Educaci%C3%B3%2020220711HTML.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 11 de juliol de 2022.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el diputat senyor Jesús Pla Herrero.
Reunió número 21.

El senyor president en funcions:

Bon dia, senyories.

En primer lloc, simplement, donat que hi ha diversos membres de la mesa que han d'actuar com a portaveus en diferents punts, de manera excepcional hui, i com que hi ha unanimitat per part de tots els grups parlamentaris, exerciré de president d'aquesta comissió, així que els pregue un poc de comprensió perquè és la primera vegada que ho faré, intentaré estar a l'altura de les circumstàncies.

I per a evitar els problemes derivats que se substituïsca al president, etcètera, etcètera, actuarà també Aroa Mira com a secretària, i passarà llista per tal de veure si hi ha quòrum.
Endavant.

La senyora secretària en funcions:

Gràcies, president.

(La senyora secretària en funcions passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies.

Passem al primer punt de l'ordre del dia, que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
No sé si hi ha algun comentari, algun suggeriment de modificació?
Si no és així l'aprovaríem per assentiment.

Proposició no de llei sobre la declaració de bé immaterial de rellevància local el Ball de Torrent, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 28.
654, BOCV número 132)

El senyor president en funcions:

I passaríem al segon punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració de bé immaterial de rellevància local del Ball de Torrent, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada número 28.
654.

Teníem una petició, com estàvem comentant abans, per tal que representants de Torrent vingueren avui estiguérem ací presents, però que d'acord amb l'acord es va prendre en el seu moment no és possible a no ser que estiguérem en el Ple, amb la qual cosa el que farem és després d'aquest punt farem un recés de cinc minuts per tal d'acompanyar-los i reprendrem immediatament la comissió.
D'acord?

Bé, doncs, en primer lloc, tindria la paraula, per un temps de is minuts, el grup parlamentari que proposa la iniciativa, que és el Grup Parlamentari Socialista, per a la qual cosa té la paraula la diputada Trini Castelló.
Endavant.

La senyora Castelló Cervera:

Moltes gràcies, president.

Senyories, molt bon dia.

Em permeten, en primer lloc, i molt breument, saludar els membres de la corporació que ens acompanyen en una sala d'ací, al costat, i també del Grup de Ball de Torrent, de l'U i Dos del Llar Antonià, del Grup de Danses Alimara, de la Societat Coral el Micalet.
Entendran que per a una torrentina de pro hui és un dia important i estic molt contenta que ens puguen acompanyar i d'haver presentat esta iniciativa, que ja els demane per anticipat que la recolzen per unanimitat.

Miren, senyories, segur que tots vostés han sentit parlar alguna vegada això que - veritat que sí-, bé, el Ball de Torrent ni és un ball, ni és un ball exclusivament, ni és de Torrent tampoc exclusivament, el poble dels granerers.
És molt més que un ball.
S'ha definit de moltes maneres, però és un espectacle molt complex, és una coreografia a manera d'una pantomima barroca, una representació a mode l'opereta on es combina dansa, música, narració satírica, representació de col·loquis, farses, jocs teatrals mimats, protagonitzats per uns personatges caricaturitzats.
En conjunt és una crítica socarrona i divertida d'un poble, com som els valencians, contra la corrupció, la injustícia, el depotisme i la prepotència també dels governants d'una època.
Té una intencionalitat en este sentit molt semblant a les pròpies Falles.

El seu origen és molt incert, s'ha escrit moltíssim, molts articles i molts estudis al voltant del Ball de Torrent.
La majoria dels historiadors daten el seu naixement a finals del segle XVII amb motiu de l'estància per malaltia d'un virrei de València a Torrent que venia per la qualitat de les seues aigües i anava molta gent a millorar-se de les seues malalties.
La trama de tot este espectacle descansa sobre la visita del mateix virrei i virreina de València a Torrent, i en la qual se convoca a tot el poble per a divertir els senyors amb balls, danses, tabal i dolçaina, guitarres, albades, tunes i una representació carnavalesca.
I el poble aprofita esta representació per criticar-los, posar-los un poc en ridícul, burlar-se fins i tot d'ells i de la seua estupidesa.

En el Ball de Torrent el protagonista és tot el poble.
La gallinera fa de virreina, un sabater fa de virrei, un llaurador és l'alcalde, i per unes hores el poble juga a la llibertat, i els estaments dominats de l'època passen a ser dominats.

La representació desemboca al final, perquè no puc entrar en tots els passos, en una guerra campal, per dir-ho d'alguna manera, entre els propis intervinents en l'obra.
Allò que ha passat al diccionari de les dites valencianes com «acabar com el Ball de Torrent».

Des de finals del segle XVII fins a la segona dècada del segle XX el Ball de Torrent, com a una festa folklòrica multidisciplinar, estava reservada per a les grans festes, les solemnitats, per a celebrar grans esdeveniments i se representava en moltíssimes ciutats de tota la Comunitat Valenciana, però també a Toledo, a Sevilla, a Terol amb motiu del naixement del príncep Carlos, fill de Carles IV i María Luisa de Parma, i també a la Cort de Madrid en el regnat d'Isabel II.
Va deixar de representar-se i, a partir d'eixe moment, en molts pobles qualsevol escena de grups de ball se li deia fem Ball de Torrent, però no és això el Ball de Torrent.

I recuperar el Ball de Torrent ha sigut una tasca d'investigació i d'impuls de moltes persones i de molts col·lectius, per a recuperar partitures, instruments, indumentària, música, balls.
És molt difícil identificar-los tots, però a mi m'agradaria ressaltar el paper dels cronistes de Torrent, Vicent Beguer i José Royo, també de l'arxiver municipal, José Ramón Sanchis, dels grups de ball, com he dit, de la Llar Antonià l'U i el Dos i el Grup de Ball de Torrent, que feu unes representacions magnífiques en l'any 2000, 2001, 2018 i 2019 i en Fitur.
I, com no, també vull destacar el treball del Grup de Danses Alimara, de la Societat Coral el Micalet, que ha fet un esforç molt gran per, amb molt de rigor i amb una perspectiva científica, documentar i representar aquesta tradició de caràcter popular.

També Alimara ha fet una adaptació per a públic més jove, que va ficar en escena en 2018 en l'Eliana, també en la Fira de Juliol de 2019 i en el Teatre Principal.

Vull destacar també, dins de molts articles d'investigació que hi ha al voltant del Ball de Torrent, el publicat a la Revista Internacional de Literatura i Cultura medieval, Scripta, per part de Raúl Sanchis i José María Esteve, de la Universitat d'Alacant, que feren una historiografia del Ball de Torrent molt, molt, molt completa.

I, per últim, i no menys important, totes les corporacions democràtiques de l'Ajuntament de Torrent han impulsat el seu estudi i la seua recuperació, però és esta última -que part d'ella ens acompanya hui- la que ha iniciat l'expedient de la seua protecció amb una declaració institucional a finals de 2020.

Per tant, senyories, com diem en la proposició, el ball de Torrent, tot i que està molt vinculat a Torrent, té una vocació universal dins de la Comunitat Valenciana.
Per això mereix esta protecció especial que reclamem, que sol·licitem, perquè això suposa reforçar la identitat de tot el poble valencià, perquè el ball de Torrent és de tots els valencians i valencianes, és història valenciana, i així hem de sentir-ho, protegir-ho i difondre.
I per això demane el seu recolzament, que m'agradaria que fora unànime.

Moltes gràcies, president.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, diputada.

Com que no hi ha esmenes, passarem al torn de fixació, amb la intervenció dels diferents grups parlamentaris, començant de menor a major, per la diputada No Adscrita, Sunsi Sanchis, per un temps màxim de tres minuts, si no estic equivocat.
Així que, senyoria, quan vullga.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

El ball de Torrent és una combinació de dansa, música i narració que alguns autors daten de 1665.
Cal reconéixer la gran faena d'investigació, recuperant partitures, instruments musicals i lletres de totes les persones i organismes que han participat.

Cal agrair als grups locals, com el grup la Llar Antonià de Torrent l'U i Dos de Torrent, al grup de Ball de Torrent i el Grup de Danses Alimara de la Societat Coral el Micalet, la faena que han fet en la recuperació i difusió d'aquesta manifestació cultural.
És increïble que després de tants anys i gràcies a aquests treballs puguem gaudir del Ball de Torrent.
Les administracions públiques deuen treballar perquè les generacions futures puguen seguir gaudint d'aquesta tradició.

Considere una bona iniciativa incloure en l'Inventari General de Patrimoni Cultural Valencià, amb la qualificació de Bé Immaterial Cultural de Rellevància Local, el Ball de Torrent.
Per això, votaré a favor d'aquesta iniciativa.
Potenciar la difusió i coneixement del Ball de Torrent per tot el territori valencià ha de ser un dels objectius per a les administracions públiques.

Una vegada més donar les gràcies als cronistes de Torrent, l'arxiver municipal i els grups abans mencionats.

Gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies.

A continuació, passarem al Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.
Té la paraula la diputada Míriam Turiel.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Bueno, lo hemos dicho en innumerables ocasiones y creemos desde Vox que la defensa de nuestras tradiciones es una parte fundamental, y además consideramos esencial proteger nuestro legado cultural.

Desde Vox votaremos a favor de esta iniciativa.
El Ball de Torrent combina seis bailes o comparsas, al compás del tabal, dolçaina, clarinet, guitarres i bandúrries.
Todos estos instrumentos de gran arraigo en los bailes y fiestas valencianas.

Consideramos preservar el Ball de Torrent como medio de expresión por su inapreciable valor.
Su coreografía antigua a manera de pantomima merece toda nuestra atención como parte de nuestro patrimonio y por su contribución a la cultura local y nacional.

Por otro lado, es imprescindible fomentar su divulgación a través de educación y de campañas de información como medio más eficaz de concienciación para su protección y conservación.
Valoramos además positivamente el punto 2 de la propuesta de resolución, que pretende impulsar la creación de un inventario completo con los bienes de patrimonio cultural valenciano para su efectiva protección como medio de conservación.

Debemos además preservar las manifestaciones culturales, porque son expresiones del pueblo valenciano, ya sean musicales o artísticas.
El Ball de Torrent es un espectáculo con coreográfica popular valenciana, una perfecta combinación de danza, música y narración satírica.
La verdad es que es muy antigua y recuperar el Ball de Torrent, tal como se refleja en la iniciativa parlamentaria, requirió un arduo trabajo de investigación y recuperación.
Por lo tanto, valoramos positivamente todo lo que en ella se contempla.

Se trata de un espectáculo que debemos defender para que perdure como parte de la riqueza del pueblo valenciano, ya que la música y el baile es una cultura común de nuestra tierra y es nuestro deber mantenerla y protegerla.
Este tipo de tradiciones están hoy en día en peligro de desaparición y solo perdurarán si conseguimos mantenerlas vivas, por lo que deben ser protegidas.
En Torrente ha resistido sin sucumbir, por lo que apoyamos esta iniciativa parlamentaria.
Es nuestra obligación moral proteger nuestras costumbres, que al final son nuestro legado.
Es cada vez más habitual ver cómo en España adoptamos costumbres foráneas en detrimento de nuestras tradiciones populares más arraigadas, y la verdad es que creemos que hay que defender a ultranza nuestras costumbres y las señas de identidad de España, del pueblo valenciano, porque creemos que, frente al globalismo, la mejor solución es defender nuestra identidad.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Passem, a continuació, al Grup Parlamentari Ciudadanos.
Serà la diputada Rosa Menor qui, per un temps màxim de tres minuts, té la paraula.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Menor Lucas:

Gracias, señor presidente.

Buenos días, señorías.

En primer lugar, me gustaría agradecer a todos las personalidades que están ahora mismo asistiendo, viviendo esta comisión, especialmente al concejal de Torrent, de Ciudadanos, Raúl Claramonte, le agradecemos a todos su presencia.

En primer lugar, me gustaría decir que mi grupo parlamentario va a votar a favor de esta PNL, del mismo modo que apoya todas aquellas iniciativas que sirvan para promover, proteger y fomentar nuestra cultura.
Ese debe ser el objetivo de las diferentes administraciones públicas que quieran trabajar en pro de la cultura y de las tradiciones.
Adoptar las medidas necesarias para que estos bienes materiales e inmateriales de nuestro patrimonio cultural no acaben perdiéndose.

En este sentido, el Ball de Torrent forma parte de esa identidad de nuestro territorio, que debemos dar a conocer y promover para que perdure como símbolo de la cultura valenciana.
Y para ello, y como recoge esta PNL, es fundamental impulsar las representaciones en otros municipios para que las conozcan, que se combinan la sátira, el teatro, la música y el baile.

No quiero terminar mi intervención sin agradecer a todas esas personas y colectivos locales que desde sus diferentes acciones han puesto en valor esta manifestación popular, la investigación, documentación, representando este espectáculo tanto en Torrent como en otros puntos de la geografía en la Comunidad Valenciana.

Gracias, presidente.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Passem, a continuació, al Grup Parlamentari Compromís.

Serà el diputat Jesús Pla qui, de nou, per un temps màxim de tres minuts, té la paraula.

Endavant.

El senyor Pla Herrero:

Moltes gràcies, president.

I, moltes gràcies, diputada Castelló, per portar esta iniciativa que posa en valor un dels grans patrimonis culturals que tenim al País Valencià.

Jo crec que vaig a repetir-me en tot el que s'ha dit perquè, Trini, ho has explicat molt bé i poca cosa més podem dir.
Però, el que sí que volia dir, com han dit tots els grups, en primer lloc, que efectivament anem a recolzar, com no podia ser d'altra manera, esta proposició no de llei; a més, esta proposició no de llei que demana que es done difusió a aquesta magnífica representació cultural i que s'atorgue al Grup de Danses Alimara de la Societat Coral el Micalet, al Grup de Ball l'U i Dos, i al Grup de Ball de Torrent, el caràcter de protectors del patrimoni cultural valencià.

Destacar el caràcter satíric del Ball de Torrent, tan propi de la nostra cultura i de la nostra terra.
Es tracta d'una gran festa folklòrica reservada per a grans solemnitats i celebracions d'esdeveniments, uns espectacles de significació pantomímica, com bé s'ha dit, amb participació ciutadana, on es barrejaven diferents quadres, danses, músics i jocs teatrals.

Voldria destacar també la capacitat d'innovació que tenia el Ball de Torrent, perquè el Ball de Torrent, que evidentment no representava sols a Torrent sinó al llarg de tot el país, a cada població on anava s'adaptava a les circumstàncies concretes d'eixe poble i la sàtira és versava sobre les circumstàncies que havien esdevingut en eixos pobles.
Trini també ha dit en què consistia la trama, era la visita dels virreis a una localitat, i s'aprofitava eixa visita doncs per a fer danses, música, jocs, i, sobretot, per a burlar se d'ells, que era allò fonamental.

Joan Fuster va parlar del Ball de Torrent i va dir que era «una manera inofensiva de posar a la picota a les classes directores, de ventilar vells greuges en una carnavalada catàrtica i animadíssima».
El Ball de Torrent, a banda de tot el que ens ha deixat, ens ha deixat una frase que tots els valencians utilitzem, que és, com bé has dit, Trini, «acabar com el Ball de Torrent», que era com acabava, o com acaba eixe ball, amb discussions i bregues.

Aquesta representació, com moltes altres, es va deixar de realitzar a principis del segle XX, i ha estat possible la seua recuperació gràcies, sobretot, a la societat civil i a les organitzacions abans esmentades.
És per això que cal posar també en valor la tasca d'estes entitats i reconéixer-ho nomenant-les protectores del patrimoni cultural valencià.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

I, per últim, per un temps també de tres minuts, té la paraula el Grup Parlamentari Popular, i serà la seua portaveu, Beatriz Gascó.

Endavant, senyoria, quan vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Bueno, yo, en primer lugar, también quiero darle la bienvenida, nos hubiera gustado a todos que pudieran estar con nosotros en esta comisión los miembros de la corporación municipal y también las asociaciones que les acompañan, en concreto el Grup de Ball L'u i dos de Torrent, y también el Grup de Ball de Torrent de la Llar Antonià, pero, bueno, por razones del covid que todos conocemos es una pena que no puedan estar con nosotros.

Yo estoy convencida de que esto es un paso muy importante, felicitar a todos los torrentinos, hoy representados aquí por la diputada socialista, porque estoy convencida de que esto es un primer gran paso, con esta PNL que va a salir por unanimidad.
En esta comisión no es fácil que los temas salgan por unanimidad, perdón por la redundancia, que es muy representativo de lo importante que es que esta iniciativa se apruebe.
Pero, insisto en que hoy es un día importante pero no va a ser la única iniciativa que saquemos en esta línea.

Yo creo que es importante destacar la frase que dijo Eduardo Martínez Torner, que decía, y leo textualmente: «Nos hallamos en presencia del documento más interesante de la coreografía popular valenciana».
Estas palabras son del musicólogo, como decía, compositor y concertista español, Eduardo Martínez Torner.
Yo creo que es una forma muy importante de cómo describir el Ball de Torrent y la envergadura que tiene este documento.

Hablar de las últimas, la última porque ha abierto el Partido Socialista, es muy difícil porque se ha dicho prácticamente todo; pero, a mí me gustaría, y como historiadora, que fuéramos conscientes de la envergadura que tiene este documento porque Torrente en este sentido ha hecho historia, ha influido en muchísimas otras obras artísticas, en la zarzuela, que también se comentaba en la exposición de motivos de la PNL socialista, e incluso en obras como Gigantes y cabezudos, esta zarzuela tan importante, y yo creo que tenemos que estar muy orgullosos de lo que el patrimonio valenciano ha conseguido.
Es decir, Torrent con la música tradicional ha conseguido tener un sitio dentro del mundo académico a nivel nacional.
Yo creo que es algo de lo que tenemos que sacar pecho y estar muy orgullosos.

Torrent, como indican los cronistas, y también se ha comentado, es considerado desde el siglo XVII como centro de bailes con representaciones como la Xàquera vella, pero la estancia del virrey en la población…, a partir de ahí surgen muchísimas de las pantomimas representadas en el ball.
Y yo creo que también es importante decir que este es el momento en el que se inicia, pero, a raíz de ahí, y a raíz de todo el territorio nacional, pero Torrent es el punto de partida en el cual se inician numerosos argumentos.

El conocimiento real del ball se lo debemos al cronista de Segorbe, a don Gonzalo Valero Montero, quien en 1892 recopila todos los episodios detallándolos con minuciosidad; pero, posteriormente, otros autores, que yo creo que es importante que también los citemos, son quienes se han ocupado siempre de los estudios posteriores a Gonzalo Valero, y, entre ellos, también cabe destacar, también se han comentado: Teodoro Llorente, Aurelio Company, Francisco Almela i Vives, Vicente Vidal Corella, pero él mismo también Joan Fuster.
Yo creo que son nombres de reconocidísimo prestigio que tenemos que destacar.
Y con esto termino.

Yo creo que el reconocimiento que llevamos hoy es una deuda histórica que teníamos con Torrent y con el Ball de Torrent, una deuda histórica que también teníamos con nuestras tradiciones y con el folclore, y una pieza única de nuestro teatro local que estuvo a punto de desaparecer y que las entidades que hemos mencionado y que hoy están aquí, que ahora podremos estar con ellas, han hecho un esfuerzo magnífico, al igual que los cronistas, que les debemos agradecer porque, como también se ha comentado, estuvo a punto de desaparecer, y eso es algo que hubiera sido nefasto para la tradición y la cultura valenciana.

Muchísimas gracias.

El senyor president en funcions:

Gràcies, senyoria.

Bé, doncs, en principi, anem a passar a la votació, que seria allò oportú.

Molt bé, doncs, procedim a la votació d'aquest punt.
Vots a favor?
12.
Per unanimitat, no fa falta preguntar més.
Per tant, queda aprovada aquesta proposició no de llei.

Com hem dit, anem a fer un recés de cinc minuts per tal de rebre a la comissió que ha vingut de Torrent, i, després, continuarem amb l'acord que hem pres tots els grups parlamentaris de dur al final de la sessió de la comissió totes les votacions dels següents punts.

Gràcies.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 6 minuts)

(Es reprén la reunió a les 11 hores i 22 minuts)

Proposició no de llei sobre la catalogació de bé d'interès cultural del símbol de la creu cristiana, presentada pel Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana (RE número 32.
115, BOCV número 150)

El senyor president en funcions:

Molt bé, senyories.

Doncs anem a reprendre, després d'este recés, amb el punt tercer: la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la catalogació de bé d'interés cultural del símbol de la creu cristiana, presentada pel Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, registre d'entrada número 32.
115.

Per a la defensa d'aquesta proposició té la paraula la diputada del grup Vox Comunidad Valenciana, Míriam Turiel, per un temps màxim de sis minuts.

(Veus) Sí, després parlarem de l'esmena, disposarà també Ciudadanos de sis minuts per a presentar la seua esmena i Vox dirà si l'accepta o no.

Quan vullga.

La senyora Turiel Mollá:

Muchas gracias, presidente.

La Ley de patrimonio histórico español dice que el patrimonio histórico español es el principal testigo de la contribución histórica de los españoles a la civilización universal y de su capacidad creativa contemporánea.
La protección y enriquecimiento de los bienes que lo integran constituyen obligaciones fundamentales que vinculan a todos los poderes públicos, según el mandato que a ellos dirige el artículo 46 de la norma constitucional.

Sin duda alguna, uno de los elementos más característicos y propios de la riqueza cultural española, que forma parte de nuestra historia y tradición, son las cruces cristianas presentes en las calles, plazas, iglesias, cementerios e incluso en montañas o caminos.
Desgraciadamente, hemos sido testigos a lo largo de la historia de ataques, ofensas e injurias a las instituciones y símbolos religiosos como consecuencia de conductas antirreligiosas.
Incluso hoy en día en España hemos vuelto a ser testigos de actos atroces contra la cultura, la historia y la fe cristiana que constituyen graves atentados a la sensibilidad cultural y a la fe de nuestros vecinos.

Es incomprensible que en el siglo XXI en España, con la protección de nuestra Constitución que garantiza su artículo 16, catalogado como derecho fundamental y bajo la especial protección que esta calificación entraña, la libertad ideológica, religiosa y de culto de los individuos y comunidades, más limitación en sus manifestaciones que la necesaria para el mantenimiento del orden público protegido por la ley.

La cruz cristiana es el principal símbolo del cristianismo, creencia religiosa cuyos practicantes son un tercio de la población mundial, lo que la consagra como la religión con más número de seguidores del planeta.

Desde el punto de vista histórico, la península ibérica, como escenario geográfico previo donde actualmente se ubica lo que hoy conocemos como España, fue evangelizada en el siglo I, es decir, las vinculaciones de nuestra sociedad, cultura y tradiciones con la religión católica son previas el nacimiento de nuestra nación y perdurarán en la actualidad como manifestaciones materiales e inmateriales en todos los rincones de nuestra geografía nacional.

Con independencia de las convicciones religiosas personales actuales de los españoles, lo cierto es que la historia de España como nación está vinculada al cristianismo.
Somos el país de Europa que cuenta con más patrimonio inmaterial, con 19 denominaciones y reconocimiento a tradiciones españolas universales, y algunas de ellas, muchas de ellas, obviamente, con carácter religioso y cristiano.
Este escaparate hizo que España rozará los 84 millones de turistas en el año 2019, año previo a la covid, y la verdad es que esos turistas realizaron un gasto aproximado de 92.
278 millones de euros en nuestro país, en el conjunto de ese año, suponiendo un nuevo récord a los datos hasta ahora contabilizados.

Con todo, el turismo se ha convertido en el sector que más riqueza aporta a la economía española, con un total de 176.
000 millones de euros anuales, que representa el 14,6 % del conjunto del PIB de nuestro país, además de originar 2,8 millones de empleos.

Resulta del todo evidente que nos encontramos en un sistema aconfesional, consagrado en nuestra carta magna, que sitúa al estado en una posición de neutralidad respecto al hecho religioso, es decir, lo que supone que ninguna confesión religiosa tendrá carácter estatal, de modo que los poderes públicos no asuman ninguna confesión religiosa como propia, pero, al mismo tiempo, que el estado ve el hecho religioso positivamente, como se desarrolla en el artículo 16 de la Constitución.
Esta posición de imparcialidad respecto a las confesiones religiosas debe iluminar la actuación a cualquier administración pública, así como el respeto a los símbolos y a las manifestaciones de esta índole.

La propia Constitución exige a los poderes públicos conservar y promover la conservación y protección del patrimonio histórico, artístico y cultural de España, así como el acceso a la cultura, en sus artículos 44 y 46, sin que además en esta cuestión pueda existir discriminación entre españoles, al afectar, como hemos dicho, a un derecho fundamental.

De acuerdo con la Constitución y la Ley del patrimonio histórico español, tanto los municipios como las comunidades autónomas como el estado tienen competencias en esta materia, bien de promoción, de declaración y de protección del patrimonio histórico y cultural.

Se hace preciso, a la vista de todo lo anterior, que las administraciones públicas promuevan la realización o, en su caso, actuación de inventario de cruces existentes en las vías públicas o el resto del territorio nacional para su efectiva catalogación como bienes de interés cultural y, por ende, las correspondientes especial protección jurídica que les corresponda, a fin de evitar actos de destrucción o expolio y, asimismo, con la finalidad de garantizar su debida conservación, sin que ello afecte, en ningún caso, a la titularidad dominical o a los derechos reales adquiridos sobre ellas.

Por el contrario, el legislador parte del hecho, tantas veces confirmado por experiencia, de que, sin la colaboración de la sociedad en la conservación, restauración y rehabilitación del ingente número de bienes de patrimonio cultural, en su gran mayoría de titularidad de titularidad privada, la acción pública en esta materia está abocada al fracaso por falta de medios suficientes para afrontar una tarea de tales proporciones.
Por ello, la ley trata, en primer lugar, de fomentar el aprecio general del patrimonio cultural a través de la educación y la información, como medio más eficaz de asegurar la colaboración social en su protección y conservación y pretende también, de modo especial, promover el interés de los propietarios de los bienes en la conservación, restauración y rehabilitación de estos, a través de medidas concretas, cuya aplicación se concibe en muchos casos como un derecho del propietario legalmente exigible, establecido como contraprestación a las inevitables limitaciones dominicales que la ley impone.

A este mismo propósito responde el principio general establecido en el artículo 9, que obliga a la administración a favorecer la incorporación de los bienes de patrimonio cultural a usos adecuados a su naturaleza.
Si ambos objetivos se logran contando, además, con la acción de los poderes públicos en sus tres aspectos, en sus (inintel·ligible) … de conservación del propio patrimonio, vigilancia y fomento, el cumplimiento de los fines de la ley estará en gran parte asegurado.

Por ello, pedimos que, en colaboración con los obispados existentes, se realice o, en su caso, se actualice el inventario de cruces existentes en las vías públicas o el resto de dominio público y territorio de la Comunidad Valenciana.
Dicho inventario se remitirá a la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, con el objetivo de que proceda a su catalogación como bienes de interés cultural y, por ende, otorgue a estas cruces la especial protección jurídica que les corresponda, sin que ello afecte ni puede afectar a la titularidad del derecho de propiedad o derechos reales sobre ellas.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A aquesta iniciativa s'ha presentat una esmena, per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, l'escrit registre d'entrada número 57.
513, que defensarà la il·lustre diputada Patricia García, per un temps màxim de sis minuts…, si soc capaç de posar-ho.

Endavant.
Quan vullga, senyoria.

La senyora García Guasp:

Gràcies, president.

En primer lugar, la cruz es el principal símbolo del cristianismo, como creencia religiosa, y está ligada también a la historia de España, por un lado como creencias y, por otro lado, como límites a algunos territorios.

En concreto, su proposición no de ley insta al Consell a realizar un inventario de las cruces existentes en las vías públicas o en lugares de dominio público de la Comunidad Valenciana para que sean catalogadas como bien de interés cultural.
Esta catalogación dotaría a las cruces de una especial protección jurídica que, en ningún caso, afectaría a la titularidad del derecho de propiedad o derechos reales sobre las mismas, según indica usted y Vox.

Coincidimos con ustedes en la necesidad de que a cualquier elemento que forme parte del patrimonio cultural de nuestra comunidad se le dé la consideración y la protección necesaria.
Creemos que es muy interesante la actualización del inventario de cruces existentes en las vías públicas y en el resto de dominio público de nuestro territorio, como medida para ubicar, controlar y proteger de manera especial estas cruces, ya que los orígenes de algunas de ellas nos remontan incluso a la alta edad media.

De igual manera, consideramos que es importante que las cruces que se consideren de valor cultural, histórico o tradicional sean conservadas y rehabilitadas para que puedan mantenerse en las mejores condiciones con el paso del tiempo.

Tampoco entendemos ni estamos de acuerdo con ningún ataque o desprecio a cada ciudadano español o por cualquier razón contemplada en nuestra Constitución y, por lo tanto, tampoco por causas religiosas.
El año pasado los periódicos se hacían eco de la siguiente noticia: «La cruz de los Llanitos de la localidad andaluza de Aguilar de la Frontera, provincia de Córdoba, derribada por orden del ayuntamiento y, según indicaba el diario ABC, el símbolo cristiano terminó en la escombrera de la cercana localidad de Motril, justo después de ser retirada».
Señorías, esperamos y creemos que esto no va a suceder en la Comunidad Valenciana y lucharemos para que así sea, de la mano de la ley.

Por otro lado, ustedes se amparan en la Ley del patrimonio histórico español, que establece que forman parte del patrimonio cultural las muestras culturales de la aportación de nuestra patria a la civilización universal, y en la Constitución española, que exige a los poderes públicos conservar y promover la protección del patrimonio histórico, artístico y cultural de España.
Totalmente de acuerdo con ustedes en atender estas dos leyes, pero también hay otras dos leyes aprobadas y que, les gusten más o menos, son de obligatorio cumplimiento.

Por ello, desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos hemos registrado una enmienda de sustitución que añade un aspecto que consideramos esencial en este punto 1 que nos presentan: «Las Cortes instan al Consell a que, en colaboración con los obispados existentes o arzobispados, se realice o, en su caso, se actualice el inventario de cruces existentes en las vías públicas o el resto del dominio público del territorio de la Comunidad Valenciana, garantizando, a su vez, el cumplimiento de la ley de memoria histórica de 2007, de 26 de diciembre, así como la Ley, de 2017, de 10 de noviembre, de la Generalitat, de memoria democrática y para la convivencia de la Comunidad Valenciana.
Dicho inventario se remitirá a la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, con el objetivo de que proceda a su catalogación como bienes de interés cultural y, por ende, otorgue a estas cruces la especial protección jurídica que les corresponda, sin que ello afecte a la titularidad del derecho de propiedad o derechos reales sobre ellas».

Esperemos que ustedes acepten nuestra enmienda para poder llevar a cabo su proposición de la manera más razonable posible y con el mayor consenso posible y así proteger todos los símbolos, religiosos o no, de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias, señoría.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Doncs, és el moment que el grup proponent, Vox Comunidad Valenciana, decidisca si accepta o no accepta l'esmena.
I té tres minuts, per tal de fer-ho o de comunicar-ho a la resta de la comissió.

Endavant.
Quan vullga, senyoria.

La senyor Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Bueno, la verdad es que no vamos a aceptar, desde Vox, la enmienda que ustedes nos proponen, porque la Ley 52/2017 establece, en el artículo 17, que el gobierno, en colaboración con las demás administraciones públicas, confeccionará un censo de edificaciones y obras realizadas por miembros de los batallones disciplinarios de soldados trabajadores, así como por prisioneros en campos de concentración, batallones de trabajadores y prisioneros en colonias pertenecientes y militarizadas.
Esta ley está en vigor desde el año 2007 y entendemos que ya se han realizado las gestiones oportunas y, además, no resulta necesario incluirlo en la propuesta de resolución, ya se encargará la conselleria.
Creemos que deben ser ellos quienes se encarguen de…, o sea, la conselleria competente en cumplir con las disposiciones legales oportunas, tanto estatales como autonómicas.

La enmienda creemos que no aporta nada en ese sentido a nuestra propuesta de resolución y, además, no entendemos el objetivo que tiene Ciudadanos con la presentación de esta enmienda y estaremos atentos a lo que ustedes dicen.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

I açò, com molt diligentment m'ha explicat el lletrat, obri un nou debat i té la rèplica la representant del Grup Parlamentari Ciudadanos, davant del rebuig de l'esmena.
Una rèplica per tres minuts.

Així és que, quan vullga, senyoria.

La senyora García Guasp:

Señorías, por un lado, destacar que vemos interesante la actualización del inventario de cruces, como he dicho antes, existentes en las vías públicas y en el resto del dominio público de nuestro territorio, como medida para ubicar, controlar y proteger de manera especial estas cruces.

Ha habido épocas en nuestra historia en que las cruces, además de un sentido religioso, establecían límites en nuestros pueblos y ciudades, en lugares fronterizos, como hemos dicho antes, una antigua costumbre de la Corona de Aragón que a las de Valencia las llamaba peiró.
De, pero de ahí la famosa frase «de creus cap a dins de València».

Lucharemos, desde la ley, para apoyar todos los símbolos religiosos, especialmente de la mano de sus mayores representantes, que son los obispos o arzobispos, como nombran ustedes en su PNL y nosotros en la enmienda, y, entre todos, encontrar un tratamiento y un lugar adecuado para dichos símbolos.
Pero no podemos ir en contra u obviar algunas leyes que también tendrían que formar parte de esta PNL.

Por eso les vuelvo a decir que, si quieren, apoyen nuestra proposición y llevaríamos a cabo su iniciativa con mayor consenso.

Muchas gracias, señoría.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Doncs, per a tancar aquest debat, la diputada Miriam Turiel té tres minuts més de rèplica.
Són indicacions del senyor lletrat, eh?
, no m'estic inventant res.

Així és que endavant.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Bueno, efectivamente, es que tampoco hay mucho más que añadir.
Ya lo hemos dicho.
Creemos que tiene que ser la conselleria competente quien decida y quien ponga en marcha esto.

Hemos hecho esta propuesta con la norma constitucional, que está por encima de cualquier otra ley.
Y la verdad es que no vemos ninguna razón para añadir eso, cuando ya está en marcha esa ley y está funcionando.

Gracias.

El senyor president en funcions:

Molt bé.

Doncs, tancat aquest debat, continuem amb la intervenció de la resta de grups parlamentaris.

A continuació, la diputada no adscrita, Sunsi Sanchis, per un temps màxim de tres minuts, al voltant d'aquesta proposició no de llei.

Endavant.
Quan vullga.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Es cierto, como dice la iniciativa de Vox, que las vinculaciones de nuestra sociedad, cultura y tradiciones con la religión católica son previas al nacimiento de nuestra nación y perduran en la actualidad, con manifestaciones materiales e inmateriales en todos los rincones de nuestra geografía nacional.
Pero igual de cierto son nuestras vinculaciones con otras religiones.
Y un país con tanta historia es fruto de la multiculturalidad del paso de generaciones.

Fruto de esta multiculturalidad, tenemos bienes y sitios reconocidos como patrimonio mundial por parte de la UNESCO que hay que reconocer, poner en valor y proteger como patrimonio histórico y cultural.
En la mayoría de los casos estas manifestaciones arquitectónicas son consecuencia de expresiones de las distintas religiones que han pasado por nuestra geografía.

Hay que respetar todos los símbolos y todo el patrimonio, no solo una parte.
Aunque me parezca bien que se realice o se actualice el inventario de las cruces existentes en la vía pública, tampoco debemos olvidar que, por mucha vinculación con la religión católica, no debemos priorizar unos símbolos sobre otros.

Es por ello que votaré abstención.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies.

Per tres minuts, té la rèplica la il·lustre diputada Miriam Turiel, si vol replicar a la negativa de la diputada no adscrita.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Bueno, realmente no le estamos dando preferencia nosotros, pero se la da la historia.
Es decir, históricamente, la civilización occidental se basa en el derecho romano, la filosofía griega y el cristianismo.
Entonces, no lo hemos inventado nosotros, le damos la preferencia que merece en función de su puesto que ocupa en la historia.
Entonces, no es un capricho arbitrario que estemos diciendo nosotros ahora, sino es que, efectivamente, tiene más importancia y, como tal, se debe preservar.
Es más, está sufriendo ataques que otras religiones o…, por supuesto, nadie tiene que ser jamás atacado, pero tenemos que preservar símbolos que están siendo especialmente atacados y más cuando son símbolos de tal importancia.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

La diputada Sunsi Sanchis, si vol exercir el torn… No?

Doncs, passem al següent grup parlamentari.
Per part del Grup Parlamentari Compromís, la diputada Nathalie Torres té tres minuts per a exposar la posició del seu grup parlamentari.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Bé, senyora Turiel, coneixem esta proposta abans que la registraren vostés en esta cambra perquè la premsa es va fer ressò d'una moció, presentada als ajuntaments i parlaments autonòmics on tenen representació, per a la protecció i catalogació de les creus que hi ha en moltes vies públiques.
És a dir, que han presentat a les Corts una iniciativa sense el detall d'aterrar-la a la nostra realitat, substituint, per exemple, els casos que citen, que res tenen a veure amb el patrimoni cultural valencià, per exemple, els nostres…, per cert, ja catalogats.

Sobre el fons de l'assumpte, que pretenen que siga un interés pel patrimoni cultural que es rebel·la més aviat inconsistent a mesura que s'avança en la lectura de l'exposició de motius, voldria fer-li dos observacions.
La primera és que fan una barreja indiscriminada de monuments que sí que estan considerats com a tals i, per tant, catalogats com pertoca i construccions que no mereixen eixa consideració, d'acord amb criteris artístics i tècnics.
La segona observació és que, llegint l'exposició de motius no solament extensa, sinó també densa, per la pretesa lliçó d'història que han volgut donar, una arriba a la conclusió que o bé tenen un profund desconeixement de la Llei del patrimoni cultural valencià o bé l'obvien expressament, perquè saben que esta proposta no té encaix en eixa norma, molt explícita sobre els béns d'interés cultural.
I jo m'incline per la segona opció; coneixen la llei, però obvien la llei, com fan amb tantes altres normes que no els fan el pes.

Per tant, no li diré allò de: si haguera llegit vosté la llei, perquè estic segura que ho ha fet i que l'ha ignorada a posta, sobretot la part de l'articulat que li hauria servit com a referència a l'hora de redactar esta proposició.
Però, com resulta que no l'han redactada ací, per a dissimular i cobrir l'expedient han fet referència a l'Estatut d'autonomia i el preàmbul de la llei, però no han citat ni l'article 6, que és el que determine en quins termes s'establix la relació entre l'Església catòlica i la Generalitat per a la conservació patrimonial, i els articles continguts en el títol II, capítol III, sobre béns d'interés cultural valencià per a la preservació i manteniment d'un patrimoni que no sempre coincidix amb el que vostés venen a reclamar ací i que els seus correligionaris s'han avançat a demanar en altres llocs d'Espanya.

I, bé, en esta primera intervenció no entraré en més disquisicions.
Vostés ja saben que no comptaran amb el nostre vot perquè saben que esta proposta ratlla, per dir-ho d'una manera suau, la frivolitat, ja que estic segura que també coneixen i han visitat vostés el web de la conselleria i són sabedors dels criteris per a declarar un monument com a bé d'interés cultural, a més de veure el catàleg patrimonial on hi ha les creus que mereixen eixe reconeixement, un catàleg on, d'acord amb criteris estrictament artístics i tècnics, moltes de les creus que vostés voldrien fer passar per monuments no passarien eixe llindar.

Gràcies, president.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Si vol exercir el dret a rèplica, la senyora Turiel comptarà també amb tres minuts.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Muchas gracias, presidente.

Bueno, efectivamente, es una propuesta que hemos presentado en diferentes ayuntamientos y lugares de España y no vemos ningún problema en eso.
Es decir, creemos que la protección que merece la cruz es tan importante que la hemos decidido presentar en diferentes lugares y no encuentro qué problema le puede ver usted a eso.

No se ha pretendido aquí hacer ninguna adaptación extraña, porque lo que hemos hecho, al final, es adaptar eso a una realidad, que es la valenciana.
Y creemos que tiene cabida, que tiene cabida la protección de la cruz como un símbolo más que se tiene que proteger, como tantos otros que existen.
Y creemos que por su importancia, como hemos dicho anteriormente, por su importancia debe ser protegida y también catalogada y también, pues, recibir las subvenciones, sin que la titularidad sea afectada.

Gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

I per a contestar a la rèplica té, per tres minuts, la diputada Nathalie Torres.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Crec que esta vegada he sigut molt generosa, perquè igual he fet suposicions que no són tals.

Està clar que vosté no ha visitat el web de la conselleria, senyora Turiel, perquè, si vosté haguera visitat el web de la conselleria, haguera pogut comprovar que en el catàleg ja hi ha creus que tenen la consideració de monument historicoartístic i podria haver vist que està catalogada la creu de les Eres, a Vilafranca, o la creu del Llosar, a Vilafranca, o la creu del terme d'Orxeta o la creu de la Llonga, a Sueca, o…, o…, o… Però, com vosté no ha visitat eixe web, doncs, per això ha presentat esta proposició no de llei.
Per això estic dient-li que he sigut molt generosa pensant o pressuposant que vosté havia fet els seus deures al portar eixa proposició que no naix del seu grup en estes Corts -no sé on naix ni m'interessa tampoc-, però, si de veritat vosté l'haguera volguda portar ací, l'haguera volguda aterrar a la realitat dels béns culturals valencians, haguera fet el treball que jo estic dient-li.
Però vosté eixe treball no l'ha fet i per això li dic que he sigut excessivament generosa.

I poc més puc afegir-li, senyora Turiel.
És que, abans de fer les coses, s'han de mirar bé els contextos i vostés el context l'han obviat per complet.

Gràcies, president.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, per tres minuts, en nom del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Luis Martínez.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Martínez Fuentes:

Gràcies, president.

Bon dia.

Bueno, para poder debatir esta PNL de Vox, yo creo que es necesario exponer un par de cuestiones previas.
Por un lado, es innegable que la cultura de España está marcada por la tradición cristiana en nuestro país, eso es algo innegable; y también es innegable que, durante la época franquista, la religión cristiana y sus símbolos estuvieron ligados al poder político en su momento.
Son dos cuestiones previas para analizarla por completo.

Es cierto que esta última cuestión, afortunadamente, en la época de la transición, se superó y ejemplos hay.
Cercanos a mi casa, en la Vall de Uixó, por ejemplo, un alcalde del Partido Comunista, en la Vall de Uixó, respetó la cruz de los caídos, le cambió el nombre, le quitó…, eliminó los símbolos franquistas y rememoró, en vez de plazas de los Caídos, a plaza de la Paz.
O en Almassora, en mi pueblo, una cruz con símbolos franquistas se desmontó y se trasladó a una zona, que era el cementerio, eliminando también, pues, esos símbolos franquistas.
Es decir, esa cuestión se superó.

Pero, bien, también es cierto que actualmente ese espíritu que había en la transición ha desaparecido y muchas veces parece que se trata de reinventar la historia y de reescribirla, como es la última ley, la vergonzosa última ley de memoria democrática que, dentro de pocos días, se aprobará y que ya estamos siendo conocedores.
O reescribir la historia, que yo hablaba de la Vall de Uixó, con la actual alcaldesa socialista, que ha derribado esa cruz que un alcalde comunista respetó en el año 1979.
Todo ello dentro de un contexto en el que el ataque a los símbolos de la religión cristiana está a la orden del día.

Estamos viviéndolos también -y hablo de lo que tengo próximo- en Castellón, con un equipo de gobierno con la misma composición que el Botànic y que tienen como objetivo el derribo de la cruz del paseo Ribalta.
Mientras tanto, de forma impune, otros atentan con pintadas, tanto a esta cruz como a la concatedral de Santa María.
Y es que en la izquierda es una constante la persecución a los símbolos de la religión cristiana.
Pero, por otra parte, cuando hablamos de otras religiones, también se muestran respetuosos, como hemos visto aquí en las Cortes, felicitando hasta el Ramadán.

Pero, bien, una vez analizada digamos esta situación, que es la que nos rodea, respecto a esta PNL, debemos hablar y aterrizar lo que se pide en esta moción.
Una vez analizada, como decía, no nos parece mal que se pueda este inventario de las cruces, creemos que no hay ningún problema de ese inventario.
Ahora bien, también es cierto que, una vez realizado ese inventario, elevar todas las cruces a la categoría de BIC es una cosa mucho más complicada.
Una cuestión es el valor simbólico de la cruz, por supuesto, no lo niega nadie, pero otra cuestión es el valor como BIC.
Hay que valorar el valor artístico, el valor patrimonial, etcétera.
Y, por la misma razón, no todas las iglesias se pueden declarar también como BIC, es una cuestión aparte.

En definitiva, nuestro grupo parlamentario está a favor de lo que dicta el artículo 16 de la Constitución, que establece la libertad religiosa y de culto de los individuos.
Y estamos radicalmente en contra de todos los ataques que se están produciendo contra los símbolos cristianos, especialmente contra las cruces cristianas.

Por todo ello, nuestra postura va a ser la de abstención, porque lo que ustedes piden es que se declaren todas las cruces BIC, algo que, desde el punto de vista formal, no es viable y eso es lo que ustedes están pidiendo en esta PNL.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

No sé si vol exercir el torn de rèplica… No?

Doncs, aleshores, passaríem a la posició del Grup Parlamentari Socialista i té la paraula, per tres minuts, la diputada Trini Castelló.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Castelló Cervera:

Moltes gràcies, president.

Jo crec que tots estem d'acord que la tradició cristiana, d'orígens cristians, del nostre país és una cosa que és evident i que l'Església catòlica és titular d'una part molt important de tots els béns que integren el patrimoni cultural valencià.
Però és que, segons la llei de patrimoni, és tant a l'Església catòlica, a l'administració, però als titulars de tots eixos béns als quals els correspon vetlar per la protecció, la conservació i la divulgació de tots estos béns i, a més, han de prestar a les administracions públiques la col·laboració adequada per al compliment d'esta llei.
Jo crec que no se pot plantejar…, no sé si estan plantejant posar a tot el personal de la conselleria, enviar-lo al carrer perquè vaja buscant quantes creus hi ha en tot el territori valencià, que n'hi ha moltíssimes, senyora Turiel.

Perquè, com li deia abans la senyora Torres, la Llei del patrimoni cultural valencià, que la integren tots els béns, mobles o immobles, que tinguen un valor històric, artístic, arquitectònic, arqueològic, etnològic o de qualsevol altra naturalesa cultural i ja hi ha moltes creus, crec que totes les que complixen estos requisits estan catalogades i això és qüestió de pegar-se una miradeta.
En el meu poble, per exemple, la creu del terme Pere Mora, a Torrent, doncs, també està.
Vull dir, no hi ha ninguna limitació perquè aquelles creus que complisquen el requisit de tindre un valor arquitectònic i històric estiguen catalogades i, de fet, ho estan.
L'única limitació és tindre la voluntat de fer-ho, de fer la proposta, que ho pot fer la mateixa administració, ho poden fer els ajuntaments, ho pot fer l'arquebisbat i ho pot fer una persona, física o jurídica, iniciar esta sol·licitud; vosté mateix, el seu grup, si volem fer-ho, doncs, ho fan i, sempre que complisquen els requisits, no hi ha cap problema.

I l'altra limitació que tenim és la llei de memòria històrica, que encara que vostés, si governaren, probablement la derogarien, però hi ha una part d'eixa llei en la qual diu que quan eixos símbols signifiquen un enaltiment del franquisme i del que va suposar el patiment de milers i milers i milers de persones, doncs, estes creus deuen llevar-se de la via pública.
Algunes d'elles, com diu el senyor Lluís Martínez, s'han traslladat a un altre lloc o s'han posat dins d'una església i no hi ha cap problema, simplement la voluntat de fer-ho.

Ara plantejar que totes les creus que hi ha al territori valencià, tinguen o no tinguen una qualitat artística… Mire, senyoria, vas per la muntanya o hi ha qualsevol accident i te trobes una creu de ferro ahí col·locada i vostés estan plantejant catalogar-les totes.
És que no té ningun sentit açò.
Una miradeta al web de la conselleria crec que fa falta i voran com no hi ha cap problema d'allò que té un valor que estiga catalogat, com ja està, de fet.

Res més, de moment.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Si vol exercir el torn de rèplica, la senyora Turiel.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Bueno, la verdad es que nosotros lo que pretendemos es que la cruz, como concepto, sea declarada bien de interés cultural y eso es como si decimos que hay un baile regional o algo…, si decimos que hay algo que está declarado bien de interés cultural, pero, luego, de repente, pues, no sé, un baile y está mal ejecutado.
Pues, bueno, lo que, al final, cuando algo se declara bien de interés cultural, también se puede hacer algo genérico y creemos que la cruz, por su valor, puede tener esa catalogación.

Está claro y entendemos lo que quiere decir la señora Castelló, que es que, evidentemente, hay cruces que tendrán además esa catalogación por sus características especiales y porque cumplan con los requisitos de belleza, pero es innegable, y todos estaremos de acuerdo, que la cruz en sí tiene un valor y, como tal, se debe proteger, más allá de las creencias que pueda tener cada uno.
Es decir, la cruz ha trascendido el sentido cristiano y ya es un elemento casi arquitectónico más y es algo que, por encima de las creencias que pueda tener cada uno, creo que se debe de preservar.

Gracias.

El senyor president en funcions:

Gràcies, senyoria.

La senyora Castelló conclourà el debat, amb tres minuts.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Castelló Cervera:

Mire, senyora Turiel, vostés, allò que vullguen fer, ho fiquen en una PNL, però el que vosté està diguent no és el que ha portat ací.

Però és que, en el cas que fora la segona intervenció seua el que volguera proposar, crec que estaríem menys d'acord encara.
Perquè vostés diuen: «Hemos sido testigos, desgraciadamente, a lo largo de la historia, de ataques, ofensas, injurias a instituciones y a símbolos religiosos».
I ara jo li dic: senyoria, i quantes vides s'han segat, al llarg de la història, en nom de la creu?
Quanta violència ha beneït la creu cristiana?
¿Vol que li recorde las cruzadas, el Ku Klux Klan, les persones que varen ser cremades en fogueres beneïdes en la creu, les tortures, els crims franquistes, el robatori de bebés, tot allò beneït per la creu cristiana.
És a dir, una cosa és la fe, que no li la discutisc a ningú, cada u que tinga la que tinga, i altra cosa és voler que un símbol que té moltes coses positives, que jo no li les lleve, però que en té molta sang a l'esquena també en nom d'eixa creu, i molt de sofriment, haja de ser un signe a protegir com una cosa molt positiva de la història de la humanitat.
Doncs, mire, hi ha de tot, vosté plantege-ho en una pròxima PNL i ja ho discutirem; de moment, el que vosté ha plantejat no és el que estem discutint ara.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Bé, tal com hem acordat, passarà la votació al final de la comissió.

Proposició no de llei sobre la dansa tradicional valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 43.
550, BOCV número 214)

El senyor president en funcions:

Passem al següent punt de l'ordre del dia, el número 4, la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la dansa tradicional valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb registre d'entrada número 43.
550, per a la defensa de la qual l'il·lustre diputat Jesús Pla tindrà sis minuts, que poden començar quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Pla Herrero:

Moltes gràcies, president.

No sé si va a donar-me temps en sis minuts, vaig a intentar ser el més sintètic possible.

Anem a vore, la dansa tradicional valenciana recull un bon grapat de tradicions dansístiques heterogènies que es diversifiquen en quatre grans grups: les danses o balls de plaça o carrer, els balls o danses rituals processonals, els balls solts o de gaudi i la dansa escolaritzada o representativa.
Aquest conglomerat de danses, tradicions i rituals té un lloc d'honor en el sentit del poble valencià i en la tasca de conformació de la nostra identitat col·lectiva.

Per ball tradicional valencià volem referir-nos al conjunt de danses i balls que el nostre poble reconeix com a seus i que s'han transmés de generació en generació, la major part d'ells solien interpretar-se en qualsevol ocasió festiva, reunions familiars, d'amics, celebracions, onomàstiques, matances, collites, etcètera.
A més, es podien celebrar dins de les cases, als carrers, a les portes, a les eres de batre.

La nostra tradició de balls és molt rica i ampla i l'hem d'emmarcar en el nostre entorn més proper, en la cultura mediterrània.

Anem a destacar, sense ànim de ser absolutament exhaustius, alguns dels balls de la nostra tradició dansística.

En primer lloc, el ball propi tradicional del País Valencià és la dansà.
La dansà es balla al carrer i participa tot aquell que vol, tinga molt o poc coneixement de ball, i la dansà s'adequa al nivell de cada ballador i cada balladora.

Les danses, que és la manera en què es coneix el ball de carrer, fonamentalment a les comarques centrals i al sud del nostre país, és un ball públic que, com he dit, se celebra a les places i als carrers amb motiu de les festes majors i també de les festes de barri, o de qualsevol altra festivitat; es ballen al so de la dolçaina, o la xirimita, segons la comarca, i el tabal, i més modernament, a molts pobles també, amb la banda de música.

La jota, o cota, que és també un ball molt estés a tota la península ibèrica i que s'utilitzava, en principi, per a rondar a les fadrines, també per als acomiadaments de quintos o per a acompanyar les faenes del camp.
Aquest ball té un compàs ternari, per als que tinguen coneixements musicals, i presenta una estructura harmònica basada en l'alternança de quatre compassos de tònica i quatre de dominant.

Les seguidilles, que són també un ball molt antic, estés a partir del segle XVI, a tota la península, i que al País Valencià existixen dos estils diferenciats, segons el seu ritme: més antigues o clàssiques, anomenades «torrades» en algunes comarques, i ràpides o manxegues, també anomenades «corrilles» o «corridas», segons la comarca.
Les primeres són més freqüents a les comarques del nord i es ballen en rogle, encara que també apareixen a la Marina i a l'Alcoià, on es ballen en quadre i fent cadenes o encreuaments, i les segones són més freqüents a les comarques centrals interiors i solen ballar-se en parella.

També tenim fandangos, que en tenim dos: el primer el del nord, abundant, com no, a les comarques de Castelló, encara que també a les comarques de les Terres de l'Ebre, de Tarragona, i algunes pròximes d'Aragó al territori valencià.
Tenen un ritme molt ràpid i s'usen passades molt lluïdores.
En ocasions van lligades a la jota, de manera que es passa de la jota al fandango sense parar la música de ball.

I tenim el fandango de cobla partida, que és un gènere exclusivament valencià a les comarques centrals i al sud del país.

El bolero, que és un ball també molt lluït, que està creat pels mestres de ball, per a les classes, en principi, benestants, i, després, popularitzat entre les classes populars, valga la redundància.
El seu origen és la seguidilla, encara que també es barreja amb els fandangos i l'U.
I fonamentalment els boleros es ballaven -i es ballen- a la Costera, a la Ribera Alta, a la Ribera Baixa i a la Valldigna.

Per tindre balls, els valencians li ballem, fins i tot, a la mort.
No sé si coneixen vostés la tradició del ball del vetlatori, el ball del vetlatori és un ball que es va ballar al País Valencià fins a principi del segle XIX i ve la tradició grega clàssica, i es ballava quan es moria un albaet, un albaet era un xiquet que encara no s'havia batejat, i com que el xiquet que no s'havia batejat anava directe al cel, se li ballava.
A la Costera, sobretot, hi ha testimonis del ball de l'albaet a principi del segle XX, quan ja, en fi, ja no estava ben vist això però existia eixa tradició i s'ha conservat el ball del vetlatori.

Bé, com podem observar, les nostres terres són molt riques en tradició dansística, tradició que ha anat reviscolant les darreres dècades gràcies, sobretot, com hem pogut vore també en el Ball de Torrent, al gran treball dels nombrosos grups de dansa i cultura popular que omplin les comarques del nostre país.

Així, entenem que per tal de consolidar aquest reviscolament del ball tradicional valencià, es fa necessari l'impuls per part de les nostres institucions, un impuls que afavorisca el seu reconeixement i la seua revalorització.

Per què el dia 2 d'agost com a dia de la dansa tradicional valenciana?
Si han vist en la proposició no de llei, aquest és el dia que es proposa per la Federació de Folklore de la Comunitat Valenciana, la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana, l'Acadèmia de la Música Valenciana, la Coordinadora de Muixerangues, del Conservatori Superior de Música, folkloristes, estudiosos, i per desenes i desenes de grups de danses que signen eixe manifest.

El dia 2 d'agost va nàixer a València, al carrer Sagunt, Francisco Miralles Arnau, que va ser un ballarí que, partint de la tradició del ball tradicional valencià, va ballar per tot Europa i per tot el món.
Paco el Valencià, com se'l coneixia, va ser anomenat el Ballarí dels Zars, va ser mestre de nombroses ballarines internacionals, com per exemple Mariemma, o la mateixa Anaïs Nin, i va ensenyar a tots els seus alumnes el ball tradicional valencià, és a dir, un podia vore el ball de la Xàquera vella a Rússia.
I per ser la data del naixement de Francisco Miralles, repetisc, de Paco, el Valencià, totes estes entitats, des de la federació de folklore a desenes i desenes de grups de danses i d'estudiosos de la dansa, han volgut que siga este dia el dia del nostre ball tradicional.

Crec que tenim una bona oportunitat per a impulsar de manera decidida la dansa tradicional valenciana, i per això els demane que donen suport a aquesta iniciativa que naix des de la societat civil valenciana, de totes aquelles institucions i persones que s'ocupen i preocupen del nostre patrimoni cultural, i que hem volgut dur a estes Corts per a donar-li el reconeixement que es mereix el nostre ball tradicional.

Moltes gràcies i gràcies, president.

El senyor president en funcions:

Gràcies a vosté, per la seua explicació.

Com que no hi ha esmenes, passem a continuació… Sí?
(Veus)

Qui ha presentat esmena?
(Pausa)

Bé, doncs, continuem amb la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista, i tindrà sis minuts la il·lustre diputada, Trini Castelló.

Quan vullga.

La senyora Castelló Cervera:

Moltes gràcies, president.

Senyor Pla, ara em toca a mi donar-li les gràcies per portar hui esta iniciativa a la comissió.

La veritat és que estar en la comissió de cultura és un luxe perquè aprenem moltíssim, eh?
Jo, almenys, no tenia ni idea de qui era el senyor Francisco Miralles, ho reconec.
I quantes persones també importants i il·lustres segurament fan coses -i han fet- per la nostra terra, per donar-li prestigi, i que són molt desconegudes per a la gran majoria de valencians i valencianes.

Respecte del ballarí este, Francisco Miralles, ja diuen que als setze anys ja dirigia els balls populars valencians, oferits a la reina Maria Cristina durant la seua visita a València, per a contribuir que s'instituïren en la Fira de Juliol en 1891.

Com ha dit el senyor Pla, l'any passat, el 2 d'agost, es va signar un manifest per més de cent entitats i persones relacionades amb el folklore de les danses tradicionals valencianes, i deien en el seu manifest: «Esperem tindre un recolzament institucional».
Doncs, bé, nosaltres, el grup Socialista, naturalment que van a tindre el recolzament perquè el folklore, al final, dona sentit als nostres pobles i tenim l'obligació de protegir estes tradicions, de donar difusió i llegar-les a futures generacions.

Com ell ha explicat també molt bé, la nostra terra és molt rica en música, en indumentària, en balls, grups de tabal i dolçaina, cors, cant d'estil, dansa, pols i pua, i rondalles, a tot arreu, dins de la federació de folklore, jotes, uns, l'U i Dos, malaguenyes, seguidilles, fandangos del nord, ball de bastonet, boleros, copeos, valencianes, jota de quatre, una diversitat, senyories, envejable per a la nostra terra que hem d'impulsar el seu coneixement, poble a poblem i comarca a comarca, perquè, com en altres coses, la diversitat és una riquesa també que ens enfortix.

I respecte de l'esmena que hem presentat, molt breument, també, parlava el punt c) d'homenatjar la figura de Francisco Miralles, que, segurament, com ha explicat el senyor Pla, té tots els arguments a favor perquè el Conservatori Superior de Dansa poguera dur este nom, però està per publicar-se, en una setmana o deu dies, el ROF de l'Institut Superior d' Ensenyaments Artístics de la Comunitat Valenciana, que ja té una proposta feta pel claustre del mateix institut i que ha aprovat el consell de direcció de fer una proposta de nou per al Conservatori Superior de Dansa, que no és el de Francisco Miralles, és una altra persona.
Per tant, no tindria sentit que aprovàrem donar-li un nom a un conservatori, quan el mateix conservatori, el seu claustre, ja té una proposta i una aprovació del Consell en un altre nom.

I pel demés, moltes gràcies per esta iniciativa, crec que hui esta comissió és molt folklòrica i molt de recolzar la nostra cultura, i això està molt bé.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Doncs per a comunicar si accepta o rebutja l'esmena, el senyor Pla té tres minuts.
Endavant.

El senyor Pla Herrero:

Gràcies, president.

I gràcies, senyora Castelló.

És el que té presentar les PNL, passa un temps fins que es debaten i entremig la gent pren les seues decisions.
Per suposat que anem a acceptar la seua esmena de supressió.
No volem, evidentment, immiscir-nos en la decisió presa ja pel conservatori, i segur que la conselleria troba, a banda de la declaració del dia 2 com a Dia de la Dansa Tradicional Valenciana, troba altres mecanismes per a posar en valor la figura de Francisco Miralles.

Si tenen curiositat o tenen interés per aprofundir en la figura d'este ballarí valencià, la catedràtica de dansa, Rosario Rodríguez Llorens, que estarà seguint la comissió, va publicar este llibre, que és Francisco Miralles, pasos de baile para una leyenda, i que vaig parlar amb ella i que me'l va regalar, i és molt interessant, sobretot és molt interessant vore quina és la transcendència que este senyor va tindre en la dansa, no sols valenciana, sinó europea i mundial de la seua època.
I és un llibre, la veritat és que pagava molt la pena vore-ho i, sobretot, vore com moltes vegades figures nostres jo crec que no els donem la rellevància que tenen, i ja els dic este senyor va ser professor de Mariemma o d'Anaïs Nin, vull dir que són figures mundialment reconegudes i el seu professor era del carrer Sagunt, de València.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyor Pla.

Havent-se acceptat, per tant, estaríem davant del text, l'esmena, que no sé si tenim el registre d'entrada, el número.
Encara no.
(El lletrat de la comissió diu: efectivament, hi ha una presentada el dia 5, que ara faran la fotocopia.
Jo demane excuses a la comissió perquè no teníem coneixement de la documentació, la mesa de la comissió, de l'existència d'eixa esmena, ara faran còpia i la repartiran a tots vostés.
)

Gràcies lletrat.
En qualsevol cas, com que ha quedat explicat, crec que estem en disposició de continuar en el debat.
I, per tant, passaríem a la intervenció dels grups parlamentaris perquè fixaren posició al voltant d'aquest nou text amb l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
I començaria la diputada no adscrita, Sunsi Sanchis, que tindria un temps màxim de tres minuts.

Quan vullga senyoria.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Declarar el dia 2 d'agost com Dia de la dansa tradicional valenciana li donarà visibilitat i ajudarà a la seua difusió, amb totes les seues variats, per tot el territori valencià, donant a conéixer la indumentària, la música, el tabal i dolçaina en rondalla o en vent metall, les coreografies, etcètera.
Per això, votàrem a favor.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Estem ja en disposició de dir que el registre d'entrada de l'esmena és el 57.
246, en el qual, l'esmena de supressió que diu suprimir el punt 7 de la proposta, ho dic perquè ja ens ha aplegat ací.
I, per tant, continuaríem amb la intervenció del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, a través de la seua portaveu, Míriam Turiel.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

El bailarín nacido en Valencia de reconocido prestigio es una figura destacable y, sin embargo, desconocida para el gran público.
Por eso consideramos importante y veíamos bien esa propuesta que ustedes hacían, que ahora se ha modificado con la enmienda.
En cualquier caso, también estamos de acuerdo en que pueda ser el conservatorio quien decida el nombre, porque ellos sabrán muchísimo de este tema, y fenomenal.

La verdad es que nuestros artistas son una parte indispensable de nuestro legado cultural y creemos que los poderes públicos pues tienen que preservarlos y que evitar que llegue el olvido.
Y por eso nos parecía bien esta propuesta de Francisco Miralles, de la misma forma también los que quieran proponer desde el conservatorio.

La danza es una modalidad donde espectáculo y coordinación se alían en un único esfuerzo y tienen una profunda base histórica y es parte de nuestro patrimonio cultural.
Pero además la danza tradicional valenciana es algo que nos une, no solo en nuestra historia, sino también en nuestra tierra.

Por otro lado, poner en valor la danza nos parece importante porque es un oficio complejo, donde la ejecución se consigue a base de muchísimo trabajo y muchísima disciplina.
Han sido varios los homenajes que recibió el bailarín en la casa natal y, sin embargo, nos parecería bien que, independientemente de que siguiera haciendo alguna cosa en esta línea, porque es una figura que sí que es verdad que no conocíamos y hemos conocido y nos parece muy reseñable.

Y, por otro lado, estamos de acuerdo en reconocer la figura de Francisco Miralles, que ahora ya cambiamos por la enmienda.

En cuanto a la propuesta de resolución no vemos la procedencia de declarar el Día de la danza tradicional ni la conmemoración, como Compromís propone en el punto b, y por esos motivos nos abstendremos.

Gracias.

El senyor president en funcions:

Gràcies, senyoria.

El diputat Pla entén que ha sigut contradit i vol fer una rèplica o no?
Sí?

El senyor Pla Herrero:

Sí.
Gràcies, president.

Disculpe, igual és una falta de comprensió meua, però no acabe d'entendre el motiu pel qual s'abstenen, pel qual no compartixen.
No sé si és perquè ho ha presentat Compromís?
No ho sé?
O no veuen la necessitat que hi haja un dia del ball valencià, que és un poc el que mosatros proposem.
És que igual no ho he entés, de veritat, eh.

El senyor president en funcions:

Gràcies, senyor Pla.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

No, a ver, estábamos, de los puntos que usted propone en la propuesta de resolución, estábamos de acuerdo con el nombre, que fuera Francisco Miralles, que ahora por la enmienda presentada se modifica.
Y lo que no veíamos es la necesidad de que fuera un día para la danza, y ese era el motivo de nuestra abstención.
Porque, aunque vemos que la iniciativa es buena y no tendríamos ningún problema, pues no vemos esa necesidad.

Gracias.

El senyor president en funcions:

Molt bé.
Gràcies.

Donem per tancada aquesta part del debat.

I passem a la fixació de posició del Grup Parlamentari Ciudadanos.
I té la paraula la il·lustre diputada Rosa Menor.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Menor Lucas:

Gracias, presidente.

La danza, indispensablemente con la música, es una ventana al mundo del arte.
Desde las administraciones públicas nos corresponde reivindicar este patrimonio e impulsar su categoría musical y artística, por lo que conmemorar este patrimonio cultural como forma de atraer la atención sobre esta disciplina y rendirle un pequeño homenaje nos parece muy apropiado.
Que el día 2 de agosto quiera proclamarse como Día de la danza tradicional valenciana nos parece una buenísima propuesta, ya que el hecho de poner un día en el calendario puede ayudar a visibilizar esta parte tan importante de nuestra cultura e identidad propia.

Sin embargo, nos generaba más dudas el hecho de otorgar el nombre de Francisco Miralles al Conservatorio Superior de Danza de Valencia de manera unilateral, porque nadie puede poner en duda la espectacular trayectoria de este gran bailarín y coreógrafo en el mundo de la danza y sus aportaciones para dar a conocer la cultura de nuestro territorio por todo el mundo.
Del mismo modo que todos conocemos la trayectoria de otros artistas y profesionales de la danza, también valencianos, que fueron y siguen siendo un referente, no solo en la danza valenciana, sino la española, y también internacionalmente.

Y creo que todos tenemos en la mente nombres como el de Nacho Duato, también valenciano, que fue director artístico de la Compañía Nacional de Danza más de veinte años, desde 1990 hasta el 2010, fue medalla de oro al Mérito de las Bellas Artes en 1998 y es una figura universal del mundo de la danza del siglo XX y XXI y que su legado como coreógrafo lo estudiarán todos en el mundo entero.

También me gustaría nombrar a Pilar Murciano Peris, también valenciana, que fue la primera mujer catedrática de Danza Clásica de España, y ha dejado un legado muy grande y sus alumnas todavía se mantienen dando clase en el Conservatorio Superior actual.

No podemos dejar en el olvido a grandes bailarines, coreógrafos de la Comunidad Valenciana.
El nombre de nuestro Conservatorio Superior de Danza de Valencia se merece un debate más amplio, en el que participen las diferentes ramas de la danza valenciana y en el que, a través de un gran consenso, se elija el nombre del artista más reconocido internacionalmente por todos.

Gracias, presidente.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Entenc que no ha sigut contradit l'esperit del que és l'esmena també.
Amb la qual cosa passaríem a l'última fixació, per part del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Luis Martínez.

El senyor Martínez Fuentes:

Gràcies, president.

Una breu intervenció per a manifestar el nostre suport a esta PNL, que ens porta hui Compromís.

Sense dubte, la dansa, i concretament el folklore, és el que es dóna en cada un dels països del món o en cada una de les comunitats d'Espanya, són un signe d'identitat, d'adscripció a un territori determinat, en definitiva, és una senyal cultural d'identitat.

No entraré en la meua intervenció a detallar la descripció dels diferents tipus de dansa que conformen la riquesa cultural d'aquest aspecte cultural en la Comunitat Valenciana, ja ho ha fet el senyor Pla.
Però sí dir que som terra de músics i, per descomptat, la dansa i el folklore van units íntimament a la tradició musical, que en el nostre cas és riquíssima.

Per este motiu, que som terra de músics, des del nostre grup no entenem que des de la conselleria d'educació es vullga eliminar l'assignatura de música en alguns nivells de l'ensenyament obligatori.
No entraré tampoc en este tema, perquè després ja n'hi haurà temps de debatre en una PNL que hi ha sobre este tema de forma concreta.

Com és normal en tota Espanya, la Comunitat Valenciana és molt rica en música i balls típics.
Pràcticament cada poble té el seu, que segurament es diferencia mínimament d'uns altres, destacant per la seua popularitat, m'agradaria parlar de les jotes i de les albades.
I, sense dubte el manteniment de les nostres arrels, que ve també en el manteniment del folklore, no està renyit en la societat que vivim actualment, una societat on predomina la modernitat i la digitalització.
Per això, també és moment en esta intervenció, m'agradaria reconèixer el treball que es realitza poble a poble pels diferents grups de dansa i folklore locals.
Fa un ratet hem estat en el de Torrent.

És just reconéixer la labor de preservació i de recopilació del folklore de cada comarca, ja no sols en l'aspecte musical, que també, sinó també en la preservació i recuperació de la indumentària tradicional, tot l'aspecte etnològic, que també està ahí.

També reconèixer, podríem parlar de moltes associacions, i abans el senyor Pla també ho ha nomenat, però m'agradaria parlar de l'Associació d'estudis de cant valencià, també en un protagonisme clau.

I també m'agradaria ficar en valor el que va el govern del meu partit, el Partit Popular, en la conselleria de cultura en l'última legislatura, on la música tradicional valenciana va entrar com a formació per primera vegada, va ser un hito en el Conservatori Professional de Música de Torrent.
Per tant, són qüestions que fiquen en valor el nostre folklore.

I ja centrant-nos en els acords, em sembla bé que es reconega una figura com la de Francisco Miralles Arnau, un ballarí valencià de categoria mundial, i que el dia 2 d'agost, celebrant el seu aniversari, el seu naixement, siga considerat com a dia de la dansa tradicional valenciana.
I una qüestió que ja tenia també anotada, qüestió que s'ha solucionat en l'esmena, mos pareixia, mos pareix bé, perquè enteníem que no som nosaltres qui hem de de donar nom, que hi ha un òrgan competent i que, evidentment, considerem que era una proposta més, no anem a deixar de votar a favor, però, bé, una vegada que s'ha llevat eixe punt, doncs podem encara de forma favorable en més raó i en més satisfacció.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Molt bé.
Doncs, tal com hem acordat, la votació d'aquest punt passarà al final de la comissió.

Proposició no de llei sobre la rehabilitació i millora de les Coves i la Torre de Paterna, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 54.
375, BOCV número 253)

El senyor president en funcions:

I a continuació passaríem al cinqué punt de l'ordre del dia, a la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la rehabilitació i millora de les Coves i la Torre de Paterna, presentada per el Grup Parlamentari Popular, amb registre d'entrada número 56.
375.

Anem a fer un recés de dos a cinc minuts, ja que me n'han demanat dos, i tornem ací en cinc minuts.

(Se suspén la reunió a les 12 hores i 25 minuts)

(Es reprén la reunió a les 12 hores i 44 minuts)

El senyor president en funcions:

Molt bé, doncs, si vos sembla, continuem, com deia, amb el punt cinqué de l'ordre del dia, la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la rehabilitació i millora de les coves i la torre de Paterna, presentada per el Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada número 54.
375.

I per a la defensa d'aquesta iniciativa, per un temps màxim de sis minuts, té la paraula l'il·lustre diputat, Luis Martínez.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Martínez Fuentes:

Moltes gràcies, president.

La PNL que portem hui a la comissió és la relativa a la protecció d'un BIC com és l'entorn de la torre i les coves de Paterna.
En el nucli urbà de Paterna es troben diferents conjunts de coves que tenen els seus primers orígens en l'època dels moriscos.
Aquest conjunt de cases cova va anar creixent aconseguint el seu màxim apogeu en 1945, amb un total de cinc-centes nou coves censades, i en les qual s'allotjaven un 20 % de la població de Paterna.
A partir de la dècada dels cinquanta, es van anar abandonant progressivament, i en 1994 només quedaven cent sis.

En l'actualitat existixen algunes habitades i altres habilitades com a espais de treball de particulars, o com a espais d'usos municipals, aquelles que són de propietat municipal.
La torre i les coves protegides des de 1971 com a monument històric artístic estan declarades bé d'interés cultural amb la Llei de patrimoni cultural de 1989.
Necessiten per a qualsevol intervenció comptar amb el vistiplau de la Direcció General de Patrimoni, dependent de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, així com de l'ajuntament.

Este BIC, situat en el centre de Paterna, compta amb un gran nombre de coves habilitades, i el sostre de les quals és zona de trànsit habitual pels veïns.
Hui dia, a més, són uns dels enclavaments turístics de la localitat a conseqüència del rodatge en elles de la pel·lícula Dolor y gloria, de Pedro Almodóvar.
Però, encara que parlem d'un BIC i que ha aconseguit una gran notorietat a conseqüència d'haver entrat en el món cinematogràfic, la deixadesa i deteriorament d'aquestes és un fet.
Els episodis de pluges amb filtracions contínues, així com el vandalisme, fa de l'entorn format per la torre i les coves que la sensació d'abandonament haja calat entre habitants, visitants i veïns.

Des del Grup Parlamentari Popular hem realitzat diferents visites comprovant l'estat en el qual es troba l'entorn de la torre i les coves.
L'últim gran episodi de filtracions es va produir al desembre de 2019, que va originar noves filtracions, valga la redundància, en algunes de les coves, així com l'enfonsament del sostre d'una cova habitatge, i encara està pendent la reconstrucció de la coberta.
Hem fet el seguiment i hem pogut comprovar com, davant el problema, la desídia ha sigut la característica de les actuacions.

A causa d'eixa inacció, des del Grup Parlamentari Popular, vam posar en coneixement del síndic de Greuges la situació que estaven patint.
Una vegada el síndic va tindre coneixement de l'estat de les coves, va instar l'ajuntament, propietari de la majoria, el fet que actuara.
Després del tancament, de l'expedient instruït pel síndic, i en veure que la situació de conservació de l'entorn no millorava, el nostre grup, seguint les recomanacions del síndic, vam tornar a presentar una queixa.
Així, hem presentat una queixa, com deia, i el síndic ens ha notificat ja l'obertura d'eixe nou expedient per a conéixer exactament si l'ajuntament ha realitzat alguna actuació, amb l'objectiu de la millora i consolidació de les coves afectades pel deteriorament i que formen part d'eixe BIC.

D'una altra banda, cal fer notar, com a conseqüència d'esta deixadesa en les accions per a posar en valor les coves, ha sorgit un moviment veïnal agrupat entorn al lema «Salvem les coves».

Per tant, constatem que existix un BIC i constatem que per part del propietari del BIC no s'està actuant com obliga la llei, que obliga als amos d'aquells BIC al seu manteniment i conservació; de la mateixa manera que no es pot obviar que la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports té obligació legal de tutelar els BIC, tant és així que l'entorn de la torre i les coves habitatge formen part de l'inventari general de BIC del la mateixa conselleria.

Per tot això, des del Grup Parlamentari Popular entenem que no es poden dilatar més les solucions, i és per això, també, que proposem solucions com la que proposem en la nostra PNL.
Fins al moment, hem vist que les solucions proposades per l'ajuntament han sigut absolutament insuficients, i, d'altra banda, sabem que l'ajuntament ha iniciat també la redacció del Pla especial del nucli històric de Paterna.

Des del nostre grup entenem que és bon moment per a buscar una solució definitiva i que eixa solució passa per la coordinació d'accions entre les administracions; per això, plantegem que s'inicie un període de diàleg entre ajuntament, diputació i conselleria.
En eixe procés s'haurien de plantejar les actuacions a realitzar i les aportacions econòmiques per part de cada administració en un pla que siga viable econòmicament en el temps.
Creiem que és possible si n'hi ha voluntat política, i, si es du a terme, serà beneficiós per als veïns de Paterna: d'una banda, els afectats com a propietaris de coves habitatge pròxims a l'entorn; i, d'altra banda, tots els veïns de Paterna que es veuran beneficiats de la conservació i posada en valor del patrimoni local, que el seu entorn pot ser un reclam del punt de vista turístic.

En estos moments, les coves estan en un clar risc de desaparició.
La conservació de l'entorn de la torre i les coves ha de ser una prioritat per a totes les institucions, ajuntaments, diputació i conselleria.
Estem parlant d'un entorn singular i, a més, irrepetible, i permetre la seua desaparició seria una pèrdua absolutament irresponsable.

Per eixe motiu hem presentat esta PNL, i ara només queda esperar que es consideren els acords i que puga aprovar-se.

Res més.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A aquesta proposició no de llei s'ha presentat una esmena de modificació pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Unides Podem, amb registre d'entrada número 57.
531.
I, bé, passe a donar la paraula a dos de les diputades que estan ací, per un temps de tres minuts a cadascuna d'elles, i que, potser, es puguen avançar a algun tipus d'acord que puguen aplegar amb el proponent.

Quan vullga, en nom del Grup Parlamentari Compromís, la diputada Nathalie Torres.

Endavant, senyoria.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, presidents.

Senyories, som molt conscients en Compromís de la situació extremadament delicada en què es troben les coves de Paterna i el seu entorn, on hi ha també la torre.
I som coneixedors d'esta urgència que expressa l'exposició de motius de la PNL del Partit Popular perquè ens hem reunit amb els representants de l'associació de les coves que ens traslladaren la seua gran preocupació per les coves i el seu entorn.
També som coneixedors d'esta situació pel treball que va realitzar en el seu moment el grup municipal de Compromís per Paterna en este tema.
Per això, adreçàrem l'associació a la conselleria on ens reuniren amb responsables de patrimoni, que es comprometeren a engegar la inspecció de patrimoni i a instar l'ajuntament a fer el corresponent Pla especial de protecció, competència exclusivament municipal.

I com la voluntat unànime és que es procedisca a actuar, com més prompte millor, en les coves i el seu entorn, hem plantejat, en primer lloc, una esmena en què restringíem la interlocució entre l'Ajuntament de Paterna i la Generalitat Valenciana.
Però, com el Partit Popular no ha acceptat eixa primera esmena perquè la seua proposta de resolució volia reflectir la voluntat de l'associació, la nostra voluntat, la voluntat dels partits del Botànic, que la meua companya Trini Castelló segur que corrobora amb la seua intervenció, és arribar a un acord perquè esta PNL obtinga la unanimitat que es mereix.
I, per això, hem proposat una transaccional que considerem que reflectix les peticions de l'associació, alhora que s'adequa al procediment administratiu i a la necessària coordinació que s'ha d'establir entre les tres administracions implicades, amb les modificacions derivades del funcionament propi de cadascuna però mantenint l'esperit de la redacció original.

I si amb esta transacció arribem a un acord unànime, també serà una manera de comprometre'ns tots a treballar perquè en els pressupostos de 2023 es trasllade esta voluntat compartida en forma de dotació econòmica per a l'oportuna actuació en les coves i la torre de Paterna.

Gràcies, president.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

I per tres minuts, té la paraula la il·lustre diputada Trini Castelló.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Castelló Cervera:

Moltes gràcies, presidents.

Doncs, bé, la companya Nathalie Torres crec que ja ho ha explicat perfectament.

Des del Grup Socialista també ens reunírem amb els representants de les associacions de la torre i les coves.
Fa uns mesos, vàrem, per descomptat, entrar fins i tot en alguna de les coves i poder conéixer de primera mà quina era la problemàtica que, en principi, les més greus per a les coves vivenda són les filtracions que tenen, que moltes estan descobertes o que no estan cobertes de manera adequada amb els materials que corresponen; per tant, quan venen pluges fortes, doncs, les persones van amb poals dins de les seues cases.
I és un tema greu, important, i per a nosaltres també urgent que s'ha de solucionar.
Per tant, sí que anem a recolzar de manera decidida esta actuació.

Vull ficar en valor també la importància del moviment veïnal, que de vegades sembla incòmode per a algunes corporacions, però, el moviment veïnal reivindicant tot allò que considera que és per a millora del poble, que pot influir i fins i tot en el seu turisme, doncs, crec que per molt que de vegades puga ser incòmode per a alguna corporació, és molt necessari.

Crec que n'hi ha dos àmbits d'actuació, encara que està tot dins del mateix entorn, però la torre en si té una problemàtica, i el que són les coves vivenda i el sostre és un altre.
La torre ja tingué una primera restauració -crec- en l'any 1972, en el 1972, on es va utilitzar, doncs, ciment, morter, i des de l'ajuntament durant molts anys, bé, la torre ha anat deteriorant-se molt poquet a poquet, perquè pràcticament jo tinc fotos ací de fa deu anys i d'ara està pràcticament igual, però l'actuació que des de conselleria se'ls reclama, doncs, l'ajuntament no l'accepta perquè suposaria deixar la torre com no se veu reflectit el poble de Paterna en la seua visió com la coneixen i la viuen.

Per tant, crec que el més important és el que s'ha dit tant pel senyor Martínez i la senyora Torres, que senten les institucions, que sempre des del diàleg es trobe una solució que permeta donar-li una eixida que siga de qualitat, que siga duradora en el temps que cuide eixe patrimoni tan important que, com ha dit el senyor Martínez, és irrepetible i, si desapareix, no el podrem tornar a tindre.
I, també, l'altre compromís important que en els pròxims pressupostos totes estes propostes es doten econòmicament perquè puga ser una realitat el més prompte millor.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Sembla que hi ha, aleshores, una proposta d'acord, mitjançant una esmena transaccional que el senyor Lluís Martínez ara presentarà.

Així que, senyora Martínez, quan vosté vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Molt bé, gràcies president.

Bé, és un tema que venim parlant des del cap de setmana, perquè el divendres ja vam estar en contacte sobre este tema i que, bé, finalment, hi ha hagut una certa voluntat de poder apropar les posicions que teníem.

Jo, des d'ací, sí que vull parlar també, he parlat del que hem fet nosaltres com a Grup Parlamentari Popular, però no vull deixar també de reconéixer la tasca que ha fet el grup municipal del Partit Popular a Paterna.
Per un costat, estan al costat dels veïns, i, per descomptat, eixe moviment veïnal que estàvem comentant fa un momentet, que ha donat el fruit de constituir-se en eixa plataforma de Salvem les Coves, que, en definitiva, són els que han estat ahí.

La veritat és que és urgent que es prenga alguna decisió, és urgent que es prenguen mesures perquè jo tenia, bé, per la queixa que vam ficar al síndic de Greuges, he tingut accés a alguns informes de l'ajuntament que ens ha traslladat el síndic de Greuges, i realment en alguna de les coves ja parla directament de ruïna, de ruïna total, i per això parlava jo de la desaparició i que un entorn tan singular i amb eixa identitat pròpia, doncs, que puga desaparéixer, no podem permetre-ho.

Per això, com deia, durant estos últims anys, el Partit Popular, en els diferents pressupostos hem presentat una esmena, i cal dir-ho, que anava en la línia d'esta PNL que anem a aprovar hui.
Vostés en el seu dia van decidir no aprovar-la en els diferents pressupostos, però, bé, jo crec que hui és un bon dia perquè eixe compromís que ha estat rebutjat durant estos anys en els diferents pressupostos, en la proposta que el Partit Popular feia que es dotara econòmicament per a donar esta solució, i he de recordar que l'últim episodi més fort va ser l'any 2019, desembre de 2019; per tant, tant de bo!
a partir d'ara, hui, d'ací isca eixe compromís que estem signant i que anem a aprovar.

Com deia, no estem inventant res nou, en el mateix pressupost d'enguany hi ha partides on hi ha un conveni, on se dota econòmicament de forma plurianual, perquè entenem que serà costós però és important, com déiem, que s'acote quina és l'actuació i que s'acote el cost econòmic, i que després siga viable econòmicament.
I deia que n'hi ha solucions, per exemple, enguany n'hi ha un lloc que jo també conec i vaig participar abans de 2015 en les solucions a donar-se, com és Sant Joan de Penyagolosa, Sant Joan de Penyagolosa enguany apareix en el pressupost, en un conveni entre Generalitat, diputació i el bisbat, en este cas, que és el propietari.
Bé, doncs, crec que és poc replicar eixe tipus de solucions administratives en el contingut que s'haja de donar a nivell econòmic i a nivell de temporalitat en este assumpte.

En definitiva, jo estic satisfet però crec que estaran més satisfets els veïns perquè, al menys, n'hi ha una unitat política ací.
Esperem, i dic, que hui estem agarrant el compromís que en el 2023, en els pressupostos, estiga reflectit.
Espere no haver de tornar a fer una esmena als pressupostos, i espere que no hagen de rebutjar-la.
Val?
Simplement, eixe és el compromís que hui adquirim ací.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Per tant, estem parlant de l'esmena transaccional amb registre d'entrada número 57.
568, que han signat tant el grup proponent de la iniciativa com els que havien presentat l'esmena de modificació, i és al voltant de la qual fixaran posició ara la resta de grups parlamentaris, començant per la diputada no adscrita, la il·lustre diputada Sunsi Sanchis, per un temps màxim de tres minuts.

Quan vullga.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

La torre y el entorno de las cuevas son un elemento de máxima identidad de Paterna, tan solo hay que hablar con algún paternero para ver que te cuente en primera persona que su abuela, o su abuelo, nació o vivió en alguna de estas características y singulares cuevas.
Los ciudadanos de Paterna están preocupados por el estado en que se encuentran las cuevas, están indignados por la falta de conservación y rehabilitación de un entorno singular y único del que hasta el propio síndic de Greuges ha manifestado su preocupación.

En diciembre de 2019, los ciudadanos tuvieron que ver cómo se derrumbaba el techo de una de las cuevas a consecuencia de las lluvias, y han tenido que precintar la zona ante el riesgo de un nuevo derrumbe del techo de las cuevas, o lo que es lo mismo, el suelo que pisan los transeúntes por las filtraciones de agua.
La Asociación de Vecinos de la Torre ha tenido que pedir que se suspendan las visitas organizadas por el ayuntamiento para evitar más daños en el entorno.
Este entorno tan singular es patrimonio de la Comunidad Valenciana, constituye un atractivo turístico y es historia viva de nuestra tierra que hay que cuidar.

Por ello, es necesario que colaboren todas las administraciones públicas en su correcta conservación y rehabilitación para que las generaciones futuras puedan ver estas cuevas y no se lo tengan que contar sus mayores.
La Generalitat, la Diputación de Valencia y el ayuntamiento tienen que ser cómplices y aliados en la puesta en valor de les coves de Paterna y la torre.

Voto a favor de esta iniciativa para la mejora y rehabilitación de las cuevas y torre de Paterna.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, per un temps màxim de tres minuts, la diputada del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, Miriam Turiel.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Muchas gracias, presidente.

Las cuevas de Paterna se encuentran en la zona del entorno de protección de BIC de Torre-Palacio, lo que hace u obliga que las administraciones deban velar por su mantenimiento y conservación.
La conselleria de educación tiene muchas partidas presupuestarias para eliminar y poder aumentar, por ejemplo, aquellas que suponen la conservación de estructuras declaradas BIC.
Ahora mismo existen ocho cuevas visitables que se han convertido en museo.

Desde Vox votaremos a favor de esta iniciativa que pretende preservar las singulares cuevas de Paterna como parte de nuestra historia viva, y más aún por su condición BIC.
Consideramos esencial la rehabilitación y adecuación del entorno de las cuevas de Paterna y la torre árabe de Paterna.
En el casco urbano de la localidad se encuentran las tres agrupaciones de las casas-cuevas que se mantienen, dos de estos conjuntos declarados bien de interés cultural.
Las 38 cuevas censadas en 1824 llegaron a su punto álgido en 1945, con un total de 509, aunque en ellas se alojaba menos de un cuarto de la población.
El declive comenzó en los años cincuenta y en 1994 solo quedaban 106 casas.

Desde Vox consideramos fundamental preservar las casas-cuevas de Paterna, porque merecen toda nuestra atención y la máxima protección por constituir un entorno único con sus pintorescas y genuinas casas-cueva, que nos recuerdan un modo de vivir singular tan gráfico, que incluso han sido llevadas al cine, por ser un entorno inigualable.
Es uno de los enclaves más turísticos de Paterna y se debe rehabilitar por su valor artístico e histórico, y también como atractivo turístico que aumenta la tasa de visitantes de la Comunidad Valenciana.

En diciembre del año 2019 se derrumbó el techo de una cueva por las lluvias, lo que deja atisbar el estado de necesidad en la que se encuentra este conjunto artístico como elemento digno de mantenimiento y evidencia la necesidad de llevar a cabo una actuación integral para su restauración y rehabilitación.
Coincidimos en la urgencia de dotar una línea presupuestaria para mejorar este entorno patrimonial.

Por otro lado, estamos de acuerdo en la necesidad de consensuar de forma urgente con la Diputación de Valencia y el Ayuntamiento de Paterna soluciones efectivas para reparar y proteger las cuevas y la torre de Paterna, tal y como recoge el punto uno de la propuesta de resolución, así como aprobar un convenio plurianual en el que participe la Generalitat Valenciana, la Diputación de Valencia y el Ayuntamiento de Paterna, con el objetivo de llevar a cabo un plan rector de conservación y mantenimiento de este bien de interés cultural, tal y como queda reflejado en el punto 2.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Ara, per un temps màxim de tres minuts, té la paraula la il·lustre diputada Patricia García, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vullga, senyoria.

La senyora García Guasp:

Gràcies, senyor president.

Señorías, las cuevas y la torre de Paterna son un entorno declarado bien de interés cultural, como han dicho mis compañeros, un símbolo indiscutible de la identidad de los paterneros, y un patrimonio que es necesario cuidar y preservar para las futuras generaciones en las mejores condiciones posibles.

El monumento más destacado de Paterna es, sin duda, la torre de origen morisco levantada sobre las antiguas cuevas, que todavía hoy son habitadas algunas de ellas como viviendas.
Estas cuevas consisten en un tipo de vivienda excavada sobre un terreno que fueron introducidas en la península, como he dicho antes, por los moriscos, como la torre.
Estas cavidades excavadas sobre el terreno mantienen temperaturas agradables en invierno y en verano.

Al final del verano pasado hicimos una visita a Paterna, en la que pudimos observar in situ la problemática de la que estamos tratando y también la grandeza de dicho patrimonio, entre otros muchos patrimonios que afectan a las tradiciones de Paterna.

Señorías, desde las instituciones públicas no nos podemos poner de perfil cuando se trata de proteger elementos de gran interés patrimonial como son las cuevas y la torre de Paterna, y no podemos olvidar tampoco que allí viven personas.

Citando el periódico de aquí, el pasado mes de junio, decía lo siguiente: «doce meses dejando pasar el tema, mientras quienes viven en este precioso enclave de nuestra ciudad no tenían solución y siguen sin tenerla».

Por todo eso, entendemos que frenar la degradación de dicho patrimonio debe ser una tarea primordial.
Es necesario buscar soluciones que conlleven a más diálogo, a una mayor implicación de las administraciones, así como a un proceso de escucha ciudadana más participativo y cercano.

Por ello, desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos votaremos a favor de esta proposición no de ley que hoy nos trae el Partido Popular a esta comisión y de la transaccional.

Muchas gracias, señorías.

Proposició no de llei sobre l'ensenyament musical en els centres escolars de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 56.
247, BOCV número 261)

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Doncs, bé, acabat aquest punt, passarem a la votació, com déiem abans, després del següent punt, que és el punt de l'ordre del dia número 6, la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'ensenyament musical en els centres escolars de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos, amb registre número 56.
247.

I per a defensar aquesta proposició té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, la il·lustre diputada Patricia García, per un temps màxim de sis minuts.

Quan vullga, senyoria.

La senyora García Guasp:

Moltes gràcies, senyor president.

Como decíamos en nuestra propuesta, de todos es sabido que la práctica musical en edades tempranas favorece el razonamiento lógico, estimula el lenguaje, mejora los procesos de socialización y promueve la creatividad, entre otras muchas habilidades.
Pero no solo en edades tempranas, en toda la etapa educativa la música proporciona muchas habilidades, organización, estructuración, sociabilización, cultura, y podríamos nombrar muchísimas más.
Por ello, las políticas públicas a aplicar deben ir encaminadas a promover y potenciar la educación musical dentro de la ciudadanía valenciana desde los propios centros educativos.

Teniendo en consideración los beneficios que aporta, el aprendizaje musical no puede ser aplazable ni optativo, sino que es una necesidad y un derecho del que todos los menores deben poder disfrutar.
Es por ello que desde la conselleria se deben reactivar estos mecanismos, adecuándolos a la realidad actual y promoviendo la tradición musical de nuestro territorio en todas sus vertientes.

Además, nuestra tierra cuenta con más del 50 % de todas las escuelas de música de España, y nuestra autonomía es la comunidad autónoma que cuenta con más titulados en formación musical.
¿Qué hay del profesorado de música?
El borrador que ultima la adaptación autonómica de la nueva ley educativa estatal conlleva una pérdida de peso de la asignatura de música en la enseñanza obligatoria, dejando de impartirse obligatoriamente en el curso académico de tercero de la ESO.
Este cambio en el currículo prevé una disminución de las vacantes ofertadas, lo que está generando una gran incertidumbre entre los docentes.
La empleabilidad del profesorado debe ser una prioridad para que el futuro de la música siga escribiéndose desde la Comunidad Valenciana.

Y no, no podemos dejar la música de lado, no podemos dejar la música de lado mientras hablamos de la necesidad de la educación musical, no podemos dejar la música de lado y presumir que somos de la tierra de los valencianos.
Y es por ello por lo que desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos nos reunimos con el colectivo Salvem la Música a l'ESO!
, y nos trasladaron sus preocupaciones y las reivindicaciones que se están realizando desde este colectivo, unas reivindicaciones que hoy traemos a esta comisión en forma de proposición no de ley y que esperamos que apoyen.

En primer lugar, y como punto principal, pedimos que se mantenga la asignatura de Música como materia obligatoria en tercero de la ESO en todos y cada uno de los centros educativos de la Comunidad Valenciana.
Además, es necesario promover actividades que trabajen la música de manera transversal entre el alumnado de todas las etapas educativas, aunque ya se hace, pero que se promueva más, unos proyectos que deben estar dotados de la financiación necesaria para que puedan llegar al mayor número posible de centros escolares.

Queremos que nuestros alumnos puedan asistir a más actividades musicales.
Por este motivo nuestra propuesta también recoge un incremento de la oferta didáctica para los centros educativos en el Palau de les Arts a través de convenios de colaboración.

Además, queremos que la educación musical sea importante en todas las etapas educativas: en infantil, con un proyecto de sensibilización musical definido; en primaria, dotándola de entidad propia y separada de la asignatura de plástica; y en la ESO que siga siendo obligatoria en tercero de ESO.

Es necesario también establecer sinergias entre los centros escolares, las escuelas de música y las propias administraciones públicas para que conjuntamente sigamos potenciando y priorizando la educación musical en la tierra de la música, especialmente en los menores.

Por ello, y teniendo en cuenta que nosotros hoy somos la voz de este colectivo, les agradecería que votaran a favor de esta PNL porque votaran a favor de nuestras tradiciones, de nuestra cultura y de miles de personas que en este territorio se dedican profesionalmente o no a la música.

Muchas gracias, señorías.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Com que no hi ha esmenes presentades a aquest punt, passarem a les intervencions dels grups parlamentaris de menor a major, començant per la diputada No Adscrita, Susi Sanchis, per un temps màxim de tres minuts.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

El Consell debe de rectificar y la asignatura de música tiene que volver a ser obligatoria en tercero de la ESO.
Así lo han trasladado los representantes de la plataforma Salvem la música a l'ESO!
, y creo que es lo justo.

La música en la Comunidad Valenciana es una seña de identidad de lo que somos y de lo que representamos.
Tenemos que aprovechar que la Comunidad Valenciana posee más del 50 % de las escuelas de música de España y que la Comunidad Valenciana es la que más titulados en formación musical tiene.
Valencia ama la música y lo demuestra cada localidad con una banda de música, incluso hay localidades que tienen dos.
Tenemos que defender la música y a los músicos valencianos porque son un parte muy importante de nuestra sociedad.

El Consell debe rectificar, así se lo están pidiendo desde el sindicato mayoritario en Educación, STEP, que ha recibido las quejas de varios institutos, como el María Enríquez de Gandía, la IES Rafelbunyol o Isabel de Villena de Valencia, porque la conselleria les niega el bachillerato musical para el curso que viene.
Una preocupación que les trasladé en preguntas escritas al Consell.
No tiene sentido ofrecer una modalidad que cuenta con alumnado y después no autorizarla, es frustrar a los alumnos y en algunos casos obligar a estos jóvenes a cambiar de centro e incluso de municipio.

Tenemos que impulsar la modalidad de bachillerato musical en más centros de la Comunidad Valenciana, no negarle el bachiller a aquellos centros que lo pidan.
Es por ello, que voy a votar a favor.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, per un temps màxim de tres minuts, té la paraula la diputada del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, Míriam Turiel.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

La música es una parte esencial de la enseñanza que ayuda al desarrollo de habilidades más allá del aprendizaje de un instrumento, además está profundamente vinculada con nuestra tierra.
Por ello, las políticas públicas deben promover la educación musical.

Solo en la Comunidad Valenciana está en más del 50 % de todas las escuelas de música de España y es, tal como se expone en la exposición de motivos, la autonomía con más titulados en formación musical.

Desde el Grupo Parlamentario Vox votaremos a favor de esta iniciativa, que consideramos oportuna, atendiendo al mandato constitucional contenido en su artículo 46, que insta a los poderes públicos a garantizar la conservación y promover el enriquecimiento del patrimonio histórico, cultural y artístico de los pueblos de España.

Debemos defender sin fisuras nuestra tradición, nuestras costumbres, y la música está profundamente arraigada a la tierra y a la cultura valenciana.
La música y las bandas de música son una manifestación artística representativa de nuestro patrimonio cultural inmaterial.

El patrimonio cultural inmaterial es un patrimonio vivo, transciende la materialidad, mantenido por quienes lo crean y transmiten.
Este concepto de patrimonio inmaterial ha sido consolidado y ratificado por la Unesco en su convención para salvaguardar el patrimonio cultural inmaterial, que lo define como los usos, representaciones, expresiones, conocimientos y técnicas que las comunidades y los grupos, en algunos casos individuos, reconocen como parte integrante de su patrimonio cultural.

La etapa educativa debe verse enriquecida con esa herencia recibida que ha de seguir avanzando en la consecución de nuevos aprendizajes que favorezcan este crecimiento personal de sus alumnos.

La presencia de la música en el entramado social valenciano supone en este rico contexto sonoro un hecho diferencial que ha de reflejarse en la enseñanza obligatoria.
La enseñanza de aprovechar y, al mismo tiempo, contribuir al mantenimiento y desarrollo de ese patrimonio social cultural común formado por multitud de organizaciones e infraestructuras.

La degradación de la importancia de la asignatura de música, eliminando la enseñanza obligatoria es un error.
Coincidimos con lo propuesto en la iniciativa, que propone crear sinergias entre centros escolares, escuelas de música y administraciones públicas.
Y consideramos esencial mantener la obligatoriedad de la asignatura de música en tercero de la ESO, dotándola de entidad propia, impulsando un bachillerato musical.
También consideramos oportuno incrementar las subvenciones y promover actividades de educación musical.

Muchas gracias.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, en nom del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Jesús Pla.
Quan vullga, senyoria.

El senyor Pla Herrero:

Gràcies, president.

En primer lloc, jo crec que tots ho tenim clar, però hem de diferenciar dos coses fonamentals, una cosa és l'ensenyament musical en primària i en l'ESO i altra cosa és l'ensenyament de les escoles de música dels conservatoris, perquè les nostres bandes de música i les nostres orquestres es nodrixen de gent que s'ha format en les escoles de música i els conservatoris.
Són dos coses absolutament diferents.
Crec que tots ho tenim clar, perquè moltes vegades es barreja.

Segon.
Nosaltres compartim absolutament això que diu vosté en la seua PNL, que diu que tots els xiquets valencians han de tindre el dret, diu vosté: «…el derecho de que los menores deben poder disfrutar de la enseñanza musical».
Efectivament, no hi ha cap xiquet valencià, cap xiqueta valenciana, que no puga realitzar el seu ensenyament musical de l'ensenyament primari a l'ESO.
Això és aixina, cap xiquet.

Vosté el que està dient, i és cert, que l'esborrany que proposa la conselleria és que eixe dret que es garantix en tercer i quart de l'ESO, en tercer i quart, siga optatiu i no siga obligatori.
Però això també és conseqüència de l'aplicació de la Lomloe.
I vosté sap perfectament que l'obligatorietat en tercer conduiria que els altres ensenyaments artístics tingueren menys hores de les que tenen ara.
Però, en qualsevol cas, cap xiquet valencià, cap xiqueta valenciana va deixar de tindre ensenyament en valencià durant tota la primària i durant tota l'ESO.

El professorat.
El professorat, si vosté mira les xifres de 2015 a 2021, i malgrat la davallada de natalitat que ha hagut, el professorat ha augmentat tant en el que són ensenyaments especialitzats com en el que són els ensenyaments de primària i de l'ESO.
I ha augmentat, mire, per exemple, els conservatoris han passat de 747 professors a 846, malgrat la davallada de natalitat, i en centres públics l'alumnat ha passat de 13.
138 a 13.
254, tenint en compte eixa baixada de natalitat.

El batxillerat musical.
La conselleria ja ho va explicar.
En 2022 -perdó-, per al curs 2022 a 2023 s'oferirà en 32 centres educatius.
És a dir, som la comunitat autònoma de tot l'estat espanyol que més centres té oferint batxillerat musical, sense tindre en compte la població, no percentual, amb dades en dades absolutes.

I després, i sense perjudici que continue després en les rèpliques, si tinc temps, l'ensenyament en educació primària musical està perfectament separat de la resta d'activitats artístiques, perquè en l'impartix professorat especialitzat en música.
Per tant, no hi ha cap confusió entre el l'ensenyament musical i d'altres activitats artístiques.

Gràcies.

El senyor president en funcions:

Gràcies, senyoria.

Per a exercir la rèplica, si vol la diputada Patricia García, té tres minuts.
Quan vullga, senyoria.

La senyora García Guasp:

Gràcies, president.

Bé, per tot el que m'està dient, veig que en moltes coses esteu d'acord amb nosaltres, i nosaltres també en moltes de les coses que estàs dient.

En el que no estic d'acord és que m'està dient que cap xiquet se quedarà sense curs.
I jo li he ficat exemples.
Bé, li fique un exemple.
Abans, per exemple, la meua escolta té dos línies, per tant, té dos cursos de tercer de l'ESO; l'any passat, en l'ensenyament obligatori tots eixos xiquets de tercer de l'ESO, 50, 60, els que hi havia, tots rebien l'ensenyament de música; enguany no ho poden rebre perquè va a ser optativa i, per tant, sols ho farà una classe, segurament, de música.
I nosaltres creiem que tots els xiquets l'han de rebre ací, en el que és la Comunitat Valenciana.

Per altra banda, les bandes de música, les escoles de música, saben vostés que comencen actualment més xicotets, en tres anys, quatre o cinc anys.
Bé, però, per exemple, els conservatoris, que comencen més o menys en huit anys, és la tònica, ja es nodrixen de xiquets que amen la música i volen la música gràcies a les escoles, que ahí estan els professors de música fent un paper impressionant.
Molts també van al conservatori per les famílies i per la tradició i per l'educació.
Però també ha de donar-me la raó que molts xiquets entren al conservatori o entren a les escoles de música perquè, ja dins de la seua escola, el professor els ha iniciat en eixe voler la música.
I això al respecte del que vosté m'ha dit que jo li podria contestar.
I voldria dir-li-ho perquè vosté acceptara la nostra proposició.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

I per a la rèplica, per tres minuts, l'il·lustre diputat Jesús Pla.
Quan vullga.

El senyor Pla Herrero:

Seguisc dient-li el mateix.
És a dir, en el currículum que s'ha proposat i el que està en Consell Jurídic Consultiu la música és obligatòria fins a segon de l'ESO; en tercer i quart de l'ESO és optativa obligatòria, és dir, és que no pot haver ningun xiquet que volent estudiar música no ho estudie, no pot haver en el currículum que s'ha proposat.
Per tant, si vosté ho fonamenta en el dret de tots els xiquets a rebre ensenyaments musicals, és que eixe dret està absolutament garantit, val.

També proposava altres coses en la seua proposició no de llei, i era en el tema dels projectes transversals, que m'imagine que vosté coneix que hi han projectes transversals, que el currículum ha augmentat dos hores perquè es puguen desenvolupar, i que eixos projectes transversals, el que està proposant la conselleria, fonamentalment estan fonamentats en la música, «l'Escola canta» per a primària, «Com sona l'ESO» per a secundària.
I jo crec que això dóna cobertura a eixa sol·licitud que feien.

Parlava també del tema de les arts.
Jo m'imagine que també coneixerà vosté que hi ha diferents programes entre les arts i els centres educatius, «Sent la música» per a primària; «Conta'm una òpera», també per a primària; i «Tots a cor» per a cinquè de primària; «Arenes musicals», «Endavant en simfonia», i molts altres que vosté, si té interés, pot vore que això ja existix.
I el que estàvem comentant, els projectes transversals també estan coberts.

I pel tema de l'interés de la música.
Jo crec que ho hem comentat moltes vegades, però si vosté compara el nivell d'inversió en música que està fent l'actual govern i el nivell d'inversió que hi havia en governs passats, és una cosa que és objectiva.
Anem a vore, les escoles de música entre 2015 i 2022 s'han més que duplicat les ajudes, de 5,4 milions d'euros a 11,3 milions d'euros.
A conservatoris ja existix una partida de 4,4 milions d'euros en els pressupostos actuals que estan executant-se, que abans no existia.
I la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana en els diferents projectes rep com a ajuda directa, si abans en rebia 600.
000, ara en rep 1,1 milions.
En programes d'intercanvis, si abans en rebia 450.
000, ara rep 1,6 milions.
I en el programa Foment ha augmentat també notablement, de 393.
000 a 500.
000 euros.
És a dir, que la voluntat de promoure la música, com no podia ser d'altra manera, del Consell de la Generalitat Valenciana queda evidenciat, però queda evidenciat en els pressupostos, que és on hi ha d'haver.

Moltes gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, la il·lustre diputada del Grup Parlamentari Popular Beatriz Gascó.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Mire a mí, respecto a la asignatura de la Música, me gustaría hacer varias observaciones.
En primer lugar, lo primero que me gustaría decir es que creo que sería muy importante que no estuviéramos hablando, a estas alturas, de un borrador.
De hecho, creo que sería interesante que estuviéramos hablando ya de un decreto, porque estamos prácticamente a mediados de julio y que estemos hablando de algo que a lo mejor es definitivo o no, lo decía el diputado de Compromís.
El tema dicen que está el Consell Jurídic Consultiu, tenemos que hacer un acto de fe; que, a lo mejor, resulta que el Consell Jurídic Consultiu nos lo acaba tumbando absolutamente todo.
De hecho, el Partido Popular también queremos presentar una proposición no de ley que tenemos redactada.
Pero, claro, a mí lo que me hubiera gustado es poder pedirle al Consell que quite del decreto el punto tal para poder derogar algo concreto, no pedir que modifique un borrador del decreto, porque me parece, sinceramente, ridículo, no por su PNL, que me parece una PNL muy seria, sino por pedir algo concreto que tiene que eliminar el Consell.
Esto es algo que creo que era importante destacar, que a estas alturas no haya un borrador de decreto me parece francamente una irresponsabilidad.

En segundo lugar, creo que tiene que quedar muy claro que en esta comisión no estamos hablando por parte de ningún grupo político, sino que estamos hablando en boca de unos profesores que han salido a la calle y que se están manifestando porque están francamente preocupados por ese borrador.
Y no por ese borrador, sino porque han ido a una comisión, a una mesa sectorial y porque han mantenido reuniones con el secretario autonómico y lo que les han trasladado es que, por el momento y por lo que se ha visto no se va a mover un ápice, ese borrador se queda así.
Y lo que dice ese borrador es que la asignatura de Música, en tercero de la ESO, va a ser optativa.

Y yo creo que hay que hacer otra reflexión, es: ¿por qué se va a cambiar la asignatura?
Dicen: no, no, es que viene de una ley y, por tanto, no se puede cambiar.
No, no, no viene de una ley y no se puede cambiar, porque la modificación que se hace se cambia la Música por algo que se llama Proyecto Interdisciplinar, que nadie sabemos lo que es y cuando digo nadie es ni siquiera la propia conselleria.
Si dijéramos: no, no, es que nos viene desde Madrid la ley orgánica y nos viene impuesto el recorte de la Música, tampoco lo entendería, pero, bueno, los profesores de Música no tendrían más remedio que comulgar con ruedas de molino.
Pero no, no es así; nos cambian la optatividad de la Música por la obligatoriedad del Proyecto Interdisciplinar.
Esto es lo que los profesores de Música han intentado negociar en las diferentes mesas sectoriales y en una reunión aparte con el secretario autonómico.
Esto es lo que han intentado cambiar en las diferentes manifestaciones, en los conciertos reivindicativos que han hecho las diferentes plazas y calles de la Comunidad Valenciana y esto es a lo que le han dicho que no.
Y esto es lo que hoy usted trae en su PNL y lo que nosotros vamos a apoyar, porque lo que tenemos que conseguir es que la Música vuelva a recuperar el peso curricular que tenía.
Porque, evidentemente, si no se escoge en tercero -y termino, presidente-, tampoco se va a escoger en cuarto.

Y termino con el bachillerato.
Dicen: se va a repartir en treinta y pico institutos de la Comunidad Valenciana.
Es que antes se impartía en más de trescientos.
Por lo tanto, cuantifiquemos la cantidad de alumnos valencianos que se van a quedar sin estudiar Música.
Esto es un ataque que no tiene precedentes.
Somos una tierra de músicos y esto no se puede consentir.

Muchísimas gracias.

El senyor president en funcions:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Ana Besalduch.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, president.

Bé, ja s'han dit moltes coses.
El company Jesús ha donat moltes dades.
Compartim absolutament l'aportació dels ensenyaments musicals en el desenvolupament, en el desenvolupament intel·lectual de tots els xiquets i xiquetes.
De fet, això ho podem vore en qualsevol dels nostres pobles, ningú té cap tipus de dubte.
I, per això, des del govern valencià, s'han fet moltíssimes polítiques públiques, des del Botànic, per a fomentar este ensenyament musical.

Moltes dades les ha dites el company de Compromís.
I jo sí que puc entendre que, quan hi ha una reordenació del currículum, doncs, tot el món fa les seues reivindicacions, tots els professionals de l'educació, en el seu àmbit específic, i és perfectament lícit i raonable.
En què no estic en absolut d'acord és en moltes de les coses que diu Ciudadanos en la seua PNL o en la seua intervenció.
Primera, perquè no se deixa a la música de costat, res més lluny de les polítiques del Botànic.
Ho ha dit el company Jesús, les escoles de música, han passat de 5 milions d'euros a 11 en subvencions per a les escoles de música; hi ha un 20 % més d'escoles de música que reben subvenció per a l'ensenyament musical.

Quan els grups de l'oposició parlen que la Música en tercer de l'ESO serà optativa, sempre se mengen la paraula obligatòria.
Serà una optativa obligatòria i, per tant, tots aquells xiquets i xiquetes que voldran continuar donant l'assignatura de Música la donaran.
És més, si en una classe se superen les ràtios d'alumnat, hi haurà una segona i una tercera i les que facen falta, perquè els alumnes i les alumnes seran les que decidiran si efectivament volen continuar cursant l'assignatura de Música.

Mire, 32 nous centres on hi haurà específicament batxillerat musical.
Però és que, d'estos 32, hi havia 18 on no existia este ensenyament artístic en batxillerat, 18.
Si això no és una aposta per defensar la música en els nostres centres escolars, doncs, que baje la Santísima Trinidad y lo vea.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a la rèplica, té tres minuts la representant del Grup Parlamentari Ciudadanos, Patricia García.

Quan vullga, senyoria.

La senyora García Guasp:

Bé, gràcies, Ana.

A pesar de optativa obligatoria, en muchos institutos pasaremos de tener cuatro, tres, dos aulas en tercero de la ESO con la asignatura de Música a tener una aula o incluso cero aulas.
No podemos dar ese paso hacia atrás por nuestros niños, nuestros profesores, nuestros conservatorios, bandas de música y por nuestra comunidad.

Seguramente, muchos de ustedes son músicos o tienen algún músico en casa y, si no, seguramente, todos sienten la música en el corazón.
La música es un lenguaje universal que mueve nuestros corazones de una manera especial.
Le voy a poner un ejemplo que seguramente, como representantes públicos, han vivido ustedes -y más tú, Ana- en algunos festivales, graduaciones de algunos institutos.
En mi caso, el IES Salvador Gadea, Carles Salvador o Beatriu Civera, de Aldaya, en los que he tenido el placer de escuchar en varias ocasiones a una orquesta de instrumentos de láminas, es decir, de xilófonos, metalófonos, carrillones, combinados con diversos instrumentos de percusión.
Este ejemplo sería el vivo reflejo del efecto de la música en nuestros alumnos, especialmente en secundaria.
Interactúan entre ellos todos a una, unidos, sin diferencias.
Se sienten útiles, se sienten parte indispensable de una orquesta, crean música, leen música, tienen que ensayar, es decir, estudiar, hacen equipo y se necesitan unos a otros.
Por lo tanto, aprenden a respetarse y se gustan a sí mismos; por tanto, se valoran y se sienten valorados.
Se implican ellos con su crecimiento personal y, a la vez, implican a toda la comunidad educativa, creando un clima de afectividad, alegría y generosidad.

Señorías, todo esto es un efecto de la evolución de la asignatura de Música, pero el culmen se produce en la asignatura de Música de tercero de ESO y de cuarto de ESO, efecto que prácticamente solo se puede conseguir a través de la música, solo a través de la música.

Creo que son, junto a la continuidad de nuestros profesionales, suficientes motivos para dar la oportunidad de la asignatura de Música a todos los alumnos de la Comunidad Valenciana, todos, no solo los que la elijan o no la puedan elegir, porque tienen preciso que elegir otra, porque es preciso para sus estudios.
Por eso les pido que voten en consecuencia y no dejan perder esos derechos que habíamos adquirido para con la música y que cuestan tanto de ganar.
No vayan ustedes en contra de la música ni de la idiosincrasia de esta Comunidad Valenciana y consigamos sacar esta propuesta adelante.

Gracias, señorías.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

I per a tancar el debat, per un temps màxim de tres minuts, la il·lustre diputada Ana Besalduch.

Quan vullga.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies.

No, no, és que no anem a anar de cap de les maneres contra la música, perquè forma part de les nostres vides, dels nostres pobles, de les nostres ciutats i en absolut anem en contra de la música.

Estic d'acord en el 90 % de tota l'argumentació que vosté ha donat en la rèplica, però hi ha un punt en el qual no hi estic d'acord, perquè vosté fa unes afirmacions que no són veritat.
Vosté diu: anem a tindre menys aules de música.
Això ho diu vosté.
Jo no sé si és que vosté té accés o li han deixat la bola d'Aramís Fuster i sap el que passarà i a quines assignatures se van a matricular o no els xiquets i xiquetes de tercer de l'ESO, perquè jo no m'atreviria a fer eixa afirmació.

El que sí que m'atreveixo a afirmar és que tindrem les aules necessàries perquè tots els xiquets i xiquetes de tercer de l'ESO que vullguen estudiar la optativa d'oferta obligatòria de Música ho puguen fer.
Jo això sí que m'atreveixo a firmar-ho.
Perquè l'afirmació que vosté fa a mi me pareix una mica aventurada.
Jo puc entendre que en l'espai polític, ací, tot el món vol buscar una mica el seu, no?
, i per això, de vegades, se fan afirmacions que no tenen res a vore en la realitat, perquè hi haurà les aules -i repeteixo- en tercer de l'ESO necessàries perquè tots els xiquets i xiquetes que vullguen continuar en la formació de l'ESO, en tercer de l'ESO, puguen fer l'optativa obligatòria de Música.

I, després, vosté també ha dit que tot el que aporta l'educació musical o tot el que els xiquets i xiquetes s'involucren en l'educació musical és gràcies a les classes de Música, és gràcies a les classes de Música en els nostres centres educatius.
Hi estic d'acord en una part, però jo crec que una de les tasques més fonamentals perquè este cuquet de l'educació musical penetre en els nostres xiquets i xiquetes la tenen les bandes de música i les seues escoles.
Molts dels xiquets i xiquetes, quan arriben a les classes de Música, ja han viscut la música en els carrers, gràcies a les nostres bandes de música, perquè tenen familiars que formen part d'estes bandes de música, perquè ja han anat a les classes dels més menudets, d'infantil, de les escoles municipals de música.
I sap una cosa -ja ho han dit abans?
Com han augmentat les subvencions a les escoles de música?
Doncs, mire, jo vaig a ficar en valor un dels criteris que la conselleria d'educació va establir per a augmentar, per a poder augmentar estes subvencions a les escoles de música, eren: tindre més punts a aquelles escoles del món rural, dels pobles més menuts i que, a més, tingueren caràcter comarcal, perquè així a molts dels nostres pobles podem tindre escoles de música molt propet, que, si no, no seria possible.

Gràcies.

El senyor president en funcions:

Moltes gràcies, senyoria.

Votació dels punts tercer a sisé de l'ordre del dia de la 21a reunió de la Comissió d'Educació i Cultura

El senyor president en funcions:

Bé, doncs, tal com hem acordat, anem a passar a la votació dels diferents punts de l'ordre del dia.

Senyories, els pregue atenció, perquè ara és quan ve el moment de la veritat, amb les votacions, d'acord?

Començarem amb el punt 3, donat que el 2 ja l'hem votat amb anterioritat: la Proposició no de llei sobre la catalogació de bé d'interés cultural del símbol de la creu cristiana, presentada pel Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, amb registre d'entrada número 32.
115.
Vots a favor?
1.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
3.
Doncs, queda rebutjada la proposició.

El punt número 4, la Proposició no de llei sobre la dansa tradicional valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb registre de entrada número 43.
550, amb l'esmena del Grup Parlamentari Socialista, amb registre d'entrada 57.
246.
Vots a favor?
12.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
1.
Queda aprovada la proposició no de llei.

Passem a la cinquena, la Proposició no de llei sobre la rehabilitació i millora de les Coves i la Torre de Paterna, presentada pel Grup Parlamentari Popular, amb registre d'entrada número 54.
375, amb l'esmena transaccional amb registre d'entrada número 57.
568.
Vots a favor?
Per unanimitat, no?
13 vots a favor.
Enhorabona, queda aprovada per unanimitat.

I passem a l'últim punt de l'ordre del dia, el sisé, la Proposició no de llei sobre l'ensenyament musical en els centres escolars de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos amb registre d'entrada número 56.
247.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
7.
Cap abstenció.
Per tant queda rebutjada aquesta proposició no de llei.

I pel que fa a aquest president, només agrair la seua col·laboració, ha sigut un plaer, així dona gust.
I res més.

Es clou la sessió, moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 42 minuts)