Pol%C3%ADtiques%20Igualtat%118137.10.03%20macro.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 3 d'octubre de 2017.
Comença la reunió a les 16 hores i 41 minuts.
Presideix la diputada senyora María Luz Quiñonero Hernández.
Reunió número 13.

La senyora presidenta:

Bienvenidos, bienvenidas a esta primera cita de la comisión de igualdad.

Vamos a proceder a la aprobación del acta de la reunión anterior.
Si no hay ningún inconveniente, se procede… (Algú diu: Â«Tenemos que pasar lista primeroÂ»)

Vale.
Antes de aprobar el acta vamos a pasar lista.
El secretario pasará lista.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

De acuerdo.
Entonces, ahora procedemos a la votación del acta de la reunión anterior, si no hay ningún inconveniente.
(Pausa) Queda entonces aprobada.

Quiero decirles que vamos a cambiar el orden del punto cinco, que pasará a ocupar el del cuatro, y al revés.
(Veus) De los puntos del orden del día, mantenemos el orden, el segundo, el tercero, el quinto será el cuarto y al revés y el sexto ha sido retirado.
Tendremos, entonces, cinco puntos que tratar, bueno, cuatro proposiciones no de ley.

Quiero indicarles también, que luego ya lo concretaremos, respecto a nuestras reuniones del futuro que hemos cambiado la hora de la previsión de nuestras reuniones de los próximos dos meses.
Pasarán de las diez y media de la mañana a las cuatro y media de la tarde.

Pasamos entonces… (Veus) Sí, ya lo trataremos esto.
Es solo para que tomen nota de que hemos guardado esas fechas para evitar que no se muevan en el calendario.

Proposició no de llei sobre la dotació de kits per a la presa de mostres en agressions sexuals, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 20.
207, BOC 74)

La senyora presidenta:

Pasamos entonces a la discusión de la proposición no de ley sobre la dotación de kits per a la presa de mostres en agressions sexuals presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Té la paraula la diputada de Podemos-Podem.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, senyories.

Bona vesprada.

En primer lloc, agrair-los a tots vostés l'avançament del punt de l'ordre del dia.

Y vengo a traerles una propuesta muy concreta, una propuesta de esas que tienen poco coste, que constituyen pequeñas acciones que, por el contrario, sirven para grandes propósitos.
Vengo a hablarles de la necesidad, de la conveniencia de dotar de kits de agresión sexual, como este que les traigo, que después les mostraré el contenido, en las dependencias del Instituto de Medicina Legal y en hospitales públicos.
Una medida, como les digo, muy simple, pero muy importante.

Seguramente ustedes no lo recordarán, yo tuve ocasión de preguntarle a la consellera de justicia por qué los profesionales forenses no tenían este instrumental a su disposición.
La consellera me dijo, por el contrario, que disponían de ellos, pero lo cierto es que no es verdad.

Tuve ocasión de hacerle ver cómo llegaban esas muestras de recogida en casos de agresiones sexuales al Instituto de Medicina Legal mostrándole cómo llegaban en soportes indebidos, en bolsas de plástico de grandes almacenes o incluso en soportes no adecuados para la conservación de la prueba.

Es precisamente por eso, porque no están dotados ni el Instituto de Medicina Legal ni los hospitales públicos de este kit, por lo que procedí registrar esta iniciativa que, después de dar varias vueltas por varias comisiones, ha acabado seguramente en esta comisión, que estoy convencida de que va a ser valorada con cariño.

Les pido, por tanto, su colaboración para instar al Consell a que dote de estos instrumentos, de estos kits de agresión sexual a esas dependencias públicas desde las que se toman las muestras.

Y permítanme explicarles por qué.
En primer lugar, hay un factor que viene justificado en los datos de las agresiones sexuales que no reporta año a año la memoria de la fiscalía y que revelan que se han incrementado este año como lo hicieron el anterior.

En esos casos hay tres bienes fundamentales en juego: la dignidad, la libertad y la propia integridad.
Y, lógicamente, para proteger esos tres bienes están los tribunales y, como ustedes bien saben, para combatir las acciones que atacan o que agreden a esos tres bienes, los tribunales necesitan de pruebas, necesitan de pruebas indubitadas.

Y es este el contexto en el que adquiere relevancia el kit que les traigo, porque en la actualidad lo que sabemos es que los forenses proceden, según su leal saber y entender, en la recogida de muestras.
La realidad demuestra que los recipientes en los que se recogen las pruebas no son los más adecuados para su conservación.
Se recoge habitualmente en plástico, que es lo único disponible en los hospitales públicos, en lugar de cartón, con lo que eso supone, porque lo supone, para favorecer que la prueba se altere al humedecerse o contaminarse o degenerarse.

La realidad demuestra también que no se recogen todas las pruebas que se deberían ni se identifican adecuadamente.
Y la realidad nos demuestra también que llegan separadamente y de manera inadecuada.
Y es una cuestión compartida, y creo que en este contexto de la comisión en la que estoy lo será más, que las víctimas de agresiones sexuales deben sentirse respaldadas por los protocolos institucionales que deben garantizar el respeto a esos tres bienes jurídicos protegidos de los que les hablaba.
Y es también, o debe ser, una cuestión indubitada que las administraciones públicas deben contar con los medios adecuados y suficientes para desarrollar esas tareas de protección de esos tres bienes fundamentales encomendados por el ordenamiento jurídico.

Y paso, sin más, a desvelarles el contenido de esta caja, de esta caja, que, como les digo, es de extrema utilidad para los profesionales y más a las víctimas que ven, lógicamente, agredidos cualquiera de esos tres bienes.

En primer lugar, la caja cuenta con un desarrollo de unas instrucciones básicas para la utilización, un formulario de cómo se han de recoger las pruebas.
Cuenta con instrumental específico para que los profesionales puedan disponer de ello -con guantes, con mascarillas…-, cuenta con sobres separados, siempre en cartón.
Dentro llevan cada uno de ellos, para poder individualizar las pruebas, llevan sellados concretos para cada sobre, diferentes sobres para diferentes tipos de pruebas.
En cada sobre pone el tipo de muestra, la identificación de la víctima, el juzgado, si es conocido, quién lo recoge, la fecha, la hora y la firma.

Todo ello, evidentemente, que se va recogiendo en diferentes soportes -insisto- para la conservación, siempre como pueden ver, en cartón, nunca en plásticos, para la debida conservación con el etiquetado básico.

¿Esto qué demuestra?
Demuestra, por un lado, que hay un protocolo de recogida de muestras completamente uniformado para todos los profesionales que tienen que cumplimentar las indicaciones.

Este kit de actuación, de documentación y registro es una garantía desde el punto de vista técnico y analítico.
Permite identificar y recoger todas y cada una de las pruebas de las muestras que se deben recoger.
Facilita que se recojan en los soportes adecuados -en hisopos en seco, que es como se llama esta prueba-, sin medio de cultivo, e incluso cuenta hasta con cortaúñas, un peine, etcétera.
Es decir, tiene una cantidad de cosas increíble.
Y, sobre todo, mantiene la cadena de custodia, porque finalmente el profesional incorpora todas las pruebas en esta caja de cartón, la cierra, la identifica, la sella y la envía, de tal manera que todas las pruebas quedan debidamente custodiadas sin pérdida alguna.

Hoy el avance es bien poco, es ninguno.
Esta es una prueba de hoy mismo, de cómo se recogen, vuelven a estar recogidas todas en plástico y en unas fundas de plástico en las que ni siquiera caben las pruebas.
Es decir, que no se recogen debidamente las pruebas.

La puesta a disposición -y termino- en favor de los forenses en su trabajo diario de este tipo de cajas de cartón, de instrumental específico favorece, en primer lugar, a la no victimización secundaria de la víctima, que esto sucede cuando no se han tomado las pruebas debidamente y se ha de volver a llamar a la víctima para que se le vuelvan a practicar las pruebas, seguramente con menos nivel de seguridad jurídica, porque muchas de las pruebas habrán desaparecido, y con el consiguiente segundo reconocimiento para la víctima, con las consecuencias psicológicas que tiene para la víctima.

El kit piensa incluso en las propias víctimas, que muchas veces, después de ser agredidas sexualmente, regresan a sus domicilios sin ropa interior.
El kit está pensando también en que la víctima pueda ir con una ropa interior que le es favorecida por el profesional que la trata.

En definitiva, señorías, como ustedes pueden ver, una mejor calidad, una mejor protección de la víctima, de las pruebas y, en definitiva, un favorecimiento de que el proceso llegue a buen término.

Por ello, les pido a sus señorías que voten a favor de instar al Consell a dotar de kits para la toma de muestras para temas de agresiones sexuales, tanto al Instituto de Medicina Legal como a los hospitales públicos que a día de hoy carecen de ello, con la finalidad de que se asegure la recogida de muestras en soportes adecuados, se incremente la seguridad en la cadena de custodia y traslado de muestras, se garantice el trato digno a la víctima evitando su victimización secundaria y se favorezca a que los profesionales forenses puedan realizar su trabajo en condiciones dignas y de seguridad técnica y jurídica.

Hay una enmienda que vamos a aceptar únicamente con una transacción, y es acortar el plazo, que pase de seis meses a tres meses, y agradeciéndoles la indicación que realiza el Partido Popular, seguramente podría terminar y lo haría bien, diciendo que es justicia esto, lo que hacemos hoy es justicia que pide Podemos a sus señorías en sede parlamentaria.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene, entonces, la palabra la diputada del Grupo Popular que presentará la enmienda.
Le quiero preguntar a la señora Remedios Yáñez si quiere usar los ocho minutos o con cuatro minutos.
.
.
(Veus) De acuerdo.

Tiene la palabra…

La senyora Yáñez Motos:

(Inoïble) …, la tenemos aquí, la firmamos y la pasamos.

Gracias, presidenta.

Señorías.

Y buenas tardes.

Estamos ante un tema de gran relevancia y de gran sensibilidad, por lo que, además, es una gran satisfacción haber llegado a un acuerdo de una transaccional, admitiendo la aportación de mi grupo parlamentario.

Está claro que los profesionales en el tema que nos ocupa, tanto sanitarios como judiciales, en este caso los forenses, deben tener la formación, los conocimientos técnicos y experiencia adecuados para el desempeño de sus funciones y la administración debe desarrollar y/o facilitar programas formativos adaptándose a los avances científicos y técnicos.

Por lo tanto, en este caso nos parece fundamental el que se realice una formación básica, que la señora diputada Fabiola ha comentado lo del plazo, pero también en la enmienda que habían presentado era el llevar a cabo una formación previa básica para la utilización del kit y que sea más eficiente y eficaz ese uso y que, incluso, podría ser llevado a cabo esa formación por la propia… desde donde se facilite el propio kit.

La experiencia nos dice que incluso con unas buenas instrucciones a veces los profesionales -y yo doy fe de ello- en el campo sanitario, con las mismas instrucciones, a veces se cambia el orden o incluso hay componentes de ese propio kit, de ese o de otro cualquiera, que se desechan.

Por lo tanto, creemos conveniente, adecuado y pertinente que se haga esa formación.

Se ha evidenciado claramente la magnitud del problema, de la vulnerabilidad en estos casos y que las administraciones públicas tienen contemplado su abordaje en leyes y en decretos.
Y, bueno, resaltar que hay una orden de 2010 en la que se aprobaron las normas de la preparación y remisión de muestras, con objeto de análisis, por el Instituto Nacional de Toxicología y Ciencias Forenses.

Y, además, también en el artículo de la Constitución española, el 18.
1, hace referencia al derecho a la intimidad corporal, que es de aplicación fundamental y que la administración tiene que velar por él.

¿Y por qué digo todo esto?
Porque, dentro de lo que en el lenguaje judicial se le llaman intervenciones corporales, que es esto, el proceso de investigación es muy importante.
Y, bueno, en el caso de agresión sexual, ya ha explicado la compañera diputada, el extraer material genético de cualquier indicio biológico puede ser muy importante, porque te va a proporcionar en muchos casos una información muy precisa de la identidad genética, en este caso, del individuo o de donde procede el indicio.

Llevamos casi una década con la tecnología del ADN para identificación genética en el campo forense y actualmente es una herramienta que es imprescindible para analizar los indicios biológicos, pero estas posibilidades técnicas tienen que basarse en una buena calidad de la muestra, del proceso de recogida, del envío al laboratorio.
Y, bueno, todo eso es muy importante también a la hora de que se admita la prueba o no se admita la prueba en relación a cómo se ha hecho el proceso.

Por lo tanto, es importante el que introduzcamos nuevas herramientas y nuevas técnicas para que aumente la garantía de la autenticidad y la integridad de la muestra.

Yo lo que sí que quiero hacer resaltar, y por eso hablaba, la gran labor que realizan los profesionales sanitarios en los centros sanitarios y también, en este caso, policía judicial y forenses, que son los competentes en esta materia, la gran labor que están haciendo, la gran profesionalidad de llevar a cabo todo el proceso tal cual se refleja en las órdenes y en las normativas y dentro de sus medios y con los recursos que tienen.

Y eso no significa, como he dicho anteriormente, que cualquier avance en herramientas, tecnología o medios que mejoren el proceso y también que mejoren el contexto laboral de estos profesionales, que les faciliten su labor, sea bienvenida.

Extremar las condiciones de asepsia, la mejora de los procesos de recogida, la cadena de custodia, pero sobre todo mejorar la exploración e intervención corporal, aumentando, además, la intimidad de la víctima está clarísimo que hace aconsejable este kit que aquí se propone.

Y, por supuesto, arrancar el compromiso de llevarlo a cabo en un tiempo lo más breve posible.

Por lo tanto, doy gracias por haber traído esta iniciativa y por admitir nuestras enmiendas y aportaciones.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

¿La diputada Fabiola Meco quiere intervenir?

La senyora Meco Tébar:

Sí.
Como he avanzado antes, vamos a aceptar la enmienda planteada por el Partido Popular básicamente porque, bueno, coincidimos en que es verdad que la existencia de protocolos no determina necesariamente que se respeten los mismos y la formación contribuiría a ello.

Y, en segundo lugar, lo que sí que hemos comentado era la posibilidad de reducir los plazos, toda vez que esta es una demanda del colectivo, que ha sido ya puesta de relieve en sede parlamentaria, en concreto, en pleno y ahora en comisión.
Y alargarla en exceso no tendría ningún sentido porque, como ustedes ven, es fácil de implementar y de poco coste económico.
Es más una cuestión finalmente de voluntad política.

La senyora presidenta:

Pues muchas gracias.
La pasan, por favor, luego a la Mesa.

Tiene entonces ahora la palabra la portavoz del Grupo Ciudadanos, Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Estamos ante un tema, como bien ha dicho la anterior compañera, de gran relevancia en el avance de la mejora de la atención a las víctimas por agresión sexual.

Si miramos al pasado, hemos ido avanzando, pero desde que Naciones Unidas reconoció en el año 1976 que la violencia sobre las mujeres es el atentado contra los derechos humanos más frecuente y menos conocido en el mundo, y es cierto que desde aquella afirmación se ha avanzado mucho en todos los ámbitos.
Ya no es una lacra tan desconocida, pero sigue siendo desgraciadamente frecuente en nuestra sociedad y hay mucho trabajo por hacer.

Un dato alarmante.
Cuando estaba preparándome esta intervención, es que en Castellón las agresiones sexuales han crecido un 350%, es decir, han pasado de dos a nueve a lo largo del primer semestre del año, según el balance de criminalidad del segundo trimestre de 2017 que se publica por el Ministerio del Interior.

La violencia, en este caso, hemos visto que Castellón ha crecido en agresiones sexuales, pero en el cómputo de la Comunidad Valenciana encontramos que hay un descenso de un 13%.

Estos indicadores nos dicen que la violencia sexual está presente en nuestra comunidad y hay que hacer algo y hay que ofrecer medidas para optimizar todo el procedimiento.
En este caso, la violencia sexual, como sabemos, provoca daños a corto y largo plazo en el bienestar físico, psíquico y social de la mujer.

Y por ello, ante una situación de este tipo es necesario que los profesionales actúen con el mayor cuidado posible, de la forma más respetuosa con la víctima, protegiendo su integridad y garantizando la misma.

Confiemos en que este kit de agresiones sexuales pueda mejorar el servicio que se está ofreciendo y que no está a disposición del Instituto de Medicina Legal y ayudaría a unificar el procedimiento burocrático y lo haría más ágil.

Además, la recogida de muestras se haría con un procedimiento y utilizando unos soportes adecuados y seguros, que evitarían que se contaminara la muestra o se degradara.

Por lo tanto, este kit garantizaría un trato digno a la víctima y permitiría a los profesionales hacer mejor su trabajo.

Esta propuesta nos parece, por todo ello, un avance en la mejora de la asistencia sanitaria a las víctimas de violencia y una mejora en la calidad en la recogida de muestras.

Pero cuando la diputada Meco trajo este tema a la sesión plenaria, la consellera de justicia, quiero recordar que le dijo que los profesionales saben perfectamente cómo tienen que actuar ante una agresión sexual.

También le dijo que los profesionales de los institutos de medicina legal de la comunidad disponen de profesionales comprometidos y, además, con una gran experiencia, con todos los medios necesarios y el apoyo de la institución para realizar bien su trabajo.
Palabras literales que le dijo a usted la consellera de Justicia.

Pero, con esta iniciativa no se ponen en duda ni la profesionalidad de los médicos forenses ni su experiencia ni la falta de medios.
Sencillamente lo que se pretende es mejorar la atención sanitaria de las mujeres que sufren una agresión sexual, garantizando su integridad, respetando su dignidad, así como asegurando la preservación de las muestras que se recogen y unificando también el procedimiento de trabajo.

Es por ello que mi grupo parlamentario apoyará cualquier medida que vaya en defensa de la mejora de la atención y la asistencia a las mujeres que sufran violencia sexual y, por todo eso, vamos a votar a favor en esta propuesta.

Gracias.

La senyora presidenta:

Sí, muchas gracias, diputada.

Tiene ahora la palabra Fran Ferri, portavoz del Grupo Compromís.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, presidenta.

Senyories, no vaig a aprofundir molt més en les situacions que s'han ja remarcat en esta comissió, però sí que m'agradaria posar en relleu que en 2016 a l'estat espanyol hi va haver més de 8.
700 víctimes de delictes contra la llibertat sexual, de les quals 832 van ser dones víctimes d'una agressió sexual amb penetració i trobem també 95 homes que van patir una agressió sexual amb penetració.

Es tracta d'una experiència traumàtica, un autèntic fracàs col·lectiu i una expressió més de les violències masclistes que cal eradicar de la nostra societat.

Per això, no ens hem d'oblidar, no hem d'oblidar la necessitat de donar millor atenció a estes víctimes, estes persones víctimes d'este tipus de delicte.

Ens consta ja que n'hi ha hospitals que preparen els seus propis kits, com l'hospital general.
Creguem que això és una bona manera d'elaborar-los, que evita la caducitat en el cas que siguen comprats i que són molt més barats.

I també ens consta que s'ha creat un grup de treball per elaborar un protocol d'actuació davant agressions sexuals, composat per personal sanitari, forense, també policia local, Guàrdia Civil, nacional i jutges, en una de les funcions de les quals és també la preparació d'estos kits en la resta d'hospitals.

Per això, saludem esta iniciativa, una iniciativa que votarem a favor, incloent també l'esmena transaccional.
I per això, el nostre suport a esta proposició.

La necessitat de comptar amb recursos necessaris per a donar la millor atenció a les víctimes de delictes, amb tantes implicacions emocionals, és prioritària per a Compromís.
I creiem molt important una de les coses que s'utilitzen com a línia d'argumentació en l'exposició de motius, que no només cal garantir les proves i que puguen ser efectives perquè el procés judicial tinga èxit, sinó també és important evitar la doble victimització de les víctimes d'agressions durant el procés de la seua denúncia.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tanto a la diputada de Podemos que ha presentado la PNL como a la diputada del Partido Popular, esperamos la transacción para hacer una fotocopia.
Si ya está lista, por favor, hay que firmarla y hacer unas fotocopias para que la puedan tener todos los grupos parlamentarios.
(S'interromp la gravació)

Sí, me dice el letrado que solo con que la firme el Partido Popular.
Entonces solamente es una copia para cada grupo.
(Veus) Una fotocopia necesitamos.

Tiene ahora la palabra la portavoz del Partido Socialista Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gracias, presidenta.

Para decir, en primer lugar, que por supuesto nos sumamos a la iniciativa, porque cuantas más garantías podamos aportar en el esclarecimiento de las situaciones de extrema violencia de género que supone una agresión sexual, mucho mejor.

Pero, señorías, con los datos con los que yo cuento, ¿eh?
, que son de la memoria de la fiscalía de la Comunidad Valenciana que presentaron en el año 2016, se habla que en la Comunidad Valenciana se abrieron 1.
197 diligencias en materia de libertad sexual -es cierto que 10% más que el año anterior-, que en el caso de agresión en Alicante fueron de 132 agresiones, en Castellón de 75 agresiones sexuales o en Valencia de 180 agresiones sexuales.

Y quiero remarcar un dato de este informe de la fiscalía porque me parece muy importante.
En Alicante, 12 de las agresiones sexuales las sufrieron menores de 16 años, 13 en Castellón y 46 -creo recordar- en Valencia.

Por lo tanto, estamos hablando de un drama que está afectando a niñas y también a niños, pero los datos que tenemos es que solo un 10% de las víctimas de agresión sexual presentan una denuncia y, como ocurre con la violencia de género, solo estamos hablando de la punta del iceberg.

Es muy importante atender como corresponde en los hospitales, en el ámbito jurídico, en la recuperación emocional de todas estas mujeres.
Es muy importante que tengan la sensación de que el sistema está a su lado, que no haya una doble victimización, que no acudan a denunciar y sientan ganas de echar a correr e irse antes de que les tomen las pruebas, porque en muchos casos es muy impersonal, por no decir palabras más gruesas.

Pero, señorías, el 90% permanece en el anonimato, porque la mayoría, o una parte muy importante, de estas agresiones sexuales se producen en entornos próximos y entornos familiares.
Estoy dando estos datos probablemente para abundar en la necesidad de esta iniciativa, pero para decir que el kit va a ayudar a una parte pequeñita de mujeres y de niñas y también, en este caso, de jóvenes y de niños que puedan sufrir una agresión sexual.

Pero estamos hablando del 10% y, por lo tanto, señorías, deberíamos ser capaces también de adoptar medidas, como hicimos en el caso de la violencia de género en las relaciones afectivas y de pareja, para sacar la luz toda esta situación.

Apostamos por más garantías.
Desde mi grupo sí creemos que los profesionales sanitarios y el personal forense tienen preparación y formación suficiente, que se puede mejorar, sin duda, pero creo que son buenos profesionales.
Debemos darles de mejores herramientas para que hagan mejor su trabajo, pero creo que en términos generales lo hacen bien.
Tampoco creo que sean muchos los casos en que se pierdan porque las pruebas se han contaminado.
Al contrario, creo que cada vez mejoramos más.

Por lo tanto, sí a la iniciativa con la enmienda incorporada, pero creo que hay que elaborar protocolos, que hay que apostar por la formación.
Y, señorías, ponernos a trabajar en ese 90% de mujeres y de niñas invisibilizadas que sufren una agresión sexual y que nunca la han denunciado.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Paso a leer el texto de la transaccional de forma que pasaremos después a votar tal como queda:

Â«Les Corts instan al Consell a:

Â»1.
Dotar de kits para la toma de muestras en temas de agresiones sexuales tanto al Instituto de Medicina Legal como a los hospitales públicos que a día de hoy carecen de ellos, a fin de que con ello se asegure la recogida de muestras en soportes adecuados, se incremente la seguridad en la cadena de custodia y traslado de muestras, se garantice el trato digno a la víctima evitando su victimización secundaria y se favorezca que los/las profesionales forenses puedan realizar su trabajo en condiciones dignas y de seguridad técnica y jurídica.

Â»2.
Formar a todos los profesionales implicados en el proceso de utilización de kits con el fin de una eficiente y eficaz toma de muestras.

Â»3.
Dar cuenta del grado de cumplimiento de esta resolución a Les Corts en el plazo máximo de tres meses.
Â»

Procedemos entonces a la votación.
¿Votos a favor?
Pues entonces unanimidad.
Aprobada por unanimidad.
Muchas gracias.

Proposició no de llei sobre la dona i l'esport ciclista, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 30.
992, BOC 109)

La senyora presidenta:

Pasamos entonces al punto número dos, disculpen, al punto número tres: Proposició no de llei sobre la dona i l'esport ciclista presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula la diputada Rosa Peris, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyora presidenta, senyories.

Fa poc més d'un any vàrem presentar aquesta iniciativa per a demanar que pedalejàrem més, i més de pressa, cap a la igualtat real i efectiva en el món de l'esport.

Darrere d'esta iniciativa hi ha una història, és la història de la xiqueta Elena, Elena Berenguer, que, a més, hui ens acompanya.
Va nàixer l'any 2007, quan es va aprovar la llei d'igualtat.
Una xiqueta valenta que estima el ciclisme, però ha degut comprovar com en una carrera si eres un xic es premia als tres primers, però si eres una xica sols si eres la primera.
Elena va aplegar segona, però no hi hagué reconeixement per al seu esforç.
¿Raó?
El reglament.
Este reglament, el de la Federació de Ciclisme de la Comunitat Valenciana.

Un reglament que deia -i ho fique en passat i ara explicaré per què-, deia que: Â«En las pruebas en que la normativa permita la participación conjunta de las categorías de féminas con categorías masculinas, queda a criterio del organizador el entregar trofeos para las participantes de las categorías de féminasÂ».
Este és el reglament que ha regit fins ara les normes del ciclisme a la Comunitat Valenciana.

Senyories, l'esport és un espai on encara el masclisme, la discriminació està molt arrelada i socialment està molt acceptada.
Les pràctiques esportives seguixen sent espais que exclouen a les dones.
I si açò és censurable, quan a més parlem en l'àmbit de l'esport de base o en les escoles esportives, és d'autèntica vergonya.

Hem dit moltes voltes que les dones han lluitat per donar o cedir una societat molt més igualitària que la que nosaltres vàrem tindre, però no és possible, no és decent que les xiquetes d'avui en esta Comunitat Valenciana que vulguen practicar un esport, senten la discriminació, no ho podem tolerar.

Hem aprovat lleis, hem aprovat reglaments, però tan sols estem gaudint d'una igualtat legal, per decret, cutània, que no ha penetrat en la medul·la en què els perjuís, els costums, els estereotips o lo que se ha hecho siempre, seguixen reproduint-se.

La discriminació, m'atreviria a dir que com la matèria, no es destruïx, simplement s'està transformant.
El VI open de la ciutat de Benicàssim, que fou un escàndol este estiu, quan els xics tenien un premi de mil euros, les xiques de sis-cents.

El que ha hagut de viure la piragüista Beatriz Manchón per a la baixada del Sella, en què també li dien que el reglament no ho permetia.
L'escàndol de la vestimenta de les xiques del vòlei platja o les hostesses en les entregues dels premis de les voltes ciclistes.
Són sols alguns exemples del que ens queda encara per canviar i, a més, hem de fer-ho.

I volia dir-vos, i vos deia, que Elena, eixa xiqueta de la qual vos parlava, és un exemple i amb la seua persistència ho ha aconsegui.
No es quedà de braços creuats.
Considerà que era molt injust aplegar a una carrera segona i no poder pujar al pòdium.
Menejà el que estigué al seu abast i va assolir a aquesta diputada per a contar-li la seua experiència.
Considerí que el tràmit i l'oportunitat que tenim de Les Corts també de transformar la vida, ho podia fer possible i ací estem.

Però, miren, senyories, el 14 de setembre d'este any, és a dir, fa quinze dies, s'ha penjat a la pàgina web de la Federació Ciclista de la Comunitat Valenciana un nou reglament, que té canvis molt importants en este àmbit: han desaparegut els articles que discriminaven.

Per tant, crec que a soles necessitàvem una espenta, que la denúncia pública d'una xiqueta que no sabia per què passaven eixes coses i les iniciatives legislatives han ajudat la federació de ciclisme a fer una neteja i una revisió del seu reglament.

Nosaltres volem també reconéixer que han fet el que tocava, que l'altre era una vergonya.
Però no sols és la federació de ciclisme, són molts altres els àmbits en l'esport que necessiten una mirada des del punt de vista de la igualtat, per exemple, assentar esta iniciativa, demanant que es faça un estudi sobre els reglaments de les federacions, des del ciclisme al futbol, al voleibol.
Necessitem netejar eixos espais que tradicionalment han sigut espais que han tolerat i han permés i seguixen justificant, emparant-se en el reglament, en situacions que discriminen a les xiquetes.
I, a més, considerem que és important que qui discrimina en l'esport no reba finançament dels diners dels valencians i de les valencianes.

Senyories, els presente una iniciativa, estic convençuda que va a comptar amb el suport de tots els grups polítics.
És de justícia, ningú es pot oposar que netegem estos espais i estic segura que ho anem a aconseguir.

Jo vullc agrair-li a Elena, a sa mare i a les amigues que l'han acompanyada, que no es va rendir, que un dia va plorar molt quan no li varen donar la medalla, però que hui està ací valenta i lluitadora.
Ella ha acabat de guanyar esta primera etapa, la victòria és d'ella.
Esta volta tampoc, Elena, t'entregarem ninguna medalla, però tens el reconeixement i la gratitud del meu grup, estic convençuda de la resta, per haver sigut valenta i rebel·lar-te contra la discriminació.
A voltes, Elena, les llàgrimes tenen recompensa.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies a vosté, diputada.

Té la paraula la diputada Covadonga Peremarch, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Lo primero dar la enhorabuena y las gracias a Elena por su lucha y por su determinación, porque, con generaciones futuras así, la igualdad está más cerca.
Así que gracias.

La bicicleta está estrechamente vinculada con el empoderamiento de las mujeres.
En el siglo XIX este vehículo de dos ruedas supuso todo un avance, un símbolo para la libertad, incluso tuvo estrecha relación con el movimiento sufragista, como muchos de ustedes sabrán.
En ese momento no fueron pocos los ataques, incluso informes médicos donde alertaban del daño físico que producía la bicicleta para las mujeres, así como la crítica y los juicios de ser un deporte poco decoroso.

Cambio de ropa, el poder moverse sola, la independencia, la libertad…, la bicicleta supuso toda una revolución para las mujeres entonces.
Sin embargo, en pleno siglo XXI, el ciclismo como deporte sigue estando más ligado a los hombres que a las mujeres.

Los cambios son lentos, lo cierto es que se sigue sufriendo la invisibilidad de los mass media, la falta de igualdad de las federaciones, en los salarios, en los premios y reconocimientos, como le pasaba a Elena, así como las oportunidades a la hora de poder practicar este deporte de forma profesional y de forma estable.

Revisar esta situación y corregirla debe ser obligatorio y urgente.
Es esencial asegurar la igualdad de oportunidades entre los hombres y las mujeres y una de esas igualdades tiene que ser en el deporte.
Aplicar medidas que las hagan posibles.
Así que, por ello, celebro y apoyo la iniciativa del Grupo Socialista.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias a usted, señoría.

Tiene la palabra ahora el Grupo Ciudadanos, la diputada Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

En esta comisión íbamos a debatir dos propuestas no de ley que tienen por objetivo la igualdad de oportunidades de las mujeres en el ámbito deportivo.
Propuestas relevantes, ya que los datos reflejan la desigualdad de género en el deporte y es una realidad que está presente en nuestro día y está siguiendo demasiado protagonismo.

Yo misma, en la comisión de educación, presenté una proposición no de ley, mi grupo lo presentó, de la mujer y el deporte, para solicitar una mayor representación de las mujeres en órganos de dirección y arbitraje en la misma igualdad de condiciones.

Y en esta comisión se manifestó que el deporte femenino está años luz del deporte masculino.
O, por poner un ejemplo, en los deportes de élite las mujeres, aunque logren los mismos triunfos, la repercusión que tienen ellas es muchísimo menor, y es porque en ocasiones superan los logros alcanzados, que superan, pero con creces, al de los hombres.

La base de este problema, como siempre hemos dicho, es educacional y es social.
Es lamentable que en pleno siglo XXI sigan existiendo estereotipos sociales y culturales sobre qué deportes son apropiados para las mujeres y, lo que es peor, considerar a las mujeres inferiores en ciertas prácticas deportivas.

De ahí que sea necesario promover acciones, empezando por las legislativas, por la que hoy se va a aprobar en pro de la igualdad de oportunidades para que Elena y muchas ciclistas puedan optar a los mismos premios y simplemente igualdad en todos los deportes.

No es admisible, por tanto, que las federaciones, en este caso, la de ciclismo de la Comunidad Valenciana se haga una evidente distinción entre los premios y reconocimientos entre hombres y mujeres.
No puede haber una distinción en función de sexo en ningún tipo de práctica deportiva.

En este sentido, cabe tener en cuenta que en la dicotomía sexo género no podemos establecer una jerarquía en la que, por lo general, lo femenino es menor o es peor que lo masculino.
En este caso, por ejemplo, las mujeres ganan menos premios y los premios son peores, como bien ha dicho la diputada.

Pero, desde nuestro punto de vista, la igualdad real debe darse en todos los ámbitos de esta federación y de otras federaciones.
Por ejemplo, en la junta directiva de la federación, de los veinte puestos la representación de la mujer es muy reducida, únicamente son dos mujeres, además de los más de cincuenta puestos en las distintas comisiones, solo hay nueve mujeres.

Por lo tanto, hay que trabajar también en esta línea.
Y si de verdad queremos hacer una apuesta real por la igualdad en el deporte, en este caso el ciclismo, aunque podríamos hablar, como bien he dicho, de otros deportes, las mujeres deben tener un peso de mayor relevancia en órganos de dirección y las estructuras de las federaciones.

En este propio sistema deportivo es considerado, como bien sabemos, una institución socializadora y, como tal, debe promover el valor de la igualdad, el esfuerzo, el respeto y el compañerismo.
Y si las federaciones deportivas promueven, por ejemplo, la igualdad en el deporte, contribuiremos a conseguir una sociedad más avanzada.

Es otro pilar junto con las familias, las escuelas, y este pilar es necesario para formar a nuestros niños y a nuestros jóvenes e intentar empezar a eliminar esos estereotipos culturales y sociales que se han creado.

Frente a esta situación de desigualdad, mi grupo, como no podía ser de otra manera, vamos a votar a favor, en pro a eliminar estas discriminaciones existentes en todo ámbito deportivo y empezar ya a sumar por una sociedad más igualitaria y que las mujeres estemos representadas también eliminando este techo de cristal que hemos tenido en las empresas y también tenemos en el ámbito deportivo.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Podemos-Podem, Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Bona vesprada.

Des de Podemos-Podem anem a donar suport -com no- a la proposta que ens presenta hui el Grup Parlamentari Socialista.

I, en primer lloc, també ens sumem al reconeixement que ha fet el Grup Socialista a la ciclista Elena ací present.
Jo crec que avui la ciclista que ens acompanya pot dir als seus companys, xics i xiques també ciclistes, que no només va aconseguir el segon premi en una carrera, sinó que ha aconseguit que altres xiquetes que vinguen darrere d'ella no hagen de passar per eixe disgust que suposa no tindre un reconeixement.

I jo crec que a dia d'avui Elena coneix en primera persona una cosa que totes les dones feministes hem aprés, que és un pas d'una, un pas de moltes.
Gràcies al teu pas individual, moltes altres podran fer un pas en conjunt en el futur.

Per tant, el nostre reconeixement, unit al del Grup Socialista, a la ciclista que hui ens acompanya.

El Grup Socialista ha ficat avui com a exemple la normativa que segrega per sexe a l'hora de premiar en el cas del ciclisme, però certament trobem molts altres exemples, com ja també la senyora Peris ha comentat.
Jo diré alguns que, afortunadament, a dia d'avui, almenys, es visibilitzen en la premsa, com per exemple, llegisc textualment: Â«La prima para las jugadoras del Atlético por ganar la liga es de 54 euros por cabeza cuando los del Real Madrid se embolsan 300.
000Â».
Una diferència enorme, únicament i exclusivament perquè unes són dones i altres són homes, que també fa molta gràcia que quan es parla de l'esport femení són xiques en els mitjans de comunicació i no dones.

Un altre exemple, perquè no hem d'anar a l'àmbit estatal, l'ha comentat també la senyora Peris, però jo voldria tornar-lo a comentar perquè ens toca de prop, a més a mi que sóc castellonenca, quan en setembre, fa només unes setmanes, la Diputació de Castelló en l'open de Benicàssim premiava als hòmens en mil euros i a les dones en sis-cents euros, quan tanmateix era per la mateixa categoria.
Després de les denúncies de Podem, Compromís i Esquerra Unida, la Diputació de Castelló va haver de rectificar i va haver d'igualar els premis d'aquest torneu.

També voldria aprofitar aquest minut que em queda per a reflexionar sobre com la discriminació no només es dóna de forma explícita a través de diferents premis, sinó també amb la violència que han de patir algunes xiquetes o dones per trencar estereotips.

M'agradaria també fer un reconeixement, per exemple, a una altra castellonenca, a la jugadora de futbol Judith Valerio, que fa uns mesos va també donar una entrevista a la premsa dient que ser portera és igual de femení que fer gimnàstica rítmica.
Per exemple, és un cas de no només esforçar-se a ser bona jugadora, sinó d'haver de trencar estereotips.

I també, i tenint en compte que esta és una PNL sobre el ciclisme, el meu reconeixement a una altra ciclista castellonenca, campiona d'Espanya, quatre ors nacionals en la pista de Galapar, que ha jugat giros d'Itàlia, carreres europees, mundials i l'única ciclista professional de la província de Castelló, la senyora Silvia Tirado, que, tanmateix, mai tampoc ha tingut el reconeixement que si haguera sigut home haguera tingut.

Gràcies al Partit Socialista per presentar aquesta PNL.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, diputada.

Té la paraula la portaveu del Grup Compromís, Maria Josep Ortega.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltíssimes gràcies a la companya del Grup Socialista per portar ací esta proposició no de llei.

I gràcies també a Elena, eixa ciclista que ens ha portat el poder traure endavant esta iniciativa.
Gràcies, valenta.

Bé, primer que res, jo pense que és molt important portar estes iniciatives ací.
Eixa desigualtat de gènere en l'esport moltes vegades, massa vegades, queda oblidada.
I, per descomptat, nosaltres, Compromís, votarem a favor d'esta mesura.

La dona en l'esport ha estat i continua estant molt invisibilitzada respecte als homes.
I eixe reconeixement social que reben les dones no és el mateix ni té molt a vore en l'educació, ni els mitjans de comunicació, tampoc donen la mateixa importància a uns mèrits enfront d'uns altres.

De fet, a l'estat espanyol ens podem sentir ben orgullosos de les nostres esportistes.
I, per exemple, trobem a faltar, i molt, la retransmissió d'esta realitat en els mitjans de comunicació.
Per això mateix, vaig presentar una PNL, que encara no hem tractat en comissió, respecte a la visibilització de les dones als informatius esportius, perquè, de veritat, és massa descarat la invisibilitat en les notícies esportives, el temps que dediquen a informar de les dones i el que es dedica a informar dels homes.
És absolutament vergonyós.

Pense que és fonamental esta revisió de la normativa, que es proposa en esta iniciativa, de totes les federacions en el segon punt, perquè no pot ser, no pot ser que existisquen unes normes diferents quant al lliurament dels premis en funció de si participen o no les dones en les proves.

Si existix una normativa en relació amb els premis i els trofeus, ha de ser igual.
I que existisquen normatives que generen clarament eixa desigualtat, s'ha de corregir i ja, perquè el que s'establia en esta normativa de la federació de ciclisme no ho podem consentir.

Que l'organitzador de manera arbitrària decidisca si es concedixen els premis o no, si els premis són els mateixos o no per a hòmens o per a dones, i siga en el cas que participen les dones, que no siga necessari donar premis, això no pot ser.
I això ho hem d'acabar i som nosaltres les responsables en acabar en esta vulneració de la igualtat, perquè el que perjudica les dones perjudica tota la societat.

Ens fa perdre visibilització i reconeixement social als assoliments esportius i, per tant, tenim el compromís de fomentar el reconeixement a la participació, que és el que tenen totes estes federacions, perquè en estes normatives el que enviem el missatge a xiquetes com ella, o com a les dones, és que els seus esforços no es veuran recompensats com els esforços de les dones.

Per altra banda, existix també una discriminació econòmica i directa cap a les dones, en este cas, cap a les esportistes.
I és la bretxa salarial, que és una realitat molt difícil de rectificar i que requerix també una intervenció cap a les empreses i cap a les entitats privades.
I també ens haurem d'arremangar i establir eixes mesures.

No pot ser que existisquen normatives que avalen i que donen competències a les organitzacions perquè es produïsca esta discriminació econòmica.
Volem espais esportius inclusius per a totes les persones i això és precisament el que està succeint.

I l'anuari d'estadístiques esportives de l'any 2016, elaborat pel Ministeri d'Educació, Cultura i Esport ens mostra que el 78,5% de les llicències federatives corresponen a homes, enfront del 21,5% de dones que estan federades.

Per tant, són xifres que sense dubte cal millorar, cal eliminar barreres com la que hui estem parlant i cal dur a terme polítiques que incrementen la participació de les dones i que siguen justes per a totes les persones.

Recapitulant.
Des de Compromís recolzem esta proposta, recolzem que la Federació Espanyola de Ciclisme haja modificat esta normativa i esperem la revisió completa de totes les normatives de totes les federacions.

Per tant, el punt tres també em pareix important, cal una societat igualitària, per tant, requerim unes mesures positives i que siguen les mateixes federacions les que posen estes mesures per a la igualtat en lloc d'imposar mesures restrictives.

Des de Compromís apostem per la conscienciació de la societat i de tots els actors per a aconseguir el canvi a una societat justa i igualitària.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, diputada.

Té la paraula el Partit Popular, la diputada Marta Gallén.

La senyora Gallén Peris:

Moltes gràcies, presidenta.

Hola, Elena, enhorabona, campiona.
Des del Grup Parlamentari Popular també ens sumem al que les companyes t'han dit avui en aquesta comissió.
Moltes gràcies.

Resulten evidents els avanços socials de les dones en tots els àmbits, però, tot i l'aparent igualtat d'oportunitats entre homes i dones, hi ha encara obstacles que dificulten la igualtat efectiva.

L'esport, com a activitat plenament integrada en la nostra societat, no és alié a aquesta realitat.
Són múltiples les lleis i iniciatives a tots els nivells que insten a plantejar noves formes de pensar i actuar per a fer possible la transformació i el canvi per a l'assoliment d'una societat més igualitària.

En el context internacional recullen aquest compromís la Carta de les Nacions Unides, la Declaració Universal dels Drets Humans i la Convenció de les Nacions Unides sobre l'eliminació de totes les formes de discriminació contra les dones.

A Espanya l'aprovació de la llei per la igualtat efectiva entre dones i homes, Llei orgànica 3/2007, de 22 de març, reflectix la voluntat de crear el marc normatiu adequat i favorable per seguir avançant cap a una societat més justa i democràtica.

L'esport i l'activitat física, per la seua potencialitat educativa i mediàtica, constituïxen un motor de canvi social i contribuïxen des de fa temps a promoure la igualtat entre dones i hòmens.

No obstant això, les dades dels estudis més recents en aquest àmbit reflectixen que encara hi ha diferències importants quant a la participació i representació femenina en les diferents esferes de l'esport.

L'adscripció que les activitats físiques i l'esport han tingut i tenen al rol masculí, la peculiaritat de les estructures que sustenten l'esport, així com les diferències en l'ocupació del temps d'oci, l'estructura familiar i laboral dels models educatius, els estereotips socials de gènere, etcètera, incidixen en el desequilibri encara existent i mantenen barreres ocultes que donen lloc a un veritable sostre de vidre per a les dones en l'àmbit esportiu.

És fonamental promoure l'equitat en l'esport, tenint en compte les diferències existents entre dones i hòmens, però sense que aquestes limiten les seves possibilitats.

Volem un futur amb més dones que gaudisquen de l'esport i dels beneficis que aquest comporta, així com un major nombre de dones implicades en tots els aspectes de l'activitat física i l'esport, la direcció i la gestió, l'entrenament, l'arbitratge, el periodisme, la formació, la investigació i la pràctica esportiva.
Tot això és el que volem i reivindiquem les dones.

Com he dit abans, eines tenim, però els fets discriminatoris cap a les dones esportistes continuen.
Ja s'ha dit abans, este estiu el que va passar a Benicàssim i, per descomptat, també a Benicarló i altres exemples.
Un, la PNL que també ha proposat el Grup Parlamentari Socialista és una forma més de discriminar a les dones.

Per tot això i molt més el Grup Parlamentari Popular vota a favor d'aquesta PNL.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Pasamos entonces a la votación.
¿Votos a favor?
(Rialles) ¡Enhorabuena, un éxito para todas!
Aprobada por unanimidad.
(Aplaudiments)

Suspendemos durante un minuto la comisión para despedir a nuestra invitada y sus acompañantas.
Un minuto solo.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la inclusió de les dones científiques en les exposicions Â«Perfils de la ciènciaÂ» i Â«Passeig dels científicsÂ», ubicades en la Ciutat de les Arts i les Ciències de València, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 36.
781, BOC 126)

La senyora presidenta:

Passem al punt quatre, Proposició no de llei sobre la inclusió de les dones científiques en les exposicions Â«Perfils de la ciènciaÂ» i Â«Passeig dels científicsÂ», ubicades a la Ciutat de les Arts i les Ciències de València, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula la diputada Isaura Navarro.

La senyora Navarro Casillas:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, el que es pot veure al museu de les ciències és representatiu d'una idea bastant comuna, que és que la ciència és cosa d'homes i només excepcionalment pot citar-se alguna dona, com madame Curie.
La cosa és tan greu que de fet inclús les Nacions Unides ha triat l'11 de febrer com el Dia internacional de la dona i les xiquetes en la ciència.
O siga, han necessitat reclamar un dia específic per a les dones en la ciència.

La cosa no deixa de ser curiosa perquè si t'acostes a les facultats científiques de les universitats valencianes et trobaràs un nodrit grup de dones estudiants, professores i, fins i tot, encara que més minoritari, en alts càrrecs administratius com deganes, vicedeganes, etcètera.
I si obris qualsevol revista científica, voràs molts articles signats per dones.

Però se'ns dirà que, clar, que açò és ara, però que en el passat, en la història dels descobriments i realitzacions científiques, les dones han comptat molt poc, si és que han comptat alguna cosa.

El motiu, la realitat és que la història s'ha construït des d'una perspectiva androcèntrica, invisibilitzant qualsevol aportació de les dones i fent que els seus noms caigueren en l'oblit.

No obstant això, hui sabem bé, gràcies a la labor d'una part, i cada vegada més, de les historiadores i historiadors de la ciència, que gens més allunyat de la veritat, encara que hui en dia encara succeïx que els que coneixen eixa història són els que s'interessen en conéixer-la.

Perquè, clar, este reconeixement i esta visibilització de les aportacions de les dones seguix sense estar adequadament incorporada al sistema educatiu en els llibres, en els manuals, cosa, per cert, molt important, molt important, perquè, precisament, genera un fort impacte en la nostra societat el fet que no estiga incorporat en el sistema educatiu, es reproduïxen les desigualtats històriques de gènere, es deixen a les nostres xiquetes sense referents, sense models a seguir i se'ls mostra que els assoliments no tindran reconeixement en la història, perdent així la legitimitat social de les dones.

Doncs bé, gràcies que sí que ara mateix n'hi ha gent interessada en eixa història de la ciència, en la part de l'aportació de les dones, moltes coses han canviat, però hem de reconéixer en els espais institucionals eixa realitat, l'aportació de les dones.

Ja en el segle XX, i a principis del XXI, si ens atenim al premi més famós de la ciència, al Nobel, trobarem setze dones que ho han aconseguit en fisiologia, medicina, en química, en física, totes elles per contribucions molt destacades en les seues respectives especialitats, com Marie Curie, per descomptat, però també la seua filla, Irene Joliot-Curie, Gerty Theresa Cori, Barbara McClintock, Dorothy Crowfoot Hodgkin, per citar algunes, amb descobriments com el radi i el poloni, que és molt famós, l'estructura i funcions dels ribosomes, virus de la immunodeficiència humana, factors de creixement, teràpies contra la malària, organització del sistema olfactori, etcètera, etcètera.

Però és que, a més, estes dones, quan arriben no és que hagen hagut de ser bones com ells, sinó que és que han de ser les millors.

També podem afegir entre les més destacades a Lise Meitner, que va descobrir amb Otto Hahn la fissió nuclear, i se la va excloure injustament del premi Nobel perquè era en els anys turbulents de l'ascens del nazisme perquè era jueva.
I després se li va concedir el premi Enrico Fermi.

O els quals s'ha tardat massa a reconéixer el mèrit, com és el cas de Rosalind Franklin, a la qual se li deuen les imatges per difracció de raigs ics, que els van permetre a Crick i Watson descobrir la forma de doble hèlix de l'ADN, sense que aquests reconegueren adequadament l'aportació de la dona Rosalind Franklin.

Com deia, la història dels premis Nobel, solament 49 dones han aconseguit el guardó enfront de 833 homes.
L'any 2009 va destacar enormement quan un total de cinc dones van rebre el Nobel, va ser una cosa molt extraordinària.
I en els premis Rei Jaume I de l'any 2016, 23 premis Nobel van aprofitar el faristol per a posar de manifest la discriminació de les dones científiques en els premis.

Doncs bé, com dia, si anem a la història sabem bé que des de l'antiguitat les dones sí que han contribuït de diverses formes als avanços científics, moltes vegades col·laborant molt activament amb els seus esposos, germans o pares científics, ja que eixa era l'única via per a poder participar en la recerca, la qual cosa ha fet més invisibles les seues realitzacions.
I açò, malgrat moltes dificultats, incomprensió que van haver freqüentment d'enfrontar.
Pel que deia, damunt és que el mèrit és molt major perquè la lluita és molt més gran.

Per açò un dels llibres dedicats a narrar la història de les dones i la ciència es diu L'herència d'Hipàtia en record de la notable matemàtica, astrònoma i filòsofa Hipàtia d'Alexandria, que va viure en els segles IV i V i va morir assassinada.
Autora de treballs d'aquestes matèries i diversos invents, de mecànica i instrumentació.
Si bé ha d'assenyalar-se que no va ser Hipàtia l'única matemàtica o filòsofa de l'antiguitat.
En el llibre citat de Margaret Alic es pot seguir la història de les dones científiques i es poden consultar moltes altres obres, com un diccionari de dones científiques fins al segle XIX que traça les biografies de 200, totes elles amb contribucions molt, molt destacades.

Quant a l'Estat espanyol, hi ha diversos estudis i un documental sobre les dones espanyoles científiques dels segles XIX i XX, precisament per historiadors de la ciència, que inclou algunes valencianes molt destacades, com el cas de Manuela Solís i el cas de Concepción Aleixandre.

Les primeres valencianes que van aconseguir estudiar i exercir la medicina amb notable èxit a la fi del segle XIX i principis del XX, després de superar moltes dificultats.
Les dues van ser membres de la Societat Ginecològica Espanyola.
A Concepción Aleixandre se li deuen algunes patents i nombrosos treballs científics i de divulgació, a més de les seues activitats en pro de la igualtat i el dret de les dones.
Manuela Solís rep recentment un reconeixement en Mislata perquè l'hospital militar, la part que se va.
.
.
ara serà un centre de salut rebrà el seu nom, cosa que considere que és molt satisfactòria.

Segons un estudi realitzat pel Consell Valencià de Cultura, a Espanya les dones reben un 45% dels títols de doctorat en la Unió Europea.
No obstant això, només representen el 30% dels investigadors totals i únicament lideren un 16% dels projectes de recerca.

O siga que, encara que tradicionalment, com he comentat, s'ha invisibilitzat a les dones en la ciència, no es pot permetre que aquestes pràctiques seguisquen succeint hui per hui.
Molts dels grans descobriments de la nostra història han sigut realitzats per dones.

És per açò que presentarem esta proposició no de llei, perquè considerem molt important que un espai públic en què s'anuncia, es diu que el que tenen és una imatge dels científics més destacats de la història i per a donar a conéixer quins són els personatges més importants, a soles, de 42, n'hi haja una dona.

És més, quan es va fer l'exposició a l'inici, n'hi hagueren moltes protestes i es va dir que no es podia modificar perquè no tenien diners per a ampliar l'exposició, però en el 2012 n'hi havia 37 perfils de científics, hui per hui són 42 i continuaven a soles una dona.

Aleshores, no era una qüestió de diners, sinó que era una qüestió de desinterés.
I això no és tolerable.
Per això hem presentat esta iniciativa perquè les dones tinguen en la ciència, en el reconeixement de la història, l'espai que les correspon.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, diputada.

Té la paraula la diputada Covadonga Peremarch.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Seré breve.

La historia la escriben los vencedores y eso explica mucho por qué continuamente las mujeres hemos sido borradas e invisibilizadas de la historia.
Grandes logros silenciados, excluidas del imaginario colectivo para todo lo que no fueran tareas relacionadas con el cuidado.
Recuperar esa historia, devolver a las mujeres su pasado es de imperiosa necesidad.

Por ello, no puedo no nombrar y dar reconocimiento desde aquí al trabajo y a la labor que está llevando a cabo la Asociación de Hechos y Derechos de las Mujeres, mujeres con una gran trayectoria feminista que están impulsando en Alicante la creación de un museo de hechos y derechos de las mujeres, una iniciativa pionera en toda Europa y que ya tiene en marcha una exposición: Â«Memorables, insignes e intrépidas.
De 1870 a 1931Â».

Pero ese trabajo no puede recaer únicamente en las asociaciones y en el voluntariado feminista.
Reconocer el valor de nuestro pasado, darle voz da pie a un futuro en igualdad.
Tener un pasado nos da un futuro.
Y para ello necesitamos revisar, rectificar y exigir, como hace la iniciativa de Compromís, que se muestre ese pasado de las mujeres.

Por eso todo mi apoyo y, además, la gratitud a la diputada Isaura Navarro por haber hecho esta tarde sonar varios nombres de esas mujeres entre estas paredes, que siempre hace falta.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, diputada.

Tiene la palabra la diputada del Grupo Ciudadanos Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

En España, al igual que el resto de Europa, las desigualdades en la representación de la mujer en el mundo de la ciencia, sigue siendo un problema sin resolver.
Un dato alarmante se da cuando solo el 18% de los galardones de ciencia en España recae en las mujeres.
Y, es más, como bien había dicho la diputada Navarro, el 3% de los premios Nobel de ciencia se han concedido a mujeres desde su creación en 1901.

Datos significantes que dicen que somos las grandes olvidadas, pero, a pesar de estos números, son muchas las mujeres que han aportado a la sociedad con sus investigaciones y descubrimientos.
Son las grandes olvidadas en las líneas de los grandes científicos.

En la Comunidad Valenciana también parece que hemos olvidado de ellas.
En la exposición titulada Â«Perfiles de la cienciaÂ», según el texto de la exposición, la muestra está configurada por las siluetas de 42 científicos de todos los tiempos, con sus nombres, sus fechas de nacimiento y fallecimiento y una frase suya que los identifica.
Y en este trabajo se desea plasmar que el conocimiento científico es obra de muchas personas.

Coincidimos en que el conocimiento científico es obra de muchas personas, tanto de hombres como de mujeres.
No solo los hombres han contribuido al avance científico, por lo que no tiene ningún sentido que se oculte o se olvide en una exposición de tanta relevancia a las mujeres científicas, que también hicieron grandes aportaciones a la sociedad.

Muchas mujeres son relevantes personalidades históricas de la ciencia y de la tecnología, tal y como se recoge y tal y como se ha nombrado anteriormente.
Y también contamos con muchas valencianas que han aportado y siguen aportando sus conocimientos a la ciencia.

Por eso queremos que se estudien sus descubrimientos y aportaciones en igualdad de condiciones y que se ofrezca un homenaje público a su labor científica difundiendo a través de exposiciones, muestras y conferencias, entre otras acciones que se podrían realizar.

La muestra, por tanto, no recorre el legado y la personalidad de relevantes científicos, sino más bien solo de relevantes científicos hombres, ya que solo una mujer se encuentra entre los 42 seleccionados.
Este es un ejemplo más, sí, un ejemplo más de cómo en el ámbito científico las mujeres siguen estando a la sombra de los hombres en pleno siglo XXI.

Es tremendamente injusto que el trabajo científico de muchas mujeres y sus aportaciones a la ciencia y al conocimiento no sea reconocido en un museo de relevancia como es el Príncipe Felipe, un museo que pagamos todos los valencianos y todas las valencianas.

El reconocimiento a las científicas a lo largo de la historia brilla por su ausencia en general en esta exposición, pero también en la Comunidad Valenciana debemos hacer algo para cambiar esta situación y una forma de hacerlo es dándoles, como bien he dicho, protagonismo, ese protagonismo que se merecen.

Pero no solo quiero hablar de la exposición, sino también en el Â«Paseo de los científicosÂ» donde solo hay cinco mujeres y dieciséis hombres.
Ampliar con más mujeres sería otro buen ejemplo para garantizar la identidad y, sobre todo, la igualdad de mujeres y reconocer también su gran labor científica y tecnológica.

En esta medida, como no podía ser de otra manera, vamos a votar a favor de esta propuesta.
Sí que es verdad que en el último punto, cuando se hace incidencia a valorar el nombre del museo, espero que esa valoración, si se toma alguna decisión, que se haga una enmienda in voce, pero que se haga en consenso con todos los grupos parlamentarios y que no sea una cosa solo del gobierno y que se ponga sobre la mesa en esta comisión de igualdad que, como podéis ver, estamos todas de acuerdo en muchas acciones que van en pro a la igualdad de las mujeres.

Por lo tanto, espero que esta valoración también sea consensuada por los diferentes grupos parlamentarios.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, diputada.

Tiene la palabra la diputada portavoz de Podemos-Podem, Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Des del grup Podemos-Podem anem a donar suport a aquesta proposició del Grup Compromís, on es demana prendre les mesures necessàries per a evitar que en exposicions, en general, les aportacions de les dones siguen invisibilitzades, en el seu punt dos de la proposició, i que es basa en els fets que han ocorregut en l'exposició Â«Perfils de la ciènciaÂ» on de 42 siluetes de científics només n'hi havia una dona, però també en l'altra exposició que n'hi ha, que és el Â«Passeig dels científicsÂ» on en el paviment de 17 científics, novament, només una dona n'hi ha.
També ens pareix adient sol·licitar concretament que es canvien aquestos casos.

El fet que dóna lloc a esta PNL també es pot extrapolar a altres exposicions.
Per això, eixe punt dos de la proposició, però també a manuals, a recursos en els centres docents, tal com ens va dir la mateixa Elena Simó en la comissió que vam tindre ací, on vam parlar de la perspectiva androcèntrica que n'hi ha en tot tipus de visibilització dels coneixements del ser humà.

Per això també des de Podem fa un any ens vam dirigir a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a preguntar-los quines eren les seues mesures per a assegurar i fomentar la incorporació de les dones en totes les àrees d'investigació científica i fa uns mesos seguia molt de prop aquesta qüestió quant a les subvencions destinades a l'àmbit científic i com estaven aquestes enfocades per a assegurar la igualtat de gènere.

Una de les formes d'assegurar la igualtat és justament això, el fet de prendre mesures per a incorporar les dones en tot l'àmbit de la investigació científica i una altra visibilitzar els referents perquè no és que no existixen, existixen i, a més, la senyora Navarro ens ha nomenat ací moltes, igual que en el text de la seua proposta.

A mi m'ha cridat molt l'atenció la resposta de l'organització, que quan se li van fer les queixes, perquè efectivament es va queixar l'Institut de la Dona i també la Societat Espanyola de Bioquímica i Biologia Molecular, van dir que no podien ampliar l'exposició perquè no tenien diners.

És curiós perquè sempre hi ha falta de paritat i la resposta enfront d'això és que no es pot ampliar, com si en la ment de la direcció de les meses, o en la ment de la direcció d'organitzacions o en la direcció d'exposicions no cabera l'opció que es lleven homes perquè entren dones.

Això de tocar els privilegis masculins és complicat i, per tant, com a molt s'amplia perquè la paritat es faça a través d'una ampliació i no a través de renunciar a privilegis masculins.
Per això m'ha paregut curiós i volia aportar també aquesta reflexió.

Per últim també indicar que estem a favor de valorar el canvi del Museu Príncep Felip, que, al cap i a la fi, el príncep Felip és príncep i ara rei Felip de cuna, i ser científic ve de treball i ser científica ve del doble de treball, perquè s'han d'esforçar el doble les dones per a ser visibilitzades com a científiques i moltes vegades, com bé ha dit també la senyora Navarro, la seua feina s'ha hagut de visibilitzar a través dels seus companys o els seus germans.

Per tant, a favor d'aquesta proposta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, diputada.

Té la paraula el Grup Socialista, la diputada Rosa de Falastín Mustafá.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora presidenta.

I gràcies, senyora Navarro, per aquesta iniciativa, per posar damunt la taula una realitat, la de les dones en l'activitat científica, que com tantes altres en les nostres vides, ha estat invisibilitzada, perquè les dones han format part de la ciència, del coneixement des dels seus inicis en la història de la humanitat, però, com ja sabem que allò que no es nombra no existix, sembla que pràcticament mai hem aportat res a l'avanç científic.

Malgrat les limitacions religioses, socials i, en definitiva, patriarcals, les dones hem participat en la producció de coneixement, com ha assenyalat vosté, un poquet disfressades, gastant el nom de la seua parella que era un home, evidentment, i a vegades també enfrontant-se obertament a una societat que ni tan sols ens deixava en determinades èpoques, assistir a la universitat.

Bichos raros, histèriques, matxutxes, tota classe d'expressions despectives que hem hagut de suportar les dones quan no ens hem sotmés a allò que ens marca el mandat de gènere.
Totes eixes dones valentes, intel·ligents, sàvies, a la fi, mereixen el nostre reconeixement, per suposat.

Una societat no és justa si exclou a la mitat de la població de qualsevol àrea de la vida i, com diuen al meu poble Â«qui no està, no s'encontraÂ».
I és per això, perquè volem i és el nostre dret estar, estar en els museus, en els llibres, en el relat que els contem als nostres xiquets i xiquetes del que ha sigut la història.

Per això, el Grup Socialista donarà suport a aquesta iniciativa, perquè volem que les generacions del futur sàpien qui és la bioquímica alacantina María Blasco Marhuenda o l'oncòloga valenciana Ana Lluch Hernández; perquè no volem que caiguen en l'oblit noms com el de Margarita Salas Falgueras, perquè les necessitem, perquè sense dones la ciència tampoc existiria, senzillament.

Ens consta que l'exposició Â«Perfils de la ciènciaÂ» va estar retirada a principi d'any, que en el cas del Â«Passeig des científicsÂ» s'han inclòs el nom de set dones científiques.
És veritat que hi ha una certa voluntat per part de CACSA de canviar les coses, saben que participa activament en el projecte Hipàtia, que té l'objectiu de fomentar que les xiques opten per la ciència i la tecnologia i que tenen un consell de xiquets que està format al cinquanta-cinquanta per xiquets i xiquetes.

Així i tot, ens sembla adient que es prenguen les mesures necessàries perquè no torne a passar mai més que el treball i l'excel·lència de les dones es quede sense reconéixer al mateix nivell que els hòmens.

El passat cap de setmana, precisament, es va celebrar a les ciutats d'Alacant, Elx i Orihuela Â«La nit de les investigadoresÂ» i vam poder conéixer de prop els beneficis que les dones aportem a la societat i la repercussió del nostre treball a la vida quotidiana.
Des d'ací la nostra enhorabona per unir-se a esta estupenda iniciativa europea.

I res més, senyories, que els nostres noms, els de les dones, no els esborren ni el temps ni el patriarcat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada María José Catalá per part del Grup Popular.

La senyora Catalá Verdet:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, decir que el Grupo Parlamentario Popular acogió esta iniciativa del Grupo Compromís de buen grado.
Nos parece que es una buena iniciativa, pensamos que está muy bien documentada y, de alguna manera, venimos con todo el ánimo posible de respaldarlo.

Es cierto que antes de comenzar la comisión, y en base a lo dispuesto en el artículo 162.
3, por el cual a través… durante el debate se pueden presentar propuestas alternativas, aunque no se hayan presentado enmiendas, siempre que vayan suscritas por todos los grupos parlamentarios, hemos presentado una propuesta en la cual incluíamos…, dejábamos de forma literal el punto primero y el punto segundo, los cuales compartimos totalmente.

Es decir, solicitar a los responsables de la exposición Â«Perfiles de la cienciaÂ» y el Â«Paseo de los CientíficosÂ», incluir una representación de mujeres científicas y tomar las medidas necesarias para que las exposiciones, en la medida de las posibilidades, cuenten con el mayor número de perfiles femeninos.

Pero es evidente que no acabamos de ver en el contexto de la PNL el punto tercero, el valorar la oportunidad de cambiar el nombre Museo Príncipe Felipe por el de una mujer que ha destacado en el mundo de la ciencia y la tecnología.

Y no lo acabamos de ver porque entendemos que desvirtúa el objeto de esta PNL, es decir, pasó en el mismo momento de la presentación de la PNL por parte del Grupo Compromís a los medios de comunicación, que solo se quedaron con Â«el Grupo Compromís presenta una iniciativa para cambiar de nombre el museoÂ».

Al final, estamos restándole valor al objetivo principal de esta PNL y el objetivo principal de esta PNL es, efectivamente, hacernos eco de una realidad que es muy clara en nuestra sociedad y que no solo afecta a las ciencias, que afecta a todas las, digamos, cuestiones académicas vinculadas con las STEM -science, technology, engineering and mathematics-.

Es decir, toda el área de formación técnica y científica tiene un porcentaje de presencia de mujeres reducido que tiene que ser subsanado.
El ejemplo, por ejemplo, a pesar de ser el 54% de mujeres en las universidades españolas, solo somos el 25% de las mujeres vinculadas en carreras de ciencias, tecnología, ingeniería y matemáticas.

Y esta realidad hay que subsanarla.
Y yo estoy de acuerdo con que hay que tomar distintas medidas, y una de ellas es, por ejemplo, visibilizar los referentes femeninos.
Estoy totalmente de acuerdo con esto.
Hay muchos más.

Es decir, de alguna manera hay cuestiones como los estereotipos que hay, se ha hablado aquí en esta comisión por parte de los padres, de la desconfianza hacia las matemáticas, la poca utilidad social, o la utilidad social poco visible, mejor dicho, que a veces tienen estas áreas de conocimiento.
Y eso hace que a veces el acceso de las mujeres sea más limitado y eso es cierto.

Hay muchas propuestas.
El Grupo Parlamentario Popular presentó una propuesta que fue rechazada de forma… -yo creo que en esta comisión no hubiera sido rechazada-, que era, por ejemplo, que se dotara de becas específicas para mujeres que hicieran ciclos formativos de formación profesional en las carreras técnicas, pero hay muchas más.

Pero, como les decía, nosotros el tema de cambiarle el nombre, no lo acabamos de ver.
Y les digo por qué no lo acabamos de ver.
Porque es que no tiene nada que ver.
Es decir, esto es como si quisiéramos -lo he hablado antes con la diputada-, coger el Museo Reina Sofía y decir: Â«No…Â» Y pensar que por el hecho de que se llama Reina Sofía, en lugar de ser un contenedor, una instalación de referencia de arte moderno, tiene que tener otro tipo de arte, ¿no?
, más clásico.
O decir que no es un museo de reinas y que, por tanto, no se puede llamar Reina Sofía.
O que la gran parte de los artistas de arte moderno pueden ser también masculinos y cambiarle el nombre.

Es decir, es que no tiene nada que ver el nombre de una instalación cultural, nada que ver, con el contenido de la instalación cultural.
Nada que ver.
Porque, ¿qué hacemos?
¿Le cambiamos el nombre?
¿Le ponemos, en lugar de príncipe Felipe, princesa Leonor?
Es que no tiene sentido, es decir, no tiene sentido.

Y, además, es que le vemos cierta tendencia…, no queremos mal pensar, ni mucho menos, pero claro, apareció en un medio de comunicación que la conselleria de educación había borrado de las notas oficiales del museo de ciencias lo del Â«príncipe FelipeÂ», hace…, en el año 2015.

O sea, que parece que como esto tiene una…, pudiera pensarse que tiene como una especie de vertiente oculta.
Oculta, no, porque ha sido publicado, que creo que no es la intención ni de la diputada proponente ni de la iniciativa.

Y, por tanto, hemos pasado esa propuesta y estamos totalmente de acuerdo con el objeto principal de la iniciativa, no con ese punto.
Y, por tanto, de no aceptarse esa propuesta que les hemos pasado, nos abstendremos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Sí, la diputada… un momentito.
(Veus)

La diputada proponente tiene la palabra.

La senyora Navarro Casillas:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé.
Jo, com li he comentat a la portaveu del Grup Popular, he estat tot el dia esperant que m'arribara alguna esmena i no m'ha arribat cap.
Hauria sigut interessant aprofundir en la possibilitat de millorar la iniciativa, per suposat, però no ha sigut així, no m'ha arribat cap esmena per a parlar-ne.

En qualsevol cas, jo sí que crec que el tercer punt és important, perquè el nom d'un contenidor tan rellevant com el Museu Príncep Felip és rellevant per a enviar un missatge.
Això.
.
.
Diu: Â«¿N'hi haurà un interés ocult darrere?
Â» A vore, si em pregunta: Â«¿Es usted republicana?
Â» Li dic, sí, (veus) jo sóc molt republicana.
molt republicana.
I considere que a una persona que per ser home i fill de, se li done el nom d'un museu de la ciència, per a mi no té cap sentit, perquè és que esta persona és rei perquè és home perquè la primogènita del rei anterior era una dona, Elena de Borbón, que té problemes d'amnèsia també, no passa res.
Eixa és la realitat.

Estem parlant que se'ls fa homenatges a persones que no ho necessiten i es deixa de fer homenatges i donar-les rellevància a dones científiques que sí que ho necessiten, perquè la gent necessita conéixer el nom de les grans dones científiques que han fet grans aportacions a la ciència i, per tant, a la humanitat.
Aleshores, és important.

En qualsevol cas nosaltres des d'ací no volem imposar res i el que volem és que hi haja una valoració, com es diu a la iniciativa, de l'oportunitat de canviar el nom, en la línia del que es planteja en la iniciativa, en plena coherència d'allò que es diu, amb l'objectiu, com deia, de donar i garantir eixa visibilització perquè a la fi, si no, ¿què estem fent?
Doncs, estem regalant un espai de visibilització a qui ni s'ho ha guanyat ni ho necessita.

Gràcies.

La senyora presidenta:

La señora Catalá pide la palabra.
Tiene un tiempo de intervención de cuatro minutos.

La senyora Catalá Verdet:

Ya, pero es que, señora diputada, el nom es Príncipe Felipe, que es que ni siquiera había llegado a rey por el hecho de ser hombre.
Es decir, quan se li va posar el nom Príncep Felip se li posà en el moment en què era príncep.
Jo em pregunte, què té a vore (veus i rialles) l'objectiu de la PNL, que és un objectiu.
.
.
Li he dit, la PNL està extraordinàriament redactada, extraordinàriament documentada, és fantàstica i m'haguera agradat moltíssim recolzar-la, a mi i a tot el meu grup, perquè de veres que creguem molt en esta qüestió.

Però clar, quina necessitat d'incloure ací elements d'este tipus quan, a més, no és una qüestió, en definitiva, que condicione la trajectòria científica de.
.
.
, digam, del diàleg expositiu o de la trajectòria expositiva de la institució.

La institució ha estat integrada -tots ho saben- per un comité d'experts, que n'hi han vàries dones, al llarg de la seua trajectòria n'hi ha hagut algunes dones, ha estat Eugenia Armengod, Mercedes Aler, Rosa De Frutos, Yolanda Pallardó, María Luz Terrada.
I ara mateix està Mercedes Hurtado, Amparo Latorre, María Ángeles Marcos, Ángela Nieto i Elena Bendala-Tufanisco.

Per tant, són gent que són dones expertes, moltes d'elles Premi Rei Jaume I d'investigació bàsica, directores d'instituts científics, dones que formen part d'un comité d'experts, que és l'encarregat en esta institució de vetlar per la programació dels continguts del projecte quant a divulgació científica.

Jo estic totalment d'acord que estes dones al llarg de la seua trajectòria, com a membres d'este comité d'experts, han vetlat per la presència de les dones i estic totalment d'acord que els arribaria de millor grau esta iniciativa si fóra consensuada per tots els grups parlamentaris.

I en eixe ànim, nosaltres hem fet una proposta que està regulada en el reglament.
És a dir, vosté diu: Â«És que, clar, haguérem pogut vore-ho i talÂ».
Haguera pogut vore-hoo vosté al principi de la comissió, el reglament ho diu ben clar.

És a dir, es poden presentar esmenes o es pot portar una proposta alternativa, encara que no s'hagen presentat esmenes que hauria d'anar signada per tots els grups parlamentaris.
I ¿per què este formalisme, per què esta forma de presentar-li a vosté o rebatre'l a vosté un extrem de la iniciativa?
Perquè pensem que era interessant a tots els efectes que no fóra una esmena del Partit Popular ni, en un moment determinat, una qüestió partidista, sinó que tots poguérem fer-ho per unanimitat, sense més.
I està regulat en el reglament, i vosté pot llegir-ho i pot observar-ho.
Una altra cosa és que la resta se sàpien més o menys el reglament, però aixina està.

A partir d'ahí, vosté no vol rectificar perquè entén, i a més és lícit, que la seua convicció siga que és important deixar eixe punt.
No n'hi ha res més a parlar.
A nosaltres ens pareix totalment encomiable la iniciativa -insistisc-, estem totalment d'acord en l'objectiu.
Però jo crec que açò és mezclar churras con merinas.

Vull dir: Â«Vamos a cambiarle el nombre al museo porque así tendrá más presencia de mujeres científicasÂ».
No, no necessàriament, li ho he dit anteriorment.
Cambiemos el discurso expositivo del Museo Reina Sofía, porque la señora reina Sofía, como es graduada o licenciada en arqueología y bellas artes, seguro que le gusta más el arte clásico y no el arte moderno.
Y como el Museo Reina Sofía es de arte moderno, le cambiamos el nombre porque, claro, no hila con la persona que representa la institución a través de su nombre.
No té cap sentit.

Per tant, jo, que crec que la visibilització és molt important, crec que este punt és un punt polèmic.
Vosté sabia que era un punt polèmic.
Li he dit que crec que és focalitzar l'accent en una cosa que no és l'objectiu lícit d'esta iniciativa.
No li he preguntat en absolut si és vosté monàrquica o republicana, a mi em pareix fenomenal.

Jo el que he dit és que em pareix curiós que el mateix grup que presenta esta iniciativa, el seu conseller porte anys ja esborrant sistemàticament de la documentació oficial Â«Príncipe FelipeÂ» de la referència a la instal·lació científica.
Me pareix curiós i que vostés vulguen canviar-li el nom.

No obstant, respectem moltíssim la seua opinió i, ja com he dit, ens abstindrem.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, diputada Catalá.

Pasamos entonces a la votación.
¿Votos a favor?
(Veus) ¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
11 síes, 6 abstenciones.

La senyora presidenta:

Pasamos entonces al siguiente punto, que es el punto cinco: Proposició no de llei sobre l'informe d'impacte de gènere en l'esport, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Té la paraula la diputada Marta Gallén.

Proposició no de llei sobre l'informe d'impacte de gènere en l'esport, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 36.
611, BOC 120)

La senyora Gallén Peris:

Gràcies, presidenta.

L'accés i participació de les dones a l'àmbit esportiu ha estat tard i dificultós, i encara hui la seua presència és menor en totes les modalitats de pràctica recreativa, competitiva i professional, així com en totes les estructures que conformen el sistema esportiu.

Com ha passat en altres àmbits, les dones, també en l'esport, han tingut d'anar superant barreres explícites i implícites i idees preconcebudes creades per estereotips socials i culturals que han generat desigualtat.

De fet, la desigualtat en l'àmbit esportiu comença amb la seva pròpia gestació, que va ser ideat per i per a hòmens com a via de transmissió de determinats valors i per al desenvolupament de les seues capacitats físiques.
Alguns d'aquests valors són la competència, la fortalesa física, l'agressivitat basades en capacitats motrius com la força, la potència com la força, la potència o la resistència.

No obstant això, l'esport també és transmissor de valors com la cooperació i el treball en equip, que contribuïxen a reforçar l'autoestima i l'autosuperació, de manera que, unit al benestar físic i psicològic que proporciona, sens dubte, resulta positiu que cada vegada més dones practiquen esport.

No obstant això, i com veurem a continuació, aquest creixement en la pràctica esportiva de les dones no vol dir que les seves condicions d'accés, la seva motivació cap a la pràctica i la seua permanència, la satisfacció obtinguda, els incentius rebuts i els obstacles trobats, així com la seua participació en la presa de decisions, siguen semblants a la dels homes.

I per a la superació de totes aquestes desigualtats, és fonamental donar compliment efectiu els mandats legals en matèria d'igualtat que aborden, entre altes qüestions, el deure dels poders públics de promoure l'apoderament de les dones; el canvi de valors, el foment i el reconeixement de l'esport practicat per dones; la superació de les traves que impedixen o dificulten l'accés de dones i homes a determinades activitats esportives; l'increment de la presència de dones en els àmbits de presa de decisions; la incorporació de la perspectiva de gènere en tots els programes públics de desenvolupament de l'esport; la prohibició de les activitats discriminatòries per raó de sexe; la remoció dels obstacles que impedixen la igualtat real i efectiva de dones i homes en aquest àmbit.

L'estudi d'impacte en funció de gènere ha de ser un document en el qual, per la seva banda, s'ha d'analitzar si l'activitat projectada pot tindre repercussions positives o adverses de cara a eliminar les desigualtats entre dones i hòmens i de promoure la seua igualtat en el context social sobre el qual es pretén intervindre i en el qual, d'altra banda, es recolliran, en funció d'aquesta anàlisi, les mesures correctores i les modificacions que hauran d'incorporar-se al projecte de norma per tal de neutralitzar el seu possible impacte negatiu o, si escau, d'enfortir el seu impacte positiu.

Desigualtat en l'accés de recursos.
La pràctica esportiva dels hòmens, especialment aquelles modalitats més esteses, gaudix d'una àmplia i perllongada valoració social que comporta la seua priorització en la distribució de tot tipus de recursos: econòmics, materials i humans.
Les dones, per contra, ocupen un lloc secundari en la distribució de recursos, però són les primeres afectades quan les necessitats econòmiques dificulten el desenvolupament de l'activitat.

El temps.
Sent el temps un recurs limitat, no és d'estranyar que siga precisament la manca de temps la principal raó assenyalada tant per hòmens com per dones per no fer exercici, si bé la manca de temps és més acusada en les dones principalment per la seua major assumpció de responsabilitats en la realització del treball domèstic i de cura.
De fet, els hòmens dediquen a l'oci gairebé una hora més al dia que les dones.

La cura.
La cura és indispensable per a la sostenibilitat de la vida.
De manera que, a falta d'una major coresponsabilitat social per part dels hòmens i de les institucions públiques i organitzacions privades, són les dones les que majoritàriament carreguen amb la provisió de cures, assumint dobles o, fins i tot, triples jornades de treball que, a més de perjudicar la seua salut i qualitat de vida, condicionen la seua pràctica esportiva.

La formació.
La major elecció d'estudis vinculats amb l'esport per part dels xics, així com la seva major participació en activitats formatives més especialitzades, fa preveure un futur amb més presència i projecció dels hòmens en les ocupacions laborals vinculades al món esportiu, perpetuant un entorn esportiu masculinitzat i amb una insuficient representació de les dones.

Mitjans de comunicació.
El desigual tractament mediàtic de l'esport femení té un doble vessant.
D'una banda, la invisibilització per la qual les dones no apareixen o apareixen menys.
La invisibilització de l'esport femení suposa fonamentalment una manca de reconeixement social de les dones esportistes, dels seus esforços i dels seus èxits.

D'altra banda, el sexisme, a través de la transmissió d'estereotips segons els quals les dones sí que apareixen, però sota representacions de gènere que perpetuen el tractament desigual.
A les aparicions mediàtiques de les dones encara es percep una emfatització de determinats valors i idees que tendeixen a devaluar l'esport femení perquè subratllen la marginació d'aquestes.
També són recurrents la trivialització i la sexualització de les seves aparicions.

La salut.
Sense dubte l'exercici físic constituïx un hàbit de vida saludable per a tothom.
La incidència positiva de l'esport en termes de qualitat de vida comporta la necessitat de fomentar la pràctica de l'esport entre totes les persones, especialment entre les dones que són les que menys practiquen.
Tampoc es disposa d'informació sobre els efectes específics del dopatge en les dones, ja que les investigacions realitzades a nivell mundial sobre aquest tema s'han realitzat amb mostres únicament d'hòmens.

En aquest sentit, no es pot passar per alt que les exigències de rendiment esportiu en els casos més extrems i de falta de control, poden generar també hàbits que, encara indesitjats, poden resultar nocius per a la salut, com són el consum de substàncies dopants, els trastorns alimentaris, la vigorèxia, etcètera; qüestions aquestes susceptibles de ser analitzades i abordades des de la perspectiva de gènere.

Finalment, destacar que, en termes generals, hi ha un baix nivell de conscienciació respecte a la realització de reconeixements mèdics específics per a la pràctica de l'esport.
De fet, i segons consta en enquestes realitzades, només una quarta part de persones que realitzen algun tipus d'activitat esportiva afirmen haver realitzat un reconeixement mèdic.
El percentatge de les dones encara és inferior al dels hòmens.

La pràctica esportiva d'hòmens i dones gaudix d'un molt diferent reconeixement i esforç social.
Mentre els hòmens reben un important suport familiar, social o mediàtic, que els empenya a iniciar-se, progressar i triomfar en la pràctica i competició esportiva, les dones han de superar molts obstacles per a introduir-se, mantenir-se i rebre el reconeixement que es mereixen en el món de l'esport.

Això és un breu resum del perquè hem de realitzar un estudi d'impacte de gènere en l'esport de la Comunitat Valenciana.

Per tot allò que he exposat, espere i desitge que la resta de grups parlamentaris recolzen aquesta PNL.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada Cristina Cabedo, que presenta una esmena.

La senyora Cabedo Laborda:

Sí, senyora presidenta.

Li hem presentat una esmena al Partit Popular.
Es tracta d'una esmena d'addició.
La senyora Gallén indicava que Les Corts, en la seua resolució, instaven el Consell a elaborar un estudi d'impacte de gènere en l'esport a la Comunitat Valenciana.

I nosaltres hem afegit que aquest estudi contindrà una anàlisi tant quantitatiu com qualitatiu de la pràctica de l'esport que incloga necessàriament l'estudi de la presència de dones i homes en el sector, les desigualtats en l'accés de recursos, les desigualtats en la participació de dones i homes i la incidència de normes socials i valors en la pràctica de l'esport.

La raó per presentar aquesta esmena és perquè en l'informe d'impacte de gènere dels pressupostos d'enguany, que és un informe que, per cert, l'anterior Consell o el Consell del Partit Popular no feia mai, no feia mai un informe d'impacte de gènere, en l'últim, el dels pressupostos anteriors, que s'apliquen als pressupostos que estem executant, en l'apartat de foment de l'activitat esportiva, per a establir els objectius, es va fer ja un diagnòstic a partir del qual es fa un impacte.
.
.
una valoració de l'impacte de gènere.

En eixe informe dels pressupostos indica: Â«En l'àmbit de la comunitat autònoma valenciana s'han recollit esporàdicament, i de forma parcial, dades segregades per gènere en els diferents àmbits del sector esportiu.
Tanmateix es poden usar diferents fons de dades per a realitzar un diagnòstic de partida sobre la situació de la igualtat d'oportunitats i de tracte entre homes i dones en l'àmbit de l'esportÂ».

És a dir, encara no s'ha pogut fer un informe d'impacte de gènere total de la pràctica de l'esport a la Comunitat Valenciana, però sí és cert que la conselleria ha anat agafant les dades que ja n'hi havia i va fer una primera anàlisi de l'impacte de gènere basat en aquestes dades.

Per tant, hem presentat aquesta esmena, en primer lloc, per a reconéixer el treball que sí que ha fet fins ara la conselleria, però, en segon lloc, també, per a reconéixer la perspectiva interessant que inclou la diputada Gallén en la seua PNL, perquè si es veu el treball que s'ha fet des de la conselleria, és un treball purament basat en números, quantitatiu.
Es valora el percentatge de persones que practiquen esport setmanalment, el nombre de llicències federades, el nombre d'esportistes d'elit, el percentatge de participació, etcètera.

Tanmateix, en l'exposició de la PNL de la senyora Gallén s'inclou una perspectiva molt interessant com, per exemple, que s'avalue els diferents valors que porten a terme els esports que tradicionalment duen a terme els hòmens, com són la competitivitat, la fortalesa física, l'agressivitat, les capacitats motrius com la força, la potència o la resistència i que es valoren altres esports que a dia d'avui.
.
.
, per cert, duts a terme per dones, són infravalorats, però que tanmateix duen a terme valors com la cooperació, el treball en equip i, a més, els efectes que suposen en l'autoestima o en la superació de problemes que puguen tindre.

Per tant, aquesta perspectiva que no és quantitativa, sinó qualitativa, i que a dia d'avui la conselleria no està tenint en compte, ens pareix interessant.
I hem presentat aquesta esmena perquè es done eixe mandat a la conselleria, perquè la mateixa conselleria diu que no hi ha un informe total d'impacte de gènere sobre la pràctica de l'esport i que en eixe informe no es faça únicament i exclusivament amb dades quantitatives com és a dia d'avui, sinó que també es faça amb dades qualitatives.

I per això hem assenyalat que no només es faça un estudi sobre la presència de les dones i els homes, les desigualtats en la participació, sinó també en la incidència de normes socials i valors en la pràctica de l'esport, que suposaria la part qualitativa de la pràctica i, per tant, de les polítiques d'esport.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la senyora Gallén.

La senyora Gallén Peris:

Gràcies, presidenta.

Sí, des del Grup Parlamentari Popular, acceptem l'esmena, l'aportació de la senyora Cabedo del Grup Parlamentari Podemos-Podem, perquè enriquix i dóna molt més, diguem, més.
.
.
molt més a l'estudi d'impacte de gènere, que és el que realment volem les dones en l'esport en la Comunitat Valenciana.

Per tot això, gràcies, Cristina, per la teua aportació.

La senyora presidenta:

D'acord.
Passem, aleshores, a la diputada Covadonga Peremarch.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Hoy tenemos dos propuestas sobre el deporte y es un motivo para ser positivas, pues muestra la inminente necesidad de tomar medidas que reconoce esta comisión.

A día de hoy, la gran mayoría de las mujeres deportistas de la Comunitat Valenciana saben que no pueden vivir del deporte, independientemente del nivel alcanzado en su carrera como deportista.
Como ejemplo, el fútbol, donde la diferencia salarial y de prestaciones es mayor entre una futbolista y un futbolista de primera división que entre un futbolista de primera división y uno de segunda B.

Esto ayuda a hacernos una idea de las dificultades continuas y la desigualdad que sigue existiendo hoy en día en nuestro deporte.
Esta situación les obliga a tener que buscar otras fuentes de ingresos para poder seguir practicando el deporte y que, al coincidir en edades de estudio, se ven obligadas a elegir y aplazar su formación por falta de becas.

Conocer la realidad, una realidad desigual y una realidad que se vive en los distintos deportes es el primer paso para tomar las medidas adecuadas.

Por ello, todo mi apoyo a la iniciativa del Grupo Popular junto con a la enmienda de Podem, que aporta, a mi parecer, una perspectiva necesaria para abordar esa realidad de instar al Consell a elaborar el estudio de impacto de género en el deporte.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada Mercedes Ventura por el Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Como bien ha dicho la diputada Gallén, ha hablado de la importancia de practicar deporte.
Mejor que ella, que es una deportista de élite, para ilustrarnos con esta proposición no de ley.

La importancia está orientada a la creación de hábitos activos saludables, y esto ya está fuera de duda.
Debe constituir un derecho que deben beneficiarse todos los valencianos y valencianas en igualdad de condiciones en esta sociedad, sin importar si somos hombres o somos mujeres.

No obstante, como hemos visto, continúan existiendo importantes condicionantes ligados a la estructura de género que provocan una vinculación diferente de mujeres y hombres, de niños y niñas, como la práctica físico-deportiva.

Bueno, como ya hemos comentado en la propuesta anterior, efectivamente, existe una brecha de género en el deporte que persiste, desgraciadamente, en el tiempo.
Por eso, cualquier medida que se busque para fomentar o favorecer la igualdad real en el deporte estará Ciudadanos para apoyarla.

En este sentido, elaborar un estudio de impacto de género en el deporte de la Comunidad Valenciana ayudaría a tener un diagnóstico real y, fundamentalmente, transversal de todos los deportes y conocer cuál es la situación actual de la mujer en el ámbito deportivo.
Este documento debería identificar, analizar y evaluar las desigualdades existentes en el ámbito deportivo y establecer también medidas orientadas a corregir dichas desigualdades.

Además, a partir del texto se podrán programar acciones transversales que produzcan cambios estructurales en el ámbito deportivo y un mayor impacto en la población.
Con esto mejoramos en igualdad y también mejoramos en salud.

Desde nuestro punto de vista, el informe constituiría un material de asesoramiento que dotaría de información para analizar en qué deporte se ofrecen más desigualdades en función del género y reflexionar el porqué, analizar el porqué, porque si lo analizamos podremos plantear un plan de actuación con estrategias específicas para erradicar cualquier comportamiento, cualquier medida o cualquier actuación que ponga obstáculos en esta igualdad.

Asimismo, sería interesante poder hacer un seguimiento en el tiempo para conocer si se está cumpliendo este plan de actuación al cabo de unos meses, unos años, para saber concretamente si estamos o no estamos avanzando o si vamos a llegar a otra legislatura y seguiremos hablando del deporte y de la mujer.

De este mismo modo, creo que igual que cuando hemos aprobado una ley en estas Cortes, se acompaña siempre de cualquier tipo de informe, también tendría que acompañarse este plan de actuación o una línea presupuestaria de un informe del impacto de género en el deporte, porque hay que desarrollar programas para poder erradicar estas medidas que llevan a las desigualdades.

Hay que desarrollar también programas para que las mujeres tengan mayor práctica deportiva porque ya está en los informes que las mujeres practicamos en menor medida el deporte.
Y estos programas no se pueden llevar a cabo si no hay un presupuesto.

Por lo tanto, creemos que este informe es muy útil para conocer cuál es la realidad y, a partir de ahí, presupuestar futuras medidas para mejorar la salud de todas las valencianas y también erradicar, de esta manera, la desigualdad que podemos encontrarnos.

En este caso, incluso, se podría implicar el Instituto de la Mujer como uno de sus planes de actuación, la igualdad de oportunidades también en el deporte, y así trabajando de forma conjunta y consensuada entre los diferentes grupos parlamentarios y el Consell de manera transversal, puede ser un aporte importante a la desigualdad de género y terminar ya de una vez con esta brecha… tenemos brecha laboral, brecha deportiva… pues acabar de una vez con esta brecha que nos está tapando la boca a todas las mujeres y también limitando que podamos practicar ciertos deportes.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, diputada.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Compromís, María Josep Ortega.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, presidenta.

Abans de res, i per començar pel final, vull dir-los, senyories, que votarem a favor d'esta proposta.

Però jo crec que no ens podem anar d'esta comissió sense fer una xicoteta reflexió sobre l'exposició de motius que la sustenta que, encara que siga breu, possiblement massa, m'ha deixat un regust de veritat estrany.

Ho dic sincerament, perquè crec que l'enfocament de la seua exposició de motius incorpora algunes afirmacions que a mi m'han grinyolat un poc.
Ja els dic, votarem a favor, però el que m'agradaria insistir és la importància que té utilitzar un llenguatge o unes expressions correctes per tal de superar una històrica discriminació que hem patit les dones en infinitat de sectors i en l'esport especialment.

Mire, en la seua proposició no de llei diu, sense cap crítica, sinó més bé donant validesa a afirmacions com que: Â«El deporte fue ideado por y para los hombres como vía de transmisión de determinados valores y para el desarrollo de sus capacidades físicasÂ».

I continua dient que Â«aquestos valors dels hòmens són la competencia, la fortaleza física o la agresividad, basadas en capacidades motrices como la fuerza, la potencia o la resistenciaÂ».

Però ara ve allò bo: Â«No obstante, el deporte también es transmisor de valores como la cooperación y el trabajo en equipo y contribuyen a reforzar la autoestima y la superación, por lo que, unido al bienestar físico y psicológico que proporciona sin duda, resulta positivo cada vez más que las mujeres practiquen deporteÂ».
¡Arrea, cochero!
És a dir, que està molt bé que les dones practiquen esport per a reforçar la seua autoestima i el seu sentiment de superació personal.

Miren, és un text escrit, o almenys a mi m'ho ha semblat, des d'un paternalisme que francament ni toca ni ens mereixem les dones.
Justifica els estereotips que tant han apartat a les dones de la seua llibertat i de la seua felicitat.

Les dones també tenim els valors que vostés atribuïxen als hòmens en el paràgraf quart, que és força, potència i resistència; i els homes, també igual que les dones tenen en l'esport els valors de la cooperació i de reforçar la seua autoestima.

Per tant, per favor, anem en compte, intentem evitar en els textos que estem debatent reproduir els estereotips masclistes on les dones se les atribuïxen unes actituds i comportaments diferents dels homes.
Per dos motius, primer, perquè segur que en això estem d'acord vostés i nosaltres; i el segon, perquè reproduint-ho estem atribuint als homes uns valors, com la força i l'agressivitat, i a les dones uns altres com la cooperació i el treball en equip, fins i tot que és el bé per a elles per a reforçar la seua autoestima.
I jo crec que sabem perfectament que eixos valors han de ser compartits i no corresponen ni a uns ni a altres.

Jo pense que la incorporació a l'esport de les dones ha sigut tardana i dificultosa, que hem hagut de superar unes barreres per uns estereotips socials i culturals molt grans.
I està claríssim que si les dones no hem participat en l'esport abans és perquè els hòmens no ens han deixat.

I no passa res per dir-ho i hem de ser clares.
I jo crec que tenim una responsabilitat institucional i cal tindre una miqueta de mirament en el que diguem i en el que escrivim i, sobretot, d'una manera molt respectuosa.

Ho hem de tindre molt clar i vigilar la manera de dir les coses i condemnar estereotips, perquè, si no, ens trobem a dirigents polítics dient sobre una urna del referèndum a Catalunya que Â«mi mujer tiene una igual para la ropa suciaÂ».
Una broma repugnant, a banda, que deixa clar que el senyor Albiol no es renta la seua roba, i esperem que després d'eixe comentari la seua dona tampoc ho faça, a vore si així deixa de fer brometes masclistes i de mal gust.

I ara ja respecte a la proposta de resolució, considerem que la realització d'un estudi d'impacte de gènere en l'esport em sembla una proposta positiva, que és imprescindible per a l'aplicació de polítiques orientades a eliminar la desigualtat i la discriminació que patixen les dones en l'esport, però sí que vull afegir que si este tipus de mesures s'hagueren fet abans, doncs açò que hauríem avançat perquè les polítiques d'igualtat en l'esport d'anteriors legislatures han sigut escasses o inexistents.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

La diputada Gallén pide la palabra.
Tiene usted cuatro minutos para intervenir.

La senyora Gallén Peris:

No utilitzaré els quatre minuts perquè no val la pena.

Jo, des del Grup Parlamentari Popular hem pretés fer esta proposta, esta PNL, pensant en allò que realment mos importa, que és l'estudi d'impacte de gènere de les dones.

S'han dit ací algunes coses per part de la diputada que pense jo que no venen a cuento.
Ara sí, podem tindre errors, és evident, però jo crec que en la meua intervenció, en la meua intervenció, -deixe'm parlar, per favor- en la meua intervenció de després de l'exposició, dels huit minuts que he tingut, crec que he deixat molt clar el motiu i el perquè.

Poque coses a la millor.
.
.
Jo tinc d'aprendre moltes coses encara en la vida, però, com a esportista que he sigut en el seu moment, he sofrit molta discriminació.
Crec totalment i absolutament en allò que les dones han reivindicat, reivindiquem i, per desgràcia, seguirem reivindicant.
I pense que la seua intervenció cap a la meua redacció en una exposició de motius, fixar-se d'eixa manera.
.
.
Jo en cap moment he volgut dir que les dones treballen.
.
.
juguen en equip i els valors siguen eixos, no.
Els valors de les dones són molts, jo els he pogut comprovar.

Comentaris masclistes en fan tots.
I dic tots, perquè, si mos anem al senyor Enric Nomdedéu, n'ha fet molts.
Jo pense que no és el cas de parlar de qui en fa més, qui en fa menys.
I sí que la meua intenció era eixa, del Grup Parlamentari Popular, un estudi, un estudi d'impacte de gènere en l'esport.
En cap moment he volgut traure alguna cosa que puga ferir a algú o a alguna dona.
Això és una cosa que no.
Si està mal redactat.
.
.
, crec que no està mal redactat, però que jo crec que en els altres huit minuts he explicat, me pareix a mi, molt bé el que volia i pretenia sobre l'estudi d'impacte de gènere.

Jo agraïsc que vosté haja dit al principi de la seua intervenció que ho recolzarà, però sí que m'haguera agradat que algunes coses que ha utilitzat, evidentment, no les haguera dit.
Però, bé, vosté pot dir el que vulga, evidentment, però jo, la meua pretensió o la del Grup Parlamentari Popular no ha sigut que es filara tan prim per la seua part en una cosa que considera que no valia la pena.

No obstant això, agraïsc moltíssim perquè és la primera vegada que vinc a aquesta comissió, espere que no siga l'última perquè m'encanten estos temes i perquè crec que podré aportar alguna cosa més, encara que amb algun error en el qual no era la meua intenció.
Insistisc, no és un error.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gallén.

És vosté molt ben rebuda en aquesta comissió.
Gràcies, senyora Gallén.
Sap vosté que és molt ben rebuda en aquesta comissió.
Gràcies.

Té ara la paraula la diputada del Grup Socialista Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, presidenta.

Mireu, companyes i companys, si l'esport i la dona estan discriminats que hui ací hem aprovat una cosa molt important, com és igualar els premis per a les dones també esportistes, les xiquetes, però la notícia esportiva de hui i de demà no dirà res d'això, continuarà parlant de si Piqué té d'anar a la selecció espanyola i que el València Club de Futbol reprén les obres del nou Mestalla.
Eixa és la vertadera discriminació de l'esport i de les dones.

Com ja s'ha dit abans, aprovàrem ja en juliol en la comissió d'educació una PNL en la qual demanàvem al Consell mesures concretes per a acabar amb eixes dificultats que trobem les dones, o que troben o trobarem al món de l'esport.
No vaig a reanomenar-les, perquè ja en eixa comissió quedà clar el treball que el Consell està fent en eixa línia, en la lluita contra la discriminació per gènere a l'esport.

Ara parlem ací de fer un estudi d'impacte de gènere.
Està bé, senyora Gallén, anem a votar a favor, per suposat, però, mentre fem l'estudi de la situació actual que més o menys tothom sabem, malgrat que siga pel gran nombre, com està, el Consell del botànic va un pas endavant, està treballant per la solució.

Ja en eixa comissió parlàrem de moltes coses que s'estan fent des del Consell del botànic.
I jo vull destacar ací alguns canvis molt importants per entendre quina és la priorització en les polítiques esportives del Consell del botànic.

Estem portant endavant les modificacions en les estructures organitzatives, estem donant les indicacions per tindre en compte les perspectives de gènere, el llenguatge inclusiu no sexista i -una fonamental- la potenciació de què eixes dones exesportistes passen a formar part dels equips de gestió.

I, com qui més o menys seguix els temes esportius del Consell, tothom sap que el nou decret de federacions esportives està.
.
.
ha ficat com a punt prioritari la no discriminació, però la no discriminació en positiu.
Marca un tant per cent d'obligatorietat de presència de les dones des de, sobretot, en llocs directius, que és important, perquè la visió de les dones.
.
.
Si en la federació de ciclisme hi haguera hagut alguna dona en trellat, això dels premis no s'haguera donat perquè s'haguera donat compte.

Jo vullc pensar que els homes no s'han donat compte, no que treballen en contra de, sinó que no tenen eixa visió.
En el moment que tinguen més dones en els equips directius, totes eixes coses jo crec que s'acabaran.
I dins de les bases reguladores de les subvencions, s'ha fet també.
.
.
se fica un tant per cent de puntuació per a rebre subvencions de les entitats públiques.

Jo crec que és un bon camí.
Benvingut l'estudi, per suposat, però el botànic ja està, com dia abans, un pas endavant, ja està en la solució, amb mesures per pal·liar eixa desigualtat.
I seguim treballant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem, aleshores, a la votació.
Senyories, ¿vots a favor?
Unanimitat, senyories.
(Veus)

Gràcies a totes, bona vesprada.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 45 minuts)