios para evitar que se pueda acometer cualquier tipo de irregularidad.

La Ley de hacienda.
.
.
Pero, vamos a ver, si usted ha llamado al conseller, que es orgánicamente de quien dependen los institutos de su área, y ha comparecido sobre lo que ha querido.
Si puede llamar cualquier diputado, gracias a nosotros, que lo presentamos en el reglamento, solamente por su cuenta propia a cualquier conseller miembro del Gobierno para poder informar sobre la actividad legislativa, administrativa o de control de su conselleria o de sus órganos dependientes.
Pero hágalo.
No me diga  ahora «no, es que ustedes no respetan la Ley de hacienda pública y no creen en el control«, porque no permito eso.
Oiga, no.
Usted puede llamar a cualquier miembro del Gobierno.
Y si nosotros hacemos una modificación en la Ley de hacienda pública es precisamente porque uno de los órganos más importantes de control de esta administración nos dice y nos hace una sugerencia y nosotros la aceptamos, como hemos aceptado todas las que llevamos aceptando desde hace siete años.
Y por eso el síndico de Cuentas, y a usted le molesta en gran parte, dice que cada año se fiscaliza mejor, se gestiona mejor y la información es mejor, porque hacemos caso a la sindicatura, porque le subimos el presupuesto, porque mejoramos su infraestructura.
Es por eso.
A pesar de que no me esté haciendo caso.
Es por eso, señora Moreno.

Pero, además, pero ¡si usted podría subir aquí e informar de lo que pasa en el Instituto Valenciano de Finanzas!
¡Si creo que entrando a mano derecha tiene un despacho!
¡Pero si usted se ha reunido con Enrique Benedé y Javier Gomar!
¡Con Pilar Linares, con Javier Gomar, con Joaquín Durbán, con Nicolás Janoné, con Joaquín Durbán, con.
.
.
!

¡Pero si está usted más allí que Uncio!
¡Pero, hombre!
¡Si usted puede venir aquí a informar!
¡Puede venir a informar!
, que yo también voy a pedir información, también voy a pedir información, señora Moreno.
Venga, no me venga usted aquí sacando a Uncio, cuando usted, prácticamente ha ido, y puede informar de lo que pasa en el Instituto, porque se le ha dado siempre con la transparencia que caracteriza a esta gobierno (protestes i aplaudiments) toda la información  que ha pedido.

Y, hombre, y yo me alegro de que usted anuncie que el año que viene, en su enmienda a la totalidad, presentará alternativas (veus), porque si es por lo que piensan los ciudadanos, desde luego, presupuesto no presentarán.

Y, hombre, mire, los resultados de las modificaciones fiscales del gobierno del Partido Popular, el primero de todos, algo que ustedes han desconocido siempre, que es bajar los impuestos, algo tan sencillo, ese es un resultado, hemos bajado los impuestos, ¡hemos bajado los impuestos!
, ¡hasta a ustedes les hemos bajado los impuestos!
, ¡hasta a usted le hemos bajado los impuestos!

Económico, lo he dicho esta mañana: 351.
000 millones de pesetas desde el año 1998, en que se aprobó la primera gran bajada del impuesto sobre la renta.
Y si usted quiere saber cuántos beneficiarios y cuánto es el beneficio fiscal, estúdiese la memoria económica, que es una memoria elaborada, con institutos, con agencias oficiales.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor diputat.

El senyor Costa Climent:

.
.
.
con intervención general y con Conselleria.
Estúdieselo y no ponga en duda la diligencia de altos cargos y de altas instituciones, que, para mí, son muy respetables, como para el resto de valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Fixació de posició dels altres grups.
Pel Grup Mixt.
.
.
Vol fer el favor de polsar.
.
.
?
Moltes gràcies, senyor Peris.

El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Seguixc pensant que cal votar l'esmena a la totalitat de la Llei d'acompanyament.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, pregue silenci.

Senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies.

Per anunciar el nostre vot favorable a l'esmena.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, anem a iniciar la votació.
Comença la votació.
Presents, 74; afirmatius, 33; negatius, 41.

Senyories, el proper Ple serà demà a les deu del matí com a continuació del que va quedar suspés dijous passat.

Senyories, s'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 19 hores i 17 minuts)