Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text18 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
.para1 {
text-indent:35,4px;
text-align:justify;
}
.para3 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 16 de juny de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes,
senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 74.
Primera reunió.

Estatut del personal de les Corts Valencianes.
Debat i votació pel procediment de lectura única (BOC número 235)

La senyora presidenta:

Ocupen sus escaños para poder comenzar este pleno.

S'obri la sessió.

La senyora presidenta:

Primer punt: debat i votació per el procedimiento de lectura única del Estatuto del personal de les Corts Valencianes.

Para la presentación del Estatuto del personal de les Corts Valencianes, tiene la palabra el
ilustre diputado y vicepresidente primero, don Rafael Maluenda.

El senyor vicepresident primer:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

És per a mi un honor comparéixer hui, davant del ple, com a president de la mesa negociadora i en nom de la
Mesa de Les Corts, per a presentar a les seues senyories el projecte d'Estatut de personal d'esta institució per a la seua deliberació i votació.

Este estatut és el primer que regula de forma completa el règim del personal de Les Corts, el temps del qual és el producte de dos anys de treball.
La Mesa de Les Corts, en la seua reunió del 10 de juny de 2008, va designar els membres que representarien la institució en la mesa negociadora.
A la representació dels (inintel·ligible) .
.
.
reals de Les Corts se'ls va donar a conéixer el primer esbós del text en la reunió celebrada el 30 de setembre del mateix any, i el 6 de novembre de 2008 es
constituïx formalment una ponència en què estava present una representació del Consell de Personal i de la Mesa de Les Corts per a negociar l'Estatut de personal.

Han estat més de vint de reunions de treball formals fins al passat dia 31 de març en què, finalment, la representació de l'administració de Les Corts i la dels sindicats presents en la institució van aconseguir un acord sobre el text que hui es presenta a la cambra.
La
voluntat d'aconseguir acords ja ha sigut comú a tots els que hem participat en el procés d'elaboració d'este projecte, ha sigut el fil conductor del treball de la ponència, eixa voluntat de consens ha permés superar tots els obstacles i deixar de costat interessos singulars.

L'objectiu comú era regular el personal al servici de Les Corts, institució que representa a tots els valencians, el que la convertix en la primera
institució de la Comunitat Valenciana.
En el procés d'elaboració han intervingut activament totes les parts.
En la millora de les propostes
formulades per la institució han contribuït les organitzacions sindicals aportant les seues iniciatives i consideracions.
El text final és conseqüència de la contribució activa de totes les parts amb l'objectiu comú de tindre una norma que vol perdurar en el temps.
Este procés ha permés construir, entre tots, un text que siga adequat per a la primera institució de La Generalitat.

La primera regulació del règim jurídic del personal al servici de Les Corts va ser en l'Estatut de govern i règim interior, dels qual vaig ser coponent, aprovats per acord de la Mesa de Les
Corts el 28 de febrer de 1984.
Com a annex d'este acord de la mesa, que vaig tindre l'honor de subscriure com a secretari d'esta, figura la primera relació de llocs de treball, que era menys d'un terç del personal que hui presta els seus servicis a les nostres Corts.
Els primers
estatuts de govern i règim interior de les Corts valencianes responien a l'inici del funcionament d'una institució que naixia junt amb la resta de La Generalitat.

La regulació d'aquells primers estatus de govern i règim interior tenien com a referència una legislació, que ja hui ha desaparegut per complet, i que, majoritàriament, tenia un caràcter preconstitucional que desconeixia l'estat de les autonomies.
Estos estatuts de govern, com els fins ara vigents, no
sols contenien la regulació del règim especial del personal al servici de Les Corts, sinó que també incorporaven normes reguladores de l'organització de l'administració parlamentària.
Posteriorment, els estatuts de govern i règim interior han sigut objecte de modificacions, en els anys 1987, 1989, 1990 i
1995, en aspectes puntuals, però que no incidien en la regulació del règim jurídic del personal en el seu conjunt i en totes elles, excepte en la de 1995, he
participat.

Al llarg d'estos anys, és necessari també destacar, com a fites en esta matèria, la modificació de la relació de llocs de treball que es va realitzar en 1998, que va canviar l'estructura preexistent i l'aprovació dels acords de condicions de treball subscrits per Les Corts en els anys 1998,
2001 i 2007, que han permés que la seua funció pública s'anara adequat a les noves necessitats d'una societat canviant.

La regulació del règim del personal de Les Corts partia d'un text que, amb escasses modificacions, estava vigent des del naixement del
parlament, una regulació que, difícilment, podria respondre al desenrotllament que Les Corts han tingut en els
quasi trenta anys que han transcorregut des que les primeres eleccions se van
realitzar al parlament valencià.
Junt al temps transcorregut, hem de destacar que s'ha produït la reforma del nostre Estatut d'autonomia i del Reglament de Les Corts, en els quals també vaig treballar àrduament, normes que han introduït canvis en el parlament que requerixen l'adaptació del règim del seu personal.
Entre els canvis que incidixen en l'activitat del personal de Les Corts, es pot destacar l'increment del nombre de membres de la cambra i la incorporació dels nous procediments parlamentaris després d'entrar en vigor este nou reglament.

La reforma de l'Estatut d'autonomia en 2006 va introduir en l'article 21 el reconeixement exprés del principi d'autonomia parlamentària, principi bàsic de tot sistema democràtic parlamentari que dota la primera institució de La Generalitat d'un àmbit de decisió pròpia sense la interferència d'altres poders.

El reglament parlamentari és la principal expressió del principi d'autonomia parlamentària, norma que té força de llei i que li correspon l'ordenació de la vida interna de la cambra.
Una altra conseqüència del principi d'autonomia és la capacitat del parlament de tindre un règim específic per al seu personal, atés que li correspon el desenrotllament d'unes funciones diferents d'aquelles que exercixen altres poders, referència que trobem per primera volta en el vigent Estatut d'autonomia, en el seu article 25.

L'existència d'un règim singularitzat per al personal al servici de Les Corts, havia sigut reconegut
en l'article 2 de la Llei de la funció pública, Decret legislatiu de 24 d'octubre de 1995, que establia la necessita d'una regulació pròpia del règim del personal per a atendre les característiques especials de l'activitat parlamentària, però és la reforma de l'Estatut d'autonomia en 2006 la que fa el reconeixement exprés en la nostra primera norma institucional de la singularitat del parlament.

L'Estatut bàsic de l'empleat públic, que té com a objecte establir les bases del règim estatutari del personal al servici de les administracions públiques, ha consagrat el reconeixement d'un règim jurídic propi per als funcionaris propis del servici dels parlaments.
L'article 4 exclou de l'aplicació directa d'este, excepte quan ací ho dispose la seua legislació específica, dl personal funcionari de les Corts Generals i de les assemblees
legislatives de les comunitats autònomes.

El Reglament de Les Corts, aprovat pel ple en la sessió celebrada el 18 de desembre de 2006, desenrotlla el principi d'autonomia parlamentària en l'àmbit organitzatiu en el seu article 108.
6, encomanant eixa funció a l'Estatut de govern i règim interior.
En l'article 110 del reglament trobem com ja ve desenrotllat el principi d'autonomia en matèria de personal, disposant que al ple correspon la regulació del règim jurídic del personal al servici de Les Corts, a través de l'aprovació de l'oportú Estatut de personal.
Atorgar el reglament al màxim òrgan d'un parlament, del ple, l'aprovació de la norma reguladora del seu personal, suposa dotar-la a esta de la mateixa
força que a les lleis que aproven les Corts valencianes.

L'Estatut de personal de Les Corts consta de 8 capítols, 89 articles, 3 disposicions transitòries, 1 disposició addicional, 2 finals i 1 disposició derogatòria.
L'àmbit d'aplicació és la regulació del règim jurídic del personal al servici de Les Corts, estenent la seua aplicació a tots els empleats públics que presten els seus servicis al parlament valencià.
Les classes de personal que es preveuen en ell són les de funcionari de carrera, funcionari interí, personal eventual i personal laboral.
S'establixen els requisits mínims que ha de contindre la relació de llocs de treball de Les Corts.
Una de les novetats de l'Estatut del personal es troba en este capítol en optar, com en la majoria de les administracions públiques, per una ordenació en cossos del personal al servici de Les Corts.
L'estructuració en cossos ha de permetre una millor gestió del personal i mobilitat en el si de l'administració parlamentària dels funcionaris pertanyents a un cos.

En l'estatut s'identifiquen els diferents cossos que es creen, i es ressenyen les funcions d'estos, diferint a un desenrotllament posterior la determinació de la divisió en escales i subescales, junt amb la major concessió de les funcions que li corresponen a cada una d'elles.

En el capítol III, el més ampli, s'arrepleguen els drets i deures del personal de Les Corts.
En este capítol es troba un conjunt de permisos i llicències que pretenen regular les diverses situacions que poden afectar els
empleats públics, però, dels quals cal destacar aquelles que perseguixen facilitar la conciliació de la vida laboral i familiar, entre els quals es dóna un tractament especial a les situacions de violència de gènere que ho requerisquen.
En la jornada laboral mereix destacar l'establiment de la jornada laboral general de 35 hores setmanals, sense perjuí de les especialitats que puguen existir i de l'adaptació del personal a les necessitats del treball parlamentari.

En este ampli capítol III es determinen els procediments per a la provisió dels llocs de treball que, inspirats en els principis constitucionals de mèrit i capacitat, junt amb l'antiguitat, són els de concurs i lliure designació.
El concurs és el procediment ordinari i el de lliure designació es reserva per als llocs de major responsabilitat en l'administració parlamentària.

En el capítol dels deures del personal de Les Corts s'arrepleguen especialment aquells més rellevants a una institució parlamentària en què la imparcialitat partidària i de lògica en l'exercici de les seus funcions és essencial per al seu bon funcionament.

El tercer capítol conté, també, els òrgans de participació del personal al servici de Les Corts, entre els quals es troben el Consell de
Personal com a òrgan de representació i participació i la mesa negociadora, òrgan paritari, en què estan presents l'administració parlamentària i les organitzacions sindicats presents en el Consell de Personal de Les
Corts, en proporció a la seua representativitat, així com les organitzacions sindicals més representatives a la Comunitat Valenciana i a nivell de l'estat.

El capítol IV regula la carrera professional i la promoció interna.
Les modalitats de carrera professional que s'establixen són: l'horitzontal, la vertical, interna vertical i interna horitzontal.
L'aplicació d'estes modalitats de promoció professional, els principis dels quals són els de publicitat, igualtat, mèrit i capacitat, hauran ser objecte d'un posteriorment desenrotllament.

L'oferta pública d'ocupació prevista ha de contemplar una reserva d'un mínim d'un 5% per a les persones amb discapacitat, el que ha de permetre una millor
integració d'estes.

Dins del capítol de l'accés, que es regix pels principis constitucionals de mèrit i capacitat, s'ha introduït en totes les convocatòries, dins de la fase oposició, un exercici específic que permeta valorar el domini de l'idioma valencià dels aspirants, sempre en relació amb les funcions de cada cos i escala.

L'últim capítol està destinat a regular els òrgans competents en matèria de personal.
A la Mesa de Les Corts li correspon l'adopció de decisions de caràcter general.
Dintre de les més específiques i de major rellevància s'atribuïxen a la presidència i les de direcció superior de la gestió ordinària són competència del lletrat major, secretaria general.

L'Estatut del personal conclou amb previsions per a la transició a la nova estructura de cossos, mecanismes per a la possible conversió de determinats places i el règim singular del personal de seguretat, que no sent personal de les Corts
valencianes, està adscrit a estes.

L'Estatut del personal de Les Corts finalitza establint la supletorietat de l'Estatut bàsic de l'empleat públic en concordança amb el que disposa en el seu article 4, en segon terme, després de la legislació valenciana en matèria de funció pública.

Espere que el consens aconseguit entre l'administració parlamentària i la representació del personal al servici de Les Corts es puga traslladar també als membres de la cambra.
En este sentit, la Mesa de Les Corts, abans de
tramitar esta iniciativa com a projecte de llei, la va fer arribar a tots i
cada un dels grups de la cambra, inclús a l'Agrupació de Diputats No Adscrits, perquè pogueren fer suggeriments, perquè pogueren fer aportacions abans de la seua tramitació que, per llei, ha de ser per procediment de lectura única.

L'aprovació de l'Estatut de personal permetrà dotar l'administració parlamentària dels instruments de gestió necessaris per a atendre les necessitats d'una institució que ha canviat des de la seua constitució l'any 1983 i que requerix adaptar-se a les noves necessitats d'una societat com la valenciana diferent de la que va vore el primer parlament
democràtic valencià.

Acabe agraint la lleialtat institucional demostrada per tots els components de
la mesa negociadora i la seua magnífica col·laboració en este difícil i llarg procés, i, especialment, als meus antecessors en la vicepresidència primera de Les Corts, el senyor José Cholbi, el senyor Antonio Clemente, i a aquelles altres persones que van col·laborar amb ells; així com a la vicepresidenta segona, la senyora Isabel Escudero Pitarch; al lletrat
major, el senyor Francisco Visiedo Mazón; al lletrat senyor Enrique Soriano Hernández; a la senyora Ana Valcárcel Gómez, directora de l'Àrea Administrativa i Parlamentària; als membres del consell de personal, especialment al seu president, el
senyor Ramón Puchades, i als representants de les distintes organitzacions sindicals
implantades en esta institució, UGT, Comissions Obreres i STAS, i, sobretot, a la molt excel·lent senyora presidenta de Les Corts, que ha fet possible este tipus d'acords; ja que sense l'ajuda de tots ells, haguera segut impossible aconseguir este fruit d'un històric consens que hui traslladem al ple i que partix de l'acord unànime de la mesa negociadora i de la Mesa de Les Corts, pregant als grups
parlamentaris i a totes les seues senyories tinguen a bé referendar-ho.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80.
Queda aprobado el Estatuto del personal de les Corts
Valencianes.
.
.
-abstenciones, 4-.
Enhorabuena, señorías.

Pasamos a la explicación de voto.
Tiene la palabra la ilustre diputada señora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

En primer lloc, dir que d'Esquerra Unida valorem molt positivament l'acord de la mesa negociadora sobre l'estatut de personal d'aquesta cambra.

Aquest és un tema, fonamentalment, de drets dels treballadors i treballadores de Les
Corts, i, per tant, per a nosaltres és una garantia el recolzament dels sindicats i del Consell de Personal a aquest
projecte de llei i, conseqüentment, Esquerra Unida hem votat favorablement.

En la qüestió de drets laborals són els sindicats els que tenen la paraula, i nosaltres no podem fer altra cosa
que recolzar-los, i més, quan l'acord ha segut unànime de tots els sindicats.

Des del nostre punt de vista, ja va ser un encert que els sindicats decidiren
en el seu moment que era preferible regular aquesta qüestió amb una llei pròpia, ja que així ho permet l'Estatut de l'empleat públic i perquè açò ha permés traure una norma ajustada a la realitat d'aquesta casa; una norma que afecta a aproximadament 150 treballadors i
treballadores de Les Corts, als quals no és suficient agrair-los la seua dedicació, sinó -i sobretot- reconéixer-los els seus drets laborals en les millors condicions possibles.

L'estatut regula el règim jurídic de tot el personal de les Corts Valencianes.
En el mateix es determinen les
classes de personal, els seus drets i deures, la carrera i promoció professional, el règim disciplinari i els òrgans competents en matèria de personal, entre altres coses.

Per part d'Esquerra Unida, pensem que mereix la pena destacar-se la nova estructuració de la plantilla en cossos i escales, l'ampli reconeiximent dels drets que afavoreixen la conciliació de la vida familiar i laboral, la consideració específica del valencià en les proves d'accés i la regulació garantista de sistemes de provisió de llocs; tot això, esperem que en benefici dels treballadors i treballadores de Les Corts i del
servei que presten a la principal institució de l'autogovern valencià.

Cal remarcar que, fins i tot, en alguns aspectes s'ha aconseguit anar un pas més enllà de la Llei de la funció pública, que està en procés de debat en estos moments, em referisc a les mesures per a conciliar la vida
familiar i laboral, que és una reivindicació històrica de l'esquerra, i, sobretot, al tractament de la nostra llengua, al tractament del
valencià en els processos de selecció.

Des d'Esquerra Unida, defensem el requisit lingüístic per a accedir a l'administració valenciana, perquè els ciutadans i ciutadanes tenim el dret a ser atesos amb la nostra llengua en
el nostre país.

Amb aquest estatut de personal, s'ha aconseguit un gran avanç en aquesta qüestió, incorporant les proves de valencià, que fins ara no eren obligatòries, i, a més, deixant la porta oberta perquè el requisit lingüístic siga una realitat a l'hora d'entrar a treballar en Les Corts.

Per això, des d'Esquerra Unida, esperem que el Partit Popular siga conseqüent i coherent i prenga exemple d'aquesta llei que acabem d'aprovar per a la Llei de la funció pública valenciana, que el que hem avançat avui siga només el principi del camí cap a la normalització de l'ús de la nostra llengua en l'administració pública valenciana.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

De veritat, mosatros havérem vullgut votar a favor.
.
.
-havera segut un vot unànime- a favor de l'Estatut dels treballadors de les Corts Valencianes -l'estatut de personal-, als quals felicitem des d'ací per haver aconseguit ja un estatut negociat, des de fa molt de temps, amb la
Mesa de Les Corts, i considerem que era un estatut necessari.
I, per tant,
felicitem els treballadors, que de vegades mos han d'aguantar llargues jornades de treball ací a Les Corts.

Però, efectivament, nosaltres havérem vullgut que el consens.
.
.
, s'havera arribat més enllà.
Nosaltres vam rebre, com bé s'ha assenyalat, el 27 d'abril, el text i, segurament, un poc per allò que n'hi havia un consens amb els treballadors, amb els seus representants i amb els
sindicats, consideràvem que podia ser un text per a aprovar.
Però, mirat amb detall alguns dels aspectes, i alguns dels aspectes que ens han
assenyalat els sindicats, consideràvem que el text es podia haver millorat un poc.
I els he de confessar que
pensava que podíem haver-ho millorat en el tràmit de presentació d'esmenes.
Hui, he sabut que este estatut s'ha d'aprovar per lectura única.
Però, en tot cas, mos havera agradat haver introduït algunes millores a este estatut, i l'ànim amb el qual la nostra abstenció s'ha expressat és perquè en un futur això se tinga en compte.

Mosatros considerem que se podia haver anat més enllà en la demanda de l'ús i el requisit lingüístic, que en este estatut, per desgràcia, no es contempla.
I la pregunta és: si en l'Estatut de personal de les Corts Valencianes no s'exigix el requisit lingüístic, ¿on anem a exigir-ho?
Pensem que es podia haver anat un poc més enllà.

Però ens preocupa, per exemple, articles com l'article 12, que per a l'accés al cos de lletrats parla -en el punt a-que «els membres han de trobar-se en possessió del títol de llicenciat en dret o el grau i el títol oficial de màster universitari.
» Com vostés sabran, això ha comportat moltes protestes de les universitats valencianes, i per tant, ací n'hi ha una redacció que considerem molt millorable, perquè l'exigència del títol oficial de màster és una qüestió que no estan demanant les universitats valencianes, només demanen el títol de grau o de dret i, per tant, considerem que eixa articulació, eixa lectura que se fa és incorrecta; de fet, en la Llei de la funció pública valenciana, açò, a esmenes del nostre Grup Compromís, s'està corregint.
Per tant, considerem que això s'hauria d'haver corregit i lamentem que este punt se podia haver millorat.

Altre punt que es podia haver millorat és el cos d'administratius, en el mateix article 12, en el punt d; ací n'hi ha una barreja un poc estranya en el cos d'administratius de les Corts Valencianes, perquè s'atribuïxen responsabilitats específiques de l'administració especial i s'emmarca en un grup general.
Considerem que eixe article, l'article 12.
d, es podia haver millorat d'una forma substantiva.

I també considerem que es podia haver millorat l'aspecte dels tribunals de selecció.
Els tribunals de selecció.
.
.
, estem més d'acord amb el que diu l'Estatut bàsic de la funció pública, que despolititza els tribunals de selecció i els fa més assequibles, més tècnics, i nosaltres considerem que això se podia haver millorat en este tribunal de selecció.

En definitiva, són aportacions que ens havera agradat fer, que podíem haver fet, hem tingut molt de temps, no hem tingut els anys que han tingut
altres per a elaborar este estatut, hem tingut pocs mesos, un mes.
.
.
reduït, i que, realment, nosaltres, quan hem vist amb detall esta norma, mos havera
agradat fer una aportació.

Felicitem que s'haja aprovat amb els vots de la majoria de la cambra.
Però, no obstant, estes consideracions ens han aconsellat al Grup Compromís mantindre una extensió amb el benentés que el que volem és que un pròxim futur se puga millorar l'Estatut de personal de les Corts Valencianes.

Felicitar a tots els treballadors per este pas.
És un pas positiu, ho reconeguem; però, des del nostre punt de vista, un poc insuficient al que hauria d'haver segut un Estatut de personal de les Corts Valencianes.
Però, en tot cas, felicitem els treballadors de la casa, i esperem que en el pròxim estatut estes propostes que ací hem detallat se puguen tindre en compte.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la ilustre diputada y vicepresidenta segunda de la mesa, señora Escudero.

La senyora Escudero Pitarch:

Gràcies, presidenta.

Molt bon dia a tots.

Poques vegades es dóna la coincidència que allò que has de parlar, t'agrade parlar-ho, i este és un dels dies.
.
.
És un dels dies i, a més, segurament, no caldria ni l'explicació de vot, perquè estava perfectament reflectida en el panell, en eixa quasi unanimitat.

Han passat, senyories, vint-i-set anys, vint-i-set anys -com me dia l'altre dia el personal tècnic- regits per la mateixa norma, i han estat necessàries, en esta època, vora dos anys de reunions.
.
.
, dos anys -perdó- i vora més de vint i poques reunions per a consensuar un text que regulara el règim jurídic de tot el personal de Les Corts; un règim jurídic propi i inèdit, fonamentalment perquè amplia el reconeiximent dels drets dels treballadors al servei d'esta casa, al servei de la principal institució del govern valencià i, sobretot, perquè fixa garanties i obri la porta a noves millores.

Vam començar les negociacions, la taula -esta- negociadora el 6 de novembre de 2008.
I, des d'eixe moment, hi han hagut acords i desacords, esperances i frustracions per a
arribar a un consens, no ampli, sinó total, al voltant d'este estatut de personal que avui, a més, va a eixir d'esta cambra convertit en llei, amb totes les garanties que eixe rang comporta.
I
ha estat fins a l'últim minut un constant tira i afluixa amb desenes i desenes de propostes per a
negociar i que, finalment, han confluït en un ampli consens.

Hem carregat moltes voltes les piles, i això ens ha servit per a confrontar si el que estàvem fent, evidentment, era el que volíem fer.
Hem ajustat, sí, hem ajustat molt, perquè totes les parts, totes, mos hem deixat en el camí moltes propostes que ens haguera agradat veure reflectides en este estatut;
segurament, també, senyor Morera, amb una redacció distinta a la que hi ha.
Però, al final, vam arribar a una sintonia possible que no sonava mal i el resultat
ha estat satisfactori per a tots.
Perquè del que es tractava, fonamentalment, era d'encertar, de trobar respostes a realitats que, evidentment, com dia abans el
vicepresident primer, s'han d'ajustar a les noves realitats.

I, a més, és possible, és possible que tots els grups, o pràcticament tots, coincidim en el vot, encara que no se coincidisca en les raons.
Perquè posar-se sempre en el lloc de l'altre, possibilita o afavorix el diàleg, perquè apropa posicions, perquè dissentix la relació i, sobretot, perquè promou el pacte, l'acord, el consens, que és bàsic en un sistema democràtic.

I jo, per això, vullc expressar el meu agraïment, el meu agraïment profund, de veritat, a tots els que hem format part d'esta mesa negociadora; als representants dels sindicats que hui ens acompanyen;
al personal tècnic que també ens acompanya; als lletrats de Les Corts que, a més, han participat junt al personal tècnic amb molta pressa per fer redaccions diferents a mesura que les propostes s'anaven fent i, sobretot, perquè han tingut molt d'interés i molta constància, i, evidentment, també, a tot el personal de Les Corts, als quals felicite perquè van a ser beneficiaris d'esta norma i, també, perquè han tingut molta paciència amb tots nosaltres; de la mateixa manera, i com no, als tres
vicepresidents, al senyor José Cholbi, a Antonio Clemente i a Rafael Maluenda, amb els quals he compartit esta
negociació, com a membre de la Mesa de Les Corts.

Només amb l'aportació de tots ha estat possible este grau de consens, i per això, vullc compartir la meua satisfacció per este èxit.

Este estatut que avui hem aprovat no és un text tancat; per tant, resta confiar que el posterior desenvolupament d'esta nova llei, sobretot, pel que fa a la regulació de la carrera professional, a la determinació de les escales i els cossos professionals i, sobretot, també, a la negociació d'un pla d'igualtat, es produïsca, si és possible, amb el mateix grau de consens, però també amb més rapidesa, amb menys dilació.

No vull repetir-me, però sí que és cert, i ho dia abans la diputada Albiol, que en este estatut de personal se
reconeixen drets més enllà del que estableix l'Estatut bàsic de l'empleat públic; que també s'avança en la conciliació de la vida personal i laboral, i que, evidentment, malgrat que no hi haja
requisit lingüístic, sí que és cert que hi ha una consideració especial, específica, per al valencià en les proves d'accés per a entrar ací.
I a més jo crec que se garantitza la provisió de llocs de treball.

Però a mi el que més m'ha agradat de tot açò és el contrast, el contrast que ha suposat que un estatut d'estes característiques haja tingut tant de consens.
I ho dic perquè en una legislatura com aquesta, erma, infructuosa, en què les qüestions fonamentals del nostre estatut d'autonomia resten encara per desenvolupar, una legislatura que s'ha caracteritzat fonamentalment per l'enfrontament que ha propiciat les iniciatives del govern valencià, evidentment sustentades pel partit que el recolza, açò, açò, el que hem fet ací, el que hagen concitat tant d'acord, és jo crec que un exemple de compromís i de bona voluntat en benefici de l'interés de tots.

Per tant, la meua satisfacció i la del meu grup, al qual represente per a esta feina, la nostra felicitació una vegada més a totes les parts negociadores i el desig que este ampli consens servisca, si
no d'exemple, sí almenys d'inspiració per a futures iniciatives que es puguen tramitar en esta cambra.

I, senyories, acabe.

Jo crec que durant tot este temps que hem estat en la mesa negociadora volava,
estava present en la ment de tots els qui estàvem allí aquella reflexió, aquella frase que diu: «Nunca quise razón, ni esperé tenerla; busqué simples razones para dar sentido a tantas sombras».
I així hem fet.

Enhorabona i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra, por parte del Grupo Parlamentario Popular, el ilustre diputado
señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Amb la vènia de la presidència.

Senyories, en nom del Grup Parlamentari Popular, vull mostrar la satisfacció pel recolzament majoritari a esta iniciativa que va ser molt positiva per a Les
Corts.

S'ha parlat del personal, de l'estatut que va a regular la relació laboral del personal de Les Corts, en esta casa, però al final els grans beneficiaris d'eixe nou estatut va a ser el conjunt de la societat valenciana.

Hui s'ha aprovat en rang de llei un gran acord, fruit del diàleg, fruit del treball i fruit del consens, en el qual la Mesa de Les Corts,
juntament amb els representants sindicals, ha sigut capaç durant molt de temps de treballar en una direcció molt clara: que tinguem un marc regulatori en unes relacions laborals que donen
drets als treballadors, que donen més possibilitats per a poder-se desenrotllar professionalment i per a poder donar
el millor de si en estes Corts Valencianes, que som la primera institució de la Comunitat Valenciana.

Senyories, vull agrair el treball que s'ha fet des de la Mesa de Les Corts.
Vull agrair el treball de diàleg, d'acord i de consens que ha fet tot el personal de la casa.
I tot el món ha posat el millor de la seua part perquè siga una realitat hui esta aprovació, que sense cap vot en contra ha eixit endavant.
La pràctica unanimitat.
Els grups majoritaris i simplement l'abstenció d'un grup, això reflectix, jo crec, d'una manera clara quina ha sigut la voluntat, en este cas, del conjunt de totes
les persones que han participat en esta negociació.

Vull ressaltar, com han fet altres portaveus que m'han antecedit en l'ús de la paraula, el reconeixement en els vicepresidents primers, com han sigut
el senyor José Cholbi, el senyor Antonio Clemente i, en este cas, el treball que durant molt
de temps me consta que ha liderat el vicepresident primer senyor Rafael
Maluenda, i que hui, en representació de la Mesa de Les Corts, també se veu reflectit en el recolzament per part de tots els grups parlamentaris.

Senyories, és molt important el que s'ha fet.
(Aplaudiments)

Senyories, el que hui és fruit del diàleg acaba sent acord i consens.
I jo crec que en una situació com l'actual, on la vida política espanyola demostra que l'acord i el consens, i més en matèries d'àmbit laboral, és pràcticament impossible, estes Corts donen un bon exemple.

Se pot dialogar, se pot consensuar i se pot millorar la condició de vida dels treballadors.
És possible fer-ho.
I estes Corts Valencianes, que representen la sobirania d'este poble, la veu del poble valencià, ho han dit d'una manera molt clara, que estan, que estan d'acord amb el que s'ha fet.

Per tant, les millores en les condicions laborals dels treballadors de les
Corts Valencianes estem convençuts des del Grup Parlamentari Popular que van a ser un pas endavant i un bon
exemple per a la resta de treballadors de la funció pública, en un moment on estes Corts treballen i desenrotllen una llei com la de
la funció pública, on aspirem des del Grup Parlamentari Popular a trobar els mateixos punts
d'acord i de consens, on tenim la capacitat de diàleg.
I jo crec que des del Grup Parlamentari Popular s'ha manifestat al llarg de la legislatura la capacitat d'acord i de consens.
Hui, parlar de l'Estatut dels treballadors, en este cas de les Corts Valencianes, és un bon exemple.

El Grup Parlamentari Popular va a continuar com han fet els seus representants
i els seus interlocutors amb la mateixa voluntat que hui mostrem en una cosa
molt important que s'ha fet estes Corts, en l'aprovació d'esta llei, d'una llei que ens afecta directament a tots els qui prestem servicis en estes
Corts, siguen des d'uixers, siga personal de registre, siga personal d'administració, siguen lletrats, els parlamentaris també prestem els nostres servicis, en este cas al servici del conjunt de la societat
valenciana.

Per tant, crec en el diàleg com a instrument de treball, en un clar objectiu, que és el consens i l'acord.
Hem sigut capaços de demostrar-ho.
Per tant, senyories, jo crec que hui també obrim una esperança per a la resta de treballadors que estan fora d'esta casa, per a saber que des del Grup Parlamentari Popular treballarem sempre
en eixa direcció: el diàleg, l'acord i el consens, i els drets dels treballadors se poden millorar, se poden
continuar desenrotllant, se pot continuar creixent en drets i en obligacions.
I
això és una cosa que ho demostrem de manera contínua i constant.

Senyories, hui, el Grup Parlamentari Popular fem i exercim la responsabilitat
majoritària que li ha donat la voluntat del poble valencià a treballar des de fa molt de temps en una clara direcció, en absoluta coherència.
Els qui hem sigut capaços de concertar amb els treballadors i en els agents socials moltíssimes grans qüestions en la Comunitat Valenciana al llarg dels últims anys, en estes Corts hem fet el mateix que s'ha fet en la resta d'administracions: diàleg, acord i, si és possible, consens.

Enhorabona a tots els beneficiaris d'esta gran llei, però especialment enhorabona a les Corts Valencianes perquè obri una porta d'esperança per a la resta de treballadors de la funció pública que en estos moments necessiten d'esperança i d'il·lusió davant la situació que estan patint.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pasamos, señorías, al segundo punto de este pleno.

Validació o derogació del Decret llei 2/2010, de 28 de maig, de mesures urgents per a agilitar l'exercici d'activitats productives i la creació de l'ocupació (RE número 60.
510, BOC número 238)

La senyora presidenta:

Convalidación o derogación del Decreto Ley 2/2010, de 28 de mayo, de medidas urgentes para agilizar el
ejercicio de actividades productivas y la creación de ocupación.

Para la presentación del decreto ley por el Consell, tiene la palabra el vicepresidente y honorable
conseller, señor Cotino.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

De conformidad con el artículo 137 del Reglamento de las Cortes comparezco ante esta cámara para explicar a sus señorías las razones que han aconsejado al Consell aprobar el pasado 28 de mayo el
Decreto ley 2/2010, de medidas urgentes para agilizar el desarrollo de
actividades productivas y de creación de empleo.

Hace ahora aproximadamente un año, en el marco del compromiso de promover un amplio debate social y político sobre el futuro del urbanismo valenciano, que había asumido mi antecesor al frente de la Conselleria de Medio Ambiente, Agua,
Urbanismo y Vivienda, el conseller José Ramón García Antón, se formó un equipo de trabajo formado por tres catedráticos de máximo prestigio, especializados en esta materia, que nos presentaron un borrador
de reforma de la legislación urbanística como base para un gran debate.

Después de recibir el borrador de trabajo realizado por este equipo ya a principios
del 2010, creímos conveniente, además de entregarlo a los grupos parlamentarios, iniciar reuniones con los sectores
más directamente implicados, como la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, los colegios profesionales, las
asociaciones empresariales del sector, etcétera, y poner el texto en la página web de la conselleria para que todos los ciudadanos pudieran conocerlo y participar.

Desde el mes de febrero hemos venido impulsado un proceso de participación de la sociedad civil como nunca antes se había hecho en un proyecto legislativo de este tipo.
Durante este período ha coincidido el desarrollo del procedimiento iniciado por la demanda de la
Comisión Europea contra el Reino de España ante el Tribunal de Justicia de la Unión Europea en relación con la legislación urbanística.

El pasado mes de mayo se celebró la vista oral.
Y a mediados de septiembre está señalada la fecha en la que la abogacía general del tribunal presentará sus conclusiones.
Y es previsible que en los primeros meses del 2011 el
tribunal dicte la sentencia correspondiente.

Dado el momento procesal en la que se encuentra esta demanda contra el Reino de
España en la que están debatiendo cuestiones básicas del modelo urbanístico, no sólo valenciano, sino del conjunto de España, parece adecuado esperar a conocer estos pronunciamientos para poder plantear
con todas la seguridad necesaria los contenidos de la reforma de nuestra ley
urbanística y de posterior texto refundido que unificará toda la normativa urbanística y territorial valenciana.

Sin embargo, como todos ustedes saben, la Comunidad Valenciana está en estos momentos padeciendo las consecuencias de una crisis económica mundial que está afectando de una manera especialmente grave a España.
Ante estas circunstancias críticas, el Consell de La Generalitat ha querido recoger la multitud de
sugerencias que con motivo del debate social sobre la reforma urbanística nos han hecho llegar todo tipo de entidades, incluyendo, como decía, la Federación de Municipios y Provincias, las asociaciones empresariales, etcétera, y recogerlas en este decreto ley que hoy tengo el honor de presentarles
junto con otras medidas urgentes para hacer frente a la crisis.

Las medidas que hemos recogido en este decreto ley responden a tres objetivos básicos.
Uno: simplificar la tramitación administrativa y reducir burocracia.
Dos: facilitar el desarrollo de actividades productivas que puedan crear empleo.
Y tres: potenciar la inversión pública aprovechando con más efectividad algunos instrumentos que ya existen.

Evidentemente, las actividades económicas se producen en el territorio y todas se ven afectadas directamente por los
planes urbanísticos y por las normas que regulan el uso del suelo.

En cualquier circunstancia es deseable agilizar el planeamiento, reducir trámites urbanísticos y eliminar restricciones del uso del suelo que no sean imprescindibles.
Pero en la situación actual, más que un objetivo deseable, es un a necesidad urgente.

En este sentido, el decreto ley suprime, por ejemplo, el concierto previo que
exigía la Ley urbanística valenciana del 2005 previamente a la tramitación de planes generales.
El concierto previo, tal como se regulaba en la ley, era
una figura que permitía flexibilizar y adelantar la aprobación de planes urbanísticos, pero la incidencia de leyes estatales posteriores de carácter básico, y por tanto obligatorias para la Comunidad Valenciana, como la ley de 2006, que regula la evaluación ambiental estratégica de planes y programa, y la ley del suelo del 2007, complicó enormemente el procedimiento del concierto previo y generó dudas jurídicas importantes sobre sus efectos.

La agilización del planeamiento urbanístico se refuerza con otras medidas contenidas en el decreto ley.
Por ejemplo,
se suprime la cédula territorial de urbanización, se simplifican y concretan mejoras en las obligaciones de publicación en los planes, se eliminan algunas limitaciones reglamentarias para impulsar
el desarrollo de actuaciones de reforma o renovación urbana en el interior de las ciudades, en barrios y en cascos antiguos y se
facilita la obtención de suelos dotacionales.

El segundo gran objetivo del decreto ley, como se decía, es favorecer el desarrollo de iniciativas productivas que contribuyan a crear
empleo.
Y en este sentido, hemos adoptado tres tipos de medidas: en primer
lugar, hemos ampliado las posibilidades de implantar actividades en suelo no
urbanizable, por un lado, suprimiendo algunas limitaciones que dificultan
innecesariamente determinadas iniciativas que pueden dar trabajo a la gente,
especialmente casas rurales y establecimientos hoteleros de interés para el turismo rural, también
campings, por ejemplo; y, por otro lado, permitiendo nuevos usos que hasta ahora no estaban regulados,
como la venta de productos agrícolas en el propio terreno donde se producen.

En segundo lugar, hemos agilizado las declaraciones de interés comunitario, necesarias para autorizar determinados usos del suelo no
urbanizable.
Concretamente, hemos establecido un nuevo procedimiento de
urgencia que reduce los plazos a la mitad cuando se trate de actividades que
creen puestos de trabajo, y hemos eliminado la exigencia del DIC cuando se
trate de meras obras de reforma, sin ampliación exterior de edificios o instalaciones ya autorizadas.

En tercer lugar, también dentro de estas necesidades de favorecer la actividad de la economía, el decreto ley da a los ayuntamientos competencias muy amplias para proponer
la cuantía del canon por actividades en suelo no urbanizable, para reducirlo hasta un 50%
o para prorrogar o fraccionar su pago, de manera que sea la administración más próxima la que valore cada caso concreto y pueda tomar en consideración las dificultades financieras que se enfrenta quien quiere hoy poner en marcha
una empresa.

El tercer gran objetivo del decreto ley, les he mencionado, es el de impulsar y
agilizar la inversión pública, concretamente, con medidas para que los ayuntamientos puedan disponer de
manera inmediata de los ingresos del canon por declaración de interés comunitario y destinarlos a la construcción de viviendas de protección pública o a otros fines de interés público, si se cumplen determinadas condiciones.

Otras medidas para ampliar y potenciar las posibilidades de actuación de tres empresas públicas dependientes de La Generalitat, como VAERSA, Entidad de Saneamiento de
Aguas Residuales y el Instituto Cartográfico Valenciano.

Y, por último, quisiera mencionar otra situación que requiere medidas especialmente urgentes por la crisis y que se aborda en
este decreto ley.
Se trata del problema creado por los programas de actuación integrada que están aprobados y adjudicados, pero que se encuentran con un agente urbanizador, no
puede cumplir los plazos de ejecución comprometidos por la situación en que se encuentra la construcción y por las enormes dificultades que se tiene en las empresas para encontrar
financiación.

De acuerdo con la LUV y el reglamento, el incumplimiento de los plazos de
ejecución de un PAI conlleva su caducidad, y si se trata de un PAI aprobado junto con un
plan reclasificatorio del suelo, conlleva también la desclasificación automática de este suelo y su retorno a la condición de no urbanizable.

Ante la previsión de un número muy alto de incumplimientos de plazos de ejecución, con independencia de las decisiones que en cada caso deban tomar los
ayuntamientos respecto a los PAI, con el decreto ley evitamos que eso dé lugar de manera automática a una desclasificación masiva de suelo, con las graves consecuencias que podría tener para los municipios, para los propietarios y para las entidades
financieras.

Concretamente, se trata de que durante un período limitado, en principio hasta 2012, aunque el Consell podrá prorrogarlo si es necesario, la LUV y el reglamento quedan en suspenso en este
punto concreto, y que los ayuntamientos tengan la posibilidad de valorar en
cada caso cuál es la solución más adecuada: mantener el suelo como urbanizable para poder desarrollarlo más adelante o desclasificarlo si es lo más beneficioso para el municipio.

En todo caso, es una decisión que el ayuntamiento tendrá que tomar de manera expresa, motivada y después de escuchar a todas las partes interesadas.

Por tanto, señorías, como pueden ver, con este decreto ley el gobierno valenciano ha adoptado un
conjunto de medidas para agilizar el desarrollo de actividades productivas y la
creación de empleo, cuya aprobación era muy urgente ante la situación de la emergencia económica en la que nos encontramos.

Se ha tramitado con las garantías jurídicas necesarias para asegurar que se cumplen todos los requisitos
constitucionales y estatutarios y, en todo lo posible, hemos reforzado el papel
de los ayuntamientos, su capacidad de decisión y de actuación.

Una parte importante del contenido de este decreto ley se concreta en medidas
puntuales de contenido urbanístico, que, como les decía, cuentan con un consenso generalizado entre todos los agentes territoriales:
ayuntamientos, sectores profesionales, empresariales, etcétera.

La situación ha hecho necesario que el Consell actúa con urgencia mediante un decreto ley.
Hoy corresponde a estas Cortes decidir
si convalida o no estas actuaciones.

El govern de La Generalitat manté l'oferta de diàleg i de consens que el president de La Generalitat feu al principi d'esta legislatura.
per això, demanem al Grup Parlamentari Popular que sol·licite a la presidència de Les Corts que este decret llei es trameta com a projecte de llei, perquè tots els grups polítics d'esta cambra tinguen l'ocasió d'aportar les idees i propostes que puguen millorar-lo.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, vicepresidente.

Señorías, para el turno a favor, tiene la palabra el ilustre diputado señor Marí Olano.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor vicepresidente del Consell.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Popular va, naturalmente, a apoyar la convalidación del decreto ley, pero vamos a hacer un poco más que eso.

Yo ya hace unos días, hace una semana exactamente, y con objeto de que tuvieran clara la intención del Grupo Parlamentario Popular y de que tuvieran tiempo para preparar, si lo
estimaban oportuno, su aportación, comuniqué a los portavoces en la materia de los otros dos grupos parlamentarios y de los
agrupación de diputados no adscritos, la intención del Grupo Parlamentario Popular de proponer también que este decreto ley, con independencia de su convalidación y de su inmediata entrada en vigor, evidentemente, se tramitara como un
proyecto de ley, con objeto de que pudiera contar con las aportaciones de
todos.

El vicepresidente del Consell lo ha explicado muy claramente.
El decreto ley
contempla una serie de medidas, no todas las que probablemente necesite el
urbanismos valenciano, no quizás todas las que puedan ser más transcendentes, pero sí todas las que tienen un consenso amplísimo de todos los sectores sociales y económicos implicados en el urbanismo.

Ahora creemos que esa base consensual, que desde nuestro punto de vista es
tremendamente amplia, pueda ser enriquecida con las aportaciones que realicen
el Grupo Parlamentario Socialista, Compromís y los diputados no adscritos.

El urbanismo es una cuestión de todos, es una cuestión que además muchas veces hemos utilizado, si me permiten la expresión, para tirarnos los trastos a la cabeza.
Pero es una de las cuestiones clave en
cualquier comunidad autónoma.
Y es más, es una de las cuestiones clave en el ordenamiento jurídico español.

El vicepresidente lo ha expuesto muy claramente.
Las intenciones del Consell
podían haber sido mucho más amplias.
Podía haber recogido, en el decreto ley, una serie de medidas que han sido ya
propuestas por reputados expertos, que han sido propuestas por asociaciones
empresariales, pero que en estos momentos cuentan con un inconveniente para su
adopción.
Y no exagero cuando digo que ese inconveniente trasciende a la Comunidad
Valenciana.
Quienes conozcan la legislación urbanística -y en el Grupo Parlamentario Socialista, por ejemplo, hay algún reputado conocedor de la legislación urbanística, como puede ser su portavoz-, sabrán que la legislación urbanística española, no la valenciana, sino la española, el modelo urbanístico que se está siguiendo en España desde el año 56 se encuentra en estos momentos en una situación de tensión ante el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas.
Esa situación de tensión se ha producido por la demanda presentada por la comisión contra el Reino de España por la aplicación de la legislación urbanística valenciana, por la aplicación de dos leyes: una, aprobada en estas Cortes con mayoría del Grupo Parlamentario Socialista, la Ley reguladora de la actividad urbanística de 1994; y otra aprobada en estas Cortes con mayoría del Grupo Parlamentario Popular, la Ley urbanística valenciana del 2005.

Tenemos un problema serio los españoles con el urbanismo, muy serio.
En España se ha seguido un modelo de participación y de protagonismo de los propietarios en el urbanismo.
Con independencia de
que las potestades urbanísticas son esencialmente públicas y son retenidas por las administraciones públicas, han sido los propietarios los que han jugado un papel esencial durante
todos estos años, desde el año 56 en nuestra legislación urbanística.

Ello nos ha permitido, entre otras cosas, tener una legislación que ya a nivel constitucional es absolutamente puntera y avanzada.
El concepto
de función social de la propiedad, que se recoge en el artículo 33 de la Constitución, es un concepto que no tiene precedentes en el derecho constitucional europeo
o comparado o cercano.
La participación de la comunidad en las plusvalías generadas por la acción de los poderes públicos, por la acción urbanística de los poderes públicos, que también recoge la Constitución, es también un concepto puntero.

Ello ha posibilitado que en España se haya producido un gran desarrollo urbanístico, un enorme desarrollo urbanístico, que ha mejorado notoriamente la calidad de vida de nuestras ciudades,
tanto en España como en la Comunidad Valenciana, sin que le haya costado un duro a los poderes
públicos, sin que le haya costado un duro a los ciudadanos, porque la acción urbanística, los costes de la acción urbanística de los poderes públicos es sufraga íntegramente por los propietarios.

Hoy en día con la demanda que la comisión ha presentado contra el Reino de España, ese modelo está en tela de juicio.
Hoy en día ese modelo tiene no voy a decir una espada de Damocles, pero sí una puntilla cerca.
Y hoy en día ese modelo está siendo defendido principalmente por el Reino de España, porque el gobierno de la nación cayó en la importancia de esto, en la importancia de esta cuestión, y está siendo defendido también por todas las comunidades autónomas, porque quiérase o no, este modelo, con diferentes variantes, lo tienen todas las
comunidades autónomas.

Por eso, no es momento para introducir grandes cambios en la legislación urbanística valenciana.
Dentro de nada, el 16 de septiembre, en concreto, el abogado
general, en representación de la independencia de las instituciones europeas, rendirá su informe, sus conclusiones, ante el Tribunal de Justicia de las Comunidades
Europeas, en el caso comisión contra el Reino de España relativo a la LUV y a la LRAU.

El conseller, el vicepresidente ha indicado que a principios del año 2011, quizás con un poco de suerte a finales del año 2010, se dicte la sentencia.
Esa sentencia va a ser capital para el futuro del
derecho urbanístico español y para el futuro del derecho urbanístico valenciano.

La ley urbanística valenciana contiene numerosas aplicaciones del derecho comunitario europeo
que se introdujeron en la ley en un intento de acercar la normativa valenciana
a la normativa europea en materia de contratación pública, a pesar de que lo que sostiene el Reino de España y lo que sostiene la Comunidad Valenciana es que la Directiva 2004/18, la
directiva europea en materia de contratos públicos, no es aplicable a la legislación urbanística española, no es aplicable a la relación jurídica entre urbanizador y ayuntamientos.

Derivada de esas introducciones de la normativa de contratación europea, es cierto, y es tremendamente cierto, que la legislación urbanística valenciana es una legislación complicada, es una legislación muy complicada, pero no es esa la única razón de su complejidad.
También es una ley muy compleja, una legislación muy compleja, porque, por ejemplo, es la legislación más garantista con los derechos de los propietarios y que más participación ciudadana promueve de todas las legislaciones autonómicas españolas.

Yo les pongo un ejemplo: no es lo mismo, en términos de complejidad, exigir que haya una información pública de todas las alternativas técnicas que se presenten por todos los aspirantes a urbanizador, que solo de una
ellas.
La legislación urbanística valenciana es la única que exige que se sometan a información pública todas las alternativas técnicas.
La LRAU del 1994 exigía que se sometiera a información pública exclusivamente una, la alternativa técnica originaria, y hoy en día hay comunidades autónomas que tienen la figura del urbanizador, Castilla-La Mancha, sin ir más lejos, que no exigen esta información pública reforzada.
No es lo mismo exigir que todas las licitaciones para la
selección de agente urbanizador se publiquen en el
Diario Oficial de la Unión Europea y establecer un plazo mínimo de tres meses para la presentación de ofertas, que no exigir esta publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea y establecer un plazo, en vez de tres meses, de un mes.
En términos de protección de la competencia, no es lo mismo.

La legislación urbanística valenciana lo hace.
¿Complica el procedimiento?
Sí, lo complica.
¿Es más favorecedor de la competitividad efectiva, la competencia efectiva?
Sí, lo es.
Todas esas razones hacen que tengamos una legislación compleja.
Esa complejidad se pretende aliviar en parte con el decreto ley que
presenta el Consell y que el Grupo Parlamentario Popular va a apoyar, y esa
complejidad puede ser también.
.
.
, puede verse mermada, sin merma, a su vez, de la garantía de los propietarios y de la participación de los ciudadanos, en el caso de que los otros grupos parlamentarios realicen
aportaciones coherentes, aportaciones valiosas a la tramitación del proyecto de ley.

Yo, por eso, ya hace una semana, les dije a los tres portavoces de los grupos
parlamentarios en esta materia cuál era nuestra intención, con objeto de que tuvieran una semana más para hacer las consultas que tuvieran por conveniente y para poder trabajar en
el plazo de presentación de enmiendas, plazo de presentación de enmiendas que será necesariamente breve.
(Veus) En esas enmiendas, a esas enmiendas confía prestar toda la atención del mundo el Grupo Parlamentario Popular, y, desde luego, estamos abiertos a
todas las sugerencias.

Aparte de eso, la ley contiene medidas que yo creo que son francamente
positivas, medidas que no solo evitan complejidad sino que van destinadas a
favorecer la creación de empleo.
Por ejemplo, el régimen de actividades a realizar en suelo no urbanizable.
Yo creo que hay mucho
miembros de esta cámara que proceden de comarcas del interior, comarcas en las cuales se ha hecho,
por ejemplo, del desarrollo turístico rural de calidad un eje de su vertebración económica o de su progreso económico, puede ser el caso de la comarca de Els Ports, que estarán muy contentos o que les parecerá bien la medida relativa a la posibilidad de ampliar la instalación en suelo no urbanizable de actividades turísticas de desarrollo rural.
Me imagino que los diputados que puedan proceder.
.
.
,
o las diputadas que puedan proceder de comarcas agrícolas, de comarcas hortofrutícolas, les parecerá oportuna la ampliación de actividades en suelo no urbanizable vinculadas con la comercialización de los productos producidos en las propias tierras para las cuales se solicita
la declaración de interés comunitario, la posibilidad de que se puedan realizar instalaciones dedicadas
a la comercialización de esos productos hortofrutícolas de plantas ornamentales producidos en los propios terrenos.

Esas medidas creo que favorecen la creación de empleo y creo que pueden tener un consenso bastante amplio de esta cámara.
Creo también que puede ser favorecedor de estas actividades productivas las medidas
relativas al estacionamiento en suelo no urbanizable de vehículos y maquinaria, las medidas relativas a campamentos de turismo y centros
deportivos y recreativos, y especialmente las medidas que pretenden el
establecimiento en suelo.
.
.
, facilitar el establecimiento en suelo no
urbanizable de centros educativos y sanitarios.

Además, creo que gozará del respaldo de esta cámara.
El otro día aprobamos la nueva ley de régimen local de la Comunidad Valenciana, el favorecimiento a la potenciación de la autonomía local que se produce con esta ley.
Esta ley permite que sean los ayuntamientos
los que tomen en última instancia las decisiones en cuanto al pago, en cuanto a la cuantía del canon por ocupación de suelo no urbanizable, y también en cuanto a la definitiva desclasificación de suelo en caso de caducidad de planes, de programas, de actuación integrada.

Todas estas razones, en primer lugar, el suponer un avance respecto a una
legislación.
.
.
, de las modificaciones de una legislación que no es prudente modificar ahora, en estos momentos, con mayor hondura, y,
en segundo lugar, el calado notoriamente consensuado de las medidas, su
proyección sobre la creación de empleo y sobre la simplificación de los trámites administrativos sin merma de las garantías de los propietarios y de la participación de los ciudadanos, creo que son razones suficientemente de peso para que todos
los grupos parlamentarios apoyen la convalidación de este decreto ley.

Si a eso, si al apoyo a la convalidación del decreto ley añadimos las valiosas aportaciones que estoy seguro que se van a realizar por
parte de los distintos grupos parlamentarios en la tramitación del decreto ley como un proyecto de ley por el procedimiento de urgencia, creo
que habremos podido dar un paso importante de cara a la revitalización, a la constante revitalización y a la constante mejora del derecho urbanístico valenciano y del servicio que ese derecho urbanístico presta al progreso de nuestra tierra.

Por eso, además de anunciarles el voto favorable del Partido Popular, del Grupo Parlamentario
Popular, a la convalidación del decreto ley, me permito solicitar a los otros grupos parlamentarios también su respaldo a este decreto ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Marí.

Per a torn en contra, té la.
.
.
Per a torn en contra, ¿algun grup vol exercir el torn.
.
.
?
Bé, doncs, hi ha tres grups que volen exercir el torn en contra, però donat que un grup.
.
.
, tots els grups no tenen la mateixa composició, la presidència interpreta que cal deixar la deferència al grup majoritari de l'oposició.

Per tant, el senyor Sanmartín té la paraula.
(Veus)

El senyor Sanmartín Besalduch:

Bon dia.

Gràcies, senyor president.

Ens trobem avui amb un decret llei de mesures urgents que pretén, almenys teòricament, fomentar determinats sectors productius i, al mateix temps, fomentar l'ocupació.
Clar, algú de vostés es pot preguntar, ¿i això què té a vore amb el medi ambient o amb l'urbanisme perquè estiga jo avui aquí, a aquesta trona?
Teòricament, aquest decret diu que fomentarem l'ocupació, li donarem una empenta a determinats sectors productius si simplifiquem
determinats aspectes de la legislació urbanística, o inclús si modifiquem, jo pense que profundament, -i aquí ve la nostra crítica- alguns dels articulats més importants de les empreses públiques valencianes, siga VAERSA, siga l'entitat pública de sanejament o altres.

Mire, jo li dic sincerament que no ens pareix correcte.
No ens pareix correcte
que utilitzen un decret llei, que utilitzen la modificació puntual de determinades legislacions urbanístiques, siga llei urbanística valenciana, siga llei del sòl no urbanitzable, siga llei d'ordenació del territori, per a uns altres objectius.
Li ho dic sincerament.

De les set pàgines que té el decret, un aspecte que vosté no ha tractat i que és bàsic és les modificacions substancials que introduïxen en VAERSA.
De fet, de les set pàgines quatre tracten de VAERSA.
Encara més, utilitzen com a excusa determinades modificacions no substancials urbanístiques per a modificar el règim jurídic de VAERSA, per a modificar la naturalesa d'una empresa pública l'accioniste única de la qual és la Generalitat valenciana, i el president de la qual, no ho hem d'oblidar, és el conseller de Medi Ambient.

Clar, la pregunta que els faig és, ¿realment creuen vostés -em plantejo jo- que això és realment constitucional o realment es tracta d'un atropellament més del Consell?
, és a dir, utilitzar com a excusa determinades modificacions urbanístiques per a colar-mos un gol monumental en el tema de modificar, la
naturalesa, el règim jurídic de VAERSA.

Perquè, clar, VAERSA, vosté me dirà.
.
.
, senyor Marí Olano, me dirà, és que VAERSA és una empresa pública, però jo també li diré que VAERSA té una gestió privada, és una societat mercantil amb personalitat jurídica pròpia i que es regula, a més a més, per l'ordenament jurídic privat, d'acord amb la pròpia llei d'hisenda pública de la Generalitat valenciana.

Mire, aquest fet me pareix perillós, tremendament perillós, perquè ja fa més d'un any vostés començaren amb la política de fagocitació, absorció, del personal de VAERSA, en este cas concret del personal de la Conselleria de
Medi Ambient per part de VAERSA.
Des de fa uns anys, o a hores d'ara, VAERSA té una plantilla de 1.
800 persones, mentre que la conselleria a penes arriba a
mil.
És a dir, mentre els funcionaris de la conselleria baixen cada vegada en picat,
el personal laboral de VAERSA creix de forma exponencial, la criatura se'ns ha convertit en un monstre, VAERSA.

Però, clar, una cosa era absorbir, fagocitar personal de la Conselleria de Medi
Ambient a favor de VAERSA, però l'altra molt diferent és la proposta que vostés ens fan amb la validació del decret que tenim avui aquí, i la proposta que ens fan és fagocitar, seguir fagocitant, seguir absorbint, però ja no personal, sinó funcions i competències pròpies de la Conselleria de Medi Ambient, privatitzant, semiprivatitzant tota una
sèrie de serveis públics que corresponen als funcionaris de la conselleria i no a personal laboral,
i sobretot usurpant funcions públiques que corresponen a la conselleria i no a una empresa que es regix per un
ordenament jurídic privat.

Mire, significa diverses coses.
En primer lloc, vostés, en el decret, el primer que fan és traslladar a VAERSA tota una sèrie de funcions públiques fins ara moltes des les quals estaven assignades a la Conselleria de
Medi Ambient.
Des de la contractació d'obres i serveis, projectes de tot tipus, siga de.
.
.
, que si d'infraestructures agrícoles, forestals, ramaderes, residus, recursos hídrics, regadiu, ordenació del litoral, fins inclús la gestió d'aquells projectes per part de VAERSA una vegada s'hagen executat aquestes obres.
Adone's que els dóna la possibilitat de fixar inclús tarifes als usuaris.

Clar, jo els recorde una cosa, VAERSA se va crear fa vint-i-quatre anys, el
1986, per a agilitzar determinades funcions de la conselleria, això és una cosa.
Però l'altra cosa és que VAERSA absorbixca la quasi totalitat de funcions de la conselleria a través d'aquest decret.

Però significa altres coses aquest decret, significa també, i en segon lloc, la possibilitat d'adjudicar a troche y moche.
A partir d'ara, igual que CIEGSA, VAERSA té tot el poder adjudicador, ¡tot el poder adjudicador!
, evidentment, amb les restriccions derivades de la
llei de contractes del sector públic, ¡faltaria menys!
, però a partir d'ara VAERSA, ¡inclús les empreses filials dependents de VAERSA!
, poden adjudicar a troche y moche, tenen tot el poder adjudicador.
Segona cosa que significa aquest decret.

Tercera qüestió que significa aquest decret.
Mire, vostés estan traspassant mitjançant el decret llei que avui ens presenten aquí per a validar, tota una sèrie de funcions i de competències pròpies de funcionaris públics i no de personal laboral.
I.
.
.
, clar, i ho dic perquè vostés saben que VAERSA, els 1.
800 empleats, la major part d'ells, són personal laboral contractat, i d'estes persones, alerta!
, estaran estes persones suplantant determinades funcions
que corresponen a la conselleria.
Arribarem a vore estes persones tramitant
aspectes tan delicats com una declaració d'impacte ambiental, una autorització ambiental integrada, una modificació d'un programa d'actuació integrada, inclús, inclús algun tipus de sanció derivada de l'incompliment de lleis urbanístiques o mediambientals.

Adone's del que li estic dient.
És tremendament perillós el que vostés estan proposant aquí.
Però este decret significa una quarta cosa.
Cada vegada són més les competències, són més les atribucions que fugiran a partir d'avui si validem este decret, que no ho farem, cada vegada més competències, més funcions fugiran del control fiscalitzador de la Intervenció General de la Generalitat valenciana.
Introduiran cada vegada més, més opacitat, més discrecionalitat, més obscurantisme en una empresa pública que ja era opaca i discrecional, com en el cas de VAERSA.

Senyor Marí, el que estan intentant és que a partir d'ara puguen més, i millor dit d'una forma molt senzilla, practicar el nepotisme i el tracte de favor com, i
encara més, ho havien fet fins ara.
I per nepotisme i tracte de favor entenc el falsejar
de forma generalitzada tota una sèrie de contractes públics i seleccionar determinades persones, d'acord amb interessos particulars i partidistes.
Per això, aquest decret permetrà practicar més i millor el nepotisme i el tracte de favor.

Vosté sé segur que després em dirà, i ha estat assessor jurídic de La Generalitat, i em dirà: «Home, és que VAERSA és una empresa pública l'accionista únic de la qual és La Generalitat i per tant estarà sempre sotmesa a un règim de comptabilitat pública.
» Vosté em dirà.
Per tant, no s'espante tant.
Jo vaig a recordar-li dos coses al respecte.

Mire, vosté sap igual que jo que cada any els administradors de VAERSA formulen els
comptes.
Estos comptes es porten a la Junta General d'Accionistes, que els aprova o no els aprova.
Sempre els ha aprovat.
I,
posteriorment, La Generalitat concretament passa esta comptabilitat a la
Sindicatura de Comptes, conjuntament amb un informe d'una auditoria privada.
Aquest és el tràmit que sofrix tot el que s'ha estat fent en VAERSA.

A banda, li he de recordar que la Sindicatura de Comptes fiscalitza de forma selectiva,
no fiscalitza la totalitat d'expedients de La Generalitat, ni molt menys de la conselleria.
Aproximadament
fiscalitza un 2 o un 3%.
De fet, en l'últim informe de la Sindicatura de Comptes, el del 2008, no ha fiscalitzat més del 3%.
I, atenció!
, de tota La Generalitat 45 contractes de 1.
702 expedients.
La qual cosa, adone's, si és poc percentatge de fiscalització.
I de fet amb este percentatge tan menut encara s'han trobat incidències en el 93% d'ells.

Per últim, li dic sincerament, que aquest decret significa també centrifugar el deute de la Conselleria de Medi ambient, a qui?
A una empresa pública.
I, clar, això és tremendament perillós.
I és tremendament perillós, perquè jo li recorde que la Sindicatura de Comptes porta molts anys advertint-los d'una cosa, d'una cosa, que les pèrdues acumulades de VAERSA són cada vegada majors, les pèrdues acumulades de VAERSA.
I, per tant, a data 31 de desembre de l'any passat, vosté això ho sabrà igual que jo, esta societat pública es trobava en un dels supòsits de dissolució, d'acord amb la Sindicatura de Comptes i d'acord amb la Llei de societats anònimes, mentres el patrimoni net estava per baix del 50% del capital social.

En definitiva, en estos dos minuts que em queden, vosté m'ha fet una perorata de la Llei urbanística valenciana, de la Llei reguladora de l'activitat urbanística, quan el decret a penes tracta d'això.
Vostés utilitzen esta excusa per a modificar de forma substancial la naturalesa i el
règim jurídic d'una empresa pública que controla el senyor Cotino.
Esta és la realitat.

Avui, avui 16 de juny assistim, assistirem a la validació, a la convalidació d'un decret que introdueix un grau d'opacitat major, un grau d'ocultisme major i un grau de discrecionalitat major, amb la connivència únicament de vostés, perquè jo estic convençut que ningú anem a validar este decret.

Però, sobretot, creen un instrument al servei exclusiu del conseller de torn, del
conseller de torn, fomentant el nepotisme i el tracte de favor, però sobretot fugint de qualsevol control o fiscalització pública.
Aquest és l'objectiu que vostés persegueixen amb aquest decret.
Si vol després parlarem de la LRAU, de la LUV i els problemes que tenim d'adaptació.
Jo era també portaveu d'urbanisme i medi ambient fa uns anys quan aquí aprovàrem la LUV i els vaig dir què passaria amb la LUV.
Però el problema és que el que no pot ser és que vosté demane el torn a favor per a validar un decret llei que vosté sap que ens intenta colar un gol com la copa d'un pi.
És a dir, modifiquen aspectes que són intranscendents de l'urbanisme valencià per a,
de amagadillo, per darrere, incloure cinc pàgines que modifiquen la naturalesa i el règim jurídic d'una empresa pública, l'accionista única de la qual és La Generalitat i el responsable és el conseller.

Per a tots aquests jocs, per a totes aquestes tropelies no ens tindran mai.
I, per tant, pense, i estic convençut, que entre tots els farem comprendre que no té cap sentit la validació d'un decret que l'únic que pretén és introduir més obscurantisme i fugir del control públic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, a vosté, senyor Sanmartín.

Per a torn en contra, té la paraula el senyor Marí Olano.
.
.
Perdó, per a rèplica, perdó.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Quiero agradecerle, señor Sanmartín, que comparta las medidas que tiene el decreto con excepción de la de VAERSA.
No se ha referido a ninguna más que a la de VAERSA.
Por lo tanto, doy por hecho que le parecen bien, aunque
usted las ha despreciado diciendo que no tienen ningún calado.
La verdad es que los empresarios no consideran lo mismo.
Los
empresarios del sector no consideran lo mismo, creen que tiene bastante calado
la supresión de la cédula territorial de urbanización, la supresión del trámite de concierto previo, la ampliación de las actividades que se puedan realizar en suelo no urbanizable.
Y eso se lo
quiero agradecer.

En cuanto al resto de cosas, igual tenemos un debate un poquitín más sentido.

Habla usted de nepotismo y trato de favor en una empresa pública.
Con independencia de que eso forma parte de los infundios habituales, yo
solo le hago una pregunta.
A mí me gustaría que pensara usted en el cónyuge de un reputado miembro de su grupo parlamentario, que pensara en el
trabajo que desarrolla para una sociedad pública estatal, que pensara cuándo fue contratado para ese trabajo y que pensara en los procedimiento para la
evaluación del mérito y la capacidad que se siguieron previamente a su contratación.
Si quiere más datos, luego, en privado, se los digo.

Ha hablado usted de trato de favor.
A mí me gustaría que pensara en otro diputado de su grupo parlamentario, que lo fue en otras
legislaturas, que pensara en qué sociedad pública estatal trabaja, que pensara cuándo empezó a trabajar para esa sociedad pública estatal y que pensara en qué procedimientos para la evaluación del mérito y capacidad y para la concurrencia se siguieron para contratar a este
reputado ex diputado del Grupo Parlamentario Socialista.
De nuevo, si quiere más datos, luego en privado se los doy.

A mí usted no me hable de nepotismo y trato de favor.
Es como si a Noé le hablaran de la lluvia.
Ustedes son los grandes especialistas en el nepotismo
y en el trato de favor y son los grandes especialistas en las campañas de difamación y de indignidad.
En eso son maestros, en la doblez, en la hipocresía política son ustedes auténticos maestros.
(Aplaudiments)

Me habla de que traemos aquí de tapadillo la modificación de régimen jurídico de VAERSA, de tapadillo publicado en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana.
¡Menudo tapadillo más raro!
Si lo hubiéramos querido llevar de tapadillo lo modificamos por acuerdo del Consell, que se
puede, que la ley no obliga a que el régimen jurídico de VAERSA esté regulado por ley.
Hay muchos medios propios y servicios técnicos instrumentales de la administración que están regulados por acuerdos, señor Sanmartín.
Lo podríamos haber hecho por un acuerdo normal y corriente y se acabó y nos evitamos este debate.
Pero es que no nos lo queremos evitar.
Hacemos las
cosas como procede.
Además, no es el único medio propio de la administración valenciana.

Además de eso, llega usted seis años tarde.
VAERSA es medio propio, el régimen jurídico de VAERSA y la naturaleza de VAERSA es exactamente la misma hoy que lo era
hace seis años, cuando se aprobó por esta cámara el artículo 102 de la Ley de acompañamiento del año 2005.
¿Usted ha caído que ese artículo existía, señor Sanmartín?
¿Usted ha creído que VAERSA tiene el mismo régimen jurídico ya hoy que hace seis años?
¿O es que durante seis años han estado durmiendo?
Bueno, eso seguro, que durante seis años han estado durmiendo para todo lo que no sea aportar ideas sensatas.

Señor Sanmartín, ¿usted se ha parado a comparar el artículo del decreto ley relativo a VAERSA con la disposición adicional trigésima de la Ley de contratos del sector público relativo a Tracsa?
Tracsa, empresa pública estatal; Ley de contratos del sector público del año 2007, propuesta al Congreso de los Diputados por Pedro Solbes, vicepresidente
de un gobierno socialista y aprobada con los votos del Partido Socialista.
¿Los ha comparado?
El régimen jurídico de Tracsa y de VAERSA es exactamente el mismo.
Los dos artículos son un calco el uno del otro, porque tampoco había que ser muy creativos, el mismo.
Si están ustedes en contra de que las administraciones públicas tengan sociedades instrumentales que puedan ser consideradas medios
propios y servicios técnicos instrumentales reformen la ley de contratos.
Pero no vengan aquí a insultar, a machacar y a levantar infundios.
Eso es lo que tienen que hacer.

¿Usted sabe cuántas comunidades autónomas socialistas durante los últimos años han constituido medios propios?
Mire: Galicia, cuatro sociedades de gestión urbanística y una sociedad que le llaman «banco de tierras», que no sé muy bien lo que es eso, durante la época socialista; Andalucía, la Sociedad de Gestión Medioambiental, en el año 2000; Cataluña el Instituto Cartográfico de Cataluña, mediante una ley del otro día; Cantabria, la empresa cántabra para el desarrollo de las tecnologías en la administración.
¿Quiere que le dé más datos?
Todo eso no favorece el nepotismo y resulta que nosotros sí.
Todo eso favorece la buena administración y resulta que nosotros lo que estamos favoreciendo es otra cosa.

Mire, señor Sanmartín.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Un momentín, presidenta.

Se lo digo totalmente en serio: si quiere defender cosas con un mínimo de sentido común yo estaré encantado.
Para insultar, los insultos que los aguante otro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el ilustre diputado señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Senyor Marí Olano, a vore.
Jo, si vol que parlem de qualsevol cosa, no hem de parlar en
privat.
El que hem de parlar, parlem-lo des d'aquesta trona (aplaudiments) perquè des d'aquesta trona podríem parlar de com assessorava vosté, a través del bufet Michavila, concessionaris de la Generalitat valenciana.
Si vol, això també ho parlem des d'aquesta trona.

Com se li ocorre a vosté dir que són infundis habituals d'este grup parlamentari les corrupteles que està sofrint i que han succeït dins de VAERSA?
Home!
, li ho recorde, perquè va sortir a tots els mitjans de comunicació, o no és veritat?
I això constarà.
.
.
, en seu parlamentària ho dic.
Novembre de 2004 el senyor Blasco, el senyor Blasco era president de
VAERSA, president de VAERSA.
Doncs, bé, aleshores no coneixíem una empresa, ni sabíem com actuava, ni si existia, que es dia Orange Market.
Esta empresa, en
novembre de 2004 se li va adjudicar per procediment negociat sense publicitat
un contracte de quasi dos-cents mil euros per una campanya publicitària sobre la sensibilització dels contenidors grocs.
(Veus) El senyor Blasco, el senyor Blasco era el president de VAERSA.

Clar!
Després, vam saber per la mateixa Sindicatura de Comptes que este procediment negociat
sense publicitat no s'haguera hagut de dur a terme, per què?
Perquè, perquè l'import superava en molt aquesta quantitat.
Resulta que no s'aplicaren els principis de publicitat i concurrència que preveu la Llei de contractes d'administració pública.
Però, sobretot, és que, a més, no se va executar el treball i van cobrar la meitat aquesta empresa.

Clar!
Jo li demano.
.
.
Vosté que ha sigut assessor jurídic d'aquesta casa, el que li demano és, senyor Marí Olano, és que m'explique com és possible que, veient la Sindicatura de Comptes que l'incompliment és imputable al contractista, no va agarrar el president de VAERSA, que és el senyor Blasco, i que no imposara a Orange Market cap penalització ni li va exigir absolutament cap responsabilitat.
¿Això són «infundios habituales de este grupo parlamentario»?
Això no ho dic jo!
Això ho diu l'informe de la Sindicatura de Comptes, i, per tant, com consta en acta, anem on
vullguen per a rebatre-ho.
I no de forma privada!
Jo, de forma privada, no tinc
de parlar res.
Són
infundis habituals d'este grup parlamentari que la Sindicatura de Comptes ens diu que VAERSA és l'empresa pública de la Generalitat valenciana que més utilitza de forma sistema contractes menors, malgrat que la quantia ultrapassa
sempre els límits establerts per la normativa vigent.

VAERSA, VAERSA no disposa de comandes documentades a l'hora d'adjudicar els contractes.
Els contractes adjudicats pels procediments negociats
a VAERSA, ¡alerta!
, representen el 88% dels expedients.
De cada 100 expedients, 88 s'adjudiquen sense publicitat; únicament 12 per concurs.
Per tant, mai es justifica el perquè d'aquesta exclusivitat.

I, per tant, senyor Marí Olano, si això és infundi.
.
.
Jo, l'única cosa que li demane com a diputat és que facen contractes d'acord amb la llei, és a dir, que respecten la publicitat, la concurrència, la transparència, la igualtat i que no discriminen a cap empresa per a donar-ho als seus
amics.

Mire, Inspecció de Treball té un muntó de multes imposades a VAERSA per infraccions greus a l'hora de contractar el personal, per acollir-se a contractes bonificats malgrat
ser una empresa pública, per contractes eventuals que haurien de ser fixos.
Això són infundis habituales d'este grup parlamentari?
O és que no han comprat o han intentat.
.
.
, no han intentat comprar a través d'esta empresa pública voluntats?
Vol que li parle de Villena?
No és veritat que en gener d'enguany se li va oferir a un regidor díscol del PP un lloc d'executiu a VAERSA?
O m'ho invento jo?
Jo li ensenyaré la premsa.
Vostés mateixos, el regidor era del PP, no del PSOE.

En definitiva, el que li vull fer entendre és que vostés amb la validació d'este decret intenten introduir més discrecionalitat, més obscurantisme a una empresa ja de per si discrecional i tremendament opaca.
Per tant, no intenten vendre'ns la burra amb uns decretets, amb unes reformetes de la LUV, de la Llei d'ordenació del territori i de la Llei del sòl no urbanitzable per a colar-mos un gol monumental.
Aquí, no mos tindran al seu costat.

I, per tant, tot el que vullga parlar amb mi, puge a la trona i aquí ho debatrem.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
(Veus)

Señores diputados, si son ustedes tan amables.

Señor Mata, le llamo al orden por primera vez.

Señor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Señora presidenta.

Solicitaría tomar la palabra porque me he sentido aludido y quiero, al amparo del artículo 69, tomar la palabra en este momento.

La senyora presidenta:

Tiene dos minutos.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Me va a sobrar tiempo y muchas gracias, señora presidenta.

Para decirle al señor Sanmartín que las informaciones y la opinión que ha vertido aquí son falsas de toda falsedad.
Son absolutamente mentira las afirmaciones que
usted ha hecho aquí en relación a mi persona, incluso las que ha hecho a VAERSA.

Y, por lo tanto, el que usted quiera en esto seguir la estela de quien está lanzando infundios y calumnias -que algún medio de comunicación está en esa situación- quiero decirle que se hace usted eco y cómplice de una absoluta falsedad y calumnia.
Y, se lo vuelvo a repetir, para que
le quede a usted bien claro y quién quiera seguirle a usted en esa estela.
Es falso todo lo que usted ha dicho aquí en relación a VAERSA y a mi propia persona.
(Aplaudiments) Y si quiere, y si quiere, cuando usted quiera, se demostrará que las alusiones que usted ha hecho a la Sindicatura de Cuentas son falsas y
mentiras.

La alusión que ha hecho usted aquí al señor Blasco.
.
.
El señor Blasco no ha contratado nunca nada en relación a lo que usted ha dicho.
¡Sí!
Pero, es que ustedes mezclan una cosa con la otra.
Y es falsa la relación que ha hecho usted.
(El senyor Luna parla sense micròfon des del seu escó).
 ¿Quiere levantar la voz, señor Luna, que no le oigo bien lo que dice usted?
(Algú diu: ¿Pero esto qué es?
)

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, perdón.
.
.
, (aplaudiments)

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Vamos a ver, vamos a ver, una vez más, señor Luna, una vez más, usted y su grupo continúan lanzando infundios y calumnias que no tienen ninguna base real.
Ni lo ha
dicho la Sindicatura de Cuentas.
.
.
Es más, le voy a decir, usted ha tenido la desfachatez aquí de utilizar un informe de la Sindicatura de Cuentas que no era el definitivo de
las conclusiones, y que en su momento se hizo constar, y, al final, se ha
hecho.

Pero, bueno, ustedes continúen por ese camino porque estamos encantados de que ustedes se estén tomando estas cuestiones como fundamentales.
Así les va a ustedes.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Perdón, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, señora presidenta, per contestar a.
.
.

La senyora presidenta:

No, no, perdón, perdón.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

M'ha tractat de mentirós!
Jo m'he de defendre per unes acusacions.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, perdón, señor Sanmartín, el turno de alusiones no tiene contestación a no ser que usted quiera retirar sus palabras.
¿Es esa su intervención?

El senyor Sanmartín Besalduch:

A vore, si m'ha estat acusant de mentirós, jo me puc defendre, no, presidenta?
M'ha estat acusant de mentirós.
Per l'article 69, per al·lusions, jo li he de contestar el que m'ha dit el conseller.
Home!
M'ha tractat de mentirós i no me podré defendre.
.
.

La senyora presidenta:

No voy a permitir que esto se convierta en un tira.
.
.
No estamos en un partido
de tenis.
Usted ha hecho una alusión concreta, perdone, perdone.
.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

M'ha tractat de mentirós, bé me podré defendre, per al·lusions.

La senyora presidenta:

En el caso de alusiones, si usted es para rectificar, yo le doy a usted la
palabra.
(Veus) Si usted se va a mantener.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Per favor!
A vore, l'article 69, per al·lusions, a mi me dóna el dret a defendre'm per a contestar al conseller el que haja dit de mi.
Per favor!
Home!
A vore,
jo l'única cosa que.
.
.

La senyora presidenta:

¡Señor Sanmartín!
, le recuerdo una cosa, que quien modera.
.
.
¡Señor Sanmartín!
, le llamo al orden por primera vez.

Le voy a recordar, señor Sanmartín, una cosa, y a todos los señores diputados.
Aquí, la única que da la palabra es esta presidencia y, de acuerdo con el reglamento,
quien modera los debates.
Entiendo que usted, de acuerdo con este artículo, no ha sufrido la alusión que requiere, porque lo que se ha producido es una contestación y continuamos.
(Veus)

Tiene la palabra el señor Torró.

Señor Sanmartín, le llamo al orden por segunda vez, con la advertencia de que a la tercera será expulsado de este pleno.

Señor Torró, tiene usted la palabra.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que estem davant d'un decret llei que és una joia, una joia, doncs.
.
.
, començant pel títol arribant fins a l'última ratlla.

Vostés mos tenen molts acostumats als eufemismes i a este tipus de coses, a suavitzar
les coses o a posar noms que confonen.
Ací, no hi ha eufemisme, ací el títol és una fal·làcia.
Este decret llei no és de mesures per agilitzar l'exercici d'activitats productives i generar ocupació.
No és d'això.
Urgent, ja vorem, però, sens dubte, per l'altre tema, no.

Per més que apel·len l'Estatut i la seua prerrogativa legislada per decret, és injustificable les raons de necessitat i urgència per les quals s'introduïxen unilateralment modificacions legislatives a lleis importantíssimes i trascendents amb les seues conseqüències amb l'objectiu exclusiu de facilitar, fer polítiques més nefastes que les executades fins ara, que ja és dir.
És a dir, insistir i aprofundir en saqueigs d'allò públic, això sí, anant llimant les traves que encara n'hi ha algunes.

I són persistents, perquè no aprenen del fracàs de la seua estratègia econòmica per la ciutadania, clar, ni de la seua destructora gestió mediambiental, ni de la ruïna de les seues empreses públiques.
En la seua fugida cap endavant, i ja col·locats davant del precipici, encara peguen un pas més ellà i encara diuen ací, com una justificació, que el decret este té un caràcter «notoriamente consensuado».
No sé amb qui.

Anem per parts.
Ningú pot creure que eliminant l'obligació de publicar els plans urbanístics en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana i fer-ho a través del Butlletí Oficial de la Província, puga activar una altra economia que la de la corrupció associada a la major opacitat dels plans urbanístics.
També és cert que importa poc on es publique, perquè ja lleven la necessitat de publicar els plans d'ordenació i tan sols cal donar compte de l'acord de l'aprovació de normativa.
La veritat és que no és eixe el tipus de modificacions legislatives que exigix hui en dia la Llei
urbanística valenciana.
A més, ens anuncien que açò és un abans de les futures reformes.
Bé, en les seues reformes, sens dubte, no hi ha futur.
Parlen d'agilitzar els projectes en sòl no urbanitzable, com si no estiguérem ja envoltats de sòl transformat en urbanitzable sense construir.
I pretenen, a més, que creguem que eliminar el concert previ farà créixer els municipis.
No sé com, no sé com.
A més, en el tema del concert previ voldria apuntar una altra cosa important.
Aprofiten, a més, per a eliminar l'exigència que durant la redacció tècnica del pla general, l'ajuntament formule consultes a entitats representatives dels col·lectius, amb la qual cosa, una de les poques coses de participació que comptava la LUV se la carreguen.

Tot el que vostés volen fer és llevar restriccions, que no són restriccions, sinó simplement garanties als drets col·lectius.
Els procediments d'urgència per a construir en sòl urbanitzable, qualsevol activitat que genere ocupació, no farà sorgir empresaris, sinó, simplement, facilitarà beneficis privats sobre el patrimoni col·lectiu.
Bé, i parlem dels PAI -que vosté, a més, ho ha citat això.

Portem un temps esperant a vore què feien, a vore (inintel·ligible) .
.
.
perquè eixos terrenys, que avui no es poden construir per falta de demanda, no
perderen la seua reclassificació a sòl no urbanitzable i amb ella, el més important, el seu valor actiu per alguns.
No els remeten ni per decret; ara
els mantenen en guaret; prorrogable, de moment, tres, però, dóna igual, podran ser-ne sis, nou, el que calga, perquè tal com està redactat el decret això queda a lliure consideració del Consell.

I per acabar, també, no vull deixar d'esmentar la modificació del règim jurídic de les empreses públiques, i, especialment, de VAERSA.
Perquè, clar, cada any, per molt que vostés ací diguen que no, havien d'haver aguantat que la Sindicatura de Comptes estiguera bonegant-los per
contractar personal botant-se eixes coses de la gestió pública.
.
.
, concurs de mèrits, capacitat, etcètera.
I, a més, tenen la santa barra de presentar-nos ací un decret que el que fa és privatitzar encara més parcel·les que les que hi ha en mans de VAERSA, que no hauria de tindre les competències que vostés volen cedir-li.
Ja en té moltes, i ha estat substituint la Conselleria de Medi Ambient en la pràctica, i, ara, amb aquest decret, bé, simplement perquè així podran tancar la conselleria, passar tots els funcionaris a VAERSA i s'ha acabat, perquè VAERSA ho podrà fer absolutament tot i, a més, en el tema de convertir VAERSA en una segona CIEGSA, amb les competències que els afavorix.
.
.
I ja vorem amb què para tot això.

En definitiva, facen el favor a tots, retiren el decret, esperen a reformar amb
consulta i realisme la Llei urbanística valenciana, i deixen per a la funció pública allò que és de la funció pública, i, per la privada, el que és de la privada.

La senyora presidenta:

Señor Marí, el turno de réplica al señor Torró.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señoría.

Sólo para aclararle al señor Torró, exclusivamente, en el resto de cuestiones no quiero entrar, pero sí aclararle al señor Torró, y de paso aclarárselo también a quien le ha precedido en el uso de la palabra.
.
.
Se ha oído aquí una cosa que, desde mi punto de vista, es un tremendo error de apreciación, por no utilizar una palabra más gruesa: que VAERSA está sustituyendo a la Conselleria de Medio Ambiente.
Antes se ha dicho que VAERSA
dicta actos administrativos, que hace declaraciones de impacto ambiental, que
pone sanciones y demás cosas por el estilo.

Yo le remito exclusivamente.
.
.

La senyora presidenta:

Le recuerdo, señor Marí, que está en el turno de réplica al señor Torró.

El senyor Marí Olano:

¡Bueno!
¡Y, claro, es lo que estoy haciendo!
(Remors) Es lo que estoy haciendo, presidenta, replicarle al señor Torró que ha afirmado que VAERSA sustituye a la Conselleria de Medio Ambiente.
(Veus) Y yo voy a remitirme a un artículo del decreto ley que evidencia que eso no es así, señora presidenta.

Se ha dicho eso por parte del señor Torró, y yo le remito al apartado 7 del artículo 4 del decreto ley, que lo leo literalmente: «Las actuaciones de VAERSA, así como de sus sociedades filiales íntegramente participadas por capitales de titularidad pública, no podrán suponer, en ningún caso, el ejercicio de potestades administrativas.
» Si no pueden suponer, en ningún caso, el ejercicio de potestades administrativas, ya me dirá usted cómo demonios sustituye a la Conselleria de Medio Ambiente.

Muchas gracias.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore.
Hui en dia, hui, abans del decret, abans del decret, i vostés ho saben perfectament, el personal de VAERSA exercix en moltíssimes ocasions funcions que li corresponen a l'administració pública, i això vostés ho saben.
Ho saben.
.
.
no, jo crec que no ho saben vostés, deu saber-ho el mundo mundial, perquè, vull dir, és una cosa tan evident, que és així, estan fent-se permanentment.
No duc ací exemples concrets, però vosté sap que això és així, i ho saben tots, i s'ha denunciat, repetides ocasions, per part, inclús, de la inspecció de treball i per part, també, de la Sindicatura de Comptes en alguna ocasió.
Per tant, vostés saben perfectament com està funcionant això.

I el decret este, l'única cosa que fa és ampliar encara més les potestats que té VAERSA, amb la qual cosa la capacitat que tindrà VAERSA per a suplantar la Conselleria de Medi Ambient serà cada volta més gran.

A mi em cauria la cara als peus de vergonya de vindre ací a defensar eixe tipus de coses i, sobretot, de defensar-les amb tant
desvergonyiment, com fan vostés, quan saben perfectament el que està fent.

També els advertisc una cosa, el mateix que estan fent vostés ací, en Andalusia es va tractar de fer i un sindicat ho va tombar.
Per tant, molt
de compte!
, perquè estan transgredint sistemàticament els límits de la legalitat, sistemàticament, i a la llarga.
.
.
bé, ja estan veient les conseqüències d'això; com continuen per la mateixa via, les conseqüències poden ser molt més greus.

A mi, particularment, les conseqüències que tinguen per a vostés, com a partit o com a persones, em preocupa relativament; com a persones,
probablement, en algun cas, més; com a partit, no massa.
Però les conseqüències que té tot açò per a la política institucional valenciana són «nefastes» i per a l'únic que aprofiten és per a distanciar cada vegada més la ciutadania de la política.
I això és responsabilitat quasi exclusivament seua.
Rectifiquen.

Tenim davant un decret que és infumable, infumable el que volen fer vostés ací, reformar una sèrie de lleis a través d'un decret, unes lleis, a més, que vostés precisament estan dient que les tenen en reforma, en estudi i tot això.
.
.
avançant-se per a no res!
, per a no res, per a no res, absolutament.
No hi ha ninguna
urgència.

I expliquen quants llocs de treball van a crear-se amb açò.
Supose que hauran fet una estimació, perquè si el decret es diu «de creació de llocs de treball», supose que és que hauran comptat.
.
.
«bé, fent açò dels PAI i tot açò, doncs, al final, hi hauran 3.
000 llocs de treball.
» Supose que ho hauran fet aixina, perquè si no, el decret té menys valor que un paper en blanc.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyores diputades.

El Grup Parlamentari Compromís, com no pot ser d'una altra manera, no pot recolzar aquest decret que se'ns presenta avui, per les motivacions pròpies que se lligen literalment del propi decret i per les argumentacions que res
han servit perquè canviem la nostra postura enfront d'aquest atac que se fa avui al territori i al medi ambient.

Ens ha semblat prou preocupant que s'haja justificat, almenys, ho agraïm que hi haja hagut sinceritat en açò, que s'haja vullgut justificar aquest decret diguent que no era oportú abordar una profunda reforma de la llei urbanística valenciana, atenent que no solament és per necessitat, sinó també per obligació.
I, per tant, nosaltres considerem que açò és prou greu, perquè és apedaçar un problema molt important que hem tingut i que ha fet que s'hipoteque, no solament el territori i el medi ambient, sinó, també, fins i tot, els propietaris i empreses que es dediquen a la construcció; moltes d'elles, moltes d'elles que no se dediquen a la destrucció, com han fet altres que vostés han emparat amb aquestes lleis urbanístiques.

Per tant, nosaltres creguem que «justificar que cal esperar una sentència per a realitzar una modificació de la llei amb totes les garanties i consideracions», amb paraules literals del conseller, el que ve és a dir que avui el que vostés presenten no respon justament a totes les garanties i consideracions, és a dir, estan botant-se un tràmit fonamental per a aquesta ordenació del territori i tot el que competix al que avui estem parlant.

Però, més encara, ens ha preocupat l'exercici que ha intentat fer el senyor Marí Olano per a justificar aquest decret, atorgant un nepotisme reconegut via el «y tú más»; és el que ha fet el senyor Marí Olano, quan se l'ha acusat que VAERSA, doncs, incomplix i escomet actuacions prou irregulars.
El
senyor Marí Olano no ha sabut argumentar, ni documentar la falsedat d'estes afirmacions; simplement ha dit: «I vostés, més.
»

Això què vol dir?
Que vostés argumenten i, per tant, justifiquen que avui el que vostés estan fent és justament del que se'ls ha acusat.
Això, també, és preocupant.
Però ja els dóna igual el que diguen vostés ací, ja els dóna igual, fins i tot, fer un debat almenys políticament correcte per a vendre-li'l a algú que potser encara s'ho crega, ja els dóna igual.
Perquè és que ja no tenen ni la vergonya de guardar el lloc i esperar que tots els grups
parlamentaris -el senyor conseller- fem l'argumentació i, per tant, pugam parlar-li de les qüestions en què contradiem la seua finalitat en aquest decret.
Això és preocupant també.

A més, ens preocupa l'exercici hipòcrita que fan vostés donant-li un títol a este decret, doncs, almenys, insultant.
No solament perquè vostés ni tan sols s'han atrevit a argumentar d'on ve esta creació d'ocupació que sustenta el títol i la motivació bàsica d'aquest decret.
D'acord amb què se crearà ocupació?
En quins sectors?
Perquè, clar, això, vostés, d'alguna manera, per a donar-li este títol i esta motivació, ho hauran almenys estudiat ja.
Ni tan sols el rigor que deuríem exigir-li a un membre del govern valencià.

L'increment de l'activitat productiva, nosaltres entenem que no pot fer-se a costa de reduir les
exigències mediambientals.
I això és el transfons del que vostés fan ací.
Miren, el que fan amb VAERSA és una perversió, perversió del que ha de ser l'administració pública, però això no és nou.
Ara, volen pervertir-ho encara més, al màxim exponent, i això ho criticarem dia rere dia.

Però és que el que fan avui és molt més greu, d'esta dinàmica sistemàtica que fan des del govern valencià, molt més greu, perquè el que fan és reduir, ja dic, les exigències i garanties del medi ambient i del territori enfront dels elements
especuladors destructors que han fomentat justament que, a dia d'avui, la Comunitat Valenciana estiga fent front a la crisi amb una posició molt més dèbil.
I, damunt, -i m'encanta la paraula- «el empecinamiento en la ignorancia», no solament del senyor Font de Mora, sinó de la resta.
.
.
, continuen fent que, com a govern, sustenten un model que està caduc, que està acabat, que ha estat demostradament ineficaç, i per tant, no sé què estem fent avui ací.

La construcció desaforada, no solament ha estat una font econòmica inestable, i això és evident; sinó que també territorialment insostenible.
I això està molt més que demostrat i només cal xafar terra i vore el que vostés han fet.
És a dir, vostés donen per bona l'afirmació que en època de crisi el que més patix aquesta crisi és justament el medi ambient, perquè és el que estan relegant vostés a un protagonista de segona fila.

Per tant, políticament, nosaltres entenem que açò no se pot sustentar, ja dic, perquè no compartim el fons, però és que tampoc compartim la forma.
Com és possible que vostés, via decret, vullguen modificar unes lleis tan importants i de tant de calat
com les lleis urbanístiques?
I, tot, tot, passant per una desvergonya que al final el que ve és a reflectir que l'interés és l'última modificació, que és atorgar-li a VAERSA més competències i més perversió del sistema públic, però també passen per unes maniobres econòmiques que nosaltres mai, mai les recolzarem, com és ajornar els pagaments en l'EPSAR que el que fan és crear més interessos de demora i més forat en la caixa pública de tots valencians i valencianes.

Tots els agents -i això és cert- estan demanant que s'homogeneïtze i es simplifique la legislació urbanística.
Sí, és cert.
Però ells mateixos demanen que no s'hipoteque, no s'hipoteque tot açò, és a dir, per només que beneficiar els interessos dels elements especuladors.
I això és cert.
Però el que no és cert és que vostés hagen arribat a un consens i a un ampli debat amb estos agents implicats.
No és cert!
, no és cert.
Vostés estan en una fase de consulta, i el que han fet ha sigut un
corta y pega d'algunes qüestions que s'han plantejat, que no serien recolzades, i és per això que demanen a l'oposició que fem estes valuoses aportacions, com deia el senyor Marí Olano, a aquest decret quan se procedisca a fer, via projecte de llei.

Per tant, nosaltres no anem a recolzar el que se suprimisquen les garanties,
garanties mediambientals; no anem a afavorir un sistema caduc, acabat i que ha
fet que també s'hipoteque, no solament el territori, sinó les petites i mitjanes empreses, els propietaris, els ajuntaments, perquè vostés no han sabut garantir un model urbanístic d'un calat i d'un respecte considerable, fins i tot, vulnerant directives europees, com és el cas, i, tampoc, perquè la forma no és l'adequada, i, com no, -i ja per últim- tampoc, perquè no anem a sustentar la perversió que fan vostés, dia rere dia, de les institucions valencianes, via empreses públiques.

Nosaltres creguem que quan vostés diuen «generar ocupació», i em dóna pena i tristor que no estiga el conseller de Medi Ambient, em dóna pena per una qüestió i, sincerament, com que em toca d'aquí, i també cadascú parla d'allò seu, vaig a denunciar públicament, perquè després no em donarà la paraula la senyora presidenta, ¡la nova vulneració dels drets dels diputats amb la nova no assistència esta vesprada del conseller de Medi Ambient a aquesta cambra!
¡Fem la sisena pregunta consecutiva que el meu grup parlamentari no pot fer, i
justament una pregunta que li demanava explicacions al conseller sobre els
acomiadaments en l'empresa pública VAERSA!
És a dir, la generació d'ocupació que el senyor conseller diu que avui vol que fem tots perquè també l'empresa publica VAERSA puga tindre més competències, resulta que s'enfronta amb unes polítiques que el que fan és acomiadar treballadors irregularment en esta empresa pública.

I quan esta vesprada volem preguntar-li sobre açò, i voldríem que avui haguera estat ací per a enfrontar-li la contradicció amb la principal motivació d'este decret, resulta que el senyor conseller diu, avui mateix, que és que no pot vindre esta vesprada per compromisos d'agenda.
Doncs bé, quina pena!
, veritat?
Quina pena, perquè, potser, potser, haguera caigut pel seu propi pes la motivació forta que ha fet que duguen ací esta fal·làcia, esta hipocresia, via decret.
I, ja dic, podríem haver-nos quedat tots contents, havent visualitzat la situació real del que vostés volen fer avui ací.
I és, ja dic, tornar a donar-li voltes a un model que no se sustenta i que vostés estan entestats en continuar, en afavorir i en fomentar, atenent única i exclusivament a uns interessos de la destrucció i l'especulació, no de la construcció!
, sinó de la destrucció i l'especulació, i tornar a donar-li una altra volta a la perversió que fan constantment del nostre sistema públic, que en volta de ser garantista; ara, resulta que està en mans d'uns susceptibles corruptes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Señorías, procedemos a la votación.
Señorías.
.
.

Señora Mireia Mollà, le rogaría, si es posible.
.
.
La llamo al orden por primera vez.
(Veus) Bien.

¡Vamos a ver, es usted difícil de entender!
Ha terminado su intervención, ha tenido el tiempo.
Ahora vamos a proceder a votar.
¿Es tan amable de no interrumpir la votación?

Señores diputados, vamos a votar.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 42.

Señorías, el decreto ley resulta convalidado y la presidencia pregunta a los grupos
parlamentarios si algún grupo solicita que se tramite como proyecto de ley.
(Pausa)

¿Sí?

El senyor Serra Cervera:

Sí, el Grupo Popular solicita que se tramite como proyecto de ley.

La senyora presidenta:

Bien.
Pues, señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobado, por lo que se comunicará al Consell la convalidación del decreto ley y la tramitación como proyecto de ley por el procedimiento de urgencia.

Señorías, ahora pasamos al tercer punto de este pleno.

Validació o derogació del Decret llei 3/2010, de 4 de juny, de mesures urgents en matèria de retribucions en l'àmbit del sector públic valencià (RE número 60.
799, BOC número 238)

La senyora presidenta:

Convalidación o derogación del Decreto ley 3/2010, de 4 de junio, de medidas urgentes en materia de
retribuciones en el ámbito del sector público valenciano.

Para la presentación del decreto por parte del Consell, tiene la palabra el honorable conseller y vicepresidente de Hacienda, Ocupación y Empleo, el señor Gerardo Camps.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Como ya se ha dicho, y dando cumplimiento a lo establecido en el artículo 44 del Estatuto de autonomía de nuestra comunidad, presento en esta sesión de Les Corts, para su convalidación, el Decreto ley 3/2010, de 4 junio, del Consell, de medidas urgentes en
materia de retribuciones en el ámbito del sector público valenciano.

Esta disposición legislativa llega a esta cámara tras la aprobación del Real decreto ley 8/2010, de 20 de mayo, por el que se adoptaban medidas
extraordinarias para la reducción del déficit del conjunto de las administraciones públicas.
Entre otras, esta norma estatal incluye una serie de disposiciones
dirigidas a reducir la masa salarial del conjunto del sector público en un 5% en términos anuales.
Así, dando estricto cumplimiento a este mandato, el Consell se ha visto obligado a
dictar el decreto ley que hoy les presento, en el que se incluye una reducción salarial para los empleados del sector público valenciano en dicha cuantía.

Se trata de una reducción efectiva a partir del pasado 1 de junio, factor que justifica tanto el recurso
a la figura del decreto ley como la modificación de la vigente ley de presupuestos que el mismo incluye.

Señorías, el pasado 27 de mayo comparecí a petición propia ante estas Cortes para explicar el conjunto de medidas de ajuste fiscal
adoptadas por el Gobierno de España.
Medidas que por sí solas ya representan el mayor recorte del gasto social de la democracia, pero
que, en combinación con la próxima subida de impuestos, supondrán reducciones inasumibles en el poder adquisitivo de los más desfavorecidos.

Señorías, como ya saben, se congelan las pensiones.
El gobierno socialista de España reducirá en 150 millones de euros las pensiones de 700.
000 valencianos.

Se recortan los salarios de los empleados públicos.
El gobierno socialista de España nos impone a que más de 125.
000 funcionarios y empleados públicos se les reduzca y se les congele el sueldo.

Se eliminan ayudas a las futuras madres.
El gobierno socialista de España recortará en 73,3 millones de euros las ayudas a 30.
000 mujeres valencianas tras la
eliminación del cheque bebé.

Y se suprimen el régimen transitorio de la jubilación anticipada.
El gobierno socialista de España hará peligrar un sistema de contratación indefinida, del que más de 3.
500 trabajadores valencianos se beneficiaron en el año 2009.

Y además, digan lo que digan, se recorta la ley de dependencia.

Y se podría llegar a entender estas medidas como un último recurso, siempre y cuando no se hubieran logrado los objetivos fijados con
políticas eficaces y eficientes.
Porque entonces sí que los españoles y los valencianos habrían entendido estas medidas, si habiendo hecho todo lo posible y necesario para
no llegar a esta situación, los ajustes se hubieran realizado por orden de prioridades, empezando por la
eliminación del gasto corriente superfluo.

Pero, señorías, no se ha hecho ni lo posible ni lo necesario.
No se llevó a cabo un diagnóstico realista de la situación.
No se ha elaborado un plan integral de actuación estratégico mediante reformas estructurales.
Así, ni se reformó el mercado laboral en su momento -la actual reforma ya estamos viendo el éxito que está teniendo-.
Ni se abrió un debate en el sector energético.
Ni se reformó un sistema educativo ineficiente.
Ni se elaboró un plan severo de austeridad presupuestaria.
Ni se abordó una reforma encaminada a la mayor competencia en el mercado de bienes y
servicios ni tampoco se llevó a cabo una reestructuración del sistema financiero acorde con la situación económica.

Señorías, hablamos de un desfase entre ingresos y gastos que asciende al 11,2% de
nuestro producto interior bruto en 2009.
Cerca de 112.
000 millones de euros,
del que un 9,4% corresponde a la administración central, cerca de 94.
000 millones de euros, que tan solo dos años antes registraba un superávit del 1,1%.
Casi tres años de caída libre en el que se han gastado cerca de 50.
000 millones de euros para tener
una tasa de paro de casi el 20%, un déficit de 11,2 y siete trimestres consecutivos de recesión.

Nunca antes un gobierno sembró tanto para recoger tan poco.
Y por eso hoy estamos aquí, porque el Gobierno de España ha tenido que llegar al límite para actuar, actuar con injusticia, actuar con improvisación y actuar por imposición.

Ha llegado un punto en el que el grado de endeudamiento y de surrealismo de
este gobierno es único por su singularidad, criticando ferozmente a los mercados y a la vez
aplaudiendo las medidas que estos imponen.

Y es que quizá hay que recordar, señorías, que los mercados son nuestros acreedores, son aquellos que a corto plazo
pueden financiarnos en una hipotética salida de la crisis, y por supuesto nadie les puede obligar a ello.

Sólo una recuperación de la confianza en la economía española puede hacer que nos sigan prestando sin una prima de riesgo elevada, que hoy
supera en más de 200 puntos básicos la alemana.
¡Qué tiempos aquellos que gobernaba el PP y eran iguales!

Y, claro, si tenemos un déficit del 11,2%, una tasa de paro del 20% y un gobierno incapaz de reconducir la
situación, lo lógico y normal es que nos pidan más garantías en sus préstamos o, incluso, que en el peor de los casos no los presten.

Éste es el verdadero debate hoy, y no otros ideologizados que algunos pretenden o
quieren tener.

Señorías, lo cierto es que la pésima gestión de la crisis por parte del Gobierno de España la repercuten los mercados.
Estos la trasladan a la Unión Europea.
Y ésta última la devuelve al Gobierno de España en forma de ajuste, que a su vez centrifuga a las comunidades autónomas y a los municipios.

Así, si bien 4/5 partes del déficit público corresponden a la administración central, ésta traslada el coste del ajuste a los distintos niveles de la administración pública, independientemente de la gestión de los recursos públicos que estas hayan realizado en el transcurso de la crisis.
Y esta
desproporcionalidad viene claramente reflejada en una de las medidas de ajuste
fiscal que hoy nos ocupa.
Se trata del decreto ley aprobado en el parlamento
español, del real decreto ley aprobado en el parlamento español, que adopta un conjunto de medidas extraordinarias para reducción del déficit público, tanto en la administración del estado como el resto de administraciones públicas.

Como les adelantaba en el principio de mi intervención, gran parte de las medidas dictadas en esta norma estatal van encaminadas a la
reducción de las retribuciones de los empleados públicos a partir del 1 de junio, obligando, y subrayo, obligando a todas las
administraciones a reducir en un 5% el conjunto de las retribuciones de sus
empleados.

Señorías, éste mandato se ve plasmado en el decreto ley aprobado por el Consell, que hoy
les presento para su convalidación, y que a continuación pasaré a destacar sus aspectos más importantes.

En lo referente a las retribuciones básicas del personal de La Generalitat, sueldo base y trienios, se trasladan
directamente los nuevos importes establecidos por el real decreto ley para los
meses de junio a diciembre, así como la paga extraordinaria de diciembre, dado su carácter básico.

En relación a sus retribuciones complementarias, que son competencia de La Generalitat y
engloban diferentes conceptos retributivos, el criterio para alcanzar la
reducción general y global establecida del 5% del conjunto de las retribuciones es la
siguiente:

Reducción de un 5% del complemento de destino, de modo que se mantiene en este concepto -y subrayo otra vez- los mismos niveles e importes que establece la administración general del estado para su personal.

El resto de retribuciones de carácter complementario que perciben los empleados de La Generalitat se minoran en
las cuantías necesarias entre el 3 y el 4%, de modo que resulte en términos anuales una reducción del 5% del conjunto global de las retribuciones.

En nuestro caso, algo mejor que la administración general del estado, porque hoy puedo anticiparles que será de un 3,2%.
En la administración general del estado también ha habido un descenso del 5% lineal de estos complementos a los que me he
referido, en concreto el complemento específico.

La reducción en ambos tipos de retribuciones afecta a todos los sectores de personal al
servicio de La Generalitat, aunque el decreto ley del Consell prevé una excepción para el personal del grupo E, de modo que establece para sus retribuciones
complementarias una reducción con carácter personal del 1%, frente al establecido para el resto de empleados.

Respecto a la contribución del plan de pensiones no se modifica su importe para los empleados de La
Generalitat, y por tanto se mantienen las cuantías que se vienen aportando durante este ejercicio.

También se mantienen las bases de cotización de los empleados públicos, encuadrados en el régimen general de la seguridad social, que serán las mismas que las correspondientes al mes de mayo de 2010, salvo que por sus
retribuciones pudiera corresponder una mayor cuantía.

Por lo que se refiere al personal laboral, el decreto ley prevé que su masa salarial experimentará una reducción del 5% con efectos de 1 de junio de 2010, a excepción de la paga extraordinaria de junio a la que no se aplicará la reducción en los mismos términos del real decreto ley, ya que este precepto es de carácter básico.

Del mismo modo, no se aplicará ninguna minoración al personal laboral cuyas retribuciones por jornada completa no alcancen 1,5
veces el salario mínimo interprofesional, fijado también por el real decreto ley del gobierno.

En relación al sector público de La Generalitat, definido en el artículo 22 de la Ley de presupuestos, el decreto ley resulta de aplicación a los organismos autónomos y a las entidades de derecho público, en los mismos términos que para el resto de personal al servicio de La Generalitat.
Únicamente queda exceptuado el personal laboral no directivo de las sociedades
mercantiles, dado que la disposición adicional novena del real decreto ley del Gobierno de España las exceptúa -y subrayo también- con carácter básico.

Asimismo, el decreto ley suspende con efectos 1 de junio de 2010 todos los
acuerdos y pactos sindicales de carácter económico en el ámbito del personal funcionario y estatutario al servicio del sector público valenciano en los términos necesarios para la correcta aplicación del decreto ley, cosa que también hace el real decreto ley del Gobierno de España.

Adicionalmente, este decreto contempla una reducción en las retribuciones de los altos cargos del Consell, decisión ésta que depende exclusivamente del gobierno valenciano.
Dicha reducción se llevará en los mismos términos que lo previsto para los altos cargos del estado, a pesar de que los
sueldos de los altos cargos del Consell ya eran de los más bajos del conjunto de España.

De esta manera, las retribuciones del presidente, vicepresidentes y consellers se reducen en un 15%; la de los secretarios autonómicos un 10%; las retribuciones de subsecretarios en un 9% y la de los
directores generales un 8%.

La aplicación de esta medida supondrá que los altos cargos del Consell recibirán las retribuciones más bajas -ahora ya son las más bajas- de todos los altos cargos, tanto del estado como de las comunidades autónomas, teniendo en cuenta además que estos no cobran -o sea, nosotros- complemento de productividad, como sí ocurre en la administración general del estado y en determinadas comunidades autónomas.

Por su parte, las retribuciones del personal eventual experimentan una reducción en los mismos términos que la prevista en el proyecto de ley para el personal funcionario.

En cuanto a las retribuciones complementarias distintas al complemento de
destino, se minorará lo necesario para llegar a ese 5% -ya he dicho el 3,2 del complemento específico-, afectando al personal de la administración del Consell, personal docente no universitario, personal de la administración de justicia y personal al servicio de las instituciones sanitarias.

En el caso de estas dos últimas categorías de personal, el complemento por productividad se reducirá en un 5%, al tratarse de una retribución complementaria de carácter variable y no fijo.

En el caso del sector público, este complemento se reduce solo para las entidades de derecho público, al estar excluidas las sociedades mercantiles.

En lo que se refiere a los casos de enseñanza concertada, existe un acuerdo de analogía retributiva con respecto al personal docente de los centros públicos de enseñanza, por lo que se ha incluido una disposición adicional al efecto de que les resulte de aplicación las mismas reducciones establecidas para el personal docente no universitario
de los centros públicos.

Asimismo, las medidas contempladas en el real decreto ley resultan de aplicación al personal de las universidades públicas de la Comunidad Valenciana, tanto personal docente investigador como
personal de administración y servicios.

En este sentido, el decreto ley prevé la aplicación para el citado personal de las reducciones que se establecen para el personal
al servicio de La Generalitat.

En definitiva, señorías, y para concluir, es la incompetencia y la irresponsabilidad del presidente
del gobierno, el señor don José Luis Rodríguez Zapatero, la que obliga a que hoy tengamos que presentar medidas como
estas.

El real decreto es una prueba fehaciente de la centrifugación de errores del gobierno a todas las administraciones, en este caso, en forma
de reducción de los salarios de los empleados públicos.
Una reducción que el gobierno valenciano nunca tuvo entre sus previsiones, pero que hoy se
ve obligado a presentar para su convalidación en esta cámara, tal como solicito a sus señorías en este momento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno a favor, tiene la palabra el ilustre diputado señor Augusto Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, buenos días.

Estamos ante otro decreto ley que se presenta para su convalidación al pleno de hoy.
Y de alguna manera es trasunto o está conectado con el debate previo que ya tuvimos en esta cámara con motivo de la comunicación del Consell hace escasamente dos semanas, producto del golpe de timón dado desde el gobierno de la nación, si bien es cierto que teledirigido desde Alemania, Estados Unidos, incluso
desde la lejana China, corrigiendo la política del señor Zapatero.

Cambio de rumbo que hay que decir que siendo obligado, que siendo necesario, se
está haciendo mal, se está haciendo sin la concreción de medidas que la situación requiere.
No hay consensos, no hay acuerdos, especialmente con el principal
partido de la oposición, con el Partido Popular, y el señor Zapatero se sostiene con medidas caóticas, contradictorias, contradiciéndose a sí mismo, contradiciéndose con sus ministros.

Y todo ello para conseguir escasos apoyos puntuales, salvándose en alguna votación por la mínima de un voto, y sin convocar elecciones generales, que es lo que le
correspondería hacer al presidente del gobierno en una situación tan grave como la que hay en estos momentos, y en la que los españoles votaron al señor Zapatero para hacer contrariamente lo que está haciendo en este momento.
Y los españoles le dieron al señor Zapatero y al Partido Socialista el voto con unas condiciones y con unos
compromisos del señor Zapatero, que eran que íbamos a seguir teniendo, pese a los agoreros y antipatriotas de algunos, la
economía más solvente, íbamos a seguir teniendo uno de los sistemas financieros más solventes del mundo y que caminábamos hacia el pleno empleo.

La realidad, señorías, es que estamos en una de las economías más enfermas de Europa, después de la defunción de Grecia, y estamos en estos momentos disputándonos con Portugal el dudoso honor de quién caerá primero de los dos.
El sistema financiero está en una situación de alto riesgo y padecemos la tercera realidad contraria a lo que prometió el señor Zapatero: estamos en la situación de mayor destrucción de empleo de nuestra historia.

Hoy, el señor Zapatero no está legitimado para seguir gobernando, haciendo lo que contrario para lo que fue
votado.
Y precisamente por ello, porque constitucionalmente puede seguir haciéndolo mientras siga teniendo mayoría parlamentaria, escasa y cada vez menor y más dubitativa, para seguir haciendo lo que hace, lo cierto es que para
legitimarse debería hacerlo con el consenso de las medidas con el Partido Popular, que es quien en
estos momentos tiene el plus de legitimidad que le falta al Partido Socialista
y al señor Zapatero.
Y eso no lo está haciendo el Partido Socialista ni el señor Zapatero.

Al contrario, el señor Zapatero golpea, mediante golpes de decreto ley, fabrica mayorías en el último momento, si es posible, como en el primer decreto ley de medidas económicas, in extremis, salvándose en el último momento, o bien tramitando como proyecto de ley ese decreto para que pueda
tener una entrada en la cámara a ver si después consigue algunos consensos para seguir sacando adelante su política.
Pero eso sí, sin negociarla a priori, que es como tendría que hacer, con el principal partido en estos momentos en España alternativa al Partido Socialista, si se quiere gobernar con una cierta
legitimidad por parte del señor Zapatero.

Lo cierto es que esos golpes de mano están dando lugar, con ese primer decreto, a recortes de los derechos -lo decía el señor vicepresidente y conseller de Economía hace unos momentos-, derechos en pensiones, en dependencia, en jubilación, se está recortando la inversión pública, se está evitando y reduciendo la capacidad de inversión o transferencias a las comunidades autónomas y a los ayuntamientos.

Y dicta un decreto ley en materia de personal, que es el que hoy nos obliga a
traer el decreto ley que viene aquí y que es de obligada ejecución por las comunidades autónomas para alcanzar una reducción media global de las retribuciones en un 5%.

Tenemos que decir que este decreto ley que contempla todas esas medidas, y una
de ellas era la del 5% de la reducción de la masa salarial global, nosotros, el Partido Popular votó en contra en Madrid.
Votamos en contra por ser una medida improvisada y a
destiempo y por ser una medida esencialmente injusta.
Es una medida
improvisada, porque no había que esperar a que desde China o el señor Obama llamara a adoptar medidas.
Desde febrero o enero debían haberse adoptado medidas más fácilmente ejecutables que ahora a mitad del año, muchas de las cuales necesitan de instrumentaciones y que van a suponer una pérdida de tiempo durante el año.
Y, por lo tanto, son medidas a destiempo, que dificultan la gestión también de las demás administraciones.

Pero esencialmente injusta también esta medida, injusta porque las reducciones de gasto que se están aplicando a las comunidades autónomas, donde fundamentales las materia de sanidad, de bienestar social en
dependencia, educación, son competencias autonómicas, se está aplicando el recorte, como bien explicaba el vicepresidente, a las comunidades
autónomas, haciendo recaer precisamente en los más débiles y en las necesidades públicas principales, de las que ustedes han estado haciendo bandera durante años.
Con ese decretazo, están ustedes trasladando esos recortes en las comunidades a las políticas que ustedes dicen y han dicho que eran prevalentes y que ustedes nunca
renunciarían a ellas.

Y lo hacen de una manera arbitraria, lo hacen de una manera arbitraria, porque
el déficit quien lo ha provocado es el señor Zapatero, el déficit quien lo ha provocado en el estado, en el conjunto del estado, ha sido el
Partido Socialista en su gobierno de Madrid.

Porque que se nos diga que de 11,2 puntos, tan solo las comunidades autónomas tengan 2 y los ayuntamientos el 0,5, estamos hablando de un 8,7 con cargo
directamente ya en lo que es la administración central, cuatro veces que el resto del déficit de todos los demás.
Y el estado, en cambio, está ahora ajustando sus cuentas mal hechas y sus despilfarro, trasladando a las demás que han hecho las cosas bien, como en la Comunidad Valenciana, trasladando ese
despilfarro a hacer recortes en las comunidades autónomas.

Y, claro, hay que hacer recortes porque primer hubo el despilfarro del primer
plan E, 8.
000 millones de euros, el despilfarro del segundo plan E, 5.
000
millones de euros, el cheque bebé, los 400 euros, el plan bucodental.
.
.
En fin, 6.
000 millones de euros en
publicidad, señorías, en publicidad.
1.
150 millones de euros ustedes desde el año 2.
004.
607 millones en los últimos tres años, del 2007, ya cuando estaba la crisis.
Ustedes, a más crisis, más propaganda, más gasto y más déficit.

Y no han hecho la reforma laboral, no la han hecho, pero como el perro del
hortelano, ni la han hecho ni la han dejado hacer.
Porque cuando ustedes
estaban en la oposición y había una reforma laboral seria en el año 2002, impulsada por el Partido Popular, ustedes se echaron, como el perro del
hortelano, a morder en la calle a aquellos que hacíamos una reforma laboral cuando tocaba, en un época de bonanza económica, en una época de estabilidad en el empleo y en una época de consolidación y de nuevos puestos de trabajo para aquellos que estaban en el desempleo.
Ahí era posible hacer una reforma laboral.

Pero ahora, cuando la gente está contando quién será el siguiente en la empresa, quién va a ir a la calle, es cuando ustedes se ven obligados a hacer una reforma
laboral contra la que ustedes estuvieron siempre en contra y demonizaron al Partido Popular.
Y ahora ustedes tienen que hacer la peor reforma laboral en
el peor momento y, además, obligados.
Y además, con la mejor cara de alegría posible del señor Zapatero, que parece el señor Terminator, sí, el que era malo en la primera película y después, sorprendentemente, pasaba a ser el bueno.
Aquí, la película es el contrario, el mejor Zapatero de la cara sonriente, que todas las
medidas de bienestar solamente las hacían en su gobierno, y hemos pasado ahora al Zapatero II, en el que con la misma
fe, con la misma alegría, con la misma desbordante satisfacción, presenta el recorte de medidas sociales más grande de la historia de España, a excepción de las épocas de guerra.

Pues bien, esa es la realidad del Partido Socialista, esa es la realidad del
gobierno en estos momentos.
Y ese es el motivo por el que el déficit, los mercados internacionales, la Unión Europea está obligando a que el gobierno ahora, tarde, mal, a destiempo, con medidas
contradictorias y sin consenso está sacando adelante esas actuaciones.

Y como decía Cicerón, lex dura sed lex, la ley es dura, pero es la ley, y un decreto ley dictado por el estado, que es
normativa por básica, nos obliga aquí a tener que aplicar esa normativa que nosotros no hubiéramos aplicado nunca.
Es más, no la teníamos en mente para aplicarla, ni cuando elaboramos los presupuestos para 2010,
donde ya hubo un plan de ajuste, una reducción de gasto de 308 millones de euros, con cinco ejes de actuación.
Les recuerdo a ustedes el 5% de gastos de funcionamiento, el 35% de
transferencias corrientes, las congelaciones de los altos cargos y del personal
de la administración, que ya se congelaban por segunda vez.
.
.
En fin, todas esas medidas.
.
.
La
reducción de las empresas, fundaciones públicas, entidades públicas, haya en estos momentos un 25%.
.
.

Y, por lo tanto, todas esas medidas se pusieron en marcha.
No se metió el tijeretazo en el capítulo I, no hubo recortes al personal.
Como tampoco hubo esos recortes en el plan
de ajuste, en marzo, cuando nos sorprendió el señor Zapatero con la reunión del Consejo de Política Fiscal y Financiera, que dijo: «Mis platos rotos, mis deudas y mi déficit, ahora lo voy a compartir con todos vosotros, las comunidades autónomas.
Ahora os toca a tanto.
»

Y de momento, de momento, el cheque de esas facturas que tienen que pagar los
valencianos, de momento, además ya del que se nos debe, de tener la peor financiación por habitante, que somos los últimos en la Comunidad Valenciana de toda España, los últimos, 300 euros menos que la media, 800 euros menos por habitante que la que más tiene financiada por ustedes y por su sistema de financiación, 200 millones de euros menos tuvimos que recortar de ingresos con lo que nos
anunció el señor Zapatero y su consejo de política financiera y fiscal, y nosotros aplicamos un plan de ajuste de 500 millones
de euros de reducción de reconocimiento de obligaciones para poder atender esos 200 millones de
menos ingresos más todo lo que nos venga, porque lo único que ha dicho el señor Zapatero no es, como siempre, lo que dijo el día anterior.
Ya veremos lo que dice mañana.
De momento, hoy, la Unión Europea le ha dicho que el recorte va por debajo de lo que tenía, en vez del 1% del PIB tendrá que ser el 1,75, y ya están exigiendo 8.
000 millones más de recortes.

Bueno, pues, ni en los presupuestos para 2010 ni en los presupuestos recortados
a partir de marzo se tomó por el gobierno de La Generalitat ninguna medida que suponía reducciones de salarios para los funcionarios, ningún tipo de suspensión de convenios suscritos, ninguna decisión, por lo tanto, que afectara al gasto de los ciudadanos.
Y, claro, este decreto
ley dictado por el estado, que es normativa básica, lo dice su disposición final segunda, obliga a que traslademos milimétricamente las determinaciones, las normas y las medidas de ese decreto ley aquí, en la Comunidad Valenciana, y lo hacemos a disgusto, y lo hacemos sin ninguna
satisfacción, no queremos aplicarles estos recortes a los funcionarios ni a los laborales
de la administración, pero estamos obligados por mandato constitucional, que lo obliga, y por la
decisión, que hace uso de ese mandato constitucional de modo abusivo el señor Zapatero.

El que nunca iba a hacer ninguna congelación, el que achacaba a los demás haber sido unos auténticos bárbaros de la actuación social por congelaciones que tuvimos que hacer, heredando un déficit de otro gobierno, ahora resulta que el que nos criticaba eso, para déficits, no de otros gobiernos, cuyo bagaje económico fue heredado con superávit, sino para el déficit que el propio gobierno ha provocado, actúa aplicando la medida más dura que jamás se haya atrevido a aplicar ningún gobierno como es la reducción salarial de los funcionarios.

Y, finalmente, (remors) el gran ejemplo, el gran ejemplo simbólico del Consell, de los altos cargos, se aplica la máxima reducción que se ha aplicado en las demás administraciones, eso sí, la máxima que han aplicado las demás administraciones, sin tener los máximos sueldos.
Los sueldos más bajos de España.
Y, ese, que es un gran acto simbólico para los demás, es un gran acto de renuncia y de costo personal para aquellos que impulsan la
medida, que son el presidente Camps, los
conselleres, los miembros de la administración y este Grupo Parlamentario Popular, que apoya esa medida.

Y eso es así y demuestra, una vez más, la grandeza de nuestro gobierno y administración autonómica, con el presidente Camps al frente, que están muy por encima de la miseria y el descrédito con el que algunos pretenden enturbiar la trasparencia, la honradez y el
desinterés en lo propio con el que se gobierna desde la comunidad.
Esa es la gran verdad,
a diferencia de otros, que hablan mucho, pero después tienen el doble, en otras comunidades autónomas, de retribuciones, y tienen muchísimos más cargos.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments i veus)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Asencio.

Per a torn en contra, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Compromís l'il·lustre diputat senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Puge ací en nom del Grup Compromís per a oposar-me a la convalidació d'este reial decret.
Crec que el que s'hi hauria d'oposar és el Grup Socialista, realment, perquè després d'escoltar (remors) César Augusto Asencio, donen ganes d'oposar-se encara més.
(Rient; veus) I jo crec que no és cert el que vosté ha dit, (veus) no és cert i ara li ho demostraré.

Però, per a començar voldria agrair la presència del conseller d'Economia, Gerardo Camps, que no li hem vist el pèl quan hem perdut la direcció estratègica de les caixes valencianes i ara ve a retallar socialment els drets dels
treballadors valencians.
¡No l'hem vist!
En el fracàs més estrepitós que hem tingut des de la democràcia i des de l'autonomia, que és la pèrdua de la direcció de les caixes valencianes, no hem vist el govern valencià amb capacitat de reacció.
Un govern paralitzat.

I no és cert que este decret llei se faça a disgust, senyor Asencio, «por mandato constitucional», perquè vostés, aprofitant que el Pisuerga passa per Valladolid han introduït una disposició addicional que trenca els acords que vostés havien firmat amb els funcionaris públics.
Vostés han aprofitat els retalls socials del senyor Zapatero per a ser més durs encara amb els empleats públics, aprofitant per a trencar els acords a què vostés havien arribat al 2008.
Per tant, primera falsedat, no és cert que vostés apliquen açò a disgust, vostés estan molt a gust perquè, en definitiva, el que s'està fent des de Madrid, des del govern central, és aplicar la política de dreta del Partit Popular.
Ho lamentem.

I mosatros mos hi oposem perquè, senyories, des de Compromís no estem disposats que els empleats públics perguen una paga, un salari, de les 14 pagues que tenen els empleats públics valencians, els mestres, els professionals de la sanitat, etcètera, etcètera, perguen una paga.
No estem disposats que la irresponsabilitat, els errors,
dels governs, la incompetència dels governs, del govern central i el govern valencià, la pague la butxaca dels ciutadans, dels empleats públics valencians.
No hi estem d'acord, no estem d'acord amb els retalls socials que s'impulsen des del govern central i que vostés alegrement, no a disgust, alegrement, incomplint els acords amb els empleats públics, volen imposar.

Mire vostés, ningú nega ja la crisi.
És més, jo crec que fins i tot n'hi ha gent que parla massa i no aporta solucions.
És evident que estem en una situació gravíssima, una situació que té el seu origen a nivell internacional per una crisi creada pels grans grups
financers i el model especulatiu que té el seu origen en les hipoteques ninja, etcètera, etcètera.
Ho sabem.
Sabem que s'ha reaccionat massa tard i que no s'ha diagnosticat bé, ho sabem.
Sabem que la festa s'ha acabat, alguns diuen que «aquí la fiesta no se acaba nunca», però «¡the party is over!
», els ho vaig traure fa dos anys que la festa s'acaba i vostés continuen instal·lats en la festa.

I ara, algú haurà de pagar les copes i tindrem una ressaca molt difícil.
I, eixa ressaca, no se pot eixir sense un acord global de totes les forces
polítiques a nivell d'estat.

Trobem a faltar en el Partit Popular responsabilitat.
Vostés estan més pendents de guanyar les eleccions, pensar que guanyen les eleccions, que d'eixir de la crisi.
Vostés pensen més en el poder que no en els espanyols, i això és molt lamentable.
Vostés no estan fent res de forma patriòtica en clau espanyola per a eixir de la crisi.
Vostés estan pensant, i veïa els ullets del senyor Asencio quan parlava d'eleccions, que li brillaven els ullets, perquè pensen que ja ho tenen ahí,
(remors) i tenen com unes ganes.
.
.
Però, miren vostés, no és el moment de les eleccions, sinó que és el moment de la responsabilitat.

I la pregunta és: els sacrificis que s'han de fer, ¿els han de fer sempre els mateixos?
Eixa és la pregunta, ¿sempre ha de pagar el pato les classes mitjanes, treballadores i desfavorides?
¿Hem d'eixir de la crisi amb les receptes del senyor José María Aznar i FAES?
¡Eixa és la pregunta!
, (remors) i des del Grup Compromís diguem ¡que no!
, que no és normal que siguen només els més desfavorits, els que tenen una nòmina, els que són empleats públics.
.
.
I he de recordar ací que els empleats públics valencians són dels que menys cobren d'Espanya, ¡dels que menys cobren d'Espanya!
, i, damunt, el govern valencià, d'acord amb el reial decret estatal va a tirar-los mà a la butxaca.

I la pregunta és: si les elèctriques, que ara ja s'anuncia que van a apujar el rebut de la llum, tenen beneficis multimilionaris, ¿per què no s'actua contra eixos beneficis multimilionaris?
Si un banc com la Caja de
Castilla-La Mancha (veus) s'ha perdut 8.
000 milions d'euros, ¿per què no se responsabilitza eixes persones i eixos grups del desastre de la seua
gestió?
¿Ho han de pagar només els assalariats públics?

Se té molta fortalesa contra els dèbils i poca contra els poderosos.
¿I per què no parlar d'una nova fiscalitat?
Fins i tot la senyora Merkel i el senyor Sarkozy estan
parlant d'un impost a les transaccions dels grans bancs.
¿Per què ho han de pagar sempre els empleats públics valencians?
Ens hi oposem radicalment.
I ens hi oposem i fem una oferta al
Grup Popular, fem una oferta al Grup Popular: tramitem esta convalidació com a projecte de llei, i nosaltres presentarem esmenes per a que vostés no posen entre tot el conjunt de la seua reflexió, l'incompliment del que vostés han acordat amb els empleats públics.

Vostés han introduït una esmena.
.
.
, una esmena trampa, una disposició addicional que diu el següent, en el Decret llei 3/2010: «A efectes de l'1 de juny del 2010 se suspenen parcialment tots els acords i pactes sindicals
firmats en l'àmbit del personal funcionari i estatutari i del laboral al servici del poder del
sector públic valencià en els termes necessaris per a la correcta aplicació del present decret llei.
» ¿Què vol dir això?
Que vostés aprofiten este decret estatal
(veus) ¡per a incomplir els seus propis acords!
I jo li propose al Grup Socialista que
se sumem a la nostra demanda que això se tramite per projecte de llei per a presentar una esmena i evitar que se vaja
més enllà en la despesa social, en el retall social, que el que se planteja des del
govern central.

I una pregunta: ¿són vostés de fiar?
, ¿és de fiar un govern que acorda una cosa i després la canvia a mitat de la seua aplicació?
¿Són de fiar?
¿Són de fiar?
¿És fiable un govern i pot governar un govern, al qual, per altra banda, mos
acaben de «furtar» sense que vostés digueren res la direcció de les caixes d'estalvis.
.
.
, són vostés de fiar si són incapaços de complir els seus propis acords?
Llavors, ¿en quines mans estem senyories?
, ¿en quines mans estem?

Vostés estan molt contents d'aplicar estos retalls socials, perquè, efectivament, el deute públic de l'estat és enorme, s'ha extralimitat i tots tindrem d'assumir sacrificis i el Grup Compromís està disposat a assumir sacrificis i acords de consens pel bé de l'estat i del nostre país, no defugim la nostra responsabilitat, volem col·laborar a l'eixida de la crisi, si pot ser des d'una perspectiva progressista i d'esquerres, millor que millor, però vostés el que fan és aprofitar esta situació per a retallar encara més els drets socials.

Perquè, parlen vostés del dèficit de l'estat, si ací el dèficit és major.
.
.
Percentualment, el dèficit i el deute públic valencià és molt superior al de l'estat.
Estem parlant d'una 14% quan el de l'estat és l'11,3%.
Si la desocupació en Espanya, en el conjunt d'Espanya, és del 20%, ací és del 23%.
(Veus) Si el fracàs escolar, ací som líders en fracàs escolar, això què ens indica, tots estos números, si estem molt per darrere del nivell d'Espanya quant a l'aplicació del benestar en llei de dependència, en llits hospitalaris, etcètera, etcètera, ¿això què indica?
Doncs indica que vostés són un fracassats, políticament parlant, que el govern de La Generalitat és un fracàs.
Perquè si els números d'Espanya són els que són, els d'ací són encara pitjor.

I vostés continuen i persistixen i volen persistir en l'error.
Miren vostés, no eixirem de la crisi si no fem una bona diagnosi, si no ens posem a
treballar junts i si no indiquem per a on anem a eixir de la crisi.
I vostés, amb el que acaben d'aprovar, amb els seus vots, del decret sobre el territori, continuen en un model
fracassat econòmic de depredació del territori, de baixa productivitat i d'ocupació de la mà d'obra de poca qualificació.
Eixe no és el model econòmic que mos pot impulsar a la reactivació.

Perquè des del Grup Compromís diguem «no» als retalls socials i «sí» a les polítiques actives d'ocupació i planificació econòmica per a generar més ingressos.
És que el dèficit, senyories, es pot solucionar si s'incrementen els ingressos, i els ingressos especialment d'aquells qui més tenen, no només dels empleats públics.
¡Ahí també poden reduir el dèficit, ahí també poden ser competitius!
I, sobretot, podem ser competitius si comencem i encetem
una nova dinàmica pel que fa a un nou model productiu.
Més activitat, més ocupació i superem un model «fracassat» econòmic, social, ambiental del Partit Popular al nostre país.

Els ha vingut molt bé, senyories, els ha vingut molt bé la situació de debilitat del govern central, de desorientació.
Ho lamentem, lamentem que el senyor Zapatero haja decidit eixir de la crisi
amb retalls socials i amb polítiques de dretes, ho lamentem, però a vostés se'ls nota que estan contents i alegres, se'ls nota que estan desvanits i aprofiten esta conjuntura de debilitat per a
collar encara més, per a retallar encara més, per a anar més lluny del que ens planteja el govern central.

Per tant, jo els faig eixa proposta.
Tramitem esta convalidació com a projecte de llei i oposem-nos, deixem fora eixa clàusula per a què se puga aplicar l'acord de 22 de febrer de 2008.
I els ho dic perquè no es pot negociar amb els sindicats, amb tots, un acord i després dir el contrari, i després negar-lo i després passar-se-ho per l'arc del triomf.
No pot ser.
Vostés han anat més enllà.
I, per tant, vostés estan incomplint uns acords prèviament acordats amb els empleats públics.
I estem parlant de poca quantitat, estem parlant de la carrera
professional dels nostres empleats públics, que vostés han decidit retallar, que vostés han decidit tancar, que vostés han decidit un conjunt enorme de negociacions anul·lar-les.

Si vostés, senyories del Partit Popular, consideren que estan obligats a arribar on han
arribat, el que poden fer és rectificar.
I rectificar perquè la convalidació o l'acord d'este decret llei se faça a través d'un procediment de projecte de llei i evitem el que vostés volen aprovar ací.
Eixa és la nostra proposta, eixa és la proposta que els fem.
No anem més enllà, perquè considerem que és molt negatiu.

Per tant, mosatros tornem a dir i expliquem que la situació és gravíssima, que la situació d'atur és enorme, que tenim una situació en la qual no ens valen excuses, que haurem de fer tots gestos i aproximacions
per a unir i per a evitar que l'especulació dels mercats financers afecte la nostra economia i continue enfonsant la nostra societat.
Estem disposats a
fer acords i a arribar a compromisos, perquè considerem que la situació no és una situació conjuntural sinó que és una situació especial.
Estem disposats a buscar i a parlar d'un nou model productiu que done pas, que finalitze el model d'especulació, de falta de productivitat, de falta de capacitació, de falta d'inversió en les R+D, de falta d'apostar en la nostra agricultura.
Estem disposats a buscar un nou model que cree
més recursos, que cree més ingressos.
No estem disposats a continuar repetint els errors.

Estem disposats a això, a un model que evite els retalls socials i que faça dels ingressos el leitmotiv per a eixir de la crisi.
Estem disposats a parlar d'aspectes que s'estan encetant d'una forma molt notable a altres estats de la Unió Europea.
Fixem-nos en el model alemany, fixem-nos en el model suec.
Han sigut
capaços de buscar acords per a generar més ocupació i per a generar riquesa.
Fixem-nos en el president Obama, que ha parlat ja com
un dels elements fonamentals de la seua nova política econòmica, energètica, les renovables.

S´han de fer les coses bé, senyories.
No se poden partir implantacions de parcs eòlics perquè després passa que la justícia a vostés els dóna un varapalo com els ha donat en el que és la implantació de parcs eòlics.

Parlem de nou model productiu, que genere confiança; parlem d'acords sobre eixe nou model productiu valencià, sobre eixa economia verda, parlem de futur, parlem de credibilitat, parlem de
consens, però no parlem de retallades socials.
Si hem de fer sacrificis, fem-los entre tots.
I, per suposat, no vinguem ací a apuntar-se ara medalles de què són els primers en no sé què.
Perquè quan ací, en estes Corts Valencianes, el Grup Compromís ha portat iniciatives per a reduir el 25% d'alts càrrecs i personal de confiança, proposta del PP al Congrés dels Diputats, vostés han dit que no.
I ara resulta que n'hi han 30 alts càrrecs que paguem en la nòmina de La Generalitat i que no sabem ni on estan, senyories.

Per tant, si eixe és el seu model de balafiament de recursos, de retalls socials, de la política dura, extremadament dura, i de falta de rigor, ahí no ens trobaran.
Si volem que comencem a parlar des de ja per a un nou model
productiu que cree ocupació, que cree expectativa i que siga millor en la situació actual, compte amb nosaltres, però per a allò altre, no.
Per tant, votarem no, però fem la proposta que es tramite per projecte de llei per a presentar l'esmena sobre este punt concret i altres que també presentaríem.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Para el turno de réplica tiene la palabra el ilustre diputado señor Agusto Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Muchas gracias, señora presidenta.

Comienzo por el final.

Señor Morera, en ningún sitio, ni donde gobiernan los grupos parecidos a usted o al suyo o en el que
usted está coaligado, que forman parte de su grupo, se ha aprobado que se tramite el
decreto ley como proyecto de ley.
Entre otras cosas, aparte de que la
coherencia es importante y usted no es coherente con lo que hace donde
gobiernan los suyos, pero aparte de ello no tiene ningún sentido tramitar como proyecto de ley algo que son habas contadas, a-e-i-o-u,
y que es una mera traslación del decreto nacional.
No estamos ante algo que es regulable, modificable; es
algo, como las lentejas.
El señor Zapatero ha dictado un real decreto ley convalidado por la mínima en el Congreso de los Diputados, por la mínima y algunos salvando para que no oliera a muerto el PSOE antes de tiempo.
Y,
bueno, esa es la situación por la que no se ha tumbado ese decreto ley.
En ningún caso se ha podido tramitar, porque no tenía ningún sentido tampoco su tramitación, menos en el caso nuestro, aún se podía haber tramitado a nivel nacional, pero aquí no, aquí hay que cumplir el decreto ley.
Primer tema.

Segunda cuestión.
Habla usted de altos cargos y es materia de este ámbito y habla usted de que su grupo ha pedido reducciones de altos cargos y que
aquí no se aplican esas medidas de ahorro, etcétera.
Mire, es totalmente equivocado.
Es que usted en su discurso lo que dicen
no tiene nada que ver con lo que hacen.
Primero, aparte de que los altos cargos
son los más económicos de toda España, lo eran antes, ahora más, mire, el coste total de los altos cargos en relación al presupuesto de La Generalitat, estoy hablando de este mismo año, y está publicado además en un medio de comunicación, un medio de comunicación, La Generalitat 0,15% del total del presupuesto, frente al 0,25% de Cataluña; en el caso de Cantabria el 0,55%; en Asturias, el 0,41% y el gobierno de
Madrid el 0,20%.
Es decir, todos por encima.

El coste total de los altos cargos, de los ministerios o de las consellerias en cada comunidad exactamente el doble o dos veces y media más o un 50% más.
O sea, dejen de hacer demagogia aquí de los altos cargos, de que hay que recortar, pero si encima que son menos,
cuestan menos y tenemos menos.
¿Pero qué tenemos que recortar?
¿Qué quieren, que no haya gobierno?
¿No quieren que haya gestión?
Todas las grandes políticas que usted quiere que se hagan, etcétera, ¿quién las va a aplicar?
¿Quién, si no hay alguien que instrumente gestión y dirección desde el gobierno?

Tercera falsedad, señor Morera.
Usted habla de que la suspensión de los convenios o acuerdos de masa salarial en vigor, que estaban firmados,
se denuncian, se suspenden y que el decreto ley nuestro va más allá.
Es falso.
Mire, aquí está, página del boletín del Congreso de los Diputados, boletín número 169.
Le invito a que lea la tercera o cuarta página, la quinta, la quinta página.
Intervención de la vicepresidenta, doña María Teresa Fernández de la Vega: «La adopción de estas medidas se realizan al amparo del artículo 38.
10 del Estatuto básico del empleado público, suspendiendo parcialmente la aplicación de las cláusulas con contenido retributivo del acuerdo gobierno-sindicatos para la función pública, en el marco del diálogo social firmado en septiembre de 2009.
» Por lo tanto, esto está en el decreto ley y esto forma parte de la obligada aplicación del decreto ley nuestro.

Pero, además, hay una razón evidente de legalidad, que es evitar un fraude, un fraude jurídico y financiero.
Si hay que bajar y las cuentas del déficit se hacen sobre lo que hay ahora y sobre eso hay unos objetivos, lo que no
se puede es bajar y subir al mismo tiempo para que al final no se baje y se
acabe subiendo o no se acabe reduciendo.
Eso sería condenable, desde el punto de vista jurídico, y es un auténtico fraude que está prohibido por la legalidad.
Por lo tanto, no es posible, si hay que recortar
hay que recortar sobre las cifras ciertas que hay en estos momentos.
Y, por lo
tanto, no se pueden hacer aumentos que estén negociados y se tienen que suspender los convenios.

Por cierto ustedes, donde gobiernan, como en Cataluña o, por ejemplo, en Baleares, donde hay afines como ustedes, de partidos
bisagra, de terceras líneas políticas, en fin, de carácter nacionalista, de izquierda, han dictado el decreto ley con estas características y no han hecho lo que ustedes nos están pidiendo aquí de que no afecte a los convenios firmados.

Y, finalmente, por contestarle brevemente, el tema del endeudamiento.
Confunde
usted, y termino, señora presidenta, confunde usted déficit con endeudamiento.
No tenemos más déficit que el que tiene el estado.
Usted confunde las cifras de endeudamiento y
ese sería otro debate totalmente diferente al de hoy, pero podríamos hablar cuando usted quiera.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera, para finalizar este turno de réplica.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

És evident que vosté no contesta, no contesta per una qüestió, perquè no n'hi ha cap disposició, cap apartat en el Reial decret llei 8/2010, de Zapatero, que prohibisca l'aplicació de la carrera professional que vostés van aprovar amb els sindicats al 2008.
No n'hi ha res.
Vosté m'ha llegit unes declaracions, però no n'hi ha res en el reial decret llei que ho prohibisca, no n'hi ha res.

I, per tant, d'acord amb el que preveu l'Estatut bàsic de l'empleat públic, l'article 38.
10, el que vostés haurien d'haver fet és reunir-se una altra vegada amb els sindicats per a renegociar el que van
acordar i està publicat en el diari de La Generalitat.

Per tant, vostés han anat més lluny, en una situació d'extrema debilitat d'un govern que no governa, que està paralitzat, han aprofitat que el Pisuerga passa per Valladolid per a incomplir
els seus acords de 2008.
És així.

Per tant, quan vosté diu que «está obligado, a disgusto y que».
.
.
És fals.
A vostés els ha caigut un gran regal, perquè hem de reconéixer i hem de recordar que la Generalitat valenciana, d'acord amb la seua gestió, és de les més hipotecades i amb més deutes de totes les administracions públiques autonòmiques d'Espanya.
I els ha vingut molt bé, amb aquesta excusa, aprofitar-ho perquè no n'hi haja un acord, l'acord que vostés van firmar.
No n'hi ha cap punt en el real decret llei que els impedisca a vostés aplicar el que van acordar.
I si vostés no complixen els acords,
pacta sunt servanda, és de màxima preocupació, perquè un govern que no compleix els seus acords amb els sindicats, publicats,
aleshores ¿en quines mans estem?
Jo crec que ja estem veient en quines mans estem.
Bancaixa
se n'ha anat a Madrid, la CAM se n'ha anat a Astúries, mos hem quedat sense instruments financers.
I aixina fins a l'alegria final.

No és valencià el qui no defense els interessos valencians.
I, en este cas, vostés el que estan fent és aplicant d'una forma extrema i extremista, d'extrema dreta, els acords del reial decret llei del govern central.

Per altra banda, escolte, tenim autonomia.
Açò no és una província subordinada, açò és un estat autonòmic; també hauríem de parlar per a reduir despeses en compte de tirar-li mà als empleats públics, per què no comencem a suprimir administracions i per què no comencem a coordinar-mos i coordinar el que són les diputacions i comencem a eliminar despesa pública per ahí, en compte de tirar-li mà a la butxaca dels empleats públics.

Per tant, nosaltres podem fer el que nosaltres decidim ací, en el marc de les nostres competències.
I si vosté no vol que se tramite este decret llei de la forma de projecte de llei és que vosté està privant la possibilitat que puguem fer esmenes.
Perquè vosté sap que el que està dient el Grup Compromís és veritat i tenim raó.

Mire, jo crec que vosté ha qualificat a Zapatero de Terminator, però n'hi ha una tercera part de la pel·lícula de Terminator, i és que n'hi ha els replicants, que encara són pitjor que Zapatero o que Terminator, seguint el seu exemple, que són uns ultracossos que volen invadir i fer-se amb tot.
Jo crec que vostés van per ahí, van per ahí.

I els números estan fets.
Amb els seus govern i les seues polítiques, mosatros sempre a la cua d'Espanya, nosaltres sempre a la cua d'Espanya.
El que no volem, des del Grup Compromís, és que els sacrificis només els hagen de fer uns, que no n'hi haja ningú que diga i que explique la gravetat de la situació, que estiga en l'autobombo, en la faràndula, en l'estar en la figuera, com és el president de La Generalitat, que no s'entera o no es vol enterar, que mos porte al desastre.
I, per tant, cal començar a explicar quina és la realitat que patim, quin és el futur que ens espera i no començar a fer pedaços amb mesures concretes, d'urgència, perquè el que és urgent no ens deixa vore el que és important.
I el que és important és que ací isca algun estadista, que parle clar a la ciutadania, que explique què està passant perquè, si no, el desconcert, el desànim, l'angoixa és tan gran, que no es creu ningú ja als nostres governants, ni als d'ací ni als d'allà.
I amb mesures de pedaç com esta l'única cosa que fem és allargar l'angúnia i debilitar encara més les xicotetes esperances per a eixir de la crisi.
L'eixida de la crisis l'haurem de fer entre tots.

Demostren vostés que estan més pendents del que importa al conjunt d'espanyols i no només en guanyar les eleccions, sumen forces, facen pactes d'estat, arreglen la situació en clau, com estan eixint altres governs de l'estat, i no mos vinguen ací a dir lo malo que es Zapatero.
Si els números estan ahí!
I ja podem valorar l'actuació del govern central.
Ací estem en la nostra autonomia i hem de decidir el que fem ací.

Per tant, el model econòmic valencià és improductiu, és insà, mos ha portat al desastre, no podem continuar a la figuera, no podem acomplir
els retalls socials només, sinó que el que necessitem.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
és que hi haja expectatives, futur, productivitat i un nou model econòmic que vostés són incapaços de dur endavant.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Para fijación de posición, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, aquest decret que es presenta hui ací, lògicament, és la crònica d'una mort anunciada.
I nosaltres -ja ho hem dit- anem a fer el mateix-, és a dir, ens oposem rotundament -perquè no pot ser més- al mateix decret, un decret que tots sabem és la transposició -diguérem- del decret establert pel govern de Zapatero, un govern que en compte de fer el
que li hauria tocar fet, que és impulsar a Europa una política de reforma profunda de les institucions i dels mercats financers, el que ha
fet es plegar-se als designis d'aquests mercats.

S'ha aplegat a un sistema financer que, en general, és el causant de la crisi, i, a més, s'ha aplegat també, de forma massa poc valenta, als tecnòcatres que controlen els instruments de la política monetària.
Ací, hui, estem veent ja de forma molt clara, quins són els enormes dèficits democràtics que tenen eixes institucions europees que vostés, precisament, són els que han contribuït a crear amb el seu recolzament.
Uns instruments -insistixc-, fora de l'abast dels organismes de control democràtics, com és el Banc Central, però també, com és, el propi funcionament de la Comissió de la Unió Europea o com organismes com el FMI i el Banc Mundial.

I estem davant d'una mesura que representarà un desastre, un desastre perquè sostraure més de quatre mil milions d'euros a la demanda agregada va a tindre efectes molt nocius sobre ella, i, per a
això, no cal ser massa docte, sinó simplement saber una miqueta d'economia.
I el que va a fer, en definitiva, és agreujar el risc que tenim de recaure sobre la depressió.
A més d'això, va tindre altres conseqüències importants sobre els serveis públics, conseqüències importants, primer, perquè els treballadors malpagats no són la millor garantia d'uns serveis públics ben atesos; en segon lloc, perquè darrere de la congelació també està el retall de l'oferta d'ocupació pública, i en el decret, en concret, n'hi han alguns aspectes que ens fan sospitar que el Partit Popular també en la part, estreta part que té de maniobra, va per ahí en el tema del retall; i, en tercer lloc, perquè va a generar més estímuls a la privatització i uns serveis privatitzats que, a igualtat de qualitat, són més cars i menys eficients, tant des del punt de vista econòmic com social, i el que sol passar, a més, és que acaben resultant-nos més cars.
I, a més de tot això, perquè a més representa una greu injustícia que la crisi la paguen precisament aquells que no l'han provocada; els funcionaris i tots aquells que es veuen afectats per aquest
decret van a fer un enorme sacrifici, no per sostindre l'economia, que eixirà, al contrari, greument perjudicada, sinó per sostindre els beneficis escandalosos d'aquells que han provocat la crisi.

Està clar que el sistema econòmic que hui vivim és molt injust, cada dia es veu més clar que el sistema és injust.
Fins ara -i no tant fins ara-, entenien que les polítiques socialdemòcrates pretenien corregir-lo, però ja des de la tercera via estava clar que això no era així i amb aquestes mesures s'acaba de signar l'acta de defunció de la socialdemocràcia com alternativa.

I la mesura era injusta, ara l'aplica el Partit Popular i l'aplica sense cap tipus de compensació.
És un atac als drets salarials i és un atac també -la fa el govern central, però la fa també el govern de La Generalitat- saltant-se l'Estatut bàsic de la funció pública.
Per què?
Perquè en circumstàncies excepcionals, com són les presents, s'hauria de renegociar les condicions i això no es fa.
De fet, vostés -ja s'ha dit abans- en la disposició addicional IV ataquen directament la carrera professional acordada per La
Generalitat i una sèrie de compromisos que ara no pensen complir i ho fan sense renegociar amb els
treballadors eixos compromisos.
Per tant, estan incomplint o estan fent la
mateixa transgressió legal que fa el decret de Zapatero.

I, a més, hi ha una sèrie de qüestions estranyes que no puc deixar de comentar perquè, el decret el van donar a conéixer els representants sindicals el dijous dia 3, però curiosament es van estalviar publicar-lo fins al mateix dia de la vaga, el dia
8, supose que perquè no hi haguera massa mobilització en ella.
Volen aparéixer com a crítics, però compartixen l'esperit de les mesures i l'aplaudixen en secret, estes mesures.
Es fa el que faria el PP, i, a més, ho fa el seu rival polític; no han d'assumir el cost i, en canvi, fan la demagògia tractant de benefiar-se'n d'ell.
La veritat és que la postura és molt còmoda.

La veritat és que els felicite en eixe sentit perquè no els ho han pogut posar més fàcil.
Ara, també seria honest vindre ací, donar la cara i dir que el que estan fent ací és el que vostés mateixos farien si estigueren governant, però no tenen el que cal tindre per a fer això.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

Bien.
Bueno, muchas gracias, señoría.

Señora presidenta, gracias.

¿Cómo pueden frivolizar y hacer demagogia barata sin sonrojarse?
Es que no lo
entiendo.
No acepto ninguna crítica de injusticia a las medidas que hemos adoptado de aquellos que nunca se
acordaron de las políticas sociales ni ayer, ni hoy, ni se acordarán nunca.
(Aplaudiments)

¿Cuánto representa en la reducción en gasto social que hay en las medidas?
Representa el 1,5% del total del gasto
social.
¿Y cuánto se ha incrementado el gasto social en los seis años de gobierno socialista de José Luis Rodríguez Zapatero?
Un 50% desde el 2004 hasta aquí.
(Veus) Un gasto que supera por primera vez el 50% del gasto del conjunto de los
presupuestos del estado.
Hemos incrementado el salario mínimo interprofesional en un 35%, cosa que los gobiernos de derechas nunca se
acordaron.
Hemos sentado las bases del cuarto pilar del estado de bienestar
social con la ley de dependencia, recortada desde el inicio en esta Comunidad
Valenciana.
(Aplaudiments) Hemos aumentado en más del 70% las becas, 800.
000 hombres han disfrutado de su permiso de paternidad
que hemos ampliado hasta 15 días.
Y las familias.
.
.
¿Ustedes hablan del cheque bebé?
¿Cuánto les deben ustedes a las familias de la Comunidad Valenciana con los 4.
000
euros?
Ha sido el primer gobierno que se ha acordado de los autónomos.
Son más de tres millones de españoles los que perciben una prestación por desempleo.

Por tanto, no aceptamos las críticas de aquellos que nunca se acordaron de estas políticas sociales, ni hicieron nada por subir las pensiones mínimas, ni atendieron a los dependientes, ni se acordaron de subir el salario mínimo interprofesional.
Están muy equivocados ustedes, siempre equivocados.
¿No hay acuerdos en la Unión Europea?
De los 27 países europeos sólo tres, Estonia, Luxemburgo y Suecia no van a tener que hacer reajuste; el
resto, todos.

Y déjese ya de chinos, que parece que estén ustedes obsesionados con los chinos.
(Aplaudiments)

¡Y desde luego que no dan ganas de apoyar esta moción!
Pero, lo hacemos por lealtad institucional y por responsabilidad.
Durante
estos últimos años en España se ha hecho un extraordinario esfuerzo en políticas sociales, un esfuerzo que ha hecho toda la sociedad española y que ha ido encaminada a mejorar el estado de bienestar social.
Y para
preservar este estado de bienestar social, para que podamos continuar mejorándolo cuando pase la crisis, tenemos que hacer ahora este esfuerzo de ahorro y
de austeridad.
(Veus) (Aplaudiments)

Por ello,.
.
.
-señoría, por favor-, por ello, en ese esfuerzo de reducción del gasto se ha incorporado el criterio de equidad, porque queremos una
sociedad equitativa, de igualdad de oportunidades y de cohesión.

La senyora presidenta:

Señoras diputadas, si son tan amables.

La senyora Huesca Rodríguez:

Por ello, la reducción de salarios de los empleados públicos que va, desde el 0,5 hasta el 7% del salario, prácticamente a los que tienen los sueldos más bajos, no se les va a reducir nada.
Y el mayor esfuerzo es el que va a
corresponder a altos cargos y responsables políticos.
Las pensiones mínimas no se verán afectadas por la medida que ha adoptado el Gobierno de España, de no revalorizar las pensiones, para tener un ahorro de 1.
400 millones en
2011, o, lo que es lo mismo, más de dos millones y medio de pensionistas verán revalorizada su pensión, porque son las pensiones más bajas donde hay que volcar el mayor esfuerzo de solidaridad.
(Aplaudiments)

Y ante este panorama, la situación económica.
.
.
¿Cuál es la reacción del Partido Popular?
¿Cómo reaccionan?
Con irresponsabilidad.
Porque tenían que haber tomado ustedes mismos estas medidas eficaces, medidas en serio,
medidas efectivas, que evitaran que su endeudamiento se disparara.
Ustedes,
como gobierno, tenían que haber tomado alguna medida.
La oposición, haciendo ejercicio de responsabilidad, se lo estábamos avisando desde hace mucho tiempo.
La diferencia con el PSOE es que
nosotros invertimos en políticas sociales, en educación, sanidad, dependencia, infraestructura.
.
.
Ustedes lo han malgastado, han
derrochado en grandes eventos destinados al ocio.
Y no es cierto que estos
eventos trajeran capital para invertir, sino todo lo contrario, ha sido un
fiasco y nos ha llevado a la ruina.
(Aplaudiments) Han llevado a nuestra comunidad a la quiebra, nos han endeudado hasta límites insoportables.
Han endeudado, incluso, cuando en la anterior época de bonanza económica.
Les voy a poner dos ejemplos.

La ciudad de Valencia, gobernada por el Partido Popular, ha incrementado su
deuda en estos 15 años, de 314 a 835.
035 millones de euros; en 15 años la deuda se ha disparado a 165%.
Según el Banco de España, Valencia y Madrid son las comunidades más endeudadas.
En contraposición con Valencia y Madrid tenemos a Barcelona, gobernada por socialistas.
Esta
ciudad ha conseguido reducir su deuda en un 53% a diciembre de 2009.
¿Qué quiero decir con esto?
Que un ciudadano en Barcelona paga 464 euros, mientras
que en Valencia debe 1.
035 euros.
(Veus) Más del doble les cuesta a los valencianos su gobierno.
Y esto ocurre igual en la
Comunidad Valenciana, un 185% de endeudamiento, de déficit público, y podremos alcanzar -nos anuncian- hasta un 200%.
¡Qué vergüenza!
¿Saben que los valencianos vamos a estar pagando hasta el 2040 su mala gestión porque han centrifugado su deuda con lo que tienen aquí liada?
Más de 30.
000 millones deben ustedes, más de 30.
000 millones.

Si se reduce a los funcionarios el salario es por su culpa, porque su déficit y su deuda se imputan al estado (aplaudiments), es por su culpa y nada más que por su culpa.
¡Cómo pueden decir que nosotros hemos empeorado la situación laboral económica si son ustedes!
¡Son ustedes!
¿Cómo pueden hablar de funcionarios?
Ustedes han fastidiado históricamente a los funcionarios.
(Veus) Con el señor Rajoy siendo ministro perdieron los funcionarios un 3% de poder adquisitivo.
¿Sabe cuándo recuperar el 3% hasta un 6%?
Cuando llegamos los socialistas y ganamos las
elecciones generales en el 2004.
(Aplaudiments) Tras ganar el Partido Popular, en 1996, Mariano Rajoy decidió el 19 de septiembre de 1996 congelar el salario a los empleados públicos.
El argumento esgrimido fue que tenía necesidad de presupuestos austeros para poder cumplir con los criterios de
convergencia de la Unión Europea.
Pero, ¿sabe cuál era la diferencia entre ustedes y nosotros?
Que entonces no estábamos en crisis, nos encontrábamos en bonanza económica en el año 1996.
Sí, señora, sí, señora.
.
.
(Aplaudiments)

Pero, no contentos con esto, después toman decisiones en secreto.
Sí, en secreto.
Porque decidieron subirse los suelos un 30% los cargos del
gobierno, secretarios de estado y subsecretarios.
Consejos doy que para mí no tengo.
A estos les viene muy bien este refrán.
Es decir que, mientras ustedes congelaban el sueldo a los funcionarios en
plena bonanza económica, el gobierno del PP se subía un 30% los sueldos.
Eso, de ninguna manera hubiera ocurrido con el gobierno
del PSOE.
Si pedimos un mayor esfuerzo es un esfuerzo de todos, un esfuerzo
colectivo, sobre todo los que más tienen, y los primeros que nos debemos exigir mayor esfuerzo somos nosotros
los representantes políticos con criterios de progresividad, desde luego.

Dice que se han visto obligados a tomar estas decisiones.
Ustedes dicen que no
les gusta tomarlas.
Pues, señores del PP, gobernar es esto, es tomar decisiones aunque no les guste, gobernar
no es hacer publiganda, o montar en Ferrari o creerse Papá Noel.
(Aplaudiments) Es tomar decisiones, decisiones que han tomado el resto de Europa.
Ustedes
dicen que se han visto obligados.
¿Y en Alemania, Inglaterra, Francia o Italia?
¿También se han visto obligados a tomar estas medidas?
Al igual que el gobierno de España, han decidido hacerlo así porque los efectos de la crisis son globales, traspasan fronteras y no hacerlo
restaría eficacia a las medidas.
No se impone nada, se adoptan medidas conjuntas,
conjuntamente con las comunidades autónomas y el resto de países de la Unión Europea, deciden aplicar de manera conjunta y coordinada para que sean
eficaces.
Sí, hagan
triqui, triqui, triquitá.
 (Veus) (Aplaudiments)

La canciller alemana Angela Merkel anunció un duro plan de ajuste en su país, un plan que incluye -a ver si le suena, porque creo que Angela Merkel es también del Partido Popular, un partido afín al vuestro-: (veus) recorte de ayudas a las familias, eliminación de ayuda por nacimiento de hijos y de la ayuda a las madres solas, y eliminación de ciertas subvenciones para los parados de larga duración; supresión de 15.
000 empleos en la administración y reducción de un 2,5% de los sueldos de los empleados públicos; reducción de 40.
000 efectivos de las fuerzas armadas.
Y en el Reino Unido, igual, y en
Francia, Italia.
.
.
por no.
.
.
, porque no me da tiempo.
Y, además, también hay que recordar que Angela Merkel ya tuvo un recorte anterior, congeló las pensiones.
No ponga cara de sorpresa, que debe estar informado, usted,
también.

Esto demuestra que gobiernos europeos liderados por partidos afines al Partido
Popular sí actúan con responsabilidad y han adoptado y anunciado, como en España, medidas duras, pero necesarias, para ajustar el déficit.

Entonces, ¿por qué Rajoy y el PP actúan de esta manera, criticando al Partido Socialista en el gobierno?
Porque son
unos irresponsables, (remors) ¡porque son unos desleales por no aprobar el real decreto ley!
, (aplaudiments) como lo han hecho los compañeros en el resto de Europa.
Ustedes están siendo cuestionados dentro y fuera de sus propias filas; ven en la crisis un
arma para apuntalarse, para desgastar al gobierno.
.
.
, que sólo les importa las elecciones, haciendo en este parlamento oposición al gobierno central.

El PP, ustedes, siguen a la suya, están alejados de la realidad económica y del contexto internacional que nos rodea.
¡Qué felices!
Aquí no pasa nada, ¿verdad?
Pues, sí señores, aquí sí que pasa, y todo, fruto de sus políticas especulativas, de su endeudamiento desmesurado y de su mala forma de
gobernar.
Ustedes sigan con su discurso producto de una estrategia político electoral; un discurso incoherente, demagógico, falto de rigor y, lo que es peor, dañino para la defensa para los intereses de España.

¿Por qué no lo dicen?
, ¿por qué no dicen que en el resto de Europa también se toman?
Porque no les interesan las medidas, no les interesa que los
ciudadanos sepan que es cosa de toda la Unión Europea y de todos países, (remors) sino que les interesa que sea cosa de Zapatero, «eso es una cosa de Zapatero, que le dado por ahí».
Pues no, los ciudadanos no pueden ser manipulados de esta manera, como ustedes
lo están haciendo.
Somos un partido y un gobierno responsable que pone el interés del país y de la Comunidad Valenciana por encima de cualquier interés político o partidista.

Y, como ya no puedo seguir más, solamente una pregunta más: me gustaría que me explicaran dónde va a ir destinado el ahorro del recorte; si va a ir destinado a la política de despilfarro que nos tienen acostumbrados, señores del PP.
(Aplaudiments)

Y solamente para terminar.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.

La senyora Huesca Rodríguez:

.
.
.
que nadie.
.
.
, -dos segundos-.
.
.

La senyora presidenta:

.
.
.
muchas gracias, señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

.
.
.
que nadie tenga ninguna duda, que si para un partido político resulta especialmente doloroso.
.
.

La senyora presidenta:

Señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

.
.
.
los recortes, es para el Partido Socialista.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Augusto Asencio, para el tuno de réplica, para finalizar.

El senyor Asencio Adsuar:

Muchas gracias, señora presidenta.

Sinceramente, esperaba que la responsable máxima de asuntos económicos del Partido Socialista en un tema tan importante como el de hoy estuviera.
Seguramente.
.
.
(veus) seguramente, seguramente.
.
.
(remors) no hay fuerza para estar hoy aquí, no hay fuerza para estar hoy aquí.

Dicho eso, dicho eso, contestaré a la ilustre diputada, que ha hecho el meritorio esfuerzo de pasar la capa para
que no se vea la no asistencia de otros, quiero decir lo siguiente.

En primer lugar, desde luego, no se puede decir que, en el año 1996, el Partido Popular hubiera heredado una posición económica ventajosa.
Yo eso no lo he leído en ningún sitio, «en bonanza económica».
Sinceramente, decir que se hizo una congelación a los funcionarios por el Partido Popular, en el año 1996, en una época de bonanza económica.
.
.
Era muy joven la señora diputada y seguramente no se acordará, pero los que sí que nos acordamos, era una época mala, muy mala, la peor que tuvimos descontando ésta.

Dicho esto, y con los mismos protagonistas, ustedes, al frente de la nación, dicho esto, en cuanto al tema de que nunca nos hemos preocupado por las
pensiones, que nunca hemos hecho nada.
.
.
Mire, las pensiones.
.
.
, el fondo de reserva lo creó el Partido Popular, (veus) siendo secretario de estado de pensiones el señor Gerardo Camps, (aplaudiments) lo creó, separando las fuentes de financiación pública para que la Seguridad Social no financiara el gasto corriente o de inversión del estado y para que los futuros pensionistas no vieran una caja común en la que el gobernante de turno podía meter la mano de lo que cotizaban las personas, para que en el futuro ese
dinero respondiera realmente de las pensiones, y no de las contingencias
concretas o del día a día de cada gobierno, lo creó el Partido Popular.

Le tengo que decir, además, que en cuanto al tema de pensiones, si alguien lo puso en riesgo fue su
gobierno.
El señor Solbes pidió a los españoles que comenzaran a suscribir un plan privado.
Y es más, vuelven ustedes a los mismos vicios: el señor Corbacho, hace tres meses, salió en todas las portadas económicas de la prensa española en que él tenía un plan de pensiones y que recomendaba lo mismo.
Es que ustedes tienen los
mismos tics, ustedes intentan apartarse de lo que han hecho, pero cada vez que
vuelven, hacen lo mismo y comenten los mismos errores.

Miren, no han regalado nada ustedes a los autónomos, porque con la candidez con la que usted ha explicado las cosas, como un
cuento, estábamos creyéndonos lo que nos decía.
Pero, mire, los autónomos, lo que van a recibir es lo que van a pagar.
Ustedes han modificado las
bases de cotización y, por lo tanto, dan un derecho, que a todos nos ha parecido bien, algo que
hemos votado también, pero que no ha sido nada graciable: contribuyen los autónomos pagando más para poder recibir, después, en la pensión, más.
(Aplaudiments) Por lo tanto, no han regalado ustedes nada.

Y, miren, hablan ustedes de que han dado no sé cuántas cosas y tal.
.
.
y, bueno, y hablan de la deuda.
Le tengo que decir que es falso lo que usted
está hablando en cuanto a la deuda.
La Comunidad Valenciana, y está publicado en prensa, es la única.
.
.
, la que más recortó la deuda, en la deuda viva (veus) que tenía en el trimestre el año pasado, está publicado en prensa, ¡203 millones de euros!

Pero, es más, le digo lo siguiente: además de que está haciendo un esfuerzo importante de frenar la deuda, además de que Standard and Poor's dice que el escenario es bueno a corto plazo porque hay liquidez y dice que, a
partir del año 2012, el crecimiento del 3% de ingresos logrará controlar el gasto corriente y sufrirá menos presiones demográficas y, por lo tanto, el informe sigue siendo muy positivo para el
endeudamiento de la Comunidad Valenciana, digan ustedes lo que digan, la
realidad es que este gobierno está haciendo esfuerzos que no hace nadie, porque somos.
.
.
, el octavo en pagos, y está publicado con fuentes del propio Ministerio de Hacienda y de otros estudios, -le puedo enseñar los medios de comunicación económicos donde está publicado- somos la octava comunidad en cuanto a período de tardanza en el pago -de los que menos, de los que menos-, aunque ustedes se hinchen aquí a decir de que no pagamos; pero hay comunidades como Cantabria, Castilla-León, Andalucía, Aragón, Castilla-La Mancha, que van todas por delante de nosotros en impagos.
Estamos
prácticamente por la media.
Y, por lo tanto, ustedes, aquí, a lo único que vienen es a confundir, a enredar y a.
.
.
confundir a todos.

Y le digo una cosa, señora diputada: habla usted de que hicieron tanto, no más cuánto, cuánto dieron, etcétera, etcétera, etcétera.
Mi suegra siempre dice una cosa: para no bajar, no subir.
Y cuando ustedes
hacen subidas demagógicas, y cuando ustedes prometen y dicen y cuando ustedes lo hacen porque el «buenismo» es lo que les caracteriza, y ustedes, con esa imagen de Bambi, se han dedicado
a colocar en el mercado político lo que han venido colocando; cuando llega la hora de pagar, ¡las cuentas no han salido!
Y ahora está el déficit, el agujero, y ahora hay que pagarlo de la manera más arbitraria, de la manera más insolidaria y con los agravios comparativos que nunca hemos tenido en España.

Muchas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Huesca, para finalizar este turno de réplica, y antes de proceder a la votación.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

Señor Asencio, no ofende quien quiere, sino quien puede, y usted, que tiene ya
muchos años, debería de saberlo.

Dice que nosotros propusimos privatizar las pensiones.
El PP propuso privatizar
las pensiones en la campaña electoral de 2008.
El fichaje estrella de Rajoy, Manuel Pizarro, propuso la
privatización de las pensiones y calificó de «regalito» la deducción de los 400 euros del IRPF propuesta por el gobierno.
Es decir, si Rajoy
hubiese ganado aquellas elecciones, las pensiones serían hoy privadas.
(Aplaudiments) Además, el PP se posicionó en contra de la subida de pensiones el 7 de septiembre del año 2008.
La señora Dolores Cospedal ya lo dijo bien claro.

Bueno, vamos a ver.
Lo que el Gobierno de España le pedía al PP y al resto de los grupos políticos no era que se compartieran con él la responsabilidad y el coste político de adoptar estas medidas que asume íntegramente.
Lo que estaba pidiéndoles es que ayudara a enviar un mensaje de confianza a la sociedad española y a los mercados financieros sobre la decisión y la capacidad de España para salir de esta crisis sin precedentes.
Lo que estaba pidiéndoles es que asuman el compromiso de austeridad y ahorro en aquellas
comunidades autónomas y ayuntamientos donde tienen la responsabilidad de gobierno.

El PP perdió la oportunidad de hacer una oposición constructiva que ayude a su país y, de nuevo, ha optado por el único objetivo que tienen claro: el horizonte de las elecciones.
¡La situación en que llegue España les da igual!
, ¡les da igual!
A nosotros no nos da igual; no nos da igual la deuda desmesurada
de nuestra comunidad; no nos da igual el deplorable estado de los servicios públicos, no nos da igual.
Nosotros siempre hemos (inintel·ligible) .
.
.
por estar al lado de los más desfavorecidos y de la sociedad valenciana.
Nosotros haremos un gesto de
responsabilidad y lealtad institucional hoy, cosa que desgraciadamente el PP no
puede decir.
Es lamentable.

Y le vuelvo a decir que las próximas elecciones el pueblo valenciano, los ciudadanos de esta comunidad van a
propiciar un cambio de gobierno.
En las próximas elecciones van a perder su feudo y volverá la democracia real en esta comunidad.
(Veus) Y éste no es el momento de la demagogia, de las frases fáciles, de hablar por hablar; es el momento del acuerdo, del rigor económico, de la austeridad y de no dar un paso atrás en el mantenimiento del estado de bienestar.

Esperaba de usted mayor rigor en su intervención.
Por lo que he podido escuchar, es todo el ideario populista, y no
precisamente del pueblo, sino del Partido Popular, un discurso adoctrinado.
Usted sube a la tribuna y menosprecia el alcance de la crisis económica, poniendo como único responsable al presidente del gobierno.

Señor Asencio, el estado de las comunidades autónomas significa algo, significa que este país es plural; significa que las comunidades autónomas donde ustedes gobiernan también tienen su responsabilidad.
¿Se ha dado cuenta de que vivimos en un estado autonómico?
¿Se ha dado cuenta de que existen comunidades autónomas gobernadas por ustedes o ayuntamientos también gobernados por ustedes que no aplican sus propios consejos?
Ustedes piden
austeridad y que eliminen ministerios.
¿No saben ustedes que la señora Aguirre en la Comunidad Autónoma de Madrid ha pasado de 728 a 1.
521 puestos de libre designación?
¿No saben ustedes que Murcia ha duplicado el número de empresas y organismos públicos?
¿No saben ustedes que aquí en Valencia el gasto de personal supera el 39% frente a la media del 24% que
tiene el resto de España?
(Aplaudiments) O las tres vicepresidencias que tiene su gobierno.

Después de las críticas vertidas contra la subida del IVA, por cierto, aprobada ya en los
prepuestos generales de 2010, ¿estarían dispuestas las comunidades y los ayuntamientos gobernados por el PP a
devolverle al estado la financiación que recibe en consecuencia de la subida del IVA?
(Veus) Porque esas voces que piden rectificación de la política económica del gobierno, esas voces que llaman a la rebelión a las comunidades autónomas que ejercitan la insumisión fiscal con respecto a la subida del IVA aprobada en los presupuestos generales
del estado, esas voces que alertan a los ciudadanos de que se está poniendo en peligro su poder adquisitivo son las mismas voces que vivieron a
espaldas de la burbuja inmobiliaria, que no explicaron a los ciudadanos las
ventajas y desventajas de endeudarse, que no arriman el hombro, teniendo
competencias en políticas activas de empleo en sus comunidades autónomas.
Por eso les pido que ejerzan su responsabilidad allí donde gobiernan también y no vengan aquí con demagogias.

En definitiva, solamente están ustedes interesados en sacar provecho de una crisis que necesita medidas
valientes, y abordarlas según las circunstancias y los momentos.
Y eso es lo que está haciendo el gobierno socialista, y ustedes no, desgraciadamente.

Ya les vuelvo a repetir que nosotros, desde luego, nuestro partido no se siente
orgulloso, es al que más dolor le producen estas medidas, pero hay que hacerlo por responsabilidad y
lealtad institucional; cosa que ustedes, en su desvergüenza y su irresponsabilidad.
.
.
(remors) desvergüenza e irresponsabilidad, no están haciendo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Les recuerdo que los votos favorables se entenderán favorables a la convalidación y los negativos, a la derogación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; votos en contra, 7.
Por lo que se entiende, el decreto
ley, convalidado.

Y ahora esta presidencia pregunta a los grupos parlamentarios si algún grupo solicita que se tramite como proyecto de ley.
Bueno, el decreto ley
queda convalidado y se comunicará al Consell.

Projecte de llei, de La Generalitat, reguladora de l'estatut de les persones cooperants valencianes (RE número 59.
365.
BOC número 233).
Esmena a la totalitat presentada per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 63.
630, BOC número 238)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que es debate de totalidad del Proyecto de ley reguladora del estatuto de las
personas cooperantes valencianas.
Enmienda a la totalidad, presentada por la
Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Tiene la palabra para la presentación del proyecto de ley por el Consell, el síndico del Grupo Parlamentario Popular y honorable conseller señor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Honorables consellers.

Representantes de las entidades y asociaciones que trabajan en la cooperación al desarrollo que hoy nos acompañan.

Señoras y señores diputados.

Comparezco en esta cámara para presentar el Proyecto de ley de La Generalitat reguladora del estatuto
de las personas cooperantes valencianas.
Un proyecto de ley necesario,
equilibrado y que responde a demandas concretas del mundo de la cooperación.

Esta norma aporta importantes novedades en el catálogo de derechos y prestaciones de las personas cooperantes, además de mejorar de una manera especial y significativa la regulación estatal contenida en el Estatuto de cooperantes que se aprobó por Real decreto del 28 de abril del año 2006.

Se trata de una norma legal destinada a fortalecer y consolidar derechos de las
personas que trabajan por conseguir un mundo más justo, con independencia de sus convicciones y creencias.

Se trata de una ley para las personas que han hecho de la erradicación de la pobreza uno de sus objetivos.

La cooperación al desarrollo es un muy buen reflejo de la evolución y del cambio que España ha experimentado en los últimos años.

La Comunidad Valenciana es una de las primeras comunidades autónomas en desarrollar acciones de cooperación, incluso antes de que nuestro vigente estatuto de autonomía estableciera el compromiso que la Comunidad Valenciana tiene con la erradicación de la pobreza en el mundo.
Un estatuto que señala claramente que los poderes públicos valencianos velarán por fomentar la paz, la solidaridad, la tolerancia, el respeto a los derechos
humanos y la cooperación al desarrollo como fin último para erradicar la pobreza.

La política de cooperación al desarrollo en la Comunidad Valenciana ha evolucionado profundamente.
Hemos
de decir que ha experimentado intensos cambios, tanto de nivel cualitativo como
de nivel cuantitativo.

Nos encontramos en una nueva fase.
Esta nueva fase de la cooperación valenciana, impulsado desde la Conselleria de Solidaridad y Ciudadanía, se ha materializado en un nuevo marco jurídico coordinado y consensuado que ha convertido a la cooperación al desarrollo en uno de los compromisos ineludibles del gobierno valenciano y
sobre todo en la expresión de la solidaridad del pueblo valenciano.

Y en este marco, no por faltar la atención que merecen los principales actores de la cooperación valenciana al desarrollo, es donde hemos encontrado precisamente el centrar la
atención que se merecen estas personas que de una forma desinteresada y altruista
trabajan al servicio de los demás.

La piedra angular del sistema valenciano de cooperación es la Ley de 9 de febrero de 2007, de La Generalitat, de cooperación al desarrollo de nuestra comunidad.

Hemos desplegado y constituido todos los órganos de coordinación y asesoramiento previstos en esta ley y hemos dotado la cooperación valenciana de envergadura, de prestigio y reputación que merece.
Una ley traída a estas Cortes por el Partido Popular y una ley presentada en su día por la actual diputada del Grupo Parlamentario Popular, Gema Amor.

Desde el año 1996 hasta la actual legislatura, la ayuda valenciana al desarrollo ha
aumentado en un 150%, la cual cosa en términos absolutos se traduce en el financiamiento de más de dos mil proyectos en 43 países, que han hecho posible que más de ocho millones de personas en el mundo mejoren sus condiciones de vida.
Se
trata del crecimiento más grande en la historia de la cooperación valenciana, tanto en términos absolutos como relativos.
Nunca en nuestra historia democrática ningún gobierno ha hecho el esfuerzo cuantitativo y cualitativo al que acabo de hacer
referencia.
Y es un orgullo para la sociedad valenciana y es un orgullo para el
gobierno que le representa estar, como les he dicho, haciendo cooperación al desarrollo en 43 países en todos los continentes.

Hemos pasado de una política de ayuda a una política de desarrollo a través de la creación del sistema integral de cooperación.
Y el proyecto que hoy les presento pretende abonar la doble labor de
centenares de personas valencianas cooperantes y misioneras que desinteresada y
altruistamente coadyuvan para conseguir un mundo más justo y solidario.
Porque la cooperación se hace desde el compromiso personal, pero los instrumentos para llevarla
adelante y los objetivos que tienen que cumplirse son diversos.

Esta nova llei es compon de 14 articles, estructurats en 6 capítols i les corresponents disposicions addicionals transitòries i finals.

El capítol I recull les disposicions generals de la llei en les quals s'especifica l'objecte, els subjectes i el seu àmbit d'aplicació, destacant el caràcter especial i complementari d'esta norma respecte del marc general estatal.

El capítol II, titulat «De les persones cooperants valencianes», contempla els drets i les prestacions reconegudes, tant a estes persones com a
la seua família.
Entre les prestacions previstes, destaquen les ajudes econòmiques destinades a sufragar els gastos del primer viatge d'anada al lloc de destí i del de tornada a la comunitat, com també els gastos de viatge d'algun familiar cada cinc anys.

El capítol III recull l'obligació de subscriure el contracte o acord complementari de destí entre les persones cooperants i la gent de la cooperació internacional valenciana.

I, com a novetat, els capítols IV i V inclouen la protecció de dos col·lectius, no previst en la normativa estatal, com són els missioners de qualsevol confessió i els voluntaris.

Es reconeix d'esta manera la important contribució d'estos col·lectius al desenrotllament dels països estructuralment empobrits i equipara els seus drets, així com els deures i les prestacions als de la resta de les persones cooperants
valencianes.

L'últim capítol, el capítol VI, es dedica a la creació del registre autonòmic de les persones cooperants valencianes, que té caràcter públic i constituïx la condició sine qua non perquè els beneficiaris d'esta llei puguen ser receptors de les mesures que ací se recullen.

En definitiva, senyories, l'estatut de les persones cooperants valencianes perseguix un triple objectiu:

En primer lloc, la seua aprovació es traduirà en una major promoció, reconeixement i foment de l'encomiable labor que realitzen les persones cooperants de la comunitat.

En segon lloc, recull un nou elenc de garanties i incentius d'àmbit autonòmic en els plans personal, familiar, professional i formatiu, a fi d'estimular la labor altruista.

I, finalment, l'estatut reconeix la tasca duta a terme per centenars de persones voluntàries o missioneres que, vinculades a una organització, a l'església catòlica o a qualsevol altra confessió religiosa, dediquen part del seu temps lliure o tota la seua vida a aconseguir
un món més just.

Y para garantizar la mejor consecución de estos fines, el Proyecto de ley reguladora del estatuto del cooperante, que
hoy tengo el honor de presentar, es el resultado de un proceso concertado de
colaboración, transparencia y diálogo con los agentes protagonistas de la cooperación al desarrollo.
Un consenso al cual espero que se sumen todos los grupos
parlamentarios en esta cámara.

Además, este proyecto de ley cuenta con el informe favorable del Consejo Valenciano
de Cooperación al Desarrollo, principal órgano de diálogo y debate en el que están representadas las organizaciones no gubernamentales, que adoptó por unanimidad en su sesión celebrada el día 4 de febrero de 2010, prestar el apoyo a este texto.

Igualmente, también tiene el respaldo legal, unánime, del Comité Económico y Social, del que forman parte, entre otros agentes, los sindicatos UGT y
Comisiones Obreras, que «considera -leo literalmente- positiva la tramitación de esta ley por ser pionera en el ámbito autonómico español».

Estoy plenamente convencido de que si los señores diputados así lo estiman oportuno y en el trámite parlamentario se puede mejorar y recoger aquellas sugerencias o propuestas
encaminadas a mejorar el contenido de esta ley, se va a ampliar el abanico de
medidas sociales, familiares, personales y profesionales recogidas en este
estatuto, y que facilitarán en un futuro próximo que centenares de cooperantes, misioneros y voluntarios puedan dedicarse a
ayudar a otros y contribuir así a la consecución de un modelo de sociedad más comprometida y más solidaria.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A este projecte de llei s'ha presentat una esmena de totalitat que demana la devolució, per part de l'Agrupació de Diputats No Adscrits.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

La Llei de 1998, de cooperació internacional, va manar l'elaboració d'un estatut del cooperant de l'estat espanyol en el termini d'un any.
Quatre anys després, en el 2002, el Congrés dels Diputats va aprovar una moció on s'instava al govern que a la major brevetat possible presentara un projecte de
llei regulador de l'estatut del cooperant.
En ell havien de contemplar-se les problemàtiques específiques de totes les persones que se dediquen a la cooperació internacional i a l'acció humanitària.
Però açò no va ser possible fins al primer govern de Zapatero, ja en l'any 2006.
Estic parlant que de l'any 1998, era l'obligació, i que fins 2006 a l'estat espanyol no vam tindre l'estatut del cooperant.

El Partit Popular quan va governar a l'estat espanyol va passar olímpicament de fer l'estatut del cooperant durant dos legislatures.
Per això ara ens sorprén que, ara que per fi tenim un marc clar, que busca l'estabilitat, la seguretat, la no-discriminació i garanties en l'àmbit de la protecció social, laboral i fiscal i el foment de l'activitat de la cooperació internacional, ara apareguen vostés amb un projecte de llei autonòmic que en res contribuïx a millorar una figura del cooperant ja desenvolupada legalment en drets i
obligacions de compliment obligatori a tot l'estat.

Nosaltres no estem en contra, evidentment, de tindre normes i lleis de caràcter autonòmic.
Ben al contrari, hem sigut lluitadors i lluitadores pel dret d'autonomia.
Ara bé, només si aquestes lleis aporten coses noves, aporten coses positives i ens serveixen
per avançar, perquè si no, al final, aquestes lleis només serveixen per a fer-se la foto del conseller de torn.

Hi ha altres lleis més urgents, molt més urgents, i que sí que necessiten d'un desenvolupament autonòmic, i que així ho recomana el mateix legislador estatal, perquè s'han deixat amplis marges a la concreció en el marc autonòmic per a no interferir en els marcs competencials.
I citaré un sol exemple que vostés, el Partit Popular, s'han negat sempre que ho hem sol·licitat des d'Esquerra Unida, que és la Llei de la memòria històrica al País Valencià.
D'aquesta sí que no volen fer el desenvolupament autonòmic, veritat?
Bé.

En aquest cas, l'estatut de les persones cooperants valencianes que se'ns presenta s'ha de dir que no aporta absolutament res que no siga ja d'obligat compliment estatal, no hi ha res nou.

La llei de l'estatut de les persones cooperants del País Valencià afegix una diferència, això sí, important sobre el marc normatiu de compliment obligatori de l'Estatut del cooperant estatal, que el Partit Popular, per cert, no va tindre
voluntat política de desenvolupar durant el govern d'Aznar.
I aquesta diferència que té és absolutament negativa.
Parle de la reiterada apel·lació a la condició de valencians i valencianes com a requisit.
Açò no té cap sentit i a més resultaria discriminatori si es complira la literalitat d'exigir la condició política de valencians i valencianes que posen vostés com a requisit.

A vore, són les ONG les que han d'estar acreditades com a valencianes, val?
Les ONG, no les persones.
Perquè, a vore, si una d'aquestes ONG està realitzant un projecte al finançament de La Generalitat i una de les persones que treballen en eixe projecte no
té en el moment de la seua contractació aquesta condició de valencià o valenciana, requerida per aquesta llei que es proposa, què passa?
Que quedaria exclosa dels pretesos beneficis que aconseguix aquesta
llei?
Doncs mire, no, no quedaria exclosa perquè té la mateixa cobertura per l'obligatorietat de la llei estatal, perquè no pot haver discriminació entre els ciutadans de l'estat.

Per tant, què és el que es proposa amb aquest avantprojecte de llei?
Què volen què fem?
Que elucubrem sobre l'absurd?
Que elucubrem sobre el no-res?
Perquè açò és un no-res aquest projecte de llei.

L'única novetat que aporta és una atípica figura de missioner cooperant que, o bé és redundant o bé és una ficció, i per la qual, segons la qual, els valencians i valencianes amb vincle
institucional amb qualsevol comunitat religiosa inscrita en el registre del
ministeri podran acollir-se a tots els beneficis arreplegats en la present
llei, amb la sola condició d'inscriure's en el registre de cooperants autonòmics.

És una injustificable redundància, inútil, a la qual no trobem cap explicació, excepte els intricats mecanismes clientelars que el conseller Blasco establix
a través de la seua atípica també conselleria.

Que quede clar que avui en dia la condició de religiós o religiosa no és excloent de la figura de cooperant o de la figura de voluntari o voluntària.
Totes les persones vinculades a qualsevol església que vagen a realitzar funcions de cooperació ja poden, ara per ara, registrar-se en qualsevol de les dos figures, o bé cooperants o bé voluntaris, i tindre els mateixos drets.
I de fet, és que ja ho fan, és que aquestes persones ja participen en projectes de cooperació a través de les seues ONG o de les ONG en què ells participen i fan projectes de cooperació amb elles.

Igual podem citar-los religiosos o religioses que també han fet.
.
.
ho han fet amb ONG laiques, i també tenen la condició de cooperants.

Per tant, a mi m'agradaria que explicaren què volen, a què es referixen en aquest capítol IV, dels missioners i missioneres valencianes, que a més és l'únic punt nou d'aquest projecte de llei.

Mire, religiosos, religioses, laics, laiques.
.
.
.
tots i totes les que acudixen
a treballar com a cooperants tenen ja un marc de drets i obligacions de
compliment obligatori en tot l'estat i en igualtat de condicions.

Per tant, és absurd posar que ací ara els missioners van a ser cooperants.
Si ho són, ja ho són, independentment d'aquesta llei; i si no, no ho són.

Per tant, a mi m'agradaria saber per què cal legislar sobre coses que són òbvies i que, a més, ja existeixen.
M'agradaria saber quin sentit té aquest capítol.
Potser -no sé- que la intenció del conseller Blasco fóra simplement el reconeixement de la meritòria labor de les persones missioneres vinculades a qualsevol religió, podria ser, però, evidentment, per açò no fa falta una llei.
I jo crec que vosté ho sap.

I a més, resulta que la majoria de valencians i valencianes en eixa situació són persones de l'església catòlica, i l'església catòlica ja té un concordat que els dóna protecció en el cas que no estiguen vinculats a treballs de cooperació.
És a dir, si són missioners i són cooperants, ja són cooperants; i si són missioners i no són cooperants, tenen el concordat que ja els dóna eixa protecció.

Explique-m'ho, senyor conseller.
És que igual a la millor el que vosté pretén és revisar el concordat i deixar-los només en esta protecció?
Podria ser?
Conte-nos-ho.
O igual el que pretén és estendre el concordat a totes les religions.
Estaria bé a la millor, no ho sé.

Jo crec que nosaltres no estaríem d'acord, però podría contar-nos què passa i per què s'ha presentat aquest capítol en aquest projecte de llei, perquè si no mos ho expliquen, només, nosaltres des d'Esquerra Unida, només trobem una explicació.
I l'explicació és molt clara, i és una altra volta la motivació propagandística d'aquesta conselleria, com, per exemple, el cas de l'1% en les ajudes a les ONGD.
Propaganda, més propaganda és el que té aquesta conselleria i cada volta menys solidaritat i menys ciutadania.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra.
.
.
(Pausa i veus) Tiene la palabra la señora Iranzo.

Cuando quiera.

La senyora Iranzo Martín:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Quiero, en primer lugar, saludar.
.
.
, he visto a todos los representantes de las
ONG protagonistas en primeras personas de este debate que han venido a acompañarnos.
Un saludo muy especial para ellas.

Y quiero también, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, señor conseller, felicitarle por la presentación de este proyecto de ley y por la oportunidad del momento de hacerlo.

También le quería decir a usted, señora Albiol, que esto lo va a debatir conmigo.
Entonces, le rogaría que las preguntas.
.
.
, voy a intentar contestárselas lo mejor que pueda.

En primer lugar, le voy a explicar que yo creo y el Grupo Parlamentario Popular
creemos que hay que resaltar la importancia del proyecto de ley y la
oportunidad que supone para la sociedad valenciana, porque es algo importante
para la sociedad poner en marcha una ley que apoye, incentive y clarifique la
actividad solidaria de nuestros cooperantes, los cooperantes valencianos.

Porque, además, esta actitud, si usted se va al refranero -yo creo que ya la recoge-, hay un refrán muy conocido por todos: es de bien nacidos ser agradecidos.
Y nuestra sociedad
tiene hoy la oportunidad, a través de este proyecto de ley, de contar con una ley que concrete, complemente y
desarrolle los aspectos recogidos en la normativa estatal, apoyando a los
cooperantes valencianos, estimulando su espíritu solidario y mejorando sus derechos sociales y familiares.
(Aplaudiments)

Este es precisamente un proyecto de ley por eso, porque lo que pretende es
dignificar, facilitar y mejorar la situación de los cooperantes valencianos.
Y por ello, se ha considerado que lo oportuno
es una ley.

Pero es que, además, hay que decir que es absolutamente normal que las normas que regulen los
estatutos referidos a derechos colectivos tengan rango de ley y no sean reales
decretos.

Pero es que, además, un proyecto de ley de una ley tan importante como esta, lo que permite es que
se debata, se discuta en el ámbito de las Cortes Valencianas, máximo órgano de representación de nuestro pueblo, y que permita la intervención, la discusión y el consenso entre todos los grupos políticos.
Y eso, a nuestro juicio, es importante.
Ya les ha manifestado el conseller que sería bueno alcanzar el consenso entre todos en un tema muy importante.

Yo creo que hasta ahora le he dado razones que por sí solas serían suficientes para que ustedes apoyaran este proyecto de ley, pero, si quiere,
le puedo dar alguna más, que creo que va a ser definitiva.
Y es que, señora Albiol, este proyecto de ley responde a una clara reivindicación del sector.

Luego, por todo lo que he dicho hasta el momento, creo que no sería conveniente que ustedes mantuvieran su enmienda a la totalidad.
Esto -y se lo digo con sinceridad- creo que es lo que no sería oportuno en este momento, porque, además, si retiraran en este momento la enmienda a la totalidad, lo que podrían es seguir discutiendo y consensuando con los demás grupos políticos.

Quiero decir, y lo digo con orgullo, que hoy, como representantes políticos de nuestra sociedad, tenemos una gran ocasión, la ocasión de tramitar un proyecto de ley que reconoce derechos a los cooperantes
valencianos, que les permite que su trabajo no sea una carga excesiva para su
familia directa, cónyuge, pareja o hijos.
Porque en este proyecto de ley, y como le decía, atendiendo a la petición de las personas cooperantes valencianas, se contemplan prestaciones hacia las
familias de los cooperantes, familias que, con pena, habían sido olvidadas en el real decreto de abril de 2006 que recoge el estatuto del
cooperante.

Tenemos la oportunidad, señorías, de procurarles, además, una mejor formación, cualificándoles en sus tarea a través de cursos especializados, becas.
.
.
Y, además, tenemos la oportunidad de facilitarles también que cuando regresen al final de su trabajo, puedan reintegrarse en las mejores
condiciones.

Esto y no otra cosa es lo que regula este proyecto de ley, señorías, adaptando el Estatuto del cooperante a la realidad concreta de nuestra
comunidad, la Comunidad Valenciana.
Un proyecto de ley que, como ya se refiere
en su preámbulo, en su exposición de motivos, y que ha dicho también el conseller, trata de cumplir tres objetivos claros: la concreción en la implementación de los incentivos y garantías previstos en las disposiciones legales de ámbito estatal, la puesta en marcha de nuevas garantías e incentivos de ámbito autonómico tanto en los personal como familiar, profesional y formativo y el
reconocimiento a la meritoria tarea de cooperación de las personas misioneras y de las voluntarias.

Esta norma autonómica trata de reconocer la labor que realizan todos los colectivos en la seria e
importante misión internacional de cooperación, garantizando a todos los mismos derechos y prestaciones.

Esto es justicia social, señora Albiol, y la sociedad civil valenciana del siglo XXI así lo reclama.
Una sociedad justa es la que reconoce los valores de todos sus
individuos, de todos, sin distinción de creencias u opiniones.
Y esto, precisamente esto, es lo que pretende esta
ley: reconocer el trabajo de cooperación bien hecho, estimularlo y, en lo posible, potenciarlo.

Por ello, señora Albiol, le anuncio que el Grupo Parlamentario Popular va a votar en contra
de su enmienda a la totalidad, porque si no lo hiciéramos, si no votáramos en contra, perderíamos la oportunidad y el momento de apoyar todavía más a aquellos que dedican su vida a apoyar a otros.

Y le invito nuevamente, le invito con cariño, a que reconsideren su postura y colaboren con todos, consensuando esta ley,
que, sin duda, estoy absolutamente convencida, como así lo está todo mi grupo, va a ser una ley tremendamente gratificante para nuestra
comunidad.

Nuevamente felicitarle, señor conseller.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno de réplica.

La senyora Albiol Guzmán:

«Es de bien nacidos ser agradecidos.
» Veig, senyora Iranzo, que està deprenent molt i molt bé del seu portaveu i del conseller Blasco.
«Agradecidos», perquè vostés no volen ciutadans i ciutadanes.
Vostés volen persones agraïts i agraïdes, vostés volen votos agradecidos, vostés volen clientelisme.

Però li assegure que amb aquest projecte de llei no ho aconseguiran, perquè el món de les organitzacions no governamentals de desenvolupament i dels cooperants
tenen molt clar quins són els seus drets i no es venen per aquestes coses, evidentment, perquè tenen molta ètica.

La Conselleria de Solidaritat i Ciutadania és una conselleria sense a penes pressupost.
Cal recordar com, per exemple, el
tema del 0,7 ha passat al 0,2% en aquest exercici.
El Consell ja va crear en el
seu moment aquesta conselleria amb l'única voluntat que fóra la conselleria de la propaganda i de l'intent d'instrumentalitzar determinades xarxes socials en benefici electoral del Partit
Popular.

Ja són diverses les lleis que s'han tret en aquest sentit, i aquesta n'és una més.
Una llei que no té absolutament res nou.
Jo no sé què és el que pretenien amb aquesta llei, però, és clar, millorar la cooperació internacional del País Valencià, no.
Explique'm vosté què n'hi ha de nou, quins drets nous n'hi han amb aquesta llei.
Perquè jo l'únic nou que trobe és el tema de convertir els missioners, a tots els missioners, en cooperants,
quan açò ja he explicat abans que o bé no és veritat o bé és una qüestió que ja existix, i que si són cooperants, ja tenen la seua condició de cooperants.
És l'únic nou que n'hi ha.

Però, a més, és que jo estic convençuda que l'ètica cristina d'aquestes persones els impediria acceptar beneficis que eixiren dels pressupostos
de cooperació, ja més que insuficients i, com ja he dit abans, molt lluny del necessari 0,7.

Aquestes persones, els missioners, tenen un compromís molt major que la conselleria en la lluita enfront de la pobresa, molt major,
un major compromís i molta més ètica, sense ningun dubte.
I no acceptarien vulnerar la definició de cooperant que ja establix la llei estatal ni en benefici seu ni, per
suposat, mai en detriment de l'ajuda pública al desenvolupament.

I no és una llei amb el consens de tot el món, no és una llei amb el consens de la coordinadora d'ONGD.
Serà amb el consens del consell valencià, que, evidentment, com que vostés anomenen la majoria a dit, faltaria més que damunt no els donaren la raó.
Faltaria més!
No parlen de consens quan no té el consens de tot el món, no té el consens de tot el món.

I ja per acabar, perquè no vullc allargar-me més, simplement un consell, un consell: deixen de legislar posant les qüestions celestials per sobre de les terrenals i per sobre del sentit comú.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Para finalizar este turno de réplica, señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Muchas gracias.

Bueno, señora Albiol, yo creo que le he oído en ocasiones a mi compañera decir que aquí lo que ocurre es que hay blasquitis y me parece que es verdad.
Realmente.
.
.
, se lo aseguro.
.
.
(Remors) Blasquitis.
.
.
Sí.

Pero yo le quiero decir a usted una cosa: que entra usted en una contradicción, porque en su primera.
.
.
Ha entrado directamente en una contradicción bastante importante: en su primera parte de la intervención ha dicho que por qué no reconocemos toda esta acción a los voluntarios, sean valencianos o no sean.
.
.
No, a los voluntarios, perdón, no, a los cooperantes, sean valencianos o no sean valencianos.
(Remors) ¡Lo ha dicho usted!
, lo ha dicho usted que no sabe por qué tienen que tener la condición de valencianos.
Bueno, pues, está usted reconociendo implícitamente en esa afirmación que esta ley tiene beneficios, porque, si no, no pedirá usted que se le aplique a ellos.
.
.
Lo ha reconocido.

Y, por otra parte, nos dice que de ninguno de los modos es necesaria esta ley.
Cuando dice usted que no es necesaria esta ley, ¿quiere usted decir que es que no se merecen los cooperantes valencianos que se
den ayudas a sus familias?
, ¿quiero eso decir?
¡Explíqueselo!
Cuando dice usted que no es necesaria esta ley, ¿quiere decir, por ejemplo, que no tienen derecho los cooperantes valencianos a
que se les pague, a sus cónyuges, a sus familias, a sus hijos menores o hijos discapacitados, el viaje de
ida o el viaje de retorno?
Cuando dice usted que esta ley no es necesaria, ¿quiere usted decir que es que no se merecen los cooperantes valencianos que
tengan, por ejemplo, una indemnización en caso de secuestro u otros actos violentos?
Explíqueselo usted, porque, claro, si esto no es necesario, yo no lo puedo entender.
Yo creo
(aplaudiments) que la sociedad valenciana, desde luego, tampoco lo va a entender.

Pero quiero, además, dejarle una cosa bien clara: se cumple el 0,7% reconocido por las propias
ONGD, se cumple en esta comunidad.
Y también quiero añadirle que la sociedad valenciana no entendería en ningún momento que no demos cobertura a nuestros misioneros que realizan labores de
cooperación y a los que son.
.
.
No, es que yo lo entiendo, o sea, usted por una parte
reconoce que esta ley tiene beneficios, (veus) pero por otra parte no quiere que se aplique a quien usted no considera.
Entonces, evidentemente, es que no lo puedo entender.

Pues, mire, la sociedad valenciana, se lo vuelvo a decir, no va a entender que
no demos cobertura a nuestros misioneros que realizan tareas de cooperación y a los que a ellos se refiere explícitamente esta ley, no a los que realizan tareas de evangelización, que eso también se lo quiero dejar claro, es a los cooperantes, que, además, le tengo que decir que como tales cooperantes quedan excluidos en la norma
estatal.
Los nombra como cooperantes, pero luego los excluye: disposición adicional quinta, «cooperantes vinculados a iglesias, confesiones o comunidades religiosas».
(Veus i aplaudiments) Evidentemente, a ellos nos referimos.

Y tengo que decirle también que deje a los misioneros, por otra parte, que se defiendan por sí solos, (veus) porque está aquí diciendo que si los misioneros ya tienen quien les apoye, que ellos mismos
rechazarían esta ley, y también me recuerda, otro refrán, ya que estamos en los refranes, me recuerda un refrán que dice, «cuídeme Dios de los enemigos, que de los amigos ya me.
.
.
», no, «cuídeme yo de los enemigos, (veus) que de los amigos ya me cuidará Dios».
Pues, eso le pasa, porque está usted queriendo decir lo que ellos piensan y, por otra parte, excluyéndoles.

Señora Albiol, también habla usted de un proyecto que se está realizando y que está absolutamente aprobado en el consejo.
En fin, ha utilizado una serie de
argumentos que yo, sinceramente se lo digo, no los puedo entender.
Retire
nuevamente esta enmienda a la totalidad, dé posibilidad.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

La senyora Iranzo Martín:

.
.
.
a que su grupo debata con todos y que esta ley, que es preciosa y que es muy
bonita para nuestra comunidad, cuente también con su apoyo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para fijar posición, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vaja per endavant la salutació als representants de les ONG presents i el nostre reconeixement a la important
tasca que ells desenvolupen i que, d'alguna manera, doncs, també en l'estatut de cooperant voran també reconeguda (inintel·ligible) .
.
.
.

Senyories, jo començaré citant el que és el marc legal que definix, perquè pense que és necessari.
Parlem de la Llei 23/1998, de 7 de juliol, de cooperació internacional al desenvolupament, que és la base.
També tenen de tindre en compte la Llei 6/2007, de 9 de febrer, de La Generalitat, de
la cooperació al desenvolupament de la Comunitat Valenciana.
El tercer seria el Reial decret
519/2006, de 28 d'abril, que establix l'Estatut dels cooperants en l'àmbit de l'estat.
Però jo crec que també tenim de tindre en compte el que és la llei del voluntariat, perquè, precisament, ací s'afegix també el voluntariat dins del concepte de cooperant, i, per tant, pense que és important això.
¿Per què?
.
.
.
I ho dic, perquè intentaré cenyir-me al llarg de tota la intervenció al que és el contingut de la llei.
Si algun dia crec oportú, que crec que sí que és oportú, parlar de les aportacions econòmiques que fa el Consell, demanarem ací la seua compareixença, i amb dades a la mà discutirem del tema.
Ho dic per justificar que no intentaré per cap concepte apartar-me del que diu la llei o del que és el
(inintel·ligible) .
.
.
.

¿I ho dia per què?
Perquè sobretot he buscat les definicions, les definicions que ens dóna este àmbit legal que he citat.
Comencem per la cooperació.
Diu que és el conjunt dels recursos que es posen a disposició dels països en vies de desenvolupament per facilitar i impulsar el progrés econòmic i social i per contribuir a eradicar la pobresa en el món.
Eixe és el primer concepte.

El segon concepte seria el de cooperant.
(Veus) Són aquelles persones que amb una adequada formació o titulació acadèmica oficial uneixen una provada experiència professional i tenen encomanada l'execució d'un determinat projecte en el marc de la cooperació per al desenvolupament.
(Veus)

El tercer concepte, el voluntariat, perquè està diferenciat: conjunt d'activitats d'interés general desenvolupades per persones físiques sempre que no es realitzen en virtut d'una relació laboral, funcionarial, mercantil o qualsevol altra retribuïda.
No he trobat en l'àmbit legal la definició de missioner.
Per tant, ahí tenim ja una primera qüestió, si és una figura que cal definir, no ho està; si simplement l'homologuem al cooperant, seria una altra postura.

Mire, i ho dia també perquè també la definició del voluntari, del voluntariat, dins del voluntariat, en l'àmbit de tal com queda la llei, quedarà confosa, precisament, si creem un registre en el qual tots som cooperants
exactament igual, quan la llei marc es diferencie el que és el voluntariat dels cooperants.
Són qüestions.

Si dic açò, no ho dic per a situar-me en contra de l'estatut, de la llei de l'estatut dels cooperants o de les persones cooperants de la Comunitat Valenciana,
sinó per dir aquelles coses que crec que s'han de clarificar i s'han de millorar.
¿Per què?
Diem que el treball dels cooperants, lògicament, és un treball, com he dit al principi, és imprescindible, és l'únic que porta a unes iniciatives, lògicament, perquè són les persones, són els instruments per a portar iniciatives de cooperació al desenvolupament de qualitat.
I a través de l'estatut tenim d'intentar dignificar les condicions en què duen a terme el seu treball.

Per tant, a través d'ahí, dins d'una visió crítica del que és l'estatut que ens proposen, demanem.
.
.
, i a això arribarem en el seu moment, i, per tant, ja avance, no anem a donar recolzament
a l'esmena a la totalitat, encara que en alguns dels arguments que s'han posat sobre la taula, molts d'ells, sí que coincidim, però considerem que això es pot millorar en el tràmit parlamentari de la llei.
(Remors)

Per tant, crec que clarificar la relació laboral o funcionarial amb l'entitat promotora de l'activitat de cooperació és important.
És important que deixem ben clars els drets de les persones cooperants, no només amb aquelles que existixen ja i que estan expresses en la proposta, sinó què passa en una situació prèvia de desocupació, amb els drets adquirits, tant a nivell de les borses de treball, a nivell de
si estan en l'INEM, l'institut.
.
.
¿Eh?
, de manera de garantir-los que no tinguen penalitzacions.
.
.
(Remors) També garantir d'alguna manera la reinserció laboral a través de la formació i de l'ajuda psicològica.
També, si és un treball.
.
.
, una persona que és treballador de l'administració, quins efectes va a tindre per a poder mantenir això, l'antiguitat, la categoria, les retribucions, el destí, que pense que això, en eixe aspecte, tenen, diguem, llacunes que cal deixar explícites per a afavorir més la persona del cooperant.
(Veus)

I hi han bàsicament uns problemes a solucionar.
El primer.
.
.
, per això dia que coincidia, com a mínim, amb alguna apreciació dels que s'han dit abans, les persones missioneres.
Els missioners, les persones
missioneres, en la llei tenen un capítol íntegre per a ells.
Considere que l'homologació dels missioners, o de les persones missioneres als cooperants, seria suficient
que quedara patent a l'assimilar-los a la figura del cooperant, quant a partícip del projecte de cooperació al desenvolupament en les mateixes condicions que qualsevol altre.
Això, d'alguna manera, ho reconeixen, perquè, al final, diuen, són persones cooperants i tal.
.
.
, una sèrie de coses i aquells que estiguen degudament inscrits en el registre autonòmic de persones cooperants valencianes.
Això fa pensar que si tot aquell que està inscrit en el registre és cooperant, és innecessari dedicar tot un capítol complet a la figura del missioner.
(Veus)

Ja la normativa inclús estatal tampoc els exclou, sinó que els integren si compleixen el que diu el Reial decret 519/2006, en els
projectes finançats també.
.
.
, ja pel.
.
.
Bé.

Seguim.
Com dia al principi també, cal solucionar eixa homologació del voluntariat dins del que és els cooperants.
La Llei 6/1996, de 15 de gener, el definix d'una manera distinta.
Per tant, caldrà o bé reformar el concepte que tenen vostés del registre que posen, perquè.
.
.
, o si és un registre únic de cooperants, segons la llei, entenc que el voluntariat seria difícil que estara allí, perquè.
.
.
, o bé tindrem de fer alguna diferenciació.
Són qüestions que és necessari aclarir, pense.

I, no obstant, ¿eh?
, nosaltres (inintel·ligible) .
.
.
, crec que la llei és un pas endavant, que representa una millora, que els valencians i valencianes
no tenim per què renunciar a tindre un estatut propi del cooperant i, per tant, que eixa millora
de la situació de les persones cooperants caldrà encara millorar-la més.
Es pot millorar.
Jo he avançat un debat en lloc d'anar a la discussió, d'anar ja directament a les propostes que ens trobarem per a poder discutir i, per
tant, amb este motiu, és aquell que compartint en certa manera alguns dels criteris expressats, alguna
de les problemàtiques exposades, no anem a donar recolzament a l'esmena a la totalitat, esperant, esperant, que puguem arribar a acords en tots
estos punts que ja hui he volgut deixar patents.

Si és aixina, bé, pense que la llei millorarà i que podrem donar-li un vot positiu al final.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Tiene la palabra la señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados, subo a esta tribuna en nombre del Grupo Parlamentario Socialista
para fijar nuestra posición con respecto al Proyecto de ley del estatuto de las personas cooperantes
valencianas que hoy nos trae el Consell para su debate.
Un proyecto de ley que
se tramita por procedimiento de urgencia y que, por tanto, implica una reducción previa de los tiempos para la participación en la mejora del texto, de la oportunidad para el diálogo y el debate que requiere el consenso; elementos y rasgos que a nuestro
entender deben imperar en el trabajo parlamentario sobre todo en el ámbito legislativo.

Señorías, conviene inicialmente hacer un poco de memoria histórica y situar el objeto de este proyecto de ley en el contexto del estado español.
El 28 de abril de 2006 se aprueba el Real decreto 519/2006, por el que se
establece el Estatuto de los cooperantes en España, cumpliendo de este modo no sólo con un deber jurídico dispuesto en la Ley de cooperación internacional de 1998 sino también con un deber moral, en el que se ofrecía por primera vez respuesta al núcleo de reivindicaciones de todos los cooperantes y en el que se daba el paso
definitivo para que estos dejaran de ser vistos como personas que desarrollan
una labor meramente transitoria, reconociéndoles de este modo nuevos derechos; reconociendo su trabajo como un elemento
estratégico a la hora de avanzar hacia una cooperación de calidad y dignificando las condiciones en las que desarrollan la ejecución de sus proyectos para avanzar hacia una mayor eficacia.

Con la aprobación del Estatuto del cooperante se sientan las bases de un marco jurídico sin precedentes en España, con el objetivo de asegurar las garantías laborales, fiscales y sociales de los cooperantes españoles que trabajan en el extranjero.
Este punto y seguido en la cooperación española, en el que además se hizo partícipe a todos los estamentos administrativos y actores de la cooperación, ha supuesto un gran avance en el reconocimiento de las especificidades
propias de los cooperantes, promoviendo su estabilidad, seguridad y no
discriminación.

Entre las novedades que recoge el estatuto a nivel estatal destaca el seguro
colectivo sufragado en su mayor parte por la Agencia Española de Cooperación, en el que estado asume su parte de corresponsabilidad.
También se introducen medidas para fomentar la incorporación al mercado de trabajo a su regreso a España, facilitando su acceso a programas de reorientación laboral, precisamente para acometer la sensación de desarraigo con la que se encuentran a la vuelta y las consecuencias que
provoca el alejamiento de su entorno durante largos períodos de tiempo, promoviendo, de este modo su reinserción en la sociedad.

Asimismo, se incorpora la obligatoriedad de suscribir un acuerdo complementario
de destino, instrumento jurídico y documental dirigido a proporcionar una mayor seguridad al trabajador
humanitario al recoger sus derechos, que serán de obligado cumplimiento para la entidad que lo contrae.
Todo ello se suma,
finalmente, a uno de los aspectos fundamentales y sustanciales en el desarrollo
de su actividad que les otorga plenas garantías en su ejecución, como son los derechos y deberes que les corresponden como cooperantes.

Especial atención merece también que el estatuto incida de manera importante en la corresponsabilización de las comunidades autónomas y de otras administraciones públicas en estos ámbitos, a través de los convenios que puedan concluir con la administración general del estado.

Se trata de convenios de colaboración con las comunidades autónomas que resultan necesarios para la regulación del intercambio de información, para el registro de personas o entidades promotoras de la cooperación internacional, contratos y acuerdos complementarios de destino de los
cooperantes y, en su caso, para la determinación de la aportación económica que corresponda a las comunidades autónomas para adherirse al seguro colectivo promovido por la ECI.
Un instrumento de
coordinación necesario para incrementar la efectividad y la eficiencia en la gestión de los recursos y medidas previstas y para evitar la duplicidad de información.

Señoras y señores diputados, con la presentación de esta nueva norma valenciana el Consell asumía un nuevo reto, pretendía alumbrar una ley con grandes aspiraciones y ambiciones que alimentaran de
nuevo la marca del señor Blasco de ser pioneros.
Pero lo cierto es que se queda a medio camino en la
construcción de esa idiosincrasia en la cooperación valenciana y no logra despegar ni cubrir, en este caso, ni siquiera las
expectativas de las ONG.

La pregunta es: ¿resulta conveniente, existiendo una normativa estatal?
Sería discutible.
Pero es evidente que resulta poco convincente a la luz del escaso
contenido complementario que aporta sobre el Estatuto del cooperante a nivel de
todo el estado español.

A nuestro juicio, la mayor apuesta de este texto de ley no ha sido cómo se establece en el cuerpo de la norma concretar, complementar y desarrollar
los aspectos recogidos en la estatal, adaptándolos a la realidad concreta de la cooperación en nuestra comunidad, sino la inclusión de un capítulo específico dedicado en exclusiva a las personas misioneras.
Y este aspecto sí que merece una especial reflexión.
Porque, señorías, partiendo del máximo respeto a las personas que, desde una confesión u orden religiosa, acuden al apoyo de los más desfavorecidos, no debemos caer en la confusión de los ámbitos que implica la labor encomiable, por supuesto, de una persona misionera y
el desarrollo de la cooperación internacional.

La persona cooperante, laica o religiosa, deberá tener los mismos derechos y deberes establecidos en el texto de la ley, puesto
que ya se establece en el mismo la condición de persona cooperante y de agentes de cooperación internacional al desarrollo de la Comunidad Valenciana.
Ahora bien, debemos
tener presente que todos los misioneros no son cooperantes, por la
heterogeneidad y por la complejidad de las instituciones religiosas que suponen
que la condición de persona misionera no lleve implícitamente la condición de cooperante.

En este sentido, señorías, no entendemos justificada la inclusión de un apartado específico destinado a los misioneros, ni nosotros, señorías, ni muchas de las ONG religiosas de nuestra comunidad.
Entendemos que en este
aspecto el planteamiento legal, pero sobre todo ideológico, que imprime este proyecto de ley no cuenta con el rigor necesario, en
tanto en cuanto los misioneros que ostentan un vínculo institucional con la iglesia católica o con cualquier otra iglesia, confesión o comunidad religiosa inscrita en el registro de entidades religiosas del
Ministerio de Justicia, se rigen por su propia normativa.

En cambio, si en este caso la norma que hoy nos presentan pretende ampliar,
desenfocando el objeto de aplicación, en aquello que no cuenta con el rigor suficiente, en uno de los aspectos
fundamentales que define a las personas cooperantes valencianas pretende
excluir sin sentido y sin justificación.
Porque las referencias que ustedes hacen a la condición política de valencianos no es la mejor fórmula para acreditar la especificidad territorial de las personas sujetas a esta
ley, dado que quedarían fuera del ámbito regulador de esta ley aquellas personas que, desarrollando su acción en programas de cooperación con ONGD inscritas debidamente en el registro de agentes de cooperación internacional al desarrollo de nuestra comunidad, no tuvieran acreditada la
vecindad administrativa en el momento de su contratación.

Todos estos elementos de análisis además son compartidos por la propia coordinadora valenciana de ONGD.
Y por ello
consideramos que deben ser tenidos en cuenta, una vez más, para acercar posiciones y mejorar un texto cuyo contenido, señorías, es bastante exiguo.

La casi fugaz singladura de este proyecto de ley nos plantea otra pregunta.
¿Estamos ante una cuestión jurídica y moral de reconocimiento de más derechos o es una cuestión meramente estratégica?
Porque, claro, no quisiéramos pensar que estamos ante un nuevo ejemplo de publicidad y de autobombo, de
cortina de humo o de acción política que se desarrolla de cara a los ciudadanos, de cara a la galería; queremos pensar que se toman en serio este asunto y que buscarán el consenso necesario para materializar un compromiso compartido en el que se
contemplen los aspectos esenciales de la labor de los cooperantes en nuestra
comunidad.

Esta idea, señorías, es la que nos debe ocupar a todos.
Por ello les solicito que atiendan
nuestras reflexiones porque, en definitiva, pretenden plasmar el sentir
mayoritario de las ONG y de los cooperantes valencianos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Tirado.

Vamos a proceder, señorías, a la votación de la enmienda.
Comienza la votación.
¿Votos a favor?
3.
¿Votos en contra?
47.
¿Abstenciones?
37.
Señorías, queda desestimada la enmienda.

Les comunico que, de acuerdo con todos los grupos de esta cámara, se suspende el pleno y se reanudará esta tarde a las seis.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 7 minuts)

(Es reprén la sessió a les 18 hores i 4 minuts)

Pregunta 699 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el telèfon d'emergències, que formula la diputada senyora Verónica Marcos Puig (GP Popular) (RE número 51.
389).

La senyora presidenta:

.
.
.
pregunta que formula la diputada Verónica Marco.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller de Gobernación.

La Comunitat Valenciana cuenta con un sistema de gestión de emergencias que en los últimos años ha demostrado su fortaleza y su capacidad de respuesta eficaz e inmediata
ante cualquier situación de emergencia que pueda poner en riesgo la vida, la integridad o la salud de
las personas, protegiendo tanto a personas como a sus bienes.

La preocupación del Consell de La Generalitat en la puesta en marcha de proyectos relacionados
con la seguridad y las emergencias se plasmó en el Plan de infraestructuras de seguridad y emergencias, Plise, presentado en
enero del pasado 2008.
Dos años después, uno de los proyectos fundamentales de este plan es ya una realidad.
Me estoy
refiriendo a la nueva plataforma tecnológica del teléfono de emergencias 112 de la Comunitat Valenciana.

El teléfono 112, creado en el año 1999, fue el segundo teléfono de emergencias que se puso en funcionamiento en toda España y el primer servicio que obtuvo la certificación de calidad HQN 2790, expedida por AENOR.
La importancia del mismo radica en
que se ha convertido en la puerta de entrada de las emergencias que se producen
en nuestra comunitat, y, por lo tanto, en el verdadero centro neurálgico de atención a los ciudadanos y de gestión de emergencias, pues desde allí se coordinan todos los servicios que intervienen en la resolución de estas emergencias.

Por tanto, la puesta en marcha de la nueva plataforma tecnológica constituye un hito muy importante que se enmarca en la política del Consell de dotar a los servicios de emergencias con la tecnología más avanzada para contribuir así a mejorar la coordinación, la rapidez, y, en definitiva, para dar un mejor servicio a los ciudadanos de
la Comunidad Valenciana.

Dada la relevancia de esta actuación en el ámbito de la protección civil y la gestión de las emergencias, la pregunto al señor conseller de Gobernación: ¿qué ventajas implica la implantación de la nueva plataforma tecnológica del teléfono de emergencias 112 de la Comunitat Valenciana?

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Gobernación.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, efectivament, el 112 Comunitat Valenciana és un servici 24 hores al dia, 365 dies a l'any, està rebent unes cridades de mitjana diària de 12.
500 cridades, més de 40 milions de cridades des que ja se ficà en funcionament a la nostra comunitat.
I, per això, dins del Plise, del Pla de seguretat d'infraestructures de seguretat i emergència de la nostra comunitat, n'hi havia un projecte molt ambiciós que era passar de la denominada versió Coordcom G-4 a l'última generació tecnològica del Coordcom G-5, en una inversió de més d'onze milions d'euros, que s'ha ficat en marxa l'1 de gener d'este any 2010.
Esta era una aposta d'un model innovador dins de la gestió de la seguretat i les emergències.

I a la pregunta que la seua senyoria fa, li he de dir que, en primer lloc, els
avantatges que té és una possibilitat il·limitada d'integració d'organismes.
Els he de dir en estos moments que el 112 Comunitat Valenciana és el primer organisme d'Espanya amb més organismes integrats dins del seu sistema, i, ara, anem a tindre una
possibilitat il·limitada, és a dir, se van a poder integrar tot aquelles servicis operatius de seguretat i
emergències que puguen haver-hi a la Comunitat Valenciana.

El segon avantatge és que està integrat totalment en la xarxa de comunicació mòbil digital d'emergència i seguretat, és a dir, la coneguda xarxa Comdes.
Amb la qual cosa, amb estes dues eines, que són fonamentals, se crea el sistema més innovador que en estos moments puga existir a Espanya en este tipus de
coordinació d'emergències.

En tercer lloc, també se compta amb un potent sistema de distribució intel·ligent de cridades als agents del 112, tenint en compte els criteris geogràfics, d'idioma, d'incidents ja reportats, etcètera.

En quart lloc, el quart avantatge és que cada terminal dels servicis operatius integrats reben del 112 de manera
instantània tota la informació sobre l'emergència, incloent la seua classificació, quin tipus d'incidents tenen, etcètera.
És a dir, cada terminal és una potent central de comunicacions, de funcions de telefonia, de ràdio, etcètera.

El cinqué avantatge del sistema és que els nous terminals disposen d'un avançat sistema d'informació geogràfica, tant en la cartografia necessària i el posicionament de tots els incidents i tots els recursos que estan a l'abast per a poder combatre eixe incident o eixa emergència.

I, el sisé avantatge, és que també s'augmenten els llocs d'operadors.
Fins ara, n'hi havia 21 operadors dins del Centre de Coordinació d'Emergències, a la sala del 112, i han passat a 28 operadors, i, quan s'amplie el centre de coordinació, com també està previst en el Plise, en el Pla d'infraestructures, seguretat i emergències, s'assoliran fins els 45 operadors.

Altre dels avantatges sobre les millores que s'han fet ha sigut la nova plataforma, que ha creat cinc noves sales de formació, amb un total de 49 llocs més de formació.
He de dir-los que durant els mesos de la nova implantació de la plataforma s'han format 1.
622 persones, de 97 agències integrades al 112.

També, el nou sistema té un altre avantatge, i és que té com a novetat el que se denomina «l'avís ràpid», que permet que en casos d'especial gravetat siga possible assolir els avisos durant la mateixa entrevista
que fa l'operador per a localitzar qualsevol tipus d'incident o d'emergència.

També s'inclou la creació d'un nou tipus de terminal mòbil de caràcter personal o embarcable en vehicles, la qual posa permetrà que la plataforma 112, als organismes que no disposen de la seua presència fixa a la seua central, a la seua seu, durant les 24 hores al dia, que
puguen rebre els seus vehicles tota la informació que siga necessària.

També la nova tecnologia permet enviaments massius d'informació, que pot remetre fins a 60 faxos de manera simultània o correus electrònics o SMS relacionats amb la gestió dels incidents.

I, per últim, un avantatge també important és la interconnexió amb totes les plataformes de gestió, com centrals de telealarma, Direcció General de la Dona, servici 112 d'altres comunitats autònomes o qualsevol altre tipus d'organisme que estiga implicat en la coordinació i col·laboració de seguretat i emergències.

En suma, el que s'ha fet és una inversió molt important, de més d'onze milions d'euros, que en temps i en termini s'ha complit, i està en funcionament des de l'1 de gener d'este mateix any, i s'ha donat la màxima coordinació a tota la cobertura territorial, disminuint els temps de resposta del servicis
d'emergència quan han d'acudir a qualsevol tipus d'accident o de sinistre que passe al territori de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

Pregunta 815 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el pla Confiança, que formula la diputada senyora Verónica Marcos Puig (GP Popular) (RE número 57.
816).

La senyora presidenta:

Señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

El Consell del president Camps ha sabido afrontar la crisis económica con valentía, con realismo y con medidas concretas, mientras otros ponían todo su empeño en negar la realidad y no hacían nada para luchar contra los negros nubarrones que se cernían sobre nuestra economía.
Y, luego, por no haber hecho absolutamente nada, ha pasado lo que ha pasado.
Y a Zapatero le ha golpeado la realidad de la crisis, y se le nota.
Y esto no
lo dice esta humilde diputada del Partido Popular, sino que son palabras del señor Felipe González.

La realidad es que el Consell de La Generalitat se puso en marcha desde el
minuto cero.
Entre otras medidas, puso en marcha el plan Confianza, que es un
ambicioso plan del Consell que contiene un conjunto de medidas extraordinarias
para hacer frente a la situación económica actual y generar confianza en las personas y en las empresas.

Uno de los pilares fundamentales de este plan es el Plan especial de apoyo a la
inversión productiva en municipios de la Comunitat Valenciana, con una inversión de más de mil millones de euros.
Con este plan, el gobierno valenciano está impulsando el crecimiento económico de nuestros pueblos y ciudades y el empleo, incrementando los niveles de
bienestar social y de oportunidades, mediante proyectos que están reforzando y mejorando las infraestructuras de nuestros municipios y que
suponen una inversión adicional a la que el Consell viene realizando en los últimos años.

Se trata, por tanto, señorías, de numerosas actuaciones como infraestructuras viarias; la creación y mejora de suelo industrial; redes de comunicación avanzadas; fomento de la investigación y la innovación y la mejora de la cualificación de los trabajadores; también se está invirtiendo en infraestructuras turísticas y socioculturales y en la conservación y la mejora de los espacios rurales y medioambientales.

Por su parte, en el marco del plan Confianza, la Conselleria de Gobernación contempla la realización de proyectos relacionados con diferentes actuaciones en los ámbitos de la seguridad y de las emergencias.
Son proyectos como comisarías para los policías locales; centros de emergencias; instalaciones para voluntarios de protección civil; sistemas contra incendios y otras inversiones que se suman a las
diferentes actuaciones que la conselleria de Gobernación lleva a cabo habitualmente en los municipios.

Por todo ello, le preguntamos al conseller de Gobernación: ¿cuál es el balance, señor conseller, de los proyectos en materia de seguridad y emergencias incluidos en el plan
Confianza?

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Gobernación.

El senyor conseller de Governació:

Moltes gràcies, presidenta.

Gracias, señoría.

Efectivament, el pla Confiança és un pla per al creixement, per al benestar, per al desenvolupament de la nostra
comunitat, un pla que, amb tot el que fa este govern, és una realitat hui en marxa amb una inversió de 1.
020 milions d'euros per als 543 municipis de la nostra comunitat, a raó de 203 euros per cada habitant.

Per tant, dins de la pregunta que vosté me feia respecte a la Conselleria de Governació, dir-li que són més de 38 milions d'euros els que estem invertint per a distintes infraestructures i millora de
servicis públics relacionades amb tot l'àmbit de la seguretat i de les emergències repartit en 24 projectes dins de la nostra comunitat.

He de dir-los que, d'eixos 24 projectes, el cent per cent dels projectes estan ja en marxa,
concretament alguns d'ells ja estan executats; en execució estan el 62,5% dels projectes, és a dir, 15 projectes de 24 estan acabats o en execució, el que representa el 62,6% del pressupost total previst, és a dir, d'eixos 38 milions d'euros, i, la resta, estan en estos moments en fase d'adjudicació.

Per tant, senyoria, jo crec que el més important, i, sobretot, en una època de crisi com la que estem visquent, fa falta que este tipus de plans
fomenten la inversió, que van destinats, sobretot, a motivar el sector econòmic de la nostra comunitat, siguen una realitat.
I este pla -com dia- és una realitat en marxa, que estan ja fent-se obres en tots i cada un dels
municipis de la Comunitat Valenciana, i que, concretament, la Conselleria de
Governació -com dia- té el cent per cent de tots els seus projectes en estos moments en marxa; uns
acabats, altres en execució, altres en fase d'adjudicació, però -com dia- complint els temps i els terminis previstos per a un pla que és fonamental -com dia- en la situació que visquem per a ser els primers, esta comunitat, que puguem eixir de la
crisi, sobretot per ajudar les empreses, per a reactivar el sector econòmic, i, sobretot, també per a crear ocupació, que és el que més mos demanda la societat actualment, que creem ocupació, que reactivem l'economia i que puguem eixir, el més prompte possible, d'esta fase que estem en estos moments al nostre país, a Espanya.

Per tant, com dia, estes són les realitats d'un govern que està treballant per als seus pobles, que està treballant per la seua societat, i, sobretot, que també està complint en temps i forma perquè els plans no són com acostumaven altres governs que n'hi havia, els plans per a complir-se en temps i forma.
I li puc assegurar a vosté, i a totes les seues senyories, que este és un pla que està complint-se en temps i forma pel govern i que va a ser una gran reactivació per a tot el sector empresarial, econòmic i de la inversió pública.

Moltes gràcies.

Pregunta 681 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre recuperació del patrimoni històric, que formula el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa (GP Popular) (RE número 51.
371).

La senyora presidenta:

Señor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora consellera de Cultura, el pasado 15 de diciembre el presidente de La Generalitat, don
Francisco Camps, inauguró la exposición «La gloria del barroco», que organiza la fundación de la luz y de las imágenes en la ciudad de Valencia, localidad donde hace diez años se iniciaron las muestras de esta fundación que ha desarrollado en diversas localidades de nuestra provincia.

La recuperación del patrimonio mueble e inmueble ha sido el principal objetivo de la
mencionada fundación desde su nacimiento y, en diez años, ya se han celebrado ocho ediciones en ciudades y pueblos como Valencia,
Segorbe, Orihuela, Sant Mateu, Alicante, Játiva, Vila-real, Burriana, Castellón y, de nuevo, en Valencia, y el próximo año volverá a la provincia de Alicante, en concreto, a la localidad de Alcoy.

La Luz de las Imágenes es una de las principales apuestas en materia de cultura que ha puesto en
marcha los distintos gobiernos del Partido Popular.
Su presencia en cualquier
lugar de nuestra comunidad supone una importante inversión en rehabilitación patrimonial y un foco turístico que atrae hasta sus sedes a millones de personas.

Además, la Fundación la Luz de las Imágenes ha sido premiada con el prestigioso galardón Europa Nostra por su contribución relevante a la conservación, preservación y mejora del patrimonio cultural.
Es la primera vez que se otorga este premio
a una institución apoyada íntegramente con dinero público, y eso indica que se están haciendo bien las cosas.
Nunca se hizo tanto, y tan bien, con el patrimonio de
nuestra comunidad, y eso hay que reconocer que es mérito del gobierno que preside don Francisco Camps y que tiene en usted, a la
consellera de Cultura, la persona que patronea su política en recuperación del patrimonio.

Por tal motivo, y con el objetivo de reconocer.
.
.
de conocer -perdón- la inversión pública que se ha venido realizando en esas exposiciones y la repercusión social que está teniendo, le pregunto: ¿Qué actuaciones se han llevado a término para la exposición de «La gloria del barroco»?
¿Qué inversión se ha realizado?
¿Cuál es el balance de esta muestra en concreto y en general de las exposiciones
celebradas por La Luz de las Imágenes hasta el día de hoy?

Muchas gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Cultura y Deporte.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Ballester, «La gloria del barroco», octava de las exposiciones que ha organizado La Luz de las Imágenes desde su fundación, en el año 1999, se está celebrando, como usted decía, en Valencia desde el pasado 15 de diciembre y constituye uno de los
acontecimientos culturales, desde luego, más importantes del año en la Comunitat Valenciana, incluso a nivel estatal.

La exposición está basada en los templos que surgieron alrededor de la catedral de Valencia,
primitivas arquitecturas de devoción y arte cristiano constituidas sobre las antiguas mezquitas.
Se ha intervenido
en tres templos: la iglesia de San Juan de la Cruz, de San Esteban y de San
Martín.
Además, se han restaurado 144 obras de arte y se exponen más de 300 obras de pintura, escultura, orfebrería y documentos en las tres sedes.

Todas estas actuaciones han conllevado una inversión en recuperación patrimonial que supera los 10 millones de euros, una cantidad que viene a
demostrar una vez más el compromiso inequívoco de este gobierno con nuestra cultura y con nuestro patrimonio en este caso.

Este esfuerzo presupuestario está teniendo una excelente acogida entre los ciudadanos y confirma que nuestros criterios coinciden con los de aquellos a los que nos debemos, los
valencianos.
315.
000 personas han visitado hasta día de hoy las diferentes sedes de la exposición; de las cuales, un 80% proceden de nuestra comunitat y un 12% son extranjeros.
Casi 30.
000 personas han realizado las actividades
que se desarrollan en los talleres didácticos, con sede en el Almudín, y más de 172.
000 personas han visitado la página web de la fundación desde su inauguración.

En los 11 años que lleva en marcha la Fundación la Luz de las Imágenes, la Comunitat Valenciana ha realizado un espectacular esfuerzo para poner
en valor el patrimonio religioso y civil de la comunitat.
1.
500 personas han intervenido en las distintas actividades de recuperación, esto quiere decir, puestos de trabajo; se han restaurado 48 monumentos en 14
municipios y 2.
544 obras de arte y documentos pertenecientes a 96 pueblos
valencianos.

Históricas y emblemáticas localidades de toda nuestra geografía han acogido las ocho ediciones que se han celebrado hasta ahora.
Diez años después de su inauguración, La Luz de las Imágenes ha vuelto a Valencia y ha elaborado un itinerario atractivo en el mismo
corazón de la ciudad.
Y el próximo año, Alcoy acogerá la exposición «Camins d'art», que supondrá un hito en la rehabilitación y restauración patrimonial, no sólo de la capital de L'Alcoià, sino de toda la provincia de Alicante.

Señoría, 93 millones de inversión; 3.
300.
000 visitantes a las distintas exposiciones; una suma de esfuerzo,
convicción y espíritu para hacer posible que todo el trabajo de recuperación y restauración tenga su propio sentido.
Ver el éxito de iniciativas como ésta nos llena de orgullo y nos marca el camino que tenemos que continuar.
.
.
, adelante.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 689 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre el convent del Carme, que formula el diputat senyor Salvador Cortes
Llopis (GP Popular) (RE número 51.
379).

La senyora presidenta:

Señor Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

Gracias, señora presidenta.

Honorable señora consellera de Cultura.

El conjunto monumental del antiguo convento del Carmen ilustra desde su
complejidad cronológica y diversidad de estilos artísticos importantes etapas de la historia de la arquitectura de la ciudad de
Valencia.

Este edificio está compuesto por varios núcleos, como la capilla medieval, el claustro gótico, el claustro renacentista y la iglesia nueva, hoy parroquia de Santa Cruz, ésta última con elementos tardogóticos y renacentistas, capilla de la Comunión, fachada y campanario barroco, además de valiosos exponentes neoclásicos, como la capilla de la Tercera Orden.
Antes de la exclaustración del siglo XIX formaba parte del conjunto con la actual iglesia de Santa Cruz.

Los más antiguos datos cronológicos de este convento nos vienen a decir que la Orden del Carmen se estableció en Valencia en 1280, y un año después el rey Pedro I El Grande de Valencia y III de Aragón concedía facultad a los padres carmelitas para erigir su primer monasterio en la
ciudad.

La parte más antigua del conjunto la constituye lo que debió ser el cuerpo de la primitiva iglesia de planta rectangular con cinco tramos
separados por cuatros arcos perpiaños apuntados sosteniendo techumbre plana.

Tras la desamortización, el edificio albergó instituciones civiles: el museo del Carmen, la Real Academia de Bellas de Artes
de San Carlos, el museo de Bellas Artes.
Sirvió como almacén del Tesoro Artístico del Patrimonio Nacional durante la Guerra Civil, llegando a custodiar
piezas del Museo del Prado.
Subsede del Instituto Valenciano de Arte Moderno y
Museo del Siglo XIX.

Por todos es conocido que la Conselleria de Cultura está llevando las obras de la cuarta fase de restauración del convento del Carmen de Valencia, una importante actuación que, según ha explicado usted en reiteradas ocasiones en esta cámara, permitirá que este recinto recupere todo su esplendor y se consolide como uno de los
grandes conjuntos arquitectónicos de toda la comunidad.

Esta actuación es, sin duda, doblemente importante para nuestra cultura, por una parte está actuando sobre un edificio de patrimonio histórico de todos los valencianos, y por otro se está reconvirtiendo en un espacio multidisciplinar, capaz de albergar diversas
manifestaciones artísticas.

Poner en valor centros culturales y que se conviertan en museos modernos y
actuales es una apuesta necesaria en nuestra sociedad porque la Comunidad
Valenciana es la tercera autonomía de España en cuanto a número de visitantes en nuestros museos.

Y otro dato, nuestra comunidad ha sido en los últimos seis años la primera autonomía también en la evolución del número de asistentes a centros museísticos, y a ello contribuye obviamente la calidad y la variedad de la programación ofrecida.

El centro del Carmen no sólo alberga la sede del consorcio de museos, sino que presenta importantes
muestras que han permitido que en los últimos años se hayan producido reiterados aumentos del número de visitantes, convirtiéndose en una auténtica referencia, con exposiciones en 2010 del nivel de «Cartografías de la creatividad».

Debido a la importancia de la actuación del Consell que presidente el presidente Camps, se solicitó que el gobierno central colaborase en la financiación de estas obras.
Y una vez más el Ministerio de Cultura nos ha dado la espalda mostrando su escasa
sensibilidad hasta el patrimonio valenciano, cosa que ya la comprendemos.

Por tal motivo le pregunto lo siguiente: ¿qué actuaciones se están realizando en el convento del Carmen?
¿Y cuál ha sido en concreto la aportación autonómica y estatal para estas actuaciones?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchísimas gracias de nuevo, presidenta.

Señor Cortés, comparto con usted la apreciación de que el centro del Carmen se está convirtiendo, si no lo es ya, en un auténtico punto neurálgico de la cultura en nuestra comunitat, tanto por su valor patrimonial como por las exposiciones que alberga y que
cada vez recibe la presencia de más visitantes.

El respeto por su arquitectura histórica, la puesta en marcha de nuevas salas expositivas y la modernización de las existentes han guiado todos los pasos que desde la Conselleria de
Cultura y Deporte hemos dado para consolidar un espacio cultural de este nivel.

Con la finalización de esta cuarta fase de las obras, la conselleria habrá invertido más de 13 millones de euros en este edificio, y aspiramos a seguir trabajando en
el 50% del inmueble que falta por restaurar.

Esta fase de la que hablamos, señor Cortés, incluye la restauración del dormitorio, el aula capitular y el refectorio.
En la planta baja, en la
actuación que se lleva a cabo en la actual aula capitular, la va a convertir en una sala
de 116 metros cuadrados independiente.
Y se está actuando en el refectorio, poniendo en valor el acceso original desde el patio
gótico que data del siglo XIII.

En la primera planta la intervención contempla el cambio de toda la cubierta del dormitorio que ocupa una
superficie de 430 metros cuadrados.
Esta importante actuación comenzó el 21 de julio de 2009 y está previsto que finalice el próximo año.

A 30 de mayo de 2010 el importe de la obra ejecutada asciende a casi 2 millones
de euros, lo que supone el 53% del presupuesto total.
La adjudicación de estas obras se realizó por valor de 3,7 millones de euros.
La Generalitat licitó estas obras con la intención de que fueran sufragadas a partes iguales, es decir, al 50%, por la
Conselleria de Cultura y Deporte, y por el gobierno central a cargo del 1%
cultural.
Pero de momento no ha sido así, ya que el gobierno socialista sólo aceptó asumir el 25% de la obra, y no ha firmado un convenio posterior para aportar un
25% adicional.
Por lo que desde el Consell hemos tenido que realizar pues un
gran esfuerzo en la financiación de las obras.

Un ejemplo más, señor Cortés, de un triste ejemplo más de que la cultura valenciana no pinta nada en el ministerio que parece dirigir
la señora González-Sinde, que en algo más de un año se ha convertido en una persona, desde luego, nefasta para la cultura de
nuestra comunitat.

Tenemos que ser, una vez más, los valencianos los que asumamos casi en solitario nuestros proyectos
culturales, y desde luego lo hacemos con toda la ilusión porque sabemos que los ciudadanos confían en nosotros y en nuestra gestión.

Nuestro programa electoral tengo que decir que decía: «Completaremos la restauración del centro del Carmen que se constituirá por su versatilidad y capacidad como un centro cultural de referencia de La
Generalitat, llevándose a cabo exposiciones temporales y actividades vinculadas con la cultura».
Ese fue nuestro compromiso y una vez lo estamos cumpliendo.
Pero desde luego
el gobierno valenciano cumple sus compromisos y los realiza absolutamente
asolas todo aquello que proyecta.

En materia de cultura le tengo que decir que la señora González-Sinde nos deja completamente desnudos a la Comunidad Valenciana.
Es un
ministerio, les tengo que decir, señorías, que si no existiese nos daría igual, porque lo que aporta la ministra de Cultura a esta comunidad no
representa nada para los intereses de los valencianos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 757 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre deteriorament a les instal·lacions de centres educatius, que formula el diputat senyor Manuel Bueno Ortuño (GP Socialista) (RE número 52.
428).

La senyora presidenta:

Señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Sí.
Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, usted estuvo el lunes en Alicante para presentar una campaña publicitaria de su conselleria.
Unos días antes hizo lo propio en la ciudad de Valencia.
Campaña en la que dice que han construido 365 centros nuevos de educación.
119 en la provincia de Alicante.

¿Cómo es posible, entonces, que siga habiendo un gran número de centros en nuestra comunidad, y muy especialmente en la provincia de
Alicante, que tengan graves deficiencias?
¿Y qué piensa hacer para solucionar esta situación?

Y mire, y ya que estamos, y aunque no sea la pregunta de la tarde.
Ahora sí, ahora que no nos oye nadie.
¿Podría decirme también, si es tan amable, cuáles son las razones porque las que desde hace más de un mes no se están cubriendo las bajas del personal docente?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señoría.

Como usted dice, estuve en su ciudad natal hace unos días, concretamente 48 horas, haciendo una presentación de unos centros efectivamente realizados, como había hecho aquí, en Valencia, y como hoy mismo he hecho en Sagunto, porque lo vamos presentando
también en las distintas comarcas.
Y perdió su señoría una oportunidad de venir, porque estaba invitado el público en general, sí, estaba invitado, era un acto abierto, y usted no pudo venir porque seguramente
no quiere saber la verdad.

Me hace usted una pregunta interesante: ¿por qué después de hacer 365 centros, de ellos 119 en Alicante, nuevos, o con remodelaciones
integrales o con ampliaciones significativas, por qué siguen quedando cosas por hacer?
Pues sería muy interesante que a sus compañeros de escaño más veteranos les preguntara cómo dejaron la red educativa para que, (veus) después de haber hecho eso, para que después de haber hecho eso, (aplaudiments) las cosas estén así.

La senyora presidenta:

Señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.

El senyor Bueno Ortuño:

Sí.
Gracias, señora presidenta.

Mire, realmente usted lo que estuvo presentando en Alicante, lo que está presentando en estos últimos días, es el programa electoral de educación del Partido Popular, puesto que hace pocas semanas el señor Camps, el presidente, les constituyó en comité de campaña a todo el Consell.

A mí me gustaría saber dónde están esos 365 centros, porque yo le pregunté por escrito, hace ya más de un año, que me dijera la relación de los centros, nombre del centro, ciudad y lugar de ubicación.
Y usted no me contestó, me dijo el número total.
Lo cual quiere decir que si fuese cierto lo que usted dice me
hubiera facilitado esa relación y yo podría haberlos visitado.

Mire, lo que sí que he visitado son los más de mil barracones que siguen habiendo en la Comunidad Valenciana, (veus) más del 50% se concentran en la provincia de Alicante, más de 25.
000 alumnos están estudiando en este tipo de instalaciones.
(Aplaudiments)

Mire, solamente en la ciudad de Alicante hay tres colegios, tres colegios, íntegramente en barracones, tres colegios íntegramente en barracones solamente en la ciudad de Alicante: el Benalúa, que lleva más de diez años, que parece ser que por fin está terminándose, aunque ahora, la semana pasada, vi que los vecinos del barrio han
presentado una denuncia ante el síndic de Greuges porque dicen que de estar en barracones van a pasar a una chapuza.
(Veus)

El Pedro Duque, que todavía no se han iniciado las obras, está íntegramente en barracones.
El Manjón Cervantes, que todavía no se sabe qué va a pasar con este colegio, se teme que se convierta en el nuevo Benalúa.
El colegio público San Roque está en unas instalaciones que desde luego no son las más adecuadas.
Desde hace mucho tiempo prometen que van a solucionar el problema.
La última promesa es que se va a solucionar con el plan Confianza, menuda confianza
tienen los vecinos de este colegio.
Mire, el colegio público Gual Villalbi de la Xara, en Denia, está íntegramente en barracones.
Luis García Berlanga, en San Juan, lleva más de once años en barracones.

La escuela oficial de idiomas de Elda, que yo la he visitado, está en unas condiciones pues que realmente no son las más adecuadas.
Este invierno han estado a bajo cero dando clases.
Yo sí que lo he visitado y me han pedido que le diga a usted que ponga remedio.

Los alumnos y el AMPA del conservatorio José Espadero de Alicante han denunciado públicamente falta de salubridad, agujeros en el suelo y numerosas deficiencias
que han provocado varios accidentes y un alto índice de fracaso escolar.

En el IES Las Lomas, por cortes de luz y goteras, este curso se han visto
interrumpidas las clases en varias ocasiones.

Así podría pasarme toda la tarde, pero quiero comentar algunas cosas también.
Mire, en fracaso escolar seguimos siendo líderes.
Ayer de nuevo nos pegaron un buen tirón de orejas.

En algún medio de comunicación de Alicante ayer decía que usted había ido a Alicante a agilizar las cinco asignaturas pendientes que tiene con
Alicante.
Y yo le digo que son más de 90.
000 las asignaturas pendientes que tiene en Alicante.
Los 90.
000 alumnos
que desde que ustedes gobiernan no han conseguido graduarse en educación secundaria.
(Aplaudiments)

Mire, el señor Camps, el presidente, en el último pleno, el día 29 de abril, dijo en esta cámara que la oposición nunca hablaba de educación aquí.
En todos los plenos, en todos los plenos la oposición ha traído preguntas e iniciativas de educación.
En todos no se ha podido hablar porque usted en todos no ha venido a
responder.

En Comisión de Educación han decaído más de cuarenta iniciativas porque no ha habido tiempo para tratar todas las
iniciativas que se han presentado de educación.
Y el señor Camps terminaba su intervención el otro día diciendo que el PP era exactamente lo mismo que una educación de excelencia y calidad.

Mire, el PP es exactamente lo mismo que fracaso escolar.
El PP es exactamente
lo mismo que barracones.
El PP es exactamente lo mismo que deterioro del
servicio público de educación.
Y el PP es exactamente lo mismo que la persecución de los profesionales que discrepan de usted.
Usted ha acosado (aplaudiments) una y otra vez a.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.
Muchas gracias, señor Bueno.
(Aplaudiments)

Señor Bueno, muchas gracias.

Honorable conseller de Educación.

Señores diputados, les rogaría que guardaran silencio.

El senyor conseller d'Educació:

Será usted, señor Bueno, bueno, pero no tiene buena vista.
(Veus) Y no la tiene por una razón muy sencilla.
Hay que ser extraordinariamente cínico, hay que ser una persona absolutamente carente de criterio y hay que ser un
demagogo radical, formando parte a juego con muchos de los que le aplauden,
para negar la evidencia.
Y la evidencia, señoría, es que usted puede ir un día detrás de otro a 119 localidades de Alicante y ver allí físicamente los centros.

Y es mentira, y usted ha faltado a la verdad, al decir que yo no he dado los
nombres ni los centros.
Se los di concretamente a la señora Noguera al concluir la Comisión de Educación, la Comisión de Educación en el momento en que discutimos los presupuestos, (veus) y se los di a la diputada de Compromís el otro día.
Plano y centro, con localidad.
Y se los puedo dar a usted.
Y los hubiera
tenido si hubiera ido usted al acto, porque se ha editado una especie de
calendario donde figuran no los nombres, ni los puntos en el mapa, señoría, figuran las fotografías.

Pero usted, señoría, tiene una cínica ceguera, una cínica ceguera política, y usted cree que por estos aplausos facilones y pretendiendo buscar el
aliento de no se sabe quién, usted está haciendo una buena labor.
Pues no, está usted mintiendo, está usted engañando al pueblo de Alicante, que va a colegios y que va a institutos.
Y es
verdad, porque yo no lo niego, que hay cosas por hacer.
¡Faltarías más que hay cosas por hacer!
¡Cómo no va a haber cosas por hacer, cuando los socialistas gobernando doce años hicieron solo 77 centros, frente a los más de quinientos, porque a los 365 hay que añadirle 199 más, que hemos hecho los populares gobernando!
(Aplaudiments) Y eso no lo pueden ignorar.

Y ustedes, ustedes, que tanto se llenan la boca, ustedes que tanto se llenan la
boca, después de que la LOGSE exigiera reformas en los institutos, de los 371 institutos,
solo reformaron 11 en cinco años, y los 365 los hemos tenido que reformar nosotros.
Ustedes, señoría, son como toda la izquierda, exigente, maravillosa al exigir y muy mala al
gestionar, y muy mala al gobernar.

Por eso, yo digo que a este país le conviene, le conviene que el centro derecha gobierna y el centro izquierda
esté en la oposición, porque lo hacen ustedes muy bien donde están, en la oposición, y nosotros muy bien donde estamos, que es en el gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 804 al Consell, que respon la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre contractes de la visita del papa, que formula la diputada
senyora Nuria Espí de Navas (GP Socialista) (RE número 55.
800).

La senyora presidenta:

Señora Espí.

La senyora Espí de Navas:

Senyora consellera, té coneixement el Consell de totes les contractacions realitzades per televisió amb motiu de la passada visita del papa Benet XVI a València i, si s'escau, quines han estat i per quins imports?

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, señora presidenta.

Señora Espí, hace muy pocos días en esta cámara dije que si no existiera Televisión Valenciana, para ustedes habría que inventarla.
Y hoy volvemos aquí y me reafirmo en esa afirmación que hice el otro día.
Pero si insiste en seguir hablando de ello, yo volveré a contestar lo mismo que he contestado en numerosas ocasiones.

Radiotelevisión Valenciana es una entidad de derecho público, con personalidad jurídica propia y con plena capacidad de obrar en el cumplimiento de sus fines.
Y de
acuerdo con lo dispuesto en el artículo 14 de la Ley 7/1984, de creación de Radiotelevisión Valenciana, esta entidad, en sus relaciones jurídicas externas, en las adquisiciones patrimoniales y en la contratación, está sujeta sin excepción al derecho privado.

En virtud de todo esto, señoría, le vuelvo a decir que si el gobierno valenciano tuviera conocimiento o
interviniera en la gestión ordinaria del ente público Radiotelevisión Valenciana, no solamente estaría mermando su capacidad contractual, sino que además estaría incumpliendo la legalidad.

Por lo tanto, vuelvo a afirmar categóricamente lo que tantas veces he dicho aquí, que al gobierno valenciano no le corresponde intervenir en la gestión ordinaria de Radiotelevisión Valenciana.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Espí.

La senyora Espí de Navas:

Señora consellera, la pregunta ha sido concreta.
Le pido las contrataciones y el importe de las
mismas.
Aunque, claro, igual lo consideran, desde luego, una indiscreción.
Eso pidió el señor Jaraba al juez al remitir la documentación sobre la visita del PP.
¿Discreción con el dinero de los valencianos?

Señora consellera, lo que hoy le pedimos está en los tribunales y, desde luego, tras la apertura del sumario, también en los medios de comunicación.
Señora Sánchez, por ocultar la realidad en sede parlamentaria, el problema no deja de
existir.
¡Pero qué burla es esta!

Reconozcan el colosal negocio y el trato de favor de la trama Gürtel en la Televisión Valenciana.
El señor García, la trama y ustedes, la misma cosa.
El señor Jaraba encubridor útil de sus tropelías, mentiroso en sede parlamentaria, con trampas fiscales y, ahora además, afectado por una enfermedad que se llama amnesia.
No recuerda si habló o no con las trabajadoras afectadas por acoso sexual.
Perdió la memoria.

Un periodista titulaba en estos meses, porque esta pregunta la tenía usted que haber contestado hace más de dos meses, «barra libre en la visita del papa».
Desde luego, se quedaba corto, se quedaba corto.
Barra libre para un club de
amigos que se repartían el dinero de todos los valencianos para invertir en paraísos fiscales y, presuntamente, financiar al Partido Popular.

14 millones de euros pagó Televisión Valenciana para la retransmisión de la visita del Papa.
Concursos a su medida, contratación negociada, con precio libre y sin publicidad, con la vergonzosa excusa de la
urgencia.

En el sumario se certifica que «empresas contratadas se dirigieron ya en el mes de enero a Teconsa para hablar
sobre el contrato de Valencia.
» El contrato de Valencia, que les iba a dar buenos dineritos a todos.
Antes de
que de la fundación, a mediados del mes de febrero, otorgara en exclusiva a Canal 9 la señal de radio y televisión.
Esto figura en el sumario.
Existen indicios en el sumario en que sugieren que
lo empezaron a preparar con un año de antelación.

El contrato con Teconsa costó a los valencianos algo así como 1.
500 millones de las antiguas pesetas, de los que 700, supuestamente, se
repartieron entre Teconsa y la trama.
¡Estamos hablando del coste de la construcción de un instituto!
Hablamos, perdone que le diga, de una chorizada, del delito más grave que puede cometer un político: malversación de caudales públicos.
Además de múltiples contratos menores de 12.
000 euros a una misma empresa para escapar al
control y no tener que convocar concurso alguno.

El señor Jaraba, en sede parlamentaria, se amparó en la remisión de la documentación al Supremo, a que se encontraba en sede judicial y se excusaba por estar sub júdice y sujeta a las restricciones del secreto judicial.
¡Falso!
Hablamos de un contrato administrativo.
Y este parlamento y el consejo de
administración tienen derecho a conocerlo.

Señora consellera, ¿qué debe hacer un diputado de esta cámara, que no sea del Partido Popular, para tener la información y cumplir con nuestra obligación de preservar el derecho de los ciudadanos de participar en los asuntos públicos a través de sus legítimos representantes?
Para que esa participación sea cabal, se requiere de una información suficiente.
¿Sabe usted, señora consellera, lo que significa el término suficiente?
Somos legítimos representantes de los ciudadanos y sus intereses, y ustedes, de forma
reiterada, atacan ese derecho con la opacidad y prepotencia que les
caracteriza.

El régimen jurídico de la información se ha convertido en un aspecto esencial del ejercicio de la soberanía por la colectividad.
Constituye una obviedad que en un régimen democrático parlamentario ningún ámbito público de gestión puede escapar a la fiscalización del parlamento.
Todo eso ocurre en cualquier sitio menos en esta comunidad.
En
esta comunidad esto es una falacia.
No permiten la fiscalización y se ríen de la soberanía.

Pero, ¿qué se han creído?
¿Hasta dónde creen que vamos a llegar?
¿Saben lo que les digo a ustedes?
¡Basta ya!
Tenemos obligaciones contraídas, nosotros, nosotros con la ciudadanos y vamos a cumplirlas, quieran ustedes
o no.
¿Está claro?
Señora consellera, ¡se acabó la impunidad!

Y ya que nos referimos a un acto eclesiástico, a la visita del papa, le recordaré el evangelio de San Juan, en su capítulo II, en versículos 13 y 22, en los que cuando Jesús expulsa a los mercaderes del templo, les dijo: «Quitad esto de aquí, no hagáis de la casa de mi padre un mercado», y los azotó y expulsó del templo.

Señores y señoras del Partido Popular, a ustedes les pasará lo mismo, serán el pueblo valenciano y no Jesús quien les dirá «salid de aquí, no hagáis de la casa de todos los valencianos un cortijo y un negocio para unos pocos».
Afortunadamente, no les azotarán con las cuerdas de un látigo, pero serán los votos los que les expulsen del templo de la democracia, de la casa de
todos y de todas las valencianas.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Justicia y Administraciones Públicas.

Señores diputados, ¿serían tan amables de guardar silencio?

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Espí, veo que sigue empeñada en agitar aquí la bandera del desprestigio de Radiotelevisión Valenciana y ahora también se suma el desprestigio de su director.

Hablaba el señor Font de Mora hace un momento del ejercicio por parte de su grupo de cinismo y
de demagogia.
Yo lo calificaría de un ejercicio de esperpento.
(Veus) Dice que qué puede hacer usted para conseguir los expedientes y los papeles que no le damos:
pregúntele a su portavoz, al señor Luna, que es experto en conseguir (aplaudiments) expedientes y papeles secretos.
A lo mejor se lo puede explicar.

Pero, de todas maneras, le decía.
.
.
, señora Espí, le decía que esto roza el esperpento.
(Veus) No he visto mayor ejercicio de demagogia, de cinismo y de manipulación que el mutismo radical que se produce cuando se habla de una misma empresa,
Teconsa, según para qué se hable de ella.
Cuando Teconsa se relaciona con Radiotelevisión Valenciana, es una empresa corrupta y está sujeta a adjudicaciones irregulares: ¿qué pasa cuando esa misma empresa se dirige a la Moncloa (veus) a través de la señora Angélica Rubio, (aplaudiments i veus) directora general y mano derecha del señor Zapatero?
¿Qué pasa, señora Espí.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, honorable.
.
.
Perdón, honorable consellera.

Señora Espí, la llamo al orden por primera vez.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Me gustaría, señora Espí, que si tanto quiere hablar (veus) de Radiotelevisión Valenciana, que hablemos, pero que hablemos de todo, que se pregunte también y que pregunten y que traigan a esta cámara por qué después de esa visita que todos hemos conocido a través de un sumario, por cierto, secreto, que ilegalmente se ha filtrado, cómo esa empresa dice que va a dirigirse a la Moncloa, porque esos sí que adjudican contratos y no nosotros, por qué después de esa visita se le adjudicaron 52 millones de euros y por qué se le han adjudicado 436 millones de euros desde que gobierna el señor Zapatero en España.
De todo eso me gustaría hablar.

También me gustaría hablar de muchas otras cosas que a ustedes no les gusta, por ejemplo, de la
sentencia que ha tenido lugar recientemente en la que se reconoce que
Radiotelevisión Española, de la que no les gusta hablar, por cierto, (veus) ¿por qué?
, porque solo les interesa Televisión Valenciana, no sé por qué, favorece a.
.
.
(veus) favorece a productoras cercanas a Zapatero.

Y como tengo un poco de tiempo, le voy a leer.
.
.
, usted ha dado una cita bíblica, yo le voy a leer literalmente una cita jurídica, una sentencia judicial.
Dice: «Las empresas del grupo Mediapro tienen una participación importante tanto en términos cuantitativos como cualitativos en la producción de programas que emite la televisión pública, lo que comporta, además de un beneficio (veus) para aquella un gasto importante para el erario público que en algunos casos es de todo punto injustificable.
» (Veus) Sentencia del Juzgado de Primera Instancia número 32 de Barcelona como consecuencia de la denuncia realizada a Radiotelevisión Española por el sindicato (veus i aplaudiments) USO.

Muchas gracias.

Pregunta 866 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre menjadors escolars, que formula la diputada senyora María Soledad Sorribes Martínez (GP Socialista) (RE número 60.
659).

La senyora presidenta:

Senyora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Sí, gràcies, presidenta.

La pregunta és ¿quines són les intencions de la conselleria respecte dels menjadors escolars per al
proper curs?

Quan vaig registrar la pregunta, evidentment, encara no s'havia publicat l'ordre i l'havera poguda retirar, però la vaig mantindre perquè hi ha algunes coses que no em queden gens clares i que li agrairia que m'explicara, i en algunes d'elles coincidisc amb les associacions de pares i mares que dies enrere
manifestaven la seua opinió.

Pràcticament tot el que es regula en esta orde ja s'està fent.
Vosté al·legarà que s'ha vullgut uniformitzar-ho per a totes les escoles, perquè funcione igual en totes elles, però un dels models actuals, precisament el que desapareix, el que la gestió està en mans dels pares i les mares, està funcionant perfectament bé i no s'entén per què la conselleria els la vol retirar.

Els pares s'oposen a esta ordre, i tot i que la seua opinió no ha estat tinguda en compte, cal recordar algunes de les seues objeccions més importants: pèrdua de la capacitat de negociar directament qui, com i amb què s'alimenta els seus fills i filles; que el menjador escolar continua sent un
servei complementari i no d'oferta obligatòria amb places garantides a tots els alumnes; que es posa en risc els llocs de
treball dels actuals cuiners i monitors, ja que l'orde no contempla què passarà amb ells; que no s'exigeix la formació específica dels monitors quant a les activitats a desenvolupar hàbits alimentaris socials i saludables.

El punt 2 de l'article 9, «Calendari de funcionament», deixa oberta la possibilitat de funcionar durant tot el període lectiu a petició del consell escolar, però no aclarix qui se'n farà càrrec: ¿serà la mateixa empresa homologada pels serveis territorials?
En cas de ser així, ¿amb qui negociarà les condicions de prestació de serveis?
, ¿amb el consell escolar com a representant de la comunitat educativa?
, ¿amb l'equip directiu, com a representant del centre?
, ¿amb les AMPA, com a representants dels usuaris?
En cas que es decidira fer-ho
amb una empresa, ¿deuria esta també estar homologada i qui podria contractar-la?

En el període de jornada contínua, a l'empara de l'article 3.
2 de l'ordre, ¿podrien fer-se càrrec els pares i mares de les funcions d'encarregades de monitors dels menjadors escolars, tal com ho estan fent avui en
dia en molts centres?
¿Sí o no?

Ens dol que no s'ha tingut en compte un sector important de la comunitat educativa, el dels pares
i mares, que a través de les seues associacions juguen un paper molt important en la vida dels
centres educatiu.
Li agrairia que em contestara a estes preguntes, senyor
conseller.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Sorribes, el que està clar és que de la naturalesa de la seua pregunta vosté dia o se referia a quines eren les intencions de la conselleria respecte als
menjadors escolars per al proper curs.
La intenció evident de la conselleria no és una altra que continuar oferint el servici de menjador, i un servici, a més, de qualitat, als alumnes del nostre sistema públic educatiu, i, a més, i insistixc molt en este punt, fer-ho dins del marc de la legalitat vigent,
de l'actual legalitat vigent.
Per tant, açò és molt important que vosté ho tinga en compte.

Este és un servici que el Consell considera peça fonamental per a la conciliació de la vida familiar i laboral en l'etapa escolar i que se suma a la resta d'ajudes que oferix el nostre model educatiu com les ajudes al llibre, l'escolarització infantil o el transport escolar.

Estes ajudes de menjador en el curs actual han suposat una inversió total que ascendix a 85 milions d'euros amb un total de 163.
000 alumnes beneficiats a través del finançament que reben els centres per a atendre el servici de cuidadors i altres
gastos de funcionament del menjador.
Són actualment 989 centres educatius els que disposen de menjador escolar, i a més d'això, 85.
000 d'estos alumnes s'han beneficiat d'ajudes assistencials individuals de menjador.
Vull dir, més del 50% de l'alumnat que utilitza el servici de menjador escolar és beneficiari d'ajudes directes.

Senyoria, vull dir-li amb tota claredat que tenim d'ajustar-nos a la legalitat, i això ho té de comprendre vosté, ho té de comprendre la resta de parlamentaris, i ho tenen comprendre també els pares i mares, perquè fins ara, després del canvi legislatiu produït, estarà clarament el servei de menjador, el servici de menjador, fora de la legalitat
vigent.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Anem a parlar de la legalitat vigent.
Si hi ha una forma d'acord marc, una possibilitat legítima que pot contribuir a la racionalització de la posterior contractació, no apareix concretat en l'ordre cap tipus de límit màxim sobre el nombre de centres educatius o d'usuaris del servei que una empresa pot incloure en la seua sol·licitud de participació, per la qual cosa, les direccions territorials, bé per agilitzar la gestió o per afavorir determinats interessos, podrien, podrien, caure en la temptació de, previ a la signatura de l'acord marc, assessorar, entre cometes, determinades grans empreses perquè vagen a la copada dels centres educatius en què per major nombre d'usuaris el servei de menjador siga més rendible, i això podria produir una concentració de les adjudicacions d'una província en poques empreses, amb els efectes negatius consegüents per a altres empreses xicotetes i mitjanes de la localitat.

A més, en no fixar-se cap paràmetre ni quant a la ubicació geogràfica ni a la demostració documental de la capacitat real de prestació de serveis d'estes empreses en les condicions de qualitat que determina l'orde, tot queda a l'arbitri o les decisions de la direcció territorial corresponent per a homologar o no les empreses participants.
I esta
música sona a privatització del servei de menjador, un negoci rodó per a un grapat d'empreses puntuals que es repartiran al voltant dels cinc milions d'euros que abonen els alumnes que no disposen de beques, al temps que el control
directe de contractació podria permetre a la conselleria finançar el pagament del deute amb les escoles
(inintel·ligible) .
.
.
ingressar-los l'import de les beques i ajudes al menjador.

Però el que personalment més m'ha cridat l'atenció ha estat l'article 15.
Què és això que l'empresa adjudicatària haurà d'aportar la documentació acreditativa d'estar al corrent del compliment de les seues obligacions tributàries amb l'administració de l'estat, amb l'autonòmica, amb la seguretat social i l'alta de l'IAE a partir del segon curs d'aplicació de l'acord marc?
Això ha de ser condició
sine qua non per a contractar, per a poder participar en la licitació.
L'administració ha d'oferir un plus de claredat en els seus contractes i això del segon any no pareix que siga així.

Què és això que l'empresa haurà d'acreditar que compta amb les autoritzacions sanitàries i amb la corresponent assegurança de responsabilitat civil a partir del segon curs?
Qui es farà càrrec, si hi ha durant el primer curs algun problema de tipus sanitari, una
salmonel·losi per exemple,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

.
.
.
supose que la conselleria amb diners de tots.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sorribes.
(Aplaudiments)

Tiene la palabra el honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Con su permiso, señora presidenta, antes de responder a la señora Sorribes me gustaría que una ujier o un ujier le hiciera llegar al señor Bueno las fotografías de los centros que él dice que no existen.
(Aplaudiments) Muchas gracias.
Así a ver si nos orientamos poquito a poco y vamos educándonos en el sistema educativo existente.

Bien.
Vamos a ver.
Contestándole, señora Sorribes o contestant-li, senyora Sorribes a vosté.
.
.

Moltes gràcies.
No haga extensiva su grosería a los ujieres, señoría.
(Aplaudiments)

Muchísimas gracias.

Volia dir-li, senyora diputada, que ha de tindre vosté una cosa molt present.
Mire vosté, en el fons de la seua intervenció hi ha, perquè vosté està, entre cometes, induïda en el bon sentit, a fer la pregunta, una desconfiança de per què s'ha hagut de fer açò.
Jo li conteste clarament.
Li he dit que volíem complir la legalitat, però a la millor m'he d'explicar una miqueta més.

Mire vosté, la llei seua, bé, de tots, però feta pel govern del Partit Socialista, la Llei de contractes del sector públic, que ara és llei de tots i que acatem, en el seu article 291 determina quins són els òrgans de contractació i en cap cas considera el consell escolar de centre com a òrgan de contractació.
Per tant, fins ara, els col·legis estan en una situació d'alegalitat o de no legalitat, no vull dir paraules més grosses.
Ara cal adaptar-se a això.

Per tant, què diu textualment la llei: els ministres i els secretaris d'estat són els òrgans de contractació de l'administració general de l'estat i són els facultats per a celebrar els contractes en l'àmbit de la seua competència.
Extrapolant, però, en virtut de l'aplicació de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, ací són el conseller i la secretaria autonòmica.
Estem equiparats a nivell d'eixa llei.

Per tant, s'ha hagut de canviar, per complet, el sistema de contractació de centres.
I s'ha fet d'una manera oberta.
Els centres també tindran la possibilitat de dir la seua a l'hora de contractar una determinada empresa, però, naturalment, el tipus de contractació ha canviat.
L'ordre, què és un ordre però no un nou sistema, no pretén controlar-lo tot, perquè és molt difícil amb una simple ordre controlar tots els temes.
A la millor té vosté raó en alguna qüestió.
Deixem que l'ordre es desenrotlle i vorem a vore com està.

Però sí li dic una cosa.
L'ordre està absolutament revisada pel servicis jurídics i s'ajusta estrictament a la legalitat i quan marca uns terminis temporals és perquè això està perfectament subjecte a la legalitat.
I qualsevol intent de fer passar per il·legal o alegal qualsevol cosa que isca en esta ordre està condemnada al fracàs perquè està superinformada i a més no ha sigut recorreguda en forma per part dels interessats.

Per tant, jo espere que les meues explicacions almenys la tranquil·litzen a vosté.
Jo, mire, per acabar, sense voler ser no res més que cuidadós, li diria que tinguera vosté molta cura per a parlar d'interessos econòmics en este tema, del futur, del present i del passat.
Moltíssima cura, moltíssima cura, senyoria.

Moltes gràcies.

Pregunta 861 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre obres públiques, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 60.
447).

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Sí, amb la vènia de la senyora presidenta.
Dir que, bé, que futbol és futbol i que espere que la cosa vaja millor.
Jo com no sóc nacionalista castellà, sóc nacionalista valencià.
.
.
, és un esport.

Bé, la pregunta que volia formular és la següent.
.
.

La senyora presidenta:

Al tema, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Sí, la pregunta que volia formular és la següent: el passat 20 d'abril es va presenta en el marc solemne del palau de La Generalitat el Pla de
rodalies entre el Ministeri de Foment i el president de La Generalitat.
En eixe
pla de rodalies, i ara parlarem, havia una sèrie d'incompliments enormes, respecte al que estes Corts han decidir.
Però, sense que s'haja concretat ja ninguna actuació, sí que ens va sorprendre que el passat 12 de maig el president del govern va dir
que es van a reduir, en el marc de la reducció i de l'austeritat, obres públiques per valor de 6.
045 milions d'euros.

Com sempre, som líders en les desgràcies, m'agradaria saber si té vosté constància, com a conseller d'Infraestructures, en què ens va a tocar esta reducció.
Perquè ja som els últims en rodalies, només ens falta que ara la reducció ens l'adjudiquen íntegrament i tornem a ser líders en quan a este tipus de penalitat.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Infraestructuras y Transporte.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Morera, la verdad es que yo también lamento que a usted no le importe que haya perdido España, a pesar que tenga muchos jugadores del Barcelona.
Pero, bueno.
.
.
En cualquier caso, señor Morera, vamos a lo nuestro.

Efectivamente, el pasado 12 de mayo el presidente del gobierno Rodríguez Zapatero anunció una reducción de más de 6.
000 millones de euros de inversión pública en el Congreso de los Diputados.
Posteriormente el Ministro de Fomento, el
pasado 19 de mayo, también hizo referencia a un recorte de 3.
200 millones en el año 2010, incluso ya empezó a hablar de retrasos de más de un año en algunas actuaciones.

Hasta el momento no conocemos que obras puedan estar afectadas en lo que se
refiere a la Comunidad Valenciana, incluso al Plan de cercanías que se presentó ese 20 de abril.
Me temo, desgraciadamente, que él tampoco lo tiene muy claro.
Pero he solicitado al ministro una reunión para conocer y consensuar las actuaciones que consideramos básicas e imprescindibles y que no pueden sufrir demora y, desde luego, entre
ellas están las cercanías.
Y lo único que puedo decirle de momento es que a día de hoy no tengo contestación para esa entrevista.

Gracias.

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, lo importante es participar ¿no?
Es tracta d'un esport.
Per tant, jo que m'alegre o hem deixe d'alegrar no és allò important.

Mire vosté, jo sé com la conselleria i el president de La Generalitat presenta un Pla de rodalies
tan esperat, tan necessitat, amb tanta demanda per part de les Corts
Valencianes que, com vosté sap, són quatre folis mal grapats, és un Power Point.
Tot el que tenim del Pla de rodalies són estos folis, és el Power Point.
Sí, sí, és que és una resposta parlamentària que va fer vosté.
Tot el que tenim del Pla de rodalies de la Comunitat Valenciana és açò, és el que tenim.

És a dir, tota una conselleria d'Infraestructures, tot un govern autònom, tot un president de La Generalitat es presta a presentar un Pla de rodalies
que suposa només uns quants folis malgrapats?
Però en quines mans estem?
A més, vostés incompleixen resolucions d'estes Corts Valencianes pel que afecta al Pla de rodalies; vostés incompleixen el que ha dit el poble valencià a través d'estes Corts Valencianes.

El poble valencià li ha dit a vosté que ha de negociar per a què es faça una estació de rodalies al poble de la Font de la Figuera i ací no apareix.
El poble valencià, a traves d'estes Corts Valencianes, li ha dit a vosté que ha de fer un soterrament de les vies en Benifaió i Almussafes, i vosté ací no contempla res.
El poble valencià li ha dit, a través d'estes Corts Valencianes, que vosté ha procurar un soterrament de l'entrada de rodalies des de Silla, Beniparell,
(inintel·ligible) .
.
.
, fins l'estació del nord, i ací no n'hi ha res de tot açò.
El poble valencià li ha dit que és urgent i prioritari -ho aprovàrem ací per unanimitat- la línia entre Gandia, Oliva i Dénia, i, als pocs dies, vosté anunciava que no es faria eixa línia si no n'hi havia una important inversió privada.

Aleshores, a vore, n'hi ha govern?
No n'hi ha govern?
A mi, em preocupa vore com vostés no defensen els interessos valencians, com som els últims sempre, els últims en inversions de l'estat, siga Aznar, siga Zapatero, els últims, i, després, els acontenten -segurament perquè tenen una urgència i una necessitat, que va més enllà de l'acció de govern- s'acontenten en presentar en el palau de La Generalitat, en el palau gòtic, un projecte de pla de rodalies que és açò.
S'han oblidat de moltes coses.
Com accepta vosté un pla de rodalies de l'estat que no contempla les rodalies cap a Vinaròs?
Com?
I cap especificació quant el que s'ha de fer en el temps i concrecions específiques?
Perquè, després passa el que passa, que, després,
si te he visto, no me acuerdo.
I, ara, mos acaba d'informar vosté que no té ni idea dels retalls cap on ens els van a donar.

És a dir, com sempre, estem mal, però estem mal no només perquè hi ha un govern central, siga del signe que siga, que mos perjudica, que mos
margina econòmicament, perquè vostés representen també una dependència política dels que governen, dels que governen d'Aznar, sinó que el que em preocupa de veritat és que vostés estiguen K0, no defensen els interessos valencians i accepten la presentació de tot un pla de rodalies que són 10 folis mal grapats, i que incomplixen sistemàticament resolucions d'estes Corts Valencianes per a demanar i exigir millores quant les
infraestructures de rodalies al nostre país.
És absolutament lamentable, senyor conseller.

Espere una resposta perquè me diga per què van a acceptar la presentació d'este Pla de rodalies.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
de la manera que.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchisímas gracias, señor Morera.

Honorable conseller de Infraestructura y Transporte.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidenta.

Mire, señoría, yo le puedo decir que ese plan de cercanías tiene bastante más de esas cuatro hojas mal grapadas, porque le puedo asegurar que contiene,
aproximadamente, el 90% de las inquietudes que veníamos planteando desde hace muchos años, incluso puede ser que no aparezcan algunas de las actuaciones de las que
usted ha citado, pero hay algunas que hemos incorporado, nuevas, que creo que
son muy importantes y que pueden afectar a la competitividad.

En cualquier caso, yo, con toda la ilusión y muy contento de que se presentara ese plan de cercanías, en el palau de La Generalitat, lo que no podía sospechar es que el gobierno, después, empezara a recortar y a hacer medidas improvisadas una tras otras, como las
está haciendo hasta ahora.

En definitiva, usted -y ya discutiremos cuando quiera ese plan de cercanías minuciosa y detalladamente- lo que preguntaba aquí era en qué iban a afectar esos recortes.
Yo, le puedo decir que hasta el momento, yo creo
que no sabe ni el gobierno hasta dónde tiene que recortar.
Nosotros vamos a defender todo tipo de inversiones
productivas que afecten a la competitividad en nuestro territorio.
Creemos que
por política de equidad nos merecemos muchas cosas que ya teníamos que tener.
Y eso lo vamos a reivindicar sin duda.

De todas maneras, la incertidumbre y las medidas que está haciendo el gobierno en estos momentos son lamentables, porque ayer mismo el
ministro dijo que no podía concretar el plan de ajuste.
Hoy, ha confirmado la llegada del AVE a Valencia -que ya presuponíamos- y, también, Alicante en 2012.
Buena noticia.
A ver si es verdad.
Pero, no ha confirmado
lo de Castellón, y resulta que ya en el boletín han publicado resoluciones que posponen sine die la apertura de tres
licitaciones como son: la de Villarreal-Almassora, la de Llosa-Moncofa y la de
Xàtiva-L'Alcúdia, que afectan, no solamente a la alta velocidad en Castellón, sino también al corredor Mediterráneo y que defendemos todos al mismo tiempo.
Y eso sí que es preocupante, señorías.

En cualquier caso, yo lo que sí que le propongo es que se sumen a nuestra posición de defender todas las infraestructuras necesarias para mantener la
competitividad y la productividad en la Comunidad Valenciana, incluyendo, por
supuesto, el compromiso que adquirió el ministro hace muy poco -como acaba de decir- con el plan de cercanías; que hay actuaciones -y usted lo sabe bien- muy importantes.

En cualquier caso, tenga claro, señor Morera, que no vamos a renunciar ni con esta crisis ni con ninguna otra a que
el estado invierta en infraestructuras que son necesarias para la Comunidad
Valenciana, al menos, en lo que nos corresponde por proporción en peso de población valenciana y en el conjunto del estado.
Y como estoy seguro de que su señoría comparte este criterio, ayúdenos a defender lo que por política de equidad nos corresponde y a defender esas inversiones productivas que,
sin duda, nos ayudarán a salir de la crisis cuanto antes.

Nada más y muchas gracias.

Pregunta 864 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la situació de l'escola Carrasquer de Sueca, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 60.
555).

La senyora presidenta:

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, quines mesures té previstes des de la conselleria per a solucionar les mancances que hi ha a l'escola Carrasquer de Sueca?

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella, bona vesprada.

A banda de les reparacions o les actuacions que puga practicar la direcció territorial de la província de València en este centre, he d'assenyalar-li que la Conselleria d'Educació té previst licitar les obres d'adequació integral i ampliació del col·legi públic Carrasquer del municipi de Sueca.
He d'indicar-li que esta obra té un projecte d'execució aprovat amb un import de 3.
693.
000 euros i amb un termini estimat d'execució, quan comence l'obra, d'aproximadament dotze mesos, quan comence l'obra.
A més, he d'afegir-li que, una vegada finalitzades les obres, el col·legi Carrasquer de Sueca -com és també una ampliació- passarà a tindre un perfil de 6 unitats d'educació infantil, 12 de primària i 1 menjador.

En definitiva, esta conselleria continuarà treballant, com ho ha fins ara, tant a Sueca com a la resta de municipis i
comarques, i bona prova d'això són els centres que tenen vostés l'oportunitat de conéixer, si realment volen conéixer la realitat educativa de la comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies per la seua contestació, senyor conseller, però la pregunta concreta hauria d'anar o la contestació hauria d'anar per la data d'inici, perquè, clar, si me diu 12 mesos a partir de.
.
.
Però, i quan es licitarà?
Eixa és la pregunta.
I la pregunta és eixa i molt concreta, i no voldria que s'oblidara.
Per tant, la repetiré: quan es licitarà o quan té previsió de licitar-se?

Mire, el Carrasquer està en un edifici que té 81 anys d'antiguitat, presenta esquerdes, goteres, un menjador amb espai insuficient,
barreres arquitectòniques, barracons en el patí, i dic «barracons» i no dic instal·lacions provisionals perquè no són provisionals, perquè porten tant de temps que ja presenten goteres els barracons també.
Una cornisa va caure.
L'associació de pares i mares fa, senyor conseller, díhuit anys que està demanant que se facen les obres, díhuit anys.
I, per tant, en esta situació no és prou la contestació que ens ha donat.
Hauria de dir-nos quan va a licitar-se.
I ho hauria de dir
perquè reiterades vegades ja s'ha incomplit la paraula donada.

El 26 de març va haver una reunió amb la directora general de Règim Econòmic, María José Vargas, i, davant de la direcció i els pares, va determinar que en el moment que tinguera els documents que
faltaven -que era una inscripció registral- en set dies, en set dies el licitaria.
El 7 d'abril, el 7 d'abril va entrar a la conselleria eixe document que faltava, el 7 d'abril.
A partir d'ahí, no hi va haver reaccions tampoc, almenys, va haver-hi un incompliment d'allò que es dia, i no parle d'incompliment d'una setmana, perquè, a continuació d'ahí hi han hagut tres vagues dels alumnes, acompanyats de pares i mares, més dues concentracions a la porta de la conselleria sol·licitant una altra entrevista amb María José Vargas, la directora general de Règim Econòmic per a determinar quan es podria fer.
No se'ls ha rebut, ni tan sols s'ha contestat a les sol·licituds que s'ha fet per a rebre'ls.

L'últim dia, el 31 de maig, 180 alumnes, pares, mares, l'alcalde, els regidors del Bloc, del PSOE i d'Esquerra Unida i el president de FAPA València van estar a la porta de la conselleria i ningú els va rebre, ningú els ha contestat a la seua petició.

Mire, el que he dit és veritat.
Jo li recorde, per favor, la pregunta és molt clara: quan té previst la seua licitació.
I ho dic perquè, clar, ací tots diem mentides, pareix ser, tots mentim, sobretot, en qüestions de construccions escolars.
Mire, l'altre dia a mi em digueren «miserable» per unes objeccions que vaig fer a la llista dels 365 centres, 365 centres.
.
.
A
la millor el problema és que vostés volen donar a entendre el que no és i donen informacions que no són, perquè a mi mateixa me va passar la dels 343 de fa uns mesos, dia: «Centres posats en funcionament per la conselleria.
» I era fals, i estos 365, també.

I per a evitar ser miserable, hem fet una consulta poble per poble, i que no he
acabat, però, mire, li diré, consten ací: l'IES Penyagolosa de Castelló té més de 25 anys; els centres de València Rodríguez Fornós (inintel·ligible) .
.
.
ja estaven construïts el 2002, i vosté parla del 2003 al 2010.
Només ha fet ahí.
.
.
s'ha reformat, sí, i ha fet els de secundària; però el centre de primària, no.
L'IES Enric Valor de Picanya té més de vint anys, ha fet una remodelació; però, posats en funcionament!
, senyor conseller, amb no sé quants mestres, llocs escolar nous.
Això no són llocs escolars nous!
Els centres d'Alfarp i de Llombai funcionen des d'abans del 1995; Rafelbunyol, el col·legi públic Verge del Miracle, segons me diuen, diu literalment: «Està fet des del temps de Matusalén, any amunt any avall;
(rialles) han reformat una part»; el de Benissa, fa més de vint-i-cinc anys, li han posat un ascensor i li han fet el gimnàs.
Això són els seus centres escolar nous!
I, després, s'atrevixen a dir-mos miserables perquè posem en qüestió el que vostés diuen.

Presentaran fotografies, però eixos són els centres posats en funcionament.
Això té el document que vosté me va donar a mi personalment -que també me'l va donar-, els 343, que s'han convertit ja en 365 centres en funcionament.
No obstant, li demane, per
favor.
.
.
, l'il·lustre açò perquè no jugue a dir unes coses o altres.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Honorable conseller, tiene la palabra.

El senyor conseller d'Educació:

Mire, anem a vore.
És a dir, farem la reforma integral del col·legi públic de Carrasquer, la farem, la farem; tirarem el centre completament, ho farem
de nou, i vosté dirà que no hem fet res, perquè el centre tindrà huitanta-un anys, huitanta-un anys!

És que vosté.
.
.
Ai, no vull dir-ho, (algú diu: «Diga, diga.
») no vull dir-ho, no vull dir-ho.
Perquè vosté és docent, m'entén?
, vosté ha passat unes oposicions, eh?
, vosté és docent, vull dir, que ha passat unes oposicions, i pot estudiar les coses.
(Veus) L'exemple que li he ficat és clar de la fal·làcia de les seues argumentacions i de la falta d'informació.
.
.
Clar que sí!

En el meu poble n'hi ha un col·legi, que és el Cervantes, que és de l'any 1929, que ara es fa completament nou, respectant.
.
.
, perquè és un edifici protegit, i serà nou quan l'hàgem acabat.
Però vosté dirà que no hem fet res!
Quan acabem el Carrasquer, no haurem fet res!
Perquè, naturalment, no hem fet res, si són centres de reposició o de remodelació o d'ampliació significativa, que són les circumstàncies que marquen el gaudir d'aules noves!
, que és del que es tracta,
(aplaudiments) d'aules noves!
, aules noves!

Escolte!
, per l'amor de Déu!
A vosté el que l'importaria si tinguera un fill en el sistema educatiu.
.
.
, estiguera en aules
noves, encara que el col·legi estiguera fundat l'any 1981 o l'any 1981 del segle passat, comprén?

I este és un exemple del que mosatros ens trobem.
Ens trobem que tenim ara col·legis de huitanta-un anys, que ja eren vells quan estos senyors governaven, que
ja eren reclamats quan estos senyors governaven i ja eren vells.
Este col·lege estava fet i encara vivia Pablo Iglesias, mire, vosté, si era.

I, clar, i continuem, i continuem treballant, però.
.
.
continuem treballant, senyoria!
I hem fet 365 en set anys i 200 més quasi -199 més- en els altres anys de govern del Partit Popular.
I vosté continua dient que no hem fet res, i continua mentint i continua estant
absolutament desinformat, desinformat!
I jo l'invite que m'acompanye a mi personalment a vore eixes reformes, ara, per exemple, en Castelló, per a fer-ho fàcil per a vosté.
Pot vindre a centres que naturalment tenien cinquanta anys i els hem remodelat
completament, i vosté diu que no hem fet res.
I este col·lege està en la programació de Creaescola, està.

I jo, com no vull mentir-li a vosté, ni al senyor de Sueca, li he de dir que quan tingam disponibilitat, està posat en prioritats, i quan pugam, immediatament, el farem, com tants altres!
,
perquè hem de fer-ne un darrere d'altre.
Perquè, clar, és bo que vosté pense que mosatros som quasi omnipotents en matèria de construcció escolar.
Vosté ho pensa, i per això mos demana tot, però encara no hem arribat; quasi hem arribat, però encara no, senyoria.

Moltes gràcies.

Pregunta 848 a la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre contractació de personal, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 60.
357).

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, si és vosté tan amable de contestar la següent pregunta, i és: quina és la posició del Consell davant l'expedient obert d'ofici pel Ministeri de Treball en relació a una sèrie de treballadors i treballadores que duen anys al servei de l'administració valenciana, però la contractació dels quals ha estat realitzada al marge de la relació de llocs de treball de La Generalitat.
Estic referint-me en concret a una notícia que va aparéixer al diari
Levante, en un article de Julia Ruiz del 26 de maig de 2010.

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Justicia y Administraciones Públicas.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Oltra, la posición del Consell ante la Dirección General de Inspección de Trabajo y de Seguridad Social, así como de cualquier otro organismo inspector o fiscalizador de la actividad que
realiza la Generalitat valenciana, es de total y absoluta colaboración, como siempre.

La vocación de La Generalitat siempre, desde luego, es de cumplir la legalidad y, desde
luego, en este caso, por parte de las distintas consellerias afectadas, se ha remitido toda la documentación relativa a la situación laboral de esos trabajadores adscritos a esos departamentos, junto con la
justificación documental de su situación.

Que se efectúe un requerimiento en materia de contratación laboral no significa, en ningún caso, infracción del ordenamiento jurídico.

Espero, señoría, espero que no pretenda convertir, también, en una condena lo que es un mero trámite formal y administrativo de un expediente, que, por cierto, todavía está abierto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, s'ha posat vosté la tireta abans de la ferida.
Vosté, ja, com aquella, no?
, «diga-li vosté mare abans que la insulten a vosté».
No sé, jo, en principi, tampoc li he preguntat sobre quina és la seua relació amb la inspecció de treball.

Ja m'imagine que si tenen vostés una inspecció de la Inspecció de Treball, no van a declarar-se insubmisos fins al punt de no donar la
documentació que els requerixen.
Això, ja m'ho imagine, senyora consellera.
Perquè això és com el valor, se pressuposa que vostés, davant d'una inspecció, donen compte al requeriment que se li fa.

Però vosté diu que ha acompanyat i ha explicat la relació de llocs laborals que se li ha requerit, amb la qual cosa comence a pensar que
el que publica el diari Levante és, efectivament, cert, i és que n'hi ha una relació de persones que estan contractades i pagades per l'administració pública, però no figuren en nòmina, no figuren en la relació de llocs de treball.
I, per tant, jo el que vull saber, senyora consellera, és per què passa això, i que eixe compte que vosté li dóna a la Inspecció de Treball, li la done també a estes Corts.

Perquè jo no entenc com, si no se pot estar en l'administració pública més de tres anys sense ser funcionari, alt càrrec o personal eventual, l'Institut Nacional de la Seguretat Social, creuant les dades, haja detectat que n'hi han persones que porten més d'una dècada treballant per a la Generalitat valenciana sense figurar en la relació de llocs de treball, més d'una dècada!
, i cap d'ells són funcionaris, ni alts càrrecs, ni personal eventual.
I que això passa en Sanitat, en Benestar Social, en Economia i Hisenda i en la conselleria
que vosté és titular, i que no són casos aïllats.

I que, a més, n'hi han alguns treballadors.
.
.
, que la nòmina se paga pel capítol VI dels pressupostos, és a dir, per inversions.
Clar, ahí, després s'explica com -i açò passa en concret en la Conselleria de Sanitat- després se trau pit en les inversions en sanitat, però en realitat no s'estan pagant inversions; s'estan pagant salaris que haurien d'anar a capítol I.
I aixina s'explica com l'austeritat del senyor Camps després no se correspon amb la tranquil·litat de l'altre senyor Camps, del conseller eternament absent i preocupat pel forat que té.

Per què no s'explica?
Perquè vostés l'austeritat la fan en pur maquillatge.
Perquè vostés baixen per un costat el capítol I, però estan pagant camufladament per altres capítols.
I açò vénen les juntes de personal de la Generalitat valenciana denunciant-ho des de fa
molt de temps: contractacions irregulars, abús d'assistències tècniques, pagament pel capítol II, que també se fan les assistències tècniques, contractacions puntuals que acaben sent permanents, personal que
utilitza mitjans públics, com el fax, el telèfon, el correu electrònic, però que no pertanyen a la nòmina de l'administració.
I esta austeritat, efectivament, té una despesa oculta.
I, com dic, aixina està el conseller d'Economia.

I jo li pregunte aleshores, a través de Les Corts, jo li pregunte, conselleria a conselleria: si té contractada la conselleria treballadors al marge de la relació de llocs laborals?
I, en cas afirmatiu, quin número és?
I sap vosté què me contesta la mesa d'estes Corts?
Que ho tramite per petició de documentació.
Quina documentació?
Si no figuren!
Si no figuren!
En quina documentació jo he de vore això?
És que ara, en compte de rebutjar les preguntes, mos ho passen tot a petició de documentació, documentació que després no existix.
Però, en fi, és una més.
Tot açò passat a petició de documentació, que és la nova trampa que utilitza la Mesa perquè no hi haja democràcia.

I aleshores, una comença a pensar que si li rebutgen les preguntes és perquè hi ha molt que amagar.
I jo comence a sospitar també en este tema.

I açò està en relació en la notícia apareguda justetament ahir, 15 de juny, també en el Levante, en el qual se diu que el Consell dispara els llocs de confiança amb una trentena d'assessors encoberts.

Efectivament, al final vostés van modificar la normativa de borses de treball, l'article 8, per a poder col·lar el que no podien col·lar d'una altra manera perquè estaven més controlats almenys per les juntes de personal.

I ara s'ha convertit l'administració en un colador d'assessors que se paguen en la nòmina de La Generalitat, que no figuren en la relació de llocs de treball, però que treballen per a altres coses.

Jo no sé si ara amb el decret que s'ha acabada de convalidar este matí, amb la baixada de salaris sabrem i afloraran d'esta nòmina submergida les persones que, treballant per al PP, les hem de pagar tots.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
els valencians i les valencianes.

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Oltra, yo no me he puesto ninguna tirita en la herida, como dice.
Lo único que le he dicho es que la actuación de La Generalitat en materia de contratación del personal se efectúa con rigor, ajustada a la ley y de acuerdo con el ordenamiento jurídico.

De cualquier forma, de cualquier forma, ya que quiere hablar de ello, le diré que estamos hablando de la inspección realizada sobre 31 contratos de personal de La Generalitat.
31 contratos sobre
los 17.
535 funcionarios de La Generalitat.
Eso, señoría, por si no lo sabe, representa un 0,1701%.
.
.
, no, del 0'1% de los trabajadores de La Generalitat.

Por lo tanto, creo que eso es suficientemente significativo de la poca
trascendencia política que tiene la pregunta que usted formula, salvo, salvo, la trascendencia de
haber sido, como usted bien ha dicho y yo también conozco, titular de un medio de comunicación.
Y, como todos sabemos, porque venimos durante años acostumbrados, sabemos que ustedes trabajan a golpe de titular.
Y, por lo
tanto, pues no nos queda más obligación que venir aquí a contestar una pregunta que representa, como le digo, un 0,1%.

Pero bueno, pero bueno, a partir de ahí le diré y le explicaré.
¿Quiere hablar de eso?
Vamos a hablar.

Hemos revisado esos expedientes de contratación, como no puede ser de otra forma, y hemos constatado que responden todos ellos
a circunstancias muy diversas, pero todas justificadas.

Algunos son trabajadores que son personal fijo de La Generalitat que nos fue
transferido, concretamente los de Justicia, que son 11 de esos 31, nos fue
transferido en 1995 cuando recibimos las transferencias.

En otros casos son contrataciones que se han realizado como consecuencia del
cumplimiento de resoluciones judiciales.

En otros casos son contratos de larga duración que afectan a plazas vacantes que, aún habiéndose ofertado para su provisión definitiva, han quedado sistemáticamente desiertas.

Le aseguro, señoría, que puede estar absolutamente tranquila por esas 31 personas, por esos 31
expedientes que le preocupa.
Si quiere debatir sobre hipótesis o elucubraciones de un expediente que todavía no se ha sustanciado, podemos hacerlo y podemos también debatir sobre eso a lo que usted ha hecho alusión, que me parece muchísimo más importante.
El tema, como le ha llamado usted, «coladero de asesores».
Hablando de eso, creo que es importante y que los ciudadanos nos agradecerían que habláremos de los 875 asesores que tiene el señor Zapatero en su gobierno, que están costando 52 millones de euros
(veus) al erario público.

Y si fuéramos de verdad responsables usted y nosotros tendríamos que apoyar esa proposición no de ley que presenta el Partido Popular en el Congreso de los Diputados
pidiendo la reducción a la mitad de esos asesores.
Porque no solamente nos ahorraríamos 20 millones de euros, que es muy importante, sino que a lo mejor empezaba a
tomar credibilidad esas palabras de austeridad que el señor Zapatero viene prometiendo con la crisis.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la política general de la conselleria en matèria de licitació d'obra pública, que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 54.
708, BOC número 224)

La senyora presidenta:

Interpelación por el procedimiento especial de urgencia al conseller de Infraestructuras y Transporte sobre la política general de la conselleria en materia de licitación de obra pública, que formula el ilustre diputado señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Se m'ocorre, arran d'unes últimes paraules que acabe de sentir ací, que l'alta direcció de Ferrocarrils de la Generalitat cobra tant com tot el Govern d'Espanya junt.
(Aplaudiments)

Senyor conseller, vergonya.
Senyor conseller, vosté demana ajuda per a defendre les inversions productives.
Quines?
Les de l'estat?
O demana també ajuda per defendre les inversions productives a la Comunitat Valenciana de La
Generalitat?
També la demana.
Si la demana, diga-ho i la tindrà, senyor conseller.

Mire, el debat sobre el desplom que ve patint la Comunitat Valenciana respecte
a la licitació d'obra pública de La Generalitat és un tema que ens està ocupant les darreres setmanes en esta cambra.
Ho va fer a la Comissió d'Obres Públiques el passat 14 d'abril, en el ple del passat 5 de maig i ho torna a fer hui, com també ho farà en una pròxima sessió, quan siga debatuda la moció subsegüent a esta interpel·lació o a la PNL en què puga esdevenir esta moció.

I hui li anuncie, senyor conseller, que este tema seguirà ocupant-nos mentres vostés seguisquen amb la seua fugida cap endavant.
És més del mateix que propugna el PP des de La Generalitat.
En la seua posició, senyor conseller, d'obviar la realitat, d'atur, despilfarro i corrupció que han conduït a esta comunitat.
Atur, despilfarro i corrupció.

Mentre seguisquen en la seua incapacitat i paràlisi a l'hora de prendre mesures i propugnar plans sensats i realistes, com ha fet el
Govern d'Espanya i com ha fet el Ministeri de Foment.
I mentres persistisquen, senyor
conseller, en la seua resistència a assumir les seues responsabilitats i prendre decisions necessàries i urgents perquè el debat arribe quan abans, senyor conseller.

Vosté sap, senyor Flores, que en uns moments que la inversió en obra pública és fonamental per a dinamitzar l'economia i crear ocupació, en 2009 la licitació en este sector per banda de La Generalitat va caure un 18% respecte de 2008,
situant-se en 651 milions d'euros, una xifra que ens situa en els nivells d'inversió, senyor Flores, autonòmica, de l'any 1995.
Sí, el de 2009, senyor Flores, sí.
Dades de SEOPAN i de la Cambra de Contractistes.

Sap també, senyor conseller, que segons l'informe de SEOPAN per a 2009 d'eixos 651 milions que ha licitat La Generalitat enfront dels 851 del Govern d'Espanya, únicament 160, 160 dels 651, van ser licitats en actuacions de transport, amb
unes inversions tan espectaculars, senyor conseller, com els 48 milions en
carreteres o els 6 milions en els desassistits ports competència de La Generalitat.
Per no fer referència als paupèrrims 3,7 milions en vivenda o els 15 en instal·lacions sanitàries, que no corresponen a la seua conselleria, però que són significatives també per fer una anàlisi de les infinites mentires que Camps va dir en esta trona, infinites mentides que Camps va dir en esta trona el passat 6 de
maig en contestar-li a qui se seu darrere d'ell, de qui jo, si fóra Camps, em cuidaria i tal vegada em posaria espills retrovisors per a evitar
que li passe allò de «y de tú también, Bruto.
» També posaria espills retrovisors cap a l'esquerra, si fóra Camps, també.

Sap, senyor conseller, que també segons SEOPAN, en el primer trimestre d'enguany les licitacions d'obra pública en la Comunitat Valenciana per banda de l'estat són de 308 milions d'euros, front als 172 de la mateixa Generalitat, el que representa un esforç inversor de l'estat de 136 milions més que el Consell.
L'administració local valenciana, 338 milions.

Per tant, senyor conseller, sap també que en 14 de les 17 comunitats autònomes, les inversions dels seus governs regionals són superiors a les del govern de l'estat en les seues mateixes autonomies, el que posa en evidència que Camps està en el furgó de cua en inversions dins d'Espanya i té de ser Zapatero qui estiga tirant de la nostra economia.

Per cert, d'eixos 172 milions licitats per La Generalitat en el primer trimestre, a la seua
conselleria li'n corresponen molt poquets, senyor conseller, perquè segons la cambra de contractistes, per a este 2010 vostés només disposen de, la seua conselleria, de 26,6 milions per a obra nova.

Sap que del PIE 2004-2010 només s'ha pogut complit el 25% i que han presentat un nou pla d'infraestructures -el 25%- per a deu anys irreal i amb moltes actuacions repetides, en el qual l'assignació econòmica que vostés assignen dins del PIE 2010-2020 al Govern d'Espanya, al govern central, i a la iniciativa privada no ha estat negociada ni
amb uns ni amb altres, ni amb el govern central ni amb la iniciativa privada.
De fet, a la iniciativa privada se li comunicà la seua aportació en eixe nou PIE el dia abans de la presentació en el palau de La Generalitat, el dia d'abans, senyor conseller.

Podria seguir, senyor conseller, relatant compromisos que no van a poder
complir si no reaccionen i es replantegen seriosament com poden fer les coses:
protocol de carreteres 2010-2020, pla de rodalies, deute de 1.
000 milions amb
els empresaris d'obra pública, compliment dels seus compromisos econòmics amb l'AVE, com van a pagar, quan a pagar els 9 milions que deuen a l'arribada de l'AVE a la ciutat de València.

Senyor conseller, no poden seguir actuant com si no passara res, perquè sí que passa.
El nostre endeutament s'apropa als 15.
000 milions, la comunitat autònoma amb major deute en relació amb el seu PIB, una taxa de desocupació superior al 22%, prop de 600.
000 valencians en el desempleo.
I han pres unes mesures d'ajust clarament insuficients.

Senyor conseller, les possibilitats econòmiques de la seua conselleria són molt reduïdes perquè han gastat a mans plenes en el que no devien.
Mire, en 2008, segons la cambra
de contractistes, la seua conselleria i les empreses Ferrocarrils i GTP varen
licitar 195 milions.
Sap d'ells, senyor conseller, quants corresponien a obres de la fórmula 1, segons la Sindicatura de Comptes, en 2008?
105, 105 d'un total de 195 en 2008.
Sí, senyor conseller.

Senyor conseller, s'acaba l'època de deixar-ho tot per a més endavant, de les mitges solucions, del tranquil·litzador i incomprensible oportunisme que representa demorar totes les
decisions.
És ara quan entrem en l'època de les conseqüències de com han actuat.

Senyor conseller, eixes paraules que acabe de dir no són meues.
Sap de qui són?
Són d'un polític amb el que Camps es va comparar en este hemicicle en esclatar el cas Gürtel.
Són paraules de Churchill.
Apliquen-les, per favor, senyor conseller,
apliquen-les, perquè són paraules que va dir ací el president Camps.
Obliden ja, senyor conseller, que Rajoy el dia de la festa
de commemoració del tercer aniversari de la seua victòria electoral, va preferir el caragol català al president de la Generalitat valenciana.
És greu, sé que és greu, però obliden-se ja i preguen decisions, senyor conseller.
Reaccionen, actuen.

Els valencians necessitem un govern honest i fiable, que complisca els seus
compromisos i pague les seues factures, un govern que genere confiança en lloc d'incertesa, encara que s'equivoque, senyor conseller, encara que s'equivoque.
Vosté critica al Govern d'Espanya pel reajust que està pendent de fer el Ministeri de Foment.
Quin serà el reajust que vosté farà al nou PIE?
, perquè tindrà de fer-lo.
Diga-mos-el, perquè no pot executar el nou PIE.
No mantinguen la nostra comunitat en la paràlisi actual.
La nostra gent no mereix el seu comportament.

Senyor conseller, els objectius de reducció de dèficit públic no són incompatibles amb fórmules imaginatives d'inversió pública, com ha demostrat el Govern d'Espanya amb el pla extraordinari d'infraestructures que mobilitzarà 17.
000 milions en només dos anys, 2010 i 2011, com vosté coneix perfectament.
I això, repetisc, sense comprometre l'objectiu -no, senyor conseller- del 3% de dèficit en 2013, perquè començaran a pagar-se les actuacions en 2014, i vosté ho sap perfectament, senyor conseller.
I sap perfectament que eixa és una iniciativa que li hem proposat i que vosté inicialment l'agafà com a positiva, encara que després va recular a l'eixir de la Comissió d'Obres Públiques.
Sí, senyor conseller.

Senyor conseller, empresaris, treballadors i societat en general estan esperant
que moga fitxa, estan esperant que no posen el cap davall l'ala i que actuen ja.
Estan esperant que diguen alguna cosa, estan esperant que
expliquen com van a executar les coses.
Estan esperant que expliquen com van a
executar eixe nou PIE, estan esperant que expliquen com van a abordar les
previsions d'actuacions en infraestructures que tenen previstes.
Han de moure fitxa, senyor
conseller, encara que s'equivoquen.
Vostés no poden permanentment estar tirant les culpes als reajustos que està Foment, perquè vostés han de fer reajustos també, senyor conseller.
I estem esperant que facen els reajustos que calen.
I,
repetisc, si necessiten de la col·laboració del nostre grup, la tindran.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Signes.

Té la paraula el conseller interpel·lat, honorable senyor Mario Flores.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, la verdad es que resulta curioso que usted hable de paro teniendo
cinco millones de parados en estos momentos, resulta curioso que hable de
despilfarro, cuando creo que hemos sido los que más hemos contribuido en la desgracia de Haití, de despilfarro; que usted hable de confianza y que usted hable de certeza.
La
verdad es que me resulta curioso, por no decir lamentable.

El tema objeto de la interpelación, como usted muy bien ha dicho en su introducción, no es nada novedoso porque se ha tratado en varias ocasiones en esta cámara en los últimos tiempos.
Y sin ir más lejos, el pasado mes de abril, con ocasión de una pregunta oral en la Comisión de Obras Públicas y Transportes sobre licitación de obra pública en la Comunidad Valenciana durante el 2009, me referí a dos comparecencias sobre el mismo asunto realizadas en febrero y en octubre
de 2009.

Señorías, la contracción en las cifras de licitación de la conselleria tienen una clara explicación, y la hemos dicho por activa y pasiva.
En primer lugar, y no me cansaré de decirlo, la Comunidad Valenciana no recibe del estado la financiación que debiera acorde con su población real.
(Aplaudiments)

Por otra parte, esta población requiere unos servicios básicos e inaplazables y La Generalitat los está asumiendo, lo que implica menores disponibilidades para otras partidas
presupuestarias, como, por ejemplo, infraestructuras.

Y, por último, la crisis económica, esa que ustedes no quisieron ver en estos momentos que estamos inmersos,
implica también menores ingresos fiscales.
Y esto está afectando a todas las administraciones, a la estatal, a la autonómica y a la local.

Ante estas circunstancias, en los presupuestos de La Generalitat nuestra
prioridad está clara, el gasto social.
También lo he dicho por activa y pasiva.
Y hasta hace unas semanas, muy pocas semanas,
yo hubiera dicho que el Partido Socialista no pondría en cuestión esta opción del Consell por los gastos sociales, pero, aunque visto lo visto, con los
recientes recortes producidos en las pensiones, en el sueldo de los
funcionarios o en las ayudas a la natalidad, pues, ya nada la verdad es que nos
puede extrañar.
(Remors)

También he de decir que esta reiteración de iniciativas por parte del Grupo Socialista para tratar el tema de la
licitación me tenía la verdad es que un poco extrañado, pero cada vez me voy convenciendo más de que se trata un problema de criterio.
Ustedes no tienen claro lo que
quieren, unas veces reclaman que aumentemos la licitación en obra pública, como si la obra fuera un fin en si misma y no un medio para satisfacer
las necesidades de los ciudadanos.
Y otras veces critican nuestras estimaciones
de inversión, como acaba de hacer usted ahora mismo en referencia al PIE 2010-2020.
Por
cierto, usted mismo, en
El País, hace unos días manifestó que hacer creer a las empresas de obra civil que «la fiesta sigue», supongo que refiriéndose al PIE, por estos 52.
000 millones y las partes proporcionales que tenemos
que invertir, pues, dificulta el cambio de modelo productivo que necesita la
Comunidad Valenciana que conllevará la reducción del peso de la construcción en la economía.

¿Está usted seguro, señor Signes, de la conveniencia de reducir las infraestructuras productivas que aún quedan por hacer para que disminuya la obra civil en la Comunidad Valenciana?
Otras veces me dice otra cosa, de negociar planes extraordinarios, pero, en
fin, también otras veces, ¿eh?
, (remors) me dice esto, que necesitamos inversión para relanzar la actividad económica, y no hace ni quince días el ministro señor Blanco dijo textualmente: «Estamos acometiendo un ambicioso plan de ajuste que aunque haga que se resienta
temporalmente el crecimiento y el empleo será imprescindible para asentar en una base sólida nuestra recuperación.
Un ajuste presupuestario que exige que también las comunidades autónomas y los ayuntamientos se impliquen a fondo en este ejercicio de austeridad.
»

¿En qué quedamos?
Bueno, yo ya sé que pidió la comparecencia el 6 de abril.
Hoy, probablemente se lo hubiese pensado, después de estos recortes que se han ido anunciando día a día.

Sin embargo, el Consell sí que lo tiene claro.
Hace ya tiempo indiqué en esta misma cámara, ante una pregunta del tristemente desparecido señor Godoy, que nos encontramos en una situación económica en la que el gasto público debe de atender las necesidades prioritarias de los ciudadanos y, por
ello, el objetivo es optimizar la gestión de los medios a nuestra disposición.
Mientras que desde el Gobierno de España primero se negaba la existencia de la crisis, ahora nos hablan hasta de tres
etapas de crisis.
Primer fue la crisis financiera, en otoño, que se agudizó con la quiebra de Lehman Brothers.
Después, la crisis del sistema financiero ocasionó una grave crisis económica y se paralizó el crédito y, con ello, las inversiones de las empresas.
En conclusión, hicimos un esfuerzo extraordinario de gasto público que nos llevó al tercer momento de la crisis: el de la deuda soberana y el déficit público.
Y no lo digo yo, no lo digo yo.
Son palabras del ministro Blanco en
Ágora y en el diario economista a principios de este mes.

Su señoría sostiene que la conselleria no licita nada y que el estado es el único que licita en la Comunidad Valenciana.
Desde luego, hoy no ha hecho
referencia a sus cifras de la página web de su partido porque, la verdad, es que en relación con las cifras de SEOPAN, las diferencias son escandalosas.
Entre 2004 y 2008
hay una diferencia de inversión, de las cifras de SEOPAN a las que tienen ustedes colgadas en su partido de más de tres cientos millones al año.
Y siempre entramos en la diferencia de cifras y sigo sin estar de acuerdo con
usted, porque nosotros, si tomamos como referencia esas cifras de SEOPAN que,
como todos sabemos, da cifras globales por administraciones y no por
ministerios o
consellerias la media de licitaciones por parte de La Generalitat en el periodo 2004-2009,
que son ejercicios que están cerrados, es de 1.
119 millones por año, y eso son las cifras que da SEOPAN muy a pesar de lo que usted diga.

También es verdad que el gobierno a lo largo del año 2010, el ministerio ha invertido 700 millones -le estoy dando más de la cifra que ha dado usted-, de los cuales 600 millones de euros corresponden a la alta velocidad
Madrid-Comunidad Valenciana.
De estos 600, más de seiscientos millones de los setecientos, 550 corresponden al
Valencia-Castellón.
Nos parece perfecto que se liciten los 600 en el AVE Comunidad Valenciana
porque hace mucho tiempo que los tendrían que haber licitado, pero es lamentable que las tres primeras obras, o sea,
esos 550 que corresponden a Castellón, que son las que he comentado antes en la pregunta oral, van a sufrir un
retraso sine die para abrir las proposiciones económicas.
O sea, que en realidad han invertido escasamente ciento y pico millones,
incluyendo la alta velocidad.
Sin comentarios, de verdad.

Al hablar de obra público de La Generalitat no podemos perder de vista el marco temporal del Plan de
infraestructuras 2004-2010, que tanto critica, pero los números están ahí.
Ese plan ha movido recursos económicos los mayores de toda la historia, 5.
500 millones, cifra que superará los 7.
000 millones de euros si le añadimos el gasto ya comprometido más allá del 2010.

También, desde que asumí la conselleria se han licitado actuaciones por un importe superior a ochocientos millones y
actualmente hay en ejecución o adjudicadas actuaciones en transportes, carreteras, puertos y costas o
arquitectura por un importe superior a los dos mil millones de euros.
Y si
hablamos del plan Confianza, tenemos en estos momentos licitados más de cien millones de euros.
Por cierto, más de lo que ha licitado el gobierno si descontamos a esos 700 millones los 600
de la alta velocidad.

En definitiva, le puedo decir que estamos haciendo las cosas y, por eso, hemos
preparado ese PIE 2010-2020.
Y, sin duda, no vamos a renunciar a que el
gobierno, a pesar de todos esos recortes invierta en las infraestructuras que
nos corresponden, como mínimo, de acuerdo a nuestra población.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, mire, l'AVE no és que fa molt de temps que deuria haver-se licitat.
Fa moltíssim temps que hauria d'haver-se licitat, tant de temps com quan governava Aznar i vostés l'anunciaven com a immediat i Camps se fotografiava darrere d'un AVE Madrid-Sevilla en la tanca electoral.
Mire si fa temps.
(Aplaudiments) Mire si fa temps, senyor conseller.
I el problema que vosté té no és de finançament, senyor conseller, no és de finançament.
L'actual sistema de finançament no és el problema seu.
Mire, l'actual sistema ha propiciat que el finançament de la Comunitat Valenciana comparativament amb el del conjunt de
comunitats autònomes s'ha igualat al creiximent del PIB.
I si hui vostés no tenen recursos per a inversió en obra pública, senyor conseller, és perquè els diners se'ls han gastat -repetixc- en el que no devien.

Mire, finançament, Comunitat Valenciana, any 2002, per agafar una data, senyor conseller,
Comunitat Valenciana, 7.
241 milions d'euros; finançament, ingressos per finançament.
2007, Comunitat Valenciana, ingressos via finançament de comunitat autònoma, 11.
782 milions d'euros.
Si agarrem com a índex de finançament 2002, 100, època Aznar, en 2007 l'índex de finançament seria 162 punts, senyor conseller.

Finançament per càpita, l'any 2002, finançament Aznar, 1.
673 euros per cada valencià.
Any 2007, el mateix, època Zapatero, 2.
411 euros per cada valencià.
Índex de finançament, si agafem el 2002, 100; en el 2007 seria 144, senyor conseller.

Tampoc hi ha cap agravi comparatiu, senyor conseller, pel que fa a inversions
de obra pública de l'estat en la Comunitat Valenciana.
Mire, 1998-2003, dades de la Cambra de
Contractistes de la Comunitat Valenciana, 1998-2003, govern d'Aznar, sis anys, 4.
482 milions de euros.
2004-2008, govern Zapatero, cinc anys,
un menys, 9.
081 milions d'euros, senyor conseller.
L'augment és de 4.
600 milions d'euros.
Jo li ho mostre després també.
Mentres que la Generalitat valenciana, senyor conseller, en el primer període 1998-2003, invertí 6.
131 milions d'euros i, en el segon període 2004-2008, 6.
976 milions d'euros, un augment raquític de 845 milions d'euros.

Senyor conseller, el problema no és el finançament.
Senyor conseller, el problema no és de l'esforç inversor de l'estat en la Comunitat Valenciana.
El problema és que vostés estan invertint en el que no toca.
Vosté diu «és que estem invertint i és que vostés no volen que invertim en benestar social?
» Sí, senyor conseller, però li ho he dit en la primera intervenció: el percentatge major d'inversions de la seua conselleria del GTP, que és l'empresa pública inversora per excel·lència de la seua conselleria, en l'any 2008, senyor conseller, gran part de les inversions de GTP se les endugué la construcció del circuit de fórmula 1.
I això, que jo sàpia, senyor conseller, no són ajudes socials, si no és que li done alguna beca a Fernando Alonso o li donen alguna ajuda de dependència
(aplaudiments) a algun membre de Valmor Sports.
Que jo sàpia això no és assistència social, senyor conseller.

Mire, li he de dir un problema.
Zapatero no és el culpable del que a vostés està passant-los.
Zapatero no és qui humilia la Comunitat Valenciana com reiteradament he sentit esta vesprada
ací per part de molts consellers.
La major humiliació, senyors consellers, de la Comunitat Valenciana, és tindre un president de La Generalitat «imputat», imputat, eixa sí que és la major humiliació que tenim els valencians.
Eixa sí i no l'altra, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Mire, vosté ha fet molts escarafalls quan jo li he parlat del que cobren els alts directius
de Ferrocarrils de la Generalitat, del que cobraren l'any 2008, tret de l'informe de comptes de la Conselleria d'Hisenda.
I l'he comparat amb el que cobrava en 2010 tot el govern central.
Ha fet molts
escarafalls, senyor conseller.
Explique ací en què mentixc jo, perquè si jo mentixc està mentint el senyor Gerardo Camps, que és el que ha fet el compte anual de La Generalitat, els comptes de La Generalitat
de l'any 2008, i ahí estan les xifres molt ben reflectides.
Dèsset alts càrrecs i vora un milió dos-cents mil euros per a despeses als alts càrrecs.
Desmentixca-ho ací, desmentixca-ho ací, senyor conseller.

Per acabar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue que acabe.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
-acabe de seguida-, la festa no seguix, efectivament, perquè vostés en el PIE 2010-2020 no van a poder finançar-lo, no van a poder finançar-lo, senyor conseller.
Estan traslladant un missatge fals que la festa seguix,
i no és veritat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

No van a poder finançar-lo, i han de dir la veritat als empresaris, la veritat.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

Per a concloure este debat, té la paraula l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Señorías.

Señor Signes, no se preocupe que no voy a entrar en el debat de cifras que usted
pretende porque yo las tengo ahí.
No coinciden en absoluto, para nada, con las que usted da, pero en absoluto, ¿eh?
, para nada, y, entre otras cosas, cuando habla de inversiones o licitación por parte de la Conselleria de Infraestructuras siempre se olvida de FGV, de
GTP.
Bueno, GTP la acaba de nombrar, para criticar, claro, por las inversiones
en el circuito.

Primero, que no son las cifras que está usted diciendo.
Segundo, que usted sabe muy bien que esas inversiones se
recuperan con convenios que tenemos y con contrapartidas urbanísticas.
Se recuperarán, se recuperarán.
Y creo que la fórmula 1 tiene un atractivo que puede generar un dinero importante.

En cualquier caso, tampoco voy a entrar en que usted nunca nombra los capítulos VII, que es el capítulo, un capítulo que también contribuye a la inversión.
Se limita a dar los datos, como a usted le interesan y, desde luego, los
datos que da del gobierno, de SEOPAN, desde luego no tienen nada que ver con
los que yo tengo ahí.
Igual que no tiene nada que ver el que por mucho que le pese en los
presupuestos de este año nosotros tenemos más dinero que el año pasado.
En el capítulo VI un 7,11% y en el capítulo VII, sumado el capítulo VII, también veinticinco millones más en total que el año pasado, con lo cual tenemos más inversión presupuestaria que en el año 2009, con lo cual lo hemos aumentado.

De todas maneras, yo, desde luego, quiero decirle que también omite una serie de cosas de la cámara de contratista, las que no le interesan, porque, claro, no ha leído que así de grande pone: «Desafortunadamente, refiriéndose al gobierno, la Comunidad Valenciana, una vez más se siente marginada.
» Por eso, y en el cuadro número 3, que ha sido uno de los que ha sacado por aquí, se constata que en la comunidad la inversión estatal por habitante está siempre por debajo de la media estatal.
Eso lo pone también en el informe pero no lo dice usted.
Y está por debajo del PIB y de la población.
Eso también lo pone ahí.

De todas maneras, como le he dicho al principio, yo no voy a entrar en este
debate de cifras, que ya lo hemos tenido más de una vez, pero sí que en las interpretaciones que hace usted porque distan mucho de la realidad.
Yo creía que no iba a tener la cara o el mal gusto de sacar el comentario de FGV que
acaba de decir aquí comparando los sueldos con el gobierno de la nación.
Realmente me parece poco serio, poco riguroso y usted, el otro día en las declaraciones dijo una serie de mentiras que le voy a explicar.
«Diecisiete altos cargos».
Mentira, hay un único alto cargo.
«Sueldo mayor que el presidente del gobierno.
» Mentira, sueldo equiparado al director general de aquí de la comunidad.
Por cierto, los más bajos de todas las comunidades,
(aplaudiments) por cierto.
El resto de puestos, el resto de puestos está sujeto a convenio colectivo.
Aunque yo sé por qué le pasa eso y por qué hace esas declaraciones, porque probablemente todavía tiene en la mente esos antiguos contratos que hacían ustedes de alta dirección que, por ejemplo, en el año 1991 el gerente de FGV cobraba diez millones de las antiguas pesetas, diez
millones, y todos los demás contratos eran de alta dirección.
Pero no, señoría, ahora nosotros hacemos las cosas bien y vamos a convenio.

Y lo que realmente me parece lamentable es que haga estas manifestaciones demagógicas en un momento de una situación laboral complicada, que usted sabe que estamos negociando el convenio.
Y eso sí que es lamentable porque puede afectar al servicio de todos los valencianos,
pero eso, como a ustedes les importa un pepino pues da igual.
Ustedes, echando
leña al fuego, para ayudar, como siempre.

De todas maneras, yo, lo único que le tengo que decir es que los datos son los datos y que se han
invertido ochocientos millones y que tenemos cien millones ya adjudicados del
plan Confianza, y que hay actuaciones en marcha por más de dos mil, y que las declaraciones de Blanco son: «Blanco no descarta rescindir los contratos de las empresas adjudicatarias.
»; «Blanco dice que hay demasiadas empresas en infraestructuras y que el sector
necesita un ajuste.
»; «Se plantea suprimir los servicios ferroviarios.
» Todo esto unido a esas medidas de subidas de impuesto, de IVA, reducción de sueldo.
.
.
Con todo esto, ¿se puede generar la más mínima confianza?
No, yo creo que desconcierto e, incluso, miedo.
O sea, que lo
que necesitamos es un cambio de gobierno, y ya, lo más urgente posible.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la conselleria en matèria de política lingüística de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 60.
532, BOC número 236)

El senyor vicepresident primer:

Finalitzat este punt, passem al punt 10, que és interpel·lació a l'honorable senyor conseller d'Educació sobre la política general de la conselleria en matèria lingüística a la Comunitat Valenciana, que formula l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella i Alcàcer.

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.

Comencem amb l'àmbit educatiu.

Mire, sempre se defén, quan arribem ací, que les places.
.
.
, que hi han més places per a estudiar en valencià que mai.

Bé, les dades que tenim ho diuen molt clar.
Vull dir, Escola Valenciana, Federació d'Associacions per la Llengua, ho ha dit molt clar.
En el seu informe diu que dels
138.
223 alumnes que estudien en valencià en l'escola primària, tant de programes d'ensenyament en valencià com en altres, només 58.
626 poden continuar els seus estudis en valencià a l'educació secundària obligatòria.
La qual cosa ens dóna pràcticament 80.
000 alumnes que, en passar de primària a secundària, no tenen plaça per a poder seguir estudiant en la llengua que, amb tota llibertat, han
elegit.
No hi han prou places.

La seua conselleria ni oferix ni planifica adequadament l'organització del personal ni dels recursos per tal de possibilitar que els alumnes que
venien d'estudiar en programes d'ensenyament en valencià puguen seguir acabant els seus estudis també en secundària de la mateixa manera.

Vostés han argumentat innombrables vegades la capacitat, la llibertat dels pares en
escollir el seu ensenyament.
Quan parlem de si centres privats, centres públics, pareix ser que en l'elecció de la llengua vehicular de l'ensenyament no se té en compte eixa llibertat dels pares.

Si vol xifres, dels 711 centres en secundària, 300 oferixen algun programa d'ensenyament en valencià, el 42%.
I a més, com no se preveu en secundària tampoc la catalogació lingüística de les places docents, eixe 42% és fictici, perquè com no es té en compte el requisit lingüístic per al professorat que concursa, moltes vegades en línies d'ensenyament en valencià hi han professors que no estan capacitats perquè no se'ls demana i, per tant, no es pot dur a terme l'ensenyament en la llengua que tenen oficialment com a vehicular en eixa línia en el centre.

Estos arguments que Escola Valenciana ha posat en mans del Síndic de Greuges tenen contestació, que és esta, admetent a tràmit, admetent a tràmit la pregunta o l'observació que se fa i perquè tinga els efectes.
.
.
Inicialment, supose que serà la investigació determinada, se demanaran els comptes necessaris a la conselleria perquè això passe.
.
.

Supose que entrarem en una guerra de xifres, entrarem en una guerra de xifres.
Front eixa guerra de xifres, que podem estar d'acord o no, hi han fets.
En el plenari passat li'n exposava un: el Col·legi Sant Cristòfol Màrtir de Picassent, la prohibició de creació d'una línea.
.
.
, de mal feta, perquè se crea quan la línia porta tot el curs.
.
.
, se prohibix quan la línia porta tot el curs funcionant, que va a evitar que els pares, que les 25 famílies, que jo li ensenyava les signatures reclamant eixe ensenyament en valencià, les 25 famílies que tenen els fills matriculats allí, eixos no van a tindre llibertat d'elecció de la llengua vehicular de l'ensenyament, perquè des de la conselleria se li prohibix.

M'argumentava l'equilibri o adaptació -no recorde la paraula- a la realitat sociolingüística de la població.
Mire, els seus arguments es desmentixen amb les seues actuacions.
Ací en tinc una altra, una altra població, Mutxamel.
L'IES Mutxamel se li elimina -aixina ho diuen ells- un dels tres grups de primer de Batxillerat.
Quin?
El que era de programa d'ensenyament en valencià.
S'acaba d'anul·lar.

Els estudiants de Mutxamel no van a poder continuar els seus estudis en valencià, els que ixen.
Per què?
Perquè no hi ha cap centre de la localitat que tinga Batxiller que no siga en
programa.
.
.
en PIP, la qual cosa, això, en la pràctica en castellà -ja parlarem també de les mesures que vosté té per a limitar el valencià dels programes d'incorporació progressiva-.
.
.
Hi haurà un segon de Batxillerat, que segurament acabarà l'any que ve, no van a tallar-los, que era el que procedia d'eixe primer que vostés han anul·lat este any.

Tampoc hi hagut conflicte social, eh?
Vostés el que estan és anant cap arrere, estan retallant les línies d'ensenyament en valencià, estan acabant amb les línies d'ensenyament en valencià.
És l'inici del fi.
Fins ara, anaven augmentant.
.
.
A partir d'ara, no sé què mos diran en els números, que són els que mos citava sempre, perquè cada vegada n'hi hauran menys.

El dret de les famílies a elegir la llengua, ni a Picassent se respecta ni a Mutxamel se respecta,
malgrat que l'ajuntament.
.
.
I ho dic per a evitar.
.
.
«és que hi havia conflicte social.
» No,no.
És que des de l'ajuntament se'ls demana que es mantinga el curs.
També se'ls demana que no modifiquen l'article 10 del Decret 79/84 sobre l'aplicació de la Llei d'ús i ensenyament -que després parlarem-, i li diuen que deixe d'agredir el valencià.

Parlem de l'aplicació de la Llei d'ús i ensenyament, senyor conseller.
En l'esborrany del decret sobre.
.
.
-compte!
-, en l'esborrany del decret sobre el sistema d'elecció, nomenament i cessament de les direccions dels centres educatius, posen una
disposició final que modifica l'article del Decret 79/84 sobre l'aplicació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
És molt curiós.
Qualsevol dia, en un decret d'agricultura, com els edificis també se planten, mos faran una disposició urbanística o alguna cosa aixina per plantar edificis, perquè no és on vinga bé.

Mire, què ha decidit?
Que els programes d'incorporació progressiva del valencià, els programes d'incorporació progressiva, el PIP, que establixen com a mínim dues assignatures, Coneixent del Medi i el Valencià, ara diu vosté que com a màxim tindran dues assignatures, com a màxim.
El programa, li recorde que se diu d'incorporació progressiva, programa d'incorporació progressiva al valencià.

Per tant, és un contrasentit, que l'únic que determina és la voluntat política d'acabar amb la nostra llengua, és un contrasentit que se limite l'evolució en positiu, quan és un programa d'incorporació progressiva.

Parlem d'altres coses.
Hem parlat d'educació.
Parlem del foment de l'ús.
Què ha fet este any?
El foment del valencià, pressupostàriament, li ha baixat un 33%.
4 milions d'euros l'any passat, 2,7 enguany.
Partides dirigides a associacions cíviques per a promocionar l' idioma: l'any passat, 612.
000 euros, 398 en pressupost, però retallada, com estem acostumats este any, a 278, 55% menys que l'any passat.
La investigació lingüística sobre el valencià: de 69.
000 a 45.
000, però també se retallen fins a 31.
000.

Crisi, mos diuen.
Crisi per a què?
Crisi per a què?
La seua conselleria ha tingut un augment i té un percentatge.
.
.
I crec que és la tercera vegada que li ho dic, i cal començar a demanar-li responsabilitats d'eixos 4.
000 milions que vosté disposa.

Abans hem parlat de construccions escolars, un autèntic desgavell.
Avui parlem, ara parlem de la política lingüística, de la política per la desaparició del valencià, de la desaparició de les escoles, de la desaparició de la societat.
Qualsevol.
.
.

Miren, sobre el que diem.
.
.
l'últim aspecte que estava parlant, les associacions cíviques i empreses per a retolar valencià, el recolzament oficial del valencià, disminució total.
Si vol més, les ajudes destinades a ajuntaments i mancomunitats, que fan activitats de
promoció i ús del valencià, han passat de 500.
000 euros en 2009 a 325, retallats fins a 227.
000.
Les
subvencions per a traduir i editar obres literàries, de 7.
800 a 3.
900, una reducció dràstica del pressupost, que indica quina és la seua voluntat respecte al valencià.

Jo voldria saber què ens diran a partir d'ara, senyor conseller, què ens diran quan parlen.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
de totes eixes quantitats que estan a la baixa i que estan prohibint-se.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el honorable conseller de Educación, señor Font de Mora.

El senyor conseller d'Educació:

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Pañella, vosté s'interessa per la política general de la conselleria en matèria de política lingüística.
I com a introducció de la seua intervenció i bàsicament fonamentant-ho tot, proposa vosté algunes dades provinents d'una entitat que, evidentment, té una visió molt parcial, reduccionista i incorrecta de la realitat.

Per tant, totes eixes xifres que vosté adduïx deuen ser posades en quarantena, perquè, evidentment, no responen a l'estadística real de la Comunitat Valenciana.

Després argumenta vosté qüestions.
.
.
dades aïllades.
Tenim 1.
570 centres aproximadament, 1.
571.
I vosté diu que ací ha passat allò i allà ha passat allò.
Tinc d'entendre que a la resta de llocs, en els 1.
569 restants, està funcionant tot a gust de vosté, perquè, naturalment, només en tota la Comunitat Valenciana m'ha assenyalat que allà i acullá passa alguna cosa.
Dades, per tant, aïllades.

I després, una miqueta entre cometes, tinc de dir-ho des del punt de vista clínica, de paranoia, el que clàssicament es dia mania persecutòria, la paranoia dels clàssics.
Perquè, evidentment, vosté diu: «És que hi ha hagut retallada d'alguna partida.
» I vosté pareix que l'única partida que hi haja hagut retallada és la que a vosté li interessa subratllar en el dia d'avui.
Com que hi ha hagut una atac selectiu, discriminatori, individual.
.
.
Doncs
no.
Malauradament, senyoria, estem vivint una situació, que és la que estem vivint, i, evidentment, hi ha altres col·lectius que reben altres consignacions, que també estan demanant la meua dimissió -i només pot vosté llegir els periòdics-, perquè, evidentment, cal pegar per algun lloc.

Si cal mantindre allò que és essencial, allò que es fonamental, allò que constituïx el nucli de l'acció educativa, hi ha alguna cosa que es deu vore afectada, encara que forme part d'eixe nucli, però en un sentit qualitativament diferent.

Perquè, al final, el valencià ha sigut una de les polítiques prioritàries, i és una de les polítiques prioritàries, però en el marc d'una educació plurilingüe, senyor Pañella.
No oblide vosté que estem en un programa d'ensenyament plurilingüe.
Estem intentant, d'acord amb la realitat del nostre poble, que és una realitat plurilingüe, i una realitat del món modern, que és un món plurilingüe, que introduïx altres idiomes, a banda dels dos cooficials, com és el cas de l'anglés, estem tractant d'introduir i equilibrar el sistema, de manera que en el nostre sistema educatiu
puguen conviure, de la manera més distesa possible, la llengua nostra pròpia, que és el valencià, la llengua castellana, que es la llengua de la nació espanyola, la que aprenem, i que és la segona llengua més parlada del món, la llengua de cultura, la segona més parlada del món després de l'anglés, encara que quantitativament siga el xinés la més parlada de totes, i després també l'anglés, evidentment.

Perquè no podem estar sempre mirant-nos el melic.
Vosté és molt aficionat a mirar-se el melic, i a mi pareix molt bé.
Potser que el tinga bonic.
Però, en tot cas, no és un problema de la societat valenciana.
La societat valenciana, senyoria, té la necessitat imperativa de viure un esquema lingüística del segle XXI.
I això vol dir atendre els coneixements de l'idioma internacional per excel·lència, l'anglés, atendre l'idioma del conjunt d'Espanya, que és el castellà, i atendre l'idioma, que és el nostre propi, que és el valencià.
I ho puc dir exactament a l'inrevés, ho puc dir exactament a l'inrevés, començar per valencià, després seguir pel castellà i acabar en el anglés, perquè és prioritat equilibrada la nostra.
El problema és que això posar-ho en pràctica és complicat.

Vosté m'ha posat un exemple d'un poble on ha passat.
.
.
no sé què ha dit vosté.
I jo li vaig demostrar l'altre dia, en la pregunta concreta que em va fer, com en eixe poble en concret
estava garantida l'existència de línies en valencià i de línies en castellà.

Clar, l'acoblament exquisit i puntual és complex en un sistema com el nostre.
Perquè, clar, també diu la Constitució que «tots els espanyols tenen dret al treball», i mire vosté el que està passant amb el govern actual.
I està ahí escrit, eh?
, tots els espanyols tenen dret al treball.
I diu més: «Tots els espanyols tenen dret a la vivenda.
» Des del punt de vista nostre, té d'afavorir-se el fet de l'elecció paterna, però en determinats moments puntuals, molt puntuals, això es pot vore d'alguna manera tergiversat.

Tinc de dir-li, fent un afegit incidental però important, que, per exemple, un alt percentatge de pares i mares han
aconseguint que el seu fill o filla estiga en la primera opció triada dins de l'esquema de centres educatius.
Per tant, això és important també.

Per tant, jo el que li indicaria a vosté és que no fera massa cas a eixos cants de sirena de determinades organitzades que
a la millor li pareixen a vosté molt interessants.
Per cert, molt ben finançades, eh?
, molt ben finançades, molt ben finançades eixes organitzacions.
Tinga vosté cuidao no siga que algú d'eixa organització li lleve a vosté el lloc un any d'estos i tinga vosté alguna sorpresa desagradable.
Però, en fi, (rialles) vosté sabrà millor el que fa.

El que li he de dir és, evidentment, que per entrar.
.
.
El que vosté dia, «és que ara entrarem en una retafila de xifres.
» Naturalment que tenim d'entrar en una retafila de xifres, perquè és que fruit del treball d'estos últims anys, a hores d'ara un total de 211.
436 alumnes estudien en valencià a tota la comunitat, que és un 184% més que en el curs 1995-1996.

I li he dir que no és veritat que mosatros estem frenant res.
Entre altres mentides que dia la
persona eixa que pertany a eixa organització innombrable, que no nombraré, perquè per a fer-se propaganda ja té diners prou, té diners prou que vénen de més enllà del Sènia.
.
.
.
Per tant, tinc de dir que en el curs passat van augmentar un 7,5% el
nombre d'alumnes que estudiaven en valencià.

És mentida, per tant, és mentida que hi haja un entrebanc al valencià.
El curs passat -on este conseller estava també exercint, me pareix- un 7,5% d'increment, en un curs acadèmic només, 14.
587 alumnes més.
El que passa és que vosté només veu el que li interessa vore.

I diu vosté que «estem al principi del final.
» Serà del seu com a.
.
.
, me referisc, no físicament, evidentment, però com a estructura política, perquè òbviament, òbviament, amb eixos arguments, amb eixos arguments i amb eixa objectivitat, no
el creurà ningú i, en conseqüència, no el votarà ningú i vosté desapareixerà d'esta cambra.

Perquè són 1.
070 els centres educatius, 268 a Alacant, 214 a Castelló i 588.
.
.
, que el present curs estan donant en ensenyament en valencià.
1.
070, front els 950 de 2003-2004.
És a dir, que en set anys hem augment un.
.
.
120 més, un 12,6%, en centres educatius, amb els governs del president Camps.
Són xifres, eixes són xifres constatables, no les que li conten a vosté persones interessades en seguir posant la mà cap amunt perquè els continue caient els euros per a fer la seua propaganda i la seua indústria cultural ací.

Això és el que passa, que vosté també està atent a eixos cants de sirena per alguna afinitat, que vosté se farà mirar, però que a mi no m'interessa per a res, ni li interessa per a res a la societat valenciana, que
majoritàriament recolza al Partit Popular en la seua política lingüística.
(Aplaudiments)

Senyoria, ara tenim 3.
789 línies o grups en valencià, front a 2.
121 del curs 2003-2004, i estem comparant fa només set anys.
Hem augmentat un 78,6 d'increment, un 78,6 d'increment de línies o grups en valencià.
I vosté diu que no hem fet res pel valencià?
Vosté diu això?
Jo no ho entenc.
No podrà vosté desmentir-ho perquè són dades absolutament constatables.

Per tant, senyoria, jo crec que vosté deu ser més ponderat.
Vosté podria dir que el que pretén és que tot el sistema educatiu estiga en valencià i que desaparega tant el castellà com l'anglés, perquè a vosté l'únic que li interessa culturalment, biogràficament i històricament és el valencià.
Bé, el valencià, no.
A vosté li interessa una altra cosa, senyoria, una altra cosa ben diferent.
I eixe és el seu drama i el drama del seu partit.
(Aplaudiments)

I potser que un dia li donen a vosté la creu de Sant Jordi, com a l'altre col·lega eixe que té vosté, però no tindrà el recolzament del poble valencià, ni ara ni mai.
Per això estem fent la política lingüística que estem fent, que és millorant i procurant expandir el valencià, no una altra cosa, senyoria.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, el seu drama és que tinc el recolzament del poble valencià i per això estic ací.
No me'l ha regalat vosté, no me'l ha regalat vosté!
Me'l ha posat el poble valencià ací, amb la meua forma de pensar.

Per tant, no se faça vosté.
.
.
, perquè realment el veig molt.
.
.
convençut, no, el veig elevat, el veig elevat, amb aires de santedat i parlant des de
la seua magnificència, perquè.
.
.

Però vosté té més d'un drama.
El drama és que ací qui està brut de diners arribats de manera il·legal són vostés, és el vostre grup, no és el meu.
I si vol dir que Escola Valenciana, que és de l'únic que he parlat, té un finançament irregular, diga-ho i denuncie-ho.
Diga-ho.

El problema és que qui està brut vol embrutar perquè no se veja la diferència entre el brut i el net.

Jo no me ric gracietes de ningú.
Jo li he donat dades.
Ja li he dit que no estaríem d'acord.
Però, bé, en vol més?
Diu que aïllades.
La fal·làcia del seu raonament perquè cite dos exemples, diu: «Només n'hi han dos.
» No, home!
, no.
I, en canvi, vosté ha prohibit o no ha prohibit crear línies en valencià, sol·licitades seguint tots els procediments i sense cap problema?
Ha prohibit o no
ha prohibit?
Sí que ha prohibit.
Eixa és la seua política lingüística: prohibir el valencià, prohibir que s'ensenye en valencià, prohibir que puguen aprendre el valencià.
Eixa és la seua política lingüística.
Diguen que no.
Les evidències són eixes.
Dos exemples.
D'ací pocs dies estem segur que n'hi hauran més, perquè és la línia que vosté ha agarrat.

Que dades accidentals.
.
.
, com ha dit.
Perdone, per suposat.
Modificacions
pressupostàries, modificacions pressupostàries i avant.

Mire, en vol més, més?
No hem parlat dels aspectes de comunicació.
Radiotelevisió Valenciana, López Jaraba, propòsit: «farem una reducció de les despeses en els drets d'emissió d'esdeveniments esportius i potenciarem els programes de producció pròpia.
» Realitat: ha anunciat a les catorze empreses que s'encarreguen de doblar pel·lícules i sèries al valencià per a Televisió Valenciana que es reduïa la faena contractada fins a només el 25% de l'actual.
Mentre pagarà altres 6 milions d'euros per l'emissió de cinc carreres del gran premi de fórmula 1 de la ciutat de València.

Vol dades accidentals?
Reals.
Vol que parlem més?
120.
000 euros per a fomentar el valencià en els mitjans de comunicació, que són entre l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i la Direcció General de Promoció Institucional.
Comparem,tant que li agrada comparar Catalunya?
Mire, ara li la
compararé jo.
(Veus) 7 milions d'euros, 7 milions d'euros.
.
.
No, no.
Perdone, perdone.
El govern basc, 5.
700.
000; la Xunta de Galícia, 3,5 milions.

Senyor conseller, apunte-s'ho, el govern asturià, 415.
000 euros per a promocionar la normalització de l'asturià i el seu àmbit del gallec-asturià.
Els asturians.
Eixa és la diferència d'apreciació de la pròpia llengua, amb diners, conforme se fa.

I vosté me pot dir: «És que tu parles d'altres coses.
» El que no vol parlar clar és vosté.
Me pareix lícit que algú diga que no és el valencià la llengua que vol promocionar, me pareix totalment lícit.
Però com li he dit tantes vegades, el que no és lícit és enganyar, el que no és lícit és manipular, el que no és lícit és deixar-se portar per la corrent, i ara me toca anar.
.
.
, però quan ja ara me sent jo que estic ací, anem a tallar això.
I si no, justifique estos dos casos que li he posat com a exemples i vorem els
que vindran.

Volen que parlem de l'administració en l'ús del valencià?
El Síndic de Greuges, que no és del meu partit ni sospitós que ho vullga ser, s'ha dirigit a les conselleries de La Generalitat demanant que utilitzen el bilingüisme en les seues convocatòries i impresos oficials perquè no ho fan.
Síndic de Greuges.
Eixa és la seua estima per la llengua.

Vostés mos pot donar totes les paraules, pot dir-mos tot el que vullga, però els fets són els fets, i els números que vosté posa en qüestió perquè és d'una entitat a la qual no vol nombrar, no siga cas que li agarre alguna cosa, no
siga cas que s'infecte, eh?
, no la vol nombrar.
.
.

Mire, jo vaig a dir-li: vosté és metge i m'ha diagnosticat una paranoia.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
jo sóc professor i el suspenc.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Té la paraula l'honorable conseller d'Educació, Alejandro Font de Mora.

El senyor conseller d'Educació:

Vosté, senyoria -senyora presidenta, senyores i senyors diputat, senyor Pañella-, o siga, que vosté és docent i em suspén.
Però no és que estem a una aula, no és estem a una aula, senyoria.
Estem en un organisme democràtic on els suspensos i els aprovats els fica el poble valencià.
(Aplaudiments)

I vosté, vosté, senyoria, va tindre un aprovat raspadet i mosatros matrícula d'honor.
Això és la diferència.
Matrícula de honor, que ací és la majoria absoluta.
O no és la majoria absoluta la matrícula d'honor democràtica?
(Veus) Ahí està.

Per tant, no és que siga elevat, (veus) a la millor estic elevat perquè m'he pres un analgèsic per al dolor de genoll i m'ha augmentat una miqueta el to, però, bé, només serà per això.
Perquè no és qüestió d'elevació o de no elevació.
Jo vinc, senyoria, amb la millor voluntat de ficar a la seua disposició i al seu abast les dades oficials, les contrastades, les que existixen en les
aules, el nombre d'alumnes que estan en les aules, el nombre real que està.

I vosté me diu que en no sé quin lloc ha passat no sé quina cosa i en l'altre lloc ha passat no sé quina cosa.
I me diu: «I li torne a dir que és generalitzat, i si no, responga'm vosté al cas a) i al cas b)», que són els mateixos que m'ha citat abans.
Per tant, és impossible.

Mire, una de les majors fal·làcies que té vosté i que jo li desmuntaré immediatament, perquè tinc temps, és la de considerar, el que diuen vostés, la desaparició en secundària de línies en valencià, la desaparició de línies en valencià en secundària.

Li ho vaig a llegir, perquè m'ho he fet informar palmàriament, i no vull anar-me'n ni d'una coma.
No es pot parlar del nombre de línies, sinó del nombre alumnes que estan cursant programes PEV, PIL o PIP.
Per una senzilla
raó, per una senzilla raó: la ràtio en una aula de primària és de 25 i la ràtio en secundària és de 30 alumnes per aula.

És a dir, que 150 alumnes cursant un programa PEV, per exemple, només el PEV, el d'ensenyament en valencià, es distribuïxen en sis unitats en primària, però eixe mateix nombre d'alumnes en secundària es distribuïxen en cinc unitats.
I vosté diu que mos hem carregat una unitat.
No mos hem carregat cap unitat, és que ha canviat la ràtio.
I vosté, que, insistisc, és docent, s'hauria d'autosuspendre per intentar col·lar-li a la cambra un gol similar.
(Aplaudiments) Això és impossible, impossible, senyoria, impossible.

La Conselleria d'Educació fa tot el que pot perquè els pares i mares de la comunitat puguen elegir i puguen triar.
El dramàtic és que molta gent, molta, de la bancada de cap ací o relacionat amb la bancada de cap ací, quan arribe el moment, per davall mà, intenten, intenten anar on a vosté no li agrada.
I això sí que és greu, això sí que és greu i hipòcrita.
I no vull dir noms ni circumstàncies ni res perquè no cal, però que sàpiga vosté que hi ha molta hipocresia en esta matèria, que és fer una política determinada, però per als fills dels altres, però quan són els meus fills, anar-me'n a l'altre costat.
I això és gravíssim.

Per tant, senyoria, per tant, (aplaudiments) jo li he dir que no hi ha cap cosa ni mena de persecució.
I l'organització que vosté anomena i jo no anomene perquè no vull fer-li propaganda, que per això té els diners d'on els té, de cap amunt del Sènia.
.
.
Per tant, no li faré propaganda.
Faça-la vosté, anomene-la vosté.
Jo li dic que a vosté li està prenent el pèl.
I alerta, alerta, alerta, que a la millor, a la millor, amb els diners de més amunt del Sènia, a vosté
le están haciendo la cama, com es diu en castellà.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Señorías, se suspende la sesión hasta mañana a las diez.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 42 minuts)