DS-040%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 10 de maig de 2012.
Comença la sessió a les 10 hores i 1 minut.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 26.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Molt bon dia.

Se reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 21.
514, 21.
510, 21.
513 i 21.
508)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Rafael Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, president.

Molt honorable president de la Generalitat valenciana.

Honorables senyors i senyores consellers i conselleres.

Honorables diputats, diputades.

Bon dia per a tots.

Les preguntes d'interés general que formulen els grups parlamentaris en esta cambra són la millor oportunitat per a preguntar-li al president de La Generalitat sobre els assumptes fonamentals de la nostra comunitat.
A més, servixen també com a element per a obrir debats que conformen l'opinió pública valenciana i que servixen perquè la ciutadania que ens ha elegit ens veja reflectida en els debats que ací tenim.

Hui, el Grup Parlamentari Popular vol plantejar i centrar la seua pregunta en dos assumptes fonamentals per a la nostra comunitat: el corredor del mediterrani i la política agrària comuna de la Unió Europea.
Són dos qüestions importants per a la nostra comunitat, però són dos assumptes que se solucionaran i que se decidiran a Brussel·les davant de les autoritats comunitàries europees.
Per això és molt important tindre un grau d'interlocució freqüent, continuat i òptim entre les nostres autoritats, entre el govern de la Generalitat valenciana i les institucions europees, perquè allí es decidixen qüestions tan fonamentals com estes dos que hui van a ser objecte per part del Grup Parlamentari Popular, de la pregunta al molt honorable president de La Generalitat.

El corredor del mediterrani és no sols una infraestructura bàsica per a la Comunitat Valenciana, sinó que constituïx també un projecte d'estat que va més enllà del marc territorial de les comunitats autònomes espanyoles i que va a permetre una infraestructura que ajuntarà o connectarà tres continents.
És una infraestructura molt important per al que va a representar la dinamització dels nostres sectors productius, per a millorar la nostra logística, per augmentar i incentivar les exportacions, i, també, per a una recuperació econòmica que en esta comunitat estem esperant que es puga produir gràcies també a infraestructures com estes per les quals s'està treballant.

El Grup Parlamentari Popular vol agrair especialment al president de La Generalitat el paper de lideratge que ha tingut en intentar consensuar -i aconseguir-ho-, entre les distintes comunitats autònomes, la referència de tots units anar a defensar esta infraestructura, i, a més, haver-ho aconseguit (aplaudiments), i també haver aconseguit eixa unió entre els agents econòmics i socials de la nostra comunitat.
A més, cal ressaltar també que el Grup Parlamentari Popular en deu ocasions ha plantejat la necessitat d'esta infraestructura per a la nostra comunitat, i, inclús, tinguem un ple específic per a este tema que va comptar amb la unanimitat de tots els grups parlamentaris, cosa que també agraïm que sigam capaços de posar-mos d'acord en allò que és fonamental per a la nostra comunitat.
Exactament igual que hui volem agrair també l'acord importantíssim -que ahir se va acordar ací en esta cambra- en una iniciativa que partia del Grup Parlamentari Popular sobre el finançament al qual tenim dret, però a la qual se van sumar la resta de grups millorant la proposta que havia fet el Grup Parlamentari Popular.

Eixe és el camí per a eixir de la crisi, i, sobretot, per a donar confiança al ciutadà respecte d'aquells assumptes que són importants.

A més d'esta qüestió del corredor del mediterrani, també volem hui abordar la qüestió de la política agrària comuna, una política agrària comuna, aprovada a Europa, que està ara en un període de reforma, que va ser aprovada en un moment delicat per al govern socialista del senyor Rodríguez Zapatero i del senyor Rubalcaba, que no tingueren en aquells moments la força necessària per a defensar els interessos de l'agricultura valenciana i que, hui, se voria perjudicada que això isquera endavant.

Per això, ens pareix també especialment rellevant el treball que ha fet el molt honorable president de La Generalitat en defensar en el Comité de les Regions no solament el caràcter prioritari que ha de tindre el corredor del Mediterrani en la xarxa transeuropea, sinó haver aconseguit fins a set esmenes que van a millorar la situació de l'agricultura valenciana, i, especialment, que se va a tindre en compte el que són les particularitats d'una agricultura fonamental per al teixit productiu valencià i també per a la defensa del nostre patrimoni i del nostre medi ambient.

Per això li preguntem, senyor president: ¿quines han sigut les gestions que vosté ha desenrotllat a Brussel·les en relació a estos dos temes?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blasco.

Té la paraula el molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La posición del Grupo Popular y de este presidente en Bruselas no es otra que la que siempre hemos mantenido: defender los intereses de los valencianos aquí, en Madrid y en Bruselas.
(Aplaudiments) Siempre es la misma constante y es lo que hemos conseguido esta vez en Bruselas, en una reunión del Comité de las Regiones que -como ustedes saben- es preceptiva para poder informar luego en el Parlamento Europeo.

Todos los temas que nos afectan de forma diaria tienen sus consecuencias en las decisiones que se toman en Europa.
Y es precisamente allí donde tenemos que defender también lo que es nuestro posicionamiento.
Y, en esta ocasión, en dos cuestiones tremendamente importantes: una, de futuro, de perspectivas de crecimiento, y, sobre todo, de puesta en valor de las infraestructuras que ya tenemos, como es el corredor mediterráneo; y, la segunda cuestión, la PAC, la política agraria común, donde un sector fundamental para nuestra economía, que en una situación complicada, de una coyuntura económica difícil, ha sabido mantener tanto la producción como también los puestos de trabajo y supone un pilar fundamental en el PIB de esta comunidad.

Había que estar allí, había que estar haciendo llegar nuestra voz, y, sobre todo, convencer al resto de miembros europeos de la necesidad de esas dos políticas concretas referidas no solo a la Comunidad Valenciana, sino también a España y a Europea: el corredor mediterráneo y la defensa de la PAC.
Corredor mediterráneo que, además, este Consell ya ha dado instrumentos y herramientas necesarias para que el Gobierno de España se ponga ya a trabajar haciendo posible la dificultad de inversión, en unos momentos de estrechez económica, con la necesidad de seguir apostando por un corredor que genere prosperidad, dinamismo, y, sobre todo, futuro a nuestros territorios.
Una política que, además, ha llevado el consenso no solo de la sociedad civil, empresarial, económica, sino también -como bien decía el síndic del Partido Popular- de estas Cortes.

Y hemos llevado esa voz a Europa y hemos conseguido que, incluso, siendo coponente con el que defendía la propuesta en el Comité de las Regiones, hemos conseguido que, además, alguna de las propuestas que nosotros defendíamos, como ampliar lo que era el área de zonas logísticas, se incluyera en la decisión final.
Eso es importante, porque lo que permite es que seamos capaces de poner al servicio de esa infraestructura de futuro todos aquellos elementos e instrumentos que nos han hecho fuertes y que permiten que podamos ser más competitivos en el futuro.
Defendimos una idea fundamental para la Comunidad Valenciana y para Europa y, también, defendimos aquellos elementos que hacían más fuerte y más potente esa infraestructura cara a todos los europeos.
Y también hicimos una defensa de la PAC, con unos resultados muy buenos.

La realidad de la Unión Europea es muy distinta y tenemos que hace valer lo que son aquellas singularidades de nuestra economía para que puedan ser entendidos por el resto de países.
De diez enmiendas que presentamos, ocho fueron admitidas, e iban en el camino de hacer ver al resto de países europeos que nuestra agricultura es una agricultura muy distinta a la continental y que aquí tenemos un problema y es que hay que garantizar la renta que deben recibir los agricultores para que pueda ser sostenible, que, además, necesitamos contratos en el campo y que permitan esa estabilidad y sostenibilidad en este sector -como he dicho antes- fundamental para nuestra economía.

Pero, también, debemos defender lo que es un nuestra agricultura frente a los ataques desleales que se producen de importaciones de otras zonas y de otros países del mundo.
(Aplaudiments) Y lo hicimos, lo hicimos, porque esa deslealtad y esa falta de competencia nos hace más débiles, y, desde luego, conseguimos que también fuera incluida dentro de ese dictamen final de la comisión del Comité de Regiones.
Y, también, una cuestión importante, para poner en valor lo que son nuestros espacios naturales conseguimos que aquellas bonificaciones fiscales y mejor trato que tenían los agricultores cuando se destinaban a realizar una agricultura ecológica, también se extendiera a aquellos que estaban trabajando por el mantenimiento de los espacios naturales y que pudieran, también, en temas medioambientales, poderse ver beneficiados de esas situaciones.

Por lo tanto, conseguimos el apoyo de la comisión para el corredor mediterráneo con un incremento de lo que era el texto a través de nuestra aportación y, también, hacer llevar las necesidades y exigencias que, conjuntamente trabajadas con ellos, fueron sensibles también la Unión Europea.

Y una cuestión.
Hemos dicho -perdón, presidente, acabo en seguida-, hemos dicho que conseguimos ocho de diez enmiendas.
¿Saben ustedes quién voto en contra de esas dos que también eran importantes para el sector agroalimentario de la Comunidad Valenciana?
Los socialistas europeos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Bon dia, señoras y señores diputados.

La señora Rudi votó en contra del corredor mediterráneo, señor Fabra.
(Aplaudiments) Con solo cien días los andaluces y los asturianos tuvieron bastante para decirles a ustedes «así, no, ese no es el camino».
El domingo también los franceses dijeron lo mismo y con François Hollande se abre una vía de esperanza para Europa (aplaudiments) y, paradójicamente, también para España y para la Comunidad Valenciana.

Señor presidente, ¿qué medidas va a adoptar con carácter de urgencia para evitar que nuestra tasa de paro siga creciendo muy por encima de la media de España?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Pues, la respuesta es sencilla: justo las contrarias que hicieron que este país -con las suyas- pudieran tener cinco millones y medio de parados.
(Aplaudiments) Muy sencillo, muy sencillo, señor Torres.

Me sorprende que, ustedes, que acaban de salir del gobierno, me sorprende que sea capaz de hacer esta pregunta.
Ustedes, que en los ocho años que estuvieron de gobierno en España generaron una media de desempleados diarios de 1.
400, 1.
400 personas iban al paro todos los días debido a sus políticas económicas en este país.
Y viene usted a darnos o querer darnos lecciones de cómo tenemos que hacer nosotros nuestro trabajo para poder generar empleo.

Mire, con las políticas del Partido Popular, en los años que estuvo en el gobierno a nivel nacional, se crearon 1.
700 puestos diarios, 1.
700 puestos que generaron ilusión, esperanza y dinamismo económico.
Ustedes, 1.
400 parados al día.
Si eso lo extrapoláramos en la población de la Comunidad Valenciana, decirle que la mitad de municipios de la Comunidad Valenciana en tres meses estarían en paro con sus políticas.

Nuestras políticas económicas y de empleo van a ser las que hicieron que en este país se generara empleo, que generara prosperidad y que, desde luego, ponga en marcha la economía de este país.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señor presidente, estamos muy preocupados, como también lo están la mayoría de los valencianos y valencianas.

Los datos de la EPA -la primera de la era de Rajoy- sitúa nuestra tasa de paro en el 27,3%, la más alta de toda la historia de nuestra comunidad, tres puntos más que la media de España.
681.
400 valencianos y valencianas están en paro y tienen graves dificultades para pagar la hipoteca o el alquiler de su vivienda, para alimentar a sus hijos, para cubrir las necesidades básicas de su familia, y, en definitiva, para realizar su proyecto de vida.

Y estamos preocupados, también, porque nada menos que 202.
000 familias valencianas tienen a todos sus miembros en paro y 254.
000 valencianos no reciben ningún tipo de prestación.
Y ustedes, mientras tanto, no hacen absolutamente nada por ellos.

Los jóvenes valencianos tienen, hoy, menos oportunidades de acceder a un empleo que los del resto de España.
Y los ignoran completamente.
Y tienen una tasa de paro cinco puntos por encima de la media.

En solo tres meses de gobierno monocolor del PP, con Rajoy en España y usted aquí, el paro ha crecido en nuestra comunidad en 40.
000 personas, la misma cantidad que en los últimos nueve meses de gobierno socialista.

¿A quién van a culpar ahora, señor Fabra?
¿Qué piensa hacer ante este panorama, señor presidente?
¿Dónde están sus políticas de incentivo y de impulso económico para hacer frente a la crisis?
¿Dónde están las medidas que iban a poner en marcha?

Decían que tenían un plan.
Es verdad que no lo hicieron público en la campaña electoral, porque decían que estaba oculto, pero dijeron que sabían cómo hacerlo.

Y lo que sí que sabemos es que usted y el señor Camps son los únicos responsables de que nuestra comunidad sufra más que las demás los efectos de la crisis y que destruyamos más empleo.
Su antecesor, porque no hizo nada cuando nuestros sectores industriales tradicionales estaban atravesando por dificultades.

El Grupo Socialista sí presentó numerosas iniciativas en esta cámara, consensuadas con los sectores afectados, para hacer frente a la debilidad estructural de nuestras empresas y para mejorar su competitividad, y no hicieron ningún caso.

Tampoco supo reaccionar ante la crisis inmobiliaria, porque vivía fuera de la realidad y ocupado en otras cosas.
Con usted, la situación se ha agravado mucho más.

Hemos perdido el control de nuestros instrumentos financieros, tan necesarios para las familias y para las empresas valencianas en este momento.

Tendrán que explicarnos qué es lo que han hecho con Bancaja y con la CAM.
(Aplaudiments)

Siguen incrementando los gastos en grandes eventos y, sin embargo, no hay para políticas de impulso a la economía.

Y lo más dramático, en la Comunidad Valenciana hay 90.
000 parados más que cuando usted accedió a la presidencia.
Será el nuevo presidente del paro.
(Aplaudiments)

Y lo preocupante es que usted anda totalmente desnortado.
No tiene ningún proyecto para sacarnos de la crisis.
Tiene a todo el gobierno ocupado únicamente en buscar de donde recortar.
Pero, ¿quién se ocupa aquí de las políticas activas de empleo de nuestra comunidad?
¿Quién se ocupa aquí de los problemas de nuestras empresas?
Nadie, absolutamente nadie.

Usted no es capaz de reaccionar.
Ni siquiera supo reaccionar cuando Rajoy disminuyó las inversiones del presupuesto del estado en nuestra comunidad en 500 millones, que usted sabe que son totalmente imprescindibles para crear 15.
000 puestos de trabajo en esta comunidad.
Su sumisión ante Rajoy arruinará todavía más nuestra comunidad.

Los valencianos le exigen medidas efectivas que nos saquen de la crisis y que creen empleo.
Usted solo les ha ofrecido dos: la reforma laboral y los recortes.
Y ambas, lo único que producen es más paro, más crisis y menos derechos para los valencianos y valencianas.

Hay alternativa a sus políticas, señor Fabra.
Rechazaron nuestra propuesta de plan de empleo juvenil.
Y le proponemos otra, un plan para los parados con cargas familiares en colaboración con ayuntamientos y diputaciones.

Para finalizar, señor Fabra, sus políticas hasta ahora solo han servido para beneficiar a unos pocos y empobrecer a la mayoría.
Cambie ya y póngase al servicio de todos los valencianos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Hemos descubierto su preocupación, señor Torres, y con ella, la de todos los socialistas.
Lamentablemente no la pudimos ver cuando se estaba produciendo en este país una situación de derroche económico, (remors) de abandono de las políticas sociales y, sobre todo, abandono a las personas que querían conseguir un puesto de trabajo.
Ustedes, entonces, no estaban, como ahora.
Porque, además, lo que dice no es cierto.

Mire, aquí en la Comunidad Valenciana, desde hace mucho tiempo, estamos trabajando para que el efecto de la crisis, propiciada fundamentalmente por el socialismo, tenga menos efecto en nuestra comunidad.

Mire, le doy datos.
Evolución interanual del paro registrado.
La línea azul es la Comunidad Valenciana, la línea roja es la de España.
Nosotros, por debajo de lo que es la línea de España.
No señor, no señor, más de un punto y medio, más de un punto y medio, y le puedo facilitar los datos.

Además, la evaluación interanual del paro registrado en abril de 2012.
Nosotros, la Comunidad Valenciana, la tercera que menos paro ha tenido en un año.
Eso, eso, al final, lo que viene a avalar son las políticas que está haciendo este Consell.

Y, mire, claro que tenemos políticas, claro que tenemos, y planes, que van y están dando ya los primeros resultados.

No es cierto además lo que usted dice, señor Torres, en cuanto a que aquí se está destruyendo más empleo juvenil que en el resto de España.
Eso no es cierto.

Mire, frente a que en España en el último año se han incrementado más de 30.
000 jóvenes, aquí en al Comunidad Valenciana se ha reducido el paro juvenil en más de 1.
216.
Y el número de jóvenes empresarios aquí se ha incrementado en más de un 70%, frente a solo el 16% en España.
Hay una clara evolución.
Lógicamente, aquellos que están siempre hablando en negativo y que lo único que hacen es luchar todos los días para que la imagen de la Comunidad Valenciana no sea buena, son los que mantienen el discurso como lo está haciendo usted.
(Aplaudiments)

Mire, lo que estamos haciendo… lo que estamos haciendo es trabajar desde el rigor, la austeridad y la seriedad, como no puede ser de otra manera.
Porque lo que nosotros pretendemos es generar ese clima de confianza necesario que precisa cualquier sociedad para poder salir adelante.
Y lo hacemos con mucho rigor, haciendo y tomando aquellas medidas que son necesarias para poder salir de la crisis, con rigor, seriedad y responsabilidad.

Hemos hablado de los ajustes que no solo hemos adoptado en lo es la estructura de La Generalitat, sino también aquellas medidas que van a hacer que el ajuste luego pueda propiciar dinamismo y desarrollo económico.

Y, sin embargo, ustedes, que han sido los reyes del paro en este país, que han dejado a millones y millones de personas sin ilusión, son los que ahora nos quieren enjuiciar sobre lo que hacemos todos los días.

Mire, le voy a dar un dato de lo que es su frivolidad como socialistas en un momento de extrema dificultad que tenemos actualmente.

El día 21 de noviembre, 21 de noviembre, tomaron una resolución en la que, entre otras cosas, daban 300.
000 euros para apoyar los conflictos con los hipopótamos en Guinea-Bissau, o 250.
000 euros para el festival de cine africano de Tarifa.
Esa es la sensibilidad que ustedes tienen con los parados en este país y la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Señor presidente.

Señor presidente del gobierno, usted… -del gobierno autonómico- sube a la trona y nos cuenta generalidades.
Ha estado cinco minutos hablando no sé exactamente de qué, porque no ha concretado nada a las propuestas que ha hecho el señor Torres.

Usted tiene más de 680.
000 parados en la Comunidad Valenciana, y la única medida que ha puesto en marcha de estímulo fue el famoso Decreto 2/2012.
Se cumplen cuatro meses de él.
El artículo 10.
2 del mismo dice: «La administración autonómica promoverá acuerdos periódicos con entidades financieras privadas e instituciones de ámbito estatal o europeo con el fin de facilitar el acceso al crédito a los emprendedores.
»

¿Podría decirnos, cuatro meses después, con cuántas entidades financieras privadas han firmado acuerdos?
¿A cuánto ha ascendido el crédito puesto a las pequeñas y medianas empresas valencianas como consecuencia de esos acuerdos?
¿Cuántos proyectos se han financiado con esos acuerdos?
Y la pregunta del millón, ¿cuántos puestos de empleo se han presentado…

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Rubio Martínez:

…con esos acuerdos?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.
.
.
(El conseller de Presidència parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Un moment, per favor.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, parla vosté del Decret 2/2012, el de foment de l'emprenedorisme.
Jo vaig a donar-li unes dades.
En els tres últims mesos, i després de la posada en marxa d'eixe decret, s'han creat en la Comunitat Valenciana 2.
088 nous autònoms.
Som la tercera comunitat d'Espanya on més ha crescut el nombre d'autònoms.
Hem crescut per damunt de comunitats com Catalunya i Madrid, que tenen més població que la valenciana.

I en els dos primers mesos del 2012, s'han creat 390 empreses en la Comunitat Valenciana, gràcies a eixe decret.
Eixe decret que vostés van votar en contra!

Un decret de foment de l'emprenedorisme, on hi havien mesures per obrir activitats i tindre la llicència d'obertura de manera immediata, on n'hi han ajudes als autònoms, on s'eximix de pagament de taxes autonòmiques.
Vostés van votar en contra.
Han segut el problema d'esta comunitat molt de temps.
Ara diuen que van a canviar.
Ens ho han de demostrar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyora Ninet.

La senyora Ninet Peña:

Gracias, señor presidente.

Señor Fabra, el 57% de los jóvenes valencianos se encuentran en situación de desempleo y, además, con una perspectiva para el presente año de incrementarse hasta un 60%.

Y esa grave situación, la única respuesta que tiene de su gobierno y del gobierno del señor Rajoy son los recortes: los recortes en el Servef, la eliminación de la renta básica de emancipación, los recortes en el salario joven, los recortes en las becas, la subida de las tasas universitarias y la perla ya de la pérdida de la prestación sanitaria de los jóvenes mayores de veintiséis años que no hayan cotizado nunca.
Es decir, ante esta situación, la única respuesta: recortes, recortes y más recortes, es decir, nada de políticas que favorezcan el empleo en los jóvenes.

No estamos pidiendo milagros.
Estamos pidiendo que se les dé una oportunidad de futuro a los jóvenes valencianos.
Porque pedimos un esfuerzo presupuestario.
Hay para la fórmula 1, para tapar las mangarrufas de Bankia y para muchísimas otras cosas que no son prioridades.

Aparte de culpar a Zapatero y de echar la culpa a no sé qué orangutanes, ¿tiene algún plan para los…

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ninet.

La senyora Ninet Peña:

…jóvenes valencianos?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència:

Mire, senyora Ninet, el que no poden fer és el partit de l'atur voler donar lliçons d'ocupació.
Vostés no són uns acabats d'arribar.
Vostés ja fa temps que estan ahí.
Han governat les dos últimes legislatures Espanya, Zapatero i Rubalcaba, Rubalcaba ja està ahí, i molta gent, molts diputats que estan en esta cambra no havien fet la primera comunió.
Així que no mos donen lliçó, un poc de dignitat i de sentit del ridícul.

El que no pot ser és vore en una manifestació de l'1 de maig a dos dels ministres de Treball, com el senyor Caldera, com el senyor Valeriano Gómez, (veus) responsables dels 5,3 milions d'aturats.
Per favor, un poc més de dignitat i reconeguen la seua part d'este procés, d'este fracàs, que també la tenen, i molta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia, senyor president.

Jo crec que esta crisi.
.
.
, ni mos va clavar Zapatero, ni mos va a traure Rajoy.
Jo crec que n'hi ha una fallida del sistema.
I el pas positiu que donàrem ahir, s'hauria de continuar hui, perquè si no mos posem davant la gravetat de la situació, tot açò pot saltar per l'aire.

I ara tenim un dia molt important, on mos juguem molt, que és el pròxim dia.
.
.
no 16, sinó 17, com va anunciar ahir la vicepresidenta, on mosatros hem de passar un examen i hem de prendre decisions estratègiques sobre el nostre futur.
No n'hi hauran diners per a polítiques actives d'ocupació ni per a res, si ahí no juguem bé les nostres cartes.

Ahir donàrem un pas interessant, positiu.
I a mi m'agradaria que continuàrem donant eixos passos, perquè si no, és que açò fa fallida totalment.

Jo no sé si són conscients de la gravetat de la situació.
Per això, senyor president, jo li demane què pensa fer vosté com a president amb l'aval que té amb eixa resolució d'ahir de les Corts Valencianes per a anar amb el suport de tots els valencians per a defendre els nostres interessos a eixa reunió del Consejo de Política Fiscal y Financiera.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Claro que somos conscientes de la dificultad del momento.
Lo llevamos diciendo desde hace mucho tiempo, y precisamente por eso, los ajustes, señor Morera, porque estamos en una situación de emergencia.

Pero no una emergencia solo propiciada por lo que pueda suceder aquí, por lo que pasa a nivel internacional, es que nos encontramos con que además ha habido una situación de engaño a la sociedad española, haciendo que no solo tengamos que hacer un esfuerzo adicional los próximos años por ese exceso de déficit que ha habido por parte del gobierno socialista, sino que además tenemos que tomar medidas mucho más drásticas y complicadas.

Bienvenido, señor Morera, a lo que es esta reflexión que llevamos defendiendo desde hace mucho tiempo y que por eso estamos haciendo los ajustes pertinentes para dar consolidación a lo que es la sociedad del bienestar y poder generar políticas activas en el futuro.

Ayer, como usted bien dice, se dio un paso importante, pero es lo que venimos defendiendo desde hace ya muchos años, desde aquí, desde la bancada popular, y es que necesitamos una financiación adecuada a nuestra realidad.
Y en eso estamos de acuerdo y vamos a seguir reivindicando aquello que nos corresponde para poder garantizar la prosperidad y el futuro en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor president.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Bé.
Si no se vol enganyar, com diu que hi ha hagut un engany, porte-mos el pla d'ajust a les Corts Valencianes i s'acabaran els remors que parla el senyor Vela, perquè si van a suposar modificacions del pressupost, Les Corts han de saber eixes modificacions quines són, i posem transparència al que és una decisió claríssima de modificació dels pressupostos.
Porte-mos el pla d'ajust ací.

I sobre eixa reunió del dia 17, no mos ha parlat vosté de la seua estratègia.
Jo sí que tinc, i el nostre grup parlamentari, una estratègia, que fa molts anys que estem dient, de canvi de model productiu, quan vostés s'endeutaven irresponsablement.
Mosatros, des de fa molts anys, estem amb el rigor i amb el sentit comú en matèria econòmica.
Però això seria un altre tema.
Vull anar directament a allò del dia 17.

Mire vosté, el dia 17 és molt important.
Si vosté accepta el que diu Mariano Rajoy, mos porta a la ruïna com a poble, com a economia.
Vosté sap que amb l'1,5% de dèficit, mosatros estem absolutament quebrats, paralitzats.
I vosté sap que tenim una discriminació objectiva del govern central pel tracte discriminatori -ahir se va explicitar en la proposta de resolució-.
.
.
i tenim la liquidació de 2009.
Eixa liquidació de 2009 ve a dir que mosatros hem rebut menys de 1.
000 milions d'euros, que són els que hauríem de reclamar per a dir-li al senyor Mariano Rajoy que eixos 1.
000 milions no els anem a aplicar en les retallades.

Perquè si vosté dóna la conformitat, d'acord amb la sentència del Tribunal Constitucional del passat mes de desembre, vosté està impedint que eixos diners puguen recuperar-se per al poble valencià.
Vosté ha de demanar un tracte asimètric, perquè mosatros hem de tornar a ser el motor de l'economia d'Espanya.
Però si vosté mos condemna a l'1,5% d'eixe dèficit, no n'hi haurà possibilitat de recuperar res.
És més, les retallades seran encara més intenses -ho sabem, ho sabem.

Per tant, vosté ha de triar: o defensa els interessos del poble valencià o li fa cas a Mariano Rajoy.
Jo crec que vosté té l'aval de les Corts Valencianes per a plantar-se amb arguments, amb la Constitució en la mà, amb el rigor, perquè si no, se mos condemna a una situació molt negativa.
I si vosté no fa això, sabem que no s'arribarà a eixe objectiu de l'1,5%, ho sabem.

I, per tant, com que vosté tindrà de presentar les xifres a Eurostat a final de setembre, com que no s'hauran acomplit, perquè a la Comissió Europea, a la Unió Europea ja no se l'enganya amb mentides.
.
.
Tenim el sistema financer més espectacular del món i han nacionalitzat Bankia.
Ja està bé de mentides!
Transparència.
Si vosté no se planta i demana un tracte asimètric i recuperar els diners que ens pertoca, vosté haurà de convocar eleccions, senyor president, perquè a Eurostat i a la oficina de la Unió Europea responsable en estos temes no se'ls va a poder enganyar.
I vosté sap com jo que a l'1,5% no anem a poder arribar.
És impossible.

Per a generar ocupació, per a generar riquesa -ara creixerem en aturats 80.
000, si és que ja ho ha dit el ministre-, per a generar eixa esperança necessitem claredat, necessitem rigor, necessitem un president que defense els interessos del poble valencià.
I jo li demane que ho faça vosté això, perquè si no fa vosté això, no és possible arribar.

Vostés saben que en el sistema de finançament se pot modificar.
.
.
Quan en la resolució posem allí, «demanar del Govern d'Espanya que faça les gestions oportunes i concretes», el que estem dient és que no cal un nou model de finançament autonòmic, que amb la sentència del Tribunal Constitucional en la mà es poden fer modificacions del mateix govern per a evitar el tracte discriminatori.
Vosté ho ha de parlar això amb els seus homòlegs del Partit Popular, perquè és una discriminació absoluta la que patim.
No cal estudiar-ho molt, si ja mos han donat informes i tenim acreditada la liquidació de 2009.
És absolutament necessari.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
que vosté decidisca a quin costat se posa, del poble valencià, representat en estes Corts, o obeir el senyor Mariano Rajoy, perquè burles de Mariano Rajoy o d'Esperanza Aguirre no anem a consentir-les més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Faça vosté una actuació correcta perquè la situació és gravíssima.
I si no mos plantem ara.
.
.

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
continuaran les.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Hemos avanzado, señor Morera.
En las últimas comparecencias usted hablaba de una segura intervención hacia la Comunidad Valenciana.
Ahora ya está dando por hecho que podemos cumplir y entonces nos tenemos que plantar para que eso no sea una realidad.

Claro que vamos a cumplir, señor Morera, porque ahí está en juego la credibilidad no solo de la Comunidad Valenciana, sino del estado español, que es fundamental.
Y le voy a decir por qué.
Porque o nosotros tenemos las cuentas ajustadas o, si no, no podemos acceder a ningún tipo de inversión extranjera ni a la posibilidad de crédito.
Y por eso, eso nos hace más competitivos, perdón, más.
.
.
más diferentes a lo que otros territorios de España puedan tener.
Y esa situación, esa situación de esfuerzo, de ajuste, de rigor es la que en estos momentos se tiene que llevar a la práctica.

Hemos hecho un plan, un plan de reequilibrio que vamos a cumplir, porque somos conscientes de la situación que estamos viviendo en este momento en nuestra comunidad y en España.

Pero además, y el acuerdo de ayer es muy positivo, no nos vamos a quedar solo con eso.
Somos conscientes de que esta comunidad ha estado infrafinanciada en los últimos años.
¡Claro que sí!
Y que la foto inicial que ayer estuvieron viendo, de cuando se produjeron las transferencias, era discriminatoria con la Comunidad Valenciana.
Ese statu quo inicial es lo que nos ha hecho que durante casi treinta años hayamos tenido menos financiación que otras comunidades autónomas.

Y ahí es donde nosotros tenemos que hacer valer, desde estas Cortes, nuestra fuerza, hacer valer aquello que nos merecemos, pero por un criterio poblacional y porque, además, hemos tenido que hacer un sobreesfuerzo inversor para poder seguir siendo igual de competitivos que otros territorios de España que sí que tenían esa financiación.

En el próximo Consejo de Política Fiscal y Financiera, nosotros vamos a trabajar y vamos a garantizar que vamos a cumplir con lo que se nos dice porque es una necesidad que tiene esta Comunidad Valenciana y también el conjunto de España.
Ya no vale ir por libre, señor Morera.
Aquí hay que cumplir y todos debemos cumplir.
Y, desde luego, el plan que hemos hecho desde el Consell va en la línea de garantizar que no vamos a exceder ese nivel de déficit exigido también a España por parte de Europa.

Pero hay una cuestión fundamental, y no se trata de estar mirando permanentemente al pasado, pero es que, oiga, es que ese exceso de déficit que se produjo por parte del gobierno socialista, ha hecho que estemos más empobrecidos.
2.
800 millones de euros es lo que nos va a corresponder por cuota poblacional a la Comunidad Valenciana, de esos 28.
000 que suponen el exceso de 6 a 8,53%.

Y usted, sin embargo, ahí no reclama absolutamente nada.
Mire, es que eso es una realidad.
Vamos a ser más pobres los próximos años por esa situación de despilfarro que nos dejó el Partido Socialista, y lo vamos a sufrir todos, (veus) pero no nos vamos a conformar, señor Morera.
Le digo que vamos a seguir trabajando, cumpliendo los niveles máximos de déficit que nos manda España porque a su vez se lo dice Europa, para poder ser creíbles, para poder ser atractivos, para poder tener más facilidad de crédito no solo como comunidad sino también a través de las entidades financieras, porque si no, si no lo hacemos así, no vamos a ser capaces de poder generar confianza en el exterior para que puedan venir aquí a invertir.
Es una necesidad, por tanto, la que tenemos.

La Comunidad Valenciana en el consejo de política fiscal va a dar la cara y va a hacer creíble aquel plan que hemos presentado ya para que pueda ser realidad y poder generar esa confianza necesaria para poder garantizar prosperidad, dinamismo económico y también préstamos a las familias y a las empresas.

Pero vamos, como le he dicho, a seguir siendo insistentes, con el aval, como siempre, del Grupo Popular, también del resto de grupos, para que podamos a exigir a España aquello que durante tanto tiempo se nos ha negado, y es una financiación justa, adecuada y, sobre todo, que sea la base necesaria para nuestro crecimiento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Oltra.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.
Senyora Mollà.

Senyor Fabra, jo tinc algunes preguntes, però abans em vaig a permetre una llicència.
Vosté ha començat les seues primeres intervencions dient tot el que s'havia portat d'Europa.
I el que no ha dit és que ha perdut pel camí 265 milions d'euros de la multa que li ha posat Europa per la mala gestió que vostés han fet en la Ciutat de la Llum, una gestió que s'acusa d'il·legal.

Però a part d'això, jo vaig a entrar en les preguntes.
Coneix vosté el BOE del 14 d'abril, senyor Fabra?
Sap que en el BOE del 14 d'abril diu clarament que el pla de reequilibri ha de ser públic?
Se va a convertir el pla de reequilibri com les factures de Gürtel i anem a tindre d'acabar en els tribunals perquè es puga fer públic a tots els valencians i valencianes?

Senyor Fabra, reconeix les paraules següents: «Pagar deuda al 7% es ir a la ruina.
»?
Sap qui va dir eixes paraules?
El senyor Rajoy.
Sap qui ens ha portat a la ruïna.
.
.

El senyor president:

Gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
pagant deute al 7%?
Vostés, senyor.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Señor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria i Comerç:

Gracias, señor presidente.

Vamos a ver.
El plan de reequilibrio se hará público cuando esté aprobado, no antes de que esté aprobado.
Tendrá que pasar por el Consejo de Política Fiscal y Financiera.

Por otro lado, lo de los 265 millones es absolutamente falso.

Y el señor Rajoy no dijo el 7%, dijo el 8%.
(Veus) Y el 8% es el coste de Cataluña, no el de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments i protestes)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Senyor president, el Ministerio de Economía y Competitividad ha confimat que nacionalitza el cent per cent del Banco Financiero y de Ahorros.
Això vol dir que Bancaixa també passa a estar nacionalitzada com a entitat que formava part d'ell.

Una pregunta ràpida: en esta nova situació, vostés ja han pensat la possibilitat d'obrir un camí per a la recuperació de Bancaixa?
Ho han pensant, ho estan pensant?
Esta nova situació els pot ajudar a rentar la seua pròpia imatge.

Vostés són totalment responsables de la pèrdua de les entitats financeres del País Valencià.
No me diguen que seguim igual, no.
Vostés han desplaçat el lloc de decisió, el nucli de decisió a Madrid.
I això ja ho hem pogut notar.

Per tant, els reitere la pregunta -no s'escapen, per favor-, és molt important.
Han fet, han dissenyat, estan disposats a fer-ho, si no ho han fet encara, perquè açò se sabia?
Una fórmula per a poder recuperar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
Bancaixa per a tot el poble.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Señor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria i Comerç:

Gracias, president.

Señor Pañella -vamos a ver-, además le puedo traer.
.
.
, como hay tanta confusión, he hablado directamente con el Banco de España y con el Ministerio de Economía, y le explico.

BFA no es Bankia, BFA tiene el 45% de Bankia.
Lo que se va a hacer es convertir participaciones preferentes del FROB que tiene en BFA en acciones de BFA; con lo cual, el FROB pasa a ser socio del BFA.
Muy bien.
Eso no es una.
.
.
Las nacionalizaciones.
.
.
El Partido Popular no nacionaliza nada.
Eso dejémoslo claro.
Las nacionalizaciones se hacen en otros países con otras ideologías.
Aquí lo que tenemos es un socio adicional que convierte su préstamo en capital.
Y Bancaja y Caja Madrid seguirán siendo socios del BFA.
BFA solo tiene el 45% de Bankia.
Por tanto, no controla Bankia.
Bankia la controlan el 55% de accionistas que tiene en bolsa.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria i Comerç:

Por tanto, no hay.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del conseller.
Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gràcies.

Señor presidente.

Señorías.

Señor presidente, ante el evidente incumplimiento del programa electoral con el que ustedes se presentaron a las últimas elecciones autonómicas, ante una situación de intervención de facto de esta comunidad por parte del gobierno ante una agenda de recortes que están aplicando de forma impuesta y que están afectando al estado del bienestar, como nunca se ha sentido en esta comunidad y ante el malestar social creciente que toda esta situación está provocando, señor Fabra, ¿piensa usted volver a convocar elecciones?
¿Piensa usted convocar elecciones anticipadas?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Sanz.

La respuesta ya se la esperaba, va a ser no.
No voy a hacer ninguna convocatoria de elecciones.
(Aplaudiments) Por una sencilla razón, señora Sanz, es que hace menos de un año hablaron los valencianos, hablaron los valencianos en una coyuntura económica también complicada.
Ahora estamos en una situación posiblemente más difícil, pero entonces ya era complicada y lo dijeron bien claro, señora Sanz.
El Grupo Popular, 55 diputados, el mayor número de diputados que ha habido en la historia de la democracia de estas Cortes.
(Aplaudiments) 500.
000 votos más que el partido siguiente, el Partido Socialista, y 200.
000 votos más que la suma de los votos de todos los partidos de la oposición.

¿Cómo quiere, señora Sanz, que no hagamos seguimiento de lo que en su día nos dijeron los ciudadanos valencianos y es: gobierne usted?
Y además lo hacemos como se nos dijo en aquel mandato y es: hágalo usted con seriedad, con responsabilidad y con rigor; sáquenos de esta situación.
Y las medidas que estamos adoptando van encaminadas a que los ciudadanos valencianos puedan tener una mejor calidad de vida.
Y no vamos a cesar en ese empeño sin necesidad de hacer elecciones, que por otro caso supondrían un gasto de más de 10 millones de euros y vamos a seguir trabajando, como hasta ahora, para poder generar ese bienestar hacia todos los valencianos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias.

Señor presidente, el diccionario de la Real Academia de la Lengua define el verbo estafar de la siguiente forma: «Pedir o sacar dinero o cosas de valor con artificios y engaños o con ánimo de no pagar.
» Y hay más acepciones, pero yo me quedo con una: la de pedir o sacar cosas de valor con artificios y engaños y con ánimo de no pagar.
Las cosas de valor son los votos y el respaldo electoral de la ciudadanía; los artificios y engaño es el programa de fachada que ustedes airearon por toda la Comunidad Valenciana y el ánimo de no pagar su ánimo de no cumplir.
Y esa es la foto de su partido, señor Fabra, eso lo que ustedes han hecho.
Eso es lo que ustedes han hecho en lo concreto en estas elecciones: presentarse con una careta para quitársela semanas después.
Y por eso han utilizado lo que nunca se debería utilizar: la mentira para engañar a los valencianos y las valencianas.
Y hoy están aplicando un programa oculto guardado en la chistera.
Lo están aplicando ustedes aquí, en el País Valenciano, y el señor Rajoy desde el Gobierno de España.

Porque ustedes no dijeron, señor Fabra, a los valencianos y valencianas en su programa electoral que cerrarían los centros de salud por la tarde, que quitarían el 50% de la carrera profesional del personal sanitario, que suprimirían consultas de atención primaria, que reducirían en menús, agua, gasas, empapadores, guantes, goteros, grapas, que cerrarían consultorios los sábados, que reducirían las resonancias y los TAC.
No dijeron que iban a privatizar la gestión de todos los hospitales.
Como tampoco nos dijo el señor Rajoy que metería el copago farmacéutico para los jubilados, que dejaría a los inmigrantes fuera de la sanidad pública, que congelarían el acceso a la dependencias, que subirían el IVA, mientras que los dineros públicos se iban por las alcantarillas de los bancos y el dinero no llegaba ni a las familias, ni a las empresas.

Tampoco dijeron en su programa que los empleados públicos temporales verían recortada su jornada y su sueldo en 1/3 y el 20% de ese personal se podría quedar en la calle.
No dijeron, señor Fabra, que cerrarían las casas de acogida de mujeres al borde de la exclusión social.
No dijeron, señor Fabra, que cerrarían 32 oficinas de ayudas a las víctimas del delito, léase mujeres mal tratadas.
¿Dijeron, señor Fabra, que se disponían a masificar las aulas?
No.
¿Dijeron que reducirían las ofertas de modalidades de bachiller en los institutos?
No.
¿Que aumentarían las horas lectivas del profesorado y que los interinos se irían al paro en junio?
No.
¿Que reducirían un tercio los sexenios?
No.
¿Explicaron en la campaña electoral lo que eran los CIS, que eran concesiones de suelo público a empresas privadas para que explotaran ese negocio durante 75 años?
No.
¿Que el valenciano se convertiría en una reliquia en las aulas?
No.
¿Que subirían las tasas universitarias?
No.
Como tampoco nos dijo el señor Rajoy que iban a hacer tierra quemada de las actuales comunidades autónomas, vaciando su capacidad de autogobierno, recortando servicios públicos fundamentales, como es la educación y la sanidad, e interviniendo autonomías y ayuntamientos a mayor gloria de la imposición de los mercados financieros.

Dijo acaso el señor Fabra… Señor Fabra, ¿dijo usted acaso que se disponía a privatizar la enseñanza, la sanidad y los servicios públicos?
; ¿a convertir negocio derechos fundamentales de la ciudadanía como la sanidad y la educación?
; ¿que las viviendas vacías no irían a las familias desahuciadas sino que se buscarían compradores en el extranjero, como hemos oído en esta cámara?
¿Eso lo dijeron en la campaña electoral?
¿No les parece gravísimo haber ocultado esa hoja de ruta?
¿Realmente no creen que esto es una estafa democrática?
Pues sí, es una estafa democrática, con letras mayúsculas y así de grandes.

Señor presidente, ustedes no tienen legitimidad para cambiar la naturaleza del modelo sanitario, ni para privatizar la enseñanza, ni para privatizar los servicios públicos, porque la ciudadanía no les ha votado para eso, porque ustedes no han presentado ese programa.
La ciudadanía les votó para otra cosa.

Y, mire, en vez de lanzar encuestas manipuladoras desde la web de su presidencia, convoque la única y verdadera encuesta democrática que hoy puede decir qué es lo que quieren los valencianos y valencianas que se haga con esta situación de crisis, que son elecciones, que es lo que realmente define la voluntad de la ciudadanía y la voluntad de los valencianos y de las valencianas.
Lo contrario, señor Fabra, no es lo que usted ha dicho, no es sentido de la seriedad, de la responsabilidad y del rigor, es falsear la democracia, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señora Sanz, sabe lo que piden los ciudadanos cuando van a votar: que haya dirigentes serios, responsables y que velen por sus intereses.
Y eso es lo que está haciendo el Partido Popular (aplaudiments) todos los días y es lo que busca, es lo que se busca cuando uno llega el día de las elecciones y pone su papeleta en la urna, que le representen y que sepa que esté en buenas manos y que sea consciente de que, aunque hayan cambios a nivel coyuntural, van a haber las modificaciones necesarias para poder resolver esos problemas a los ciudadanos.
Aquí nosotros no hacemos como ustedes, que lo único que ven como solución para el futuro, y lo están poniendo de manifiesto en ese acuerdo que han llegado de Andalucía, es incrementar el gasto de la administración.
Así no se resuelve el problema, señora Sanz.
Pero eso son dos conceptos políticos muy distintos: ustedes creen que incrementando ese gasto se pueden resolver los problemas y nosotros le decimos que no.

Pero vuelve usted a insistir en algo que no es cierto.
Mire, aquí no estamos recortando ningún derecho a los ciudadanos, ninguno.
Usted dice: «privatizan la sanidad».
No es cierto.
Cualquier ciudadano, cualquier ciudadano va a poder ir al mismo centro de salud, al mismo hospital, va a seguir atendido por el mismo médico, por el mismo cuerpo médico y sobre todo va a seguir teniendo el mismo tratamiento.
Pero ustedes no hacen más que decir que está privatizándose la sanidad.

Y tampoco se privatiza la educación, porque la educación aquí en la Comunidad Valenciana, y bajo el modelo y el esfuerzo que está haciendo el Partido Popular, va a seguir siendo gratuita, universal y pública para todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que quieran.
(Aplaudiments)

Y a nosotros lo que nos preocupa es el fracaso escolar, el fracaso escolar, cosa que usted no ha dicho en su exposición, claro que nos preocupa.
Y lo que queremos es que haya menos estudiantes que tengan que salir del sistema educativo sin formación.
Y por eso estamos esforzándonos para ampliar las posibilidades dentro de la formación profesional y que pueda ser un camino más directo para poder conseguir un puesto de trabajo.
Esa es la realidad del Partido Popular que lo único que busca es transmitir esa confianza al electorado, que es lo que nos pidieron cuando puso la papeleta en la urna, y sobre todo ser serio, responsable y hacer que ese sistema que hemos creado entre todos sea sostenible.

Porque, mire, es que usted habla de que han habido engaños.
Mire, el mayor engaño es que nos han dejado en una situación que no era la que nos estaban diciendo y ha habido que hacer un sobreesfuerzo para poder atender esos 28.
000 millones de euros que le he dicho que ocultaron el Partido Socialista a todos los españoles.
Eso sí que es de vergüenza.
Y, desde luego, asumiendo esa realidad, porque no nos podemos quedar simplemente denunciando lo que pasó en su día, lo que tenemos que hacer es, asumiendo esa realidad, esa dura y triste realidad que nos dejaron los socialistas, tomar medidas necesarias para poder salir adelante.
Eso es lo que quieren los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, un gobierno serio que genere confianza, que tome las medidas necesarias y que ayude a salir a todos los valencianos de la situación actual.
Y en estos momentos sólo hay un partido, como dijeron hace un año, que es capaz de eso, y es el Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor president.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Mire, senyor Fabra, supose que reconeixerà este document, és el programa electoral del PP, ací posa: «PP Comunitat Valenciana, puedes confiar».
.
.
en què no farem res del que diu ací.
(Rialles)

Fa un any, vosté ho ha dit ja, estàvem en una situació econòmica molt dura.
Vaig a posar-li només un exemple, podríem parlar de moltes coses.
El programa del PP reclamava en els temes d'habitatge, reclamava la gestió exclusiva dels fons del pla d'habitatges.
Ara el que estan fent és utilitzar eixos fons per a desmuntar l'instrument que tenen per actuar en els temes d'habitatge que és l'IVHSA, utilitzaran eixos fons per a tirar a dos terços de la plantilla al carrer.
Ací hi ha com una trentena de propostes en temes d'habitatge, 30 aproximadament.
Pregunte: si en aquell moment en la situació de crisi ja estaven ¿com pensen en estos moments complir amb estes 30 propostes que van proposar fa un any i que les van dur al govern que tenen ara?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyories, ho vaig a dir amb tot el respecte, però també amb tota la claredat.
Ací en estos moments l'únic que fa falta dissoldre és la demagògia i la falta de responsabilitat que vostés fan fent estes preguntes hui ací en este ple.
Perquè els temps no estan per a bromes, els temps estan per a pensar en els ciutadans i no per a pensar en interessos partidistes.
Els temps estan per a donar credibilitat, confiança, serietat i responsabilitat a la societat, que és cosa que vostés no estan fent en estos moments.
És temps de prendre decisions.
I el que està fent este govern i el president Fabra és prendre decisions i no dedicar-se a sensacionalismes i no dedicar-se a buscar titulars fàcils de premsa, com vostés estan fent ací.

Per tant, mosatros estem treballant per a fer reformes, per a no retallar drets socials i complir amb els ciutadans.
Mosatros estem complint amb allò que els hem dit als ciutadans per a poder eixir quan abans d'esta crisis.
I vostés s'estan dedicant a l'únic que saben fer, que és a fer soroll.
I li ho dic de veres, a ara és temps de serietat, és temps de responsabilitat i no de fer preguntes que, perdone que li diga, són un autèntic… (El president desconnecta el micròfon del conseller)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

«El Partido Popular no acepta la corrupción, luchará contra ella en todos los ámbitos de la vida pública.
» Pàgina 18 del programa electoral del Partit Popular.
«Un proyecto para la Comunitat Valenciana, un proyecto para España».

Ricardo Costa: Gürtel; Yolanda García: Gürtel; Milagrosa Martínez: Gürtel; Angélica Such: Gürtel; Vicente Rambla: Gürtel; David Serra: Gürtel; Pedro Hernández Mateo: diverses causes; Sonia Castedo: Brugal; Luis Díaz Alperi: Brugal; Rafael Blasco: cooperació; Mayte Parra: comptes en Suïssa.
Un 20% de la bancada popular imputada o investigada judicialment per casos de corrupció, per casos gravíssims de corrupció.

Vosté, senyor president, no vol imputats en la direcció del seu partit, però per què sí els permet a Les Corts, la màxima institució valenciana?
Pensa actuar d'alguna manera per a netejar les institucions tacades per la sospita, fins i tot per les evidències de la corrupció o arrossegarà eixa creu al llarg de tota la legislatura?
Va a (inintel·ligible) .
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Hauria de recordar-li al senyor diputat que el govern podrà contestar perfectament, però, lògicament, les preguntes està previst que se facen respecte a la pregunta principal que ha fet el portaveu… (Protestes)

El senyor Blanco Giner:

Programa electoral, programa electoral… (Una diputada parla amb el micròfon desconnectat) Programa electoral, eh?
Programa electoral.
Jo he preguntat pel programa electoral.

El senyor president:

Mire vosté, este ple l'ordena el president.

Señor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.

Acaben de tindre un exemple del que alguns entenen per presumpció d'innocència.

Volen que parlem d'estafa democràtica?
Andalusia; Esquerra Unida va dir: «No pactaremos con el Partido Socialista por los ERE que están apareciendo.
» (Aplaudiments)

Bé.
I ara vaig a parlar-los del pacte que han subscrit el PSOE i Esquerra Unida en Andalusia.
(Protestes) Tot impostos, nous impostos, més impostos; nou impost sobre terres agrícoles infrautilitzades, nou impost d'incentivació i promoció del transport ferroviari, nou impost sobre grans establiments comercials, nou impost sobre sòls sense edificar, nou impost sobre edificacions ruïnoses, gravar les vivendes buides, nova llei de fiscalitat ecològica.
.
.
Açò és el que li espera a Andalusia.
Això és el que voldrien vostés per a esta comunitat; però els valencians no ho volen, ho van dir fa menys d'un any.

Però és que, si demà hi hagueren eleccions, que no les hi hauran -que seran el 24 de maig de l'any 2015-, però, si les hi hagueren, dirien el mateix,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Presidència:

.
.
.
dirien exactament el mateix.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del conseller.
Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabades les preguntes al president, seguim amb l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en matèria d'escolarització en centres públics d'alumnat de zero a tres anys, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 21.
281, BOC número 71)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: moció subsegüent de la interpel·lació del procediment especial d'urgència a la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació sobre la política general de la conselleria en matèria d'escolarització en centres públics d'alumnes de zero a tres anys, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
(Veus)

Sí, té la paraula la senyora Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Señor presidente, muchas gracias.

Señorías.

Bueno, hoy vamos a debatir la moción subsiguiente a la interpelación del pleno del día 25 de abril, sobre la situación que tenemos en la Comunidad Valenciana de la educación cero-tres años; interpelación en la que se me dijo que había copiado de otro grupo y que éste era un tema que en esta cámara era un tema recurrido y, a palabras de la consellera, dijo: «No dejamos más que rebatir, rebatir y redebatir los debates que aquí realizamos y que siempre acaban desconectando con la realidad de las personas de la calle.
»

Pues, bien, miren, creo que este tema tan desconectado de la realidad, como la señora Catalá dijo en la intervención a mi interpelación, parece que no es tal.
Y parece que no es tal porque recordar que, el otro grupo que intervino, intervino en una iniciativa legislativa popular.
Y, si la calle está tan desconectada, recordar que 66.
000 personas secundaron la iniciativa legislativa popular, solicitando algo parecido a lo que hoy se pide con esta moción subsiguiente.

Por lo tanto, creo que el resultado también será parecido a la votación de aquel momento; unos apostamos por la educación cero-tres pública y gratuita, y otros no.
Pero no pasa nada.
Aquí todos estamos para debatir; unos para proponer, instar y fiscalizar, y otros, simplemente, para rebatir, contraargumentar, imponer y ejecutar las medidas que consideran, sin ningún consenso.

Sí que sabemos que la educación cero-tres es no obligatoria.
Aparte de que lo sabíamos, el Partido Popular se está encargando de repetirlo día tras día, «educación no obligatoria»; porque, supuestamente, esa no obligatoriedad va a llevar consigo más recortes de los que ya se tienen.

Todavía no tenemos el mapa escolar, que desde la conselleria se nos está diciendo que tendríamos, de etapas no obligatorias.
Por lo tanto, parece por nuestra parte, a lo mejor, el pedir un mapa de una educación no obligatoria, como es el cero-tres, un atrevimiento.
Porque si el de la obligatoria no lo tenemos, ¿cómo vamos a pedir, en una situación de crisis, la no obligatoria?

La escolarización de cero-tres nos gustaría que fuese uno de los logros de esta legislatura.
Y nos gustaría que lo fuese por: la crisis, por la crisis que Zapatero que vivimos aquí desde hace dieciséis años, cuando Zapatero empezó a gobernar aquí; esas familias que necesitan conciliar la vida laboral y familiar y que necesitan llevar a sus hijos a la escuela, a una escuela pública y gratuita; esa crisis que, si se aumentan las plazas de escolarización y se aumentan los profesores, también son puestos de trabajo directos e indirectos.
Y, por eso, pedimos el compromiso de escolarización para esta legislatura.

Lo pedimos por la ínfima ayuda del bono infantil.
Porque, ¿cuánto significa el bono infantil para esas familias en una mensualidad?

Miren, lo que nosotros pedimos no es que se construya mucho más de lo que ya hay.
Lo que se trata es de gestionarlo de una forma pública.
Se trata de hacer de una etapa no obligatoria, una etapa obligatoria o, por lo menos, una etapa que favorezca a sus ciudadanos y ciudadanas.
Porque la educación tres-seis tampoco es obligatoria; pero sí que se tiene en cuenta, no como se debería de tener, pero sí que tenemos muchas plazas públicas tres-seis, y se está viendo estos cursos cuando muchos alumnos y alumnas, que iban a plazas privadas de tres a seis años, se han escolarizado ya, debido a la crisis, en la pública; y había plazas.
¿Por qué no hacer un esfuerzo?
¿Por qué no planificar en los nuevos centros, o en los que se reformen, rehabiliten o amplíen, ya unidades nuevas para escolarizar el cero-tres?

Mucho se ha hablado del bono infantil.
Yo le pregunté a la señora consellera cuántas plazas se habían creado con el programa Educa3.
Y me contestó que 47.
000.

El Educa3 era 50% conselleria, 50% ministerio.
Ahí no contestó.
Y posiblemente no contestó la parte de aportación de la conselleria porque, si nos vamos a los presupuestos de la conselleria del año 2011-2012, no hay ninguna consignación, ninguna:

Ayudas a infraestructuras de primer ciclo de educación infantil cero-tres, aportación externa del área de educación e investigación, financiación del ministerio.
Y, en esas aportaciones, se suman más de 40 millones de euros de 2008 a 2012.
Y cuando vamos al renglón de arriba, aportación Generalitat no condicionada: 0,00 euros.

¿Eso qué es, que con la mitad de la inversión se ha desarrollado todo?
47.
688 plazas escolarizadas con el 50%.
¿Cuántas podríamos haber tenido si la conselleria hubiese aportado su parte y no hubiese tenido que recurrir a otras administraciones?
; administraciones como ayuntamientos, mancomunidades… Porque todos sabemos que para los ayuntamientos, y más si son pequeños, el construir una infraestructura educativa y gestionarla, muchas veces, es una inversión que no pueden llevar a cabo.
Suponemos que el 50%, transferido del gobierno, La Generalitat lo habrá conveniado con los ayuntamientos y también se lo habrá transferido a los ayuntamientos, suponemos a no ser que sea, también, deuda con los ayuntamientos.

También le pregunté cuánto costaba la matrícula y las mensualidades de una escuela infantil privada.
Tampoco me contestó.

Igual que tampoco lo hizo cuando pregunté qué parte cubría ese bono infantil, que no llega, de media, a los 100 euros al mes.
Sí que me dijo que el curso 2009-2010 se beneficiaron 25.
650 alumnos; y que en el 2011-2012, 34.
367, ya que 10.
350 o bien no cumplían los requisitos o bien no lo habían solicitado.

Pues bien, en los presupuestos de 2009 consignan 25,3 millones; y en los de 2010, 2011 y 2012, 30,6 millones.
Si dividimos los alumnos del último curso, los 34.
367, entre los 30 millones, la media nos da 890 euros al año; casi 90 euros al mes de bono infantil de media -porque sí que sabemos que, depende de la franja de edad, la cantidad es mayor o menor-.
¿Cuánto cuesta una plaza?
Según la normativa fijada, de 80 a 460 euros.

Ahora vamos a ponernos en el ejemplo de una familia de dos miembros que uno esté en el paro, que tengan dos hijos menores de tres.
¿Cuánto les cuesta al mes llevar a sus hijos a una escuela infantil?
Una media de 700 euros; descontemos lo otro, 540 euros al mes.
¿Con qué salario lo están pagando si, el que cobra, cobra dos veces el mínimo interprofesional -no nos pongamos en el peor caso?

Pero, ¿y si los dos están en el paro?
¿Cómo van a llevar a sus hijos a una escuela infantil?
¿Cómo van a conciliar para poder salir a buscar trabajo; se los dejan a los abuelos, que es lo normal, lo que ha pasado toda la vida?
Porque no hace falta escolarizar el cero-tres, porque es no obligatoria.
¿Para qué gastarnos en eso cuando es no obligatoria?

Pero, bueno, aquí vamos a recordar ya cómo estamos en la comunidad, cómo está la situación económica en la comunidad y el paro.
En esta comunidad, que el Partido Popular gobierna dieciséis años, la EPA del primer trimestre de 2012 hay 681.
400 parados; 202.
000 familias donde todos sus miembros están en paro, 202.
000 familias que están en el paro los dos miembros; y 244.
000 parados que no son beneficiarios de ninguna prestación, de ninguna.
En estos 244.
000 parados habrá familias que necesiten escolarizar a sus hijos.

Pero, bueno, el paro, que es la causa fundamental en esta comunidad, ha disminuido el número de alumnos escolarizados en infantil, respecto de 2010: de cero a uno disminuye en un 30%; de dos a tres, en un 24%; y la franja que menos disminuye es la de tres-cuatro años, en un 5%.
Esta disminución es respecto a lo que se tiene que pagar por escolarizar en cada una de estas etapas educativas de infantil cero-tres a sus hijos.

Este abandono de la plaza, por motivos económicos, va ligado a la vuelta a casa del menor, bien para ser cuidado por sus padres o para dejarlo con algún familiar, que principalmente van a ser los abuelos.
Porque, al final, ustedes lo que están haciendo en esta legislatura y en la anterior, con todos sus recortes en la educación, es hacer que la educación vuelva atrás, que la educación sólo pueda ser un lujo; (aplaudiments) un lujo que las familias no se van a poder permitir.

Y lo peor de todo son afirmaciones como: «Éste es un sistema en el cual se ayuda directamente a la familia; es decir, el sistema en el cual, frente a las adversidades económicas, nosotros optamos por colaborar con las familias para la escolarización de niños de cero a tres años.
» Pues no sé cómo están ustedes optando por colaborar con esas familias con 80 euros al mes para que escolaricen.

Dicen que podemos… A ver, nosotros pensamos que qué podemos esperar cuando la consellera dice que «no es tan importante cuánto se invierte en educación, sino en qué educación queremos invertir».
Pues, mire, la educación de los recortes de las privatizaciones no es la educación que nosotros queremos; no es la educación que los socialistas queremos que ustedes inviertan.
Y, por eso, le pedimos la educación pública de cero-tres, que hagan un esfuerzo y que la hagan gratuita.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

A continuación, para fijar posición, en primer lugar el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, la ilustre diputada Marga Sanz.
Tiene la palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

El Grupo de Esquerra Unida va a apoyar la moción del Grupo Socialista sobre la escolarización pública y gratuita de cero a tres años.

Nunca será suficiente este debate en esta cámara, porque los números de la escolarización de cero a tres años son tan tremendamente negativos para todo el proceso educativo de los valencianos y de las valencianas que merecen siempre un debate y un hueco en el debate de la cámara.

Miren, hasta hace poco aquí nos podíamos poner de acuerdo con la declaración de la UNESCO para la educación del siglo XXI que dice: «Se ha podido comprobar que los niños a los que se les ha impartido una educación destinada especialmente a la primera infancia están más favorablemente dispuestos hacia la escuela y es menos favorable a que la abandonen prematuramente que los que no han tenido esa posibilidad.
»

Podríamos también haber suscrito más párrafos de esa declaración de la UNESCO que dice que una escolarización iniciada pronto puede contribuir a la igualdad de oportunidades, a superar obstáculos iniciales de la pobreza, o gente que está desfavorecida por un ambiente social negativo, que puede facilitar la integración escolar, que puede facilitar la participación en la vida laboral, en la vida social, en la vida económica… Por tanto, la etapa de cero a tres años pasa a tener una importancia determinante para el éxito escolar, pero también para muchos más aspectos sociales.

Pero decía que, hasta hace poco, podríamos, de forma unánime y realmente consecuente, suscribir esta declaración.
Yo, en estos momentos, creo que, a lo mejor, lo podríamos hacer de forma unánime, pero no consecuente, a tenor de las declaraciones de muchísimos -de muchísimos- altos cargos de la conselleria que nos vienen a decir que la etapa educativa de la enseñanza de cero a tres años no es etapa educativa, es meramente una etapa asistencial para aquellos que puedan necesitarlo por unos problemas de conciliación social y laboral de las familias.

Por tanto, si la etapa de cero a tres años se considera una etapa asistencial, lógicamente, la administración no está ni se siente obligada a abordar el cómo poder ofertar este tipo de educación, este tipo de enseñanza.
Por eso, tiene congelada la oferta pública de cero a tres años desde los años noventa, dejaron caer el plan Educa de cero a tres, que estableció una propuesta de generalización y contemplaba entre el 2008 y el 2012 en el País Valenciano 56.
136 plazas en centros públicos, y a fecha de hoy solamente se han ejecutado el 5,7% de ese compromiso, en el último año de vigencia del plan, y somos la última en el ránquin de ejecución de las distintas comunidades autónomas del plan Educa 03.

Siguen sin desarrollar el mapa de centros, siguen sin desarrollar el mapa de extensión de los 33 centros dependientes de La Generalitat, y siguen sin cumplir los compromisos suscritos en el Pavace.
La única gestión que han realizado es traspasar las partidas finalistas para la construcción de centros a la iniciativa municipal, y en muchísimos casos han dejado colgados a los ayuntamientos con el 50% que les correspondería financiar a La Generalitat, a base de préstamos que se les ha concedido con avales de La Generalitat, pero que están asumiendo en estos momentos los ayuntamientos, y algunos de los cuales han tenido que ser renegociados en el plan de ajustes de muchos ayuntamientos, y además financiados al 5%.

Y es importante decir que la oferta pública y gratuita llega solamente al 10% del alumnado escolarizable, y que del escolarizado solo recoge el 35%.
Que el bono-cheque sigue siendo un negocio para unos cuantos, pero que no es una ayuda real a las familias que han visto aumentar matrículas y cuotas mensuales a medida que aumentaba la cuantía del bono.
Se paga entre 300 y 600 euros mensuales, según que la escuela infantil -lógicamente privada- sea de primera o de segunda.
Y ambas son cantidades inasumibles.
Para el Partido Popular la educación de calidad es para los ricos.
Así de claro.
Y las oportunidades, para quien se las puede pagar.
Y con este criterio, sin decirlo, han venido trabajando durante todos estos años.

No se plantean con seriedad la educación de cero a tres años de la población infantil, porque carecen de un sentido de futuro y de responsabilidad.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sanz.

A continuació té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories, vaja per endavant el nostre recolzament a la moció que el Grup Socialista presenta, i una reflexió immediata: ahir sentia que se li tirava per cara al Grup Socialista que havia presentat una proposició no de llei que s'anava a quedar a soles.
Avui no es quedarà a soles.
Avui, pel que veem, només hi ha un grup que té possibilitat de quedar-se a soles en eixa votació, encara que siga el grup majoritari i, per tant, l'argument que no era de vots ni d'escons, sinó de quedar-se sols, avui està també damunt la taula, ací mateixa.
I espere que no siga eixa, espere que hi hasca unitat, que hi hasca unanimitat a l'hora de decidir que sí, que cal recolzar l'educació de zero a tres, que cal recolzar-la no dient paraules, sinó amb fets, que cal recolzar-la amb pressupost, i ahí ens tindran.
Ahí ens tindran, com ens han tingut.

El Grup Compromís, en el seu moment, ja va iniciar una iniciativa legislativa popular que també va tindre la coincidència de tots els grups, excepte un, perquè poguera tirar endavant, que era la iniciativa legislativa popular per a la creació d'una xarxa pública d'escoles infantils de zero a tres.
Eixe és el nostre objectiu, en el qual coincidim.

El nostre objectiu és crear una xarxa pública que atenga tota la població que vullga -perquè estem en un període que és voluntari- i, per tant, que instituïxca de veritat la igualtat d'oportunitats a partir del primer moment de la vida.
I ho diem perquè no és igualtat d'oportunitats basar-se en l'existència d'un bo infantil que arriba limitadament a les famílies, i que damunt no cobrix la despesa total que ja s'ha dit.
Cobrix un percentatge molt xicotet.
És més, no parle de percentatges de les persones que existixen en eixa edat.
Parlem de percentatge de les persones que assistixen voluntàriament a una escola de zero a tres, que no cobrix, amb un pressupost que, malgrat que moltes vegades s'esgrimix ací d'una manera de dir, cada vegada estem més.
.
.
, no és veritat.
Un pressupost molt limitat.
Un pressupost que ha disminuït en termes absoluts.
Un pressupost que ha arribat a tindre en un moment determinat una disminució de les quantitats assignades prèviament a les famílies, als xiquets, perquè havien admés més sol·licituds que les que podien atendre en la primera resolució.
Això ho hem vist ací com ha passat.
Eixe no és el model.
I ací, al final, quan ens porten a eixos raonaments de dir, és que amb menys diners se poden fer moltes coses, no, no.
Ja ho diguí l'altre dia i vull insistir.
Ací el que estem parlant és de models, i de com treballem per a assolir eixos models que són propis.
El nostre model és un model universal, estés per a tot el món, en les mateixes condicions.
És que és l'únic que pot significar eixa igualtat d'oportunitats a partir del primer moment.

Nosaltres vam presentar ja la iniciativa legislativa popular, convençuts que és necessari.
I és necessari en base a diversos principis, o a diversos objectius.
Hi ha un primer objectiu important, que és un objectiu purament social, d'atenció als xiquets, en base que les famílies, i la dona treballadora també, puga assistir al seu treball tota la família en el moment que el tinguen.
Eixa és una, un treball simplement d'atenció social als xiquets, a la família, que moltes vegades parlem ací de la promoció de la família.
Doncs, eixa és la nostra promoció de la família, facilitar-los a la família precisament que pugen seguir amb les seues tasques laborals, perquè té una atenció correcta, deguda, marcada, programada, del que són els seus fills de zero a tres anys.
Per això anem a dir que sí.

Però també hem de dir que sí pel que és educació i rendiment posterior.
Rendiment escolar.
En una primera part, per què fa falta les escoles de zero a tres anys?
Perquè a partir d'este moment, que és un moment en què no estem incloent el que se diria purament com a coneixements, però sí com el que són les habilitats bàsiques que van a facilitar després obtindre eixos coneixements.
I això sí que se pot fer molt bé, molt millor, perquè la família, els pares no tenen la formació adequada dins de les escoles infantils.

No estem suplint la família, sinó complementant-la en allò que després derivarà en uns millors resultats escolars, i uns millors resultats personals, per a una major adaptació a la pròpia vida, i accés a la cultura i a totes les habilitats.
En eixe moment, això és importantíssim.
I és importantíssim a partir d'ahí que en els percentatges que heu establert, que podíem parlar-ne però no és el gran problema, puguen estar atesos tots els xiquets i xiquetes entre zero i tres anys.

Valga no només el nostre vot favorable, sinó la nostra més aferrissada defensa del que és una educació pública, gratuïta, per al cent per cent dels xiquets i xiquetes de zero a tres anys de tota la nostra població i, per tant, valga també el nostre vot favorable a la proposta que s'ha presentat.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

A continuació té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada María Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, represente el Grup Parlamentari Popular en esta moció subsegüent a una interpel·lació.
Interpel·lació, que ja n'hi havien hagut -com va dir la consellera- abans preguntes, abans PNL, inclús una proposició de llei d'iniciativa popular que ja es va debatre, encara no farà dos mesos, no arriba -jo crec que ni als tres mesos.
Ja li va dir la consellera -com vosté molt bé ha recordat ací- que pareix que vullguen seguir els passos dels partits minoritaris, i que com en eixe moment el protagonisme no va ser seu, doncs que vosté a la millor el que vol és eixe protagonisme.
Jo, el que no veig és més que -no sé- alguna manera que en estes Corts es parle i es parle i es parle del mateix, per a després vindre ací i dir que nosaltres repetim i repetim i repetim el mateix.

Evidentment, senyora Sarrión, anem a repetir-li el mateix que vam dir en aquella ocasió, perquè si li vam contestar 60.
000 signatures i escaig -com vosté molt bé ha dit-, anem a contestar-li el mateix a vosté, eh, el mateix a vosté.
Per què?
Perquè jo -insistixc- jo crec que eixe tipus de posició que vostés fan no els du a cap lloc.
Els du on els du i estan on estan.
Però bé, és la seua manera de treballar, i tenen vostés tot el seu dret, com vosté va dir en la seua intervenció, que poden repetir i repetir, i presentar totes les iniciatives que a vosté li parega oportunes, encara que repetixquen.
Doncs repetixquen i seguixquen amb eixe ritme, que me pareix que no és el camí -torne a dir- adequat.
Sí que és el camí a la millor diferent per a arribar al mateix fi, que ja li ho vaig dir l'altra vegada.

A tots ens agradaria la conciliació de la vida familiar i laboral.
És que és tan bonic dir que sí, volem que tots els xiquets.
.
.
Però vosté mateixa s'està contradient.
Vosté mateixa està dient i ha dit i ho ha apuntat, que hauria de ser eixa educació obligatòria.
Vosté sap que la LOGSE era seua, del seu partit?
Vosté sap que la LOE és seua, del seu partit?
Vosté sap que eixa educació és la llei la que diu que és no obligatòria?
I vosté ve a dir ací que volem que siga obligatòria.
Doncs mire, no.
Diu que l'educació ací va cap enrere.
Tampoc.
Tampoc.
De zero a tres anys i de tres a sis anys ací s'ha treballat, i molt.
Mosatros, en l'educació de tres a sis anys vam ser els pioners en l'escolarització d'eixos xiquets.
De tres a sis anys.
En l'any 1995 ja vam començar amb eixa escolarització.
I ara estem vora al 100%.
I això no els sent que diguen res.
I no és tampoc obligatòria.
I de zero a tres anys s'està treballant d'una manera que no és la seua.
Però és que -vull insistir, i torne a dir, repetixc, clar que repetixc-, però és que la seua llei és la que diu que l'educació infantil és una etapa educativa de caràcter voluntari, que atén xiquets i xiquetes des del naixement fins als sis anys d'edat, i encomana les administracions educatives a determinar els continguts educatius, cosa que ja s'ha fet, evidentment, així com regular els requisits que hagen de complir els centres, relatius a la relació numèrica alumnat professor, a les instal·lacions i al nombre de llocs.

Però és que també diu en el seu article 15 -que pareix que d'això s'obliden- que establix que les administracions públiques promouran un increment progressiu de l'oferta de places públiques en el primer cicle d'educació infantil i coordinaran, i coordinaran -és que ho repetixc perquè ho senten bé, perquè jo ho dic, ho dic, ho dic, i com si no m'escoltaren- «las políticas de cooperación entre ellas i las corporaciones locales y entidades privadas, para asegurar una oferta educativa en este ciclo».

Açò és el que diu la seua llei, senyora Sarrión.
I això és el que està fent la Comunitat Valenciana.
I això és el que està fent i estem defensant el bo infantil, perquè és el que posava el nostre programa electoral.
I no hem enganyat ningú, senyora Sarrión.
Seguim amb el bo infantil perquè no hem enganyat ningú.
I amb l'esforç econòmic que progressivament ha fet La Generalitat en estos últims anys ha sigut de 29.
449.
663 euros -com vosté ha dit- a la quantitat de diners que n'hi han en estos moments, que s'han creat i estan en funcionament 622 centres que escolaritzen 34.
367 alumnes.
Per tant, anem endavant, no anem enrere.
Dels subvencionats, 11.
633 són de corporacions locals i diputació, i 22.
734 de titularitat privada, més les 33 escoles infantils que escolaritzen 2.
971 alumnes.

Per tant, sumant tots eixos llocs escolars el curs 2011-2012 que estan subvencionats en el primer cicle d'educació infantil són 37.
338.
No anem enrere, senyora Sarrión.
No diga que anem enrere, anem endavant.
Jo el que sí que volia dir-li per a finalitzar, perquè després acabaré en els altres cinc minuts, que nosaltres sí que complim el nostre programa electoral.
I jo, m'agradaria que vostés tingueren una posició en estos moments més responsable i més seriosa.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica, la senyora Sarrión té la paraula.

Ruego a sus señorías guarden silencio, por favor, durante las intervenciones.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, señora Barrieras.

No esperaba menos.
Es lo que esperábamos casi antes de registrar esta proposición no de ley, y decirle que no es que nos repitamos, no es que queramos protagonismo.
Aquí cada uno en esta cámara tiene el protagonismo que trabaja o el que intenta buscarse descalificando a los demás.
Yo creo que con esta proposición no de ley no estoy ni copiando ni descalificando a nadie.
Usted dice que cumple con su programa.
Yo estoy cumpliendo también con el mío.
Mi programa electoral pedía una escolarización de cero a tres años pública y que se fuese aproximando a la gratuidad.
Nosotros lo cumplimos.
Ustedes no.
Ustedes no lo están cumpliendo por mucho que digan, y permítame que le diga que no he sido yo la que desde aquí le ha dicho si lo cumplían o no.
Yo me he limitado a defender la escolarización de cero a tres años, pública y gratuita.
Es cierto que la LOGSE y la LOE fueron del PSOE.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, guarden silencio, por favor.

La senyora Sarrión Ponce:

Es cierto que estas dos leyes educativas fueron del PSOE, como también es cierto que ustedes no quisieron a última hora firmar el pacto político y social por la educación en el que estuvieron de acuerdo en todas las mesas sectoriales.
No lo quisieron firmar y no se pudo aprobar.
Y no me diga eso, es lo que hay.
Un pacto que en ese momento no les interesaba por motivos electorales.
Y lo de la voluntariedad.
.
.
lo sé.
Así que, no se preocupe.
Pero, también estoy tranquila porque ya ha anunciado el ministro Wert que, a partir del verano, la LOE y la LOGSE ya no existirán porque, posiblemente, vayamos a volver a la LOCE y a las leyes educativas anteriores que son las que les benefician, las que benefician porque en los presupuestos no tendremos que consignar las ayudas que ahora tienen que consignar y tendrán mayor libertad para todos los recortes y todos los ajustes que tengan que hacer en pro de la educación privada.

Me ha estado dando cifras.
A mí no me coinciden con usted.
Y permítame que le diga que las que yo he dicho aquí -cuando he subido en mi intervención previa a la suya- son sacadas del Diario de Sesiones, las que dio la consellera la semana pasada.

Por lo tanto, pues, aunque me repita y me vuelva a repetir, digo lo mismo.
Es que una semana la consellera aquí me da unas cifras -que saco del Diario de Sesiones- y, luego, cuando suben a hacerme la crítica a mi intervención pues me dan otras.
Pónganse ustedes primero de acuerdo y, por lo menos, den las mismas.
Si de todas formas, vamos a quedar igual.
De todas formas, esto no se va a aprobar.
Pero, tranquila, que seguiremos presentándolo todas las veces que haga falta.

Sí que me he leído los artículos que usted ha mencionado aquí, por supuesto que me los he leído.
Las plazas han de ser públicas pero progresivamente se tienen que ir adaptando, colaboración y coordinación con entidades públicas, administraciones públicas y privadas.
Y ustedes pusieron el bono infantil igual que pusieron el bono libro, yendo hacia la gratuidad.
Y nos hemos quedado dos legislaturas después que no vamos hacia la gratuidad, vamos cubriendo mayor demanda de ayudas, vamos dando mayores beneficiarios con iguales cantidades económicas.
Entonces, eso quiere decir que ustedes no están apostando, que retrocedemos.
El mismo dinero para repartir entre más alumnos.
.
.
estamos retrocediendo, estamos retrocediendo.
25,3 millones de euros consignados en 2009 para 25.
000 alumnos, y, 30,6, en 2010, 2011 y 2012, para más de 34.
000 alumnos.
Usted me ha dicho más de 37.
000 alumnos.

Sí que es un tema importante, sí que es un tema que afecta a las familias.
¿De qué forma colaboran ustedes directamente con las familias dándoles ochenta o cien euros al mes para que escolaricen en escuelas infantiles privadas?
¿Cómo han contado ustedes esas plazas que dicen que han creado hasta más de 57.
000 -que se me dijo a mí la semana pasada- para cumplir los fines del Pavace?
56.
Pues, no, no, cincuenta y pico para cumplir los fines del Pavace.
Pues, entonces, no lo han cumplido tampoco si no han escolarizado esas.
El Plan Educa 3 pedía la escolarización de más 57.
000 plazas.
El 5,7 se ha cumplido en ese plan.
No sé, a lo mejor vamos a debatir aquí de sus cifras y de las mías.
Pues, un día venimos, las exponemos, cada uno las de él, a la vez, y, así, igual, los errores los tenemos, pero creo que los sacamos de las mismas fuentes porque no pueden ser otras.

Yo creo que este debate, que a ustedes les parece inútil por mucha importancia que tenga, a nosotros no nos parecerá.
Y es el primer año de legislatura.
Tendremos que repetirlo muchas y muchas veces porque nosotros sí que creemos en la educación pública, gratuita y de calidad para todos, universal.
(Aplaudiments) Y sí que apostamos porque las familias puedan llevar a sus hijos a estas escuelas.
Nosotros creemos eso.
Ustedes, pues ya lo están demostrando.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, perquè no se m'oblide, 47.
000, pàgina 1.
410, del número 37, Diari de Sessions.
47.
000.
En tres ocasions ho diu la consellera, 47.
000, igual que ho diu el Pavace.
No 57.
000.
No, és perquè això, de vegades, ens confonem tots, ¿eh?
Tots.
Però, pot llegir-ho, que li dic la pàgina i tot.

Vosté ha dit: «la LOE y la LOGSE, ha dicho el ministro que no existe.
» No, és que la LOGSE ¡ja no existix!
La LOGSE ja no existix.
Per tant, no ho ha dit el ministre.
Vull dir, se la van carregar amb la LOE.
No és cosa ni del ministre ni meua.

Després, vosté ha dit «el pacte per l'educació».
No, perdone, el pacte per l'educació -està una miqueta vosté despistada-, el pacte per l'educació no el va signar ¡ningú!
El que es va quedar a soles va ser el seu ministre -que també era el meu-, senyor Gabilondo.
Ni pares, ni alumnes, ni sindicats, ¡ningú!
No és que el PP es va quedar fora, ¡ningú!
I pot preguntar on vullga, ¡ningú!
Això, que també queda en el Diari de Sessions.

Després, vosté m'està parlant ací que si serà assistencial, si serà.
.
.
Però, mire, ¿vosté sap, per exemple, que a Andalusia depén de la Conselleria d'Igualtat i Benestar Social eixa educació; a Canàries, de Benestar Social, Joventut i Vivenda; a Castella-La Manxa, de Benestar Social i Corporacions Locals; a Castella i Lleó, de Família i Serveis Socials; a Euskadi, del Consorcio Gobierno Vasco i ajuntaments; a Extremadura, de la d'Igualtat i Ocupació; a Galícia, d'Igualtat, Benestar Social i Convenis Municipals; a La Rioja, en Serveis Socials; a Múrcia, de la Dona, Política Social i Immigració; i, a Navarra, d'Assumptes Socials, Família, Joventut i Esports i ajuntaments?
¿Eh?

Per tant, per tant, no parle d'assistencial, que mosatros ací ho tenim dins de la conselleria d'educació, i crec que anem pel camí que toca i pel camí corresponent.
Perquè la seua llei, tal com diu la Fundació Educació i Ciutadania, diu: «Considera la educación infantil como etapa única y educativa, deja la regulación de primer ciclo de cero a tres a las comunidades autónomas perdiendo así la oportunidad única de alcanzar su consolidación educativa.
» Així, el consell de ministres de la Unió Europea va adoptar, en una reunió del 9 de 2009, en el marc de la cooperació europea en educació i formació, de 2020, que, almenys, el 95% dels xiquets i xiquetes entre quatre anys i l'edat de començar l'educació, que hagueren d'estar en l'educació infantil.
¿Vosté sap que la mitjana d'Espanya és el 98,8% quan la mitjana a la Unió Europea està en el 77%, i, a Finlàndia -tant que parlem de Finlàndia- només està en el 46%?
I ací, a la Comunitat Valenciana, a partir dels tres anys, estem en el 99,9%.
Per tant, estem fent els deures i crec que a muntó ben fets.
Però, ja no en comparació d'Espanya, sinó en comparació de totes les dades de la Unió Europea.

Però a vosté vull que li quede clar que ací, a la Comunitat Valenciana, en números absoluts -tenint en compte la població-, en números absoluts estem la quart en nombre d'alumnes escolaritzats en eixa educació infantil.
Només tenim davant Andalusia -que sap vosté els habitants que té-, tenim davant Catalunya -que sap vosté els habitants que té-Â , i tenim davant Madrid.
Després, ja venim nosaltres, senyora Sarrión, en números absoluts.

I vosté, també -volia ja per acabar, perquè el temps de m'acaba-, que sempre donem com a exemple Finlàndia, i jo també estic encantada de Finlàndia, estic encantada.
No, no, els estudis, no vosté ni jo, els estudis diuen que Finlàndia és una educació fabulosa.
Doncs, sí, és una educació fabulosa.
Però, hui, torne a dir que allí es finança amb els fons del Ministeri d'Assumptes Socials i Sanitat i els governs municipals.
O siga, no té res a vore l'educació perquè és completament assistencial.
Allí comencen als set anys en l'educació pública.
I vaig a dir-li, vaig a dir-li que allí posa: «La educación infantil -en un estudi que han fet en la universitat- es una educación no obligatoria.
Hasta la edad de seis años se imparte en las escuelas y jardines de infancia y es simplemente responsabilidad de los ayuntamientos.
En esta etapa se desarrollan las actitudes de aprendizaje a través, simplemente, de juegos.
» Això, Finlàndia.
Però és que vaig a dir-li més.

A Hèlsinki, que se suposa que és un dels països més avançats -i torne a insistir- dels que més ens mirem, a Hèlsinki, de zero a sis anys només tenen el 31,8% de xiquets escolaritzats, el 31,8.
No de zero a tres, no, de zero a sis anys.
Quan vosté -torne a insistir-li-, ací, de tres a sis tenim quasi el cent per cent, i, de zero a tres, estem a muntó, a muntó avançats.

Per tant, jo només li diria una cosa, senyora Sarrión.
Jo crec que en estos moments el que vostés haurien de fer és arrimar el muscle, arrimar el muscle perquè, si no s'haguera deixat la situació com s'ha deixat a la millor haguérem estat parlant ara d'una altra cosa.
El que no és pot estar és enganyat en una situació de dèficit que, després, ha estat corregida y aumentada, i vindre ací a demanar diners en coses que, encara que siguen molt importants, crec que més important és eixa família -que vosté ha dit- que no tenen per a poder treballar i que han de cuidar els xiquets, la desgràcia és que no poden treballar, no que hagen de cuidar els xiquets.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Barrieras.

Finalizado el debate, señorías, vamos a proceder a votar.
Ocupen sus escaños.
Comienza la votación.
Por 38 votos a favor y 47 en contra, queda rechazada la moción.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre la política general de la conselleria al voltant de l'agricultura ecològica valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 21.
302, BOC número 71)

El senyor vicepresident primer:

Pasamos al séptimo punto del orden del día: «Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, sobre política general de la conselleria al voltant de l'agricultura ecològica valenciana, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.
»

Per a presentació i defensa de la moció té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Juan Ignacio Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bon dia a totes i a tots.

Hace dos semanas estuvimos debatiendo sobre agricultura ecológica con la consellera porque para el Grupo Compromís la agricultura ecológica es la agricultura del futuro.
Estamos en una situación muy delicada, el campo va en regresión, los ingresos para los agricultores también, y considerábamos que había que dar un impulso a la agricultura ecológica y estaría bien que de Las Cortes saliera un acuerdo que decidiera impulsar este tipo de agricultura.
Lo he comentado, y, si consideramos que es la agricultura del futuro, no vamos a poder competir en precio en próximos años, y, sobre todo, décadas, y sí podemos competir en calidad.
Estamos arrancando en este sentido, a nivel de todo el estado se está experimentando un crecimiento en agricultura ecológica, nosotros también tenemos un ligero crecimiento pero a un ritmo inferior.

Por tanto, en el ámbito estatal es obvio que nosotros podemos crecer en los próximos años mucho más deprisa que otras comunidades autónomas, simplemente para equipararse a ellos.
Pero, con el carácter histórico, eminentemente agrícola de nuestra tierra, pues deberíamos estar a la cabeza, prácticamente, de la producción ecológica, con la salvedad de Andalucía que tienen muchísimo más territorio.

Por tanto, la moción pretende eso, que de estas Cortes salga un apoyo, en la medida que sea posible, pero que sea un apoyo porque creo que también tenemos todos claro que este es un sector estratégico.
Estamos en unas circunstancias muy delicadas y, bien, consumiremos más o menos ordenadores, más o menos muebles, más o menos textil, pero alimentarnos nos tenemos que alimentar todos los días.

Por tanto, el sector agrícola hay que mantenerlo, es fundamental, y por eso decía que aspiramos a que de esta Cortes salga un apoyo expreso a la agricultura ecológica y lo hemos puesto muy fácil para que los demás grupos lo puedan apoyar.
Bien, considerando que las mayores reticencias podrían venir de la bancada Popular, hemos ofrecido la posibilidad de modificar la moción, en la medida que ellos consideran adecuada, de forma que salga de aquí algún apoyo explícito hacia la agricultura ecológica; de lo contrario, pues, bueno, sería bastante deprimente que los representantes del pueblo valenciano no fuéramos capaces de ponernos de acuerdo en este sentido.

Bien, la moción tiene quince puntos que podríamos dividir en dos bloques: el primer punto y los otros catorce.
El primer punto no es más que proponer que se habilite una línea presupuestaria para la connotación suficiente para el desarrollo durante el 2013 de un plan de impulso de la alimentación ecológica en la Comunidad Valenciana.
Bien, este plan de impulso -se comentó en el anterior debate- está en fase de elaboración, se ha estado trabajando -durante el año pasado por lo menos-, llevamos seis meses que estaba la cosa un poco parada, pero parece ser que se va a poner de nuevo en marcha y la propia consellera nos informó en su comparecencia que iba a haber dotación presupuestaria para el año que viene y se iba a poner en marcha.

Por tanto, ese primer punto, que es de mínimos, que esto sería como no decir nada, pero no deja de ser un apoyo explícito a la agricultura ecológica.
El resto de puntos lo que recogen son algunas de las reivindicaciones o de las necesidades que tiene la gente del sector.
Y podríamos ir entrando en detalle en cada una de ellas.

Pero, bueno, volviendo al inicio, al planteamiento de esta moción y a la búsqueda de ese consenso, que hoy mismo se ha mencionado que era muy importante en temas estratégicos que hubiera acuerdos, que hubiera acuerdos que salieran de esta cámara.
También se ha comentado esta mañana que, posiblemente, se haya mejorado en parte el texto de PAC con esas enmiendas que se han presentado desde la Comunidad Valenciana.
Ojalá sea así porque, de lo contrario, el panorama era más que oscuro.

Y, bien, en el anterior debate, más o menos coincidimos en este diagnóstico, en el que vimos que había un relativo crecimiento en lo que era producción, también en infraestructuras agroalimentarias -industria agroalimentaria-.
Y donde estaban los principales déficits era en comercialización y, sobre todo, en consumo.
Por tanto, el plan de apoyo al consumo de alimentos ecológicos en la Comunidad Valenciana es la herramienta crucial para que esto vaya hacia delante.
Pero, claro, necesita ese empujón, esta agricultura necesita este empujón.

Nosotros teníamos un montón de propuestas.
La última, la eliminamos.
Yo ahora me arrepiento, pero bueno, a fin de cuentas sabía que esa no iba a ser aceptada y, por tanto, la eliminamos.
Era sencillamente el pedir que el territorio valenciano fuera libre de energía nuclear.

Claro, para ustedes, pues bueno, no es una premisa asumible, pero para el sector sería fundamental poder decir que el territorio valenciano está libre de energía nuclear y, por tanto, de posibilidades de contaminación radiactiva.
Podrían venirnos de otros territorios, pero si se diera ese paso en la Comunidad Valenciana no estaría mal.
Pero bueno, aquella, la eliminamos; las demás, las hemos mantenido.

Comentando…, empezaré por la última, que era precisamente declarar la Comunidad Valenciana zona libre de cultivos transgénicos, siguiendo el ejemplo de las comunidades autónomas, como Extremadura o como Galicia.

Resulta también fundamental el eliminar, digamos, los riesgos, los fantasmas que pueda haber sobre la contaminación de unos cultivos con material genético proveniente de cultivos transgénicos.

Entonces, para los cultivadores en cultivo ecológico esa demanda era una demanda fundamental, por eso la hemos mantenido.
Pero insisto que…, bueno, si hay posibilidad de que de esta cámara salga este acuerdo, podemos negociar el contenido del mismo.
Seguro que el señor presidente nos dará unos minutos para poder concretarlo.

Otra de las necesidades del sector, pues, por ejemplo, tener la seguridad de que van a poder regar los riegos que requieran con agua limpia.
Porque, claro, de lo contrario, cuando un agricultor está sometido a una red de riego que está con abonos químicos, pues, para ella es una contaminación y dejaría de cumplir los requisitos, que luego el comité de agricultura ecológica, con buen criterio y con buenos técnicos y con una muy buena labor, tendrían que decir que aquel cultivo no era ecológico.
Es una de las necesidades, lo mismo que el riego proveniente de depuradoras también es uno de los problemas que ellos tienen.

Otra de las necesidades era el tema del asesoramiento.
Estábamos de acuerdo, es muy complicado que un agricultor en ecológico pueda preparar toda la documentación.
Es complicado en tema de frutales, pero es muchísimo más complicado en hortalizas.

Si hoy saliera de aquí un acuerdo, para los agricultores que hacen hortalizas sería mucho más sencillo hacer una planificación para la próxima temporada.
Por tanto, no es tontería el hecho de que aquí salga o deje de salir ese acuerdo.
Seguro que si de aquí sale ese apoyo y se aprueba ese plan de impulso al consumo de alimentos ecológicos, ellos van a poder planificar y van a producir una buena producción de hortalizas ecológicas en las próximas temporadas.

Otro de los aspectos fundamentales, y en la misma línea de…, bueno, de dinamizar o de apoyar a la economía valenciana, sería que todos estos terrenos que se han ido abandonando, sobre todo durante la última década, fruto de la baja rentabilidad de las tierras y fruto, también, de la especulación urbanística que se ha producido, sobre todo en las comarcas que rodean las áreas metropolitanas, pues que todas esas tierras que están ahora mismo abandonadas pudieran constituir banco de tierras, cuya explotación sería bien sencilla, a través de cooperativas.
La red de cooperativas ocupa todo el territorio, y en algunos casos ya están gestionando estos bancos de tierra que, por un lado, van a poner en producción unos terrenos, que además esos terrenos, si llevan unos años en abandono, va a ser muy fácil que entren en ecológico, porque no habrá restos de pesticidas ni de abonos químicos, y va a crear trabajo, que es algo fundamental.

Otro aspecto que también comentamos la otra vez, y consideramos muy importante, más que por el propio cultivo, que también, es por el carácter, digamos, didáctico y divulgativo de la importancia de los cultivos ecológicos, me estoy refiriendo a los huertos para autoconsumo.

Muchos municipios los están implantando, la mayoría los están implantando en ecológico, y esos huertos urbanos que suelen ser para autoconsumo dinamizan un poco, digamos, la actividad local, le dan una importancia, se visualiza a nivel de las poblaciones, y permiten que haya alimentación sana y que…, bueno, básicamente para el autoconsumo.

Se me acaba el tiempo.
Me había dejado -y era importante- el tema de la ganadería.
Es una lástima.
Hay del orden de 5.
000 explotaciones en España.
Por la ratio, nos tocarían varios centenares en la Comunidad Valenciana, y hemos pasado de 34, hace diez años, a 24, ahora mismo.
Lo comentábamos, están todas las granjas en Castellón y el único matadero en ecológico lo tenemos en Alicante.

Es fundamental intentar que haya mataderos en ecológico, que a lo mejor funcionarán un día al mes o cada dos meses, pero que estén distribuidos en todas las comarcas.
Ahí tenemos un potencial de crecimiento espectacular.
Y la ganadería que se produzca aquí en la Comunidad Valenciana se podrá consumir aquí, y los precios serán mucho más razonables que los precios que hay que aplicar para el exterior.
Bueno, espero que podamos alcanzar este acuerdo y nada.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.
En cuanto a su sugerencia de petición de un tiempo de receso vamos a dejar que trascurra el turno de fijación de posición y veremos si es pertinente o no acceder a ello.
Muchas gracias.

Per al torn de fixació de posició, té la paraula, en primer lloc, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Lògicament, el nostre vot serà favorable, perquè compartíem absolutament totes les mesures que es proposen en la moció.
Inclús, si poguera ser, ens agradaria anar molt més enllà, però lògicament jo entenc que el que exposa la moció, si al final és acceptat, doncs, serà suficient.

Entenem que, davant de la crida a l'agricultura, és imprescindible el tractar de buscar productes diferenciats, buscar mitjans de mercat competitiu, i el tema de l'agricultura ecològica probablement és una de les solucions, sinó la solució evidentment.

És fonamental per a aconseguir un valor afegit per a la producció local, que a més permet diversificar l'economia i donar ocupació i renda a les zones rurals; a més, ajuda a mantindre el territori i mantindre també fixada la població, i distribuir-la també la població (inintel·ligible) .
.
.
el territori.
I col·labora en una qüestió que per a nosaltres no és gens secundària, que és el no perdre la sobirania alimentària i no ser dependents de la importació d'aliment.

Col·labora evidentment a la preservació del sòl, evitant l'ús de substàncies químiques i de fertilitzants químics que a la llarga el que fan és degradar el sòl de forma terrible i, moltes vegades, de forma irreversible i, a més, li posa fre al que seria el quasi monopoli que hui en dia el sector agroindustrial té sobre la major part de la renda agrària.

Lògicament, recolzem, perquè em sembla que és una qüestió importantíssima, sense la qual no es pot parlar d'agricultura ecològica, per les implicacions que té, que els organismes modificats genèticament, els transgènics, estiguen fora de l'espai agrari valencià, perquè la contaminació d'uns a altres, lògicament, impediria els elements claus que suposen el tema de l'agricultura ecològica.

Hi han algunes qüestions que probablement.
.
.
, algunes de les que estan en la moció, que em sembla que són molt adequades, el tema dels horts urbans, per exemple, i algunes qüestions que, probablement, no estiguen en la moció i que a la millor, si no ara, per a un debat futur, caldria començar a plantejar-se, no?
, per exemple, el tema del manteniment i la potenciació dels mercats municipals.

Ha segut la pèrdua d'estos mercats i d'estes xarxes de comercialització i la canalització de la producció a través de les grans comercialitzadores i de les grans superfícies les que ha fet una bona part del problema de la crisi actual i les que també dificulten el que este tipus d'iniciatives tiren avant.

Per tant, entenem que caldria promocionar els punts de venda de producte local fresc, amb etiquetes de garantia de 24-48 hores del camp; començar a acostumar-se a menjar les coses de la temporada i no tractar de tindre tots els productes a l'abast durant tot l'any; donar-li suport de forma decidida al sector cooperatiu; tractar de buscar major valor afegit a la indústria auxiliar, al tractament del producte i la comercialització, el tema de l'envasament del producte derivat, d'etiquetes certificades, qualitat de producte local, etcètera.

En qüestions com el tema de la viticultura, per exemple, estan fent-se grans avanços en el tema de microvinyes, etcètera, etcètera, com molt bé sabrà la mateixa consellera.

En definitiva, donar més contingut i suport al comité d'agricultura ecològica i buscar potenciar eixe nínxol de comercialització, especialment, pensant en les noves tendències del menjar lent enfront del fast food de les grans cadenes i les grans franquícies.

Ens preocupa moltíssim una qüestió, per incorporar-la també al debat, que és el tema de l'exportació dels productes d'agricultura ecològica.
Quan l'agricultura ecològica fa productes per a exportació comença a no ser ecològica, perquè incorpora una part de la motxilla que tenen els productes que ja comprem en el mercat, que és eixa càrrega de CO2 del transport pel cost energètic que té.

En definitiva, cal dignificar la professió de l'agricultor i valorar socialment la seua aportació imprescindible per a la producció d'aliments sans i saludables, el seu paper de custodis del territori i de productors de serveis ambientals.
Cal donar suport sobretot a les iniciatives.
.
.
-probablement siga un dels elements claus, perquè, com molt bé s'ha dit a l'exposició i a la moció, i es va parlar a la interpel·lació, el principal problema és el problema del consum i de la comercialització- per tant, iniciatives.
.
.
, donar suport a les iniciatives de les xarxes de cooperatives de consum i d'autoproveïment.
I ahí l'administració podria tindre un paper important, tractant de fomentar este tipus d'aliment en menjadors escolars, hospitals, residències, etcètera, encara que no sé jo si això serà possible ara amb les tendències privatitzadores.

I bé, podríem parlar de moltes altres coses, com allò de la carn, etcètera, però simplement vull concloure que no podem seguir depenent per a sempre en el futur de l'alimentació dels acaparadors (inintel·ligible) .
.
.
del tercer món i d'uns mercats que encara controlen més.
O volem aliments frescos i saludables de proximitat i volem que els nostres agricultors produïsquen i puguen sobreviure, és a dir.
.
.
, o garantim la sobirania i la seguretat alimentària, i això consistix en no comprar els productes molt lluny, sinó tindre'ls ací, i ahí l'agricultura ecològica és fonamental.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Vicenta Crespo té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ponce, vaja per davant el recolzament del Grup Socialista a les propostes que ha presentat.
Dit açò, li demanaria comprensió, ja que en cinc minuts és impossible parlar de totes elles.

Començaré per la primera, on demana habilitar una línia pressupostària amb dotació suficient per a desenvolupar en 2013 un pla d'impuls a l'alimentació ecològica en la Comunitat Valenciana.

I em pareix molt important el que diu, perquè la greu crisi que pateix el sector agrari valencià en general també toca en estos moments als productors que es dediquen a l'agricultura ecològica, amb gran esforç, perquè vosté i jo sabem que els costos de producció d'aliments ecològics són més elevats que els de l'agricultura convencional.

I amb l'ajuda de l'administració, posant en marxa un pla de promoció sobre l'alimentació ecològica, donaria la possibilitat al productor de rebre una major rendibilitat per a la venda del producte que hui en dia no està garantida.
Però la conselleria no està per la labor, sols hem de veure com actua.
Fa no res, ha suprimit l'ajuda del 10% per a assegurances en l'agricultura ecològica i en denominacions d'origen.

Quina casualitat que precisament siga l'agricultura ecològica la que haja de pagar la mala gestió, una vegada més, del Consell.
Per això, demanar un pla d'impuls a l'alimentació ecològica és una eixida per als productors d'aliments ecològics i, també, una aposta de futur.

Vosté demana, senyor Ponce, per part del comité d'agricultura ecològica, més control i seguiment dels operadors ecològics, i sobretot que es faja complir la carta de serveis.
Doncs bé, què no sap que el comité d'agricultura ecològica no serveix per a res?

Sí, perdó, l'alcalde de Planes, sense anar a la universitat, té el títol de president, d'una manera un poc fosca el va obtindre, però el té.
I què està fent este home?
Doncs anar a caçar els 365 dies de l'any i no preocupar-se que el model agroalimentari d'agricultura ecològica d'esta comunitat garantisca la qualitat dels aliments en tots els aspectes, és a dir, promocionant i fent que s'utilitzen les varietats tradicionals amb la creació de bancs de llavor, les races autòctones, les pràctiques de reg ecològiques amb mètodes no contaminants de sòl, ni espoliant altres recursos naturals.
Tot això que vosté anomena la defensa del patrimoni genètic cultural de les varietats locals i que crec que forma part de la seua filosofia de vida.

Però, per desgràcia, des de l'administració, en esta comunitat, falten polítiques que promoguen la comercialització de productes ecològics, falten polítiques que impulsen punts de venda gestionats pels productors agraris ecològics que topen a l'hora d'establir-se amb més obligacions quant a tràmits administratius, quant a la legislació pròpia per a la comercialització i fabricació dels aliments ecològics.

No hi ha una defensa, un compromís clar amb l'agricultura ecològica per part del Consell, que opta massa sovint per promocionar una distribució comercial amb una oferta estàndard i fer creure al consumidor que eixa és la millor qualitat.

Des del Grup Socialista apostàrem fort en el nostre programa electoral per l'agricultura ecològica a tots els nivells.
Primer, els productors, però sense oblidar-mos dels comercialitzadors, eixos que posen a l'abast del consumidor un producte fresc i de proximitat, però a preus raonables; apostàrem per uns aliments ecològics competitius del productes convencionals -i és possible- i apostàrem per uns productes que en estos moments han perdut l'esperança de poder mantindre l'activitat agrària ecològica, perquè no podem viure d'ella per falta de polítiques clares de suport per part del govern del Partit Popular, que no ha segut capaç en estos dèsset anys de plantejar reformes conjunturals i estructurals del sector primari, que està passant-ho molt malament.

Senyories, el vessant d'agricultura ecològica és una eixida que pot contribuir perquè els llauradors i ramaders alcen un poquet el cap a curt i mitjà termini.
No ens oblidem d'ella.
Així que, senyor Ponce, li reitere que el Grup Socialista se sumarà a les seues propostes.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

A continuació, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Fernando Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ponce, en primer lloc, manifestar-li que també l'hagueren pogut advertir en el seu grup respecte a eixa possibilitat d'acord que ha oferit vosté davant la cambra.
Dic que l'hagueren pogut advertir perquè vosté deu saber que una moció subsegüent a una interpel·lació sempre comporta.
.
.
, té una connotació evident i clara -és la via parlamentària- per a fer en eixa moció una crítica, per a fer una censura al Consell, al govern.

Per tant, comprendrà vosté que jo no puga acceptar-li ningun acord quant al contingut de la moció, perquè té eixe sentit i no altre.

Una cosa distinta, senyor Ponce, seria si vosté plantejara una PNL.
Una cosa ben distinta seria si poguérem arribar a la redacció d'una PNL consensuada entre els distints grups parlamentaris referent a la qüestió de l'agricultura ecològica.
Això seria distint.
I el meu grup, i ho va dir en la seua intervenció, en la interpel·lació, la senyora consellera, tenia moltes.
.
.
moltes similituds en els plantejaments respecte els que va fer vosté en eixa interpel·lació, és a dir, que no n'hi havien tantes diferències, a pesar que ací en el debat el que s'ha vist ben clar és que s'ha evidenciat una ignorància supina respecte al que hui significa i és l'agricultura ecològica.
Estan vostés, en els distints grups, amb plantejaments que estan absolutament superats, que estan desfasats.
Hui es parla també molt més d'una agricultura biològicament correcta.
Però d'eixos conceptes vostés encara no s'han adonat.

Però, en tot cas, senyor Ponce, estem, per entrar en la qüestió, davant una moció subsegüent que en la seua literalitat, i a la vista del debat que es va mantindre al substanciar-se la interpel·lació de la qual és conseqüència, es podria perfectament haver estalviat el seu grup presentar esta moció.

I dic açò perquè, com li demostraré, tot allò que vosté planteja en el text de la moció no tan sols li ho va explicar la senyora consellera en el debat de la interpel·lació, sinó que a més li va donar la informació suficient i necessària per a fer que hagueren vostés aplegat a la conclusió que no calia instar el Consell, ja que el Consell, a través de la conselleria, junt a tot el sector implicat, ja està treballant en l'elaboració d'un pla d'agricultura ecològica que arreplega bona part de les iniciatives presentades per vostés en la moció.

És a dir, suscitament, i en conjunt, les propostes que vosté fa vénen a ser una còpia de les manifestacions, de les accions que ja li va anunciar la senyora consellera tenia en marxa la mateixa conselleria.

I sí -vosté dirà que no, però jo li dic que sí, y para muestra un botón-.
.
.
, el primer punt.
Ve a sol·licitar vosté en el primer punt que la senyora consellera -per cert, ja també li ho va anunciar en el debat- el va informar, en la contestació a les seues preguntes, que en els pressupostos de 2013 apareixerà la quantificació de tot el pla d'impuls d'alimentació ecològica en la Comunitat Valenciana.
És de veres o no és de veres?
Això li ho va manifestar aixina.
Si ja li ho van anunciar a vosté, per què arreplegar en el text de la moció una petició que ja està assumida pel Consell i que, per tant, ja es té en compte?

Manca de sentit, per tant, la seua proposta, excepte que aspire a la pírrica i fal·laç argumentació d'afirmar que els pressupostos de La Generalitat arribaren a contemplar la consignació del pla, perquè vosté o el seu grup ho varen plantejar en una moció, que el cert és que es tractava d'una cosa prevista, treballada per la conselleria, anunciada per la senyora consellera.
En conseqüència, no procedix.

Però és que exactament la mateixa argumentació respecte al primer punt se li pot reproduir respecte a tots i cada un dels punts que formen eixa moció subsegüent que han presentat vostés.
Per exemple, en el segon diu: «Promoure xarxes de reg localitzat.
» Home!
, també se li va parlar.
.
.
En la comunitat tot el món sap l'ingent esforç que s'ha fet en el reg localitzat i com això, eixe reg localitzat, permet també fer possible la fertirrigació comunitària a què vosté al·ludix en el punt de la seua moció.

O en el tercer punt, quan vosté planteja que hi haja una construcció de depuradores, que l'aigua siga de qualitat.
.
.
Home!
, més depuradores que s'han construït en els últims anys en la Comunitat Valenciana i més reutilització d'aigua en qualitat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor diputat.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
no té precedents.
Això seria d'aplicació, estos arguments, a tots i cada un dels seus punts.

En conseqüència, entendrà que el meu grup vote en contra de la moció.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Giner.
(Aplaudiments)

Per a rèplica, senyor Ponce.
Té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

«Interpelación: acto de interrogar a un miembro del gobierno por parte del poder legislativo acerca de un tema específico.
» Eso se realizó hace dos semanas, estábamos de acuerdo en algunos puntos, en algunos quizás no, y a raíz de ahí, hemos planteado una moción subsiguiente.
Yo no sé dónde está.
.
.
, qué es lo que no procede en este caso.

¿Una moción es una crítica al Consell?
No tiene por qué.
Una moción se puede tratar, se puede dabatir, se puede llegar a un acuerdo y no tiene por qué haber una crítica al Consell.
La crítica va a venir ahora, cuando ustedes son incapaces de aceptar cosas que se supone que han anunciado, pero que ahora no se comprometen a realizarlas.
No.
Es que, claro, lo que se desprende es que para 2013 no habrá presupuesto para esto.
Y ojalá me equivoque, ojalá me equivoque, claro.
No.
Si son incapaces.
.
.
Yo le ofrecí aprobar cualquier parte de la moción, simplemente porque hubiera un apoyo a este sector, que consideramos que es fundamental que crezca, porque vamos por detrás del resto del estado.
Y ustedes, por el juego político, supongo, niegan hacer este apoyo explícito a este sector que lo necesita, un sector estratégico, lo hemos comentado antes.

Yo agradezco las intervenciones de los compañeros de la oposición, porque han complementado la exposición del plano, de la situación de lo que estamos aquí tratando, y no puedo extenderme ahora en volver a recordar todo aquello.
Pero el tema de la seguridad alimentaria, el tema de que los alimentos no viajen, que no estén sometidos a sustancias tóxicas.
.
.
, todo esto estábamos de acuerdo.
Sí, estábamos de acuerdo.
Entonces, no entiendo por qué no son capaces de decir: «Hagámoslo de esta forma, pero hagámoslo.
» No quieren.
Bien.
Pero no tiene ningún sentido.

Vamos a ver.
La única discrepancia que había con la señora consellera era el tema de que ella consideraba que la producción integrada, o el residuo cero, agriculturas compatibles -no sé qué-.
.
.
, era también tan buena solución como la agricultura ecológica.
Ahí hay bastantes matices, porque si bien la agricultura integrada es un primer paso, no deja de utilizar sustancias químicas, esas sustancias no dejan de alguna forma de contaminar el entorno, las aguas subterráneas.
.
.
.
Y, por tanto, podría ser un paso deseable camino hacia la ecológica, que en muchos casos ha supuesto ese camino.

Por tanto, no hay discrepancia.
Lo que hay es un boicot de una parte de la cámara a una moción que viene de una parte de la oposición.

Me ha puesto un par de ejemplos que no tenían ningún sentido.
Vamos a ver.
Nosotros no hemos dicho nada de construir depuradoras.
Ya sabemos que están construidas y ya sabemos cómo están gestionadas.
Bueno, nos lo suponemos.
Sabemos cómo se ha gestionado alguna.
No.
Aquí lo único que se hablaba era de que la calidad de las aguas depuradas fuera suficiente para garantizar que pudiera utilizarse como riego de productos ecológicos.
O sea, que léanse bien la moción antes de decir que no, porque es que ni siquiera la han leído adecuadamente.

El tema de las redes de goteo.
.
.
, de riego localizado, bueno, es algo que es una reivindicación del sector, y es que es imprescindible para ellos.
Y ahí también estábamos de acuerdo.

Y otros aspectos, como favorecer al sector la formación, favorecer el cumplimiento de los requisitos cada vez más estrictos de agricultura ecológica, en todos estos temas parece ser que ustedes no tienen interés.
Porque el plan de impulso a la alimentación ecológica, que ojalá se cumpla la palabra de la consellera y se lleve hacia adelante en el próximo año, ese plan lo único que promueve es el consumo, el consumo en la Comunidad Valenciana de alimentos de producción ecológica y supongo que de origen de la Comunidad Valenciana, porque, como bien ha dicho el señor Torró, si un producto ecológico viaja mil kilómetros, ya de ecológico tiene poco.

Por tanto, esto vuelve a ser otra muestra más de que ustedes.
.
.
Luego hablamos, señor Ballester, no me haga esos gestos.
Esto vuelve a ser una muestra más de que ustedes dicen una cosa y luego hacen otra bien distinta.
No sabemos muy bien a qué obedece esto.
Si consideran ya con que la PAC ya se ha modificado o se ha enmendado de forma que garantice el futuro de la agricultura valenciana, creo que lo tenemos todos bastante claro que no va a ser así.
Pero ustedes, bueno, sencillamente por decir que no a una moción del Grupo Parlamentario Compromís, ya tienen bastante.

Bien.
Vuelve a ser una gran decepción y el sector, desde luego, no les va a agradecer para nada su postura reticente y su negativa, su negativa a apoyar una serie de medidas básicas que se podían desarrollar perfectamente.
No están en marcha estas medidas, por eso son reivindicaciones del sector.
Insisto, la única que está en marcha es la número uno y ahora han dejado en evidencia que seguramente no se va a desarrollar, porque, claro, el dinero se lo han gastado ustedes en cualquier cosa menos en lo que es fundamental y estratégico para nuestra tierra.
Y una de las cuestiones estratégicas es la agricultura biológica.

Señores, muchas gracias a los grupos de la oposición por el apoyo y al Partido Popular, bueno.
.
.

Nada más.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Ponce.

Para finalizar el debate de este punto, en turno de réplica, el señor Giner tiene la palabra.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ponce, ho farem didàctic.
Per favor, senyor Ponce, senyor Ponce, perquè s'adone, perquè s'adone li ho dic, ho farem didàctic, ho farem didàctic.
Fique'm vosté tan sols un exemple d'una moció subsegüent que s'haja aprovat en este parlament o en qualsevol altre parlament, però en particular en este.
Fique'm vosté un exemple.
Això ve a demostrar l'argument que jo li he fet en la meua primera intervenció.

Ara, vosté ix ací em diu el significat de la interpel·lació i jo li torne a reiterar el que significa una moció subsegüent, que sempre té eixa connotació de crítica al govern i que, per tant, el grup que sustenta el govern el normal és que no la recolze.
Però jo li he dit això, (veus) jo li he dit això, i a continuació, i a rengló seguit li he dit: el meu grup està obert perquè parlem de l'agricultura ecològica, que es plantege, però que es plantege per la via parlamentària, que es plantege per mig d'una proposició no de llei que arribem a un consens, a un acord que el plasmem en la iniciativa parlamentària correcta.
Ara, si vostés no volen entendre això, bé, tiempo al tiempo i a la millor al final s'ho ensenyen.
En tot cas, jo no vaig a entrar en la perla que ha soltat vosté en el seu discurs de dir que si un producte després de recórrer no sé quants quilòmetres deixa de ser ecològic, perquè això ja per se demostra quina és la concepció que té vosté de l'agricultura o del concepte ecològic.

Sí que vull reiterar-li, com a conclusió d'este debat, que a l'igual que jo li he fet referència al primer i segon punt i li he manifestat en la meua primera intervenció que exactament igual que eixos dos primers punts tots els altres, vosté l'únic que ha fet és plasmar en una moció subsegüent una sèrie d'iniciatives que li se van anunciar que estaven fent-se per part de la conselleria.

Torna a dir-me que no i tornaré a ficar un altre exemple a sumar-se als que li he fet en la meua primera intervenció.
Vosté ara diu que no però no obstant això.
.
.
, mire, per exemple, vosté un dels punts, en el quart, diu que s'elabore un pla, que és el més mollar, el més substancial de la moció, que es plantege un pla.
Però, home, perquè planteja que fem allò que ja està fent-se si va ser la mateixa, -qui ha dit que no?
- va ser la mateixa consellera en la interpel·lació la que li va a dir a vosté per activa i per passiva, per activa i per passiva, com estava fent-se eixe pla, en quines condicions estava fent-se, amb el fi que estava fent-se.
Ara, si vostés no volen entendre i no volen comprendre eixa realitat i després volen pegar-li la volta per a fer seua una iniciativa que no els correspon, és una altra qüestió.
I ho sap vosté, sap vosté què està fent-se.

I no pot vosté al·legar ignorància, perquè consta, el que estic dient jo ara, consta en el Diari de Sessions i li ho va explicar la senyora consellera i consta en el Diari de Sessions.
Vosté sap que el que demana està elaborant-se.
Vosté sap que s'està treballant en totes les línies necessàries a partir de la realitat existent d'un diagnòstic que en gran part compartíem.
I la senyora consellera, i jo hui li ho he tornat a dir, podem compartir una part d'eixe diagnòstic, puguem arribar a acords, puguem arribar a acords, però no per mig d'eixa moció subsegüent.

Per això li reitere, senyor Ponce, s'està treballant en una planificació junt a tots els sectors.
I jo no descubrisc res nou ací, també consta en el Diari de Sessions, junt a tots els sectors, junt a les universitats, junt a distints organismes dins els distints sectors del mateix govern.
Vosté sap que a finals de 2011 es va constituir el consell tècnic i el comité sectorial d'este pla, es va constituir comptant amb totes les conselleries i amb els consumidors, perquè també se li va dir, i per al meu grup això és substancial, el consum és un element essencial a tindre en compte en esta qüestió.

De nou un altre exemple que planteja clarament que vostés en la seua moció posen negre sobre blanc, posen coses que ja estan en marxa, que ja s'estan fent.
En la Comunitat Valenciana és veritat que n'hi ha una demanda creixent i una capacitat productiva.
Però és veritat també, i això ho ha d'admetre vosté, que la conselleria ha posat ja en marxa el Pla d'agricultura ecològica que ha de promoure la formació dels nostres consumidors en esta matèria, que ha d'incentivar i estimular la producció, la transformació i la distribució en els mercats interiors, ho sap vosté.
I ho sap, entre altres coses, perquè va a ser copartícip en eixe debat.

Per tant, comprendrà que per tantes i tantes raons com jo he tingut ocasió d'exposar-li ací, el meu grup no pot recolzar la seua moció subsegüent.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Giner.

Abans de passar a la votació, pregue a ses senyories ocupen el seus escons per a procedir a la votació.

Senyories, comença la votació.
Per 37 vots a favor i 45 en contra, queda rebutjada la moció subsegüent.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, senyora Isabel Bonig Trigueros, sobre la política general de la conselleria en matèria de política pública d'habitatge, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 21.
290, BOC número 71)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'octau i últim punt de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, sobre la política general de la conselleria en matèria de política pública d'habitatge, que presenta el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa de la moció té la paraula la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Aquesta moció que presenta Esquerra Unida pretén posar les bases del que hauria de ser una veritable política d'habitatge públic al País Valencià.
Es tracta d'una sèrie de mesures per tal de garantir el dret de tots i de totes els residents en el País Valencià d'un habitatge digne, d'un habitatge de qualitat, tal com marca la Constitució a l'article 47, que diu: «Tots els espanyols tenen dret a gaudir d'un habitatge digne i adequat.
Els poders públics promouran les condicions necessàries i establiran les normes pertinents per fer efectiu aquest dret, regulant la utilització de sòl d'acord amb l'interés general per impedir l'especulació.
» I tal com marca, també, l'Estatut d'autonomia a l'article 16: «La Generalitat garantirà el dret d'accés a un habitatge digne dels ciutadans valencians.
»

Per tant, el Consell té la responsabilitat política de garantir aquest dret, però fins al moment no l'ha exercit, fins al moment no ha posat damunt de la taula polítiques en aquest sentit, no ho ha fet.
És més, ha fet tot el contrari.
Els últims dies hem arribat fins a la indecència de veure com els diners del pla d'habitatge se'n van a parar a pagar l'acomiadament dels treballadors i treballadores de l'Institut Valencià de l'Habitatge.
Els diners del pla d'habitatge, els diners que haurien d'anar a promoure habitatge públic, eixos diners se'n van a carregar-se la política d'habitatge públic al País Valencià.

Ací el Partit Popular ha deixat fer al mercat, ha col·laborat en l'especulació, en la política d'entendre l'habitatge com un negoci, ha col·laborat activament en la construcció desaforada a preus desorbitats, cosa que ha impedit a moltes persones poder tindre accés a un habitatge.
Ha propiciat que moltes famílies s'endeutaren per sobre de les seues possibilitats, perquè no hi havia una altra manera de poder tindre una altra vivenda.
Perquè el Consell va abandonar fa ja molts anys la seua responsabilitat de construir habitatge públic a preus assequibles.

L'IVHSA, l'instrument per a dur a terme la política pública d'habitatge, ha estat actuant baix els paràmetres típics de la immobiliària privada.
Ho ha fet perquè ho deia el Partit Popular.
Els plans d'habitatge han estat adreçats cada vegada més a servir els interessos dels promotors d'habitatges protegits, majoritàriament privats.
La despesa pública de la Generalitat valenciana en matèria d'accés a l'habitatge en els últims quatre anys s'ha vist reduïda un 75%.
La conselleria a penes ha construït habitatge públic, les xifres són ridícules, tal sols una mitjana de 5.
000 anuals quan les xifres de construcció de vivendes al País Valencià des de l'any 2007 han sigut molt majors.

La conselleria s'ha carregat directament el règim especial, el règim que va destinat a aquelles famílies amb rendes més baixes, a les persones més necessitades.
Ha desaparegut el règim social ha desaparegut de l'oferta d'habitatge protegit al País Valencià.
Ja no hi ha règim especial, senyories.
I açò és molt greu, sobretot si tenim en compte que a més La Generalitat s'ha dedicat a augmentar els preus de l'habitatge protegit fins a límits que posen quasi al mateix preu l'habitatge protegit que l'habitatge lliure.
I, per tant, ahí l'objectiu de l'habitatge protegit evidentment es perd.
Ja no servix per a garantir el dret a l'habitatge, perquè hi ha milers de persones que no poden assumir tampoc el preu de l'habitatge protegit i, com dic, a més no hi ha règim especial.
S'han carregat també les ajudes i subsidis d'aquelles persones que residien en lloguer, la denominada ajuda a inquilins, també se l'han carregada.

Ho han fet perfecte, ho han fet perfecte per a no fer competència als promotors, perfecte per a d'això.
Ho han fet perfecte per a permetre que aquestes, les promotores, guanyaren diners a grapats durant molt anys, ho han perfecte per als seus.
El resultat: la situació és dramàtica.
A l'any 2011 es van produir 13.
711 desnonaments al País Valencià.
El territori de tot l'estat on més desnonaments s'han produït, per damunt d'Andalusia, per damunt de Madrid, que tenen més població.
El 23% dels desnonaments de l'estat espanyol es produeixen al País Valencià, el 23% dels desnonaments quan sols tenim un 10% de la població.

Per això des d'Esquerra Unida presentem aquesta moció, aquesta moció el que parla és de desenvolupament d'iniciatives legislatives per evitar l'abús de les entitats de crèdits en els processos d'impagament hipotecari en els casos de sobrevinguda insolvència econòmica, així com establir iniciatives d'intervenció pública per evitar els desnonaments.
Ara què ja sabem la postura del Partit Popular, bé, també del Partit Socialista, en el tema de la dació en pagament, perquè dos voltes que ho ha presentat Izquierda Unida en el Congrés dels Diputats, dos voltes que uns i altres també han votat en contra d'eixa dació en pagament.

I ara en aquesta situació, com dic, tan dramàtica, en compte d'enfortir les polítiques públiques d'habitatge el que fan, com ja he explicat abans, és donar-li un cop de mort a l'IVHSA, un cop de mort a l'intrument de la Generalitat valenciana per a desenvolupar les polítiques en matèria d'habitatge, amb eixe ERE que ha afectat més de 200 persones, eixe ERE pagat amb els diners del pla d'habitatge.

Enfront d'açò els qui entenem l'habitatge com a un bé d'ús, els qui entenem l'habitatge com un bé necessari, demanem avui en aquesta cambra l'elaboració d'una llei del dret a l'habitatge.
Una llei que garantisca que el conjunt de la població satisfà les necessitats en matèria d'habitatge; un marc basat en aquesta concessió de l'habitatge, com un dret fonamental que forma part essencial de l'estat del benestar, amb l'educació, amb la sanitat, amb la justícia, amb les prestacions socials.
També l'habitatge forma part d'aquestos drets.
Volem una llei per a unes noves polítiques, per desenvolupar una política de lloguer, una política que ha estat absolutament marginada a dia d'avui pel Consell.
Que, evidentment, el Consell el que ha fet és fonamentar les seues polítiques en el foment de la propietat i en la generació de plusvàlues urbanístiques com elements incentivadors d'aquesta política, mentre el lloguer no ha rebut cap mesura que enfortira aquest règim d'accés en condicions dignes per a part de la població.

Cal construir habitatge digne, cal construir habitatge públic, sí.
I volem que el parc públic siga permanent.
Cal assegurar que en el futur la societat disposarà d'un parc d'habitatge protegit.
Per tant, cal evitar la conversió dels habitatges protegits en habitatges lliures, passat un temps, com és el que està passant en estos moments.
I com entenem que l'habitatge no ha de ser un negoci, cal que els preus de venda i els lloguers protegits estiguen adaptats als nivells de les rendes familiars, cal adaptar els preus perquè tothom puga tindre accés a eixos habitatges.

I sí, jo estic d'acord que en estos moments hi ha moltes promotores que tenen un estoc enorme d'habitatges sense vendre, d'habitatges buits.
Ara bé, ja ho vaig dir l'altre dia: eixe és el problema de les promotores que es van clavar en eixa història, que es van clavar en l'especulació i en la construcció desaforada, eixe és el seu problema.
De fet, si els preus no foren tan absolutament desorbitats podríem vendre-les.
Des de l'administració l'única cosa, entenem nosaltres, que podem fer amb eixe estoc d'habitatge buit és comprar-lo a preu de cost, a preu de cost, perquè ningú faça negoci.
No volem comprar-lo perquè les promotores i les immobiliàries guanyen diners, no.
Volem comprar-lo a preu de cost i que passen a formar part del parc públic d'habitatges del País Valencià.
Volem que eixes cases siguen habitatge públic.

Ací en aquesta moció que presenta Esquerra Unida tenen tota una sèrie de mesures per fer efectiu eixe dret a l'habitatge del que he començat parlant, per fer front al drama de la impossibilitat de milers de persones de poder accedir a un habitatge digne, per fer front al drama de milers de famílies, de milers de persones que estan veient com els bancs els estant tirant de sa casa.
Ací tenen tota una sèrie de mesures per a combatre la situació actual.
Espere que siga recolzada per unanimitat; perquè a mi sols se m'ocorre un motiu per a votar en contra -sols un-, continuar fent-li el cul gros a les promotores i a les entitats de crèdit.
Eixa és l'única raó que se m'ocorre perquè voten en contra, que vullguen mantindre els interessos d'eixes promotores i d'eixes entitats de crèdit; l'única raó.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

A esta moció hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Fran Ferri, per un temps de deu minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Abans de res, anunciar -i vaja per davant ja- que votarem favorablement a aquesta moció subsegüent, accepten o no la nostra esmena.

Ho fem perquè estem d'acord en la necessitat d'intervenció dels poders públics en este tema, sobretot, promovent l'accés a l'habitatge a través del lloguer.
I cal recordar que el que s'està fent a dia de hui, per part dels governs del Partit Popular, és tot el contrari: eliminant ajudes al lloguer i instaurar deduccions fiscals per a la compra.
Una combinació de mesures que ens continuarà allunyant de la resta d'Europa.
A Europa s'aposta pel lloguer i ací per la compra.

També ens agrada la moció per les mesures per tal de combatre els abusos de les entitats bancàries en cas d'impagament d'alguna quota hipotecària, així com per a evitar el drama dels desnonaments.

Estem parlant d'una autèntica tragèdia, amb milers de famílies obligades a abandonar les llars i a continuar endeutats de per vida.
En alguns casos, s'estan iniciant processos de desnonament -és a dir, llevar-li la casa a aquestes famílies- després de l'impagament d'una única quota.

L'esmena que hem presentat, per tant, no té a vore amb el fons de la qüestió, sinó en posar sobre la taula un tema que considerem important que tinga presència.
Perquè, a banda de replantejar la política d'accés a l'habitatge, on evidentment tots tindrem el nostre punt de vista, el mínim que se pot exigir al Consell és que complisca el que ell mateix es van comprometre a complir.

Per això, volem incloure, com a punt de la moció, l'exigència que el Consell faça efectiu, de manera immediata, el pagament de les ajudes a beneficiaris de les vivendes VPO; ajudes que estan contemplades en el pla autonòmic de vivenda i veiem, amb preocupació, que just esta setmana, s'hagen llevat set milions d'euros del seu pressupost per a pagar l'ERO de l'IVHSA.

Estem parlant d'ajudes que van ser concedides en els anys 2008, 2009 i 2010 i que encara no han sigut abonades, és a dir, des de fa quatre anys.
Ajudes destinades a persones que complien amb els requisits dels habitatges socials i que, per tant, no es troben en una situació econòmica boiant.

Molts d'estos afectats, el que van fer, ja que necessitaven els diners, va ser acudir a entitats bancàries que tenien signats convenis amb La Generalitat per a obtindre una pòlissa de crèdit.

M'agradaria contar un cas en particular que hem conegut i que m'agradaria compartir, perquè es puguen fer una idea de la situació en què es troben aquestes famílies.
Es tracta d'una persona afectada, amb una ajuda concedida de 9.
000 euros en 2009; que en 2010 va anar al banc, perquè encara no havia cobrat, i subscriví una pòlissa amb un 4% d'interessos.
Passen els mesos i continua sense cobrar l'ajuda per part de La Generalitat.
La situació s'allarga tant que arriba la data del venciment i des del banc li diuen que no pot renovar-se, que ha de tornar els diners.
Per tant, una persona amb una ajuda de 9.
000 euros ha de buscar-se la vida en uns pocs dies per a tornar els 9.
000 euros més tots els interessos.
I, clar, cada dia d'impagament repercutix en un 20% més d'interessos.
Al final, com sol passar, van ser els amics i els familiars els qui van haver d'ajudar a esta persona.

Resumint, La Generalitat no paga a les persones que tenen ajudes concedides des de fa anys.
Les persones afectades, que han demanat un avançament, han de tornar els diners al banc.
I la banca -la banca- sempre guanya, senyories.

Com este cas n'hi ha molts, moltíssims.
I em consta que ho saben, perquè el síndic de Greuges ha aprovat moltes peticions en què es demana no només el pagament de les ajudes, sinó també el pagament dels interessos repercutits.

Els conte este cas en particular perquè realment han d'entendre el que hi ha darrere de cada expedient que tenen guardats en un calaix, mentre paguen, sense cap tipus de dilació, al senyor Ecclestone.
I, després, hem de llegir titulars com: «La Generalitat moviliza a 90 altos cargos para explicar los recortes.
» Eixos 90 alts càrrecs, en lloc d'explicar les retallades, el que haurien de fer és atendre estes famílies i no dedicar el seu temps a contar qué bonito está todo i que todo está muy bien, sinó a buscar solucions i ràpidament.

I, si no hi ha diners perquè tenim un mal finançament, apliquen, des de hui mateix, la resolució aprovada ahir, i no s'esperen a 2015.
Demanen els diners que ens pertoquen i no gasten els diners en ecclestones, valmors i companyia mentre hi haja una sola ajuda impagada.

Res més, moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a acceptar o no l'esmena, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, evidentment, acceptem l'esmena del Grup Compromís, perquè pensem que, a més, completa la nostra moció i va en el mateix sentit.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Correspon ara fixar la posició als grups que no han presentat esmenes.
En primer lloc, pel Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Maria José Salvador té la paraula.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

El Grup Parlamentari Socialista no pot més que recolzar aquelles iniciatives que tenen com a objectiu garantir el dret a un habitatge digne.

Generalment, i lamentablement, estes iniciatives solen vindre dels grups de l'oposició, que ens trobem davant el mur de la incertesa que es deriva de la conselleria d'habitatge, just ara, quan cal política d'habitatge públic, polítiques de rehabilitació que estimulen l'economia i generen ocupació, ajudes a lloguer, mesures per a persones afectades per execució hipotecària, sobretot, orientades a evitar que perguen la casa.

I què trobem?
Trobem una consellera que passarà a la història de la infàmia per liquidar la política d'habitatge de la comunitat i de l'autogovern, just ara, quan tantes persones de la comunitat estan vivint, amb molta dificultat, l'accés a la vivenda o tenen greus dificultats per mantindre-la

La situació, senyories, és dramàtica.
I es requerixen mesures d'urgència per a pal·liar el cost social de la crisi.

Hauríem de trobar la consellera preocupant-se per millorar el parc públic, moderant els preus de lloguer, resolvent l'estoc de vivenda de renda lliure, excessiu, que hi ha a la Comunitat Valenciana.
.
.
De fet, el Grup Parlamentari Socialista, en la legislatura passada, va presentar una proposició no de llei per a alliberar l'estoc, passant-lo, entre altres mesures, a protegit.
I què va votar el Partit Popular?
El Partit Popular va votar en contra.

Li vam preguntar a la consellera què faria amb l'estoc excessiu de vivenda de renda lliure que hi ha a la comunitat i va dir que no era la seua competència, per a dir unes dies després que presentava un pla per a buscar i captar compradors estrangers per a estes vivendes.

Ens agradaria trobar la conselleria fomentant les polítiques de rehabilitació i fent ús de l'IVHSA per a l'objecte pel qual va ser creat, és a dir, resoldre els problemes de vivenda que no resol el mercat, i el van gastar com a una immobiliària més en el mercat de l'especulació.

I ara què?
Tenim un parc públic de 14.
000 vivendes, el que queda de les 55.
000 que vam deixar en l'any 1995.
Tenim una conjuntura de crisi.
I hi han més de 10.
000 demandants de vivenda protegida.
I on està la conselleria?
Capficada en l'ERO de l'IVHSA.

Entenem l'austeritat, senyories, però en una empresa pública com l'IVHSA, amb finalitat social, ens preguntem si calia.

¿Què faran amb l'article 16 de l'Estatut d'autonomia, el que diu que La Generalitat garantirà el dret d'accés a l'habitatge digne dels ciutadans valencians, que per llei es regularan ajudes per promoure este dret, especialment en favor dels joves, persones sense recursos, dones maltractades, persones afectades per discapacitat i altres, sempre que se justifiquen les ajudes?

Trobem que la conselleria, davant les queixes de les persones que demanden vivenda protegida, només reben resposta indicant que els inscriuen en un registre de demandants d'habitatge; és a dir, a un calaix van eixes sol·licituds, com tantes coses en la conselleria d'habitatge, i aixina ho indica el síndic de Greuges en el seu informe.

La trobem venent fum en un suposat programa d'ajudes al lloguer per a les persones que perden la casa per execució hipotecària.
Si no paguen les ajudes que tenen reconegudes des de l'any 2009, com anem a creure este nou pla?

I el més greu, la trobem derivant set milions d'euros del pla d'habitatge per a finançar l'ERO de l'IVHSA.
Em resulta immoral aquesta decisió, en termes socials.
Em resulta un sacrifici intolerable, en termes socials.
Lleven diners, que crearien ocupació, en ajudes a rehabilitació, en ajudes d'accés a la vivenda, en ajudes a lloguer, per a destinar-los a pagar l'acomiadament de la gent.
Lleven diners d'on podien crear ocupació per pagar acomiadaments.
Eixa és la política d'habitatge de la conselleria.

La consellera d'habitatge, en definitiva, està atrapada per eixe pensament d'Alícia, la de Lewis Carrol, en un món al revés; a la sala dels espills -com la que tenim ací ben prop-, ahí està atrapada, en una visió de la realitat distinta a la que veiem la resta i també la ciutadania en esta matèria, en matèria d'habitatge, no s'equivoquen.

Per tant, recolzem la moció; i esperem que reaccione, com cal, qui governa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Salvador.

En representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Verónica Marcos té la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, decirles a todos los miembros de la oposición que, sinceramente, de sus discursos se desprende que la única verdad aquí es que ustedes están encantados con esta situación que están viviendo más de cinco millones de parados en este país.
Están ustedes encantados, porque eso les permite hacer lo que mejor se les da que es radicalizar su discurso.
Eso es lo que a ustedes, de verdad, les gusta, esa política de quemar la calle, intentando manipularla.

Miren, señorías, les voy a decir una cosa; una cosa es estar con la calle y proteger a la ciudadanía, y otra muy distinta es lo que hacen ustedes, intentar manipularla y meter cizaña constantemente.
Eso es lo que se desprende de su discurso todos los días aquí en esta trona, señoría.

Y, señora Albiol, voy a contestarle por qué mi grupo parlamentario no va a aprobar la moción que ustedes han presentado hoy aquí.

En primer lugar, hablan ustedes de elaborar una ley de derecho a la vivienda.
Yo sé que usted conoce que ya existe una ley de vivienda, del 20 de octubre de 2004, de la Comunidad Valenciana, cuyo artículo 1 dice que «el objeto de esta ley es hacer efectivo el derecho constitucional al disfrute de una vivienda digna y adecuada».

Existe, señoría, y usted también ha hecho mención a este problema que tenemos en la Comunidad Valenciana y también en el resto de España, existe un stock de vivienda pública y privada al que hay que darle salida.
Y, desde mi grupo parlamentario, entendemos que elaborar ahora una nueva ley de vivienda no va a contribuir a paliar ese problema.

No vamos a aceptar su propuesta, señoría, porque no vamos a censurar la política en materia de alquiler que ha llevado a cabo este Consell.
Y le diré por qué y le voy a dar datos.
Este Consell ha basado su política de vivienda, principalmente, en el fomento de alquiler, señoría.
Este gobierno prima el alquiler, como una política específica de apoyo dentro del acceso a la vivienda a las familias; y prueba de ello es que La Generalitat gestiona, a través de l'IVVSA, un patrimonio de cerca de 16.
000 inmuebles de carácter público, de los que alrededor de 14.
400 son viviendas y más de la mitad están concedidas en régimen de alquiler; alquiler, por cierto, a precios asequibles, con una media de 90 euros al mes.

No sé si usted sabe, señora Albiol, que un estado de derecho, donde la gente es legítimamente propietaria de una vivienda, tiene derecho a seguir siendo propietaria.
Porque es que parece ser que en su propuesta lo que usted pretende es que este gobierno expropie las viviendas a los propietarios, que tienen derecho a tenerla.

Habla usted de evitar el fraude y la especulación, unas palabras que a usted le encantan, usted se regocija hablando de fraude y especulación cada vez que sube a esta trona.
Mire, señoría, para el Partido Popular, para este gobierno, frente a la especulación y el fraude, tolerancia cero.
Igual que para la corrupción, señoría.
Usted no es la única abanderada aquí de proteger a la ciudadanía del fraude y de la especulación.
Este gobierno también lo hace, y prueba de ello es la normativa legislativa que desarrollamos cuando tenemos la confianza de los ciudadanos para gobernar.

Y bien, señoría, me choca bastante, señora Albiol, que proponga usted desarrollar iniciativas legislativas para evitar el abuso de las entidades de crédito en los procesos de impago hipotecario.
Sabe usted, señoría, que esto es competencia del estado, y sabe usted también que el pasado 29 de marzo en el Congreso de los Diputados se aprobó un decreto ley precisamente de protección a deudores hipotecarios sin recursos.
Bueno, supongo que lo sabrá, porque usted de su grupo parlamentario no estaba.
Estaba quemando la calle y azuzando la calle, porque era el día de la huelga, y por lo tanto no sabemos cuál es el posicionamiento de su grupo, señorías.
Pero saben ustedes que este gobierno lo primero que hizo es precisamente eso: atender a los más desfavorecidos y a toda la gente que no podía pagar su hipoteca.
Y, por cierto, también se contempla la dación en pago, señora Albiol.
También se contempla la dación en pago en ese decreto ley que ustedes no quisieron escuchar, porque -como le digo- estaban quemando la calle.

Y, por último, señoría -y termino porque no me queda casi tiempo y terminaremos en la réplica con los argumentos que le he dicho- utilizan ustedes también demagógicamente el expediente de regulación de empleo del IVVSA.
Pues miren, señorías, yo les tengo que decir que han sido mucho más responsables los trabajadores que han sido los que han aprobado ese expediente de regulación de empleo, que ustedes que se supone que representan al pueblo valenciano.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Marcos.

Ruego silencio, por favor, para escuchar la intervención de la señora Albiol, que tiene la palabra.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, des d'Esquerra Unida som un grup seriós, que pensem que s'ha de vindre a aquesta cambra a parlar de política, a debatre les propostes que presentem els grups, i per tant no pense contestar a ninguna de les infàmies que ha dit la senyora Marcos, que si quemacalles, que si radicalitzats, etcètera, etcètera, val?
Demagògia, no sé quantes coses més ens ha dit.
No pense contestar perquè respectem aquesta cambra i respectem els debats en aquesta cambra (protestes) i evidentment eixe no és el sentit de les Corts Valencianes.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, silencio por favor.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies, president.

Bé, l'argument per a votar en contra de la nostra proposta d'elaborar una llei per a garantir el dret a l'habitatge de totes les persones que viuen al País Valencià és que, bé, és que ja n'hi ha una llei de vivenda.
Ja, senyoria, és que la llei de vivenda que n'hi ha, la llei d'habitatge que n'hi ha no garantix el dret a l'habitatge, no s'està complint eixe dret a l'habitatge.
Vostés no estan complint ni la Constitució ni l'Estatut d'autonomia.
No l'estan complint, no l'estan complint.
Vosté diu que tampoc van a recolzar la nostra proposta d'enfortir el lloguer perquè ja s'està fent.
Doncs mire, senyora Marcos, és que ahí s'ha colat.
És que no s'està fent.
És que no s'està fent.
És que vosté no s'ha assabentat, però el 20 d'octubre de 2011 es va traure l'ordre en què es dia que no s'acceptaven demanar ajudes de lloguer.
El 20 d'octubre de 2011 es va traure eixa ordre.
Vosté no s'ha assabentat.
No s'està fent.
No s'estan donant eixes ajudes.

Vosté ha dit també que és que a nosaltres ens agrada el frau i l'especulació.
Jo no vaig a dir tant de vostés.
Jo no sé si els agrada o no els agrada.
Però que evidentment la conselleria d'habitatge ha estat propiciant que determinades empreses se dediquen al frau i a l'especulació, és més, que fins i tot l'IVHSA actuara amb paràmetres d'empresa privada, això sí que ho vaig a dir, perquè això és veritat.
I expropiar.
On diu en la nostra moció que volem expropiar res?
Quin punt és el de l'expropiació?
Jo no dic que no els agradaria, eh?
No dic que no els agradaria.
No ho dic.
Però és que no ho posa.
És que s'ha tornat a colar vosté.
És que en la nostra moció no parlem d'expropiar.

Protecció de les persones que van a sofrir desnonaments.
La seua postura la sabem, ja ho he dit.
Ho vam presentar dues voltes en el Congrés.
La dació en pagament.
I vostés van votar en contra.
I vostés el que van presentar és propaganda i és fem.
Era un paper mullat en què instava els bancs que a vore si podien parar algun procés de desnonament.
Instava els bancs a portar-se bé, els anava a demanar per favor als bancs que a vore si podien ser bones persones i no tirar la gent de sa casa.
Paper mullat és el que va aprovar el Partit Popular.

I de demagògia en l'ERO de l'IVHSA, res, eh?
De demagògia, res.
El que n'hi ha és el que n'hi ha.
I el que n'hi ha són 100 milions d'euros del pla d'habitatge, que se'n van a carregar-se la política pública d'habitatge.
El que n'hi ha és que els diners que haurien d'anar a fer habitatges de protecció oficial, els diners que haurien d'anar a habitatges socials per a la gent més desafavorida, se'n van a pagar l'acomiadament dels treballadors i treballadores de l'Institut Valencià de l'Habitatge.
Això no és demagògica.
Això és indecència.
I ho estan fent vostés.
Ho està fent el Partit Popular.

Bé, anava a preguntar-los què no els agrada de la nostra moció.
Si el que no els agrada és això del dret a l'habitatge de tothom.
Si el que no els agrada és això dels habitatges privats buits que foren públics.
Si el que no els agrada és enfortir el lloguer o enfortir la rehabilitació, o establir mesures perquè a la gent els bancs no la tiren de sa casa.
Anava a preguntar què no els agrada d'aquesta moció, però en realitat ja ho sé.
No els agrada res.
Estan en contra de tot açò.
Però no perquè avui vagen a votar en contra de la moció.
No.
Estan en contra de tot açò perquè són les polítiques que porta fent el Partit Popular des de la conselleria tots estos anys.
Per tot això, estan en contra.
Perquè volen beneficiar les entitats de crèdit i els que més diners tenen.
Per això.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Para cerrar el debate en turno de réplica, señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señora Albiol, me voy muy satisfecha hoy a mí casa al escucharla aquí en esta trona a decir que usted respeta esta cámara.
Me alegro mucho, porque si de algo ha servido esta moción para que usted cambie de actitud, de verdad que me voy totalmente satisfecha a mi casa, señoría.
(Aplaudiments) Totalmente.
Si usted a partir de hoy deja de llamarnos -como hizo ayer, por ejemplo- manipuladores -o ha hecho esta mañana- especuladores.
Incluso decir, como dijo ayer que íbamos a ir al infierno.
Pues mire, señoría, me voy contentísima.
Afortunadamente, de usted no depende el que uno vaya al cielo o al infierno, porque si por usted fuera este grupo parlamentario estaría quemado en la hoguera, señoría.
Quemadito en la hoguera.
(Aplaudiments)

Y mire, yo no he dicho que a usted le guste la especulación.
Yo he dicho que a usted le gusta mucho hablar de especulación y de amigos constructores de no sé quién.
Pero eso es una realidad.
Usted puede mirar el Diario de Sesiones.
Lo dice usted constantemente.
Y yo le he dicho que nosotros trabajamos para garantizar la no especulación con las viviendas de protección y la no especulación en la Comunidad Valenciana absolutamente con nada, señoría.

Y sí que ha hablado de expropiación, señoría.
Indirectamente ha hablado de expropiación.
Y además a usted le gusta, porque también lo ha afirmado en esta trona ahora aquí en la réplica.
Ha dicho que sí, que no le importaría.
Claro, porque es que si reconvertir las viviendas libres de unos propietarios legítimos en viviendas de VPO, como usted propone, no es expropiar, oiga, señoría, hágaselo usted mirar.
Y miren, yo, me gustaría decirle por qué le digo que ustedes hacen demagogia en esta trona continuamente.
Miren, he cogido un ejemplo de su provincia, de la provincia de Castellón.
Ayuntamiento de Villarreal, donde gobiernan todos ustedes juntitos, es decir, PSOE, Bloc, Iniciativa, Izquierda Unida, quiero decir, todos.
Todos.
(Remors) La semana pasada el Grupo Parlamentario Popular del Ayuntamiento de Villarreal presentó una serie de mociones y ustedes votaron en contra todos en bloque, todos juntitos, de la creación de una bolsa de vivienda social de renta reducida.
(Protestes) Votaron ustedes en contra.
Sí, señor.
Votaron ustedes en contra -fíjense- de instar a entidades bancarias a que se adhirieran al código de buenas prácticas.
También votaron ustedes en contra, tanto que dicen que si amiguitos de los bancos o no.
Votaron ustedes en contra de informar a la ciudadanía de lo que podían hacer antes de que se les retirara su vivienda por impago.
Ustedes votaron en contra, señoría.

Por lo tanto, no me digan ustedes que no hacen demagogia.
Porque resulta que donde tienen ustedes, en los pocos sitios donde tienen ustedes capacidad de gobernar hacen totalmente lo contrario que reivindican en esta trona.
(Aplaudiments)

Igual que le digo que también intentan hacer demagogia con el expediente de regulación de empleo del IVVSA.
Miren, señorías, ustedes se han pasado años y años demonizando las empresas públicas de esta comunidad.
Demonizándolas totalmente, incluido el IVVSA.
Siempre eran malas, no servían absolutamente para nada.
Lo decían aquí constantemente.
Y ahora resulta que ahora ustedes se autoproclaman los grandes defensores del IVVSA.
Miren, señorías, ya basta.
Ya basta de demagogia.
Porque los empleados del IVVSA han sido los que mayoritariamente han aceptado el ERE del IVVSA y han actuado con mucha mayor responsabilidad que ustedes, que dicen ser los representantes del pueblo y de los trabajadores.

Y miren, señorías, dejen ya de meter cizaña con este tema.
Nosotros nos hemos sentado con los trabajadores, con los sindicatos, con el comité de empresa, absolutamente con todo el mundo, y se ha llegado a un acuerdo.
Y no lo tendríamos que haber hecho si no hubiera una situación de crisis económica como la que hay.
Si unos que gobiernan con ustedes en ayuntamientos, como Villarreal, hubieran reconocido que había crisis y hubieran tomado medidas estructurales a tiempo.
Si no hubieran permitido que todas las administraciones se gastaran 90.
000 millones de euros más de lo que se ingresaba.
(Aplaudiments) Si no hubiera ocurrido todo esto, los trabajadores del IVVSA seguirían trabajando y seguiríamos construyendo viviendas de protección oficial, porque habría gente que tendría trabajo y podría comprarlas, señorías.

Por lo tanto, señora Albiol, yo lo que sí que les pido a partir de ahora, y de verdad que me voy totalmente satisfecha, es que dejen de aplicar esa política de tierra quemada para con la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Marcos.

Finalizado el debate en este punto, ruego a sus señorías ocupen sus escaños para proceder a la votación.
Señorías, comienza la votación.
Por 37 votos a favor, 44 en contra, queda rechazada la moción.

Senyories, havent-se tractat tots els punts de l'ordre del dia, és closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 12 hores i 59 minuts)