Coordinaci%C3%B3%559259.04.30%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 30 d'abril de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 28.

El senyor president:

Senyories, bon dia a tots.

S'obri la sessió de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat.

Pregue a la senyora secretària comprove el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora Martínez.

En la carpeta, com de costum, tenen les seues senyories la proposta de l'acta, l'esborrany de l'acta.
És el moment si volen fer alguna observació.
Del contrari, entenem que estan d'acord amb el seu contingut i s'aprova per assentiment i unanimitat.
Moltíssimes gràcies.

Passem al punt dos… (Remors)

El senyor Blanco Giner:

Voldria expressar una queixa i fer un prec.

El senyor president:

Quan arribe el moment tindrà l'oportunitat.

El senyor Blanco Giner:

El divendres tinguérem una comunicació per part d'una compareixent…

El senyor president:

Tindrà vosté ocasió de…

El senyor Blanco Giner:

…digué que no anava a vindre sense explicar quins són els motius que li ho impedixen.

El senyor president:

Senyor Blanco, li diu el president que tindrà vosté ocasió quan aplegue el punt.
No altere vosté l'ordre del dia.
Gràcies.

Preguntes

El senyor president:

Com deia, pregunta número 1.
131, que formula la il·lustre diputada senyora Eva Martínez Ruiz, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, sobre l'informe de la consultora LECG sobre les ajudes a la Ciutat de la Llum.

Per a contestar la pregunta, està present ací l'il·lustre senyor secretari autonòmic de Cultura que donarà contestació a la seua pregunta.
I per a formular-la té la paraula la senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Moltes gràcies, president.

La pregunta es: en relación al informe que ha elaborado la consultora LECG, que fue el informe que se aportó a la Comisión Europea en el expediente que se incoó por las ayudas declaradas ilegales por vulnerar la competencia, queremos saber quién encargó, quién contrató con la consultora la elaboración de este informe y cuál ha sido su coste.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Senyor Ripoll.

El senyor secretari autonòmic de Cultura i Esport:

Buenos días.

Gracias, presidente.

En todo caso, antes que nada, quisiera fijar que el contrato en cuestión por el que pregunta la señora diputada tenía como objeto la realización de un análisis económico pormenorizado de los planes de negocio en base a los cuales se decidió acometer la inversión en Ciudad de la Luz, mediante la aplicación del conocido principio del inversor en una economía de mercado.
Un contrato, en definitiva, de asesoramiento económico en el caso de la ayuda de estado cifrada por la Comisión Europea como C/2008 ES-NN-4/2008, España, Estudio Cinematográfico Ciudad de la Luz.

Ese es el objeto de contrato que fue adjudicado, como la propia diputada ha señalado correctamente, a LECG Consulting Spain, Sociedad Limitada, empresa de consultoría internacional especializada en la investigación y análisis en el campo de la microeconomía aplicada, incluyendo además la aplicación del análisis económico a la política de la competencia, la regulación y las finanzas.
El contrato en cuestión se inicia el expediente del mismo el 25 de marzo de 2008 y se firma el 1 de abril, también, del año 2008.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ripoll.

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Bueno, no sé si es que no le he escuchado, pero ¿el coste lo ha dicho?
Le pregunto, espero que me conteste.

Le realizábamos esta pregunta más allá de saber el importe, lo que hemos pagado los valencianos por este informe, porque, claro, ya son muchos los gastos, no solamente los 265 millones sino todo lo demás a lo que he hecho referencia, sino que vamos descubriendo cómo la Generalitat valenciana se ha gastado una ingente cantidad de dinero en informes de consultoras privadas para demostrar algo que es indemostrable, porque no es cierto.

Concretamente este informe, el de LECG, se encargó por La Generalitat para rebatir el informe, un informe independiente elaborado por la Comisión Europea por una consultora independiente que se llamaba Ecorys.

Este informe, el de LECG, parece ser uno de esos informes, junto con los iniciales de Consultia, que se encargaron también por Ciudad de la Luz, que también nos gustaría saber qué nos costó, que decía que el complejo audiovisual tendría unos beneficios en el año 2014 de 341 millones de euros.
Es decir, nos hemos gastado unos dineros, un dinero en unos informes que dicen nada menos que este año ya Ciudad de la Luz debería haber obtenido unos beneficios de 341 millones.
Y lo que tenemos a fecha de hoy son unas pérdidas, una deuda de más de 200 millones de euros.

Este informe, el de LECG, también parece ser el informe que señalaba que la rentabilidad del complejo venía dada no por la actividad audiovisual, porque estaba claro que el gobierno ya sabía que no iban a tener rentabilidad por el desarrollo de las producciones y que era totalmente inviable, y a pesar de eso este gobierno decidió construirlo e invertir 265 millones, como decía, este es el informe que señalaba que la rentabilidad del complejo no lo era por el tema audiovisual sino por poner en práctica la cultura del pelotazo, que es lo único que este gobierno sabe hacer.

Este informe hacía una valoración de unos terrenos y decía que las instalaciones eran rentables, insisto, no por la industria del cine sino porque allí se iban a construir hoteles y oficinas, es decir pelotazo urbanístico.

Y el resultado de todos estos informes, como le digo, ha sido desastroso para todos los valencianos, un fraude y una ruina de cuantía incalculable hasta que no sepamos a qué precio de saldo se van a vender troceados los platós y los estudios de cine.

Por eso, nos interesa mucho saber todos los detalles en relación a este contrato.
E insisto no he escuchado que usted diga cuánto nos ha costado y qué empresa pública o si fue directamente La Generalitat la que pagó este informe.

Y, además, es cuanto menos sospechoso, cuanto menos extraño, que en relación a este informe otro contra informe de la Comisión Europea diga que la información remitida el 25 de marzo carece de rigor metodológico y que en ella se realiza una serie de afirmaciones de gran calado que en el mejor de los casos carecen de fundamento.

Es decir, yo no sé qué datos le ha dado la Generalitat valenciana a esta empresa, a LECG para que haga unos informes que den como resultado esto.
Yo no sé qué información le ha dado la Generalitat valenciana a estas consultoras para que se puedan decir esta serie de cosas, como por ejemplo, que ese informe aparece ad hoc, nuevo, argumentando una serie de hechos que no constaban en el inicio del expediente incoado por la Comisión Europea y en el que se reflejan nada menos que seis informes de valoración de los terrenos que a su vez, extrañamente, no los hizo LECG sino que los hizo otra consultora, que se llama Euroval.

Una consultora, Euroval, respecto de la que también aprovecho para que me diga quién contrató y cuánto le hemos pagado, en el que también, y esto es información oficial, Diario Oficial de la Unión Europea, no lo dice esta diputada, se hace referencia y se dice: «Como puede observarse, Euroval no ha firmado ni sellado ninguno de los informes, es decir, que no existe prueba alguna de que la entidad asuma responsabilidad sobre las valoraciones.
»

Así es que yo le pregunto, señor Ripoll: los valencianos seguimos pagando el mantenimiento de Ciudad de la Luz, 8 millones; los valencianos vamos a seguir pagando a pesar de la venta la deudas que tiene Ciudad de la Luz; los valencianos hemos pagado 265 millones, 22 millones por la gestora de Aguamarga, más de 1 millón de euros por los abogados, de los cuales medio millón de euros han ido destinados a la defensa de los recursos que ustedes presentan en Europa.

Y, por lo tanto, le digo: ¿cuándo vamos a acabar con esta sangría económica que se llama Ciudad de la Luz?
¿Quién va a fijar el precio de licitación de los pliegos?

El senyor president:

Pregue finalitze.

La senyora Martínez Ruiz:

Porque ya dudamos de si van a ser los propios técnicos de La Generalitat, que a mi juicio están perfectamente capacitados, o ustedes otra vez con dinero de los valencianos van a contratar a consultoras que ni siquiera sellan, ni firman los informes de valoración que hacen y que presentan a la Unión Europea.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ripoll.

El senyor secretari autonòmic de Cultura i Esport:

Gracias, señora diputada.

En relación stricto sensu a su pregunta, quisiera ampliar la información que ya le he comunicado para decirle que ese inicio del expediente para contratar, objeto del contrato del que aparece en su pregunta, el 25 de marzo de 2008, por el entonces director de la sociedad Ciudad de la Luz.
Y que se firma el citado contrato, también, en fecha 1 de abril del año 2008, por el mismo director de la sociedad antes mencionado.
Se abonan dos facturas al respecto: una por un importe de 53.
479,63 euros y otra por importe de 46.
736,42 euros.

Esa es la información al respecto de cómo y cuándo, por quién se contrata, se lleva a cabo este contrato, y el importe abonado al respecto.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Substanciada la pregunta 1.
131, suspenem per uns minuts, perquè les següents les contestarà el vicepresident del Consell.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Donem la benvinguda al senyor vicepresident del Consell que, en principi, substanciarà les preguntes formulades concretament, en este cas, la 1.
158, que presenta l'il·lustre diputat Jesús Ignacio Blanco Giner -aixina ho posa ací- del Grup Parlamentari Esquerra Unida, sobre l'actuació respecte a les filtracions de documents.

Té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

El primer lloc voldria donar-li la benvinguda al vicepresident del Consell i conseller de presidència.
És un honor poder fer-li la pregunta hui; en el ple de la setmana que ve no podem preguntar-li, perquè vosté tornarà a faltar, com ja ve sent habitual.
I, de fet, em sembla que la seua presència hui és l'excepció que confirma la regla.

Estem molts acostumats que quan formulem preguntes o peticions de compareixença als consellers sempre hi haja una petició de compareixença d'un secretari autonòmic o d'una secretària autonòmica que ve ací a cobrir eixe buit i a evitar que el conseller s'esguite havent de comparéixer i respondre a les nostres preguntes.

Però vosté hui ve ací a pi descobert i no hi ha hagut cap secretària autonòmica que demane comparéixer a petició pròpia.
Tal vegada perquè és més important políticament protegir les secretàries autonòmiques, que vosté té baix en l'escalafó, que a vosté mateixa.
Jo crec que el fet que Lola Johnson no vullga comparéixer i presente un escrit…

El senyor president:

Formule la pregunta, senyor Blanco.
Està parlant d'altra qüestió.

El senyor Blanco Giner:

Si quan responen poden dir el que els done la gana, quan preguntem també.

El senyor president:

Senyor Blanco, atenga's a la qüestió, per favor.

El senyor Blanco Giner:

I, per tant, imagine que Esther Pastor, secretària autonòmica, no ha tingut massa interés en comparéixer, ni el seu partit en fer-la comparéixer i per això ve vosté.

I, per tant, li pregunte: quina ha sigut l'actuació del Consell respecte a les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de presidència o de la Presidència de La Generalitat.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, jo confie que sabran disculpar-me si, entre la resposta a la pregunta oral i la posterior compareixença sobre esta mateixa qüestió, repetisc algunes dades i arguments.
Però, bé, és una situació un poc atípica tractar un mateix assumpte com a pregunta oral i, a la vegada, com a compareixença.

Si em permet, i atés que hui mateix, com deia, tornaré a donar explicacions, em limitaré a donar-li una resposta resumida i clara, amb les idees principals que desenrotllaré després en la compareixença.

S'interessa vosté per l'actuació del Consell respecte a la publicació de determinada documentació, referida a contractacions o gastos de la Conselleria de Presidència, Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua o de la Presidència de La Generalitat.

Jo al respecte vull dir-li el següent: l'actuació del Consell s'ha desenrotllat en torn d'una sèrie d'eixos.
La primera, investigar la difusió d'una certa informació apareguda en mitjans de comunicació, perquè és una obligació de la direcció de qualsevol organització, i més encara si és pública.
La segona, comunicar els fets a la fiscalia, davant la sospita que estos fets pogueren ser constitutius d'algun il·lícit penal.
Tercera, garantir que l'expedient informatiu es duga a terme per personal competent, de forma correcta i garantint, sobretot, el dret i el respecte dels professionals.
Quarta, col·laborar en la justícia en la investigació.
Quinta, informar els representants dels empleats públics de les actuacions realitzades.

En definitiva, l'actuació del Consell ha sigut absolutament transparent.
Es va presentar una denúncia, es va obrir una investigació interna per aclarir el que succeïx i es va col·laborar activament amb la justícia.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, no m'ha respost si han trobat ja el talp.
Li ho vaig preguntar el 5 de març, fa prop de dos mesos, i em va dir que no; per tant, que eixa investigació interna havia fracassat.
Jo li vaig preguntar si no seria un radical catalanista el talp o, més bé, un zaplanista, un campsista, un blasquista o vosté mateix, perquè és evident que és foc amic, des de presidència només es pot trobar foc amic.

També li vaig dir que hi han dos fet políticament significatius.
Per una banda, les filtracions internes -que, per cert, no han cessat, malgrat els cessaments d'alts càrrecs-.
I, per altra banda, unes despeses personals amb càrrec a l'erari públic que són qüestionables i sobre les quals vostés no volen donar cap explicació.
Hi han despeses en alimentació, en alcohol, productes gurmet, en viatges i allotjament, fins i tot en productes de consum exclusivament personal.
Hem conegut que les vitamines (inintel·ligible) .
.
.
d'Alberto Fabra les paguem tots i totes les valencianes i és una cosa realment injustificable.
¿Per què hem de pagar-li les vitamines al president?
Si les necessita, que se les pague de la seua butxaca, com fem tots i totes.

L'actuació del Consell, com dic, únicament s'ha centrat en les filtracions, una caça de bruixes -sense resultat, per cert-, interrogatoris, controls d'ordinadors, etcètera, etcètera, atenent el problema del talp, el topo.
Però el problema dels valencians ja li vaig dir que és més de la gavina, el problema de l'opacitat, el problema de la confusió entre allò públic i allò privat.
I no hi ha hagut cap explicació -i jo, de fet, tenia formulades preguntes a vosté, però no podré substanciar-les en el ple de la setmana que ve- sobre eixes despeses personals sobre les quals s'ha d'exigir transparència.

Tenim dret a saber quant cobra i per quins conceptes el president i si de veres ha cobrat de manera indeguda el complement per residència.
¿Quin ús fa dels recursos públics?
El tema de l'allotjament, de l'alimentació.
.
.

Jo, per exemple, tinc ací una resposta parlamentària.
Vaig demanar còpia de totes les factures sobre alimentació i pernoctacions signades per Esther Pastor, primer com a directora general i després com a secretària autonòmica, perquè són les que han botat a la premsa i, d'alguna manera, generen dubte.

Bé, tinc un llistat que suma vora trenta-set mil cinc-cents euros en menjador i més de set mil en allotjament, però no les factures.
Tinc els conceptes, tinc les dates, hi han algunes coses curioses que després comentaré en la seua compareixença, però encara queden moltes coses per explicar ací.
Voldríem saber on s'allotja, en quina ciutat i per quin motiu cadascuna de les persones que està utilitzant recursos públics, per vore si hi ha una confusió, com dic, entre allò públic i allò privat.

És curiós que, a més, vaig demanar-les totes, des de la data en què la senyora Esther Pastor va accedir als càrrecs que ocupava fins a la data de resposta.
La data de resposta és el 10 d'abril de 2014, segons signa vosté mateixa, però les últimes factures de pernoctacions de què se me dóna la informació són del 12 de setembre de 2013.
¿És que ha deixat la senyora secretària autonòmica, Esther Pastor, de signar factures de pernoctacions, fruit de les filtracions que han aparegut en premsa?
Voldríem saber-ho.

Hi han moltes coses que explicar.
I fonamentalment una, i vaig a aprofitar per fer-li la pregunta que tenia formulada: ¿li paguem al president de La Generalitat o a algun dels alts càrrecs de presidència despeses exclusivament personals, com puguen ser les seues vitamines?

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, la seua pregunta és respecte a les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de presidència o de la Presidència de La Generalitat.
Eixa és la seua pregunta i jo, en molt de gust, li la conteste.

Mire, el Consell considera molt greu que s'hagen produït les filtracions de documents administratius, siga quin siga el seu contingut, i per això es va presentar una denúncia.

Quant al contingut d'estos documents, les factures reflectixen operacions realitzades en i per al funcionament normal de l'administració, el seu govern i les institucions.
Les persones que ocupen llocs de responsabilitat en qualsevol administració pública viatgen, pernocten en hotels per a complir amb les seues obligacions oficials.
I les organitzacions públiques, com les organitzacions privades, facturen gastos d'alimentació per a poder atendre els menjars institucionals, de representació i de treball, que se servixen en les seues dependències.
Segur que la seua formació política, a pesar de les poques administracions públiques en què té responsabilitats de govern, coneixerà de la seua existència.
Són pagaments que estan sotmesos tant a una fiscalització interna, per la intervenció de la Generalitat valenciana, com a una fiscalització externa que fa la Sindicatura de Comptes.

Vull destacar-li també que la informació relativa a este tipus de gastos que han sol·licitat els grups parlamentaris per la via reglamentària se'ls ha facilitat sense cap problema.
S'ha contestat al Grup Parlamentari Compromís, adjuntant desglossament mensual de les factures satisfetes per cada una de les conselleries en conceptes de gastos de representació, especificant quantitats, dates i conceptes.
I també s'ha contestat al Grup Parlamentari Esquerra Unida, amb el desglossament mensual de les quantitats facturades en concepte d'alimentació i allotjament per la Secretària Autonòmica de Presidència durant els anys 2012 i 2013, amb indicació del proveïdor, data, concepte i import.

Per tant, no hi ha intenció alguna d'ocultar esta informació que, com ja he dit i reitere, respon a actuacions absolutament normals en el funcionament de l'administració, actuacions absolutament fiscalitzades i controlades, de què vostés, com sempre, acostumen o pretenen fer escàndol per al seu propi profit polític.

Com he dit abans, en la compareixença posterior sobre este mateix assumpte podré donar-los més dades al respecte de les actuacions del Consell per a tractar d'aclarir el que, sense dubte, és un comportament -el de les filtracions per les quals vosté pregunta- totalment il·legal per part d'alguna o algunes persones.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyor vicepresident.

La següent pregunta és la 1.
162, que formula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra, del Grup Parlamentari Compromís, al Consell, sobre el nomenament d'un conseller del Consell Jurídic Consultiu.

Per a formular la pregunta, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia.

Gràcies, senyor president.

Senyor vicepresident, ¿quins mèrits, segons la Llei 10/1994, té Federico Fernández Roldán, per a haver estat nomenat conseller del Consell Jurídic Consultiu?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyoria.

Efectivament, la Llei 10/1994 en l'article 6 regula, entre altres coses, l'elecció dels membres del Consell Jurídic Consultiu; i assenyala que l'elecció dels membres electius del Consell Jurídic Consultiu es realitzarà entre professionals i científics que s'hagen distingit en el camp del dret, amb més de deu anys d'exercici professional, o siguen juristes de reconegut prestigi i amb experiència en assumptes d'estat o autonòmics.
Tots ells hauran de gaudir de la condició política de valencià.

Bé, doncs, per mitjà del Decret 23/2014, de 31 de gener, del Consell, publicat en el diari oficial del dia 3 de febrer passat, i en compliment del mandat legalment establit, es va procedir a designar Federico Fernández Roldán com a membre electiu del consell jurídic.
I es va procedir a este nomenament perquè el Consell entén que el senyor Fernández Roldán complix amb els requisits legalment establits per a això.

El nou membre del Consell Jurídic Consultiu és llicenciat en Dret per la Universitat de València i tota la seua vida professional ha estat lligada al món del dret.
Així, durant un temps, va exercir l'advocacia i en 1980 va aprovar les oposicions al cos d'inspectors de transport terrestre de l'estat.
Però és que, a més, durant els últims deu anys ha sigut secretari general del Consell Jurídic Consultiu, en concret va prendre possessió d'este càrrec el 30 de setembre de 2003 i va cessar el passat 4 de desembre.

Totes estes circumstàncies les va tindre en compte el Consell a l'hora de nomenar-lo, entenent que Federico Fernández Roldán complia perfectament amb els requisits establits en l'article 6 de la llei, abans citat.

Moltes gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, gràcies, senyor president.

Bé, veig que el Consell entén les coses d'una manera molt subjectiva.
Perquè quan el vicepresident ens diu que va exercir durant un temps l'advocacia, un temps, no diu quant ni en quins anys ni sembla que tinga la informació, o a la millor sí i se la guarda per a la rèplica.
A mi em sembla una inconcreció molt gran.

Després, se veu que l'altre mèrit és haver aprovat unes oposicions.
I l'altre, haver sigut membre del Consell Jurídic Consultiu.

És a dir, vostés utilitzen com a mèrit allò que és la conseqüència, i el mèrit ha d'estar abans.
Clar, si el mèrit que vostés han utilitzat és que ja havia estat allí de secretari.
.
.
Per cert, que el va cessar el mateix president, perquè es dedicava a sus empresas, a sus labores de sus empresas, i utilitzava un despatx públic per als seus interessos particulars.
Perquè el que sí que sabem és que era membre del consell d'administració d'una Sicav, i a això se dedicava en el Consell Jurídic Consultiu.
I va el president del Consell Jurídic Consultiu i li diu: «Mire, és que este despatx és un despatx públic, pagat amb diners de tots el valencians.
I, per tant, si vosté vol gestionar les seues empreses, ha de pagar-se vosté un despatx, no pretenga que li'l paguen els valencians.
» I això és el que vostés han valorat com a mèrit per a nomenar una persona que havia sigut cessada per fer un mal ús d'una institució pública.

Aleshores, senyor Ciscar, a mi el que m'entra.
.
.
, un dubte, i és que igual és que vostés estan prevaricant.
Perquè si vostés saben que este senyor no complix amb l'article que vosté mateixa ha llegit -i que sembla que ha entés- i que ha de ser jurista de reconegut prestigi, no que el Consell entenga que per aprovar les oposicions del transport ja pot estar en el Consell Jurídic Consultiu o perquè ha sigut uns anys.
.
.
No, no, no és uns anys.
Ha de tindre més, més de deu anys d'exercici professional, més de deu anys, o ser jurista de reconegut prestigi i amb experiència en assumptes d'estat o autonòmics.

Jo no he llegit ningun llibre d'este senyor.
El prestigi reconegut és una cosa objectivable, no és una cosa d'un carnet, d'uns interessos, d'unes amistats, d'un enxufe.
El prestigi reconegut és una cosa que és objectivable, que és gent que s'ha destacat en el camp del dret per les seues investigacions, pel seu exercici professional, per haver tingut notorietat en eixe exercici professional, això és el que s'exigix; o deu anys d'exercici efectiu, que quan vosté m'ha dit uns anys és òbviament perquè els deu no els té i els més de deu menys encara.

Aleshores, vostés utilitzen el tràfic de persones, d'influències, en compte d'utilitzar els mèrits que la llei marca.
I això, senyor Ciscar, ratlla la prevaricació, si no està dintre completament del tipus penal de la prevaricació.
Perquè si este senyor no té els requisits legals per al seu nomenament, per què el Consell el nomena?
Si este article que és tan diàfan -i vosté l'ha llegit molt bé- diu el que diu i este senyor no complix eixos requisits i l'únic que me diu vosté és que ja havia sigut del Consell Jurídic Consultiu, això no és el mèrit per a accedir, no potser haver estat, i més quan se li relleva del càrrec amb deshonor, perquè no s'havia assabentat ni del canvi de seu, mire si estava pendent dels temes del Consell Jurídic Consultiu.
Este senyor se'n va amb deshonor i el senyor Fabra el torna a nomenar.

Jo.
.
.
, no sé.
Vosté pot valorar açò?
A més que vostés en cap resposta, vosté en concret, em diu a mi els mèrits que té.
A mi me diu que l'han nomenat mitjançant Decret 23/2014.
Això ja ho sé jo.
On està la relació de mèrits?
On està?
Els anys d'exercici?
¿On està la base documental en què vostés han sustentat la seua decisió, que és el que jo demane i vostés no me donen -per cert, contravenint una altra volta l'article 23 de la Constitució?
¿Quins papers van vore vostés?
¿Quina documentació varen manejar?
¿Quina documentació va fer de base a la seua decisió?
Quin currículum?
¿Quin certificat, de quina universitat, quins màsters, quins llibres, quines publicacions, quines editorials, quina informació han tingut vostés de base per a esta decisió?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies.

Mire, vosté podrà discrepar i no agradar-li, però jo crec que és molt evident que, tal com exigix l'article 6 de la llei de creació, este senyor compta en el camp del dret amb més de deu anys d'exercici professional.
El camp del dret és molt ampli.
Li he dit abans que en l'any 1980 va ser designat inspector del transport terrestre de l'estat.
I compta amb experiència en assumptes autonòmics.
Jo he fet abans una referència a la seua experiència com a secretari general del Consell Jurídic Consultiu.
Jo crec que en el Consell Jurídic Consultiu es veuen moltíssims temes autonòmics.
I tot això està acreditat, i això és el que sustenta la decisió del Consell, encara que a vosté no li agrade.

Però, vosté parla d'altres coses que jo crec que deuria donar explicacions.
Vosté diu que el motiu del cessament és fer un mal ús de la institució pública.
On està dit això?
Qui ho ha dit?
És que està fent vosté una acusació que és molt greu.
On està dit això?
Qui ho ha dit?
Quines proves té vosté?
Vosté deuria presentar les proves que té per a dir el que està diguent, perquè insistixc: me pareix que és una acusació molt greu.
I parla vosté de Sicav i de no sé quines coses més.
Mire, això seria una qüestió que afectaria qüestions en qualsevol cas d'incompatibilitat.
A més a més, molt bé.
Però, si vosté s'ha llegit la llei, i no dubte que ho ha fet, vosté sabrà, o deu saber, que les competències del Consell no són les de determinar si hi ha una incompatibilitat o no.
I molt més, abans del nomenament.
La llei no diu això.
La llei diu que la competència -i si no ho sap, jo li ho explique- per a determinar qüestions d'incompatibilitat la té el Consell Jurídic Consultiu.
Article 7 de la llei, i article 15 del reglament.
I és al ple del Consell Jurídic Consultiu a qui li correspon determinar en cada cas en concret si ja n'hi ha o no una situació d'incompatibilitat.
Però no és una cosa que haja de fer el Consell abans del nomenament.
Bé, doncs jo li ho dic.

El senyor president:

No interrompa vosté, per favor, senyora Oltra.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Per tant, vosté mescla moltes coses, fa acusacions molt serioses, però pense que no té raó en cap d'elles.
Insistixc: vosté ha dit una cosa que este senyor ha fet un mal ús d'una institució pública.
Deuria aportar proves i demostrar-ho.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Doncs, senyories, finalitzades les preguntes, correspon ara el punt tres, que és compareixença de la secretària autonòmica de Comunicació per a explicar els seus plans al capdavant d'eixa secretaria, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, acumulada amb la compareixença de la mateixa secretària autonòmica de Comunicació per a explicar el seu pla d'actuació al capdavant del departament, que sol·licita el Grup Parlamentari Socialista.

Esta presidència el divendres, sense perjuí que la Mesa de Les Corts tramitara quan pertocara l'escrit que va presentar per registre públic relacions amb Les Corts, en què la senyora secretària autonòmica de Comunicació dia: «Li comunique que, per problemes d'agenda, no podré assistir a la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, prevista per al dia 30, en l'ordre del dia de la qual figura la meua compareixença, li sol·licite que excuse la meua absència davant dels membres de la comissió, i quede a disposició de la comissió per a una nova convocatòria.
» Com dia, esta presidència.
.
.
Tranquil, senyor Blanco, no se pose nerviosa la seua senyoria.
(Remors) Esta presidència, sense perjuí de la tramitació, que correspon a la Mesa de Les Corts, va avançar el mateix divendres als portaveus de la comissió l'escrit perquè tingueren coneixement amb temps suficient d'esta absència i que ningú hui diguera que se trobava en indefensió, o que se desplaçara de forma innecessària, si no se formulava la compareixença.

Dit astò, la mesa, la presidència dóna per bona l'excusa de la senyora secretària autonòmica de Comunicació.

Per a què vol la paraula, senyor Blanco?

El senyor Blanco Giner:

Ja li ho he dit abans, per a fer una queixa i un prec.

El senyor president:

Té la paraula per tres minuts.

El senyor Blanco Giner:

En primer lloc, vullc manifestar la meua queixa per l'actitud de la secretària autonòmica de Comunicació, que quatre mesos i mig després d'haver estat nomenada en el càrrec, encara no ha comparegut en Les Corts.
I que, a més, quan estava en l'ordre del dia la seua compareixença, fruit d'una petició inicialment d'Esquerra Unida, després del Partit Socialista, i crec que finalment a petició pròpia, ha dit que per motius d'agenda, que no concreta, que no justifica, que caldria saber quins són per vore si són més importants que atendre representants dels valencians en esta cambra, decidix no acudir i no sabem quan se podrà substanciar eixa compareixença.
Tal vegada, fins i tot, després de l'estiu en tot cas.
Això em sembla una falta de respecte a les Corts Valencianes, i per tant al poble valencià.
Eixa és la queixa que m'agradaria, a més a més, que valorara la mesa d'esta comissió si pot transmetre a la secretària autonòmica respecte de la seua actitud.

I el prec que jo faria és que quan se produïxquen estes situacions que perjudiquen greument la tasca de control dels grups parlamentaris, perquè no hem pogut posar una altra iniciativa que substituïra eixa petició de compareixença -l'ordre del dia està limitat per una qüestió horària, perquè ací normalment se fa una sessió únicament matinal.
Si sabérem que no havera pogut vindre la secretària autonòmica de Comunicació, podíem haver demanat que vinguera, per exemple, la secretària autonòmica de Coordinació i Organització.
Que jo també tinc una petició de compareixença.
Segurament també havera dit que per motius d'agenda no venia, perquè ja mos ho sabem.
Però, en qualsevol cas, demanaria que la presidència d'esta comissió, quan reba algun tipus d'excusa -vosté ho ha dit molt bé, excusa per a no vindre-, demane saber quins són els motius d'agenda que ho impedixen, perquè pugam saber si estan o no estan justificats.
Perquè jo crec que hi han poques cites, hi han poques obligacions més importants per a un càrrec públic de La Generalitat que vindre ací a retre compte davant els representants de la ciutadania.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Quant a la seua queixa, la presidència l'entén, encara que no la compartixca, i sí que li garantix este president que no decaurà la iniciativa, com vosté diu que seria després de l'estiu.
Després de l'estiu decauria, al finalitzar el període de sessions decauria.
Esta presidència té intenció que, quan es reunixca la mesa, en un proper ordre del dia incloure esta compareixença.

Quant al prec que fa, mire, era impossible comunicar als grups parlamentaris afectats el canvi del punt de l'ordre del dia per altre tipus d'iniciativa, donat que se va presentar el divendres i vosté sap que el dilluns era festa ací en València.
No hi havia temps material per a fer-ho.
En altres ocasions ho hem conegut amb temps.
Sap vosté perfectament que esta presidència i la mesa mai mos hem oposat a fer-ho.
(Veus)

Sí, senyora.
.
.
No, per favor (veus), senyora.
.
.
Per ordre, senyora Mollà.
Senyora Mollà.
Té la paraula per tres minuts.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Doncs, bé, jo també voldria mostrar la meua queixa, però, a més a més, afegiria: a part que m'agradaria que esta mesa, igual que altres meses de comissió, no entengueren com a excusa problemes d'agenda sense especificar.
Perquè tenim ací, per exemple, la presència del senyor conseller.
No sé quina cosa haurà de fer la secretària autonòmica, potser ens ho puga dir el senyor conseller, que no deixa de ser al final qui decidix també més o menys quina activitat fan les secretaries autonòmiques que depenen d'ell.
Però, bé, no acceptar -li pregaria a esta comissió-, no acceptar ninguna excusa més que sols diga que hi han problemes d'agenda, sense especificar els motius.
I, a més a més, li pregaria a esta comissió que en la següent convocatòria de comissió estiguera esta petició de compareixença el dia que esta comissió decidixca que s'ha de reunir la comissió de coordinació, i que si esta secretària autonòmica torna a justificar la seua incompareixença per motius d'agenda, sense cap tipus de justificació més i raonament, que li fera l'escrit tal qual recull el Reglament de les Corts Valencianes, que se pot fer un escrit queixant-se de l'actitud, reprovant l'actitud dirigit al Consell.
Això ho recull el reglament d'estes Corts, i jo crec que fent ús d'este, esta mesa pot, si torna a injustificar, perquè no està justificada, la seua compareixença en esta comissió, remetre esta queixa formal, esta reprovació a esta secretària autonòmica.

Això és la petició que jo faig, i ja dic, aquí hi han persones que venim des de molt lluny a fer la nostra tasca, precisament esta compareixença me tocava a mi, tenia moltes ganes de parlar amb la senyora Johnson, crec que hi ha moltes coses que ha d'explicar, i a mi això dels problemes d'agenda sense justificar em pareixen de riure.
Em pareix un menyspreu i un nou insult a esta institució que per a mi és summament important, més que els problemes d'agenda que tinga la senyora Johnson.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Quant a la queixa, la protesta, reitere el que li he dit al senyor Blanco.
Quant a la proposta, la seua senyoria sap que per a això fa falta un acord de la comissió, i els acords de la comissió no se plantegen de la forma que vosté ha fet ara de paraula.
Si vosté presenta la iniciativa parlamentària pertinent, ja l'estudiaria la comissió i adoptaria la decisió que corresponguera.

Moltes gràcies.

Senyor Josep Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Moltes gràcies, senyor president.

Ens trobem davant d'un altre episodi protagonitzat pels dos campions de l'absentisme parlamentari, de la responsabilitat institucional, que són el vicepresident Ciscar i la senyora Lola Johnson, tos dos directament implicats en greus casos que han d'explicar-se.
Però, en aquest cas, per posar de manifest com d'impresentable és l'actitud de la vicepresidència del govern i de la senyora Johnson.
.
.

El senyor president:

Anem a vore, senyor Moreno, pregue no falte al respecte a ningú.

El senyor Moreno Escrivà:

El dia 13.
.
.
No, impresentable és «no digne de ser presentat».
El dia 13 de desembre de 2013 vaig sol·licitar, fa cinc mesos, la compareixença de la senyora secretària autonòmica de Comunicació, Lola Johnson.
Eixa compareixença, fa cinc mesos, la senyora Johnson no ha trobat ningun moment per a vindre a estes Corts a donar cap explicació.
El 14 d'abril a les 11:00, en l'ordre del dia d'esta taula es va fixar donar-li coneixement a la senyora Lola Johnson.
És a dir, eixe dia la senyora Lola Johnson ja sabia que havia de vindre ací.
El 25 d'abril, onze dies després, segons la data de signatura del seu escrit, la senyora Johnson descobrix que té un problema d'agenda.
Descobrirà prompte que té altres problemes.
Onze dies després.
La senyora Johnson té un problema que el govern valencià eludix a la Comissió de Control de Radiotelevisió Valenciana, i és que esta comissió sí funciona, sí hi ha un ordre del dia que s'ha de seguir, i a més és una comissió legislativa que no poden tindre segrestada impresentablement.

Jo vull erigir-me ací en defensor de Lola Johnson.
Lola Johnson té dret a vindre a estes Corts i defensar-se de les greus acusacions que se li estan fent per part del sector audiovisual valencià de saquejar la Radiotelevisió Valenciana.
Té dret a vindre a estes Corts per a poder-se defensar del desviament de fons de conselleries a una partida que està dedicant, segons l'audiovisual, a suborns i coaccions econòmiques a empreses de comunicació.
La senyora Lola Johnson té dret i se li ha de permetre vindre ací -li demane al vicepresident que li ho permeta- per a explicar la seua relació directa amb la malversació de fons públics en el cas de la fórmula 1 i el Valmor en què el senyor vicepresident també està implicat.
La senyora Lola Johnson té dret a vindre ací i a poder explicar-se, i nosaltres a poder-li preguntar de la possible malversació de fons públics que s'han fet de la caixa fixa de la presidència en l'última tournée madrilenya de «solo me quedan cinco» del president Fabra.

Per la qual cosa, suplique, suplique a la presidència d'esta taula la convocatòria urgent i extraordinària, donant resposta al que la senyora Johnson diu en el seu escrit que vol vindre i que «le demos fecha», doncs urgent i extraordinària, perquè puga comparéixer de forma urgent i extraordinària, donades les greus acusacions que se li estan fent -pobreta- a esta comissió perquè done resposta.

Si pren lliçó el vicepresident absentista, també estaria bé que vinguera a alguna de les convocatòries que té pendents.
Perquè la principal cita de l'agenda de la senyora Johnson és esta comissió, estes Corts, esta institució i la fiscalia del «reino de España».

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

La presidència vol dir-li quant a la queixa que fa el que ja he dit anteriorment al senyor Blanco.
Reitere allò dit.
Però, respecte del que la seua senyoria manifesta dels cinc mesos, sí que vull deixar constància que és la primera ocasió que este punt figura en l'ordre del dia.
I, si fins ara no havia figurat, és perquè esta presidència i esta mesa té per costum, quan decidix que hi hagen compareixences, que els grups elegixquen aquelles que consideren que són prioritàries per als seus interessos.
I fins ara mai s'havia demanat que se consignara esta.

El senyor Moreno Escrivà:

De la meua súplica, senyor president.
.
.

El senyor president:

No, la seua súplica.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

Pot ser atesa?

El senyor president:

Ja he dit anteriorment que és intenció d'este president i d'esta mesa convocar i garantir que en un proper ordre del dia s'inclourà eixe punt.
Quan se reunixca la mesa de la comissió, decidirem quin dia queda convocada -per descomptat, per al mes de maig- esta comissió, i quins punts aniran.
I per descomptat la intenció nostra, i me permet parlar en nom dels companys de la mesa, és que eixe punt figure en eixe ordre del dia.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, señor presidente.

Mire, el Grupo Popular quiere dejar constancia del cinismo e hipocresía de algunos miembros de la oposición.
(Remors) Cuando alguno de sus miembros no viene sin previo aviso, ni es sustituido por su grupo, como ocurrió la pasada semana, para sustanciar la comparecencia de un conseller, no pasa nada.
Cuando en ocasiones, como ayer,…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Ovejero Adelantado:

…minutos antes de la comisión y con el alto cargo aquí presente se pospone la solicitud por miembros de la oposición, no pasa nada.
Hoy, ante un escrito presentado con tiempo suficiente para la no presencia de una secretaria autonómica, se expresan unas explosivas quejas con afirmaciones no muy elegantes, como es habitual últimamente.

Por lo tanto, señor presidente -ya lo expresé en esta comisión-, algunos mal usan estas Corts como minarete particular para potenciar su figura (veus), y, desde hace tiempo, algunos…

El senyor president:

Per favor, senyories.
(Algú fa: «Xxxt.
»)

El senyor Ovejero Adelantado:

…intentan convertir esta cámara en algo similar a un quiosco de la Once, cada día un numerito, pero con la gran diferencia que mientras unos reparten ilusión y riqueza, otros, aquí, ofrecen tristeza y, previsiblemente, pobreza; por eso llevan más de diecinueve años sin vender ni un cupón.

Sus señorías estarán en su derecho, como lo están, de expresar su queja, lo permite el reglamento, pero sepan, una vez más, y en su foro interno lo saben, si tienen algo de conciencia, que no están legitimados por la razón en esta ocasión.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar les actuacions realitzades pel Consell en relació amb les denominades «filtracions» de determinada informació procedent de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 76.
200), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís per a explicar els interrogatoris a funcionaris arran de la publicació de determinades factures de caixa fixa (RE número 76.
822) i la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida per a explicar el desenvolupament de la investigació interna sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua o de Presidència de La Generalitat (RE número 76.
913)

El senyor president:

Bé, doncs, senyories, passem al següent punt, que és el punt quatre: compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència per a explicar les actuacions realitzades pel Consell en relació a les denominades «filtracions» de determinada informació procedent de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que sol·licita el Grup Parlamentari Socialista; acumulada a la compareixença del conseller de Presidència, etcètera, etcètera -no canse a les seues senyories-, sol·licitada per al mateix tema pel Grup Parlamentari Compromís; i acumulada, també, en una sol·licitud de compareixença semblant a petició d'Esquerra Unida.

Per tant, senyories, per a substanciar la compareixença té la paraula el vicepresident del Consell.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Il·lustres diputades i diputats.

Comparec davant d'esta comissió per a informar-los sobre les actuacions que ha realitzat el Consell davant de la publicació de determinada informació i sobre com s'ha desenrotllat l'expedient informatiu iniciat en el si de la conselleria, tal com vostés sol·liciten.
Ja he tingut ocasió abans, en contestar una pregunta del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, de referir-los els aspectes més rellevants d'esta qüestió.

Senyories, estem davant d'un tema recurrent al que ja hem contestat en diferents ocasions per diferents vies.
Vostés han presentat preguntes orals, tant en comissió com en ple, han presentat preguntes escrites i, també, sol·licituds de documentació relacionades amb el tema, i han sol·licitat la compareixença que hui té lloc; el Consell ha respost facilitant la informació requerida.
Com, a pesar de tot, les seues senyories continuen considerant que les famoses filtracions són un tema prioritari de l'agenda política de la comunitat, no em queda sinó tornar a explica què ha fet el Consell i com ho ha fet.

Com vostés ja han de conéixer, des del Consell es va iniciar un expedient informatiu mitjançant una resolució del subsecretari de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, de data 21 de gener de 2014, per a conéixer les circumstàncies del cas concret.
El mateix, l'expedient informatiu es va tramitar amb un plantejament coherent i de col·laboració amb la justícia i amb un absolut respecte a les disposicions legals que se li aplicaven.
El Consell va considerar -i continua considerant- que no era seriós ni legítim -com ja s'ha manifestat altres vegades- que en una administració o en qualsevol altra organització es filtren documents, com ha ocorregut en este cas.

El perfil dels assumptes i documents que havien transcendit els mitjans podrien remetre a delictes de revelació de dades reservades de caràcter personal o accés a sistemes informàtics, articles 197.
2, 197.
3, 197.
5 i 198 del Codi penal, i d'infidelitat en la custòdia de documents i revelació d'informació, article 417 del Codi penal.
Per això es va denunciar davant la fiscalia provincial els fets per mitjà d'un escrit de 4 de novembre, ampliat el 21 de gener de 2014.
En este sentit, la fiscalia va obrir diligències d'investigació penal amb el número 654/2013.

La gravetat d'estos possibles delictes va fer necessari que l'administració prenguera un paper actiu a través dels corresponents procediments, per tant es va iniciar un expedient administratiu que va consistir en una sèrie d'entrevistes personals, que es van realitzar en quatre jornades els dies 24, 27, 28 i 29 de gener, a quinze funcionaris adscrits a la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que van poder haver tingut accés als documents en l'exercici de les seues funcions.
A tots estos funcionaris se'ls va entrevistar sobre la base d'un mateix guió i se'ls va informar que no estaven obligats a comparéixer a la dita entrevista, i es varen respectar totes les garanties procedimentals.
De les actuacions realitzades, citacions, declaracions individuals, informe final de conclusions, es va donar compte a la fiscalia el dia 6 de febrer.
Hem de deixar clar, també, que s'ha agraït la col·laboració i disposició dels funcionaris per aclarir este assumpte i mai s'ha posat en dubte el seu honor ni la seua professionalitat.
El subsecretari de la conselleria va informar la junta de personal de servicis centrals, òrgan de representació d'estos empleats públics, i li va aclarir les qüestions plantejades en contestació a l'escrit de la junta de data 30 de gener.

En definitiva, de l'expedient informatiu puc dir-los que s'ha tramitat amb total i absolut respecte a les disposicions legals d'aplicació i de les garanties als funcionaris, en virtut del que estableix l'article 69.
2 de la Llei 30/1992, amb relació al que disposa l'article 28 de règim disciplinari dels funcionaris de l'administració de l'estat; es va iniciar i s'ha dut a terme amb un plantejament coherent de col·laboració amb la justícia; i de les actuacions practicades en ell es va donar compte a la fiscalia el passat 6 de febrer de forma complementària a la denúncia presentada el 6 de novembre de 2013.

Precisament, de la tramitació de l'expedient informatiu de caràcter reservat s'ha pogut concloure que els documents difosos en mitjans de comunicació van passar per multitud de mans, la qual cosa no va permetre identificar una font unívoca de les filtracions.

La Fiscalia Provincial de València va coincidir amb la conclusió de l'esmentat expedient administratiu i el 31 de març decretà l'arxivament de les actuacions realitzades.

En definitiva, l'actuació del Consell ha sigut absolutament transparent, es va presentar una denúncia, es va obrir una investigació interna per aclarir allò que ha succeït i s'ha col·laborat amb la justícia, qui ha decretat l'arxivament de les actuacions, no perquè es considera que els fets no pogueren ser constitutius de delicte, sinó per la impossibilitat de poder determinar l'autor o autors ja que estos documents podien haver passat per diverses persones al mateix temps.

Moltes gràcies i qualsevol dubte que tinguen al respecte en la rèplica intente aclarir-lo.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Per a fixar posició, atenent l'ordre de presentació de les iniciatives, la primera és la del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula, per tant, l'il·lustre diputat senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Buenos días, señor vicepresidente y gracias por su explicación.

Una primera pregunta: ¿a usted también le interrogaron?
(Rialles) Usted compareció.
.
.
No, no, no se sonría, no se sonría, me puede decir, «a mí, que no soy funcionario», pero, bueno, por analogía le podían haber hecho el mismo tratamiento.
¿Usted fue interrogado por la señora que llevó el expediente?

Esa es una cuestión que me gustaría, sé que, evidentemente, no podría hacerlo pero por si acaso tuvieron ese interés porque yo creo que usted podría desvelar mucho de este tema.
Lo he dicho hace tiempo, yo siempre he pensado que el topo, si no es usted, estaba muy cercano.

Pero, independientemente de eso, usted ha comentado, «¡hombre!
, ¿no hay otras prioridades políticas en esta comunidad?
», ¡claro que las hay!
, las cifras de la EPA de ayer, la situación insostenible para muchas familias valencianas, etcétera, hay muchas cuestiones, pero este es otro tema que también hay que ver.
Quieran ustedes o no, pues son cuestiones que están en los medios de comunicación y que importan a la opinión pública también.

Usted ha comentado que la fiscalía ha archivado las denuncias, y ha dicho, «no sé por qué concretamente ustedes tienen tanto interés y piden tanta información».
Mire, nosotros el Grupo Socialista le solicitamos, concretamente, el día 10 de febrero dos cosas: copia íntegra y completa de cada uno de los expedientes que ustedes habían abierto por las supuestas filtraciones y copia íntegra y completa del informe remetido a la fiscalía en relación con esas actuaciones.
Y usted nos contesta el 31 de marzo literal: «En coherencia con la denuncia presentada en su día, se ha dado cuenta a la fiscalía mediante comunicación cursada el pasado 6 de febrero de las actuaciones practicadas en el expediente informativo -al que se refiere su señoría-, encontrándose las mismas en sede judicial y a la espera del pronunciamiento que, en su caso, proceda.
» ¡No le habíamos pedido eso!
, le habíamos pedido la copia de los expedientes y la copia del escrito, y ninguna de esas cosas se facilitó, ¡ninguna de esas dos!
, y no me venga con el tema de que estaba sub júdice puesto que no se ha abierto, evidentemente, ningún proceso judicial.
Usted no facilitó el tema, si nos hubiera facilitado esa información, probablemente, este grupo hubiese retirado la comparecencia de la que usted está hoy aquí, pero como ustedes no hacen nada de eso, absolutamente, hay que ir ahí.

Pero hay una cuestiones que usted nos ha explicado desde el punto de vista legal, que nos ha dado una clase de procedimiento administrativo en relación con la apertura de expedientes informativos y no informativos a funcionarios -que, luego, comentaré algo brevemente sobre eso-, pero yo creo que hay cuestiones que son importantes.
Vamos a ver.

En sus informes, para abrir esto, en el informe del subsecretario…, por cierto, parece que todo cesó en el momento cesaron al anterior subsecretario que -según la prensa- era su brazo derecho, ¡no lo sé!
, si su brazo derecho…, pero ustedes dicen que.
.
.
, no, hay algún informe aquí que desde que no está el anterior subsecretario y está el nuevo subsecretario, el señor Sánchez Pellejero, parece que todo ha cesado, no lo sé, pero, bueno.
Pero, ustedes, dice concretamente su subsecretario, nombrado por usted o a pesar de usted, que sería mejor la expresión, en su informe dice, habla de una serie de cuestiones, dice que «en algunos casos la información que ha aparecido en los medios de comunicación contiene información calificada como confidencial».
Lo dice aquí, en este informe que lo elabora.

A mí me gustaría preguntarle cuál es esa información confidencial que ha aparecido en la prensa para que ustedes abran este expediente, porque repasándolo brevemente la información que aparece es la siguiente, ¡ojo!
, hay que recordar que este expediente se abre en enero de este año, y las primeras informaciones aparecen el 29 de mayo del año pasado, o sea, se abre ocho meses después, con lo cual era evidente que esa información si era confidencial y afectaba a la seguridad de la Comunidad Valenciana podía haber sido una auténtica catástrofe, pero parece que no afectaba a la seguridad de la comunidad.
Pero veamos cuáles eran los temas por los que ustedes abren el expediente y dicen que es información confidencial.

La primera, el coach, pero ¡hombre, qué información confidencial era el coach!
, si el coach ha sido la mayor vergüenza, bueno, una de las mayores vergüenzas de actuaciones de Presidencia que, a fecha de hoy, todavía no nos ha sacado la factura pagada de su patrimonio personal el señor presidente Fabra, que dijo que había pagado los 10.
000 euros de la mitad del curso.
No ha salido en ningún sitio diciendo, «de mi cuenta personal, de mi cuenta corriente he hecho esta transparencia, o lo he pagado con dinero o tal», porque -como yo estoy convencido- eso no ha ocurrido, ustedes lo han pagado eso con la caja de gastos fijos, pero quedó muy bien el señor Fabra diciendo que la había pagado de su bolsillo.
¡Mentira!
, y seguiré diciendo que es mentira hasta que me demuestren el resguardo bancario de la transferencia.

Pero, primera información, 29 de mayo de 2013, el coach, afecta a los principios básicos de la seguridad, no ya de la Comunidad Valenciana, ¡del estado!

Segunda información que sale en la prensa, 11 de junio, el cocinero, pero el cocinero se publicó en el Diario Oficial de la Generalitat Valenciana ¡el 2 de abril!
Si sale ¡ojo!
casi dos meses después, no, perdón, dos meses y medio después de que se aprobó, de que usted publicó, usted con su firma, publicaban el nombramiento del asesor, del cocinero, que se publicó el 2 de abril del 2013 y para no poner sueldo ustedes ponen siempre la categoría, categoría 4, bueno, es decir, 29.
115 euros al mes (veus), perdón, al año, al año.
(Veus i rialles) Perdone, perdone.

El senyor president:

Per favor, senyories, que tot el món s'equivoca.

El senyor Rubio Martínez:

No, no, no, aparte de que me equivoque, a mí no me extrañaría nada, ¿eh?
, quiero decir que…, conociendo que aquí, en Presidencia, tiran con pólvora de rey, no me extrañaría, pero, bueno.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

Ja està bé de broma.

Senyora diputada.

El senyor Rubio Martínez:

Tercera cuestión que sale, el plus de la vivienda del señor presidente.

Mire, usted, si el plus de la vivienda del señor presidente se le adjudica por una resolución -también suya, del subsecretario en este caso- del 13 de diciembre del 2011, por cambio de residencia habitual, del 2011, y sale publicada el 28 de septiembre del 2013, prácticamente dos años después, sale el 26 de noviembre del 2013 una información que también era vital: los gastos de la cena de Navidad, que a mí, personalmente, me trae sin cuidado, pero también salen el día 28 de diciembre las flores que acompañaban a la cena de Navidad.
Todo eso se paga de la caja fija.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Rubio Martínez:

No, ¡déjelo!

El senyor president:

No, no, no ho deixe, no ho deixe.

El senyor Rubio Martínez:

¡Déjelo, hombre!
, sí.

El senyor president:

Per favor, no vullguera haver de cridar a l'ordre a ningú.

El senyor Rubio Martínez:

A mí no me molestan los comentarios, no me molestan.

El senyor president:

Continue, senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Quiero decir que son informaciones que se saben absolutamente, mire, estas dos últimas como estaban pagados de la caja fija es evidente que habría un poquito más de dificultad de hacer (inintel·ligible) .
.
.
pero todo lo demás o va publicado en boletines o va publicado en resoluciones.

Por tanto, no venga usted diciendo que esto era un tema, perdón, de información confidencial y que, por tanto, había que ir a la fiscalía.

Y, luego, abren ustedes el expediente informativo.
Y el expediente informativo tiene una primera parte, que habla usted de un expediente que, bueno, para que voluntariamente la gente pueda acceder o no.

Mire, no me cuente mentiras, señor vicepresidente, porque yo le tengo a usted, de verdad, afecto y respeto.
Nadie, ningún funcionario, al que le vayan, en este caso, a preguntar alguna cuestión, se va a negar, porque ya hubiera estado condenado de antemano.
Y ustedes dicen: «Eso sí, se grababa, pero se grababa en vídeo, solamente en audio.
» ¡Pero esto qué es!

Y, además, ¿quién hacía el interrogatorio?
Una funcionaria que había cesado como directora general por presuntas incompatibilidades en las obras de su casa con una constructora que hacía también las obras…, o hizo obras en La Fe, que dependían de ella, que la trasladaron a la Sindicatura de Cuentas, que no les gustó en la Sindicatura de Cuentas, y la trasladaron, ¿dónde?
, a presidencia.

Y que, por cierto, explíqueme, porque esto sí que…, usted que es letrado, explíqueme cómo es posible que esta señora instruyera el expediente por delegación de delegación.
Cuando se delega una cosa, no cabe otra vez la delegación.
Y yo le voy a decir por qué lo hizo.
Porque nadie, en su conselleria, quería comerse, si me permite, ese marrón.
Y esta señora parece que se prestó voluntariamente.

La fiscalía ya ha dicho lo que tenía que decir: que no hay nada, que no hay ningún tipo de posible delito, etcétera, según usted nos acaba de decir ahora.
Pero todo esto no es más que una situación absurda.

Si ustedes nos hubieran dado los gastos de la caja fija, si la gente conociera los gastos de la caja fija, si supiéramos en qué se gastan ustedes el dinero, es evidente que todas estas situaciones no tendrían mayor trascendencia.

Ustedes convierten en una gran noticia aquello que es una gran cuestión que no debería de tenerlo: el coach, el cocinero, etcétera, etcétera.

Oiga, el coach, ¿lo ha pagado de su bolsillo?
La factura.
Hasta ahora, no ha factura.
No lo ha pagado de su bolsillo.
¿El cocinero?
Un insulto a la situación económica, tal como está ahora.
Pero, en fin, allá ustedes que están en su perfecto y legítimo derecho de nombrar un asesor cocinero.

¿El resto de cuestiones?
Ustedes van pidiendo a la gente que tenga confianza, fe en el futuro y que cada vez se restrinja más el cinturón, pero no pasa nada, la cena va a ser tremenda.

Pero a mí lo que más me alucinó no es la cena, que me parece normal, son las flores.
¿Qué hicieron con las flores luego?
Porque costaron más las flores que la cena.

Pero eso, eso, señor vicepresidente, es lo que ustedes tendrían que facilitar a los grupos de la oposición cuando les hemos reiterado la caja fija.
La caja fija… (veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Rubio Martínez:

…-y voy acabando- es lo más opaco que se maneja, y se manejan alrededor de casi 350 millones de euros todos los años en gastos de caja fija.

Por tanto, desde la perspectiva…, y si usted no es el topo -no sé si lo han interrogado; yo, para mí, ¿qué quiere que le diga?
, si no es el topo, pues es el instigador intelectual del topo-, toda esta cuestión no es meramente anecdótica, refleja una manera de gobernar…

El senyor president:

Pregue finalitze, senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

.
.
.
-voy a acabando- y refleja una manera de entender la administración pública.
Y de la manera que la entienden es como si fuera un cortijo con un señorito que ejerce en él.

El senyor president:

Gràcies, senyor Rubio.

Continuant amb l'ordre de presentació, correspon intervindre al grup Compromís.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia.

Gràcies, senyor president.

Mire, el problema és que ací.
.
.
açò ho han convertit vostés en una pel·lícula tipus el cocinero, el president, su coach y su secretaria, parafrasejant un títol d'una pel·lícula, i ací allò rellevant és el que senyor Rubio acaba de dir al final, que són les factures i les despeses de caixa fixa, que nosaltres portem demanant des del 2006, que està el tema sub judice, això sí, en el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, perquè vostés, sistemàticament, amb les excuses més peregrines, es neguen a facilitar la informació sobre en què se gasten els diners de caixa fixa, quines són les quanties que se gasten en temes personals, particulars, que no obeïxen a l'interés general, dels diners de caixa fixa que no se poden controlar.
I eixe és el meollo.

Al final, les flors, els capullos.
.
.
tot això és una manera de desviar l'atenció.
I la nyora, i el putxero, i el vi.
Però el tema és que quan ací se filtren unes factures.
.
.
I, mire, senyor Ciscar, efectivament, tot el món sap qui és el talp, i el seu llenguatge no verbal l'ha traït a vosté, ¿eh?
, el seu llenguatge no verbal ha segut diàfan.
I jo li agraïsc.
.
.
, escolte, tot el que s'ha filtrat de presidència, jo li ho agraïsc, perquè ha fet vosté un gran bé.
Ha fet vosté un gran bé.

Perquè, ¿què passa?
Quan se filtren factures, igual que es van filtrar les de «las pechugas Villeroy», «los huevos Kinder» i, ara, la nyora, el vi, les flors i els capullos, quan això s'ha filtrat, el problema és que hem sabut que els diners de caixa fixa no s'han gastat en l'interés general.
I, per tant, quan nosaltres demanem la resta de factures de caixa fixa que no s'han filtrat i vostés les deneguen sistemàticament, amb un senzill sil·logisme, si A implica B i B implica C, A implica C.
I és que els diners de caixa fixa són el colador pel qual vostés se paguen coses que no deuen pagar-se, que això se paga del salari de cadascú, o de la comptabilitat del partit de cadascú.
No se paguen de caixa fixa.

I el problema és que vostés han convertit això en un colador.
I quan jo li pregunte l'altre dia al senyor Moragues per què no ens donen la documentació de caixa fixa i ell me diu que està tot auditat.
.
.
Escolte, és que este escàndol de les filtracions, el que diu és que les factures les autoritzava la pròpia secretària autonòmica.
Ací no n'hi ha comptedant, comptehavent i no sé quins filtres que s'han de passar.
¡Vostés han acabat amb tots els filtres!
I, ací, probablement, autoritza la despesa la senyora que rep les flors.
¡Clar!
Juan Palomo, yo me lo guiso, yo me lo como, y me llevo las flores, com diu el senyor Rubio.

Aleshores, ¿no veu vosté que això no pot ser?
I vostés protestant.
¿No els dóna a vostés vergonya?
¿No els preocupa este tema?
No els preocupa.
Clar que no.
Aixina els va a vostés.

Perquè el que és preocupant no és que un funcionari, conseller, braç dret del conseller, qui siga haja filtrat les factures, que li ha fet un gran favor a la democràcia, perquè alguna cosa haurà frenat.
No, el problema és el que diuen les factures, senyories.
A vostés els hauria d'escandalitzar la Casta Diva, no la secretària en este cas, dic el vi, Casta Diva, del caret, ¿eh?
, no el normalet.

A vostés els hauria d'escandalitzar açò.
A vostés els hauria d'escandalitzar en què s'han gastat els diners.
A vostés els hauria d'escandalitzar, perquè en termes democràtics és intolerable.
Però no, vostés, ¿què fan?
La gestopo, com dia el periodista Francesc Arabí, munten la gestopo en el palau.
I tots a buscar a vore qui ha filtrat les factures, per al final dir una cosa que era evident, i és que les factures havien passat per moltes mans, perquè en l'administració les factures passen per moltes mans, i que no se podia assegurar qui era.
I, per tant, «se archiva por falta de autor conocido», com acaba de dir el senyor Ciscar, «falta de autor conocido», s'arxiva.

Ací, ha treballat la fiscalia, s'han fet interrogatoris indignants -i, de fet, la junta de personal no sembla estar molt contenta amb el procés, malgrat el que diu el senyor Ciscar-, s'ha dubtat de l'honorabilitat dels funcionaris, quan, efectivament, les filtracions probablement d'on menys eixien era dels funcionaris, i s'ha muntat tot un circ, amb tres pistes, per a despistar del veritable problema, que és que vostés han fet un mal ús, ¡un mal ús, senyor Ciscar!
, dels diners públics.

Igual que abans he dit que este senyor que vostés nomenaren havia fet un mal ús de la institució, perquè utilitzar una institució per a fins particulars és fer-ne un mal ús, ¿eh?
, vostés han fet mal ús dels diners públics.
Si és delictiu o no, no ho sé, i ja ho vorà la fiscalia el dia que se destapen les desviacions de diners de caixa fixa.
Però, ¿què creuen vostés que els funcionaris són bovos?
¿Que no veuen com s'han gastat els diners?
¿Que la gent no parla?
Clar que parlen, però no els del palau.
I parla la seua negativa a donar-mos les factures.

Quan vostés sistemàticament.
.
.
, i, ¿això que han preparat les factures?
Les tindran preparades en un calaix, perquè a nosaltres, al nostre grup, no ens ha arribat, senyor Ciscar, eixes factures que vostés dien.
Ni tan sols la relació que té el senyor Blanco, mire, ha tingut més sort.
Mosatros ho tenim tot en el TSJ.
Igual el funcionari ho ha preparat per al TSJ, no ho sé, pot ser, però, per descomptat, a nosaltres no ens ha arribat.

La seua negativa sistemàtica a dir-nos en què se gasten els diners és sospitosa, perquè si no hi ha res a amagar, ¿per què no faciliten vostés les factures?
«És que col·lapsen vostés l'administració».
Mentida.
Per a traure això que té ahí el senyor Blanco, només han de polsar un botó.
Perquè ara existix la informàtica, senyories, i a més la informàtica, ja, d'unes generacions molt avançades, i el 4G i tot això.

I, aleshores, eixa relació que té el senyor Blanco, un funcionari polsa un botó i això ix, el senyor Ciscar firma la diligència i, l'endemà, ho tenim mosatros ací en Les Corts.
I, a partir d'ahí, nosaltres diguem: escolte, vull esta factura, esta, esta, i esta i esta.
Però això no ho fan vostés.
I, ¿diuen que col·lapsem l'administració per una cosa que costa polsar un botó de traure?
No, els col·lapsaríem a vostés.
Eixe és el problema.
No l'administració, l'administració no se col·lapsa, perquè els funcionaris això mos ho poden facilitar de seguida.
A vostés col·lapsaríem, perquè s'han gastat els diners en el que no devien.

I vostés el que volen evitar és el desprestigi que suposa per a un partit polític gestionar d'una manera incorrecta, irregular i pot ser que delictiva els diners públics.
Eixe desgast és el que vostés no estan disposats a fer front.
I per això violenten a l'article 23 de la Constitució, denegant sistemàticament una informació que els valencians tenen dret a saber.

Els que han fet públiques les factures han complit amb un dret fonamental, que és el dret a rebre informació del que passa, a conformar l'opinió pública de manera lliure i plural, amb la base d'una informació veraç.
És que, que els valencians sàpiguen que la senyora Pastor se gasta 400 euros en vi de Casta Diva, -al·legoria molt bonica, per cert- això tenen dret a saber-ho els valencians, per a saber si volen votar al president Fabra o no, per a saber si volen votar al partit que fa estes coses, han de saber-ho.

Per tant, quan vostés munten la gestopo, el que estan fent és una cacera de bruixes, el que estan fent és atemorir al personal perquè ningú se moga en la foto.

I jo li recorde a vosté que la llei d'enjudiciament criminal diu que el funcionari que tinga coneixement, per raó del seu càrrec, professió o ofici, d'algun possible delicte, ha de publicitar-ho, ha de posar-ho en coneixement de l'autoritat.

Òbviament, en eixe estat de gestopo, un funcionari que fa, filtrar-ho a la premsa, perquè el fiscal s'assabente a través de la premsa, perquè si ho du ell a la fiscalia, l'endemà, vostés l'han mort i l'han posat en un corredor amb corrent d'aire per a vore si se mor d'una pulmonia, que això és el que fan vostés quan interroguen.

Vostés no van obrir un expedient informatiu.
Vostés van muntar interrogatoris, no sé si amb el flexo també, però, per descomptat, gravant, atemorint, i això és el que ens ha dit la junta de personal repetidament quan s'ha dirigit a vostés.

I la junta de personal ha demanat que vosté faça una declaració pública garantint l'honorabilitat dels funcionaris, imatge que vostés han tirat per terra.
Eixa és la realitat d'este cas, senyor Ciscar.

Per no parlar del cinisme que suposa que aquell que ha fet les filtracions munte la gestopo, que és que ja és.
.
.
, en fi, més no se pot arrissar el ris.
I és que aquell que, almenys, sap d'on han eixit les filtracions posa contra el paredó als funcionaris que han estat treballant en el palau per a desviar l'atenció política que no li interessa en eixe moment, perquè, efectivament, apunta a les divisions internes del Partit Popular.
Sobre això m'agradaria que vosté aclarira alguns conceptes que no han acabat de quedar clars.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Correspon, ara, intervindré al grup d'Esquerra Unida.
Senyor Blanco, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Jo vaig a repetir dos preguntes, que crec que el senyor vicepresident hauria de respondre, per això està ací.

Una, ja li l'ha feta el senyor Rubio.
Li ha preguntat si a vosté també el van interrogar.
Jo seria més genèric i li preguntaria si també van interrogar els alts càrrecs.
Si també van interrogar el conseller de Presidència, els secretaris autonòmics, el cap de gabinet, fins i tot, el molt honorable, els assessors, els directors generals, que segurament alguns d'ells tenen tants o més motius per a fer estes filtracions que els funcionaris, que porten molts anys en el seu lloc de treball i que hi han accedit per igualtat, mèrit i capacitat, a través d'unes oposicions.
¿Per què es criminalitza els funcionaris?
¿Per què únicament s'entrevista, s'interroga, se pretén una caça de bruixes de funcionaris?

¿Estan excloent vostés que els alts càrrecs també tingueren accés a la documentació?

Vostés, en eixa investigació interna, eixes conclusions, que imagine que tindran per escrit, també han pogut constatar per quines mans polítiques van passar eixos documents?
Eixes persones, polítics, alts càrrecs, assessors, personal eventual del Partit Popular, no funcionaris de La Generalitat, sinó del Partit Popular, han sigut també interrogats?
És que si no és així la investigació és un paripé, una cortina de fum, un teatre.
Perquè si estan vostés excloent ja una part de les persones que podien ser filtradores, no tenen cap intenció de caçar cap talp.
I per això no l'han trobat, perquè tal vegada no han interrogat les persones adequades.

M'agradaria que responguera: per què no als alts càrrecs?
Per què no als consellers, als secretaris autonòmics, als directors generals, als assessors?

I la segona pregunta, que ja li he fet abans i vosté tampoc ha respost: com explica les despeses personals carregades a l'erari públic?
Perquè vosté diu que les conclusions de l'expedient diuen que els documents van passar per multitud de mans, però en cap moment posa en dubte la veracitat, la literalitat, la integritat dels documents que han sigut filtrats.
No estan discutint que siguen certes eixes despeses: els productes gurmet, les botelles de vi car, el arreglo de cocido, las ñoras, les nits d'hotel.
Tot això, les vitamines, insistisc, les vitamines.

És que voldria una explicació, perquè públicament, no en Les Corts encara, però públicament als periodistes que li han preguntat, n'han donat alguna.
Per exemple, que el menjar i la beguda era per als convidats del palau.
I les vitamines també?
(Veus) Repartien vitamines?
De veritat?
Voldria saber-ho, si es repartien ahí, treien el blíster i començaven a repartir-ne.
(Rient) Quin tipus de vitamines?
Perquè és que no és seriós este tema.

I un pot pensar, bé, què més dóna si les vitamines no sé quant poden costar, tres euros, o deu euros o quinze, dóna igual.
És el fet qualitatiu, no el quantitatiu.
El fet que un president de La Generalitat li carregue a tots els valencians les seues vitamines és molt greu des del punt de vista ètic.
Perquè un dia seran les vitamines, l'altre serà las noches con encanto i al final pot ser una campanya electoral.
(Veus)

Perquè quan ja un no té barreres, quan ja un no sap on està la línia divisòria entre allò públic i allò privat pot passar qualsevol cosa.
I jo vull una explicació.
S'han carregat despeses personals del president, del molt honorable president Alberto Fabra Part, al pressupost de la Generalitat valenciana?
Quines i per què?

Perquè el tema dels viatges i l'allotjament, que, per cert, estava jo mirant-ho ací, bé, mereix una anàlisi, una explicació.
Ho anem a preguntar, eh?
, i anem a demanar una compareixença específica sobre açò.
Però un pot entendre que, evidentment, se li han de pagar els viatges i l'allotjament al president de La Generalitat, per suposat que sí.
No tots els viatges ni tots els allotjaments, també li dic.
Perquè per a la seua vida privada familiar, personal o íntima, eh?
, té un bon salari.
Per això preguntàrem cadascun d'estos allotjaments per quin motiu s'han produït i a on, perquè no ens ho han dit.
Hem demanat còpia integra i integral de les factures i no ens l'han donat.
Ens donen un llistat, i a més una miqueta confús.
Perquè a més hi ha una data, hi ha un mes que se suposa que serà quan la secretària autonòmica o directora general, Esther Pastor, autoritzà les factures, el pagament.
Després hi ha dates de facturació que tampoc sabem si són dates de facturació que corresponen a les dates d'allotjament o no.
Però, bé, hi ha coses curioses.

En principi, segons este llistat, la senyora Esther Pastor únicament hauria carregat, sota l'epígraf d'allotjament per a ella, quatre factures, totes en desembre de 2012, però que corresponen a eixe any, a juny, a juliol i a octubre; les carrega en desembre.
Sembla que acabava l'any i volia.
.
.
anà un dia a buscar les factures, i anà allí i les presentà i se les firmà ella mateixa.
Però és que dos de les factures tenen el mateix dia com a data.
No sé si és data d'emissió de la factura, data d'allotjament, si és que li paguen dos habitacions.
Per cert, la més barata, la més barata, 126 euros, eh?
Jo m'oferisc un dia a quedar amb la secretària autonòmica i explicar-li unes quantes pàgines web on pot reservar hotels però de quatre estrelles, magnífics, meravellosos, fins i tot suites per menys de 126 euros.
172 euros!
Voldria saber, seriosament, per què li estem pagant allotjaments d'eixa quantia a una directora general, eh!
Que no és el molt honorable president, que tampoc tindria justificació, però és la directora general.

Curiosament, des de desembre de 2012 ja no hi ha més allotjaments que figuren a càrrec de la Directora General d'Organització.
Ella sí, continua signant, però ja són del molt honorable president.
Bé.

El cas és que de tot açò s'han de donar explicacions i anem a estudiar bé este llistat.

També se pot vore que la senyora Esther Pastor va passar de promoure el xicotet comerç de proximitat l'any 2012 a decantar-se per les grans superfícies comercials en 2013, que és una opció que nosaltres no compartim tampoc.

Però, en qualsevol cas, insistisc, volem saber, perquè volem tindre una democràcia d'alta qualitat, volem tindre governants que sàpiguen exactament què ha de pagar el pressupost públic i què no.
Ho hem vist en altres països.
Hem vist com un primer ministre d'un país escandinau ha hagut de demanar excuses i fins i tot plantejar-se la dimissió per utilitzar el cotxe oficial el cap de setmana per anar-se'n en la seua família.
Ja ens agradaria arribar a eixos límits d'estricte comportament ètic.
Perquè mai ens han dit per a què gasten vostés el cotxe oficial.

Però, clar, quan ja estem parlant de vitamines, quan estem parlant d'un consum de beguda i de menjador un poc estrany, són 37.
000 euros, 37.
527,43 euros en menys de dos anys.
Sincerament, no sabem si és que han obert un menjador social en el palau o és que tenen allí tots els dies muntada la de San Quintín.
Si se parla d'un sopar de Nadal, quan s'estan fent retallades, quan s'estan justificant acomiadaments massius en el sector públic, quan s'estan tancant empreses, quan s'estan tancant urgències hospitalàries, i vostés de celebració.
De tot això volem saber, tenim dret a saber, tant els representants institucionals de la ciutadania com els mateixos ciutadans i ciutadanes.
I per això nosaltres evidentment anem a difondre este llistat, anem a intentar analitzar-lo, però continuem demanant les factures i sobretot explicacions.

Què li paguem i per què al president de La Generalitat?
Què li paguem i per què a cadascun de vostés?
I si no saben separar allò que és públic d'allò que és privat no poden governar-nos.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez, pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

En primer lugar, señor Ciscar, agradecerle su presencia nuevamente aquí.
Yo creo que, aparte de un tema de educación parlamentaria, si me lo permite, yo creo que es un hecho relevante.
Usted, que ha demostrado en los anteriores turnos de palabra, pues pasa a ser casi objeto de deseo de alguno de los grupos de la oposición.
Yo le pediría le firme una foto por ejemplo al señor Blanco y se la ponga en la mesilla de noche y pueda respirar.
Porque, si no me equivoco, hoy es miércoles, tercer día de la semana, y es la segunda vez en esta semana que usted comparece en las Cortes.
El hecho de que el señor Blanco no esté en la comisión en la que usted comparece o no lo haya visto no quiere decir que usted no venga por las Cortes.

Y esto que parece una bobada, ¿verdad?
, pues de alguna forma deja de manifiesto cómo se sustenta el peso de todas y cada una de las cuestiones que la oposición aquí señala, basada absolutamente en falacias y mentiras.
Usted ayer compareció aquí, en estas Cortes, creo que hasta en esta misma sala, y el hecho de que la oposición no lo viera es un tema única y exclusivamente de la oposición, pero no porque usted no comparezca.

Pero además de esto, me gustaría dejar clara otra cuestión.
Me parece… y a mi grupo le parece intolerable, y quiero usar ese término, «intolerable», las acusaciones directas que se han hecho hacia la persona que ha venido a comparecer aquí.
Yo creo que ustedes, bajo el manto de la sede parlamentaria, se han dedicado a hacer acusaciones directas al vicepresidente del Consell, que son, como he dicho, intolerables y que seguro, con toda seguridad, si no fuera por la protección que ustedes quieren tener al hacerlas en esta sede, serían querellables.

Ustedes, que hablan de estado democrático y de estado de derecho, son los primeros que lo conculcan, como aquí hoy se ha demostrado.
Han señalado directamente con el dedo, con una gratuidad manifiesta y sin ningún tipo de pruebas.
Y creo que esto lo hacen simplemente por la cobardía de utilizar las Cortes para decirlo, porque serían incapaces de hacerlo fuera de aquí, sencillamente porque saben que serían querellables.

Pero, mire, la comparecencia que nos han traído aquí, y para que nadie se lleve a engaño, porque aquí se han escuchado muchísimas cosas, pero yo creo que lo relevante es saber a qué hemos venido, a qué ha venido el vicepresidente aquí.
No a petición propia.
Otro de los estigmas que ustedes manejan.
No a petición propia, no.
Ha venido a comparecer a cada una de las iniciativas de los grupos de la oposición: por parte del Partido Socialista, para que hable sobre las actuaciones con el tema de las filtraciones; por parte del Grupo Compromís, para que dé explicaciones sobre los interrogatorios a los funcionarios, y por parte de Izquierda Unida, para explicar el desarrollo de las investigaciones internas llevadas a cabo.
Sobre estas cuestiones, sobre estas cuestiones que han sido objeto de esta comparecencia, el vicepresidente ha contestado una a una, nos ha explicado cual ha sido el proceso, nos ha dado fechas y días concretos en los que se ha llevado a cabo los interrogatorios y cuál ha sido el devenir de los mismos.

Por lo tanto, yo creo que se ha cumplido ampliamente el motivo de la comparecencia.

Pero realmente ya la oposición nos tiene acostumbrados.
Éste no es nunca el objeto de las comparecencias.
La oposición no busca saber cuáles fueron las investigaciones que se han llevado ni en qué consistió los interrogatorios.
No, no, no, no, no.
No busca eso.
La oposición una vez y otra vez, y en este caso de una forma más clara, está buscando su canción del verano: «el topo, ¿quién es el topo?
».
Esa es su canción del verano.
(Remors) Ustedes se han convertido…

El senyor president:

Per favor, senyories.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…en un Georgie Dann parlamentario…

El senyor president:

Per favor, senyories!
El senyor…

El senyor Ibáñez Bordonau:

Son absolutamente el Georgie Dann parlamentario.
(Veus) Porque no tienen…

El senyor president:

Perdone'm un segon.

Senyories, vostés han dit el que han volgut i s'ha respectat.
Jo entenc que no els agrade el que està dient el senyor Ibáñez, però, per favor, respecten la seua intervenció.
(Remors) Respecten la intervenció, per favor.

Continue.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Espero que me conceda después el tiempo.

El senyor president:

Sí, sí, no se preocupe.
Continúe.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Porque al final, fíjese, ni tan siquiera para esto tienen madurez parlamentaria.
Son absolutamente parasitarios de los medios de comunicación.
Este tema ni tan siquiera ustedes lo sacan.
Ustedes hacen seguidismo de los medios de comunicación.
Son parásitos, se alimentan de noticias que salen en medios de comunicación.
Porque al final ustedes piden la confianza de los ciudadanos.
Una confianza, no por su capacidad para proponer nada ni para diseñar el futuro, sino simplemente les piden la confianza a los ciudadanos por su capacidad para destruir al que propone y al que diseña el futuro.
Es que esa es la pura realidad.

Éste es, señorías, bajo nuestro punto de vista, es un tema absolutamente nimio e irrelevante en su cuestión.
El primer interesado en saber qué ha pasado es la propia presidencia.
Yo no conozco cuantos valencianos les interesa saber quién es el topo.
Es que conozco a muchos valencianos, muchísimos, que están interesados cómo este gobierno cada día mejora las cifras de desempleo, (rialles) cómo esta.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor!

El senyor Ibáñez Bordonau:

…cómo este gobierno, (rialles) cómo este gobierno cada día…

El senyor president:

Guarden silencio.
Per favor, senyories!

El senyor Ibáñez Bordonau:

…mejora las expectativas (rialles) .
.
.

El senyor president:

Per favor, respecten la pròpia institució.
(Rialles i veus)

Per favor, senyories.
(Remors) Senyories, pregue una volta més, pregue guarden silenci totes les senyories i respecten les intervencions, conforme s'ha fet quan vostés han intervingut.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…cómo los ciudadanos quieren que se mejore la situación económica de esta comunidad, pero no conozco cuántos valencianos están preocupados por el topo.
Al final, el topo y el paro son, sin duda, la canción del verano de la oposición.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.
(Veus)

Senyories, té la paraula l'honorable senyor vicepresident del Consell.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ibáñez, jo coincidisc amb vosté que este govern treballa per a la recuperació econòmica (veus) i coincidisc que amb les dades de l'EPA que hem conegut hi han menys desocupats en la Comunitat Valenciana que fa un any.

Jo sé que a alguns açò no els agrada.
Per a alguns, quan pitjor, millor per a ells.
Però, bé, és un problema que estic convençut que els ciutadans de la Comunitat Valenciana dia a dia van adonant-se.
(Veus)

Miren, senyories, entrant en el tema objecte de la compareixença, que no és altre que el tema de les filtracions, s'han indagat totes les possibles fons de filtració, s'han indagat.
Per a delimitar i depurar responsabilitats a altres càrrecs, l'expedient informatiu no és el camí.
(Veus) L'expedient informatiu està previst en la llei per als funcionaris.
I això vostés ho saben.
Per cert, expedient que, com diré, com diré, ha segut completament garantista amb els empleats públics.

Puc dir-los que tinc l'absoluta seguretat que cap alt càrrec, cap, ha segut l'autor d'eixes filtracions.
(Veus) I si jo sabera, per les insinuacions que fea la senyora Oltra, si jo sabera d'on han eixit eixes filtracions, acabaria esta compareixença i me n'aniria a la fiscalia a denunciar-ho.
(Veus) Això és el que faria si jo ho sabera.

Miren -vaig a insistir-los-, el Consell considera un fet molt, molt greu, com ja els he dit abans, que s'hagen produït filtracions de documents administratius, molt greu.
I per això es va presentar una denúncia, perquè no és seriós ni és legítim que ni en l'administració ni en cap altra organització es filtren o difonguen als mitjans amb absoluta vulneració del deure de reserva.
¿Saben vostés el que és el deure de reserva dels empleat públics?
Que es filtren documents administratius que poden contindre dades de naturalesa personal, com, per exemple, domicilis privats o certificats d'empadronament, que són dades de naturalesa principal.

Estem d'acord que la informació té de fluir, però té de fluir pels canals legalment establerts, entre ells, i després em referiré a les seues iniciatives de control, que hem fet també en este cas.

I senyor Rubio, no és confidencialitat o no el que motiva el tema, no és la confidencialitat, és la mera difusió, com dia, de dades de caràcter personal -jo li ho aclarisc-, com és, per exemple, el domicili privat d'una persona, encara que eixa persona siga el president de La Generalitat.
El seu domicili és privat, com el de qualsevol altra persona.
O com és el certificat d'empadronament, que també té dades de caràcter personal i privat.
O com és la pròpia nòmina, on també n'hi han dades de caràcter personal.

Miren, i per això el Consell va presentar la corresponent denúncia, per entendre que els fets denunciats podrien constituir delictes de revelació de dades personals i d'infidelitat en la custòdia de documents.

I per eixa mateixa raó es va incoar i es va tramitar un expedient informatiu davant eixa situació de vulneració de normes legals, inclús de normes de naturalesa penal.
El que correspon és fer el que hem fet, intentar aclarir l'origen i l'auditoria de les filtracions.
I si demà es tornaren a produir eixes filtracions, tornaríem a actuar de la mateixa manera.
I si qualsevol de vostés tinguera responsabilitats de govern i davant una situació idèntica, similar o semblant no actuara d'eixa manera, estaria fent un desistiment irresponsable de les seues funcions públiques.

I és veritat que de les actuacions practicades no s'ha pogut deduir l'autoria.
(Veus) Sabíem a priori que no anava a ser gens fàcil, que l'èxit no estava garantit, però encara així el nostre deure era i continua sent tractar d'aclarir-ho.

Si em permeten la comparació, les forces i cossos de seguretat de l'estat, desgraciadament, no poden aclarir el cent per cent dels delictes que tenen d'investigar, però no per això deixen d'investigar-los tots i cada u fins al final, perquè és un deure.
I per la mateixa manera, en l'administració es tenen de posar en marxa tots els mecanismes legals al nostre abast per a intentar aclarir l'autoria i castigar, si és el cas, conductes il·lícites.

Com els he dit, si els fets es tornaren a produir, actuaríem exactament de la mateixa manera.
I l'actuació del Consell en eixe sentit ha segut absolutament transparent.
Es va presentar una denúncia, es va obrir una investigació interna per a aclarir allò que ha succeït, s'ha col·laborat amb la justícia fins que la fiscalia ha decretat l'arxiu de les diligències d'investigació penal obertes.

I jo done compte de tot açò, d'algunes qüestions, quan entenem que és el moment de donar compte per a no interferir en altres investigacions.
Ara estic dient coses que en un altre moment, en una investigació de la fiscalia en marxa, tal vegada no podria dir, però ara ja les puc dir.

I vull deixar constància d'una dada que em pareix rellevant.
L'arxiu no es produïx perquè la fiscalia concloga que els fets denunciats no pogueren ser constitutius de delicte.
¡Alerta!
, l'arxiu de la fiscalia això no ho diu en cap moment, en cap moment.
L'arxiu es produïx davant la impossibilitat de poder determinar -i cite textualment el dictamen de la fiscalia en què es basa l'arxiu- «quién podría ser la persona que filtra la documentación divulgada, ya que son numerosas las personas de diferentes ámbitos, diferentes ámbitos de la administración autonómica que han tenido acceso a la misma».
I la fiscalia arriba a eixa conclusió gràcies a l'expedient informatiu que mosatros des de la conselleria vàrem practicar i que vàrem posar a disposició de la fiscalia, encara que d'eixa informació no es podia deduir, desgraciadament, l'autoria, però ho vàrem posar en coneixement de la fiscalia.

Eixe expedient informatiu a què em referisc es va tramitar amb un plantejament, com he dit abans, d'absoluta col·laboració amb la justícia.
Si és que és el que hem fet.
No es tractava en cap cas d'un expedient disciplinari, en cap cas.
No es va interrogar a ningú, senyor Rubió, i a ningú és a ningú, a ningú s'ha interrogat.

No es va fer cap interrogatori perquè no era un expedient disciplinari, era un expedient informatiu.
I es varen fer una sèrie d'entrevistes personals que he donat compte en la meua primera intervenció.
I les persones es varen seleccionar pel fet que en l'exercici de les seues funcions varen poder haver tingut, suposadament, accés als documents objecte de la indagació.

També, també en eixes entrevistes ha participat personal assessor, s'ha entrevistat personal assessor.

A tots els funcionaris se'ls feren les mateixes preguntes, segons un guió que va elaborar la funcionària (veus) instructora.

El senyor president:

Senyora Oltra, no interrompa, per favor.
(Veus)

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

I la instrucció de l'expedient es va encomanar a una funcionària que tenia…, podia tindre competències en la matèria.
Que, per cert, senyor Rubio, el seu cessament no era per cap causa d'incompatibilitat.
És una apreciació que vosté fa gratuïtament i que estem (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Senyor Rubio, tindrà ocasió de parlar vosté.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Agua:

A totes estes persones, a tots els funcionaris se'ls va indicar que tenien dret a no declarar i se'ls va demanar permís per a gravar la seua declaració en àudio, però es va fer…, se'ls va explicar el motiu -si volien, es fea; si no volien, no es fea-, per a transcriure d'una manera literal les seues declaracions en l'acta.
I si algun funcionari s'haguera negat… Això que diuen vostés, ¿que com van a negar-se els funcionaris?
Miren, els funcionaris, quan consideren que es vulnera un dret d'ells en qualsevol aspecte (veus) de la seua relació amb l'administració, es neguen i fan les seues al·legacions i presenten els seus recursos i van a un contenciós, que és com una manera de negar-se a una resolució o una decisió de l'administració.
Per la mateixa regla de tres, en este cas, ho hagueren pogut fer.
I si algú s'haguera negat, com dia, la gravació, lògicament, no haguera tingut lloc i la seua entrevista tampoc.

El Consell -insistiré tantes vegades com siga necessari- no ha pretés amagar res, com es demostra pel fet que el mateix subsecretari de la conselleria va informar d'este procediment a la junta de personal dels servicis centrals, de les actuacions realitzades, de tot, de citacions, declaracions individuals, informe final de conclusions.
De tot es va donar compte a la fiscalia el 6 de febrer.

En definitiva, estem davant un procediment…, d'un expedient informatiu que s'ha realitzat amb totes les garanties legals, i a totes les persones que han segut entrevistades, ja personalment se'ls va agrair la seua col·laboració, la seua disposició per a aclarir este assumpte.
I mai s'ha posat en dubte, com els dia, ni el seu honor ni la seua responsabilitat.

Parlen vostés d'una sèrie de gastos i entren a valorar la naturalesa dels gastos.
Miren, l'objecte de la seua petició de compareixença -i crec que no tinc de llegir literalment el que demanen- és el tema de les filtracions d'uns documents administratius, no tant del contingut d'eixos documents administratius.

Però sí vull dir-los, respecte d'estos gastos, que són gastos que, efectivament, es paguen per la caixa fixa.
Escoltant-los a vostés pareix que la caixa fixa fóra algun instrument o algun mecanisme il·legal, penal…, no sé.
Miren, (veus) l'instrument de la caixa fixa és un mecanisme de tramitació del gasto que existix en totes les administracions públiques, pràcticament en totes les administracions públiques, també en les poquetes que vostés governen.

Per tant, no estem parlant de cap de mecanisme estrany, estem parlant d'una cosa que és habitual.
Funciona, funciona -cal conéixer la naturalesa del seu funcionament per a entendre moltes coses- basant-se en provisions de fons de caràcter extrapressupostari, extrapressupostari i permanent que realitzen les habilitacions de cada conselleria i de les entitats autònomes, les habilitacions també de les entitats autònomes de caràcter administratiu.
I estan destinats a l'atenció immediata de gastos periòdics o repetitius, en béns corrents i en servicis, sense necessitat, per la seua xicoteta quantia, d'incoar un expedient de contractació.
Això sí, té una tramitació legalment establida i se seguix en cada cas.

Per tant, gastos de caràcter periòdic i repetitiu, de tracte successiu.
En particular, els referents a dietes, gastos de locomoció, material, conservació i manteniment i qualsevol altre de característiques semblants.

Lògicament, eixes provisions de fons i els gastos que cobrixen tenen la seua posterior, posterior aplicació pressupostària.
I si vostés consulten la normativa que regule el fons de caixa fixa per al cas de la Generalitat valenciana, en concret, el Decret 24/1998, de 10 d'abril, podran comprovar el que estic dient-los.

La gestió d'eixos fons es realitza per habilitats designats pel subsecretari o subsecretària de cada conselleria.
Òbviament, eixos habilitats que gestionen eixos fons són funcionaris.

En conseqüència, estos gastos de caixa fixa estan sotmesos, en un primer moment, al control dels habilitats i, en una segona fase, a una doble fiscalització: una de caràcter intern que realitza la Intervenció General a través de la intervenció delegada corresponent, la de cada conselleria; i també una altra externa per part de la Sindicatura de Comptes, a qui li correspon realitzar el control extern econòmic i pressupostari, com bé saben, de l'activitat financera del sector públic valencià, així com dels comptes que ho justifiquen.

Jo crec que està de sobre recordar-los que la Intervenció General de la Generalitat valenciana exercix, tal com estableix la nostra llei d'hisenda pública, les seues funcions, és a dir, el control intern de la gestió econòmicofinancera de La Generalitat, amb plena autonomia respecte de les autoritats i la resta d'entitats de gestió de la qual controlen.

En el cas de la fiscalització de caixa fixa, la intervenció realitza el corresponent control financer permanent, que consistix en una sèrie de comprovacions establides en la circular de 22 de febrer de 2005.
En concret, i per a la seua informació, la intervenció comprova que els justificants es correponen amb gastos concrets i determinats.
O siga, tots els gastos estan justificats.
S'ha seguit el procediment aplicable en l'execució del gasto en cada cas, també ho comprova la intervenció.
I també comprova que els justificants acrediten la realització efectiva i conforme dels gastos o servicis per mitjà de l'oportuna conformitat del comptedant.

Queda clar per què el fet que els gastos pels quals s'interessen vostés es paguen pel sistema de caixa fixa no suposa en absolut cap relaxació dels controls, màximament quan els gastos de representació no són els únics que es paguen pel sistema de caixa fixa, que també s'utilitza per a altres tipus de gastos menors, com pot ser el material d'oficina o les reparacions, per exemple.

Per tant, eixos gastos de caixa fixa no són opacs, com vostés volen fer creure, sinó que estan convenientment fiscalitzats, com ocorre en qualsevol altre gasto de l'administració.

I la informació relativa a eixe tipus de gastos que vostés han sol·licitat i han sol·licitat els grups parlamentaris per la via reglamentària, se'ls ha facilitat sense cap problema.
S'ha contestat al Grup Parlamentari Compromís adjuntant desglossament mensual de les factures satisfetes per cada una de les conselleries en concepte de gastos (veus) de representació.
.
.

El senyor president:

Senyora Oltra, per favor.
Després diga vosté el que crega.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…especificant quantitats, dates i conceptes.

I també s'ha contestat al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida amb els desglossament mensual de les quantitats facturades en concepte d'alimentació i allotjament per la secretaria autonòmica de Presidència durant els anys 2012 i 2013, amb indicació, a més, del proveïdor, data, concepte i import.

I no n'hi ha cap intenció d'ocultar cap informació.
Insistixc que es tracta de despeses, de gastos, que tenen a vore amb el normal desenvolupament de la funció de qualsevol alt càrrec, que són actuacions totalment fiscalitzades i controlades, com els he dit.
La que passa és que vostés, com sempre, doncs, pretenen fer algun tipus d'escàndol per al seu profit polític, però, bé, allà vostés.

Jo el que tinc de dir-los, per a acabar esta intervenció, és que estem davant, tal vegada, del Consell més auster de tota la història, d'un Consell que s'ha adaptat perfectament a la situació econòmica en què estem, a on el seu president ha donat instruccions per a que tots els alts càrrecs, doncs, per exemple, viatgen en classe turista o en.
.
.
, o, quan volen, tinguen de fer-ho en companyies low cost.
Està fent-se, no hi ha cap gasto que siga fora.
.
.
, cap, fora del que és normal, i si després d'esta intervenció, doncs, tenen alguna altra qüestió, vostés la plantegen i jo intentaré en l'última rèplica contestar-la.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Torns de rèplica.
.
.
(Veus) Supose que van a intervindre els tres grups.
Per tant, anem a respectar l'orde de la primera intervenció.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor vicepresidente, por lo que no ha contestado.

Pero ha habido algunas cuestiones que a mí me dejan estupefacto.
Quiero decirte.
.
.
, he oído decir a algún representante que aquí está diciendo la oposición cosas amparadas bajo su protección.
.
.
, metiendo la protección por el hecho de ser diputados, que no se atreverían a decir en otros lados.
Mire, yo, por ejemplo, le quiero preguntar a usted, señor vicepresidente, si usted ha ido ya al juzgado de guardia a presentar la denuncia correspondiente a su compañero Miguel Peralta, cuando dice en la relación de los temas Gürtel que ayuntamientos como el suyo, cuando usted se presentó a alcalde, recibieron contraprestaciones, actos, mejor dicho, les pagaron actos políticos o contraprestaciones, en la campaña electoral.
Y, que yo sepa, usted todavía, a fecha de hoy, no se ha dirigido a denunciar al señor Peralta por esa afirmación.
.
.
Si lo ha hecho, dígalo ahora y me desmiente, pero, si no, evidentemente, parece que estas cosas, que el señor Peralta dijo en clave judicial, no parece que les afecten mucho, debe de ser, por tanto, verdad.
Por tanto, no hay ningún problema, decimos esto aquí y fuera, con o sin protección de ningún tipo.

Ahora, yo tengo una serie de preguntas.
Dice usted que fue en la fiscalía.
.
.
Yo.
.
.
, me gustaría saber quién decidió, señor Ciscar, ir a la fiscalía, quién decidió que había que llevar esto a la fiscalía, porque eso es un dato para mí importante.
Usted solo se ha amparado en el tema de la nómina, que salió que el domicilio del presidente privado.
.
.
Si es evidente, ningún.
.
.
, ningún periódico ha publicado el domicilio del presidente.
.
.
(Veus) Que el sueldo del presidente es público, está publicado en el diario oficial de la comunidad.
.
.
, de la Generalitat valenciana, de la Comunidad Valenciana, por tanto, no hay ningún problema en esa historia.
.
.
Respecto a los gastos de caja fija, si ya ha pasado por aquí el interventor y dijo en su momento lo que pensaba.
Si a usted le parece normal que la caja fija se lo gaste en huevos Kinder, oiga, allá usted, que se lo gasten en pechugas Villeroy, allá usted, que se lo gasten en llevar a contertulios en Madrid, en este paseo que ha hecho ahora el presidente, allá usted.
Pero lo que queremos saber es en qué se gastan, no estamos cuestionando «solo» el cómo lo gastan, sino en qué.
Y eso es lo que queremos saber y usted no ha pasado de eso ni un solo dato.

Esa distinción y ese matiz entre interrogatorio y entrevista que le hacían a los funcionarios, yo no sé si en la Gestapo usted utilizaría también.
.
.
, me refiero a cuando empleaban algunos métodos, la diferencia de matiz entre interrogatorio y entrevista, porque no existe, mire.
Y le voy a decir.
.
.
, me he pasado un poco con eso, ¿no?
, pero era por un panfleto que sacó un sindicato, ¿no?
Pero le voy a leer.
.
.
, este informe, que me imaginó que usted conocerá, del secretario autonómico de Administración Pública en relación con este caso.
Dice.
.
.
, refiriéndose a las diligencias informativas, dice: «Estas diligencias informativas solo tienen un único y doble objetivo, determinar qué hechos e individualizar posibles responsables concretos de los mismos a los que dirigir posteriormente el procedimiento disciplinario», cosa que ustedes no consiguieron y lo elevaron a la fiscalía.
Pero dice otra cosa que es todavía más importante: «Por esta razón elemental hay que recordar que todos los derechos y garantías que las leyes reconocen a una persona sometida a un procedimiento disciplinario, incluido el trámite de audiencia, no son aplicables a la fase de información previa, fase que, como se ha dicho, no constituye un procedimiento.
»

Es decir, no había ningún derecho, si el procedimiento informativo que usted dice no está regulado por esa.
.
.
, igual que el procedimiento sancionador y, por tanto, no tiene en este caso el entrevistado ningún interrogatorio.
¿Cómo puede usted afirmar aquí que ningún alto cargo hizo nada?
.
.
.
Si no los entrevistaron, ¿los interrogó usted?
.
.
.
Es que todas estas cuestiones que usted viene aquí a decir que esto no importa, que esto es una tontería, que la oposición no tiene nada que hacer, es evidente que no se sostiene.
.
.
Es que los gastos de la caja fija son 350 millones de euros en el presupuesto, y en su conselleria, 4 millones de euros, que usted puede disponer para lo que quiera, siempre y cuando entre dentro de los límites de la normativa que los regula.
¿Qué nos está contando, señor Ciscar?

Por tanto, desde esa perspectiva, mire, olvídese, todo esto empezó con el expediente del coach, todo empezó con el coach y toda la situación de la conselleria de presidencia empezó con ese expediente, que la propia secretaria autonómica quiso manipular, y como no dejaron manipularle y como hubo informes contrarios en aquel momento de determinados altos cargos, fueron cambiados los altos cargos, algunos se fueron de la administración y otros fueron relegados a otros puestos.
Empezó ahí, ahí arrancó.
.
.
, ¡ahí arrancó el topo!
¡Y déjese de temas!

El topo, si no es usted, usted es el dirigente intelectual del topo, usted sabe, en su batalla interna con el señor Fabra, que usted quiere su exilio dorado en la Diputación de Alicante.
¡Apáñese usted!
, esa es una batalla interna de ustedes que no tiene por qué salpicar al resto, en este caso, de la administración pública.
Y no venga diciendo que los funcionarios tenían garantías: ¡ninguna!
Y la funcionaria que llevó este tema, la cesaron ustedes como directora general de régimen económico-financiero de la Conselleria de Sanidad porque contrató para las reformas de su casa, le parece lo más normal del mundo, a algunas empresas que hacían reformas en La Fe, que ella les abonaba.
Eso es lo que pasó, la enviaron a la Sindicatura de Cuentas, que no la quiso, y se la enviaron.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Rubio Martínez:

.
.
.
a usted, a conselleria de presidencia, y esa ha sido la persona que instruía lo que usted llama la entrevista.
Debía ser vamos a tomarnos aquí un güisquito de esto de estos que paga la caja fija, y aquí paz y allí gloria.
Por cierto, no sé si en el mismo sitio de las entrevistas estarían las flores que sobraron de la cena.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ciscar, abans li he dit que l'ha traït el seu llenguatge corporal.
Ara li dic que ha vengut vosté ací a mentir.
.
.
Mire, ací tinc tot el meu intercanvi epistolar amb l'administració sobre les factures de caixa fixa que jo porte demanant reiteradament des de fa.
.
.
, des de la legislatura passada i que vostés sistemàticament es neguen a facilitar.
Ací està, més de cinquanta peticions en estos últims anys que vostés sistemàticament totes les conselleries es neguen a facilitar.

I, clar, les mentires tenen les pates molt curtes, perquè vosté diu: «Ací nosaltres denunciem açò, per l'empadronament del senyor Fabra que se fa públic».
.
.
, que no s'ha fet públic en ningun lloc el domicili particular, perquè igual que se pixela la cara dels funcionaris dels cossos de seguretat de l'estat, no se publiquen eixe tipus de dades personals, perquè els mitjans de comunicació ja tenen per això un codi deontològic, òbviament, i per altres dades de caràcter personal que se filtren, com la nòmina.
.
.
¡És mentira!
¡Escolte, jo tinc ací la incoació!
, i ací vostés incoen perquè el Levante-EMV en 11 de juny de 2003 fa un titular que diu «Presidencia ficha a su cocinero de asesor tras ser despedido de un ERE», i el mateix diari, en setembre de 2013, «La asociación que se querelló contra el presidente airea ahora su nómina», i Las Provincias el mateix titular, i El País: «Fabra vivía en Castellón y cobraba 788 euros al mes por residir en Valencia»; i El País: «El coach de Fabra estuvo plagado de irregularidades», etcètera, etcètera.

Vostés comencen els interrogatoris, i són interrogatoris, perquè la mateixa junta de personal ho posa per escrit i diu que, segons les vostres pròpies paraules, un dels objectius dels interrogatoris que tingueren lloc amb la informació reservada, era que les persones que no han tingut res a veure en les suposades filtracions veieren assegurada la seua honorabilitat.
(Soroll de papers) I este és l'escrit de la junta que demana que vosté faça declaracions públiques en este sentit.
Interrogatoris, senyor Ciscar, impropis d'un estat democràtic de dret.

Vostés incoen tot això perquè els molesten els titulars de premsa que evidencien una irregular gestió dels diners públics.
I el problema no està en la caixa fixa, el problema està en l'ús que vostés fan de la caixa fixa.
¡És mentida que n'hi haja els filtres que vosté diu!
L'habilitat, el comptedant, la intervenció.
.
.
¡Mentira!
Quan firma la mateixa secretària autonòmica o quan firma el cap del gabinet de Cotino, quan se'n va anar a Roma a vore al papa, no sé en representació de qui, i es va pagar de caixa fixa, ahí era el cap de gabinet, no era un funcionari.
.
.
, era un alt càrrec, no un funcionari de carrera.
I la intervenció fa un control formal.
.
.
¡La intervenció què sap per a què era la nyora!

Clar, ací el problema és que no és la caixa fixa, és l'ús que vostés fan de la caixa fixa, i quan vostés reiteradament se neguen a facilitar-nos el com, el què i el quant s'han gastat per caixa fixa, és perquè vostés estan amagant alguna cosa, perquè, si no, ¡ho donarien!
.
.
.

I no és de veres que vostés siguen el govern més auster, vostés són el govern més paralitzat, ¡no és el mateix!
No faça vosté ací jocs de paraules.
I vosté se contradiu amb les seues pròpies mentires, perquè vosté diu: «Cap alt càrrec ha filtrat».
.
.
¿Com ho sap?
, ¿com sap vosté que cap alt càrrec ha filtrat res?
Perquè vosté a rengló seguit diu que no s'ha pogut establir l'autoria, i la mateixa fiscalia diu que les factures han estat en diversos àmbits, també els dels alts càrrecs i l'àmbit polític.
.
.
¿I vosté posa la mà en el foc que cap alt càrrec ha filtrat?
¿Com ho sap vosté?
¿O és que és el que vosté li va dir a La Razón?
: «Hemos cazado al topo, ya no está en el palau.
» Això tampoc ho han rectificat.
Sí, vosté pose la cara que vullga, però jo no he vist la rectificació d'açò, (soroll de papers) del diari La Razón, i la foto és la de vosté, ¿eh?
, és vosté, és vosté fent les declaracions, amb la mateixa corbata que hui, per cert, mire, (veus) ¿eh?

Aleshores, escolte, ni eren les dades de caràcter personal el que els va molestar.
.
.
Els va molestar el contingut, els va molestar.
.
.
Escolte, ¿sap què els va molestar?
: «Nos han pillado con el carrito del helado.
» Això és el que li va molestar a Fabra.
I que això tinguera conseqüències polítiques.
I llavors muntaren vostés la del talp, ¿què la «canción del verano»?
¡La «canción del verano» es la de vostés!
¿Qui va ficar tot la gestopo a buscar el talp?
, ¿l'oposició?
La «canción del verano» serà La Nyora de Georgie Dann, «ahí está la ñora», això serà la cançó de l'estiu.

¿Què ve vosté ací a burlar-se del control democràtic que volem fer?
¡El problema el tenen vostés!
, no el traslladen ací, el problema el tenen vostés, perquè se gasten els diners en el que no deuen gastar-se'ls.
I com li vaig dir ja a l'interventor, ¿sap vosté què?
: ¡la gent està fins als huevos Kinder que vostés desvien els diners públics!

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

El senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, jo també estic estranyat que vosté puga afirmar.
.
.
Bé, vosté pot afirmar qualsevol cosa, (remors) la veritat és que.
.
.
, no sé què dic, no sé què dic, perquè ja tenim experiència, però, bé, entenga que, si no fóra perquè és vosté, és un contrasentit lògic afirmar que té la seguretat que cap alt càrrec ha filtrat esta informació i esta documentació i, al mateix temps, dir «si jo saber qui ha sigut, ho posaria en coneixement de la justícia».
Si vosté no sap qui ha segut, no pot saber qui no ha segut.
.
.
(Algú diu: «Claro.
») ¿O és que vosté està acusant els funcionaris directament?
(Veus) Així, sense saber-ho, sense tindre cap prova, vosté està eximint de responsabilitat els alts càrrecs i culpant els funcionaris, ¿és això?
.
.
.
Els del PP, innocents; els funcionaris, culpables.
.
.
Però sense cap base.
¿És això?
És el que jo he entés.

Però m'agradaria saber què van fer per a interrogar els alts càrrecs.
Diu vosté que l'expedient informatiu no és el camí, perquè està previst en les lleis per als funcionaris.
¿Quin va ser el camí que vostés van emprendre per a intentar esbrinar qui era el talp?
En el cas dels alts càrrecs, ¿els van ajuntar a tots en una reunió i els van tancar a la mateixa vegada?
, ¿van fer entrevistes individuals?
.
.
.
Tenim dret a saber-ho també, no serà l'expedient informatiu, serà un procediment informal, que, com a persones de confiança política.
.
.
¿O no els ha preguntat?
O ningú el creu.
.
.
, a vosté.
.
.
Clar, si jo li preguntara a vosté si és el talp i vosté me diu que no, és que jo no el creuria, estic tan acostumat a vore com falta a la veritat, que jo no el creuria.
Si la resta d'alts càrrecs seguixen més o menys la mitjana del comportament que tenen ací quan vénen, ¿com van a creure'ls?
¡Se mentiran entre vostés!
Serà impossible saber qui és el talp.

I jo insistixc, perquè me sembla que és el més greu, estem mirant el dit i no mirant la lluna, estem parlant del filtrador i no de les filtracions.
.
.
No estem parlant de les despeses personals carregades a l'erari públic, que per a mi és allò més substancial, allò que definix la condició d'un governant, si intenta traure profit del seu càrrec o si està per a servir la ciutadania, amb major o menor encert, amb unes o altres propostes polítiques, però se suposa que amb honradesa.
I un és honrat, evidentment, si no s'aprofita del càrrec personalment, econòmicament.
Si un es paga les nits d'hotel de les seues activitats lúdiques, personals, íntimes, no és honrat.
Si un es paga les vitamines de la caixa fixa no és honrat.

I per això li torne a preguntar: certament, sense cap esperança que em responga: hi ha despeses personals del president de La Generalitat carregades a Presidència?
O, d'una altra manera, li pregunte a vosté directament: vosté se paga les vitamines?
(Remors)

El senyor president:

Per favor, senyories.

El senyor Blanco Giner:

Vosté es paga l'hotel rural con encanto, quan se'n va amb el seu company o companya a passar un cap de setmana per oblidar-se de tots els problemes que tinga?
Vosté s'ho paga de la seua butxaca?
Si vosté se fa una copa, després d'acabar la sessió esta d'aparent control, o un café, se'l paga?

Jo li ho vaig preguntar a l'interventor general, li vaig preguntar si ell quan isquera d'ací se pagaria el café de la seua butxaca o ho carregaria a la caixa fixa de La Generalitat.
I va afirmar rotundament que ell se paga els seus cafés.

Jo voldria saber si vosté se paga els cafés, si se paga els hotels, si se paga les vacances, si se paga les vitamines, vosté i també el president.
Vull saber si les vitamines del president les paguem els valencians.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Per a finalitzar esta compareixença i per temps de cinc minuts, té la paraula l'honorable senyor vicepresident.

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Rubio, eixes al·lusions que vosté fa jo ja li vaig dir que es preocupen vostés del seu partit i arreglen els seus problemes… (remors)

El senyor president:

Per favor, senyories, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…en una situació de total debilitat, que són incapaços de complir els seus compromisos.
Que, mire, per cert, gràcies a això vosté tal vegada no siga el portaveu del seu grup parlamentari al no complir els seus compromisos.
O siga que arregle-ho que igual li interessa.
(Remors)

El senyor president:

Per favor, senyor Moreno, per favor, un respecte.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Que un mitjà no publique dades de caràcter personal, això no vol dir que el delicte no s'haja comés amb la remissió d'eixes dates, és una cosa que caldria estudiar.

I, senyora Oltra, que aparega la meua foto no vol dir que la declaració siga meua.
Jo crec que vosté ahí manipula un poquet.
Això no vol dir que eixa declaració siga meua… (Remors)

El senyor president:

Senyora Oltra, vosté ja ha intervingut, deixe que intervinga el senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor Blanco, mire, jo tinc la convicció que cap alt càrrec, i ho dic i ho repetisc, cap alt càrrec, convicció personal, seguretat personal tota, tota la del món… (Remors)

El senyor president:

Bé, per favor, cridaré a l'ordre a algú ja.
Pregue guarden silenci i respecten la intervenció.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Un pot tindre la convicció, un pot tindre la convicció que alguna persona no ha sabut, no ha fet alguna cosa i no tindré per què necessàriament saber qui ho ha fet.
Per a entendre això no fa falta molt, pense que és molt senzill.

Mire, jo li ho he dit abans.
Els gastos, tots els gastos són correctes.
Si vosté vol saber on pague jo i el president i tots els alts càrrecs, també tinc l'absoluta convicció, tot el que haja de vore amb la nostra vida privada mos ho paguem de la nostra butxaca.
Vitamines no, perquè afortunadament en estos moments no les necessite.
Hotel rural, fa prou temps que no vaig a un hotel rural i quan he anat, com ha sigut una estada privada, m'ho he pagat, evidentment.
I així és com actuem.

Jo deia abans, de veritat, que el Consell en estos temes i tots els alts càrrecs es comportem amb molta responsabilitat.
Una altra cosa és que vostés, insistisca, vullguen fer soroll polític.
Jo entenc que poden ser qüestions cridaneres, però de veritat poden estar completament tranquils en eixe sentit.

Jo he intentat, i fixe's, puc pensar que ho he aconseguit, explicar-los el que és el motiu de la compareixença.
Vostés han entrat en altres coses, jo m'he cenyit al que és el motiu de la compareixença.
Si vostés volen que parlem dels gastos i factura per factura, bé, demanen vostés, encara que crec que ja l'han demanat en alguna compareixença, cada cosa al seu temps.

A mi m'han cridat ací per a parlar per les actuacions pel motiu d'eixes filtracions i els he donat tota la informació que tenim.
I com ara, com ara, ja sabem que hi ha un arxiu per part de la fiscalia de les seues diligències d'investigació, insistixc, no perquè els fets no puguen ser constitutius de delicte sinó perquè no es pot de moment saber quina és l'autoria, ja si vostés demanen tots els expedients i altres ja no hi haurà ningun problema, perquè ja no hi ha una investigació, ja no hi ha una investigació, amb la qual cosa no té per què haver-hi cap problema.

No és que es vullga amagar informació, el que es vol és que no s'interferisca en una sèrie de qüestions.
Però, bé, crec que d'açò podrem parlar en la compareixença que ve ara, que alguna cosa diran vostés i jo també.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a conéixer l'aplicació de la llei de transparència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 76.
814)

El senyor president:

Finalitzat este punt, passem al punt quint que és: compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a conéixer l'aplicació de la llei de transparència, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Il·lustres diputats i diputades.

Comparec davant d'esta comissió per a informar sobre l'aplicació de la Llei 19/2013, de transparència, accés a la informació pública i bon govern, aprovada pel Congrés dels Diputats el 9 de desembre de 2013 i publicada en el BOE de 10 de desembre.

D'ara endavant em referiré a esta llei com a llei de transparència per a simplificar i sense per això menyscabar les altres dos.
Una llei que, salvant algunes disposicions, té un caràcter bàsic i és per tant directament aplicable als governs i les administracions de les comunitats autònomes i a les administracions locals.
I una llei que, com expressament arreplega en el seu preàmbul, es planteja i aprova amb un triple objectiu.

En primer lloc, incrementar i reforçar la transparència en l'activitat pública, a través d'obligacions de publicitat activa per a totes les administracions i entitats públiques.
En segon lloc, garantir l'accés a la informació regulat com un dret d'ampli, àmbit subjectiu i objectiu.
I, finalment, establir les obligacions de bon govern que han de complir els responsables públics, així com les conseqüències jurídiques derivades del seu incompliment.
Em detindré molt breument en cadascun d'estos objectius, a fi d'exposar els seus elements essencials.

Pel que fa a les obligacions de publicitat activa, i partint de les que ja es contenien en normes sectorials en matèria de contractes, subvencions, pressupostos o activitats d'alts càrrecs, la llei de transparència amplia i reforça el contingut d'estes obligacions.
Així, per exemple, pel que fa a la informació institucional, en el seu títol I s'exigix a les administracions la publicació dels instruments de planificació i la valoració del seu grau de compliment, o en matèria de rellevància jurídica es preveu la publicació de les memòries o informes que integren els expedients d'elaboració dels textos normatius, així com les respostes a consultes plantejades pels particulars en la mesura que suposen interpretació del dret o tinguen una rellevància jurídica.

Quant a la informació econòmica, pressupostària i estadística s'exigix la publicació d'informació relativa a tots els contractes, la seua duració, l'import de la licitació i de la seua adjudicació, el procediment utilitzat per a la seua celebració, els instruments a través dels quals s'ha publicitat, el nombre de licitadors i la identitat de l'adjudicatari.
També les modificacions, desistiments o renúncies.

Així mateix, es troben compresos en esta obligació els convenis subscrits, les subvencions i ajudes públiques concedides, les retribucions percebudes anualment pels alts càrrecs, les declaracions anuals de béns i activitats i la informació estadística per a valorar el grau de compliments i qualitat dels servicis públics.

A més, per a possibilitar l'accés a esta informació, que com les seues senyories poden imaginar és diversa, ampla i molt voluminosa, la llei preveu la posada en marxa de portals de transparència en les administracions públiques.

Pel que fa al dret d'accés a la informació pública, la llei establix un procediment simplificat i àgil amb un breu termini de resposta.
El dret d'accés del que gaudim tots els ciutadans només podrà ser limitat, com arreplega l'article 14 de la llei, quan accedir a la informació supose un perjudici per a la defensa i seguretat nacional, la seguretat pública, les relacions exteriors, la prevenció, investigació i sanció d'il·lícits penals, administratius o disciplinaris; la igualtat de les parts en els processos judicials i la tutela judicial efectiva; les funcions administratives de vigilància, inspecció i control; els interessos comercials i econòmics; la política econòmica i monetària, el secret provisional i la propietat intel·lectual i industrial; la protecció del medi ambient i la garantia de confidencialitat o el secret requerit en processos de presa de decisions.

Tal com preveu l'apartat 2, de l'article 14, l'aplicació d'estes limitacions haurà de ser justificada i proporcionada al seu objecte i finalitat de protecció.
En tot cas, si la informació sol·licitada continguera dades personals, l'article 15 de la llei establix una progressió d'accés en funció de la naturalesa d'estes dades, de manera que si es tracta de dades especialment protegides, en virtut del que disposa la llei orgànica 15/1999, de protecció de dades de caràcter personal o de dades relatives a la comissió d'infraccions penals o administratives, es requerirà el consentiment exprés de la persona o persones afectades.
A més, es preveuen mecanismes per a desagregar les dades personals de la resta de la informació, per a possibilitar el compliment de la finalitat última de la llei.

Finalment, el títol II de la llei atorga rang de llei als principis ètics que han de regir l'actuació dels membres del govern i alts càrrecs i assimilats de l'administració de l'estat, de les comunitats autònomes i de les entitats locals.
Es detalla un règim sancionador per als casos d'incompliment.

Este és, amb poques paraules, el marc de regulació i promoció de la transparència que introduix la primera llei sobre esta qüestió aprovada al nostre país.
Una llei que, en la seua disposició final novena, preveu una entrada en vigor escalonada, ja que encara que les disposicions contingudes en el títol II, bon govern, van entrar en vigor l'endemà de la seua publicació en el Butlletí Oficial de l'Estat, l'entrada en vigor de les obligacions relatives a la publicitat activa i dret d'accés a la informació pública, contingudes en el títol I de la llei, es produirà per l'administració general de l'estat a l'any de la seua publicació i, per al nostre cas i en la resta de comunitats autònomes i entitats locals, transcorregut el termini màxim de dos anys.

El legislador estatal, conscient que la transparència administrativa no és cosa més complexa, perdó, és una cosa més complexa que obrir una finestra, ha previst esta progressió en l'entrada en vigor amb l'única finalitat de què les coses es facen bé, complint escrupolosament amb totes i cadascuna de les obligacions de publicitat activa relatives a informació institucional, organitzativa i de planificació, a informació de rellevància jurídica i a informació de naturalesa econòmica, pressupostària i estadística.
Una espera que és també necessària per assegurar la disponibilitat de recursos humans i organitzatius que permeten fer efectiu el dret d'accés a la informació pública en els termes i d'acord amb el procediment que es regula.

Senyories, una vegada s'ha definit clarament en la llei estatal els objectius i els paràmetres d'una administració i un govern transparent i obert, el Consell posarà en marxa el seu propi portal de transparència sense esperar a l'aprovació de la llei autonòmica.
I respon a un doble propòsit: d'una banda, donar compte a la ciutadania dels resultats de la gestió pública; d'un altra, difondre i compartir amb la ciutadania i els agents socials i econòmics per al seu possible aprofitament el coneixement que general l'administració.

En este portal s'integrarà gradualment la informació que amb caràcter obligatori disposa la llei i ho posarem en marxa molt abans que finalitze el termini de dos anys, que prudentment marca la legislació bàsica estatal.
Este és el nostre compromís, ho he manifestat davant d'esta mateixa comissió i ho reitere.

Però ja he dit que quan parlem de transparència, estem parlant també de noves maneres de fer les coses, d'una nova cultura de participació pública, d'aprofitament i reutilització de dades.
Són canvis que no es poden produir de la nit al dia.

En concret, pel que fa als anomenats open data requerix, en primer lloc, l'elaboració d'un inventari del conjunt de dades públiques no processades ni transformades, susceptibles de ser obertes.

En segon lloc, l'elaboració d'un calendari per a publicar, escalonadament, les dades de l'inventari en el portal, prioritzant aquelles dades que puguen aportar més coneixement i millors oportunitats de negoci per a l'emprenedoria.

En tercer lloc, la col·laboració amb entitats, organitzacions i altres administracions per a fomentar projectes de reutilització de dades.

I, en quart lloc, l'impuls de mecanismes de detecció de demanda respecte a dades públiques reutilitzables.
A més, les dades s'han de proporcionar en un format en què es permeta la seua reutilització.

Senyories, l'accés de la ciutadania a les dades que disposa el sector públic no és simplement un exercici de transparència pública, sinó també una ferramenta per a incentivar l'emprenedoria i el desenrotllament des de tots els sectors de productes i funcionalitats creades a partir d'estes dades.
Per això, sobre este premisses, estem treballant per a posar en marxa un portal de transparència amb el nom de Generalitat valenciana oberta -Gva oberta- que s'estructurarà en tres eixos d'actuació:

Participació ciutadana, de manera que les persones que viuen a la nostra comunitat puguen formular propostes, donar la seua opinió i emetre comentaris per a l'elaboració i avaluació de polítiques públiques.

Transparència, tant pel que fa a l'estructura organitzativa de La Generalitat, els procediments, la normativa, els càrrecs i empleats públics, com als pressupostos, contractes, convenis i subvencions, etcètera.

Open data, de manera que les dades públiques puguen ser reutilitzades pels agents socioeconòmics, amb les limitacions de privacitat, seguretat o propietat intel·lectual o industrial.
La disposició d'estes dades es farà garantint sempre la màxima qualitat de les mateixes en el contingut i el format, fent que siguen el més intel·ligibles possible per a la ciutadania i usant llicències de difusió oberta que permeten l'aprofitament comercial quan convinga.

Paral·lelament, estem treballant en l'elaboració d'un avantprojecte de llei de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana, que s'ha remés ja a les conselleries perquè formule les al·legacions que consideren oportunes.
Els avance que este avantprojecte de llei s'articularà en tres títols, dedicats a la transparència en l'administració pública, el bon govern i la participació ciutadana.

Senyories, m'agradaria finalitzar esta intervenció amb una invitació a la reflexió i a la col·laboració.
Estem posant els fonaments d'una nova manera d'entendre el govern i l'administració.
Ja no hi ha prou amb l'anomenada administració electrònica o govern electrònic, basat en la incorporació de tecnologies de la informació i la comunicació i l'ús de ferramentes de la web 2.
0, per a facilitar a la ciutadania els seus tràmits administratius i donar-li un major control sobre els seus expedients, millorant la transparència de l'administració.
El concepte de govern obert va més enllà, ja que aprofita ferramentes i tecnologies innovadores per a establir mecanismes de comunicació amb la ciutadania.
El govern obert advoca per un model participatiu i involucra les persones en la millora dels servicis públics i la proposta de noves polítiques.

Amb este interés estem treballant per a poder comptar amb una normativa autonòmica pròpia que amplie i detalle la normativa bàsica estatal continguda en la llei de transparència, accés a la informació pública i bon govern, i per a presentar molt prompte un portal d'informació, participació i dades obertes que permetrà donar els primers passos per a la construcció entre tots d'una nova forma de fer política, d'enfortir les institucions i de recuperar la confiança dels ciutadans.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Senyories, el grup que sol·licita la compareixença és el Grup Compromís.
Per tant, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor vicepresident, la veritat és que que el Partit Popular diga que la transparència, doncs, és una qüestió en què cal aprofundir per part de les administracions públiques, però, a l'hora, estiga exercint governs totalment opacs, doncs, és del tot una contradicció, pense que un insult a la ciutadania que coneix de sobra les actituds del Partit Popular en els diferents governs.
I vostés són el vivo reflejo de com no fer bé les coses o com no aprofundir en la transparència a l'administració pública, en la democratització, en què els ciutadans coneguen fins a última instància la gestió que s'està fent dels seus recursos.
Vostés en són un clar exemple, i no perquè ho digam l'oposició, sinó perquè són un govern arxi-sentenciat per vulneració de drets constitucionals, d'accés a la informació; que, a més, li he de recordar que en eixes sentències, tant les que són del govern valencià com les que són del Partit Popular, en estes Corts Valencianes, la Mesa de Les Corts, diu clarament que vulnerar els drets dels parlamentaris significa vulnerar els drets dels ciutadans en participar en les qüestions públiques a través dels seus representants legítimament elegits en estos parlaments.
I, per tant, vostés, directament, el que els han sentenciat, arxi-sentenciat, és per vulneració constant del dret dels ciutadans a l'accés a la informació pública.

Clar, tindre un govern que ha d'aplicar una llei de transparència, doncs, en este bagatge o en este currículum, doncs, a nosaltres ens preocupa, ens preocupa i molt, sobretot perquè vostés no estan volent canviar les dinàmiques, continuen igual, exactament igual.

I a mi m'agradaria saber què hi ha d'eixe portal de transparència que en març de 2014 va anunciar el president Fabra per a abril de 2014.
Estem acabant abril i no està el portal de transparència.
I, clar, vosté ara me diu a mi que este portal de transparència se posarà en marxa gradualment i que no esperarà la llei de transparència autonòmica.
Per un altre costat, vosté està diguent que la llei de transparència s'ha enviat -l'avantprojecte- a les conselleries.
¿Quines dates, aleshores, hi ha per al portal de transparència?
I gradualment, ¿què significa; posar el membrete de La Generalitat; posar Gva oberta, però deixar-la sense contingut, o en quin contingut anem a començar a tindre accés els ciutadans en este portal de transparència?
Perquè, clar, açò de posar-lo en marxa sense contingut, sense voluntat política decidida perquè hi haja una veritable transparència i accés a la informació als ciutadans, doncs, si no existeix pot quedar, doncs, bé, com un anunci, com un portal, però que no hi haja res darrere.

Després, diu vosté que, clar, que els ve molt bé, no?
, este termini de dos anys per a aplicar la llei de transparència estatal, doncs, perquè s'han de posar en marxa els recursos humans i organitzatius que calen per a açò.
I a mi m'agradaria saber si vostés ja han valorat quins recursos humans i organitzatius calen per a posar en marxa esta llei de transparència; perquè, si no ho han valorat, doncs, a mi em preocupa que no estiguen fent vostés la faena.

Després, mire, diu que és que hi ha informació que serà confidencial, atenent uns criteris que marca la llei estatal.
Clar, eixos criteris que marca la llei estatal fins i tot Transparència Internacional els ha criticat, perquè són tan amplis que podria donar lloc a que qualsevol petició ciutadana caiguera en el parany d'estes qüestions que consideren vostés que poden ser arguments per a no donar les dades als ciutadans que ho demanen, no?
, i, per tant, acollir-se a la confidencialitat o al perill que suposaria el maneig d'eixes dades.

I a mi m'agradaria saber, ja que la llei s'ha d'extraposar ací, a nivell autonòmic, si vostés van a ser més concrets.
Perquè, clar, fins ara vostés sí que s'han agafat a esta ambigüitat, a estes justificacions tan amples per a no donar cap tipus d'informació.
Després, efectivament, estan les sentències que els han obligat i han dit: «Escolten, senyors!
, que no, que açò que vostés diuen que és d'àmbit confidencial, que no poden entregar, doncs, no, miren, que no és informació que haja de ser censurada o passar pel filtre de la confidencialitat i negada a l'accés a la informació pública.
» Ho dic, per exemple, per les enquestes d'opinió.
Ho dic, per exemple, per les factures de caixa fixa.
Ho dic, per exemple, per les factures relacionades en la trama Gürtel.
És a dir, tot allò que vostés han justificat a les nostres peticions com que havien de caure en el parany de la confidencialitat perquè hi havien dades que no poden ser de domini públic, i els tribunals els han dit a vostés: «Escolten, senyors!
, que estes justificacions no són de dret.
I, per tant, vostés sí que han d'entregar a l'oposició, en este cas, esta informació», ¿vostés gastaran les mateixes justificacions amb els ciutadans, ja que la llei del senyor Rajoy els ha deixar la via lliure per a poder negar absolutament tot?
(Inintel·ligible).
.
.
, «si es de ámbito de medio ambiente, si es de ámbito de seguridad, si es de ámbito mercantil, si es de ámbito financiero, si es de ámbito.
.
.
», doncs, clar, doncs tot.
En realitat, tot podrà ser susceptible perquè un govern sense voluntat de ser transparent s'aculla a estes clàusules de confidencialitat per a no entregar la informació.

¿Van a continuar en esta senda?
Ho dic perquè, després, hi ha una cosa que a mi em crida l'atenció i és: vostés, per exemple, ¿tornaran a al·legar que la transparència col·lapsa l'administració pública?
Ho dic perquè és un argument que vostés gasten.
Quan se'ls demana factures de caixa fixa vostés diuen.
.
.
A mi m'agradaria preguntar-li si continua sostenint que entregar les factures de caixa fixa col·lapsa l'administració pública.
Perquè, clar, si efectivament al final els tribunals els obliguen, tenim un problema.
Aleshores, els tribunals de justícia els estaran a vostés imposant que entreguen una documentació que legalment tenim dret a conéixer -nosaltres o qualsevol ciutadà-, i això significaria el col·lapse de l'administració.
¿Estan preveient estes situacions per a no col·lapsar l'administració?

Voldria també preguntar-li, per exemple, per este informe que encarregaren vostés a determinats tècnics, funcionaris, respecte als controls que hi ha en l'administració i si, efectivament, estos controls s'estan garantint, no?
Vostés encarregaren.
.
.
, el conseller d'hisenda va encarregar a uns tècnics funcionaris un informe perquè pogueren fer un criteri, una valoració sobre els diferents controls que seguix l'administració, quant a l'accés a la informació pròpia de l'administració, o, fins i tot, si se seguien els tràmits que toquen per a fer qualsevol tipus de contractació, adjudicació, etcètera, etcètera.

Doncs, estos controls, segons estos informes dels tècnics, els donen una valoració molt baixa actualment al govern de La Generalitat.
I, per tant, m'agradaria saber si han activat algun tipus de mesura concreta tenint en compte que ja tenen un informe elaborat per tècnics que, doncs, els deixa en evidència respecte al control que fa l'administració.

I acabaria diguent-los, miren, vostés en açò ja han passat examen, han passat diverses vegades examen.
Hi ha agències dedicades exclusivament a revisar la transparència de les administracions.
I fan informes públics a nivell internacional, com és, per exemple, Transparència Internacional, que en l'àmbit estatal fa informes sobre les comunitats autònomes, els ajuntaments i el govern estatal, i no solament és que el govern estatal a nivell del conjunt, per exemple, d'Europa, queda suspés, sinó que la nostra comunitat és la tercera per la cua en la puntuació respecte als índex de transparència que tenim.

Jo no sé si vostés s'han fixat en els paràmetres que esta organització internacional valora alhora de posar mecanismes en marxa per a, una, elaborar la llei de transparència autonòmica pròpia; dos, per a posar en marxa esta Gva oberta i, tres, per a canviar les dinàmiques del govern.
És a dir, vostés estan utilitzant recursos existents d'organismes externs totalment objectius i que treballen des de fa ja molts anys en valorar els nivells de transparència i com, efectivament, poden anar sumant transparència en una administració?
O simplement s'estan sentant alguns membres del govern a parlar d'estes qüestions i de com menjar-se el marró d'aplicar esta transparència amb què vostés, efectivament, mai han volgut ser aliats?

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, escoltar-lo a vosté parlar de transparència és com escoltar George Bush parlant de la pau mundial.

Té vosté algunes quantes sentències que el condemnen personalment per haver negat documentació a diputats i diputades d'esta cambra.
A vosté, personalment.
I més que en vindran.

De moment, el seu Consell, que jo sàpiga, té com a mínim quatre sentències per recursos d'Esquerra Unida, crec que set o huit més per recursos de Compromís.
Nosaltres en tenim fins a una vintena presentats.
I una i altra vegada el Tribunal Superior de Justícia reitera que vostés vulneren la legalitat, els drets fonamentals dels ciutadans que es poden fer efectius o s'haurien de fer efectius a través dels seus representants.
I, per tant, vulneren la Constitució i una llei d'estes Corts Valencianes, com és el Reglament de Les Corts.

Per això, jo més que conéixer l'aplicació de la llei de transparència, que vosté diu que encara hi ha un termini que no s'ha arribat a ell per a posar en marxa les seues mesures de publicitat activa i dret d'accés i, per tant, que no hi ha res d'aplicació de la llei de transparència a la pràctica, jo voldria saber si pensen vostés aplicar les lleis sobre la transparència.
No solament la llei de transparència estatal, sinó les lleis que ja existien des de fa molts anys i que vostés vénen vulnerant, i per les quals no hi ha transparència en la Generalitat valenciana.
Perquè ja és opacitat.
És de veres.
.
.
Senyor Bellver, li pregaria que.
.
.

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
parle vosté fora de la comissió.

El senyor president:

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

No, jo és que estic parlant.
.
.

El senyor president:

La presidència és qui s'ocupa de l'ordre en la comissió.

El senyor Blanco Giner:

Ja, però com la presidència no ho feia.
.
.

El senyor president:

Pot continuar, si ho creu convenient.

El senyor Blanco Giner:

En fi, no sé per on anava, perquè són les coses que passen en estes Corts.
(Veus) La transparència, l'opacitat.
L'opacitat abans, en l'època del senyor Camps, de la qual vostés no volen parlar, però a la qual tiren totes les culpes, desentenent-se de la seua pròpia responsabilitat, perquè també estaven allí, era una opacitat extrema, absoluta.
I ara no.
Ara tenim una opacitat selectiva, parcial.
Però que és igual de perillosa, perquè també pretén amagar qüestions que la ciutadania hauria de conéixer, i que moltes vegades estan relacionades amb contractes públics, amb despeses públiques i amb presumptes tractes de favor.
I per tant, jo, més que parlar-los de la futura llei de transparència, que per cert li recorde, vostés votaren en contra de la primera proposició de llei de transparència i accés a la informació que es va presentar en estes Corts, que vaig defensar jo en nom del Grup d'Esquerra Unida, i vostés votaren en contra, van dir que no calia.
Que no calia, perquè ja n'hi havia una estatal.
I ara diuen que estan en un avantprojecte que tenen les conselleries.
Arribarà a 2015?
Jo espere que tinguen una motivació, i és que com saben que van a perdre les eleccions, que vullguen deixar una llei de transparència ben feta per als futurs governs.
Jo espere que sí, jo espere que això de dir: «Mira, que s'ho mengen els que vinguen».
Gràcies, perquè és el que cal.

El que cal és establir procediments de transparència absoluta, governe qui governe.
I jo pense que per ahí igual tenim sort i a les acaballes de la legislatura vostés deixen eixa herència.
Serà l'única herència positiva (rient) que puguen deixar.
Jo els anime a fer-ho.
Però, ja li dic, fa vora dos anys que van votar en contra d'una proposició de llei que se podria haver tramitat ja en estes Corts i estar en vigor.
Tinc interés i curiositat per conéixer eixe avantprojecte.
Quan siga projecte de llei espere que ens l'expliquen.
I ja li dic: segur que es queda curt respecte a la proposició de llei que vostés rebutjaren.

El portal.
Jo pensava que hui vosté l'anava a anunciar.
(Se sent una veu que diu: «Clar.
») I pensava que hi hauria un joc ací entre el senyor Maluenda, que presidix la comissió i vosté, que és el compareixent, perquè el 6 de març Alberto Fabra, a pregunta de Jorge Bellver (veus) -que no seria pregunta capciosa, seria pregunta preparada, no?
- va anunciar que en el mes d'abril es posaria en marxa el portal.
I hui és 30 d'abril.
Jo pensava que el joc era eixe, no?
Esperem a l'últim dia de mes, posem la compareixença en la comissió, ve ací el vicepresident i ens desmunta totes les crítiques en l'anunci del portal.
Eixa era la jugada.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Blanco Giner:

Abril acaba hui.
Diu el senyor Ovejero, d'abril, no «del año».
Què passa, que Ovejero està pretenent dir que és abril del 2015?
(Veus)

El senyor president:

Por favor, señor Ovejero, no interrumpa.

El senyor Blanco Giner:

El senyor Ovejero està pretenent dir: no, és que el portal de transparència serà en abril de 2015?
Això no és seriós.
Quan se va a posar en marxa eixe portal?
Que, per cert, sempre parlem de pàgines web i de portals, i després el que veiem és que se dediquen a fer enquestes completament manipulades, on estan induïdes ja les respostes.
I les enquestes que paguem tots i totes?
Que ens costen 240.
000 euros en el contracte que tenen vostés, i després pregunten que si som catalanistes, que si.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
el tripartit és un desastre.
Ara es dediquen a preguntar si el que cal és recuperar Radiotelevisió Valenciana, pujant els impostos, o prestar el servei públic.
.
.
(Veus) Sí, sí, sí.

El senyor president:

Senyor Blanco, per favor, acabe.

El senyor Blanco Giner:

Eixa és nova.
On està això?
Per tant, lligguen vostés les sentències del Tribunal Superior de Justícia, també les del Tribunal Suprem, que ja hi han en cassació, deixen de recórrer les del TSJ, deixen de gastar els diners dels valencians, de malbaratar els diners dels valencians.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
i complixquen les lleis que ja estan en vigor.
Si no fan això, com van a pensar que van a complir la llei de transparència futura?

El senyor president:

Respecte el temps.

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Gràcies, president.

Senyor conseller, jo ho lamente, però a les poques ocasions que té vosté de vindre ací, que ve efectivament ací a explicar alguna cosa i a comparéixer, la realitat és que ha vingut vosté a llegir-nos la llei.
I a dir-mos -supose que el subconscient ahí l'ha traït- que entra en vigor d'ací un any, i en les comunitats autònomes d'ací a dos anys, com diguent: «Bé, la llei està, però anem a esperar, que no és de obligado cumplimiento, y por lo tanto, no es necesario.
»

Mire, lo que está claro, y es evidente a tenor de sus palabras, es que ustedes desde que gobiernan no han hecho absolutamente nada en aras a solventar el grave problema que afecta a los valencianos, que colapsa las instituciones, y que es la falta de transparencia.
Y de sus palabras acabará la legislatura y no habrán hecho ustedes nada.
A pesar de estar los últimos en la cola, como organismos internacionales vienen revelando ya año tras año, la última comunidad en la cola en opacidad y falta de transparencia.
Y el presidente Fabra sigue sin hacer nada.
Yo sinceramente opino que, claro, es normal, es lógica su inacción, porque ustedes no creen en la transparencia, ni usted, ni Fabra creen que la transparencia es una herramienta imprescindible para luchar contra la corrupción, que es un grave problema de esta comunidad.
¿Qué se puede esperar de un presidente que se hace fotos con el otro Fabra a dos días antes de sentarse en un banquillo?
¿Qué se puede esperar de un presidente que acude a actos con Sonia Castedo, y además le muestra su apoyo?
¿Qué se puede esperar de un presidente que planifica con sus imputados cuándo dejar el escaño, no porque piense que esto es bueno para la institución, para la buena imagen, sino que esto le beneficia para dilatar el procedimiento y para que durante toda la campaña de las europeas no tengamos la foto de Milagrosa Martínez sentada en un banquillo y, lo que es peor, diciendo, contando cómo, cuándo y quién le dijo que firmara no sé qué papeles, porque ello sería bueno para su partido, para el Partido Popular?

¿Qué se puede esperar de un president que va trazando líneas rojas contra la corrupción, que de tan finas y tan transparentes, otros le van borrando por detrás casi sin esfuerzo?
Que dice que los imputados por corrupción no van a tener protagonismo, y este fin de semana Alfonso Bataller, un implicado en el caso Gürtel, inicia unas jornadas y una convención del Partido Popular.
Así es que, señor Ciscar, por mucho que venga aquí y nos cuente la ley de transparencia, sepa que los ciudadanos ya no esperan nada de ustedes, no esperan nada de ustedes ni para reactivar la economía, ni para crear empleo, y desde luego mucho menos para luchar y fomentar la transparencia.

Mire, hace escasamente veinte días este grupo parlamentario y esta diputada presentó esta PNL sencilla, discreta, humilde, en la que únicamente le pedíamos que pusiera en marcha, que funcionara medianamente bien la web Contrata, que allí se colgaran todos los documentos de los expedientes de contratación, y ustedes votaron que no.
Así es que no nos creemos que ustedes vayan a poner en marcha ningún portal, ningún anteproyecto de ley, ni absolutamente… ni el open data, ni absolutamente nada.
Porque, tome nota, señor vicepresidente, tome nota, la transparencia no se anuncia, la transparencia se ejerce día a día, entregando todos los papeles que le pedimos.
Ya va a hacer dos años desde que el presidente Fabra tomó posesión y dijo -yo me lo apunté- que su gobierno iba a ser transparente, porque era la única manera de acercar la política al ciudadano.
Pero vemos, dos años más tarde, que no ha puesto en marcha ninguna de esas medidas, ¿y cuál es el resultado que tenemos?
Dos, vicepresidente.
Uno, que los ciudadanos acudan a sus actos de partidos a grito de corruptos, como ha pasado este fin de semana.
Y dos, que ahora tenga que venir la secretaria autonómica, doña Lola Johnson, yendo televisión por televisión, acompañada del presidente Fabra, para intentar limpiar la imagen de la comunidad, la imagen de este gobierno que llevan veinte años, ustedes, ensuciando y presuntamente saqueando.

Como le digo, falta un año para acabar la legislatura, y todo sigue igual.
Usted, su presidente, su gobierno y su partido.
Siguen gastando el dinero de todos en campañas de publicidad, en campañas electorales, ahora que la Gürtel ya no está.
Pero le digo que ahora ya no lo van a conseguir, por muchas televisiones a las que vayan, por mucho descuento de diputados imputados que haga Camps y que cuente, por muchos actos y por muchas líneas rojas, la transparencia de su gobierno nadie, ningún valenciano, la vemos.
Y lo que es mucho peor: ustedes ni se la creen.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Il·lustre diputada senyora María José García Herrero.

La senyora García Herrero:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, en primer lugar quiero darle en nombre del Grupo Parlamentario Popular la bienvenida y agradecerle su presencia y su comparecencia en esta comisión, para explicarnos lo que es la aplicación de la ley de transparencia en la Comunidad Valenciana.

Efectivamente, señor vicepresidente, la Ley de transparencia, acceso a la información pública y buen gobierno se aprobó en diciembre de 2013 en el Congreso de los Diputados, por lo que todavía no hace cinco meses de su aprobación, y se presenta y se aprueba porque es voluntad del gobierno del Partido Popular el incrementar y reforzar la transparencia en la actividad pública, el garantizar el acceso a la información, regulado como un derecho amplio, subjetivo y objetivo, y establecer las obligaciones de buen gobierno que deben cumplir los responsables públicos, así como las consecuencias jurídicas derivadas de su incumplimiento.
Y a todo esto, señor vicepresidente, que es el objetivo de la ley, se votó en contra por quienes hoy piden explicaciones sobre su aplicación.

Porque aquí, señor vicepresidente, se habla mucho, se insulta mucho, se acusa, se hace mucha demagogia, pero a la hora de la verdad votan en contra de una ley que establece y regula mayor transparencia para todos.
Y debe ser por eso, porque es para todos, y por eso donde gobiernan son los más opacos.

Esta ley -como usted muy bien ha dicho- establece un plazo de dos años para que las comunidades autónomas y las entidades locales la vayan aplicando, con la única finalidad de que se efectúe con todas sus garantías.
Y según esta disposición, La Generalitat tendría estos dos años para aplicarla.

Pero La Generalitat, este gobierno, no ha esperado o no ha necesitado una ley de transparencia estatal para ser la primera administración de todo el estado en publicar el informe de auditoría aprobado por la sindicatura, o para publicar íntegramente la cuenta general de La Generalitat, incluyendo las cuentas anuales de todos los entes y empresas públicas, y para ser una de las pocas comunidades autónomas que publican los informes de la auditoría de la Intervención General.
Y al igual, para que se publique mensualmente el resumen de la ejecución del presupuesto y la situación de la tesorería.
Pero es que, además, como muy bien ha indicado, este gobierno va a poner en marcha un portal de transparencia y de participación, porque es lo que se quiere desde el Partido Popular, que todos los ciudadanos podamos acceder a una mayor información, comunicación y participación en lo que es la acción de gobierno.
Al igual que se está trabajando en ese anteproyecto de una ley de transparencia, de buen gobierno y participación ciudadana de la Comunidad Valenciana -que muy bien ha explicado usted-, ya tienen las consellerias y se encuentra en período de alegaciones.

Por todo ello, señor vicepresidente, el Grupo Parlamentario Popular quiere expresarle todo el apoyo en esta importante labor y ejercicio de transparencia realizada y en desarrollo del gobierno valenciano, porque este es el camino, el trabajo diario en la aplicación de nuevas fórmulas que nos permitan conectar directamente con los ciudadanos, avanzando en una democracia más participativa y más transparente.
Un gobierno, señor vicepresidente, como el del Partido Popular, abierto y próximo a los ciudadanos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García Herrero.

Honorable senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, senyora Mollà, efectivament hi han unes sentències que condemnen La Generalitat, unes sentències dictades pel Tribunal Superior de Justícia.
Però, jo vaig a dir-li una cosa: el fet que existixquen eixes sentències no m'impedix defendre l'actuació del Consell, el perquè i els raonaments que s'han tingut en les decisions que s'han pres.
Perquè eixes decisions s'han pres sempre amb rigor tècnic i s'han pres amb responsabilitat.
I per descomptat, quan el Consell no compartix una resolució judicial té tot el dret del món per a impugnar-la; de la mateixa manera que vostés tenen el dret constitucional a impugnar qualsevol decisió -i, de fet, ho fan-, també les administracions i, en este cas, La Generalitat no és una excepció, té tot el dret del món -com li dia- per a impugnar-la, que per a açò n'hi ha un sistema processal, un sistema de recursos en l'ordenament jurídic espanyol, que és per a tots, i n'hi ha un principi en la Constitució que és el principi d'igualtat, que també seria d'aplicació.

Miren, cada vegada que vostés fan una pregunta escrita o algun tipus de sol·licitud de documentació en l'exercici de les seues funcions, de la seua responsabilitat, nosaltres també estem obligats a ponderar tots els drets i tots els interessos en joc -insistisc-, naturalment el dret que tenen vostés però també altres drets, doncs, mire, en algunes ocasions la necessitat de preservar determinada informació per a poder portar a bon terme una licitació pública, bé, doncs en estos casos se'ls ha dit que quan estiga la licitació tancada ja podrem aportar eixa documentació, quan siga un procés totalment tancat, però han d'entendre vostés que en un moment d'una licitació pública doncs qualsevol publicitat -perquè vostés fan publicitat, una altra cosa és que guardaren la confidencialitat però fan publicitat- aleshores pot distorsionar un procés de licitació.
I per això moltes de les denegacions de documentació es basen en eixe raonament.

Altres vegades, doncs està la necessitat de servir-se com a govern en l'exercici de la seua funció d'elecció política d'instruments puntuals i limitats per a conéixer les prioritats, els interessos i les valoracions dels ciutadans, i són instruments de…, eines de treball -com he dit en altres ocasions.

Un altre supòsit que és freqüent és l'interés de protegir les actuacions realitzades en el marc de la instrucció d'un sumari, tal com empara l'article 121 de la Constitució, i tal com va ocórrer amb l'informe, per exemple, per dir algun exemple, sobre el frau de les ajudes de cooperació.

En altres casos ens trobem davant de la necessitat de protegir els interessos econòmics i comercials de tercers, que també es dóna eixa situació.
En alguns casos, com, de vegades, quan has de protegir interessos de tercers, econòmics, comercials, etcètera, també tractem de conjugar els drets que tenen vostés a rebre la informació i el que fem és posar a la seua disposició la documentació com una via alternativa per a complir el seu dret i també no perjudicar eixos interessos que, de vegades, també és veritat -i això ha passat en el seu partit-, han preferit vostés rebutjar anar a vore eixa documentació i presentar directament el recurs en el Tribunal Superior de Justícia, bé, doncs, ja dirà la justícia.
No és mentira, no és mentira, senyora Mollà.

El senyor president:

Senyora Mollà, no interrompa, ¿eh?

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

I altres vegades, també és necessari garantir el normal desenvolupament de l'activitat administrativa, doncs com ocorre amb la sol·licitud de documentació plantejada -també pel seu partit- a la conselleria d'hisenda i administracions públiques demanant la relació de factures i justificants de gastos amb càrrec a la partida de caixa fixa des de l'any 2006, que vostés diuen que això paralitzaria l'administració i és donar-li a un botó (rient), perdó, no, que vostés diuen que és donar-li a un botó, allò que això paralitzaria l'administració no ho duen vostés, això ho hem al·legat des del Consell, i eixe criteri que ha servit per a fomentar la contestació ha sigut, a més -com vosté sabrà-, confirmar que el ministeri fiscal en les seues al·legacions al procés judicial obert davant del TSJ, ¿eh?
, que entén -i llig textualment- «que seria extremadamente oneroso en tiempo y personal».

Bé, ¿per què té importància en tot açò la llei estatal de transparència?
Doncs, perquè d'alguna manera fixa uns criteris que coincidixen alguns amb el que mosatros ja estem aplicant però que, d'alguna manera, també mos dóna més criteris a l'hora de ponderar cada petició que vostés facen.
I en eixa línia anem a seguir.

Parlen vostés del portal de transparència, bé, doncs és veritat que hi ha un retard en la seua posada en funcionament, i jo els he dit en la meua primera intervenció que es va a presentar prompte, i així serà, i el que he dit és que estarà molt abans del termini de dos anys que diu la llei estatal; la llei estatal obliga les administracions autonòmiques a tindre eixe portal, dóna un termini de dos anys i eixe termini, que es compliria en desembre de l'any 2015, doncs per això diguem, com va a estar prompte, que va a estar molt abans d'eixe termini.

I és veritat -com li dia- que hi ha un retard, però pensen vostés també que mos havera agradat que estiguera ja en funcionament, però fer les coses bé requerix el temps.
Es tracta d'una plataforma enormement complexa i laboriosa que, per cert, preguntava vosté amb quins mitjans està fent-se, doncs està fent-se, bàsicament, amb els propis recursos de La Generalitat, bàsicament, encara que açò és una actuació transversal, des de la Direcció General de Tecnologies de la Informació, no n'hi ha cap contractació ad hoc externa per a fer esta faena, la qual cosa no vol dir que alguna assistència tècnica de les ordinàries que puga tindre la direcció general puga estar utilitzant-se, sincerament en estos moments no ho sé, però si la n'hi ha, ho sabran, però el que no n'hi ha és una contractació expressa per a fer un portal de transparència, això sí que li ho puc assegurar.

I jo crec que no podem caure en l'error d'una transparència superficial, o siga, podríem tindre ja un portal de transparència i posar allí informació, informació i informació, i ho podríem convertir en una espècie de Facebook públic de dimensions pràcticament immanejables però, de vegades, de vegades, més informació que no estiga organitzada, que estiga invertebrada, no és donar més informació, és confondre, i això no seria un exercici de transparència, seria una ocultació davall de l'aparença d'informació, i no és açò el que es vol.
El projecte de llei en què estem treballant partix de la base que la transparència pública és una política pública en si mateixa, és una política de primer ordre, i el seu disseny i posada en marxa requerixen reflexió.

I si es va rebutjar, senyor Blanco, en maig del 2012 la seua proposició, bé, doncs, jo supose que, entre altres qüestions, n'hi havia un projecte de llei estatal en eixos moments, és legislació que, després, les comunitats autònomes hem de respectar i sempre és prudent conéixer prèviament què és el que diu la llei estatal, no és perquè n'hi haja cap problema en poder parlar amb vostés del que ha ser una llei de transparència, jo els oferisc personalment que pugam parlar sobre ella; una vegada que tingam l'avantprojecte, si vostés volen, doncs se seguem i ho podem vore perquè segur, segur que n'hi ha aportacions que permeten millorar.
I naturalment que estarà en esta legislatura, i jo espere, inclús, que estiga enguany, i no perquè tenim por que en el 2015 no governem, que estem convençuts que anem a continuar governant, perquè senzillament és bo que n'hi haja una llei de transparència.

Preguntava la senyora Mollà per eixos controls que es fan des de la conselleria d'hisenda sobre temes de transparència, eixos controls als que vostés es referia, i jo no tinc dades actualitzades però li puc dir que no tinga cap dubte que des de la conselleria d'hisenda es fa un seguiment exhaustiu sobre eixes qüestions.

I, bé, pel moment res més, si de la seua intervenció es conclou que necessiten alguna altra aclaració, doncs tractaré de fer-la.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Torns de rèplica.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Mire, senyor Ciscar, vostés començaren utilitzant la Mesa de les Corts Valencianes per a denegar poder tramitar peticions d'informació al govern, tingueren cinc sentències, el problema que va passar és que el constitucional, de normal, una denúncia que es feia en una legislatura es resolia a la legislatura següent i deia que ja no podia rescabalar els drets dels diputats i que s'havia vulnerat el dret constitucional a l'accés a la informació.
Però, de sobte, el constitucional començà a resoldre en la mateixa legislatura i començà a obligar-los a vostés a fer les coses com s'havien de fer i a tramitar eixes peticions de documentació.
Clar, canviaren d'estratègia i la següent era entrar ja en la fase del govern de negativa, començar a justificar coses injustificables per a denegar la informació.

I això és el que rei-te-ra-da vegada li ha dit a vosté el Tribunal Superior de Justícia, que vostés utilitzen arguments per a denegar una informació a la qual ¡tenim dret!
, dret al qual, publicitar-la ¡fins i tot!
, perquè no hi ha cap tipus d'impediment, confidencialitat que no mos deixe a nosaltres accedir a eixa informació i tindre-la a la nostra disposició.

I, clar, a mi em podrà paréixer bé o malament una sentència, però el que vostés estan fent és constantment vulnerar els drets dels ciutadans i ciutadanes, i quan ja n'hi ha moltes sentències al respecte doncs alguna cosa estan fent malament, alguna cosa estan fent malament perquè no és una cosa particular.

Diu vosté, «no, allò de les enquestes d'opinió és que és una eina de treball del govern».
¡Perdó!
, és que el que pense la ciutadania valenciana que se paga amb diners públics fent unes enquestes d'opinió, doncs jo també les necessite com a eina de fiscalització de si vostés estan fent, efectivament, el que els ciutadans pensen que s'ha de fer, per exemple.

Els sumaris judicials, i em posa vosté el cas Cooperació, mire, precisament eixe informe li va costar el càrrec al conseller Vela i al interventor general perquè li van passar un informe que estava sota secret de sumari, ¿eh?
, al màxim imputat per esta causa que era l'exconseller Rafael Blasco, i ¿damunt vostés tenen la barra d'utilitzar esta qüestió?
¡És que cal tindre.
.
.
!
, ¿eh?
¡Cal tindre.
.
.
!
I ho deixe ahí perquè encara m'encenc.

Després, diu vosté que nosaltres no hem anat a vore una documentació i que hem preferit anar als tribunals i dir que no mos la donen, però ¿vosté mos està contant ací un acudit o què és el que mos està contant?
¿O se pensa que ací som ignorants absolutament tots?
¿És que nosaltres no anem amb la sentència en la mà, i l'ensenyem, i diguem el que diuen els tribunals?
Faltar un poquet al respecte als tribunals de justícia, a l'oposició i als mitjans de comunicació.

I ¡la caixa fixa!
, que no és ¡prémer un botó!
Mire, senyor Ciscar, avui m'han enviat a mi un correu electrònic que era preciós i, quan l'he vist, he dit, ¡oh!
Mire, ¿vosté sap que el que són els arquejos, l'acta d'arqueig, que manen els subdirectors generals sobre cada caixa fixa i ho manen trimestralment?
Mire, jo tinc dos caixes fixes tres trimestres, i és prémer-li un botó perquè resulta que açò és un document que es remet trimestralment a la intervenció sobre cada caixa fixa, des de l'any 1998 -que ho diuen vostés-, «según orden del 17 de abril del año 1998», i açò l'única cosa que volem és que ho publiquen tal qual i que, conforme trimestralment ho mana la intervenció, mos ho manen a la comissió d'economia d'estes Corts.

Mire, aquí vénen els diners que vostés gasten trimestralment, i ve ¡la relació de factures!
¡Chico!
, però si açò….
, ¿serà veritat que això ho fa cada caixa fixa i ho mana l'interventor general trimestralment?
¿Serà veritat?
I açò ¿no és prémer-li un botó?
¡No em diguen que açò els col·lapsa a vostés l'administració!
¡Clar!
, com estan dedicant-se a altres coses, probablement, fins prémer-li un botó els parega a vostés ¡col·lapsar l'administració!

No es pot tindre tan poca vergonya de vindre ací i mentir tan descaradament a les Corts Valencians i als diputats que, efectivament, necessitem moltes vegades de bona voluntat de molts funcionaris i càrrecs de l'administració, alguns molt enfadats amb vostés, del seu mateix partit, que tenen un correu electrònic d'estos… trols, i manen este tipus de coses, i a nosaltres, la veritat, és que ens il·luminen el dia, ens il·luminen el dia.

Mire, jo desconfie del seu govern perquè, efectivament, vulnera els drets dels diputats i diputades, vulnera els drets dels ciutadans i ciutadanes, va anunciar un portal de transparència el mateix president Fabra al mateix síndic del Grup Parlamentari Popular, ¿que va ser un anunci superficial?
, diu, «no queremos un portal superficial»; vosté, quan va acabar el senyor Fabra ¿què li va dir?
, «no sea superficial, Alberto».
(Rialles)

El senyor president:

Pregue finalitze.

La senyora Mollà Herrera:

Doncs, si vostés no poden ni tan sols complir amb la seua paraula, efectivament, la llei de transparència del senyor Rajoy, que ja de normal es quedava coixa, per a nosaltres serà, efectivament, de nou, un acudit, i això és molt tràgic.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, diu vosté que el Consell té dret a impugnar les sentències.
Efectivament, però ho paguem tots, ho paguem tots i totes en forma de temps que dediquen els advocats de La Generalitat i en forma de costos processals als quals s'està condemnat La Generalitat.

Jo no sé si n'hi ha més però, almenys, he llegit una sentència del Tribunal Suprem, en cassació, desestimant el recurs de La Generalitat, i els arguments van ser molts semblants en tots els casos.
Saben vostés que van a perdre eixos recursos de cassació, i, a més, condemnen costos.
Els nostres recursos, les nostres impugnacions no ens els paguen els valencians, no les carreguem a l'erari públic, les assumim com podem.
Però vostés.
.
.
¡hala!
, «això ho pague jo», que no ho paga vosté, que ho paguem tots i totes.
I, després, ¿parla vosté de bon govern?
¿Bon govern, recórrer més de vint sentències que saben vostés, perquè ja hi han precedents, que van a perdre, només que per a dilatar el seu acatament i la seua execució?
Per a esperar que arribe el moment en què perguen les eleccions, li ho reitere.

Després, utilitza una sèrie d'excuses que els tribunals ja han desmuntat.
És que quan vosté parla (inintel·ligible) .
.
.
és que hi ha un sumari.
.
.
És que precisament la sentència que jo conec i que he llegit, i que vosté també, de finals de febrer del Tribunal Suprem parla que el fet que existisca un secret de sumari, o que existisca un sumari judicial, millor dit, no afecta una documentació que ha de ser pública prèviament, encara que hi hasca qualsevol tipus d'instrucció.
Però vosté ho reitera.

Després, sobre el portal, és molt curiós, perquè.
.
.
senyor Fabra, se suposa que preparen les posades en escena, ¿no?
, i preparen el moment estel·lar de la pregunta al president, i li diran al seu partit quina pregunta ha de fer per a respondre i lluir-se, se suposa, ¿no?

I el 6 de març diu que en abril, és a dir, que tres setmanes després, comença el mes d'abril, ¿no?
Supose que ja haurien fet un càlcul.
I jo puc entendre que diga en abril i que al final siga en maig.
Això ho puc entendre.
Però que diga abril i que ara el que ens diga és que molt abans del termini de dos anys, que conclou en desembre de 2015, home.
.
.
(Rient) Diga'm que va a ser en maig.
Si anuncien en març que va a ser en abril, almenys diga en abril que serà en maig.
No diga que molt abans de desembre de 2015.

Jo supose que vosté, com encara té una última intervenció i que ja no podem replicar-li, sempre se guarden ahí l'última bala, ¿no?
, doncs dirà que va a ser ja, la setmana que ve o abans de les eleccions europees, efectivament.
¡Però en maig de 2014!
Perquè és que si no, el senyor Alberto Fabra haurà tornat a fer el ridícul interplanetari.
Com quan va anunciar 1.
500 milions d'euros que ens anava a prestar l'estat, 141 milions d'euros en esmenes per al País Valencià en els pressupostos de l'estat, tants i tants anuncis del senyor Fabra que, després, se queden en res.

Pensa que ens enganya, però és que sembla que l'enganyen a ell.
¿Qui ha enganyat al senyor Fabra per a fer-lo vindre ací a dir que en abril estaria el portal, un anunci tan solemne?
Si és en maig, podrem criticar-ho, però vostés parlaran d'un retard i bé.
.
.
, i colarà, però si no és en maig, hauran fet vostés que el senyor Fabra faça el ridícul.
Així que diga, per favor, que és en maig.

I, per últim, diu que estan vostés disposats a parlar amb nosaltres sobre la futura llei de transparència i jo li he dit que estaria molt bé parlar perquè.
.
.
perquè tenim molta experiència.
Vostés i nosaltres tenim moltíssima experiència en la falta de transparència: vostés, en practicar-la i, nosaltres, en patir-la.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, señor presidente.

Señor Ciscar, ya lo hemos visto aquí otra vez más, que usted no solo no ejerce la falta de transparencia y la opacidad, ocultando información, no entregando los documentos que los diputados le pedimos y, desde luego, no permitiendo que ningún ciudadano conozca de su acción de gobierno, sino que usted ejerce la opacidad día a día, desde ese cinismo que profesa cuando comparece tras las reuniones del Consell en la rueda de prensa para mentir una y otra vez a los ciudadanos.
Y le voy a poner un ejemplo.

Mintió el pasado viernes cuando dijo que la compraventa de Valmor era la única opción entre lo malo y lo peor, según sus palabras.
Lo malo, comprar Valmor y asumir sus deudas y lo peor, no celebrar la prueba y pagar 51 millones.

Pero yo le digo, señor Ciscar, ¿de verdad piensa que alguien se cree ya esto?
Porque me da la sensación de que usted, después de tanta mentira, ya no es consciente de que nadie le cree.

Y, mire, ahora tiene una oportunidad, yo le voy a ayudar.
Para recuperar al menos algo de credibilidad, tan transparente que es su gobierno y tan transparente que es usted, díganos, ¿dónde está el informe jurídico o económico que diga, como usted dijo el viernes, que la opción de comprar Valmor era imprescindible y beneficiosa para los valencianos?
¿Dónde, señor Ciscar?

Le invito a que abra los ojos, porque no existe ese informe.
Ningún funcionario, ningún abogado de La Generalitat quiso ser cómplice de la presunta malversación que todos los miembros del Consell cometieron cuando acordaron comprar Valmor.

Y esta diputada, en aras a esa transparencia, ya se lo advirtió.
Pedimos una comisión de investigación sobre la compra de Valmor y ustedes votaron en contra.
Ya les advertí en aquel momento que tenían dos posibilidades: una, votar a favor de la comisión y dar las explicaciones aquí en sede parlamentaria o, dos, ir al TSJ a declarar ante la fiscalía y los jueces.
Y ustedes eligieron esta segunda vía, no transparencia.
Ustedes eligieron opacidad.

Y por eso, hace tres meses, esta diputada compareció en rueda de prensa y anunció que iba a llevar una denuncia a la fiscalía, porque entendía que la compra de Valmor era malversar el dinero de todos los valencianos.

Y, mire, lo he hecho como ustedes quieren.
Ustedes dicen que si entendemos que han cometido un delito, con rigor, con discreción, vayamos a los tribunales.
Y como usted viene poco por esta comisión, pues yo le he hecho el favor de traerle la denuncia que hemos presentado…, que he presentado contra usted… contra usted, contra Fabra, contra Lola Johnson y contra Paula Sánchez de León -ahora delegada de gobierno.

Estos documentos, como ustedes querían, con rigor, con seriedad y sin hacernos fotos en las puertas de los juzgados ni de las fiscalías, con un único objetivo, el que se investiguen los hechos, los presuntos hechos delictivos y, sobre todo, el que los valencianos recuperen su dinero.
Las fotos ya se las hará usted y sus compañeros en este viaje cuando vayan a declarar.

Y, sobre todo, hoy, aprovechando que está usted hoy aquí, aprovecho para hacer público y para denunciar que Fabra, usted y doña Lola Johnson no tuvieron duda en conspirar con un presunto corrupto, como es Bernie Ecclestone, que está hoy sentado en los tribunales alemanes por corrupción, por soborno concretamente, para nada menos que, un día antes de que Paco Camps dimitiera, firmar este contrato.

Este contrato que ustedes no han hecho público nunca.
Este contrato que ustedes quizá no hicieron público, porque de haberlo hecho, no se hubieran atrevido a comprar Valmor.
Este contrato que demuestra que comprar Valmor no era necesario.

Mire, yo no sé si es costumbre que un presidente de una comunidad autónoma, justamente, el día antes de dimitir, no tenga otra cosa más importante que conspirar con un presunto corrupto, como es Ecclestone, y firmar este documento por el que nos vincula a todos los valencianos a prorrogar la fórmula 1, este documento por el que estaríamos obligados a pagar una indemnización, este documento que extrañamente y sospechosamente se firma en julio de 2011, pero, qué casualidad, se dice que los efectos se retrotraen nada menos que seis meses antes, al mes de diciembre de 2011.
Este documento acredita su conspiración.
Este documento acredita que jamás, jamás deberíamos haber comprado Valmor y que, además, nos constituimos en garante en sustitución de Bancaja.

Así es que le digo, señor vicepresidente, no tenían que haber comprado Valmor.
No siga mintiendo.
No siga ocultando…

El senyor president:

Pregue finalitze, senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…no engañe.
No es cierto que comprar Valmor fue lo malo frente a lo peor, porque aquí lo único malo es el gobierno de Fabra y lo peor, el Partido Popular que durante estos veinte años nos han estado dilapidando y gastándose el…

El senyor president:

Pregue acabe.

La senyora Martínez Ruiz:

…dinero de todos los valencianos.

Al menos, por esto, que es el ejemplo claro de falta de transparencia, espero que tengan que ir a declarar ante la fiscalía y ante los tribunales.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Per a concloure la compareixença, té la paraula l'honorable senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, president.

Doncs mire, si mos criden, anirem, amb molt de gust, a dir tot el que sabem i amb tota la tranquil·litat del món.
Però bé, d'això podem parlar en un altre moment.
Açò és una compareixença.
.
.
(veus)

El senyor president:

Per favor.
.
.
senyories.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…sobre transparència, sobre la qual vosté no ha parlat.
Ha parlat de Valmor i el motiu de la transparència.
.
.
(Veus) Un poc d'educació, senyora Martínez.

El senyor president:

Senyora Martínez.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Vosté ha parlat de Valmor, però no ha parlat de transparència.
El motiu de la compareixença no és Valmor.
És.
.
.
transparència.
Bé, aleshores, en eixe tema, tranquil·litat, tranquil·litat absoluta.

Senyora Mollà.
.
.
, i com no ha dit res de transparència, doncs no tinc res a dir-li.
Allò de la caixa fixa, no és que.
.
.
, insistisc, no ho diu sols el Consell, o siga, ho diu també el Ministeri Fiscal.
I no mos ha d'agradar l'argument del Ministeri Fiscal només quan mos afavorix.
Quan mos perjudica, també hem d'acatar-ho.
(Veus)

El senyor president:

Senyora Mollà, respecte la intervenció, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor Blanco, vosté parla dels recursos públics que s'empren, efectivament, quan es recorre qualsevol tipus d'actuació administrativa i l'advocacia considera que hi han arguments i el Consell considera que n'hi han raons per a fer-ho, però vaig a dir-li una cosa.
També s'empren recursos públics quan es prepara la documentació que demanen -i no és el seu cas i pense que ni tan sols del seu partit- els funcionaris fan la seua faena, i són recursos públics i és temps que no dediquen a altres coses, i això es queda allí i després no es va a.
.
.
comprovar.

Miren, per acabar, el matí és.
.
.
, portem algunes hores ací.
Jo vull insistir que quan es denega alguna petició de vostés és en base a criteris que tenen el seu rigor tècnic.
I si després els tribunals diuen una altra cosa.
.
.
, si mosatros acatem el que diuen els tribunals, però no mos neguen el dret a recórrer.
Vostés mos ho neguen tot.
Deixen-mos almenys el dret a recórrer.

Però perquè s'adonen vostés de transparència, perquè aquí quan parlem de transparència és perquè podem parlar de transparència, vaig a donar-los unes dades.

Mire, des del dia 11 d'abril.
.
.
, des de l'inici de la legislatura -perdó- fins al dia 11 d'abril de 2013, el Consell ha substanciat, entre preguntes orals en ple i en comissió, entre preguntes escrites i en sol·licitud de documentació, un total de 44.
797 iniciatives.
(Veus) Preguntes escrites.
.
.

El senyor president:

Per favor, senyories.
(Veus) ¡Per favor, senyories!
¡Guarden silenci!
(Veus) Però, per favor, vostés han tingut la seua intervenció i han dit el que creien convenient.
Respecten el que diu el senyor vicepresident.
(Veus)

¡Senyora Mollà!

¡Senyor Moreno!
(Veus)

Senyora Mollà, no m'obligue a cridar-la a l'orde al final de la comissió.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Puc donar-los el desglossament, si vostés volen i em deixen.

Preguntes escrites, 32.
715; preguntes orals davant ple i comissió, 1.
378, i sol·licituds de documentació, 10.
704.
Bé, a la millor, jo no sé si açò a vostés els pareixerà poc, molt o regular, però a mi em pareixen tres coses.

La primera és que és moltíssim.
La segona és que, si de 44.
797 casos, la justícia, fins a la data, diu que hem incomplit.
.
.
, i ens dóna la dada exacta, no són ni quatre, ni cinc, són nou, (algú diu: «¡Que fort!
») si de 44.
797 vegades, la justícia diu que hem incomplit en nou, vol dir que el nostre índex de transparència supera, i en molt.
.
.
(remors i rialles)

El senyor president:

¡Senyories, per favor!

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
el 99%.
(Veus)

El senyor president:

¡Senyora Mollà!

¡Senyor Moreno!

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Són dades…

El senyor president:

¡Senyora Mollà!
Me voré obligat a cridar-la tres voltes, si no calla.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…són dades objectives.
Són dades objectives.
¿Que a vostés no els agrada?
Bé, és el seu problema.

I la tercera consideració a la qual em porta esta deducció és que estic convençut.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Moreno.
.
.
, perdó, senyor Blanco.
És que això dels colorets, a voltes, m'embolica, i perdó.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Jo li he dit que eixes dades a mi em pareixien tres coses.
(Algú diu: «¿Quins colorets?
») Els he dit que eixes dades em pareixien tres coses.
Els he dit la primera i la segon.
I, ara, per a tancar, vaig a dir-los la tercera.
Jo crec que vostés allí on governen, als pocs llocs on governen, no arriben ni de lluny a eixos índexs de transparència.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident, per la seua compareixença, la seua presència, i a totes les senyories per la seua col·laboració, i a tots els presents, senyories, i als servicis de la cambra.

S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 49 minuts)