Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda realitzada el dia 26 d'octubre de 2010.
Comença la reunió a les 16 hores i 31 minuts.
Presideix el diputat senyor Jesús Ros Piles.
Reunió número 33.

Proposició no de llei sobre la modificació dels pressupostos de 2010 per a destinar el 0,7% del pressupost a cooperació al desenvolupament, presentada per la diputada senyora Margarita Sanz Alonso,
representant de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i quatre diputats i diputades més pertanyents a aquesta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista (RE número 62.
171, BOC número 258)

El senyor president:

Senyories, si els pareix bé, per tal que la vesprada vaja el millor possible, jo sé que les seues senyories totes tenen moltes coses i això, anem a començar la comissió d'hisenda que havia convocat per avui.

La senyora secretària vorà si som els suficients per a poder començar.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora secretària.

La senyora Moreno Fernández:

Señor presidente.

Antes de comenzar propiamente la comisión.
.
.

El senyor president:

Senyories, un momentet.

La senyora Moreno Fernández:

.
.
.
quería que quedara constancia en el Diario de Sesiones del rechazo y la denuncia de mi grupo de que, una vez más, el conseller de Economía haya vuelto a huir de esta comisión y de estas Cortes, esta vez con el amparo del Grupo Popular que desde la mesa
impidió con su mayoría las comparecencias que tiene pendientes en esta comisión.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Algú vol dir alguna cosa?

Senyories, passem al primer punt de l'ordre del dia, que diu: lectura i aprovació de l'acta de la sessió anterior.

Estan les seues senyories d'acord amb l'acta?
Aprovada.

El senyor president:

El segon punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la modificació de pressupostos de 2010 per a destinar el 0,7 del pressupost a la cooperació, presentada pel Grup de Diputats No Adscrits i quatre diputats més que firmaren la present proposició no de llei.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Moltes gràcies, senyor president.

Bona vesprada.

Bé, vaig a passar a defensar la proposició no de llei.

El 24 d'octubre de 1970 l'Assemblea General de les Nacions Unides va parlar per primera volta de la
necessitat que els països enriquits augmentaren de manera gradual la seua ajuda oficial al
desenvolupament per així poder arribar en uns pocs anys a la xifra del 0,7% del producte interior brut.
Això va ser el 1970.

En Espanya açò va arribar un poc més tard.
Els anys vuitanta i noranta van ser anys de mobilitzacions de molts col·lectius, de moltes organitzacions, reclamant eixe 0,7% del producte interior
brut per a l'ajuda al desenvolupament.

L'any 1981 en el Senat es va produir un pacte, tots els partits en eixe moment van
signar un manifest en el qual s'explicitava l'objectiu d'arribar al 0,7% dels pressupostos per a la cooperació al desenvolupament.
Però açò va ser l'any 1981 i no va passar d'una simple, d'una mera declaració d'intencions.
I, de fet, durant tots els anys noranta es van produir moltíssimes mobilitzacions de moltes arreplegades de signatures.
L'any 1992 es van arreplegar 6.
000 firmes.
En el 1993, 7.
000 signatures.
En el
1994, mig milió de signatures perquè el 0,7% fóra una realitat.

En l'any 1995 es va produir una vaga de fam i una acampada enfront de la seu del
Partit Popular en Madrid, i va ser aquesta pressió mediàtica de la vaga de fam, de l'acampada, la que va fer que Loyola de Palacios signara en el seu moment el pacte
per la solidaritat en representació del Partit Popular en l'any 1995.

Però en l'any 1996, com aquest acord s'havia incomplit, van continuar les mobilitzacions, mobilitzacions que no han
parat fins al dia d'avui perquè en estos moments aquestos col·lectius, els col·lectius que reivindiquen el 0,7% del pressupost per a l'actual desenvolupament continuen en lluita, perquè el 0,7% avui en dia no és una realitat; no és una realitat ni en els pressupostos generals de l'estat ni és una realitat en el que ens ocupa hui ací, que són els pressupostos de la Generalitat valenciana.

Ja no estem parlant com es parlava en els anys setanta, en els anys vuitanta,
del 0,7% del producte interior brut, que seria el més desitjable, sinó que simplement estem parlant del 0,7 dels pressupostos.

Cal recordar, (remors) jo crec que és important recordar, que el 0,7 dels pressupostos no és una concessió.
.
.

El senyor president:

Senyories, guarden un poc de silenci, és que ací se sent tot.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
-gràcies, president-.
Cal recordar, com deia, que el 0,7% no és una concessió que fem els països rics als països pobres, sinó que en realitat és una altra institució que és èticament obligada des del nostre punt de vista.

Però la realitat al País Valencià és molt dura, val?
El Consell porta ja alguns anys retallant els recursos
destinats a la cooperació al desenvolupament.
En l'any 2008 una part dels recursos de la cooperació es van destinar a la Copa de l'America.
L'any passat, l'any 2009, només es va destinar a cooperació al desenvolupament un 0,4% dels pressupostos de La Generalitat.
I enguany, en
2010, el programa de cooperació, tot el programa, no sols el que realment es destina a cooperació, sinó tot el programa, representava al principi sols el 0,25% del pressupost de La
Generalitat.

Però, a més, el mes de maig es va produir un retall, que va ser un retall del 30% d'eixos pressupostos de cooperació.
Esta reducció suposa una reducció de 5,8 milions d'euros de la cooperació internacional.
I, per tant, situa que en estos moments el percentatge de l'ajuda oficial al desenvolupament és del 0,21% del pressupost de La Generalitat.
Molt lluny d'eixe 0,7% que veníem reclamant, molt lluny d'eixe 0,7% que estableix la Llei valenciana de cooperació i que des d'Esquerra Unida, igual que molts col·lectius, venim reclamant des de fa molt de temps.

En el 2009 la partida destinada a l'ajuda oficial al desenvolupament va ser de 42 milions d'euros, que en 2010 van passar a ser 27 milions d'euros, i en el retall del mes de maig es van quedar en 21 milions d'euros.
És a dir, la meitat que l'any anterior.
En un any només hem passat a tindre la meitat del pressupost per a cooperació internacional.

Per tant, queda claríssim que ací s'està incomplint la llei de 2007, de 9 de febrer de 2007, de la Generalitat
valenciana, de cooperació al desenvolupament.
L'article 21 d'aquesta llei és claríssim, i diu: «Els projectes de llei dels pressupostos de La Generalitat, remesos pel Consell a
Les Corts, fixaran anualment els crèdits destinats a la cooperació al desenvolupament, d'acord amb les orientacions contingudes en el pla director i en els plans anuals
respectius, amb un import mínim equivalent al 0,07% dels pressupostos de la Generalitat valenciana per a
cada exercici.
» És a dir, que si en estos moments s'està destinant el 0,21% dels pressupostos i la llei marca que s'ha destinat el 0,7% dels pressupostos, és més que evident i és claríssim que el Partit Popular des del Consell està incomplint la llei.

Està incomplint la llei i açò és molt greu.
Però jo crec que és més greu encara que s'estiga incomplint el pacte contra la pobresa, el pacte que es va firmar en l'any 2009, que van firmar tots els partits polítics que estem ací avui, es van fer la foto en el seu moment, però en estos moments, com dic, no només estan incomplint la llei, sinó que a més estan incomplint el punt 4 d'eixe partit contra la pobresa que diu, el punt 4, el punt 1 del punt 4, diu: «Destinar el 0,7% del seu pressupost consolidat a l'ajuda oficial del desenvolupament.
»

Per tant, s'estan votant la llei, s'estan votant el pacte contra la pobresa, demostrant, per tant, que per al Partit
Popular el 0,7% és solament una qüestió de propaganda.
No tenen cap problema en anar a fer-se la foto mentres signen el
pacte contra la pobresa, però després el que estan fent és incomplir-lo.
Jo crec que açò demostra una falta d'ètica absolutament reprovable.

Cal dir que no és sols el Consell al País Valencià, jo crec que ací també cal ser justos i recordar que el govern central enguany ha tingut un retall de
600 milions d'euros per a la cooperació al desenvolupament, cosa que també és molt greu i que jo crec que també des d'aquestes Corts hem de denunciar.
Però, com dic, nosaltres ací ens hem d'ocupar del que passa a la Generalitat valenciana.

Nosaltres pensem que la solidaritat no es pot practicar sols quan les coses van
bé, val?
No és just que en un moment de crisi es retalle en solidaritat, perquè quan retallem en solidaritat del que estem parlant, al cap i a la fi, és que hi ha països en el món que per culpa d'este retall estan augmentant la fam, estan augmentant el nombre de xiquets que
moren per malalties que són curables.
Estan augmentant el nombre de persones que no tenen accés a l'aigua potable, el número de persones que no tenen accés a l'educació.
És a dir, que quan retallem en solidaritat en realitat estem parlant de tot açò: de fam, de guerres, de misèria, de malalties.
I, per tant, açò no és una cosa que només es puga practicar en els moments de bonança econòmica.

I vaig a avançar-me un poquet a la rèplica perquè, bé, ja me conec un poquet quin és el discurs del Partit Popular, ja són tres els anys els que hem debatut els pressupostos amb el conseller Blasco, i
el conseller Blasco quan arriben els pressupostos li ensenyem les xifres i li
diguem, mire, és que el seu 0,7 en realitat és un 0,2.
El Consell ens fa unes quantes taules per acabar dient-mos que sí, que complix el 0,7.
I, per tant, imagine que és el que se me dirà hui també ací, que és que en realitat el Partit Popular sí que complix amb el 0,7.
Però no és cert.
Això és mentida, és fals.
No arriben al 0,7.
Primer, perquè el 0,7 ha de ser del pressupost consolidat, i no és en els càlculs que fa el Partit Popular, i després perquè hi ha moltíssimes partides que no són d'ajuda al desenvolupament, però que el Partit Popular sí les compta com ajuda al desenvolupament.

Per exemple, l'1% que el conseller Blasco obliga a les ONGD a destinar a propaganda, això no és ajuda al desenvolupament, això és propaganda, i per tant no ho poden comptar dins del 0,7.
Els 7.
000 euros, per
exemple, que destinen a propaganda en Canal 9, això tampoc és ajuda al desenvolupament, però vostés continuen comptant-lo dins del 0,7.

S'ha de dir que el Partit Popular quan compta el 0,7 no està sent fidel a la realitat, perquè no estan complint els criteris que marca el comité d'ajuda al desenvolupament de l'organització per a la cooperació econòmica al desenvolupament, de l'OCDE, val?
No estan complint els criteris.
L'OCDE diu molt clar quins són els criteris, que és ajuda al desenvolupament, i què no és ajuda al desenvolupament.
I ací el Partit Popular ho clava tot en el mateix sac i diu que arriben al 0,7, però la realitat és que no, és que estem en el 0,2.

Per tant, de totes maneres, jo crec que -no vull gastar tot el temps, perquè crec que la cosa està molt clara-, però jo crec que en estos moments és important reclamar el 0,7% dels pressupostos, però també és important reclamar que açò vinga acompanyat de fiscalització i de transparència, evidentment.
A vore si resulta que jo ací de bona voluntat estic demanant, o Esquerra Unida estem demanant, més diners i més recursos per a la cooperació al desenvolupament i resulta que indirectament el que faig és.
.
.
, el que passa és que estic demanant més recursos per a les empreses amigues de Blasco o per a comprar pisos en València, etcètera, etcètera.
Vull dir que, no ens equivoquem, jo quan demane més 0,7 o que se complisca el 0,7 és per a l'ajuda al desenvolupament.

Per tant, sí al 0,7, però sí acompanyat de transparència i de fiscalització.

I simplement recordar que quan parlem del 0,7% estem parlant de complir els
objectius del mil·lenni, estem parlant d'eradicar la pobresa extrema i la fam en el món, de l'ensenyament primari universal, d'igualtat de gènere, de reduir la mortalitat infantil, de millorar la salut materna, de
combatre la sida o el paludisme.
És a dir, que estem parlant jo crec que d'una cosa molt seriosa.

Tenim, en definitiva, un deute pendent amb els països del sud, amb els països empobrits, perquè han sigut molts anys d'espoli dels seus recursos naturals.
I, per tant, jo crec que en estos moments és absolutament necessari que es produïsca eixa modificació dels pressupostos perquè el 0,7% d'ajuda al desenvolupament siga una realitat, primer, perquè vostés ho van signar així en el pacte contra la pobresa i, segon, perquè ho diu la Llei de cooperació valenciana.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Molt breu.
Anem a vore, el Grup Parlamentari Compromís, com no podia ser d'una altra manera, va a votar a favor d'aquesta proposició no de llei.

En primer lloc perquè ni tan sols entrant en el fons de la qüestió és lògic que si hi ha una llei que s'ha complir i una llei que compartim, seria un absurd haver d'estar venint sempre a recordar-los que tenen incompliments que fer i que dur-los
a terme de manera real, no en el país de les meravelles en què viu el govern valencià.

I, per tant, només que per eixe argument, és un sentit el votar a favor d'aquesta proposició no de llei.

Si aprofundim en l'objectiu a més que contempla aquesta PNL és lògic que també ens afegim a aquesta crida que se fa per part de la senyora Albiol i que és que porten vostés molts anys en el Partit Popular enganyant, via publicitat, sobre un 0,7% que
no és real.
I, per tant, nosaltres també ens afegim a esta denúncia pública que se fa avui en aquesta comissió i volem tornar a fer les coses ben fetes, és a dir, oblidar-nos del que vostés estan fent, d'esta manipulació constant, via publicitat, del que és la cooperació al desenvolupament que fa el Partit Popular en el govern, assentar les bases
del que ha de ser la realitat i, a partir d'aquí, avançar.
Perquè aquesta proposició no de llei, si be és cert que intenta modificar els pressupostos de 2010 per a tornar al que havia
d'haver sigut la realitat i el compliment de la llei, ara, dintre de no res, en
una setmana, ens sentarem ací i tornarem a sentir un discurs que estarà, suposem, si no intentem avui pal·liar esta situació, ple una altra vegada de constant propaganda i, el que ve a resumir-se, de
mentides i hipocresia en el que el Partit Popular destina a la cooperació al desenvolupament.

Jo no voldria fer molt més extensa la meva intervenció, no voldria tampoc entrar massa a valorar el que està passant, però sí que m'agafe al que la senyora Albiol estava comentant fa un moment.
El que estem
vivint en l'actualitat amb el que està passant en la Conselleria de Solidaritat i Ciutadania, en mans del senyor
Blasco, no se pot consentir.
I sí que és cert que ens temem que totes estes qüestions, estes ajudes, estos pressupostos, que de bona fe se volen destinar a l'ajuda a la cooperació, la realitat del que estem vivint a dia d'avui, que som coneixedors i que ho tenim ben documentat, no està sent així.
I, a més, s'està fent no solament un
cortijo per allà per on passa el senyor Blasco, d'aprofitar-se amics seus, sinó també malversant fons públics, amb tractes de favor, desviament de diners amb factures falses, amb
duplicitats, amb moltíssimes coses que freguen la il·legalitat en molts casos i, en l'altra, la incomplixen de totes.

I això jo crec que se posa damunt la taula, se denuncia, però té d'haver un comportament i responsabilitat política sobre això.
És a dir, no solament podem estar en mans de trobar la documentació, fer treballs exhaustius de poder aconseguir la informació que el govern no ens dóna de ninguna de les maneres, tindre de trobar-la per altres mecanismes, tindre
d'analitzar-la, tindre de posar-la davant els jutjats i que tampoc passe res quan
això se fa públic quant a la responsabilitat política que s'ha d'assumir.

En el govern del Partit Popular ja fa temps que tindria d'haver-se netejat la casa, i està claríssim que ara la casa que s'ha de netejar, i en estos temes que estem tractant, és la del senyor Blasco, el cortijo que s'ha instal·lat i la trama corrupta que ha generat, ha propiciat, ha fomentat i a dia d'avui està emparant amb els diners de la solidaritat i la cooperació.

Res més.
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula la senyora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Como no puede ser de otra manera, desde el Grupo Socialista también vamos a apoyar esta proposición no de ley que hoy presenta Izquierda Unida, porque es una cuestión de ética, porque es una cuestión de justicia y, sobre todo, de rigor.

Lo cierto es que resulta cuando menos ridículo y provoca sonrojo el eslogan que ustedes han acuñado y que reiteran y repiten sistemáticamente, el de que este gobierno valenciano cumple con el 0,7, que cumplimos
con el 0,7.
Pero le recuerdo que, por más que se repita, una mentira es una mentira y no por ello se convierte en
verdad.
Estas afirmaciones reiteradas tan solo persiguen el autobombo y la
propaganda, pero, desde luego, no están avaladas por la veracidad de los hechos ni de los datos presupuestarios
concretos.

La Dirección General de Cooperación Internacional al Desarrollo es el programa que recibió el mayor tijeretazo en los presupuestos de 2010, descendiendo un 35% con
respecto al 2009.
Tomando incluso como válido el cómputo de toda la dirección general como ayuda oficial al desarrollo -que no lo es ni de lejos, y ustedes lo saben-, lo que supuestamente han destinado es tan solo un 0,25% del presupuesto total
consolidado.

Esta cifra, desde luego, supone un claro retroceso con respecto al 0,39 de lo
presupuestado en el ejercicio anterior o del 0,43 del año 2008, pero, sobre todo, supone un claro incumplimiento del tan cacareado 0,7
que este conseller pregona insistentemente y que incumple sistemáticamente.

Este año, como les digo, del análisis de los datos y las cifras incluidas, se evidencia la cruda realidad, y es
que la cantidad destinada a cooperación internacional, que asciende a 42.
778.
000 euros, no alcanza ni refleja
fielmente la realidad de nuestra cooperación, sino un techo máximo nunca alcanzado, que es el 0,7.

Un compromiso imperativo que establece la Ley 6/2007, de 9 de febrero, de la
cooperación al desarrollo de la Comunidad Valenciana, que mi compañera la señora Albiol ya les ha citado textualmente en su artículo 21.
Y lo cierto es que me explicarán, señorías, cómo cumplen este precepto y cómo sacan las cuentas, porque, desde luego, las cuentas no salen.
Es decir, para
cumplir con ese posible 0,7 del que ustedes hablan, deberían destinarse aproximadamente 100 millones de euros.

Cabe decir además, que yo creo que es importante, que los presupuestos se presentaron en un
contexto global marcado por una crisis económica y financiera sin precedentes y una de las consecuencias es que millones de
persones se vean privadas de derechos básicos como la alimentación, la salud o la educación.
Por ello, la ayuda oficial al desarrollo es ahora más importante que nunca y debería ser una prioridad para el gobierno valenciano, porque les recuerdo, y ya que
ustedes lo dicen tanto, lo primero son las personas.

Pero, señorías, los datos están ahí y no son interpretables, reflejan la voluntad política de este gobierno en esta materia, que es el recorte drástico de la práctica totalidad de las partidas destinadas a cooperación internacional y que, además, les voy a recordar por si se les ha olvidado.

Miren, la línea destinada a financiar las subvenciones a ONGD para acciones de sensibilización y educación al desarrollo descendió un 42%.
La convocatoria de subvenciones de proyectos de formación e investigación descendió un 30,7%.
Se recortó en casi un 11% la línea de subvenciones a ONGD para acciones de codesarrollo.
Se recortó en casi un 48% la convocatoria de subvenciones para las ONGD para la realización de proyectos de cooperación internacional al desarrollo.
Tanto la línea de participación en programas multilaterales como la destinada a la realización de acciones institucionales de cooperación internacional, descendieron un 56% y un 31%, respectivamente.

Pero, señorías, lo cierto es que, como decía la señora Albiol anteriormente, ahí no finalizó la tijera.
Si a ello le sumamos el recorte del 30% de las resoluciones de las
diferentes convocatorias de cooperación internacional, los presupuestos destinados a toda la cooperación valenciana para el 2010 sufren un gran descenso de casi la mitad, del 45%
respecto al 2009, que en cifras supone una minoración de 29,6 millones de euros.

Por tanto, lo que es cierto -y ahí están las cifras- es que el Consell destina tan solo el 0,21% del presupuesto a ayuda oficial al
desarrollo.
Y además, sabemos que el conseller Blasco hace trampas para contabilizar la denominada ayuda oficial al desarrollo,
porque incluye partidas presupuestarias que no se ajustan a los criterios
internacionales establecidos por el comité de ayuda al desarrollo de la OCDE.
Blasco pretende inventar nuevas fórmulas para contabilizar un 0,7 disfrazado con cifras que no se ajustan ni a
indicadores objetivos ni siguen una metodología rigurosa.

Pero, claro, pedirle rigor al señor Blasco es como pedirle a los olmos que entreguen peras, porque sabemos que no
cumple con el 07, pero no sabemos a qué va destinado parte de ese 0,21% que debería cubrir la ayuda oficial al desarrollo.

El señor Blasco, a día de hoy, todavía no ha dado explicaciones acerca de todo el rosario de irregularidades y de
presuntos delitos que rodean su gestión en los proyectos de cooperación internacional al desarrollo en Nicaragua, adjudicados en concreto a la Fundación Cyes.
Y esto nos preocupa, y mucho, y a ustedes debería preocuparles.

Una fundación presidida por un señor acusado por malversar fondos y al que la Fiscalía solicita -hoy venía en los medios de comunicación- pena de prisión e inhabilitación, entre otras cosas.
Una fundación, señorías, a la que se le conceden subvenciones de 1.
700.
000 euros que debían ir destinados a gestionar proyectos de cooperación en Nicaragua y que han acabado en la compra de dos inmuebles y un garaje en
Valencia.
Una fundación que acaba siendo adjudicataria de estas subvenciones a pesar de incumplir la
primera fase, de incumplir las bases de la convocatoria, ya que no reunía ninguno de los dos requisitos imprescindibles, ni la experiencia necesaria en
el país ni el sector, ni la presentación en red con otra ONG valenciana.

El señor Blasco, a día de hoy, está más preocupado en fabricar documentos para intentar tapar un escándalo que en aclarar ninguna de las sombras de sospecha que inundan la gestión cuando menos irregular del destino de este dinero.

El señor Blasco todavía no nos ha explicado cómo quería gastarse casi dos millones de euros en dos pozos de agua y un programa de
alimentos, de los que solo han llegado 70.
000 euros.
No puede explicar tampoco
cómo es posible gastarse medio millón de euros en asesoramiento para la construcción de pozos de agua y un huerto, contraviniendo el decreto de La Generalitat de
justificación de proyectos, su propio decreto.
Ahora sabemos que con lo que sí cumple es con el 25% de los gastos en la asesoría, pero no con el 0,7, señorías.

El señor Blasco tampoco ha mostrado ningún documento que pudiera acreditar que el dinero gastado en esos pisos y garajes
se haya devuelto a la Generalitat valenciana, porque los cheques que figuran en
el expediente solo demuestran que dos meses después de recibir ese dinero, la fundación compró los pisos.

Y el señor Blasco no les explicará por qué se fue a Haití de la mano de una fundación fantasma y bajo sospecha, como es la Fundación Solidaridad Entre Pueblos, ni por qué le encargó la construcción de un hospital a esta fundación sin mediar concurso público, que se constituye en el año 2008 con casi con la llegada del señor Blasco a la conselleria de cooperación.

Pero, sobre todo, no les dirá por qué se le ingresa a esta fundación el dinero que todos los valencianos y valencianas donaron como ayuda por la
catástrofe de Haití, a pesar de que las cajas de ahorro, en la reunión del comité de ayuda humanitaria, ya pusieron reparos al respecto.

Y, por cierto, tampoco les dirá que pretende gastarse casi cuatro millones de euros en la foto de un hospital
cuyo mantenimiento es inviable, como ya han manifestado diferentes actores,
entre otros, la Cruz Roja.

Miren, señorías, ninguna de estas cuestiones que son preocupantes a día de hoy y que ustedes tienen que explicar, han sido aclaradas ni explicadas por
el señor Blasco, porque seguramente, esta vez más que nunca no puede hacerlo.
Y ustedes tienen un problema con esta cuestión, tienen un serio problema.
Y yo le diría al señor Blasco que, en todo caso, fuese buscando ayuda externa, si es que la
encuentra, y, desde luego, que vaya buscando esos expedientes que le
solicitamos desde el Grupo Socialista por escrito y que a día de hoy todavía no nos han llegado.

Me gustaría que pudieran aclarar en algún momento todas estas cuestiones, porque si es preocupante el no cumplir con el
0,7, más preocupante es no saber dónde se destinan los fondos que en teoría deberían ir dirigidos para paliar el hambre y la sed en el tercer mundo.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Tirado.

Té la paraula el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidente.

Señorías.

Nos encontramos una vez más ante una proposición no de ley que la oposición utiliza como arma arrojadiza frente al trabajo serio y solidario que está desarrollando el gobierno de La Generalitat.

El conseller Blasco ha presentado y puesto a su disposición toda la documentación que acredita la limpieza y la transparencia de todos los contratos referidos a
solidaridad y cooperación, pero, evidentemente, ni todos los contratos que pudiera presentar el señor Blasco van a ser suficientes para que ustedes frenen y terminen con esta
campaña de difamación que solo busca réditos electorales.

Su estrategia es siempre la misma: difamar e insultar, con ninguna prueba que
acredite sus predicamentos.
Por nuestra parte, el Grupo Popular seguirá defendiendo el magnifico trabajo que nuestro gobierno está realizando en materia de cooperación al desarrollo.

Sobre el incumplimiento que ustedes plantean en su proposición no de ley, evidentemente, como no puede ser de otra forma, estamos
absolutamente en contra de su planteamiento y defendemos la responsabilidad y
la seriedad del gobierno valenciano al destinar ese 0,7 de sus presupuestos a
la cooperación al desarrollo.

La valenciana es precisamente la única comunidad autónoma que ha decidido plasmar en una ley la obligación de destinar el 0,7 del presupuesto autonómico a proyectos de cooperación al desarrollo.
Es, por tanto, una obligación legal y un compromiso político.

Y además, podemos afirmar, sin ningún tipo de complejo, que la comunidad es el primer donante, el líder en cooperación descentralizada.
Del total de casi 12.
000 millones de euros que forman el
presupuesto no financiero de La Generalitat para 2010, el 0,7 del mismo
asciende a 82,6 millones de euros.
La Generalitat destina precisamente 82,6
millones de euros en 2010 a financiar ayuda al desarrollo.
Esta cantidad supera
en 220.
000 euros el imperativo legal de destinar el 0,7 a cooperación al desarrollo.

Y resulta, además, francamente demagógico que los compañeros del Grupo Socialista vengan a alardear de las supuestas exigencias que
pretenden del gobierno valenciano en cuanto a que no cumple con su compromiso
de dar el 0,7% a cooperación al desarrollo, cuando precisamente es el gobierno socialista el que incumple
absolutamente todo tipo de compromisos con la cooperación al desarrollo.
Organismos internacionales, como la OCDE, del que España forma parte, certifican que la ayuda oficial al desarrollo de España se ha reducido en un 1,2% en 2009.
La OCDE acredita que este porcentaje de
ayuda al desarrollo del gobierno central solo alcanza el 0,46% respecto del
producto interior bruto.
La irresponsabilidad del gobierno del señor Zapatero y su nulo sentido de estado hizo que se adelantara el cumplimiento
del objetivo al año 2012, contrariamente al plazo que fijaron la mayoría de los países de la Unión Europea, para destinar el 0,7 del producto interior bruto a ayuda al
desarrollo en el año 2015.

La cooperación al desarrollo del gobierno de Zapatero naufraga en los presupuestos generales
del estado para 2011.
Las partidas para cooperación se recortan de forma drástica.
En total, el presupuesto bajará un 26,4%.
El gobierno central no ha sido capaz de cumplir sus propios objetivos
para la cooperación al desarrollo, no ha podido llegar al 0,7 y no ha reformado la (inintel·ligible) .
.
.
y no sabe gestionar la cooperación multilateral.

Es, señorías.
.
.
, no es precisamente el Grupo Socialista quien debe dar precisamente
lecciones de compromiso con la ayuda al desarrollo y la rendición de cuentas, pues desvirtuó el destino de los fondos de ayuda oficial al desarrollo al financiar la cúpula de la sede de la ONU en Ginebra con dinero destinado a cooperación al desarrollo.
A eso yo le llamó poca vergüenza.

A mayor abundamiento, tampoco puede el señor Zapatero dar lecciones de trasparencia y eficacia con la ayuda al desarrollo
cuando desvió 28 millones de euros para financiar la estancia de delegaciones así como los pabellones de países en vías de desarrollo en la expo de Zaragoza.
El señor Zapatero anunció en su comparecencia ante el pleno del Congreso de los Diputados el día 12 de mayo de 2010 una serie de medidas para reducir el déficit público.
Entre ellas se anunció la reducción entre 2010 y 2011 de 800 millones de euros en ayuda oficial al desarrollo.
Por
lo tanto, esta medida significa que el gobierno español incumplirá su compromiso y, por tanto, aleja a España del compromiso de destinar este año el 0,51% del producto interior bruto para ayuda oficial al desarrollo.

La medida también supone un incumplimiento del pacto de estado firmado en 2007 entre todos los
partidos políticos con representación parlamentaria para alcanzar del 0,7 del producto interior bruto en 2012, un
compromiso improbable de cumplir con el recorte de las ayudas anunciadas.

Señorías, la discusión entre sus planteamientos y los nuestros difiere en que nosotros creemos que se
cumple el.
.
.
, que se cumple la ley.
.
.
, el artículo 21 en cuestión, que nosotros mismos.
.
.
, que nosotros mismos aprobamos, precisamente para
exigir que se cumpliera con este compromiso de dar el 0,7 a la cooperación al desarrollo, y no solo es que lo digamos nosotros y que lo acreditemos así ante todas las organizaciones, es que conocen ustedes los informes en los
cuales la Dirección General de Inmigración y Cooperación al Desarrollo acredita que se cumple con los requisitos del Comité de Ayuda al Desarrollo y de.
.
.
, que forma parte de la Organización para la Cooperación y el Desarrollo Económico, la OCDE, y, efectivamente, estos informes acreditan que la Generalitat
valenciana cumple ampliamente con el objetivo de donar.
.
.
, de dotar con un 0,7%
del total de su presupuesto a fondos de cooperación al desarrollo.

Por lo tanto, señorías, como decía en el inicio de mi intervención, solo entiendo que vuelvan a plantear este debate aquí, y volveremos a tenerlo con toda seguridad en los próximos.
.
.
, en las próximas semanas, cuando discutamos sobre los presupuestos de La Generalitat para
2011, y volveremos a acreditar y a demostrar que se.
.
.
, que se cumple
ampliamente con este objetivo y que la Generalitat valenciana va a mantener, a
pesar de la situación de crisis económica tan grave que pasa este país,
(veus) precisamente por la negligente gestión de su gobierno, del gobierno del Grupo Socialista, (veus) tan solidario.
.
.
Sí, sí, es ese gobierno.
.
.

El senyor president:

Señorías, señorías.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
que tiene al país en quiebra y que no va a poder cumplir con el objetivo.
.
.
, con los objetivos
planteados de cooperación al desarrollo.

Por lo tanto, me gustaría que no nos vinieran aquí a dar lecciones de cooperación y de solidaridad, porque no son precisamente ustedes los más indicados para dar estas lecciones.
Como no puede ser de otra forma, y como ya
se imaginarán, el Grupo Parlamentario Popular va a rechazar la proposición no de ley que platean.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Peral.

Té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, moltes gràcies.

En primer lloc, agrair a la senyora Mollà i a la senyora Tirado el suport dels seus grups parlamentaris; i, en segon
lloc, senyor Peral, mire, jo tampoc estic d'acord amb el retall de 600 milions d'euros de l'estat central a cooperació internacional, a cooperació al desenvolupament, i així ho va dir Gaspar Llamazares en el Congrés dels Diputats, que és a on toca, però és que avui estem en les Corts Valencianes.
Jo no sé si és que avui vosté s'ha despistat, però estem en les Corts Valencianes i toca parlar del 0,7 del País Valencià no de l'estat espanyol.
Nosaltres ho hem dit allí, vostés també ho poden dir allí, però no toca ací.

¿I com pot vosté tindre tanta barra de criticar el que fa Zapatero en el govern central, quan
vostés, ací, el 0,7 s'ha convertit en un 0,21%?
Vull dir, a mi se me cauria la cara de vergonya, no
podria criticar el que està fent Zapatero si ací vostés estan destinant només el 0,21%.
¿Val?
, perquè el que vosté ha dit (veus) dels 82 milions d'euros, perdone, però és que no s'ho creu ni vosté, ¿val?
, perquè no és cert, perquè els diners que han destinat són 21,2 milions d'euros, ¡ni un cèntim més!
, 21,2 milions d'euros.
I no ho dic jo, ¿val?
, que també, ho diu, entre altres, la coordinadora valenciana d'ONGD que, com vosté comprendrà, són els majors interessats en aquesta qüestió.
I aquesta coordinadora, el 6 de juliol de 2010, se'n van anar a presentar més de mil signatures per a denunciar els retalls de cooperació al desenvolupament del Consell del senyor Camps.

El retall global de cooperació valenciana és de 29,6 milions d'euros per a enguany.
S'ha retallat un 45%, ¿val?
, s'ha quedat, els diners per a cooperació, en 21 milions d'euros.
Per tant, no em diga que destinen 82 milions, perquè és mentira, i, si no, vinguen ací un dia i duguen els números, partida per partida, (veus) perquè no ho han fet mai, ni vosté ni el senyor Blasco ni ningú, i ho hem demanat moltíssimes voltes, (veus) que ens ensenyen els números, que ens els ensenyen, perquè no és cert, no és cert que destinen eixos diners.
L'única cosa que és certa és que destinen 20 milions, 21 milions d'euros.

I em sembla molt greu tindre de vindre a aquesta cambra, presentar una
proposició no de llei per a dir que es complixca la llei, ¿val?
, em sembla que a vostés se'ls tindria de caure la cara de vergonya que un grup parlamentari vinga ací a dir que per favor es complixca una llei que han.
.
.
, que van votar vostés, a més, ¿val?
Vostés van aprovar aquesta llei de cooperació i ara l'estan incomplint i, al final, la proposta de resolució que avui es vota, és ni més ni menys que es complixca la llei, i vosté van a votar en contra d'una proposició no de llei que demana que es complixca la llei.
.
.
, ¿val?
Jo no sé ni si això deuria ser possible en aquesta cambra.
.
.
Vull dir, açò deuria ser fins il·legal, votar en contra que es complixca la llei.
¿Com es pot votar en contra que es complixca la llei, per favor?
(Veus)

A vore, és que la proposició diu, punt 1, que es dedique el 0,7% del pressupost; punt 2, que es complixca la
llei de cooperació València.
El punt 1 i el punt 2 és el mateix, ¿val?
, perquè això del 0,7 ja ho diu la llei.
Em sembla increïble que vostés puguen vindre ací a votar en contra de la llei i a votar en contra del pacte contra la pobresa.
.
.
El 5 de maig de 2009, ¿val?
, el senyor Antonio Clemente, del Partit Popular, junt amb Gloria Marcos, d'Esquerra Unida, Clara Tirado, del Partit Socialista, o Enric Morera, del Bloc,
se'n va anar a signar el pacte contra la pobresa al paranimf de la Universitat de
València, ¿val?
, i un dels punts és el compliment del 0,7, i vostés no tenen cap problema, com he dit adés, en fer-se la foto, però quan arriba el moment de la veritat, voten en contra de la proposició no de llei que està demanant el 0,7 per a l'ajuda al desenvolupament.
(Veus)

Per tant, jo crec que és absolutament incomprensible, crec que és (veus) d'una falta d'ètica molt greu i crec que vostés no van a poder explicar en ningun lloc aquesta actuació de votar en contra que se destine el 0,7 del pressupost de la Generalitat
valenciana a l'ajuda al desenvolupament.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Té la paraula la senyora Mollà.
(Veus) Perdó, perdó, perdó, perdó, el senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Gracias, señor president.

El problema entre su discurso.
.
.
, entre su discurso y el nuestro es que
nosotros no incumplimos la ley, nosotros cumplimos la ley y vamos a rechazar su proposición no de ley porque es pura demagogia, porque está usted intentando tergiversar la realidad con sus análisis, con sus perspectivas, es su criterio contra el criterio de la mayoría de los valencianos, usted representa a quien representa y nosotros
representamos a la mayoría del pueblo valenciano y, (veus) por tanto.
.
.
, y, por tanto, representamos el criterio mayoritario que, en este
caso concreto, el día que ustedes gobiernen, pues, probablemente tendrán unos criterios distintos para analizar cómo y a qué partidas.
.
.
, cómo y qué partidas (veus) dedican usted.
.
.
Pues, mire, (veus) los criterios internacionales son los de la Organización para la Cooperación y el Desarrollo Económico, ese.
.
.
, la OCDE.
Esos criterios se cumplen, mire, (veus) usted conoce.
.
.

El senyor president:

Señorías, por favor.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
que hay un informe de la Dirección General de Inmigración y Cooperación al Desarrollo en el cual se cumplen estrictamente todos los criterios.
.
.
(Veus) Bueno, pues, es el informe en el cual se cumplen todos los criterios de la OCDE
al efecto de la dotación a cooperación al desarrollo, y en los cuales se cumple, además, el pacto valenciano contra la pobreza de 5 de mayo de 2009, y se cumple con
lo establecido en el artículo 21 de la Ley 6/2007, de cooperación al desarrollo.

Entonces, usted dice que si votamos o no votamos en contra.
.
.
No votamos en
contra.
Ya le digo yo a usted que estamos absolutamente de acuerdo con entregar
el 0,7% de los presupuestos de La Generalitat a cooperación al desarrollo, se ha venido haciendo así desde el año 2007, se va a seguir haciendo así en los presupuestos para 2011, a pesar de la crisis económica, (veus) a pesar de que otros gobiernos.
.
.
, y cuando hacía referencia al trabajo que ha desarrollado el gobierno socialista en Madrid
para cooperación al desarrollo, lo hacía en la referencia a la argumentación del Partido Socialista en cuanto a que este gobierno no cumple con esos mismos
objetivos, cuando es absolutamente flagrante el incumplimiento del gobierno del
señor Rodríguez Zapatero en cuanto al destino de estos fondos para cooperación internacional.

Entonces, al final, lo que estamos es (veus) convirtiendo la cooperación al desarrollo.
.
.

El senyor president:

Señorías.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
en un elemento de confrontación más para que ustedes puedan sacar algún rédito electoral a toda esta batalla, haciendo creer a la opinión pública que el gobierno valenciano no colabora, no es solidario y no participa en
la colaboración internacional, cuando eso radicalmente falso, y es radicalmente falso y es por
lo que rechazamos su proposición no de ley.

Usted ha venido aquí hoy a hacer electoralismo, y nosotros venimos aquí a hacer política seria y rigurosa, y el gobierno valenciano, de acuerdo con los estándares de la OCDE, cumple estrictamente el 0,7% que debe dotar.
.
.
, que debe
donar a cooperación al desarrollo desde todas las consellerias y con todas las partidas que se aplican al respecto.
(Veus)

Y precisamente por esa razón es por la cual vamos a rechazar (veus) esta proposición no de ley,.
.
.

El senyor president:

Señorías, señorías.
.
.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
no porque.
.
.
-gracias presidente-, no porque no estemos de acuerdo, que sí lo estamos, con que se haga esta colaboración del 0,7% a cooperación al desarrollo, sino porque usted no está diciendo la verdad, usted está tergiversando la información (veus) y usted está planteando una proposición no de ley que es falsa, absolutamente falsa de total y absoluta rotundidad.
Precisamente por eso es por lo que ya le he dicho antes y le reitero que vamos
a rechazar su proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Peral.

Anem a passar a votar el punt número 2, que és el que s'acaba de debatre.
¿Vots a favor?
7.
¿En contra?
8.

Proposició no de llei sobre el desenvolupament i l'aplicació urgent d'un pla d'ocupació local per a la comarca dels Ports-Alt Maestrat, presentada pel Grup
Parlamentari Compromís (RE número 64.
007, BOC número 258)

El senyor president:

Senyories, passem al segon punt de l'ordre del dia que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el desenvolupament i aplicació urgent d'un pla d'ocupació local per a les comarques dels Ports-Alt Maestrat, presentada pel Grup
Parlamentari Compromís.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís planteja hui una proposició no de llei que jo voldria, al començament, llegir literalment, perquè crec que explica, en la seva exposició de motius, la motivació per la qual ve a debatre's a estes Corts, però sí que volia deixar clar que aquesta proposició no de llei ja va ser presentada fa molts mesos, en l'anterior període de sessions, va decaure per no haver pogut entrar a temps en la comissió, (veus) i, per tant, el seu sentit tenia molt més.
.
.
en un moment molt delicat que encara a dia d'avui nosaltres considerem que és de primer ordre portar-lo a debat.

I, per tant, aquesta proposició no de llei el que ve a explicar és que l'interior de Castelló ha patit històricament l'oblit generalitzat de les administracions, que han deixat a la seva sort les
comarques de secà, el despoblament i la desatenció, la falta de polítiques actives per a revertir la situació ha anat minvant les possibilitats d'aquestes zones.

El cas de l'empresa Marie Claire, al terme municipal de Vilafranca, havia esdevingut quasi
un oasi; una empresa era capaç de generar ocupació estable i mantenir la població de tota la comarca dels Ports-Alt Maestrat, inclús pobles veïns de la província de Terol.

Assetjada per l'actual crisi econòmica, però també pel progressiu desmantellament que està patint el sector tèxtil valencià, entre altres fenòmens per la competència d'economies emergents, l'empresa ha hagut de fer un expedient de regulació d'ocupació, va haver de fer, que ha abocat a l'atur un significat nombre de treballadors i treballadores de la comarca.
El fet
esdevé un autèntic drama ja que, a banda dels efectes per aquestes persones directament, s'arrossegarà tota l'economia de la zona tan fràgil i castigada.

No hi ha hagut inversions per diversificar l'economia i l'única empresa que ha funcionat a gran escala als Ports ha estat la tèxtil, de la qual ja se sabia s'enfrontava als riscos de la competència deslleial amb els preus dels països emergents.
Ara, quan Marie Claire tremola ho fa tota la comarca que albira un panorama ben
negre.

Aquest ERO no significa ni molt menys el punt i final en la destrucció d'ocupació.
Darrere poden venir altres acomiadaments.
Lamentablement, no s'han impulsat polígons ni àrees industrials; no s'ha millorat la comunicació viària; no s'han creat dotacions públiques com escoles, centres de salut dignes, el propi de Vilafranca recentment
en aquell moment remodelat i inaugurat amb goteres i sense calefacció en ple hivern; no s'ha invertit en recuperar el patrimoni arquitectònic i històric com a reclam turístic, prova d'això tot l'art rupestre de la zona que, tot i sent reconegut per la Unesco, no rep ni un cèntim en posar-lo en valor; no s'ha creat una sola línia per a crear nous jaciments d'ocupació, recuperar oficis, potenciar marques de qualitat potents dels productes
agropecuaris.
En definitiva, s'ha deixat tot l'interior a la seua sort, després de dècades de despoblament i empobriment.

Per tant, les solucions no poden ser simplement, com ja hem escoltat, sols simbòliques indemnitzacions o els anunciats ajuts per la recol·locació dels treballadors que no concreten en res i que mai s'han vist d'una manera efectiva ni cursets de no sé sap què, ja que si bé la formació és essencial, si no hi ha treball a la comarca de poc serveix haver fet cursets.

I és pel que Compromís presenta una PNL que ve a dir, en primer lloc, que Les Corts insten el Consell
que de manera urgent desenvolupe i aplique un pla d'ocupació local per a la comarca dels Ports-Alt Maestrat.
En segon lloc, Les Corts insten
el Consell perquè, dins de les seues competències, desenvolupe de manera urgent el polígon industrial de Vilafranca, com també la creació de sòl industrial en uns altres punts de la comarca, aplicant els incentius possibles
per afavorir la implantació de noves empreses a la zona.
En tercer lloc, demanem que Les Corts insten el
Consell que, dins de les seues competències, estudie les fórmules possibles per rellançar l'activitat tèxtil a l'interior de Castelló i s'evite cap nou ERO per part d'aquesta empresa.
I, en quart i últim lloc, diem que Les Corts insten el Consell que de manera prioritària presente un pla de xoc contra el despoblament dels Ports-Alt Maestrat,
complint amb totes les actuacions pendents, com la millora de la xarxa viària, les dotacions sanitàries i educatives pendents o la promesa de residència de majors, activitats totes elles que generen nous llocs de treball.

En el moment que se va presentar l'ERO per l'empresa Marie Claire, ja fa uns quants mesos, vam sentir l'aplaudiment per part del president de la diputació de Castelló.
El senyor Fabra s'alegrava i aplaudia aquest ERO, dient que almenys se salvaven 600 llocs de
treball.
I, clar, nosaltres entenem que això va ser una resposta prou cínica i prou insensible; esperem no rebre la mateixa del Partit Popular que sustenta este senyor com a
cap de la diputació.
Perquè, clar, l'única empresa, i així ho pot constatar tothom, potent dels Ports-Maestrat que dóna directa o indirectament treball a tota la comarca, que el fet que acomiade un
20 o un 30% de la seua plantilla és un drama i no pel que hem comentat a nivell directe, que ja ho és, i per tant no té sentit l'alegria del senyor Fabra, sinó també perquè al ser una zona d'una economia fràgil, sustentada amb la base d'este tipus d'empresa únicament i exclusivament en un sector, deriva que els actuacions econòmiques que hi havien de mitjà i petit
 abast anaren relacionades també amb la mateixa empresa.
Per tant, de forma indirecta també es castiga el petit empresari, el mitjà empresari que treballa de forma indirecta en esta empresa, a més de totes les famílies que es veuen perjudicades per este fet dels acomiadaments.

Si el Partit Popular en el seu moment haguera vullgut tindre una comarca
potent, haguera intentat, a l'igual que tot el País Valencià, diversificar les fonts econòmiques.
Això ha sigut una dinàmica que ens situa a dia d'avui enfront de la crisi en una situació molt més difícil que altres comunitats autònomes.
És a dir, allà on el sustent era únicament via urbanisme desaforat, lògicament ara estan patint-lo molt greu.
I allà on els pobles i ciutats que tenien almenys la sort de tindre alguna potència econòmica del sector industrial i del sector agrícola, han vist com el poc foment i el poc recolzament institucional, que no és nou, que no és degut a la crisi econòmica sinó d'una dinàmica del Partit Popular de no voler recolzar estos sectors, doncs, també veu com s'agreuja la seva situació, per un costat de deixadesa i oblit de l'administració i per un altre, lògicament, perquè també estan patint les penúries de la crisi econòmica.

Nosaltres entenem que hi ha moltes fórmules que passen per altres moltes coses que el que se'ns planteja per part del Partit Popular en el govern.
En el seu moment férem propostes, preguntes, per entendre fins a quin punt el govern valencià volia comprometre's per adoptar mesures per a pal·liar els efectes de l'ERO de Marie Claire i revitalitzar econòmicament l'interior de Castelló.

La solució plantejada va ser en la línia, molt més políticament correcta, però en la línia del que el senyor Fabra va fer en primera declaració quan va conéixer la posada en coneixement de l'ERO que se pensava fer.
Però el transfons era el mateix.
És a dir, voler no concretar coses clares, voler dir que les subvencions nominals
que se li pogueren donar a les persones acomiadades anaven a pal·liar la seua situació.
Tothom sabem que no arriben eixes subvencions, arriben malbé, no són profitoses, no gaudixen de cap tipus d'estabilitat; les bonificacions sense sentit no solament les sol fer el Partit
Popular sinó que també hem vist exemples en el Partit Socialista en el govern de l'estat i no
afiança en cap moment una qualitat a l'hora d'haver de sortir al mercat de treball.

Per un altre costat, se'ns parlava de les bondats del Pavace II, quan tothom coincidix i els
representants públics que van firmar este propi Pavace II reconeixen que està estancat, com li va passar al primer Pavace, no es desenvolupa.
Per tant,
tampoc ens sembla una solució clara al que nosaltres plantejàvem, a les mesures a adoptar en esta comarca.
I, per un altre lloc, se'ns deia que, bé, que si la gent, els desocupats que esdevingueren d'aquest ERO si s'apuntaven al Servef anaven a poder gaudir de certes qüestions i serveis gratuïts que se li anaven a posar al seu abast, com per exemple cursos de formació ocupacional, etcètera, etcètera, teràpies orientatives.

Bé, nosaltres açò no entenem que siga un pla de xoc, que és el que necessita esta comarca, no entenem que açò siga més que el que vostés sempre tenen el costum de dir, que és més del mateix, paraules molt políticament correctes, sí, però que responen a una deixadesa de les seues funcions i de les seues
responsabilitats com a govern que, bé, que ens situen, ja dic, en una difícil situació en general, però ara en particular en esta comarca.

Perquè el colp rebut per esta comarca és un colp molt greu que difícilment podran superar-lo, que a dia d'avui encara no compta amb el recolzament de l'administració pública valenciana, que ha deixat moltes famílies en una situació de penúria i a més que no és res nou, com díem.
És a dir, en els últims anys, al voltant de deu, quinze anys, els 17 municipis que conformen la
mancomunitat dels Ports van passar de tindre 9.
522 habitants a perdre un 13,4%,
és a dir, quedar-se amb 8.
248 censats.
Això reafirma la nostra explicació de com l'abandonament, com el poc foment d'infraestructures que pogueren haver bonificat, haver sigut un reclam per a que
no solament no se n'anara la gent que vivia allà en eixes zones sinó fins i tot que se poguera fomentar el que anaren a viure allí o que se pogueren haver instal·lat altres empreses que no anaren a tractar el tema tèxtil, perquè no hi haguera un sustent únic i exclusiu de la indústria del tèxtil.

Doncs, bé, infraestructures, com hem mencionat, com siguen els accessos, com puguen ser
els polígons industrials en condicions, com puguen ser lògicament tots els serveis que farien falta per a que la gent vullguera
estabilitzar-se en eixa zona, com puga ser un profitós turisme rural fomentant, a més, patrimoni històric ja consolidat, ja reconegut i en la mateixa zona, és a dir, no és res d'invent, no cal fer ningunes rutes turístiques que s'hagen d'idear, sinó que fins i tot tenen el suficient enriquiment, patrimoni històric, per a poder desenvolupar guies turístiques de la zona, rutes que afavoririen este tipus de turisme i no el que vostés han estant afavorint durant estos anys, que és el del
sol y playa.

És a dir, compten amb un territori ric per a totes estes coses, compten amb una
gent amb potencial el suficient com per a poder treballar i poder fomentar este
tipus d'economies.
I vostés, a dia d'avui, encara no ho han fet.
Això és un error general, no és nou.
Però quan hi ha un problema localitzat, com és el que nosaltres plantegem avui, el que necessitem no és ni Pavace, ni Servef, ni res de res, perquè no se concreta en res.
És a dir, necessitem un pla de xoc per començar, immediat, urgent i, lògicament, el desenvolupament de totes estes infraestructures que farien la
consolidació del que hauria de ser eixe pla de xoc.

Fomentem el discurs de la diversificació econòmica en este cas, perquè creiem que és important per a aquesta comarca, però sí que el fem extensiu a nivell de tot el territori valencià.
És el que volem avui plantejar i jo crec que, bé, no costa res avui parlar de les persones, deixar-se de problemes inexistents o
paraeta y platillos i vore la realitat del que està passant en molts pobles i ciutats de la nostra comunitat i intentar pal·liar les seues problemàtiques en alguna cosa més que fum i paraules buides de mesures concretes.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula el senyor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, manifestar el suport del Grup Socialista a la proposició no de llei del Grup Compromís en tots els seus aspectes i en més aspectes dels que encara anem a intentar aprofundir en este moment.
I, és més, ja dic de moment que em pareix absolutament greu que el Grup Popular no
recolze esta proposició no de llei, si finalment és així, per tot el que vaig a dir.

Esta proposició no de llei sorgix d'un problema que passa a principis d'este any amb major gravetat del que havia vingut passant fins al moment, i és la crisi de l'empresa Marie Claire.
És evident que la crisi de l'empresa Marie Claire, com ha dit la diputada del Grup Compromís, és una empresa cabdal en el que ha estat en estos moments un sector del tèxtil que ha patit en tot el País Valencià una gran pèrdua en els darreres anys però que, a més a més, en el cas dels Ports ha vingut succeint des dels anys quaranta, cinquanta,
probablement després en el seixanta més agreujadament, i que ara ha quedat només com a reflex adaptat al moment l'empresa Marie Claire.

Els ciutadans de la comarca, els agents socials, els ajuntaments de la comarca
van posicionar-se davant esta crisi i van demanar a La Generalitat el suport; en un moment de crisi profunda van demanar a la seua Generalitat, a La
Generalitat de tots els valencians, que es posicionara en favor de la comarca.
I va haver-hi una posició institucionals dels alcaldes, fins a tal punt que alcaldes del Partit Popular i
la majoria d'alcaldes que són membres del Partit Socialista, se va decidir no partiditzar esta qüestió, fins a tal punt que aquell acord que avui porta ací el Grup Compromís se va decidir pel grup d'alcaldes que se confiara en la Generalitat valenciana, que se confiara amb el
president de La Generalitat, que malgrat tot pareixia que anava a ser, hauria
de ser el nostre president.
I, per tant, se va a plantejar en aquell moment una
relació amb La Generalitat per tal de vore de quina manera se podien traure les
solucions més positives.

I el 24 de febrer de 2010, l'alcalde de Vilafranca, com a president de la mancomunitat de Els Ports, va
remetre una carta al president de la Generalitat valenciana que, entre altres
coses, li feia referència a la situació que hi havia, que ja s'ha descrit perfectament per la senyora Mollà, i que entre altres coses li demanava una reunió amb ell, una reunió amb la persona que ell considerara oportú per tal de, entre altres coses, posar damunt de la taula una sèrie d'acords, entre altres la posada en marxa d'un pla de desenvolupament a curt termini fonamentat en la col·laboració entre les institucions, potenciant el que és la qüestió industrial, també les qüestions de caràcter social, vore de quina manera se prioritzava també en la qüestió de la formació, l'ocupació pública, etcètera.

Hi havien qüestions concretes, entre altres se deia: posada en marxa de polítiques públiques tendents a reactivar l'economia i generar ocupació, dotant la comarca de mitjans necessaris per consolidar l'activitat empresarial existent i facilitar el desenvolupament de noves
activitats.
La millora d'infraestructures bàsiques, carreteres fonamentalment.
Però hi han altres: manteniment i millora dels serveis públics.
I també tot allò que ha de vore amb qüestions més estructurals: els jaciments d'ocupació nous per tal de fer eixir eixa comarca d'una crisi permanent que, com bé s'ha anomenat, és una situació que tampoc no ve d'uns anys fins ara, és una situació de desequilibri territorial que existeix en la nostra comunitat, que és un desequilibri territorial molt profund i que en els anys de govern del
Partit Popular ha crescut.
En els millors anys de l'economia del nostre país han crescut les diferències, que això és l'element més greu del que ha segut una política, absolutament, negativa, profundament negativa, per a l'equilibri territorial.

Bé, tot això, més enllà que estiga més correcte i siguen les solucions adequades o no siguen les solucions adequades,
el que és intolerable, absolutament intolerable és que esta carta que va enviar el representant dels alcaldes de la comarca dels
Ports el 24 de febrer de 2010, a hores d'ara el president de La Generalitat ha estat incapaç de contestar-la, ha estat incapaç de dir-li a un dels milers d'assessors, dels centenars de secretaris i secretàries de consellers i altres càrrecs públics que almenys tingueren la dignitat de contestar-la i dir-li que algú podrà rebre l'alcalde de Vilafranca, no?
, -o no pot rebre'l ningú?
- o algú podrà rebre el president de la mancomunitat dels Ports i dir-li que anem a posar-nos
a parlar i anem a vore de quina manera podem solucionar els problemes.
No es
tracta que esta siga la recepta màgica, però el que és intolerable és que no hi haja contestació.
I això és el que ha passat, és que no hi ha hagut contestació.

Davant de la mà oberta i a no partiditzar este problema, que no és un problema que nosaltres vullguem tirar en cara al govern popular de La
Generalitat sinó el que volem és col·laborar amb el govern de La Generalitat per tal de vore, en aquelles que són les seues competències, d'abordar una solució als problemes, La Generalitat renuncia a ser el govern d'una part dels valencians.

Per tant, avui no tenim altra possibilitat que denunciar l'actitud del Partit Popular, donar suport a la proposició no de llei i, a més a més, denunciar l'explicitació del menyspreu del Partit Popular a algunes comarques de la nostra comunitat.
No
hi ha hagut polítiques de reequilibri, se va fer un pla teòricament per a les comarques de l'interior que ha estat un absolut fracàs que no ha significat res, que realment l'únic que ha significat és agreujar els problemes i res més.

I, d'altra banda, a més, posar per davant propostes concretes.
Nosaltres pensem que algunes de les
propostes que se porten a la proposició se poden concretar.
Primer, la reindustrialització, és possible?
Clar que és possible.
La industrialització seria sols possible, seria ja inicialment possible fent un pla eòlic valencià que de veritat complira els objectius que estaven plantejat.
En el Pla eòlic valencià hi havia un conveni amb les empreses eòliques per a fer polítiques de reindustrialització.
Però eixes fàbriques que s'hagueren pogut posar a Vilafranca, que nosaltres ja vam demanar en aquell moment
clarament que se posaren a Vilafranca pel problema que hi havia de l'empresa Marie Claire, no se van posar a Vilafranca, se van situar on va voler el
Partit Popular i on va voler el govern de La Generalitat alié absolutament a la realitat.

Els Ports es mengen els aerogeneradors, tenen els problemes que representa el
pla eòlic, que és brutal respecte a les mesures de caràcter urbanístic, que és un problema per a la ramaderia, que és un problema per a la pròpia construcció en llocs determinats.
I, per una altra banda, el que és l'aspecte fonamental de la reindustrialització, no se posa ni una fàbrica en Els Ports.
A Vilafranca tenen un parc eòlic, però no s'ha posat ni una empresa allí.
Bé, La Generalitat si haguera volgut fer política de reindustrialització haguera pogut apostar clarament per a que se posaren empreses en esta comarca i
en concret a Vilafranca.

D'altra banda, la formació, la formació professional.
Estem farts de demanar que hi haguen mòduls de formació professional en l'institut de Morella i en el de Vilafranca.
A Vilafranca hi ha d'administratiu, però hem demanat que hi hagen altres possibles mòduls de formació per tal d'atendre al que són les nostres possibilitats d'economia en estos moments, que és per altra banda el turisme i la ramaderia.
Però no, no s'ha atés en absolut a això.

I, en tercer lloc, el contacte, la consensuació, el diàleg amb el territori.
S'ha fet un programa europeu, amb diners europeus, que és el Ruralter, que són diners europeus que s'han malgastat en una immensa majoria perquè no s'ha consensuat amb el territori.
Perquè eixos diners europeus al final ha servit per a fer pel·lícules meravelloses que han pagat a no sé sap qui, que estan emetent-se en Estats Units, que no saben el que és Espanya, i que en estos moments estan a Estats Units veient el que és la nostra comarca, quan realment és absurd.
S'ha fet una política absolutament erràtica, errònia i absolutament en contra dels interessos de la comarca dels Ports.

I, finalment, com a conclusió, simplement demanar que se siga conscient per part del Grup Popular que no se
pot continuar amb esta política d'atac als interessos d'una comarca de l'interior, com és la comarca dels Ports, que cal acabar amb els menyspreu; que diguen-li vostés, que el tenen més a l'abast que nosaltres, al president de La Generalitat, que conteste, almenys que conteste a allò que li demanen els alcaldes dels Ports que són, mentre no es demostre el contrari, els representants dels ciutadans d'eixa comarca.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

La senyora Mollà ha començat la seua intervenció, a banda de llegir l'exposició de motius del que és la PNL, dient una paraula: que tremolava fa ara uns mesos, tremolava una
comarca de l'interior quan se va presentat el 7 d'abril de 2010, per part de l'empresa Marie Claire, un ERO, un ERO que afectava a treballadors de l'empresa.

Si analitzem una mica les zones de l'interior de la província de Castelló, fins i tot la costa, han sigut zones eminentment tèxtils totes elles.
En l'interior han tingut empreses tèxtils a Morella, a Sant Mateu i n'han tingut en Benicarló i en Vinaròs.
Bàsicament han acabat en tots llocs, però fa molts anys.
A l'any 1975 es van tancar les de Benicarló, Sant Mateu va ser al cap de cinc any, a l'any 1980, i a Morella va ser amb posterioritat a l'any vuitanta i tants que també s'arriben a tancar les empreses tèxtils.
L'única que continuava treballant en la zona dels Ports era Marie Claire.

Marie Claire era una empresa que tenia un valor diferenciat, quant al que era
la seua producció, en la qual no entrava també en contradicció en el que són altres tipus de produccions tèxtils que han tingut més competència des de l'exterior.
Però, com deia, tremolava, jo dic que tremolava fa anys, deia que tremolava Marie
Claire, perquè realment no hi hagut cap al·lusió ni he fet cap al·lusió al problema que es va presentar fa quatre o cinc anys, quan realment vosté li aplicava unes paraules al senyor Fabra aleshores, sobre ara, quan s'ha hagut de fer l'ERO.
I li he de dir que en aquelles dates, ara fa cinc o sis anys, tant el
senyor Fabra com el senyor Víctor Campos, aleshores vicepresident de Les Corts, van estar els qui van lluitar
perquè en aquell moment es poguera fer, a través de l'Institut Valencià de Finances, un recolzament a la indústria Marie Claire per a que poguera mantindre la seua producció i poguera seguir treballant en el que afectava la zona de Vilafranca i el que
afectava la zona de pobles confrontants, fins i tot en pobles de la província de Terol.
Se va aconseguir i durant eixe temps ha estat treballant l'empresa Marie Claire, que és la que manté el tèxtil en la zona d'interior de la província de Castelló.

I en este moment què és el que passa?
Que, dins de la seua producció, n'hi han uns aspectes que sofreixen la competència forta i massiva d'altres països i que han hagut de deixar la fabricació de certs productes.
I que, en definitiva, continuen en el seu procés una part important de valor afegit que té la indústria Marie Claire.
I manté la seua estructura dins de la població de Vilafranca, a pesar que l'estructura que tenia a Castelló ha hagut de tancar-la.
Està en el poble de Vilafranca i manté tota la seua estructura allí en el poble de Vilafranca.

Dic això perquè els altres pobles, quan han tingut eixe problema, indubtablement, a través d'actuacions han anat mitigant el problema d'eixes indústries tèxtils i han aconseguit canviar la dinàmica amb la seua implantació industrial.
I en este moment pobles com Sant Mateu, que se'n va anar a la indústria del moble, que també té problemes la indústria del moble, igual que Benicarló, igual que en altres llocs, han tingut problemes en estos moments.
I, per tant,
es troba en uns moments en el qual des de La Generalitat s'han pres mesures per a que el problema que poguera passar en la indústria Marie Claire en tota aquella zona se poguera anar mitigant i enfocant i
donant-li una solució.

És veritat que a Els Ports un dels principals atractius que s'ha anat potenciant durant estos anys ha sigut el tema del turisme rural, a través de la millora, i (inintel·ligible) .
.
.
amb la senyora Mollà el que deia vosté del patrimoni històric i artístic.
Reconeixem que allí, en aquelles zones, s'ha fet durant dos vegades l'exposició de la Llum de les Imatges, tant en la zona de Morella com en la zona de Sant
Mateu, Albocàsser, Castellfort, tota la zona aquella d'allí.
I, arran d'això, a través de la restauració del patrimoni i la millora i la reconstrucció, a part d'això, el turisme que comporta tot això, s'ha fet possible que totes zones han viscut durant uns anys un recolzament
importantíssim per aquelles zones de l'interior.

Tenim en este mateix moment, a través de la Fundació Blasco de Alagón, tenim allí a Morella un lloc on s'està treballant en restauració, que considerem que és un dels temes també importants per a donar-li més valor al que en este moment tenim en la zona.

Estem d'acord amb les infraestructures, però totes, totes les infraestructures que fan possible millorar les connexions.
Perquè, indubtablement, qualsevol activitat que nosaltres li donéssem en estes zones, qualsevol, sense unes infraestructures adequades difícilment podrà tindre els objectius adequats quant a implantació inclús de noves empreses, quant a millora del turisme rural i moltes d'eixes coses.

Veiem polígons industrials en este moment, al costat d'una nacional 340, que pràcticament estan parats de fa més de cinc o sis anys.
Per molts incentius que s'hagen donat, per moltes condicions que s'hagen donat i en poblacions fins i tot més grans que les que estem parlant en estos moments, com és el cas d'Alcalà de Xivert.

En este moment tenim, per part de La Generalitat, en els pressupostos, la
millora de la connexió en la zona d'Ares-Vilafranca, un projecte que està en estudi i que s'estan fent els projectes constructius.
Però, per altre cantó, tenim també la millora de la nacional 232, bàsica en el turisme de les zones de l'interior dels Ports i de l'Alt Maestrat, en la qual les obres s'ha fet un tram que indubtablement ha millorat moltíssim per part de l'estat, que és el tram de la Pobleta.
Però, en este moment, fruit dels retalls que hem tingut, tenim l'altre tram de Monroyo en el qual tenim tota la infraestructura feta, s'ha paralitzat, s'han deixat 174.
000 euros per a este any, les màquines se'n han anat, se'n ha anat tot el que és la infraestructura de l'empresa i s'ha quedat paralitzat.

Això, junt a l'A-68, junt a la part del port de Querol, són les infraestructures necessàries perquè el turisme de la zona d'interior, bàsicament, en una gran repercussió en l'economia de tots eixos pobles de l'interior, junt al parador de Morella, puga ser una realitat de cara a
aconseguir, com no?
, una millora quant a tot el que representen les actuacions que podem tindre en
la zona dels Ports i del Maestrat.

El Pla eòlic és una realitat, ha sigut la primera zona d'implantació del Pla eòlic en totes les seues comarques i de les quals se poden beneficiar,
indubtablement, privats i ajuntaments d'allò que representa el cànon que per ells els està donant.

I repeteixo.
En la ciutat de Vilafranca -vosté ho ha dit anteriorment, no vaig a repetir-me- s'ha fet per part de la Conselleria d'Economia, s'han fet una sèrie d'actuacions dins de l'Ordre del 30 de desembre de 2008, encaminades al que és donar-li una inversió en eixa zona, a través del Servef, en els anys, del 2007 al 2010, i s'han fet una sèrie d'actuacions en els Ports i l'Alt Maestrat que han pogut aportar més de 4,5 milions i que han participat en cursos de formació i de foment d'ocupació, més de nou-cents treballadors.
S'han donat també unes subvencions per crear els agents en ocupació i desenrotllament local per a participar en eixos agents de règim local que puguen ajudar a tractar de tirar endavant iniciatives dins de
totes eixes comarques.

I, en definitiva, jo crec que a través d'això, i, com no?
, a través també del pla Confiança, reforçat per altres plans, com el pla E, ha pogut aconseguir que eixes zones també puguen tindre molta més activitat en inversions productives que fa que eixa zona, afortunadament, en
este moment, de Vilafranca, puga comptar encara amb una indústria puntera, en allò que és la fabricació de mitges, com és el tema de Marie Claire, i que, indubtablement, jo pensava que vostés també reconeixerien en la seua labor el que des d'un principi se va fer -fa quasi cinc anys- a través de la diputació i La Generalitat, aconseguint que eixa indústria en aquell moment no tinguera ninguna ensopegada, en aquell moment poguera
tirar endavant, i que, indubtablement, en este moment sofrix, com no, conseqüències com estan sofrint moltes de les indústries de la nostra província, tant en eixe sector, important del que és el tèxtil, com la indústria del moble que també ho tenim en aquella zona.

Per tant, jo crec que les mesures n'eren tres.
Cal demanar infraestructures a qui correspon demanar
infraestructures, com és l'estat, i que continue també fent les infraestructures la diputació, i que, indubtablement, els plans de turisme i plans de ramaderia que s'han emprat en aquelles zones també estiguen dotats de més qualitat i més quantitat de treball a les zones dels Ports i de l'Alt Maestrat.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Mundo, jo crec que jo no havia d'haver fet referència a allò que el senyor Fabra -suposadament- va fer en el seu moment perquè això, de fet, quan jo he llegit les declaracions que féu en el seu dia quasi que donava por llegir-les, perquè ell mateix es va quasi anomenar del consell d'administració de Marie Claire i va fer una roda de premsa on explicava com els bancs
requerien una disminució dels llocs de treball per a poder fer front al cost del lloguer, etcètera, etcètera, explicava el perquè de l'ERO i es felicitava d'eixe ERO, quan jo crec que en el seu moment ell havia d'haver encapçalat la iniciativa a l'hora de demandar les administracions que feren falta, les mesures per a,
almenys, pal·liar els esdeveniments que anaven a ocórrer després, i és que esta gent en el carrer, depén d'ella moltes famílies, la seva recol·locació i les infraestructures que fan falta en esta zona han de ser urgents, etcètera, etcètera.

Però, si vostés el que volen és que els aplaudim, no tinc ningun problema.
Mire, a mi em dóna igual aplaudir el senyor Fabra perquè ja he perdut la vergonya en això.
Vosté, perquè me done la raó he d'aplaudir el senyor Fabra, jo aplaudisc el senyor Fabra, però, clar, aleshores, m'està donant la raó que este problema no és nou; de fet, en la meva explicació jo dic que han estat anant tancat estes empreses d'indústria tèxtil i que, fins i tot, anomene el tema de Marie Claire com que era un oasi, és a dir, una cosa excepcional.
Amb això estem d'acord!
I estem d'acord també que no és un problema d'ara, sinó que esta empresa ha vist perillar en altres ocasions el lloc de treball de la
gent que treballa.
I vostés què han estat fent aleshores?
Han estat posant pegats a un problema!
I en això, vosté m'haurà de donar la raó!

Molt bé, s'aconseguixen els diners de l'Institut Valencià de Finances, però no se fa res més!
Com s'ha aconseguit, se passa el tràmit i punt!
Però, vosté que parla que hi han unes infraestructures necessàries de connexió vial -que amb això coincidim-, diu que estan en projecte.
Escolte!
Quan el senyor Fabra fa cinc anys va fer
eixe suposat esforç, podria haver començat a plantejar la necessitat de tindre eixes connexions viàries, i no dir ara que és que estan en projecte i no sé què.
.
.
com sempre, que és el que solen dir vostés.
Quan no volen dir que no estan fent res, tot està en projecte i en estudis de projectes i no sé què.
Clar!
, hi haurà algú que estiga en una habitació fent estudis de projectes de tot el que diuen vostés.

Podrien haver avançat, podrien haver fet una diversificació econòmica que no van fer, podrien haver garantit una estabilitat del sòl industrial i del foment de les zones dedicades a la industrialització.
Perquè, vosté dirà missa, però, per exemple, en els llocs on hi ha consolidat açò, com, per exemple, en Elx, vostés, el govern valencià, els han prohibit dotar de més sòl industrial, empreses que estan demanant més sòl industrial.
Vostés se contradiuen en això.

I, per tant, no han estat fent res més!
I si la debilitat del sector era evident, perquè això era evident, era evident i més quan una administració l'abandona completament com ha passat en la indústria i en l'agricultura en esta comunitat, i tot per enriquir-se més ràpidament en el sector de la construcció, doncs, si això no se preveu, passa el que passa, que encara que es posen pegats al problema
durant anys, al final, ¡esclata!
Veritat?
I no hi ha remei.

I no demanem altra cosa que se desenvolupen certs plans que jo crec que se
poden tindre en consideració.
És que no estem diguent res més!
Açò no és una discussió entre ningú.
Jo crec, sincerament, que açò no és una discussió entre ningú.
O siga, que diguem que se faça un pla de xoc contra el despoblament dels Ports, això és roín?
Que diguem que es desenvolupe un pla d'actuació d'ocupació local per a la comarca, és roín?
Que se rellance l'activitat tèxtil i s'eviten els ERO, és roín això?
Que s'intente, dintre de les seves competències -és que ho diguem-, que se fomente el tema dels polígons industrials i el sòl industrial, això és roín?
És que no estem discutint res amb vostés.
Res!
Res!
No estem discutint res amb vostés!

Ara que sabem que el senyor Camps no contesta els alcaldes de la zona, doncs,
home!
, l'única pregunta és: vosté sap si contestarà?
Almenys, almenys, per a poder sentir-se veritablement el representant polític que ha de ser, que, almenys, ha de donar una resposta a una petició de reunió.
Però, això és una cosa en la qual podem discrepar.
Vosté a la millor pensa que no ha de contestar, jo crec que seria, almenys, de
moralitat i de respecte contestar-li un alcalde de la zona.
Però, bé, és una cosa en la qual no vaig a entrar en discussió amb vosté.
Si té la contestació, mos vindria bé.

Però, ara, ¿què hi ha de roín que hi hagen mesures de reactivació econòmica per anar, justament, a potenciar els nous jaciments d'ocupació i que, almenys, este sector no veja agreujada la seva situació intentant que l'administració actue perquè no es produïsquen més expedients de regulació d'ocupació.

No tinc res més a dir!
És que no estem en ninguna discussió!
Si, veritablement, vostés creuen que açò podria solucionar el tema, o, almenys, intentar assentar les bases per a
solucionar el tema, ho votem i no hi ha res més a parlar.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo no li demane que aplaudisca el senyor Fabra.
Jo el que li dic és que, actuacions anteriors al que ha passat ara, a l'ERO, n'han hagut, per part de La Generalitat, preocupats pel tema de l'empresa Marie Claire, totes encaminades a mantindre el màxim nombre de llocs de treball.
Indubtablement, que arribe a una situació en la qual ha hagut de modificar, inclús, l'estructura productiva en allò que és més competitiu, mantindre el que és més competitiu dins d'ella, i que això produïx un efecte negatiu pel nombre de treballadors, indubtablement això li ha passat, no a esta indústria, sinó a moltes indústries.

Per tant, jo el que dic és que reconeixem que vosté el que dia és que el senyor Fabra aplaudia.
.
.
I jo crec que ningú pot aplaudir, ningú pot estar content de salvar 600 llocs de treball.
Tot ERO, indubtablement, a
qualsevol polític que se pree, sempre li afecta en allò que és la seua sensibilitat de cara als treballadors que han de passar per ahí.

Per tant, en aquell moment, també se va plantejar la millora de les condicions.
I tots sabem que una de les exigències del president provincial, del president de la diputació, sempre ha sigut la millora dels accessos a la zona de Vilafranca, de l'Alt Maestrat, perquè la zona del Ports ve a través de la nacional-232 i altres carreteres, però bàsicament la 232, que no depén de la diputació ni de La Generalitat.
I això s'ha anat planificant durant estos anys en els projectes constructius al respecte.

I, per tant, en les activitats que s'han fet des de La Generalitat per tractar de millorar, tant el que és la política de millora de turisme rural, com són polítiques de millora de l'aspecte ramader i el retall al sector, com és també la millora d'infraestructures, com és també, des de la Conselleria d'Ocupació, per aconseguir que se facen polítiques per a fomentar l'ocupació, la col·locació, a través dels agents de desenrotllament local i altres activitats als Ports, a l'empar de l'Ordre del 30 de desembre de 2008, en línies de subvenció i ajudes, fan que les actuacions de La Generalitat vagen encaminades a allò que vosté presenta i proposa en la seua proposta de resolució.

Per tant, nosaltres, ja que eixes activitats s'estan desenrotllant, nosaltres anem a votar en contra de la seua proposta.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Passem, doncs, a votar esta proposició no de llei, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Vots a favor?
7.
En contra?
8.

Proposició no de llei sobre l'aplicació de l'IVA superreduït (4%) en el sector turístic en compte del 8% actual, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 64.
206, BOC número 258)

El senyor president:

Passem, doncs, al quart punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'aplicació de l'IVA superreduït, 4%, en el sector turístic, en compte del 8% actual, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula la senyora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Senyor president, moltes gràcies.

Senyors i senyores diputades, bona vesprada.

El Grupo Popular presenta, hoy, en esta comisión, la proposición no de ley sobre la aplicación del IVA superreducido, 4%, en el sector turístico, en lugar del 8% actual.

De todos es conocida la brutal crisis económica por la que atraviesa España.
El sector turístico representa más del 10% del producto interior bruto español.
Este sector se configura como importante y fundamental vehículo para paliar los efectos negativos y de destrucción de empleo masivo que ha originado la grave situación económica que atravesamos.

El gobierno debería haber tomado medidas que pudieran tener un efecto inmediato sobre la demanda
turística o aliviaran los costes empresariales, que nos permitieran ser más competitivos en relación con otros destinos de Europa y el mundo, no solo a medio plazo, como intenta
el gobierno central en el plan de turismo 2020, sino, especialmente, a corto
plazo.

El sector turístico está sufriendo al completo las consecuencias de esta crisis económica.
La subida del IVA del 7% al 8%, que ha puesto en marcha el gobierno de la
nación, incide de forma muy negativa en las contrataciones de dicho sector provocando
la pérdida de competitividad.
El turismo es un mercado que crece en el mundo, pero
España es un país consolidado como destino turístico, siendo en la actualidad el segundo destino en ingresos y visitantes.
Y
observamos cómo está disminuyendo su cuota de mercado y esta disminución se incrementará, si aumenta el tipo de IVA, por tener impacto directo en el coste del
turoperador.

En palabras del presidente de la asociación de autónomos: «Subir el IVA es una mala noticia y un jarro de agua fría, un daño irreparable en la economía y en el tejido productivo, significará lastrar el consumo y la actividad económica, y, por tanto, retrasar la salida de la recuperación.
Aplicando el IVA superreducido a los servicios turísticos, el precio final al que tendría que hacer frente el consumidor sería menor, lo que incentivará el consumo y, por tanto, la creación de puestos de trabajo.
»

La actividad turística es la que aporta al PIB nacional un mayor porcentaje de incremento en los últimos diez años.
Sin entrar en datos estadísticos -que son sobradamente conocidos- hay que resaltar que un 50% de la producción es generada por ciudadanos extranjeros en nuestro país, los cuales son muy sensibles al incremento de los precios, y que nuestros
competidores los están reduciendo para poder captar el movimiento turístico generado por una demanda cada vez menos leal a un destino.

La industria turística está formada por múltiples subsectores.
Algunos datos estadísticos importantes son: que cuenta con más de 400.
000 empresas en nuestro país; el 92% de estas empresas tienen menos de diez empleados; el 99% emplea a
menos de 50 trabajadores; ocupa a algo más del 6% de la población activa con un incremento, en número de empleados, de un 21% entre 2003 y 2007; el 60% de los trabajadores de
estas empresas turísticas son mujeres; el 71% de los trabajadores son fijos y un 20% de los
trabajadores son autónomos.

Otro dato importante es que el 40% de los trabajadores son los denominados sin
formación, por lo que el sector juega un importante rol de inserción social.

Desde el punto de vista indirecto, el sector de la hostelería genera actividad en muchos subsectores, pues, podríamos hablar de personal intermediario, transportes, deportes, visitas
culturales, excursiones, alimentación, limpieza, renovación, etcétera.
Es decir, el 33,2% del gasto total de los hoteles van destinados a cubrir
coste de personal.
Un IVA superreducido tendrá un impacto positivo sobre el empleo, generaría mayor renta disponible en las familias, lo cual indirectamente crearía a su vez mayor demanda de consumo.

Si lo concretamos en nuestra comunidad, en la Comunidad Valenciana, estamos
entre los tres primeros destinos turísticos de España, tanto en el número de viajeros como pernoctaciones, junto con Andalucía y Cataluña, con más de veintitrés millones de turistas y 150 millones de pernoctaciones en 2009; con la mayor
estancia media de extranjeros en España, 13,2 días en 2010, por encima de destinos como Cataluña o Baleares; con un aumento, en 2010, del gasto del turista extranjero, casi de
un 4%, el doble que en el resto de España; con un 75% de turistas que han estado en la comunidad más de una vez en los últimos dos años y más del 80% de ellos con voluntad de regresar en los próximos 12 meses.

Si hablamos en la Comunidad Valenciana del dinamismo del sector, obtenemos un
crecimiento del 45% en las plazas hoteleras en solo diez años, 13 puntos por encima de la media española y con mayor crecimiento que otros destinos turísticos principales, liderando en España el crecimiento de la oferta de plazas en apartamentos turísticos hasta alcanzar las 148.
000 en 2009, y sólo Canarias en estos momentos tiene más oferta; con el mayor incremento del alojamiento rural de la última década, un 199% por encima de la media nacional; con más de 61.
000 plazas de camping, situados como líderes de España junto a Cataluña.

Si nos referimos a la calidad, ésta es ya en nuestro sector, en el sector del turismo del que estamos hablando
en estos momentos, nuestra seña de identidad.
Lideramos en España la obtención de certificados de calidad en servicios de información turística y estamos a la vanguardia, tanto por el número de oficinas, casi 200; como por la calidad de los servicios que se ofrecen.
Más del 70% de los municipios en nuestro litoral disponen de certificados
internacionales de calidad y medio ambiente en sus playas, siendo, junto a
Galicia, el destino español con mayor número de banderas azules, 108 en 2010.

Con respecto a la innovación, somos el único de los principales destinos turísticos españoles con un centro innovador propio y dirigido sólo al turismo.
Todo el sector se ha incorporado al proyecto desde su origen y
son socios fun.
.
.
-perdón- fundacionales (inintel·ligible) .
.
.

Y, por último, si tenemos en cuenta la formación, en esta comunidad tenemos la mayor red de formación especializada en turismo de España, con siete centros que cubren todas las zonas turísticas y dan servicio a todo el tejido empresarial, con más de 3.
200 cursos en esta legislatura, más de sesenta mil alumnos y casi ciento cincuenta mil horas de formación.

Es necesario recordar que 22 de los 27 estados miembros de la Unión Europea aplican tarifa reducida.
La subida.
.
.
, solamente para darles alguna muestra como ejemplo, todos los países miembros de la Unión Europea, menos Dinamarca, tienen dos tipos de IVA: el tipo general, que oscila
entre el 15% de Chipre y el 25% de Dinarmarca y Suecia, y el tipo reducido, en
el que 14 de los 27 estados miembros a su vez distinguen un tipo reducido
general, entre el 7% y el 12%, y un tipo superreducido, incluso dos tipos
superreducidos, que oscilan entre el 2,1% y el 7%, salvo Austria, cuyo tipo
superreducido es del 10%.

Por citar algunos países que nos quedan un poco más cerca de este turismo de sol y playa próximo al nuestro en la cuenca mediterránea podría decir que, por ejemplo, Francia, los tipos que tienen de reducido y
superreducido son del 5,5% y 2,1%; Grecia, el 9% y 4,5%, respectivamente;
Portugal, el 12% y el 5%.

La subida del IVA llevada a cabo por el gobierno central significa poner
impedimentos a la recuperación y, lejos de ayudar, perjudica al consumo y resta la competitividad de las
empresas del sector turístico, pues el incremento del tipo impositivo sin disminuir los costes lleva
aparejada una disminución de cotizaciones sociales.

Dada la actual coyuntura, no parece deseable mantener una subida del IVA que
ocasiona un aumento del número de desempleados.
Teniendo en cuenta que, ante la grave crisis económica que está afectando también al sector turístico, no cabe dilación en la toma de medidas urgentes y necesarias para paliar la situación.

El Grupo Parlamentario Popular formula la siguiente propuesta de resolución:

«Primero.
Les Corts acuerdan que el Consell inste al gobierno de la nación a que aplique el tipo de IVA superreducido del 4% que grava la actividad y
recursos empleados por el sector turístico que representa el 10,5% del producto interior bruto español, tal y como se está haciendo en otros países europeos.

»Segundo.
Que del grado de cumplimiento de este acuerdo se dé cuenta a Les Corts en el plazo de tres meses.
»

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Roca.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, el Grup Parlamentari Compromís no va a recolzar aquesta proposició no de llei.

Entenem que, i vullc argumentar-ho, en primer lloc, deixar clar que no estem a
favor de la pujada de l'IVA quan va de la mà de certes mesures econòmiques que s'han posat en marxa que el que vénen és a fer el contrari del que tindria el sentit una pujada de l'IVA.

És a dir, si en algun moment s'entenguera que se pujara l'IVA per a fer una recaptació major per necessitats econòmiques de l'estat, doncs, mai podria entendre's això si el que vénen és emparellades amb altres mesures com, per exemple, l'eliminació o reducció al mínim de l'impost de patrimoni, de l'impost de successions, etcètera, etcètera, que ho fan tant els governs del Partit Popular com els governs del Partit
Socialista, és a dir, minvar de la forma que s'ha minvat durant anys i anys i anys la caixa de l'estat i la caixa autonòmica, via política fiscal.
Una política fiscal irresponsable que ha fet el Partit Popular, i irresponsable que ha
fet el Partit Socialista, fa que ara s'estiguen plantejant per gent que sustenta un govern suposadament d'esquerres i que fa mesures que no responen a la seva pròpia ideologia.
I és pujar l'IVA, mentres estan reduint els impostos de patrimoni, etcètera, etcètera, etcètera, i baixant els sous als treballadors públics i moltíssimes altres mesures que tothom ja les coneguem de sobra.

Malgrat eixa apreciació, nosaltres, com vostés podran comprendre, no ens anem a agafar de la mà d'una proposició no de llei que, al nostre parer, enganya, fins i tot, el seu sentit.
Perquè vostés en la seva proposta de resolució diuen que s'aplique un tipus d'IVA superreduït, el 4%, que grava l'activitat i els recursos empleats pel sector turístic, sap?
, com si això no fóra res, no especifiquen.
Ara, ahí vostés el que volen és clavar un
saco que no té sentit.
Perquè si nosaltres podríem estar parlant del que penalitza al consumidor única i exclusivament, estaríem a favor d'esta proposta.
Però vostés ahí el que volen colar són els interessos que els fan reduir estos impostos que estan pagant justament
les rendes més altes.
I és, moltíssimes de les rendes més altes, que són també empresaris d'activitats turístiques, que es vegen beneficiats per les seves polítiques fiscals.
I nosaltres, en això, no mos agafen amb el Partit Popular.

Però, més encara, em crida l'atenció que diguen vostés que, com s'està fent en altres països europeus, aquí se faça un discurs del que s'està fent en altres països europeus, i no se n'adonen de les contradiccions que estan posant, fins i tot, en la seva exposició de motius.

Per l'amor de Déu, anem a vore, mencionen tres països amb tres percentatges, i només un, el de Grècia, és més reduït del que estan proposant vostés en la seva proposició no de llei.
I la situació de Grècia no és per a copiar-la!
Parlen de França, i diuen un 5,5%.
Parlen de Portugal, i parlen d'un 5%.
Tampoc és per a copiar la política econòmica de Portugal, sincerament li dic.
I l'única que té menys del que vostés estan demanant és Grècia.
Pensen i facen una reflexió del que estan diguent vostés.
Estan demanant una reducció a un mínim, mínim, mínim.

Però, més encara, diuen: «22 de los 27 estados miembros de la Unión Europea aplican tarifa reducida» (La senyora Roca Castelló diu: «Esa voz no la he puesto yo.
») Perdó.
.
.
(La senyora Roca Castelló diu: «Perdone, siga, siga.
») Potser siga la meua veu.
Jo tampoc volia.
.
.
, no estava escenificant a ningú.
«22 de los 27 estados miembros de la Unión Europea aplican tarifa reducida.
» Quins?
Perquè vostés estan parlant de tarifes reduïdes.
Clar, com tots, nosaltres també en tenim en Espanya.
Però no estan dient estes, les que mos parlen del tema, les que mos parlen del tema.
No poden anomenar ni un sol país.
Perquè, ja dic, posen uns exemples que tenen més percentatge que els quals vostés reclamen.
Diuen: «Competidores extracomunitarios en varios casos lo han eliminado.
» Per què no posen exemples de quins són els competidors extracomunitaris?
Perquè no hi ha ningun que haja eliminat este impost.
Per l'amor de Déu, sigam seriosos.

Però és que, a més, diuen vostés: «Suiza, Irlanda, Holanda e Islandia en los últimos años aumentaron el IVA del alojamiento, pero ahora lo han vuelto a bajar.
» Quin era l'IVA de l'allotjament que hi havien pujat i a quin percentatge l'han baixat.
No veuen vostés que estan posant exemples que no tenen sentit?
Perquè és que vostés no s'atrevixen a posar exactament el que passa, exactament el que passa!
Quins són eixos percentatges?

No podem comparar-nos en política fiscal amb ningú.
Perquè, sincerament, i ho torne a dir, discrepem, i molt, i açò no ha de sorprendre a ningú, en la política fiscal que està fent el govern del Partit Socialista.
Ho hem dit per activa i per passiva.

Però, home, vostés, el Partit Popular, justament el que volen és, encara, anar més enllà.
És a dir, si estem en la cua, que això sí que són dades objectives, que només que Letònia, que només de Letònia està darrere nostra de pressió fiscal, només que Letònia, és a dir, Espanya està la penúltima en pressió fiscal.
És a dir, és que no mos ho còpia ningú.
Ningú mos còpia la mala política fiscal que estem fent, perquè estem anant a uns límits mínims insuportables per a qualsevol caixa econòmica, ja siga estatal, ja siga.
.
.
, i, fins i tot, comunitària, perquè vostés serien com Letònia.
Si Espanya està la penúltima; la Comunitat Valenciana no tinc dubtes que, si ho extrapolàrem, seria la que ocuparia l'últim lloc en esta cua, perquè encara han anat a perjudicar, a agreujar el problema de la recaptació fiscal, arribant a uns mínims insuportables per a qualsevol política decent.
Ni França.
.
.
, ens podem comparar, perquè no mos copiaria la política fiscal que tenim ni morts; ni, per descomptat, els països més avançats i que estan més ben posicionats a l'hora de fer front a la crisi econòmica, com puga ser Alemanya, etcètera.

Ara bé, si el que volem és comparar-los amb Grècia i amb Portugal en mesures fiscals, escolten, és que la situació de Grècia i de Portugal no és justament per a copiar-la.
Aleshores, què vol el Partit Popular?

Mire, jo en tots estos debats econòmics, quan veig als representants dels partits politics ahí en el govern, sempre diuen: «Bé, i quina és la política que vol el senyor Rajoy, econòmica?
» I ja sé quina és.
És la de Grècia i Portugal.
És el que vostés estan plantejant avui ací?
No, pitjor que la de Portugal, vostés volen i se posen com a exemple l'IVA aplicat en Grècia.
I eixes són les mesures del Partit Popular per al sector?
No ho entenc.
I, ja dic, tot
passa perquè no som justament els que votem a favor de les pujades de l'IVA.
Això també està verificat.

Però jo avui no vaig a fer este exercici d'hipocresia, de cinisme i d'irresponsabilitat política d'agreujar moltíssim més la situació que tenim de recaptació via pressió fiscal, sotmetre-mos a una dinàmica autodestructiva de la caixa recaptatòria a nivell estatal i a nivell autonòmic, aplaudir-los les polítiques de buenas palabras, pero poco forment, de forment ni un gra, veritat?
I, després, d'on ho traguem tot.

Fem el que fa el Partit Popular.
Anem reduint, anem reduint, anem traguent-ho
del deute i quan ja el deute mos diguen, ah, nanay de la China, doncs deixem les coses sense fer, que és el que ja li han avisat al govern estatal, no hi ha més per a sacar de la caixa.
Aleshores hem de fer estes mesures dràstiques, que jo no compartisc perquè crec que hi ha moltíssimes altres per a poder fer.
Però és que vostés ja fa molt de temps que els van dir que no podien treure més diners, i és per culpa d'estes coses, és per culpa d'estes coses.

Jo ho sent molt que el sector turístic es veja en algunes parts penalitzat per esta pujada de l'IVA que ha fet el govern socialista.
No el compartisc, però tampoc compartisc estes coses genèriques que vostés volen prendre-mos ací el pèl.
Home!
Volen prendre-mos aquí el pèl.
I diu: «no, el IVA es superreducido, porque, claro, el consumidor no sé qué.
.
.
».
No, no, vostés no parlen de l'IVA reducido en el que el consumidor acaba comprant o acaba adquirint.
No, vostés parlen que graba la actividad y recursos empleados por el sector turístico.
Mare meua!
Doncs, això pot ser de tot!
Això pot ser de tot!
Això pot ser fins i tot el que vostés fan, que quan arriben els empresaris de la fórmula I se'ls passa un IVA superreduït a estos senyors, perquè la seva cara bonica i la seva butxaca a nosaltres mos està donant de menjar.
Doncs no senyor, en això no ho compartisc.
I això està aquí, en el que vostés volen colar avui aquí.

Està claríssim que és el reflex del que volen fer: situar-nos als nivells econòmics de Grècia, perquè queda molt bonic dir que el 4%.
I per què no el 5?
Perquè, clar, si parlen de França i Portugal com a models, doncs la mitjana de 5,5/5 és 5,25.

Però bé, i fer polítiques de malbaratament de recursos que el que fan és agreujar moltíssim més la situació de crisis econòmica.
En això, sincerament, no mos trobarà.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula la senyora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Moltes gràcies, senyor president.

Señorías.

No sé cuál es la parte que no hemos entendido hasta ahora, pero es la tercera vez que
debatimos sobre la aplicación del IVA superreducido al sector turístico.
La tercera.
Empezamos en la Comisión de Industria hace un par de meses.
Este mes se ha debatido en el pleno.
Y
ahora venimos a la Comisión de Economía.
Me imagino que la próxima comisión será la de Gobernación o la de.
.
.
, no sé, o la de viajes australes a la luna.

Lo que está claro es que tres veces seguidas en el plazo de dos meses.
Ahí hay algo que no encaja.
Tal vez lo que no encaje es que estas medidas, donde
creo que tendrían que debatirlas es donde procede.
Si ustedes tienen algún problema con la aplicación de impuestos, para eso está el Consejo de Política Fiscal, que es donde las comunidades autónomas se reúnen con el gobierno de la nación para debatir los asuntos que competen y que afectan a cada comunidad autónoma.

Y, sin embargo, de forma reiterativa venimos aquí, a las Cortes Valencianas, a debatir sobre algo que no tenemos ninguna
competencia, que las competencias están en el estado.
Pero resulta que aquí sí tenemos competencia, las de turismo.
Tenemos todas las competencias que afectan
al turismo de la Comunidad Valenciana.
Todas son exclusivas de La Generalitat,
y así lo recoge nuestro propio estatuto de autonomía.

Desde luego todo ese nivel de competencias a lo que ha llevado es a la máxima incompetencia del Consell en la gestión del turismo, porque si nos ceñimos a la evolución de los indicadores que ocurren en esta comunidad, en los últimos cuatro años, señora Roca, estamos en una situación verdaderamente lamentable respecto al conjunto de la nación.
No de forma aislada y relativa, no, no, sino de forma agregada al resto de
España.

Usted ha dedicado una gran parte de su intervención a hablar de las bondades de la reducción del IVA para el empleo turístico.
¿Sabe que en estos últimos cuatro años la destrucción de empleo en la Comunidad Valenciana ha sido seis veces superior a España en el sector turístico?
En todas las comunidades se aplica el mismo IVA, eh.
¿Cómo es posible que teniendo todas las comunidades autónomas el mismo IVA, en la Comunidad Valenciana destruyamos empleo seis veces más que en el resto de España?
¿Cómo es posible que el gasto turístico en la Comunidad Valenciana haya caído el triple que en el resto de España?
Con el mismo IVA todos, eh.
¿Cómo es posible que la ocupación hotelera, el millón de plazas que están desocupadas en estos cuatro años en la Comunidad Valenciana, sean la mitad de las plazas desocupadas en todo
el país?
¿Será que hay algo más que el IVA que afecta a los resultados económicos del sector turístico?
¿No será que las competencias que tiene que La Generalitat en turismo están siendo incompetentemente gestionadas?

Y volvemos a debatirlo por tercera vez.
A ver si hay algo que no nos hemos
enterado.
Pues sí, nos hemos enterado.
Lo que nos gustaría es que se debatiera aquí por primera vez, por primera, a propuesta de su Grupo Popular, de su grupo
parlamentario, pues de lo que afecta a la comunidad y a La Generalitat, el Plan
de competitividad turística, por ejemplo.
¿Le suena?
Se explicó en el 2009.
¡Y es que no hemos visto un euro!
De los 30 millones de euros que tenía que aplicar el Consell al Plan de competitividad turístico.
Podíamos hablar del Plan estratégico de márquetin que tan favorablemente.
.
.
, al revés, sale malparado en el Monitur del
lobby turístico nacional por excelencia, Exceltur.
Resulta que salimos en el ranquin de
los últimos en estrategia de márquetin.
Por no hablar del Plan estratégico global de turismo de la Comunidad Valenciana 2010-2020.

Me llama la atención que los planes de turismo cada vez tienen un nombre más largo.
No sé si es para que nos olvidemos de cuál era el principio de ese plan: Plan estratégico global de turismo de la Comunidad Valenciana 2010-2020, que además, con un par de narices, se atreve la consellera a decir que no va a tener un presupuesto asignado.
Pero lo más curioso de todo esto es que viene a decir que este plan estratégico global lo que va a hacer es agrupar todos los demás planes.
O sea, los demás planes que no tenían presupuesto real, en las explicaciones y en las presentaciones y en el
presupuesto.
En la realidad nunca se ha aplicado.

Ahora los vamos a fundir todo en este estratégico global, que ya dicen que no tiene presupuesto.
Bueno, yo creo que por lo
menos tenemos que agradecer algo, y es que reconocen que no van a destinar un
euro al turismo en los próximos diez años.

Si a esto sumamos que la liquidación de gastos a 31 de diciembre de la Conselleria de Turismo es que no ha pagado
ni siquiera la mitad de su presupuesto, el 51% del presupuesto se adeudaba a
finales del 2009, a 31 de diciembre.
¡Pues claro que no tengan dinero para pagar las cartas de correos!
Normal.
Si
llevan años sin pagar lo esencial.
Estamos ya llegando a unos límites de crisis económica en esta comunidad en la que no hay ni para pagar sellos, señorías.

Reconozcan lo evidente y tal vez así podamos salir de esta situación.
Reconozcamos que tenemos un problema de un nivel de gastos desorbitado y una
reducción de ingresos que desde luego no está ayudando a equilibrar la situación.
Y ustedes además añaden, ole, «vamos a reducir los impuestos», así disminuiremos aún más los ingresos de la caja de la administración pública.
Pues muy bien, ya nos explicarán ustedes como echan las cuentas, vendiendo patrimonio, eso sí.
Vamos a vender todo lo que tengamos y cuando se acabe pues ya vendrá otro a gestionar.

Señoría, con una Agencia Valenciana de Turismo en quiebra, que debe 80 millones de
euros, 80 millones de euros, que venga aquí a decir que tenemos que instar al Gobierno de España a hacer no sé qué medidas para mejorar el turismo, háganselo mirar, porque de verdad que es una desfachatez que con todas las
competencias atribuidas de turismo que tienen en su conselleria, en su gobierno, tengan que venir a decir que es otro gobierno el que va a
arreglar el sector.
No se equivoquen que no es así.
Tendrán que ser ustedes.
Y si no son ustedes capaces, dejen paso que ya lo hará otro gobierno.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Lloret.

Té la paraula la senyora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Gràcies, senyor president.

Només per a dir unes paraules en dos o tres sentits.

Yo estoy pensando cuando trato de escuchar las intervenciones diferentes de los
grupos políticos aquí representados en Las Cortes, yo suelo escuchar aquellas cosas que dicen.
Pero,
evidentemente, me he dado cuenta en numerosas ocasiones de que no escuchan
absolutamente nada de lo que se dice aquí, o por lo menos, en este caso, a mí no me han escuchado.

Cuando se habla de favorecer a determinados sectores, y he dicho en la
intervención, y al principio, que probablemente en este país cuando se sube el IVA se está haciendo un flaco favor a las pequeñas y a las medianas empresas y a los autónomos.
Y por no nombrar y enumerar aquí, ahora y en estos momentos, el número y el porcentaje de empleados, menor de 50 empleados por empresas, que son
el 90% de las empresas que están generando empleo en este sector.
Y a esas empresas que generan empleo en el
sector turístico son aquellas a las que se trata de favorecer.

Yo creo, como reflexión, que deberían de acabar con el menosprecio que constantemente, que constantemente muestran
ustedes por la Comunidad Valenciana los grupos políticos de la oposición en estas Cortes Valencianas.
¿Pero ustedes dónde viven?
¿Pero ustedes a qué personas representan?
¿A las que le han votado fuera de esta comunidad?

Es vergonzoso que comisión tras comisión o que día de Cortes tras día de Cortes no se oiga nada más que menosprecio para los ciudadanos de esta comunidad.
Ni en un solo momento
se está aplicando un mínimo de ayuda y un mínimo de aliento para que estos ciudadanos, que ahora en el momento actual están con pérdida de empleo, con pérdida de poder adquisitivo, se pueda ver por parte de las Cortes Valencianas
unidos, tanto el partido en el gobierno que tiene la responsabilidad, pero
también la oposición, de hacer una oposición responsable, de apoyar unánimemente a determinados sectores.
Y en este caso el sector servicios, del que
estamos hablando en concreto, el sector de turismo.

Yo, señoras diputadas, cuando hablo les escucho con sumo respeto.
Antes he tenido un
exabrupto, he interrumpido a la señora Mollà y he pedido disculpas.
Así es que le ruego que de la misma manera que yo les estoy escuchando tengan la
bondad de escucharme a mí también, o por lo menos no hablar cuando estoy interviniendo.
Discúlpeme, señor presidente.

El senyor president:

Senyora Roca, això sap vosté que li toca dir-ho al senyor president i jo no havia apreciat.
.
.

La senyora Roca Castelló:

Però jo sí perquè estic escoltant ací.
Disculpe, senyor president, no ho tornaré a dir.

El senyor president:

Seguisca, senyora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Per acabar, senyor president.

Una sencilla reflexión sobre las trabas que el gobierno central está poniendo en la Comunidad Valenciana.
Un modelo deficiente de financiación.
El aumento del IVA.
Ya sabemos que el pasado día 28 el Congreso de los Diputados rechazó la iniciativa presentada por el Partido Popular para rebajar el IVA aplicando
el sector turístico hasta el 4%.
159 votos del Partido Popular y CIU a favor, frente a 175
votos en contra del Grupo Socialista y los socios ahora en el gobierno.

Las subidas de las tasas aeroportuarias, el cierre de las terrazas de
restaurantes de playa, llamados coloquialmente chiringuitos, que a ver si se
ponen de acuerdo ya entre el representante que tienen en la comunidad y lo que
parece ser que tiene de no intención el ministerio, porque parece que no se aclaran mucho.
El descenso del número de plazas del Imserso, modelo de turismo que contribuye a la
desestacionalización turística.
El retraso de la llegada del AVE.
El recorte de los presupuestos del
estado para 2011 en coordinación del turismo, que es del 19,8% y Turespaña del 23,8%.
La inclusión en el proyecto de presupuestos del estado para 2011 de una disposición adicional en la que Andalucía, con un 17,8% del total nacional, Cataluña, Castilla-León, Baleares, blinda la inversión con el estado que permitirá incorporar la inversión no ejecutada y que le corresponde en función de la población.
La Comunidad Valenciana no está incluida en esa disposición adicional.
Y, aunque estuviera, hay un millón de personas que no están reconocidas a efectos de reparto.
Y un largo etcétera más que no beneficia en nada a esta comunidad.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Roca.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Perdó, senyor president, no havia sentit el meu nom.

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, jo, sincerament, no entenc.
.
.
, perquè crec que vosté mateix ha reconegut que els nostres representants a Madrid en el tema del IVA
estaven posicionats en contra dels plantejaments que va fer el Partit
Socialista i que ha aplicat el Partit Socialista.
Jo ho he dit al començament de la meua intervenció, y volví a recalcarlo.
Nosaltres no estem a favor que se penalitzen les polítiques fiscals que afecten a tothom sense discrepància de renda i, per tant, s'estiga penalitzant aquelles persones que probablement estiguen en una situació molt més vulnerable en temes de política fiscal.
Però al mateix moment el que no anem a caure és dintre d'unes paraules i una literalitat que deixa molt en l'aire a allò que vostés s'estan referint.

Si vostés s'hagueren plantejat exactament i concretament a què estaven aplicant l'IVA superreduït, probablement nosaltres podríem estar agafant-nos d'esta proposta amb el Partit Popular, però vostés saben de sobra que ho han fet aixina perquè volgueren introduir moltíssimes més coses, que nosaltres creguem que no han de caure en estes.
.
.
, perquè és justament anar en la línia del que critiquem que fa el Partit Socialista.

Quan vostés parlen que grava tota l'activitat i els recursos empleats pel sector turístic, no entenen vostés que això és molt genèric?
No entenen vostés que no estan parlant del preu final del consumidor que seu en un moment donat
en una terrassa a prendre.
.
.
bé, una picadeta -tal, tal, tal?
No estan parlant d'això, estan parlant de moltes altres coses.
D'això, dels empresaris que volen en un moment constituir una paradeta turística -pa, pa, pa-, que justament per què a ells se'ls ha d'aplicar en un moment donat un tipus superreduït de l'IVA?

Jo no estic a favor d'això, perquè justament crec que la política fiscal s'ha de fer per a obtindre recursos i no penalitzar a aquells que tinguen pocs
recursos.
I que els que sí que tenen, puguen aportat a una caixa comuna per a redistribuir la renda i per
a poder oferir els serveis públics garantits per la Constitució espanyola.

Per tant, això és el que nosaltres diem: no han sigut vostés el suficientment específics en el que estàvem parlant, i per això no anem a aprovar-la.

Perquè jo encara tinc un trauma -i li ho he de dir-, de quan van començar.
.
.
-(veus) sí, sí-, quan vinguérem i entràrem ací a estes Corts, començaren quasi en no res amb els debats dels pressupostos, de la llei d'acompanyament i tal.
Quan se'ns planteja el primer debat de llei de pressupostos i se'ns posa damunt la taula, en la vida m'haguera pogut jo imaginar que el govern valencià creara una bonificació via fiscal per a aquells empresaris que participaren en la Copa de l'America, que si se compraven una casa a València, tingueren unes bonificacions fiscals per la compra d'eixa vivenda.

Home!
, això és afavorir el sector turístic?
Per al Partit Popular sí.
Molt lícits eixos pensaments.
Jo no dic que no, però, home!
, per a mi és una vergonya.
És una vergonya perquè mentres hi han persones que tenen de comprar-se les vivendes, o ni això, i no poden obtindre.
.
.
, no tenen recursos ni obtenen fins i tot els avals
bancaris per a poder gaudir d'una vivenda digna, modesta, vostés estaven bonificant fiscalment a aquells empresaris que s'estan enduent 90 milions d'euros per una fita que, bé, és menys rendible, al meu parer, en esta comunitat.
Això és el que vostés consideren turístic.

I aleshores, com discrepem, jo, les coses genèriques en estos temes, no.
No, perquè sé que el que hi ha darrere és el que van fer només començar.
Si és que les dinàmiques han sigut aixina.

I després, una altra cosa, ja per, mira, per tirar un capot al que poguera ser la resposta del Grup Parlamentari Socialista.
Vosté ha admés que el Congrés dels Diputats va rebutjar açò.
Allò del tema de les majories i les minories i tal, vostés no ho entenen molt bé.
A nosaltres vostés ens col·loquen en el nostre lloc dia sí i dia també, i no tenim problema.
Discrepem quan faça falta, tenim els debats quan faça falta i vostés guanyen eixos debats perquè voten amb la seua majoria i allà vostés.
Però, ara, que vostés no assimilen això quan passa el mateix en el Congrés dels Diputats, doncs no ho entenc.
Per què és la majoria legítima la que tenen vostés aquí i no és majoria legítima la que poden aconseguir en un moment donat altres grups parlamentaris en
altres instàncies administratives?
Per què és la seva legítima i l'altra no?

Aleshores, si ja ha sigut rebutjada per una majoria parlamentària, no sé què estem fent ací.
La faena on toca, els debats on toquen, se convenç a qui se pot i quan no.
.
.
Home!
, la crítica està molt bé, però perdre el temps tres vegades en estes Corts, quan s'estan deixant de debatre altres qüestions importants, a mi em sembla que no és el que tindrien d'estar fent aquestes Corts Valencianes.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Moltes gràcies, senyor president.

Señora Roca, no mostramos desprecio por la Comunidad Valenciana, no se confunda.
Lo
que mostramos es una verdadera indignación por el gobierno del Partido Popular en la Comunidad Valenciana, que es muy
distinto.

La Comunidad Valenciana es la tierra de todos los que estamos aquí y la defenderemos a capa y espada donde haga falta.
Pero, claro, a las medidas
que tome su gobierno, no, no se confunda.
Más que nada porque su gobierno se dedica a mentir descaradamente, a despilfarrar
cuando no se puede, a no tomar medidas cuando se deben tomar.
.
.

Pero ¡si nos acaba de contar una trola como un piano!
Acaba de decir que las plazas
del Imserso han descendido en esta comunidad.
Un 21% han aumentado, y puede
usted coger los datos oficiales del Imserso.
Un 21% aumentaron en este último año.
240.
000 plazas que vienen en temporada baja a nuestra comunidad gracias a la
financiación del estado.

Pero esta indignación, además, se la voy a decir con.
.
.
en base a una frase que usted ha dicho, que lo que
pretenden es favorecer a determinados sectores para ayudar a las empresas, a
las empresas a que generen empleo.
¿Sabe usted la única medida que han tomado respecto a la aplicación del IVA superreducido, donde sí tienen competencias ustedes?
En bienestar social.
En bienestar social, la conselleria ha aplicado el IVA superreducido, ha pasado del reducido al superreducido, solo
a la plazas de las residencias concertadas, solo.
Casualmente son las
residencias cuya mayoría pertenecen a la familia del señor Cotino.
Es solo una casualidad, o una causalidad, mejor dicho.

Pues resulta que ustedes aplican el IVA superreducido a esas plazas
concertadas, 4.
000 plazas en la Comunidad Valenciana el IVA superreducido.
¿Sabe que han hecho esas residencias?
Pues no bajar ni un euro el precio de la
plaza.
Resulta que han subido la base imponible.
¡Mira tú por dónde!
Aplicamos un IVA superreducido para reducir el precio de la plaza con
vistas a aumentar las plazas o que las personas paguen menos por esas plazas,
pues resulta que no, que el precio de salida es el mismo, los mismos 58 euros
después de aplicar el IVA superreducido.
Ya sabemos cuando ustedes aplican política fiscal a quién quieren beneficiar, eminentemente a su familia y, en este caso, a la familia
del señor Cotino.

Eso es ser incompetente, por no decir otras cosas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Lloret.

Senyories, anem a passar a votar el punt número 4.
Vots a favor?
(Veus i rialles) No, me ha pasado lo mismo que a la señora Mollà, que me he traumatizado de ver tanta mano.
Repetimos la votación.
¿Votos a favor?
8.
¿Votos en contra?
6.

Senyories, moltes gràcies.
S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 38 minuts)