Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22 de desembre de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 1 minut.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 71.**

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei urbanística valenciana (Reproducció mecanografiada).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
Amb un punt únic: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei urbanística valenciana.

En primer lloc, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferraro per a presentació del dictamen de la comissió.

Senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gràcies, senyora presidenta.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Comparec davant del Ple de la cambra designat per la Comissió d'Obres Públiques i Transports per a presentar el dictamen de la comissió relatiu al Projecte de llei urbanística valenciana.

El projecte de llei va ser presentat en les Corts el passat dia 24 de maig del 2005, registre d'entrada 30.
261.
La Mesa ho va tramitar en la seua reunió celebrada el dia 31 de maig del mateix any, sent publicat en el *Bolletí Oficial de les Corts Valencianes* número 121, del 13 de juliol.

Senyories, el terme *urbanístic* que el projecte de llei adopta en la seua denominació és en si mateix restrictiu, ja que és expressiu d'allò que és propi de la ciutat.

Esta accepció va ser vàlida fins a la II Guerra Mundial, període en què va entrar en crisi el referit concepte al comprovar-se que la forma de vida urbana és conseqüència de fenòmens exògens de diversa índole, culturals, econòmics, sociològics, etcètera, que afecten i incidixen sobre tot el territori i no exclusivament sobre el de les ciutats.

A esta constatació s'ha sumat hui la preocupació pel medi ambient i la sostenibilitat, fet que ha determinat que la totalitat del concepte urbanisme tinga una accepció global i integradora de tot el que es referix a la relació de la persona amb el mitjà en què es desenrotlla i que fa de la terra i del sòl el seu eix operatiu.

El termini per a la presentació d'esmenes al projecte de llei acabava inicialment el 9 de setembre de 2005 però, després de successives pròrrogues acordades per la Mesa de les Corts, va concloure el 18 d'octubre de 2005.
La importància d'allò que s'ha regulat en el projecte de llei s'evidencia en les successives pròrrogues que van ser concedides per a la presentació d'esmenes i en el nombre de les presentades pels diversos grups parlamentaris i que són les següents: dos esmenes de totalitat, una amb text alternatiu pel Grup Parlamentari Socialista i una altra de devolució del text al Consell pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: l'Entesa, que van ser rebutjades en la sessió plenària celebrada el dia 9 de novembre de 2005.
Les esmenes parcials presentades van ser un total de 798, de les quals 269 corresponien al Grup Parlamentari Popular, 171 al Grup Parlamentari Socialista i 358 al Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: l'Entesa.

La ponència per a l'elaboració de l'informe d'este projecte de llei va ser nomenada en la sessió de la Comissió d'Obres Públiques i Transports celebrada el dia 17 de novembre de 2005, que va emetre el seu informe el mateix dia, sent este publicat en el *Bolletí Oficial de les Corts Valencianes*, número 150, de 25 de novembre.

La Comissió d'Obres Públiques i Transports es va reunir el passat dia 29 de novembre de 2005 per al debat i aprovació del dictamen que hui presentem.
La disposició al diàleg entre els diversos grups parlamentaris s'evidencia en el nombre d'esmenes que han sigut aprovades, 269 al Grup Parlamentari Popular, algunes de elles transaccionades; 68 al Grup Parlamentari Socialista i 12 al Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valencia:l'Entesa.

Les variacions introduïdes en el projecte són, al meu juí, importants, i presenten, així mateix, dos importants millores: d'una part, aproxima el text a la normativa europea, respectant la legislació estatal i, d'una altra, desenrotlla una política territorial sostenible per a la millora de la qualitat de vida dels ciutadans, que es concreten en tres objectius principals.
Un, reforçar els drets dels propietaris del sòl; dos, dotar de major transparència i competitivitat els processos de selecció d'urbanitzador i l'adjudicació de programes per al desenrotllament d'actuacions integrades i, tres, fomentar la construcció de vivendes subjecta a algun règim de protecció pública.

Per a finalitzar, senyories, senyores i senyors diputats, desitge agrair als membres de la comissió l'esperit de col·laboració que en tot moment han demostrat, així com la seua decisió de designar-me per a la presentació d'este dictamen.

De la mateixa forma, donar les gràcies al servicis jurídics de la cambra i a la resta de personal per l'esforç i la magnífica labor realitzada.

I a tots vostés, senyores i senyors diputats, sol·licitar-los que prenguen consciència de la importància del text que debatrem a continuació i facen els esforços que siguen necessaris per a donar a la nostra comunitat una llei consensuada per tots els grups polítics.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.
*(Pausa)*

Anem a passar al primer bloc d'esmenes, que corresponen al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa.
Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bon dia, senyores diputades i senyors diputats.

En aquesta primera intervenció defensaré les esmenes que figuren en el bloc primer, segons l'agrupació de què tenen còpia tots els grups.
Però abans d'entrar en detall de les esmenes concretes, vull fer, ara que comença el debat, una introducció que trobe necessària per aclarir el perquè de les nostres esmenes.

Tenim avui una greu responsabilitat, totes les persones que estem ací, tots els diputats i diputades d'esta cambra, perquè ens correspon participar en l'elaboració d'una norma de gran importància i en un context especialment rellevant.

També estem debatent ací en un dia inusual, el dia de la loteria.
Però no és la primera vegada que en esta legislatura i, en particular, aquest any, desenvolupem un plenari en condicions inusuals i dates singulars.
Fa menys de quatre mesos celebràrem un plenari monogràfic el 30 d'agost.
En ambdós casos la singularitat de les dates va lligada a la discussió de temàtiques en les quals el Govern Valencià del PP ha apostat fort i ha perdut.
El caràcter extraordinari de les dades és una manifestació cridanera de nerviosisme, fins i tot pànic, per part d'un Govern Valencià que entén amb nitidesa que es troba en una situació crítica.
L'esmentat plenari extraordinari d'agost va precedir el fracàs rotund i definitiu de l'estratègia del PP de crispació i enfrontament ciutadà en relació al transvasament del Xúquer.

Aquest debat d'avui es produïx quan encara ressonen les conclusions de l'informe aprovat en Europa i a les portes de la materialització de les conseqüències que segur es derivaran d'aquest informe i que no pinten gens bé per al PP valencià.
En este tema hem passat d'una valoració triomfalista que va fer fa uns dies el PP de l'informe europeu a dir una espècie de *socorro, socorro que nos atacan*, mentre que el document és el mateix.
Què ha passat ací?

Un dia diu el portaveu del PP que va estar a Brussel·les: "magnífic és un *varapalo* al Psoe".
Als dos dies diu Blasco: "perfecte, tot el que reclama Europa està replegat ja a la llei".
I uns dies després el portaveu del Govern Valencià, que no està ací, comença a vore fantasmes, campanyes mediàtiques organitzades, conspiracions judeomaçòniques, com en els millors temps de l'agonia del seu enyorat antic règim.
Què algú ho explique, que algú explique, perquè el text no ha canviat una coma i, tanmateix, la valoració que el PP fa ha passat de ser cinc estrelles a ser de fugir en menys d'una setmana.

El text aprovat pel Parlament Europeu és conegut de tots, tots el podem llegir, i emplaça clarament el Govern Valencià al fet que la nova llei urbanística, esta que estem discutint avui, arreplegue el sentit de les crítiques que ha fet el Parlament Europeu.
Al llarg del debat i de la defensa de les nostres esmenes demostrarem una cosa que ja saben també les institucions europees: que el text, el nou text de la Llei urbanística, de la LUV, que estem debatent, no arreplega totes les demandes plantejades per Europa.
Que les modificacions efectuades només arrepleguen parcialment els motius de crítica, i que encara queden molts, molts aspectes greus importants que no estan resolts i que, en la nostra opinió, s'agreugen, s'empitjoren amb aquesta llei.
I ací rau el motiu de nerviosisme de Blasco i del PP valencià.
Temen, i tenen motius per a temer, que la nova llei també serà durament criticada i possiblement el PP es vora obligat a modificar-la de nou, amb els descrèdit i desgast que açò suposarà.

Per què, es pregunta molta gent, sabent la valoració que Europa ha fet del nou text, el senyor Blasco no efectua les rectificacions necessàries, més enllà de les que ja ha introduït i que tothom coincidix que són insuficients?
La nostra valoració és que Blasco, i amb ell tot el govern del PP, són captius dels interessos especuladors dels grans empresaris de la construcció, que no estan disposats a perdre la font d'on raja l'aigua que alimenta els seus *pelotazos* urbanístics.
Esta és la qüestió.
Esta subordinació del PP, subordinació del PP als interessos d'un determinat sector econòmic molt poderós, a un *lobby* immobiliari molt potent, està portant-lo a la situació crítica en què es troba i li passarà factura els propers mesos, amb evidents repercussions en 2007.
Està és la causa del nerviosisme del PP.

Nosaltres volem que la Llei urbanística que discutim avui tinga en compte totes, totes les recomanacions que ha fet Europa, totes, i que no permeta aplicacions desviades.
Per això, en aquest bloc hem agrupat esmenes de tipus molt diferents referides a temes diversos, però que pretenen, en conjunt, incrementar el nivell de concreció de la llei i evitar al màxim la indefinició, l'ambigüitat i la inconcreció de determinats aspectes.

Com passa amb altres lleis que hem debatut els darrers mesos i que lamentablement han estat aprovades de manera irresponsable, aprofitant la majoria absoluta que té el PP en estes Corts, hi ha una gran quantitat d'expressions que no obliguen a l'executiu a fer determinades coses sinó que deixen a les seues mans la potestat de fer-ho o no.
De manera que la llei pot aplicar-se amb rigor o sense cap rigor, depenent de l'interés, dels interessos, dels objectius polítics del govern de torn.
Amb la perversitat afegida que la llei sembla dir, aparenta dir una cosa, però la seua aplicació pot significar just el contrari.
Quan es diu en un article que l'administració podrà fer una cosa, s'està dient al mateix temps que podrà no fer-la, quedant així aquest article o el manament legal que siga totalment en l'aire.
Així passa amb moltes, moltes expressions que tampoc definixen terminis temporals ni concreten adequadament compromisos per al desplegament de la llei.

Hem introduït, en eixe sentit, un nombre important d'esmenes per a obligar a executar aspectes importants de la LOT, de la Llei d'ordenació del territori, aprovada fa any i mig.
Per una banda, ho volem posar de relleu, perquè els valencians i les valencianes coneguen que han estat aprovades unes lleis, com per exemple la LOT, la Llei d'ordenació del territori i altres, que deixen totalment en l'aire la major part dels instruments que preveuen.

Però no simplement és per això, que és important, sinó també és absolutament necessari i pertinent fer estes concrecions en esta llei, perquè els instruments que estic esmentant són necessaris i de caràcter previ, de caràcter previ a un racional desenvolupament de l'ocupació urbanística del territori.
Si no es fa això, s'estarà començant la casa pel terrat, cosa que resulta ja molt difícil d'evitar, molt difícil, donada l'encara inexistent normativa marc d'ordenació global del territori al País Valencià, encara inexistent i tenint en compte l'elevat ritme d'ocupació territorial que estem patint als darrers anys.
Quan arriben estes normatives, lamentablement arribaran ja tard, perquè ja fan falta, feien falta, des de fa molt i molt de temps.

En concret, en la Llei urbanística que ara debatem, en esta LUV, es fa esment en diversos articles a elements de la Llei d'ordenació del territori, és a dir, que no som nosaltres els qui introduïm este fet de relacionar en esta llei una llei anterior d'ordenació del territori, és el que fa el propi articulat de la Llei urbanística.
Fa referència a la LOT en diversos dels articles i a instruments de la mateixa llei, encara inexistents, cosa que resulta inaudita; és a dir, esta parlant esta nova llei referint-se a instruments que preveia la LOT, però que encara no estan funcionant, encara no estan actuant, encara no existeixen i estaven previstos en una llei aprovada any i mig.
I fan falta per a poder aplicar esta nova llei.
Això és ja la continuïtat de la trampa legislativa que fa el PP, que ens té acostumats de fer lleis trampa; lleis que aparent dir una cosa i signifiquen una altra, lleis que s'apliquen pervertint la mateixa exposició de motius de les lleis.

En particular, nosaltres hem emprat una fórmula de dedicar disposicions addicionals per ordenar el desplegament de la Llei d'ordenació del territori.
Esta fórmula, que vostés voten en contra no sé per què, és totalment pertinent.
Però, a banda de ser totalment pertinent, és la mateixa via que empra l'avantprojecte presentat, tot i que ho fa de manera incompleta i només ho aplica a algun cas concret.
Nosaltres ho ampliem a tots aquells instruments que encara no estan incorporats.
Es tracta de completar el que hauria d'haver fet el Govern Valencià i no ha volgut fer en tot este temps.

En particular, plantegem esmenes per a obligar i concretar el desplegament d'instruments previstos en la LOT, com per exemple el Consell de Territori i Paisatge, que plantegem que s'ha de crear i constituir en el termini no superior a un mes de l'aprovació de la llei.
O l'Institut d'Estudis Territorials, previst en la LOT i inexistent.

O el propi Reglament de la LOT, inexistent, no sols inexistent, sinó que no té cap termini per elaborar-se.
O el decret d'indicadors ambientals i de llindars de consum de recursos i d'emissió de residus, que és necessari per a la llei.
Perquè en l'article 63 d'esta llei es fa referència a eixe decret, però eixe decret no té cap termini per a elaborar-se.
Aleshores fins que no s'elabore eixe decret, què passa?

O els plans d'acció territorial.
Unes peces importantíssimes per a evitar els impactes tremends que s'estan produint en este moment, com a conseqüència en l'activitat urbanística, sobre paratges, paisatges i ecosistemes especialment sensibles i valuosos.

Per tant, el Pla d'acció territorial de l'Horta, que no existix; ho preveu la LOT, però no existix ni té termini perquè existisca mai.
O el Pla d'acció territorial del litoral, que està en la mateixa situació.
O el del sistema rural valencià.
O el del paisatge.
O la mateixa estratègia territorial del País Valencià, que és un dels arguments que s'empra en la LOT per justificar fer una nova llei existint una ja anterior.

Se diu, aquella llei no va fer el Pla general d'ordenació del territori.
I ara, a més, açò ja no és suficientment modern.
Ara s'ha de fer una estratègia territorial.
Però ni la preveu.
No preveu termini per fer-la la LOT, i tampoc l'aprofiten per fer-lo en esta LUV, quan eixa és una base necessària per desplegar després l'ordenació del territori.

O el dret de fons d'equitat territorial, també previst en la LOT però sense termini per realitzar-se.
O el decret de creació de les juntes de participació de territori i paisatge.

Fixe's vosté, fixen-se vostés, senyors diputats i diputades, l'enorme quantitat d'instruments que apareixen mencionats en una llei, que eixa llei no crea, i que no posa ningun termini perquè es creen mai.
I que tanmateix, fan falta pel desplegament de la normativa urbanística com la que estem veent.

Per això, en les nostres esmenes hem defensat terminis concrets perquè açò tire endavant.
Si no aproven este tipus de normes, quede clar que vostés estan continuant en tota la impunitat respecte l'aplicació de lleis.
Si els ha criticat Europa especialment per la mala aplicació d'una llei, continuaran.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

.
.
.
una aplicació perversa d'una llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señora presidenta.

Señorías.

En esta, mi primera intervención, en un debate de un tema tan importante para una sociedad como es una nueva ley que regula el urbanismo, sin perjuicio que luego entremos pormenorizadamente en todas las enmiendas, yo quiero hacer una reflexión de lo que es el urbanismo, de lo que ha sido, de lo que tiene que ser, y del papel fundamental que tiene para los ciudadanos y para el conjunto de la sociedad valenciana.

El urbanismo frecuentemente se asocia a aspectos muy puntuales de él que nos impiden, yo creo, ver un poco lo que es su globalidad.
El urbanismo, fundamentalmente es construir ciudad.
Adaptar el entorno, nuestro territorio, a la vida del hombre.
Eso se hace fundamentalmente adaptándolos a las necesidades que en cada momento, en cada tiempo histórico, nos demanda la sociedad.
Hoy, el principio fundamental de esa transformación está basada en el desarrollo sostenible.
Así lo entiende el Gobierno Valenciano, lo ha practicado y lo introduce en esta nueva ley.

Quiero reivindicar aquí el papel del urbanismo, muchas veces denostado, porque es algo que tiene una importancia fundamental en nuestra sociedad.
No es un tema menor, no es un tema sectorial.
Como ya he dicho, los valencianos viven en las ciudades, en las urbes.
Su vida, su ocio, su trabajo, sus estudios, su atención sanitaria, todo discurre en la ciudad.
Por ello, está implicado fundamentalmente en lo que es la calidad de vida de los ciudadanos.

Esa transformación, esa humanización del territorio requiere la transformación del medio natural.
Y también requiere la transformación de anteriores actuaciones que ha realizado el hombre sobre el territorio.

Por lo tanto, es intrínsecamente una actuación transformadora.
Es transformadora en sí misma.
Pero transformadora para bien por aquel objetivo que persigue, que es el interés fundamental de los ciudadanos.
Por eso, cuando se actúa sobre un territorio, sobre unos recursos, sobre un paisaje, tenemos que actuar con un urbanismo de calidad.
Un urbanismo de calidad es positivo para nuestro territorio.
Por el contrario, un urbanismo mal aplicado, puede comprometer nuestros valores naturales, nuestros valores patrimoniales, culturales, nuestros recursos y en síntesis nuestro futuro.

Esta es, pues, una actividad muy importante desde este punto de vista.
Pero si lo analizamos desde la perspectiva de la economía, del desarrollo del trabajo, no es menos importante.
Está en el núcleo central de las actividades que están generando riqueza, empleo y progreso en nuestra comunidad.

Si en estos últimos diez años hemos convergido en más de diez puntos con Europa con respecto a la renta media.
Si el crecimiento del PIB estos últimos diez años se ha acercado al 30%, se incrementado en treinta puntos sobre el que había en el año 95.
Si ha descendido el paro del 23% al 7%, más de dieciséis puntos en nuestra comunidad, garantizando un derecho básico de los valencianos como es el trabajo, se debe en gran parte a la actividad constructora y a la actividad urbanística.

Nada menos que el 60% del incremento de ese PIB se debe a esta actividad.
Más de 300.
000 valencianos trabajan directamente en este sector.
Por lo tanto, es algo que es fundamental para el conjunto de la sociedad valenciana.

Pero en una sociedad avanzada como la nuestra, las necesidades, los problemas, evolucionan muy rápidamente.
Hace apenas diez años los problemas que tenía nuestra comunidad, y el conjunto de España, respecto del urbanismo, eran una mala situación económica, grandes incertidumbres, una gran tasa de paro.
Y desde el punto de vista urbanístico, una escasez de suelo urbanizado que no de suelo urbanizable, una degradación importante de los cascos históricos, una normativa de protección ambiental escasa y prácticamente sin aplicación práctica, y un déficit muy importante, y estaba en el debate ciudadano, de equipamientos, de zonas verdes, de colegios, de hospitales, etcétera, etcétera.

En ese momento, la ley reguladora, la ley que hoy venimos a sustituir, planteó unas innovaciones en la práctica urbanística que puntualmente fueron positivas.
Entre ellas, la incorporación del empresario urbanizador al proceso urbanístico.
Que frente al modelo tradicional español, que planteaba que solamente el propietario podía gestionar un suelo, abría un marco muy importante para que la iniciativa privada colaborase para desarrollar las iniciativas públicas.
Y por otro lado, también se planteaba una mejora progresiva del planeamiento urbanístico, haciéndolo más flexible y eficaz y más adaptado a las necesidad de los ciudadanos.

La práctica que se ha llevado en estos últimos diez años, y el conjunto de políticas globales, entre ellas las económicas del Partido Popular, han cambiado radicalmente este panorama.
Hemos olvidado el déficit de dotaciones, de infraestructuras, la falta de suelo urbanizado, la falta de suelo para colegios; no solamente faltaba solo para colegios, sino que además hemos construido más de quinientos colegios.
Las urbanizaciones sin depuración, que era algo frecuente en nuestro territorio.
Más de cuatrocientos cincuenta depuradoras ahora tratan todas las aguas de nuestra comunidad.
El superávit de zonas verdes, en el que estamos a la cabeza de España con otras dos comunidades como por ejemplo Baleares.
Y el mantenimiento de un precio de la vivienda, que estamos en el 70% de la media nacional, y el 50% de comunidades que han tenido un desarrollo análogo a la nuestra.

Este conjunto de políticas del Partido Popular ha sido positivo.
Pero hoy en día la situación ha cambiado.
Con el tiempo, con los tiempos, con la evolución, con la práctica del día a día de la sociedad tenemos otros problemas.
En este momento, nuestros ayuntamientos, nuestro territorio, presenta un conjunto de iniciativas muy importante.
Un conjunto de iniciativas urbanizadoras que, en este momento, por decirlo así, han cambiado lo que podría ser el planteamiento del problema.

Si antes faltaban iniciativas y faltaba suelo, ahora podemos decir que tenemos, tal vez en algunas zonas concretas, un exceso de iniciativas una variedad de iniciativas.
Esto, que por un lado tiene un aspecto muy positivo, no olvidemos que en estos últimos años la población de la Comunidad Valenciana ha crecido en nada menos que 400.
000 nuevos habitantes, que gracias a esas actuaciones han tenido acogida en nuestra comunidad.
Algo que era excepcional e imprevisible hace diez años, pero en el momento actual yo creo que se juntan una serie, hay un panorama muy distinto respecto al urbanismo en nuestra comunidad.

La calidad de nuestro entorno, nuestro clima, nuestro nivel de servicios, yo creo que ejercen un atractivo en el conjunto a nivel de España y al nivel de Europa, muy importante.
Hay una demanda de residencia en nuestra comunidad muy importante.
Una demanda además que se prevé real y sostenida.
Una problemática, por lo tanto, totalmente distinta de la que teníamos hace unos años.

Por eso es nuestra obligación, y por eso el Partido Popular plantea aquí la nueva ley urbanística, con criterios de racionalidad, con criterios de sostenibilidad, con criterios de eficiencia del territorio, tenemos que ordenar, y regular esta nueva actividad.

No debemos plantear enfoques simplistas, no mirar la realidad, cerrar los ojos, porque nuestra obligación precisamente es solucionar los problemas que tenemos y dar alternativas de futuro viables.
Hoy, por eso, presentamos la nueva propuesta de ley urbanística.
Una ley que plantea los problemas que nos afrontan, los problemas que hemos tenido, y desde luego tiene una perspectiva de futuro.

Yo creo que apuestan aquellos elementos de valor que tenemos en la tradición urbanística valenciana, profundiza en lo que es un planeamiento de calidad, un plan general que determina el interés público, eficaz y exigente en la protección de estos valores.
Mantiene la figura del urbanizador, que contribuye a ejecutar las determinaciones públicas.
Eso sí, introduciendo las correcciones necesarias que la práctica de estos años nos han hecho ver, y que vamos a corregir.

Por eso yo creo que una parte importante de esta ley, es precisamente corregir las disfunciones de esta ley.
No olvidemos que se aprobó en esta cámara en la legislatura que gobernaba el Partido Socialista.
Y evidentemente, la ley, esta ley, la nueva ley, la LUV, plantea unas mayores garantías fundamentalmente para los pequeños propietarios.

Y desde luego apuesta por la sostenibilidad en nuestro territorio, dentro del conjunto normativo de la Ley del suelo no urbanizable, la Ley de ordenación del territorio y ahora la Ley urbanística valenciana, en que, con una visión legislativa global, desde luego apostamos por la protección de nuestro territorio y de nuestros recursos.

Esta ley, como ya se ha dicho, se somete a la aprobación de esta cámara en un momento peculiar.
No podemos olvidar el pronunciamiento de organismos europeos en contra de la legislación urbanística valenciana, la ley reguladora.
Pero, además de la ley reguladora, pone en crítica lo que es la normativa de contratos del Estado español.

Es evidente que la LUV soluciona perfectamente todos estos problemas.
No podía ser de otra manera.
Pero sí convendría hacer una mínima reflexión.
La crítica de la Unión Europea incide en la posible inadecuación de la normativa valenciana a la normativa de contratos, a la directiva de contratos europea.
Corregido está en la Ley urbanística valenciana.

Pero yo quiero hacer aquí la reflexión que nuestra obligación no es extrapolar esa crítica, generalizarla y magnificarla con el objetivo, yo creo que erróneo, de criticar al Partido Popular, puesto que fue una ley que se aprobó en el gobierno socialista, porque en ningún momento la comunidad europea cuestiona la racionalidad del planeamiento, la protección de nuestros valores, la creación de suelo con todos los servicios, la mejora en la calidad de vida de todos los ciudadanos, que son, creo yo, los objetivos fundamentales del urbanismo.

Por lo tanto, hoy tenemos esa responsabilidad.
Sabemos que las críticas a nivel europeo a una comunidad se extrapolan realmente del motivo central y pueden ser utilizadas de forma perjudicial para nuestra comunidad.
Yo creo que tenemos que hacer todos un ejercicio de responsabilidad, y el Partido Popular lo hace, para centrar lo que es el debate urbanístico y obtener la mejor ley, la que tenemos aquí, y por eso les pido el apoyo para esa ley, y obviar las críticas que pueden interesar a otros en nuestra comunidad y que, en todo caso, van a ser muy perjudiciales para nosotros si desde la propia comunidad las.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

.
.
.
­sí, termino, presidenta­, las utilizamos dentro de un debate político desenfocándolo y sacándolo fuera de lo que tienen que ser los objetivos fundamentales por los que tenemos que trabajar.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.
*(Pausa)*

Senyories, si els pareix oportú que es facen les rèpliques des de l'escó, s'avançarà però, si no, el que demanen les seues senyories però, evidentment s'avança moltíssim.
*(Remors)*

Com vostés vullguen.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, n'hi han molts aspectes interessants en el que ha dit el senyor Modrego, que m'agradaria tindre temps per a comentar-los.
Però començaré pel que ell ha posat al final, i són les crítiques que ha fet Europa a l'urbanisme valencià.
I convindria tindre molt clar què és el que ha criticat Europa i a qui ha renyit Europa.
A qui ha pegat un estiró d'orelles Europa.
Està molt clar, no?
Algú dubta a qui li ha pegat l'estiró d'orelles?
Doncs, mire, no té més que fer, a part de vore com ha fet la valoració el seu mateix partit des del primer moment que li pareixia bé, fins a la situació actual en què està *despotricant* en contra d'eixe informe, d'una manera.
.
.
, si recordem les paraules del portaveu del Govern, el divendres passat, d'una manera totalment al·lucinada.
Cal recordar què va passar en la votació de l'informe en la cambra europea.
Qui va votar en contra de l'informe?
Els diputats espanyols del PP, i no tots, alguns se van torbar, se van embolicar o no se sap.
Queda clar, no, a qui anava la crítica?
Perquè si no, no s'explica eixa votació.

I per si tenen dubtes de a qui anava adreçada la crítica i què se criticava, dóna igual que vosté s'encabote a dir que se criticava només la llei que van fer els socialistes o que ho repetisca Blasco.
És que el que vosté diga té poca importància en comparació al document.
Aleshores, vosté, llisca's el document i comprovarà, com jo he comprovat, que apareix una dotzena de vegades la referència a l'aplicació de la llei, a l'aplicació de la llei, l'aplicació que ha fet el PP i, en els últims anys, el senyor Blasco.

Diverses voltes se parla d'aplicació abusiva.
Diverses vegades se parla d'aplicació desviada.
S'insistix en la gestió, en la gestió realitzada per alguns ajuntaments i per la Generalitat Valenciana.
I s'insistix que en els darrers tres anys s'han acumulat la major part de les queixes.
Per què serà?
Qui està governant ací els últims tres anys?
Qui té les responsabilitats en territori, habitatge i medi ambient els últims tres anys ací, en el País Valencià?
Ho sap vosté?
Doncs, si ho sap, ja avançarem alguna cosa.

Mire, en la mateixa exposició de motius d'este informe europeu diu: "Lo que se discute en este asunto es la Lrau promulgada en el 1994, que se pone en cuestión tanto respecto al fondo como, sobre todo, sobre todo, respecto a su aplicación".
Si vosté sap llegir, ho trobarà amb facilitat.
I li vaig a citar alguns paràgrafs més perquè vosté diu que només és al tema dels contractes.
És fals.
En altres intervencions insistiré què critica, perquè no vull esgotar ara, ací, tot el temps llegint este document.
Però diu clarament: "Incluyen quejas por la destrucción del medio ambiente y los excesos urbanísticos".
I parla de "la consecuencia de la aplicación abusiva de la Lrau".
Una i altra volta menciona estes paraules.
I diu: "Considerando ­en el considerando *k*­, considerando que los principales problemas que surgen de la aplicación de la Lrau hacen referencia tal, tal.
.
.
" i va seguint.
I aixina, una darrere de l'altra, se fan referències a la llei i, sobretot, a l'aplicació de la llei i com s'ha fet esta aplicació, incloent aspectes ambientals.
I si se posa especial èmfasi en el tema de la contractació, vosté sap perfectament per què.
Perquè en eixe camp sí que té les majors competències la comunitat europea.
En els altres temes ambientals, com eixa competència ja no és una competència exclusiva d'Europa, lamenta l'informe no poder entrar més a fons, no perquè no n'hi haja problemàtica, sinó perquè eixos temes, les competències, ja no són tan clarament exclusivament europees.
Però no per altre motiu.
Per tant, no tergiverse vosté, ni a qui està renyint Europa ni què està criticant Europa.

I vosté ha parlat en el seu discurs, molt bonic, de les maravelles que pot fer i que han fet vostés.
Recorden, entre altres coses, que eixos valors ambientals que vosté diu: ".
.
.
vivim en una terra que té uns atractius, que té uns valors que fan que vinga molta gent, turistes, etcètera", eixos valors, estan vostés contribuint a la seua destrucció.
Eixe paisatge tan bo que tenim, eixes condicions naturals a protegir, tan valuoses, eixos ecosistemes que mereixerien una major atenció, estan degradant-se, estan destruint-se mentres vostés governen.
I amb això posen en perill eixos valors tan necessaris i que tots haurien de contribuir a conservar.
No se conserven adequadament i Europa ens ho recorda en el seu informe, també aspectes ambientals de destrucció ecològica.
Ho diu l'informe.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra don Fernando Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal, lo que debía ser un debate sobre el urbanismo valenciano, sobre nuestros equipamientos, sobre nuestro desarrollo, sobre la calidad de vida, se convierte en un arma arrojadiza, utilizar el informe de la comunidad europea contra el gobierno del Partido Popular.
Yo creo que eso no es el debate que teníamos que tener hoy aquí, pero entiendo que usted lo plantee así.

Pero ­fíjese­, ahora usted está diciendo: "No, mire, es que el informe dice unas cosas pero quiere decir otras, y usted lo interpreta un poquito como quiere".
Dice: "Igual el problema no es de la Lrau sino que es de la práctica abusiva".
Yo creo que eso no tiene ningún sentido.
Estamos en un estado de derecho, tenemos una Constitución, unas leyes básicas estatales, unas leyes valencianas, aprobadas por estas Cortes, y tenemos un estado de derecho.
Cualquier práctica abusiva de una ley, en contra de esa ley, hubiese sido sistemáticamente denegada por los tribunales valencianos y españoles.
Y yo creo que la opinión que puedan tener unos diputados, con un componente político importante, no puede estar por encima de la decisión de unos tribunales porque ¿qué papel tendría entonces nuestro sistema de justicia en la Comunidad Valenciana si permiten las utilizaciones abusivas de una ley?

Si las ha habido, y las ha habido puntualmente, como en cualquier aspecto de la vida pública, evidentemente serán debidamente corregidas en nuestra comunidad.
Y es algo que nosotros tenemos que defender, que esas cosas las tenemos que solucionar en nuestra comunidad.

Yo creo que se desconoce bastante, también a nivel europeo, cómo funciona realmente el urbanismo, y el urbanismo cómo está planteado en España y en nuestra comunidad.
Yo creo que es un tema de corresponsabilidad, desde el aspecto legislativo, desde la aprobación en esta cámara, de las leyes urbanísticas y todas las disposiciones que regulan el urbanismo.
Pero desde la aplicación práctica con la escala de aprobación de las determinaciones sobre el territorio que usted sabe que las iniciativas y las propuestas se realizan y son competentes, con competencia exclusiva, los municipios, y con la aprobación, por parte de la Generalitat de los planes con capacidad de modificar aquellos aspectos que tienen interés supramunicipal.
No es cuestionable, no es cuestionable, por parte de la Generalitat, entrar a discutir un interés municipal.

Por lo tanto, ya tenemos responsabilidades tanto en estas propias Cortes, en el ejecutivo, en el Gobierno Valenciano, en los ayuntamientos, y también en cuanto a garantes del cumplimiento de esa realidad de todos los tribunales de justicia.
Por lo tanto, aquí, hay una responsabilidad importante.
Y el mismo planeamiento fija responsabilidades tanto para los propietarios como para los urbanizadores como para el conjunto de la sociedad.
Por lo tanto, yo creo que entre todos tenemos que ser capaces de redefinir ese modelo y realmente no utilizar las críticas de la Unión Europea, que probablemente en algún aspecto tenga razón y, probablemente, en muchos aspectos no las tenga, dentro de la guerra política, sino que tenemos una responsabilidad muy importante, y dentro de esa corresponsabilidad tenemos que actuar.

Porque, claro, usted dice: "Es que la Unión Europea, la Unión Europea dice también que desde el punto de vista ambiental.
.
.
".
Y dice un aspecto genérico.
Yo le tengo que decir que todas las denuncias europeas que se han producido por temas ambientales en nuestra comunidad, están archivadas, están archivadas.
Por lo tanto, si hubiese habido una queja ambiental que tuviese futuro, yo recuerdo unas cuantas de ellas que si hace falta luego las comentaremos.
O cuando se habla de los tribunales, por ejemplo, cuando usted en alguna de las enmiendas ha planteado: "No, mire, es que afecta a los espacios naturales.
".
Pues, mire, le recuerdo.
.
.
, por ser un tema que afecta también al urbanismo, y usted está acostumbrado a decir que afectan a los espacios de valor, a los zonas húmedas.
Pues mire, creo que ha habido 30 sentencias del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, todas, todas ratificando los criterios del catálogo de zonas húmedas y dando la razón al Gobierno Valenciano.
Y usted sigue manteniendo, sigue manteniendo que eso está mal y que no protege.
Pues no señor, sí que protege y realmente tenemos la razón.

Por lo tanto, no extrapole las críticas, no hable de medio ambiente cuando no es así.
Las críticas ambientales, y ustedes son muy favorables a hacer cualquier crítica, pues no tienen razón.

Posteriormente, yo creo que también valdrá la pena que hagamos un repaso de realmente cómo se ordena el territorio de esta comunidad, cómo se protegen los valores naturales y cómo se ha compatibilizado en estos 10 años lo que es una protección razonable del territorio sostenible de todos los espacios de valor, en la costa, en los humedales, en las superficies forestales, en todos aquellos ecosistemas de valor, con un desarrollo que, evidente, que hemos tenido que dar también respuesta a lo que es una demanda, ya digo, social, del conjunto de España y de Europa y de una demanda de suelo urbanizado, de residencias en nuestra comunidad que ya he dicho que tiene un papel fundamental en el equilibrio y en nuestro desarrollo.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a proceder a votar las enmiendas de este primer bloque, que son las enmiendas número 1, 31, 86, 108 y 109, 112, 136, 195, 234, 242, 243, 244, 262, 266, 300, 319, 379, 436, 437, 465, 482, 576, 578, 579, 587, 592, 618, 621, 623, 668, 69, 700, 716, 720, 721, 722, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 734, 736, 739, 741, 42, 43, 753.

Vamos a votar primero la 86, 242, 243, 734, 736, 742 y 743.
¿De acuerdo?
Comienza la votación ahora.
*(Remors)* Resultado de la votación: 6 votos a favor ­perdón, señores­; 44 en contra, 32 abstenciones.

Ahora vamos a votar el resto.
Comienza la votación.
39 votos a favor, 45 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas del primer bloque.

Entramos en el debate de las enmiendas del segundo bloque, que corresponden a las enmiendas número 5, 12, 14, 50, 60, 104, 105, 107, 113, 14, 16, 17, 18, 123, 125, 126, 147, 186, 187, 88, 191, 193, 199, 200, 201, 203, 205, 224, 225, 26, 29, 235, 236, 37, 245, 46, 265, 267, 271, 275, 277, 287, 290, 291, 330, 333, 39, 48, 421 y 423.

Las defiende el ilustre diputado del Grupo Parlamentario Entesa, Joan Antoni Oltra.

Tiene usted la palabra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Anem a defensar el segon bloc d'esmenes.

Mire, jo voldria començar intervenint igual que ho ha fet el meu company, Carles Arnal, fent una referència al mateix fet que motiva la presentació d'aquesta llei.

Nosaltres estem convençuts que aquesta llei que, per cert, pensem que va a durar molt poc perquè com venim dient no és més que una operació de cosmètica davant del que va ser la Lrau, igual que aquesta ha segut criticada, impugnada i rebutjada per institucions europees, estem convençuts, ja estan avisant estes mateixes institucions, que la LUV no complix les normatives mínimes per a ser acceptable.

Per tant, no ens sorprendrà en absolut que dins de molt poquet temps, o vostés mateixos obligats, o obligats pel tema de la Unió Europea, hagen de proposar una reforma substancial d'aquest projecte de llei.
Projecte de llei, en tot cas aquest de la LUV, que no ve per gust de vostés, a pesar del discurs que el senyor Modrego havia fet abans.
Vostés han tingut temps més que suficient per a corregir els defectes, els problemes que podria haver donat de si, que n'ha donat molts, el tema de la Lrau.
La Lrau, és cert que va ser innovadora en el seu moment, però també és cert que tenia defectes i ha tingut problemes especialment a l'hora de la seua aplicació, com bé reconeixen les institucions europees.

Però vostés han tingut 10 anys, 10 anys d'aplicació d'aquesta norma, 10 anys en els quals ni han fet el reglament que tocava, ni han intentat polir els defectes que aquesta llei tenia, amb la qual cosa demostren que s'han trobat molt a gust amb l'aplicació d'una llei que, damunt, vostés no votaren, que consideraven perjudicial a l'urbanisme valencià i que curiosament, durant 10 anys, i si no arriba a ser per determinades crítiques, encara estaria en vigor.
Tot una síndrome d'Estocolm en l'aplicació d'aquesta llei.

Les queixes reiterades de la població, de l'oposició, inclús de moltíssima gent al nostre país i, especialment, pel valor simbòlic que això té, les queixes dels residents estrangers que s'han queixat a totes les institucions que, per cert, totes els han donat la raó, i dur el seu problema a instàncies europees, és el que va motivar que començaren vostés a plantejar-se que haurien de modificar una llei que no votaren però que els agrada, amb els seus efectes perversos, i que tindrien necessitat de procedir a aquesta reforma.

El que passa, el que passa és que han anat tardant deliberadament tant de temps, deliberadament tant de temps, que inclús han donat peu que les queixes europees es resolguen en Europa.
Per tant, estem davant d'una situació, jo crec que dura, dura, insòlita, en la qual un govern autònom, en este cas, ha estat clarament condemnat, criticat per instàncies europees.

I no se pot dir, com s'acaba de dir ací, que és que en Europa no coneixen l'urbanisme o l'urbanisme valencià.
Això, en tot cas, seria també una responsabilitat per part del mateix Partit Popular.
Hi ha eurodiputats espanyols i hi ha eurodiputats valencians del Partit Popular.
Per tant, jo crec que el coneixement del tema és més que conegut.
Per tant, no hi ha cap raó.
.
.
, inclús alguns d'estos diputats han votat a favor d'aquest informe.
Per tant, eixe tipus d'excuses no valen.
Europa té clar, igual que nosaltres tenim clar, i molta gent té clar, que la Lrau, conforme estaven aplicant-la vostés, perquè al Psoe pràcticament quasi no li va donar ni temps d'aplicar-la, perquè menys d'un any i més ja d'onze anys que estan vostés ahí, en este tema, per tant, la responsabilitat, la gran responsabilitat en la seua mala aplicació la tenen vostés.

Per tant, dit això, nosaltres insistim, creem que estem debatent un projecte de llei que tindrà molt poca vida, afortunadament, perquè creem que serà canviat sense esperar ni tan sols a les eleccions del 2007, sense esperar a eixes eleccions vostés vindran obligats.
.
.
Ara se permetran el luxe de rebutjar totes les esmenes de l'oposició i de dir-mos de tot.
D'acord.
Però, Europa els obligarà a modificar aquesta llei, perquè esta llei no resol res, maquilla!
, maquilla algunes qüestions molt escandaloses, però el problema de fons continua estant ahí, no?

Dit això, nosaltres sí que volíem també, bé, presentar, amb més moral que l'Alcoyano, doncs, presentar tota una sèrie d'esmenes que el que pretenen és anar millorant, cosa molt difícil, ja, i demostrada en comissió, el text que vostés proposen en aquesta llei.

Les esmenes primeres nostres van des de la mateixa definició de l'objecte de la llei, que pensem que es queda curta, que cal plantejar-la amb més ambició, a la mateixa definició dels objectius i finalitats de l'activitat urbanística, del que és, en definitiva, l'urbanisme, eixe concepte tan global, que abans el senyor Modrego fea referència a ell, però que cal concretar-lo.
Vostés és que ni tan sols a l'hora de la presentació de la llei, del que és el text articulat, són molt ambiciosos en això, es queden en definicions curtes, de manera que grans conceptes bàsics de l'urbanisme de hui en dia no estan replegats en el text de la llei, que nosaltres considerem importants.

Per exemple, que també deu incorporar la formulació i el permanent desenvolupament d'una política reguladora del mercat immobiliari, especialment per mitjà de la constitució de patrimonis públics de sòl, que considerem que són temes importants; la realització o el foment de vivendes socials, ja siga per mitjà d'operacions d'edificació o de rehabilitació.
Temes tots ells importants.
La determinació de les condicions en què ha d'executar-se la urbanització i l'edificació, el destí i conservació dels terrenys, edificis i instal·lacions; la protecció del medi ambient, dels recursos naturals, potenciant un desenvolupament urbanístic sostenible, definicions que jo crec que marquen el full de ruta de qualsevol urbanística, i que vostés, curiosament, no contemplen amb suficiència en el projecte de llei.

Nosaltres inclús en algunes de les nostres esmenes arrepleguem textos que vénen inclús d'altres normatives, o bé de la mateixa Lrau, que considerem que n'eren interessants en eixe aspecte concret, o de normatives també d'altres comunitats autònomes, que s'estan aplicant i que nosaltres creem interessants en eixe sentit.

El tema de les ordenances municipals, per exemple, que és un problema.
.
.
afecta a tots els municipis valencians, que pensem que cal ser més rigorosos a l'hora de la seua definició.
I plantegem textos alternatius d'afegir definicions, de manera que, per una banda, aclarisquen l'objecte i determinen quines són les obligacions per part dels ajuntaments, però també els drets dels administrats a l'hora de conéixer què poden donar de sí.
En eixe sentit, les esmenes 114 i 116 plantegen clarament este tipus de qüestions.

Un missatge també fonamental per part nostra és el tema de la participació ciutadana.
En eixe sentit, inclús a l'hora de l'elaboració de la publicació d'estes ordenances municipals, s'ha de tindre en compte també eixe capítol.

Després hi ha un paquet d'esmenes que fan referència al tema de la.
.
.
directrius relatives a la sostenibilitat, que també plantegem.
.
.
­no me dóna temps a llegir el text.
Però, vaja, està, per exemple, l'esmena 126 perfectament.
Qualsevol increment de sòl urbanitzable ha d'estar perfectament justificat en base a previsions realistes i documentades sobre el creixement poblacional sostenible del municipi.
Ja està bé que mos marquen les reclassificacions els promotors.
Ja està bé d'això!
Ha de ser l'ajuntament el que ha de marcar eixes prioritats, eixos objectius, eixe planejament.

També amb les nostres esmenes volem reivindicar una cosa òbvia, però que, malauradament, està absolutament marginat, absolutament oblidat, i és la importància dels plans generals d'ordenació urbana.
Des de reivindicar el propi nom fins a reivindicar les funcions, els objectius, les determinacions que han de complir aquestos instruments.

És vergonyós tindre municipis importants, municipis importants valencians, que tenen plans generals aprovats fa més de vint anys i que vénen funcionant a base de modificacions puntuals, sense entrar a fons en una revisió d'eixos plans generals.
I això passa davant la inhibició per part del govern de torn, que passa olímpicament.
S'han de crear instruments que garantisquen la revisió d'eixos planejaments.
És cert que el planejament és indefinit, però ha d'estar sotmés a processos de revisió.
Nosaltres establim en les nostres esmenes uns mecanismes i, en tot cas, que la data de deu anys siga una data que obligue a sotmetre a revisió eixos planejaments.
Pensem que és una cosa òbvia i una cosa absolutament necessària.

I marquem també alguns dels objectius que eixos plans generals han de tindre: fonamentalment, la millora de la qualitat de vida dels habitants del municipi, que el pla general respondrà als objectius que es marquen en l'exposició de motius que esmenem, d'una estratègia i model municipal d'ocupació del territori; el desenvolupament sostenible, etcètera; que contindrà la normativa pròpia de les determinacions que asseguren el manteniment i la millora dels teixits urbans existents i la protecció del patrimoni cultural; que tindrà com a objectiu resoldre les necessitats de sòl residencial, dotacions i d'activitats econòmiques que se'n deriven de l'estudi de necessitats i de la justificació del model de desenvolupament urbanístic.

Sempre, sempre anteposem la planificació davant l'intent o la proposta de reclassificació o actuació que puga proposar algú.
És l'ajuntament, que és, digam, el principal actor de l'urbanisme, el que ha de resoldre, el que ha de previndre què cal fer en el seu municipi.
I hui en dia té els instruments adequats perquè això puga ser possible.

El creixement previst pel municipi haurà d'estar sempre justificat amb el corresponent nivell de concreció en les determinacions que justifiquen dit objectiu.
S'evitaran creixements discontinus de la ciutat.
Eixa política que estem fent de crear, de crear, de crear ciutats a base d'urbanitzacions disperses, eixe és un model diabòlic, per les conseqüències que té.
És un model molt atractiu per al promotors, perquè en la majoria dels casos el que s'ha fet ha sigut adquirir determinats terrenys allunyats de la ciutat, a un preu molt assequible, plantejar-li una actuació urbanística a l'ajuntament de torn, que normalment acaba aprovant-la, i edificar allí a pesar dels problemes després de manteniment, de manca de dotacions que això suposa, els problemes de distància que suposen del nucli principal, etcètera, etcètera.

Pensem que com a criteri general, el creixement ha de ser a base de créixer la mateixa ciutat, no de nuclis aïllats, que és la situació que ens estem trobant en aquestos moments.

Els plans generals han de tindre, com a un objectiu específic, el sòl no urbanitzable, reservar dit sòl del procés d'urbanització.
O siga, això pareix també una veritat de *perogrullo*, però és que precisament això és el que està en perill en aquestos moments.
Considerem inexcusable el fet que tots els planejaments han de tindre catàlegs de protecció i delimitació d'aquells espais que hagen de ser qualificats com d'especial protecció.

Considerem absolutament important que els plans parcials no puguen modificar la planificació estructural del municipi.
Si reivindiquem el paper central del pla general, no podem estar d'acord amb eixa política d'urbanisme a la carta, que és la que ha vingut aplicant-se en estos anys.
Es modifica, es planifica en base als interessos de determinada gent.
No es pot.
.
.
Les garanties, en una aprovació d'un pla parcial, no són les mateixes a l'hora de l'aprovació d'una modificació o d'una revisió de planejament general.

Per tant, estem en contra de qualsevol aprovació de pla parcial que modifique l'ordenació estructural.
Si cal fer-la, anem a una modificació puntual de pla general, que no passa absolutament res.
Que si eixe projecte és interessant, es podrà fer sense cap problema.
Però cal garantir el dret a la participació, el dret a la informació ciutadana en processos urbanístics.
L'urbanisme és massa important per a deixar-lo solament en mans d'urbanistes o en mans de determinats polítics.

Igual que plantegem que mitjançant un pla especial, no es podrà utilitzar mai per a obtenir nou sòl urbanitzable residencial, ni per a reclassificar sòl no urbanitzable.
També en estos casos és necessari el tema de la modificació puntual del pla general.

La modificació dels deus anys sí que la considerem un tema molt important, com una manera de tindre actualitzat permanentment el planejament de tots els municipis del País Valencià.
Eixe és un objectiu fonamental, que xoca amb la realitat actual, en la qual la majoria dels plans generals estan desfasats.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Oltra.
.
.

**El senyor Oltra i Soler:**

Ja veig que.
.
.
No fa falta que ho diga.

 

**El senyor president:**

Yo le pongo el marcador, pero usted tiene que mirarlo.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, gràcies.
Correcte.
Estic d'acord.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias.

Señor Modrego, por favor.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señor Oltra.

Yo me reitero en los argumentos de mi primera intervención, dado que creo que todas sus intervenciones van a comenzar buscando socorro en el informe de lo que es la comisión europea y, como ya he dicho antes, desenfocando un poco sus contenidos y ampliándolos a una serie de aspectos que realmente no tienen base, que sus criticas no tienen base.

Usted habla de críticas reiteradas al urbanismo, de los residentes extranjeros, y usted plantea una situación prácticamente de movilización social, de crítica hacia el urbanismo, cuando usted sabe que eso no es así.
En muchos municipios, las actuaciones urbanísticas han afectado a muchísimos propietarios y a muchísimos residentes extranjeros.
Yo creo que un dato más o menos real sería 500.
000 residentes extranjeros en nuestra comunidad.
Y, bueno, y dice que hay 15.
000 denuncias, que usted sabe que a veces para conseguir un cierto número de denuncias, a veces no están complicado.
Por lo tanto, creo que es un porcentaje relativamente reducido.
Los extranjeros que están en nuestra comunidad están muy satisfechos de estar en la comunidad, y los que quieren estar en nuestra comunidad, yo creo que valoran muy positivamente nuestra comunidad y quieren venir aquí.

Por lo tanto, ya digo, extrapolar el tema de las críticas continuas en cada intervención, yo creo que.
.
.
me voy a remitir a los argumentos anteriores.

Pero, claro, ustedes, que en su momento apoyaron la ley reguladora, que en su momento no aprobaron la Constitución Europea, esto sí que ya no sé si es síndrome de Estocolmo o tenemos que inventarle otro nombre, porque ustedes sí que son poco consecuentes con lo que en cada momento van haciendo, y además quieren conseguir que las críticas, que tendrían que hacer autocrítica, se proyecten hacia el Partido Popular.
En su momento, el Partido Popular no apoyó la ley reguladora, pero luego asumió que había una ley que estaba aprobada por estas Cortes y que había que trabajar con lo que se tenía.
Todo lo contrario que ha hecho el Partido Socialista y ustedes, por ejemplo, con el trasvase, con la ley de educación, que prácticamente lo que han hecho no es construir sobre lo que había y modificar, sino alterar completamente ­es más­, sin tener alternativa.
Nosotros pusimos en práctica esa ley, y yo creo que la hemos enfocado de una manera positiva para nuestro territorio, como ya he dicho.
Pero, evidentemente, si tiene problemas, los tenemos que corregir.
Aquí tenemos esta ley urbanística que corrige esos problemas.

Porque, claro, usted ha hecho una serie de enmiendas.
Me gustaría que me dijese cuál de sus enmiendas va en la línea de adaptar el proyecto de ley urbanística valenciana a la legislación europea.
Estoy convencido de que usted no sabe ninguna, estoy convencido.
O podrá decir ahora: "esta otra es precisamente para tocar este aspecto que la normativa europea critica".
Yo creo que no.

Ustedes han hecho unas enmiendas que hablan de sistemas generales, de sistemas locales.
Oiga, hace diez años, en la ley que ustedes votaron, eso se llamaba red primaria y secundaria.
Eso ya no existe.
O recupera el nombre de la legislación del 76, plan general de ordenación urbana, y plantea cambiar el nombre actual de la legislación valenciana.
O cuando usted plantea ­no sé­ el modificar, por ejemplo, cómo se aprueban las ordenanzas y qué tienen que tener las ordenanzas, que plantea usted en las enmiendas 114 o 116.
Oiga, pero si eso está en la ley de régimen de base local.
¿Cómo vamos a inventarnos nosotros ahora un proceso o particularizar algo que ya está perfectamente definido a nivel del estado?

Por lo tanto, señoría, yo lamento que no tenga usted propuestas serias.
Porque yo entendería que dijese: "Mire, los problemas concretos del urbanismo valenciano son este y este.
Y, por lo tanto, las enmiendas las hemos enfocado a este punto".
Yo creo que usted hace una batería de enmiendas, muchas recuperadas de informes yo creo que un poco ya obsoletos dentro de la evolución urbanística que se ha producido en la Comunidad Valenciana y en el conjunto del estado, que buscan sistemas parecidos, parecidos, al que ha tenido la legislación valenciana.
Y, bueno, pretenden hacer un paso atrás, como si eso fuese una mayor garantía.
Yo creo que no.
Yo creo que hay que ver lo que hay y hacer lo que hace el Partido Popular: sobre eso, construir, y no volver a situaciones, desde luego, que no conducen a ningún sitio.

Ya entrando, si quiere, un poquito más en profundidad en el conjunto de enmiendas, yo detecto que fundamentalmente ustedes inciden en dar un papel muy importante al plan general y quitarle al plan parcial la posibilidad de adecuarse a las necesidades o formular nuevas alternativas.

Pero, claro, eso lo hacen ustedes con un planteamiento de plan general como los planes.
.
.
que no son los que propone la ley urbanística valenciana.
¿Por qué?
Porque aquí hay unos elementos invariables que usted no conoce.
Usted lo que hace: "el plan general es un documento, eso es intocable".
Y eso se ha demostrado que no sirve para desarrollar el urbanismo.
Eso ha llevado a situaciones de no desarrollar prácticamente.
.
.
.
que igual es lo que pretenden ustedes, que no se desarrolle ninguna actuación y que haya una carestía y una parálisis en todo el sector productivo.

Entonces, ahora, si usted ve lo que son las directrices fundamentales que tiene que tener un plan general, ahí marca claramente los elementos invariables, determina aquel modelo de ciudad que no puede modificar, que se tiene que modificar todo el plan general para alterar esas directrices.
Y, sin embargo, sí que plantea aquellos objetivos para los que puede haber alternativas, y esas las puede formular un plan parcial.
Un plan parcial nunca pueda modificar la esencia de un plan general, siempre puede desarrollarlo.
Lo que puede ofrecer son soluciones distintas para desarrollar y solucionar las alternativas que plantea el plan general.

Por lo tanto, no podemos estar de acuerdo.
Yo creo que tampoco está de acuerdo el Partido Socialista.
Por lo tanto, ustedes aquí quedan en una minoría absoluta en el sentido de que aunque apoyaron la ley con esos planes, que sí que permitían entonces con menos directrices modificar el plan general, hoy en día, si se ponen en contra de ese modelo de planeamiento, yo creo que en eso se quedan solos.
Y, evidentemente, eso no es garantía de nada, garantía de nada, de cara al cumplimiento, el famoso cumplimiento del informe de la Comunidad Europea, que yo estoy convencido de que se cumple y es un objetivo importante.
Pero, ya digo que el objetivo importante es responder a las necesidades de los ciudadanos valencianos y de nuestro urbanismo.

Luego, habla usted del modelo disperso, del modelo compacto.
Es algo que a mí me gusta oír, porque yo en esta cámara he defendido ese modelo, y las distintas legislaciones que ha redactado la Conselleria de Territorio, por ejemplo, la Ley de ordenación del territorio, ya incluyen ese modelo.
Pero, evidentemente, yo creo que ustedes vuelven a hacer un planteamiento simplista.
Las necesidades de demanda de suelo, de viviendas, evidentemente no se pueden enfocar con un sistema reduccionista, o, lo que a veces ustedes plantean: bueno, pues el crecimiento vegetativo de un pueblo de 1.
000 habitantes pueden ser 100 personas.
¡Oiga!
, pero en este mundo global, con las comunicaciones que tenemos y que, si Dios quiere, tendremos, aunque sea un poquito tarde, el Ave o el corredor mediterráneo, hay una movilidad de población, de residencia, muy importante, y eso hay que plantearlo de otra manera.
Y en municipios, por ejemplo, de 2.
000, de 5.
000, de 10.
000 habitantes, que tengan unas necesidades importantes de suelo, lo razonable desde el punto de vista urbanístico, tal vez ­digo­, hay que analizar cada caso, por eso el urbanismo en las leyes y, luego, en la realidad tiene un salto que es importante aplicar la racionalidad y los criterios, pero, evidentemente, y como dice la ley también, precisamente lo que hay que hacer es evitar esos continuos urbanos.

Yo creo, y ahí el concepto importante es buscar la concentración, la ciudad compacta, pero no evitando los modelos de situación de distintas actuaciones en el territorio en función de la escala.
Porque, una actuación, por ejemplo, para satisfacer las demandas de 500 u 800 viviendas en un municipio reducido, pues, probablemente no se pueda resolver, no se pueda resolver de ninguna manera con un crecimiento orgánico tipo ensanche, que es un modelo importante pero es un modelo del siglo pasado.

Yo creo que igual lo racional, desde el punto de vista,.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

.
.
.
es hacer una actuación como las que permite la Ley urbanística.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

Tiene el turno de réplica.
.
.

Señor Oltra, ¿por qué no lo hacen desde el escaño?
Ayer decidimos hacer las réplicas desde el escaño.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Bo, senyor Modrego, anem a vore.

Vostés votaren en contra de la Lrau, inclús la van qualificar, per exemple, a l'agent urbanitzador ­no, no, vostés, nosaltres votàrem a favor a la Lrau­, a l'agent urbanitzador recorde que el van qualificar d'agent expropiador.
Doncs, estos agents expropiadors s'han forrat en el seu manament.
Estos senyors, segurament, per a vostés ja no deuen ser agents expropiadors, sinó cavallers de no sé quina orde de categoria.

Com ha canviat la cosa!
Fixen-se que la Lrau, conforme va eixir aprovada ací, el període de la seua aplicació correspon a vostés en la seua totalitat excepte uns mesos.
Per què vostés no desenvoluparen el Consell Superior d'Urbanisme, que la Lrau contemplava, i que el meu grup va votar aleshores?
Per què vostés no desenvoluparen el reglament de la Lrau, que la Lrau contemplava, i que el meu grup va votar aleshores?
I, a més, després de més d'onze anys!
La Lrau és del 94, estem acabant el 2005, més d'onze anys després.
.
.
Han tardat, eh!
Han tardat en intentar corregir els defectes que, sens dubte, nosaltres també hauríem vist, però que vostés, després d'onze anys i després d'haver criticar la llei, pareix mentira que hagen tardat tant.

I quan han tardat tant ha sigut per allò que abans li estava dient; no és per gust de vostés, que vegen que la llei mereix una millora, perquè és una llei.
.
.
no, no, vostés vénen obligats a aquesta modificació per tota eixa sèrie de denúncies, encara que vosté ara menysprea els 15.
000 signants que han anat a Europa.
Bo, és que ja sap vosté que 15.
000.
.
.
això s'arreplega en una vesprada, eixim ahí a la porta i arrepleguem 15.
000 signatures de gent, fonamentalment estrangera.
És que hi ha un muntó d'instàncies, des de la pròpia Sindicatura de Greuges, que ha manifestat queixes reiterades.
O tampoc té valor el Síndic de Greuges?
Ja no dic de l'oposició o, inclús, de molts ajuntaments.
Però, és que la utilització perversa que han fet vostés de la Lrau, això no té nom.

Jo crec que les institucions europees, doncs, estaran molt lluny de nosaltres, però també es documenten, han estat ací, ens han visitat, a voltes han parlat amb gent de vostés soles, perquè vostés ens han negat l'accés a la resta de grups, i a voltes hem pogut parlar amb ells.
O siga, s'han documentat, s'han informat, han anat a visitar *in situ* els terrenys afectats.
Per tant, disposen d'una documentació prou completa a l'hora de poder elaborar el seu informe.
I el seu informe és contundent.
Igual que és contundent que la reforma que vostés plantegen en aquesta llei no donarà solució a eixos problemes.

Després, vindran paquets de més esmenes nostres a on entrem més a fons en un dels temes fonamentals també, que és el tema de les garanties quant a participació, informació, etcètera, dels propietaris de sòl, eixes persones que sí que han estat expropiades ­per no utilitzar un altre qualificatiu­ per part de determinades promotores.
Ahí sí que estan que milloren substancialment eixes condicions que vosté marca.

I vostés diuen: "és que, clar, hui en dia ja no es pot.
.
.
el tema del Pla general, com un document tancat".
Si jo no defenc això com un document tancat.
Si vosté llig les esmenes ­i m'ha sentit en la primera intervenció­ vorà que nosaltres defensem el paper central del pla, però nosaltres el que pensem és que un ajuntament està obligat a tindre entre les seues prioritats la planificació urbanística, o siga, eixe ajuntament ha de pensar com és el seu municipi, les necessitats que té, no les oportunitats ­que diu vosté en la llei, aixina, com si fóra una oferta­, les necessitats que té i la previsió racional de creixement.
Home!
, no em diga que és que ara en el tema de l'Ave va a vindre un muntó de gent, en un viatge especial, a habitar determinat lloc.
Si això es produïra, si això es produïra, no passa res, no passa res, és qüestió de vore si això és viable o és un *bluff*, que en urbanisme sap vosté que afloren cada dia.

Per tant, si és aixina, anem a una modificació o a una revisió d'eixe Pla general.
Però, vosté creu que és normal ­jo no vaig a posar-li exemples perquè no tinc temps per a això, d'ajuntaments nostres, valencians­ que en poblacions actuals de 12.
000 habitants, a la província d'Alacant ­podem parlar de qualsevol altra província­ estan aprovant en estos moments plans generals amb una previsió de creixement escrita de 80 i 100.
000 persones?
En 10 anys!
És una previsió de creixement en 10 anys!
Però, a on anem?
A on anem amb eixes previsions de creixement?

I les fórmules que nosaltres plantegem quant a difusió, participació, etcètera.
.
.
Vosté diu : "és que això està en la Llei de règim local".
No està en la majoria dels casos.
I, a més, que no passa res, si nosaltres a nivell urbanístic en estos temes podem incloure tota aquella mesura que vaja en pro de garantir la participació i la informació ciutadana, que fins ara ha sigut un dels grans problemes de l'urbanisme.
Vosté sap perfectament que l'urbanisme sempre ha quedat en mans, doncs, això, dels ajuntaments, dels promotors, de la gent que està ­diguem­ més o menys lligada al sector.
La gent del poble, la gent que després patix les conseqüències és la que normalment no pot, no té mecanismes suficients de participació en això.
D'ahí ve que presentem eixa sèrie d'esmenes que van en eixa línia d'aprofundir la informació.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra.

Seguimos obviando el rojo.

Señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra, en primer lugar, nada más lejos desde mi opinión que querer despreciar las 15.
000 firmas, como usted ha dicho.
Siguiendo el mismo razonamiento, usted está despreciando las 500.
000 que no han firmado o todos los ciudadanos valencianos que se han visto sujetos también a la Ley reguladora, en los distintos casos que se han producido, y que no han reclamado a la Unión Europea.

Yo creo que no se trata de eso, no se trata de despreciar a nadie, de respetar, sino simplemente poner en valor las distintas opciones que hay.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Yo creo que el tema es claro.
Hay una legislación, que apoyarán ustedes, que se ha aplicado, que en muchos aspectos es positiva y en otros es negativa.
Y cuando es negativa ustedes tienen tanta responsabilidad o la parte proporcional, como pueden tener los grupos que la apoyaron.
Y posiblemente, yo creo que el gobierno del Partido Popular ha aplicado la ley y cuando ha detectado los problemas ­como decía su compañero­ en los últimos dos o tres años, por la mayor actividad inmobiliaria que se está produciendo, bueno, puntualmente puede haber problemas, pero hay muchísimas actuaciones urbanísticas que no han tenido ningún problema, que han tenido el respaldo de municipios, de grupos políticos, de propietarios, y que se han desarrollado con total satisfacción, sin plantear ningún problema mayor como en otras actividades de la vida pública o la vida económica.

Por lo tanto, vamos a centrarnos, si en algún sitio hay un problema, pues hay que arreglarlo; si hay que reforzar la ley.
.
.
Eso es lo que está haciendo el Gobierno Valenciano: reaccionar y aprovechar lo que hay de valor en lo anterior, y ya hecho dicho antes que no como otros que lo que hacen es un planteamiento sectario de porque eso venía del Partido Popular hay que eliminarlo.
Claro, la Ley reguladora ­y lo he señalado antes­ establece una serie de competencias en las que cada uno tiene que asumir su responsabilidad.

Hablaba antes de las Cortes.
Usted sabe que las propuestas de urbanización son iniciativa y son competencia de los municipios, y hay municipios gobernados por el Partido Popular, por independientes, por el Partido Socialista, y alguno habrá también de Izquierda Unida, pero, al menos, forman parte de los equipos de gobierno.
Y, claro, cuando usted dice las cosas, pues, hay equipos de gobierno en los que están ustedes que apoyan actuaciones que aquí critican ustedes.

Por lo tanto, yo creo que hay una incoherencia importante.
Y eso no pueden utilizarlo para atacar al Gobierno Valenciano.
El Gobierno Valenciano tiene su responsabilidad, evidentemente en lo que es la ordenación estructural.
Y así lo está aplicando, porque muchas veces se plantean muchas actuaciones, pero, luego, pasan el filtro de la conselleria, y en la Conselleria de Territorio se aplican todos los informes objetivos, los criterios de la ley, para denegar muchos de esos PAI que, en principio, se entiende que ya están desarrollados cuando previsiblemente muchos de ellos no se vayan a llevar a cabo.

Yo creo que, precisamente, lo que hay que *(inintel·ligible)* esos criterios legales, esos criterios del Plan general y adecuar las actuaciones a las necesidades de la población y con todos los criterios.

Tengo que señalarle también que cuando ustedes hablan de actuaciones, muchas de las actuaciones que se han producido vienen de planeamientos anteriores.
Estos años se ha hecho un esfuerzo en revisiones del Plan general y actuaciones de la Ley reguladora muy importantes.
Evidentemente, queda algún planeamiento, muy poquitos, en la comunidad, muy antiguo, porque el esfuerzo ha sido muy importante.

Entonces, no vuelvan ustedes a hacer.
.
.
porque queda uno o dos planes en toda la comunidad que no han hecho esa adecuación, del esfuerzo importantísimo, con ayuda de la Conselleria de Territorio, de las diputaciones, que han revisado su planeamiento y está perfectamente adecuado a la normativa actual.

Y usted ha hablado de aspectos que yo creo que entraremos en otro grupo de enmiendas, de participación.
Yo creo que la LUV es un modelo en cuanto a ampliar la participación porque ha detectado, evidentemente, que esa premura que ustedes aprobaron en los plazos para los programas, porque entonces se buscaba una flexibilidad, que luego se ha demostrado que ha podido tener algún problema, que es lo que denunciaba el Síndic, claramente esta ley hace una propuesta ampliando los plazos y las garantías de todos los propietarios que, sin duda, en el bloque correspondiente podremos entrar.
Y, desde luego, nada de lo que ustedes plantean en ese sentido creo que mejora lo que es la propuesta de la LUV.

Y en cuanto a lo que a mí me gustaría saber, que le he preguntado antes: ¿qué aspectos concretos entienden ustedes que no se adecua la LUV a la normativa europea para que podamos introducirlo y por qué?
Porque, claro, la normativa europea habla de la Ley de contratos, que es lo que usted dice: "mire, la directiva europea de contratos dice esto y aquí no se cumple".
Díganos qué es lo que no se cumple porque, sin duda, lo incluiríamos.
Así hemos aceptado alguna enmienda que entendíamos que mejoraba el texto de alguna manera o lo hacía más comprensible.
Pero, desde luego, de base, ustedes no han propuesto nada.

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Termino, señor presidente.

Entonces, si ustedes no han propuesto nada, no entiendo cómo reiteradamente recurren a ese informe para justificar lo que son sus enmiendas.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a proceder a la votación de este bloque segundo de enmiendas.
Vamos a votar, en principio, y si no me rectifican ustedes, las enmiendas números 12, 225, 226, 229, 275, 277, 290, 291, 333, 339, 348 y 421.
Comienza la votación.
6 votos a favor, 44 en contra y 33 abstenciones.

A continuación, pasamos a votar el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado: 39 votos a favor, 45 votos en contra.
Han sido rechazadas todas las enmiendas.

Vamos a votar los artículos número 1.
Comienza la votación.
43 votos a favor y 41 voto en contra.

Votamos el artículo número 2.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 8 en contra y 32 abstenciones.

Votamos, si no me dicen nada en contra, el artículo tercero.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 6 votos en contra y 34 abstenciones.

Y ahora el artículo 4.
Comienza la votación.
44 votos a favor y 40 votos en contra.

Ahora votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ningún voto en contra y 39 abstenciones.

Entramos en el debate del tercer bloque de enmiendas que presenta l'Entesa, a través de don Joan Antoni Oltra, que corresponden a 52 enmiendas.
Números 19, 40, 59, 62, 66, 68, 78, 111, 115, 141, 223, 247, 249, 252, 255, 256, 263, 268, 273, 301, 308, 312, 317, 318, 341, 347, 398, 407, 422, 425, 426, 427, 433, 441, 461, 478, 481, 493, 494, 501, 503, 512, 535, 537, 540, 541, 543, 546, 666, 701, 705 y 708.

Tiene la palabra el señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bé, anem al segon bloc.

A nosaltres ens haurà sentit, senyor Modrego, dir en moltíssimes ocasions que quan atribuïm la utilització perversa de la Lrau no apoquem solament la responsabilitat en la Generalitat Valenciana, ni tant sols en el propi senyor Blasco, que al cap i a la fi du els anys que du de responsable.
O siga, abans que ell entrara en la competència d'urbanisme ja s'estava utilitzant mal la Lrau per part.
.
.
Bé, mal o bé, depén de qui mire, perquè m'imagine que per a molta gent que mos està escoltant, estava utilitzant-se estupendament, no?
Però, per a nosaltres, considerem que s'estava utilitzant mal, ja dic, abans que ell arribara.

Però eixa crítica no l'hem feta solament a la Generalitat Valenciana.
Sempre ho hem dit també: molts ajuntaments valencians, molts, és cert, de diferent color polític, han deixat que els efectes perversos de la llei s'aplicaren, bé per comoditat, en uns casos, o per complicitat, en altres.
I això és cert, i això és el que deuria haver donat peu, si hi haguera hagut una instància superior, en este cas deuria haver estat la Conselleria, a corregir eixos defectes, perquè s'han fet barbaritats, i no sempre la Conselleria ha actuat com eixe filtre que vosté nomena, en la majoria dels casos ha actuat com un turbo, com un turbo, de manera inclús d'accelerar i de facilitar l'aprovació d'este tipus d'actuacions.

I això és cert, però això no allibera de responsabilitat molts ajuntaments que, sense estar previst en el seu planejament, han fet barbaritats d'eixe tipus, de molts colors, polítics, eh?
, de molts colors polítics.
I tampoc és cert que tots els ajuntaments, doncs, hagen resolt en este temps la seua posada al dia del seu planejament.
Jo ara mateixa no tinc la dada en el cap, però me pareix que l'ajuntament on vostés mateixa estan, en Benidorm, doncs, és un dels ajuntaments emblemàtics en eixe aspecte, o ha segut un dels ajuntaments emblemàtics de funcionar a base de modificacions puntuals.

O siga, no ho sé, eh, no ho sé, però crec que és un dels que tenia el planejament més antiu, eh?
, més antiu.
Si estic equivocat, ho retire, però me pareix.
.
.
Eixa dada, estic parlant, avise, de memòria.

Per tant, nosaltres continuem, continuem reivindicant eixe paper, que el pla general deu ser l'instrument important que deu determinar el model de creiximent, i que, si es presenten, que això és normal, l'urbanisme és una activitat viva, i si es presenten sol·licituds o supòsits en els quals cal introduir modificacions, que es facen, però de manera que sempre la planificació siga per part de l'ajuntament.

I en este bloc d'esmenes també n'hi ha un paquet important referides al tema de la participació ciutadana.
Nosaltres volem que la llei continga declaració expressa de reconeiximent al dret de la participació ciutadana, que en alguns articles ho diu, però també al tema de les entitats creades per esta en defensa dels seus interessos.
O siga, no solament la llei té de garantir el dret a la participació i informació a les persones afectades, com diu en algun article, per cert, que nosaltres esmenem, sinó a totes les persones interessades.
Això vol dir a tota la població, no a les que estan directament afectades.
I, a més, també als col·lectius creats en defensa d'una millor ordenació territorial.
I no solament esta participació a l'hora de la planificació, sinó també a l'hora de la gestió.

Després, entrant en el tema a què vosté abans fea referència, no?
, les modificacions més substancials, també li tinc de dir una cosa: nosaltres, les esmenes, les presentàrem en el seu dia abans que fóra conegut l'informe de la Comissió Europea.
L'informe de la Comissió Europea s'ha donat a conéixer recentment i les esmenes estan presentades des del mes de setembre.
O siga, no podíem ser endevins de saber què anava a dir eixe informe; informe, del qual, per cert, nosaltres no tenim còpia, eh?
O siga, que el que estem parlant és un poc del que s'està publicant i que no està sent desmentit per part de ningú.
Hem demanat la còpia corresponent.
O siga que, per tant, no mos demane que incorporem tot el que diu eixe informe, perquè resulta que això és que és simplement impossible.

Però, per exemple, un dels problemes que volem resoldre està.
.
.
Jo no sé com necessita tant d'assessorament, però, vaja.
.
.
Un dels problemes que volem resoldre amb les nostres esmenes, és que la programació d'uns terrenys prèviament classificats com a sòl urbanitzable, que solament podrà iniciar-se, sempre que hagen transcorregut almenys tres mesos des de l'aprovació del pla parcial que establixca la seua ordenació detallada.
Estem obrint, eh?
, obrint terminis de manera d'evitar simultaneïtats, que sempre van en contra de la participació i de la informació ciutadana.

O, per exemple, l'esmena 223, quan diu que entre l'aprovació del pla parcial i l'inici de la tramitació del programa que el desenvolupe, haurà de passar un període necessàriament no inferior a tres mesos.
O siga, volem obrir el ventall i que s'acabe la simultaneïtat que avui representa un nivell d'informació molt reduït.
De la mateixa manera que hi ha esmenes, per exemple, que parlen que els propietaris classificat com a urbanitzable tenen dret a ser informats amb promptitud dels plans, programes, que els afecten, i tenen dret a accedir a tota la documentació dels esmentats documents, i també tenen dret a supervisar els costos de les operacions urbanístiques que els afecten, i a demanar, si escau, una supervisió dels costos per un consultor independent.
Crec que és una esmena de contingut, és una esmena que ataca ­digam­ el fons del problema en este aspecte.

De la mateixa manera que aquelles en què plantegem un instrument de participació nou, que jo crec que perfectament la llei pot replegar, que no entra en contradicció en cap altra normativa de règim local, i és la creació de la comissió local de participació en urbanisme i territori.
Una comissió específica que, a més, ja en el seu moment, inclús la mateixa llei valenciana, si és que alguna volta es fa, donaria la corresponent cobertura, però que la mateixa llei és legítima a l'hora de plantejar la seua creació i la seua composició, que nosaltres, per cert, plantegem en diferents esmenes quins serien els criteris de funcionament, quina seria la comissió, etcètera.

Tema també important, per exemple, el tema de la redacció dels plans generals.
Fins ara, per una banda tenim uns períodes molt curts quant a exposició pública, períodes que solen ser d'un mes, a més, quasi sempre en molts ajuntaments s'aprofita el mes ­digam­ més inadequat per a dur endavant eixa exposició, de manera de garantir eixos períodes també.
Nosaltres en totes les esmenes plantegem que, com a mínim, dos mesos d'exposició pública.

De la mateixa manera que plantegem alguna proposta important que corregix defectes de la Lrau, defectes de la Lrau que han estat ahí i que vostés durant onze anys han deixat que estiguen vigents.
Per exemple, i és un problema que ha motivat moltíssimes queixes, el tema de modificacions substancials després de l'exposició pública.
Estem parlant d'una revisió d'un pla general.
Això, que estava en vigor abans, que quan eixes modificacions substancials es produïren obligava a una nova exposició pública.
La Lrau va eliminar eixe tema, i vostés, en onze anys, han estat estupends, no?
Amb la qual cosa es produïx una indefensió important, perquè, clar, eixe ajuntament pot aprovar determinades al·legacions, o inclús sense ser al·legacions, el mateix treball de la comissió redactora pot determinar que s'aproven unes modificacions substancials que van a afectar a sectors o a gent que abans no tenia eixa informació, i que si ho haguera sabut, haguera plantejat, lògicament, la seua al·legació.

Jo crec que és una al·legació que va en defensa del dret a la participació ciutadana de qui siga, però evita situacions d'indefensió, i que no passa res, hui en dia, perquè eixa ajuntament.
.
.
A més, d'alguna manera, fins i tot establim quines deurien ser eixes modificacions substancials, encara que això és un concepte relatiu, però, jo crec que, home, tots sabem de què estem parlant, tots sabem.
.
.
Això no vol dir l'ample d'un vial, això vol dir altre tipus de coses.

Llavors, quan això se dóna, i se dóna en la majoria de casos, i provoca situacions ­ja dic­ de verdadera indefensió, que eixe tipus de coses es puguen resoldre simplement informant.
Que després l'ajuntament corresponent té la capacitat pròpia de dir si s'accepta o no s'accepta, però almenys el dret eixe a la informació a la ciutadania deu estar.

I nosaltres ­ja dic­ seguim insistint en la primacia d'eixe planejament general, que jo crec que és l'única mesura.
.
.
Si després cal modificar-ho, es modifica, però el pla general deu determinar amb objectivitat i amb criteris documentats quina és la realitat del municipi, i a partir d'ahí plantejar-se que hi ha modificacions que venen motivades per la instal·lació, què diria jo, d'una gran actuació industrial, urbanística, d'oci, etcètera, etcètera.
No passa res!
, no passa res!
Si és una cosa també substancial, seriosa, doncs, a partir d'ahí, es planteja una revisió, una actualització d'eixa pla general, però que, com a norma, el pla deu previndre creiximents sostenibles.

I no m'ha contestat a la pregunta que li fea de com és possible que la Conselleria, ja no dic els ajuntaments, que me pareix mal, que la Conselleria estiga aprovant propostes de nous plans generals amb creiximents no ja del cent per cent.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
del mil per cent en molts municipis valencians.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señora presidenta.

Señorías.

Bueno, señor Oltra, quiero justificarle el tema que usted ha planteado de Benidorm.
Claro, a mí, no porque sea Benidorm y porque me afecte, sino porque es un poco el runrún que ustedes plantean siempre, hablan de Benidorm o hablan de cualquier municipio, las barbaridades urbanísticas.

Mire, tengo que decirle que el plan general de Benidorm no tiene ninguna modificación puntual reclasificatoria desde el año 1990, se está ejecutando el planeamiento existente.
Y le voy a decir más, lo que ha habido son desclasificaciones de suelo, por ejemplo, en Sierra Helada, la APR-7, donde había estado la iniciativa de un puerto, y se ha desclasificado por el gobierno del Partido Popular, se ha suspendido y hay un convenio del Ayuntamiento para ya eliminar todo eso, y, además, se ha creado el parque de Sierra Helada.

Entonces, eso es la realidad de las actuaciones del gobierno del Partido Popular, pero, claro, realmente lo que ustedes plantean, es decir, oiga, pues, mire, no es así, es una barbaridad.
Pues, mire, compruébelo, y cuando yo le digo que la mayor parte de los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana han adoptado su planeamiento, de los 500 municipios, pues, es una realidad.
Que, evidentemente, hay que seguir haciendo un esfuerzo, sí, porque queda alguno, pero eso no es el problema sustancial de lo que sería la LUV, la LUV enfoca perfectamente ese tema.

Y ya entrando más en lo que usted planteaba en este bloque, vamos a ir un poco a las ideas, a les enmiendas más importante, y no voy a entrar dentro del conjunto de enmiendas a todas las que ha planteado.
Ustedes siempre hacen énfasis importante en la participación, la transparencia.
.
.
Yo creo que lo que se trata de transmitir es que la Ley urbanística valenciana está carente de participación, de información, que los propietarios no tienen esos derechos.

Yo simplemente, para aclarar el tema, yo creo que no tengo que hacer ningún comentario, tengo que leer el artículo 6 de la ley, simplemente leerlo.
Dice: "Participación de los particulares.
Las personas privadas podrán formular iniciativas y propuestas para el desarrollo de la actividad urbanística y colaborar en ella en los términos de la presente ley.
Asimismo, participarán en la adopción de las decisiones mediante los trámites de información pública y audiencia que se disponen en cada uno de los procedimientos".

Punto 3: "Los particulares tienen derecho a formular alegaciones y peticiones en relación con la actividad urbanística, de acuerdo siempre a las leyes".

Punto 4: "Todo interesado tiene el derecho a que la administración competente le informe por escrito, en el plazo de un mes, del régimen y condiciones de ordenación, de gestión, de uso, de aprovechamiento y de programación urbanísticas aplicables a una parcela o a un ámbito determinado".

Punto 5: "Se reconoce a todos los ciudadanos, propietarios o no, la participación en la actividad administrativa de ejecución del planeamiento, en los términos establecidos en el título III, donde regula todos los procedimientos".

Punto 6: "Los ayuntamientos deberán establecer cauces de participación de los ciudadanos, además de los trámites de información pública, en las decisiones que afecten a la ordenación y ejecución de los planes", etcétera, etcétera, etcétera.

Yo creo que mayores garantías.
.
.
Podemos escribirla de otra manera, podemos ponerle nombres, podemos.
.
.
Yo creo que están perfectamente, y buscar un texto que tenga más garantías para los propietarios, para los particulares, para las asociaciones, no hay.
Si, además, en el capítulo correspondiente, observamos las garantías de notificación, en las que hay que reiterar las notificaciones hasta varias veces, según todos los registros, la ampliación de plazos que se ha producido en la LUV, porque, evidentemente, hemos detectado que esa problemática podía existir en casos concretos.
Por tanto, yo creo que se ha hecho un esfuerzo yo creo que determinante, en todas esas garantías, y no procede aceptarle ninguna de las enmiendas que ustedes plantean respecto a la participación, porque entiendo que no se ajustan a la realidad y lo que pretenden es ofrecer una imagen desfasada y no real de la ley.

Por contra, cuando ustedes hablan de silencio administrativo, que está en este bloque de enmiendas, pretenden prácticamente eliminarlo.
Si hay una administración que falte un informe, el planeamiento no se puede resolver.
Los derechos que puede tener un propietario cuando hace una petición, no existen.
Yo creo que hay que obligar a la administración a que sea responsable y hay que ponerle obligaciones, y eso avanza cada vez más en la sociedad, y no se puede argumentar que, bueno, que se pueden adquirir derechos por no resolución de una administración, porque si es contrario a ley, no se adquieren esos derechos.
Eso está escrito en la ley.

Pero, evidentemente, un particular no puede estar esperando indefinidamente que le contesten o no le contesten, según el criterio de la administración, y lo que aquí se plantea es una garantía para los ciudadanos.

Luego habla de.
.
.
Otro grupo de enmiendas es que usted dice que la retribución en suelo a los programas, pues, que es perjudicial para el propietario y que la retribución preferente es en metálico.
Yo creo que eso parte, pues, de un desconocimiento importante de lo que es la realidad.
Evidentemente, según está determinado ahora en la ley urbanística, el propietario elige su forma de pago: si quiere hacerlo en metálico, paga en metálico, y si quiere hacerlo en suelo, se acoge a pagarlo en suelo.

Pero, evidentemente, si paga uno en suelo, no tiene otra obligación mayor que ceder una parte de suelo.
Si tiene que pagar en metálico, probablemente el mes que viene le puedan embargar, si no puede pagar su cuota en metálico.
Por lo tanto, creo que es mucho más razonable y tiene muchas más garantía para un propietario que, evidentemente, que se pueda acoger a lo que quiera, pero que, si no dice nada, se le retribuye en suelo, porque no le afecta en su actividad normal.
Más cuando precisamente la ley lo que prevé son unas obligaciones de los posibles urbanizadores de buscar fórmulas de financiación y de actuación para todos los propietarios, para que puedan soportar razonablemente las cargas, como también los futuros beneficios.

Por lo tanto, yo creo que es una enmienda totalmente desenfocada y que no aporta nada.
No hace lo que ustedes dicen que va a hacer.

Cuando habla de que tiene que estar aprobado el documento urbanístico tres meses antes de lo que es la programación, yo creo que eso es irrelevante.
Si es un suelo urbanizable, es conocido que es un suelo urbanizable, puede haber distintas propuestas.
Los propietarios saben que va a haber esas propuestas, y lo que es evidente es que si un urbanizador presenta un plan parcial, presentará su oferta para su plan parcial, no para el de al lado.
Por lo tanto, asociar el proyecto de inversión con el permiso de Territorio, y plantearlo al ayuntamiento, y que el ayuntamiento, según sus criterios, sus normativas, elija, pues yo creo que es algo totalmente razonable.
Lo único que originaría aceptar su enmienda es una dilación mayor de todos los plazos sin ninguna garantía añadida.

Y desde luego en las reflexiones que hace usted con respecto al plan general, yo creo que usted critica un plan general que no conoce bien.
El plan general de la Ley urbanística valenciana tiene el suficiente nivel de determinaciones en importancia, aquellas que no se pueden modificar y aquellas que sí son modificables, que desde luego tienen un mayor rigor y garantía que ningún plan de las legislaciones anteriores.

Si es precisamente ese análisis territorial, esas propuestas, se establecen unas directrices concretas que dicen qué actuaciones en cuanto a dotaciones hay que realizar; qué suelos urbanizables se pueden reclasificar y cuáles no; qué suelos se tienen que reservar por estrategia urbana; qué condiciones de integración de la ciudad se tienen que producir para aceptar una programación o una puntual reclasificación o una modificación.

Imagine usted un viario que puede tener varias alternativas, pues tiene que decir que hay un viario que tiene que conectar este punto con este punto, con varias alternativas.
Pero, evidentemente, tiene que poder modificarse el trazado concreto, porque si no eso es una revisión del plan y se tardan años con los plazos que ustedes están poniendo.

Por lo tanto, yo creo que ustedes no entienden bien la idea del plan general, o por lo menos nosotros lo entendemos de una manera que creemos que es mucho mejor como está planteado ahora en el plan general.

Gracias, y continuaremos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

.
.
.
en la réplica.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Molt bé.
Moltes gràcies.

Té la paraula per a rèplica l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Bé, senyor Modrego, o siga, ara, al final l'ha encertat vosté, no?
No és que mosatros no entengam, el que passa, el que no fem és entendre la posició de vostés.
Tenim posicions diferents ahí, no?

Vosté planteja i ha donat lectura a l'article 6, jo sé que l'article 6 està ahí.
Nosaltres el que fem és augmentar els compromisos d'informació.
Per exemple, quan diu ahí que és una cosa que impregna tota la llei, no?
, el *podran*, el cèlebre *podran*, "els ajuntaments podran".
.
.
tal i tal.
Nosaltres ja diem, demanem que en la llei figure que en tots els ajuntaments haurà d'existir eixa comissió.

O siga, això ja no queda a la voluntat de l'ajuntament, sinó que siga obligatòria, que siga obligatòria la creació d'un òrgan específic en referència a eixa qüestió.
Nosaltres, per exemple, en l'esmena que plantegem, l'esmena 19, plantegem que eixos drets que l'article 6 reconeix ­perquè això és evident, està en la Constitució i està en tots els llocs­, que també ho siguen a les entitats creades en defensa.
Des del típic "salvem" a qualsevol altra iniciativa en eixa línia.
Que també tinguen eixe reconeixement de part interessada a efectes d'informació.

I a més que no siga solament a efectes, diguem de la planificació, sinó també de la gestió urbanística.
Que eixe dret a la participació també incloga la pròpia gestió urbanística, el desenvolupament d'eixe pla parcial o d'eixe pla general en el moment donat.
Això sí que és important per a nosaltres que eixe article 6, vosté que ha llegit, no haurà pogut llegir-lo perquè és que no està.
Nosaltres, en la proposta el que pretenem és completar això.

A l'igual que tampoc està en eixe article 6 el tema de quan eixe dret a la informació, a la participació que planteja quan eixa modificació substancial se planteja a l'hora de l'aprovació d'un pla general.
Això no m'ho ha contestat.

Per què no volen que quan es produïx eixe fet, que sols produir-se, que sol produir-se, i que pot afectar qualsevol tipus d'interés, no, no és una qüestió partidista la que estic plantejant ací.
S'augmenta a dos mesos, que això és el que estava en vigor abans.
Però seria una bona mesura quant a evitar situacions d'indefensió, a l'hora de gent que no sabia que anava a plantejar-se determinada modificació, i que d'haver-ho sabut haguera pogut dir el que estimara oportú.

I eixos mateixos plans, o siga terminis, d'un mes, nosaltres sempre els augmentem com a mínim a dos mesos.
I això no se pot dir que siga dilatar el procés.
Jo crec que a voltes el procés urbanístic és massa ràpid, és massa ràpid; quan interessa, no, però a voltes és massa ràpid.
I solament s'assabenten, diguem, els *listos*, els que ja estan en el tema de l'operació.
Jo crec que en eixe aspecte, com a millor garantia ciutadana, si augmentem alguna cosa més, i no és que siga una cosa descabellada, d'un a dos mesos els períodes d'informació, jo crec que se guanya seguretat i se guanya, diguem dret a la participació i informació, per part de tot el món.
I això no se pot acusar que se dilata, ni res d'eixe tipus.

Després, clar, diu vosté, és que el tema dels propietaris, la LUV planteja.
.
.
Tot el que planteja la LUV ja ho he dit abans, són actuacions que es queden curtes, i es queden curtes davant el que ha sigut una queixa reiterada, durant anys, en els quals gran part de les persones afectades per determinats PAI, han estat absolutament indefenses, i vosté sap perfectament què és el que passa, vosté sap quina és la realitat.

O siga, això, en una llei podrem dir el que vulguem, però després la realitat és una altra.
I vosté sap que no sempre es pot comunicar determinat objectiu a tot el món que figura en la relació que té l'ajuntament de propietaris.

Que això és culpa d'uns o.
.
.
no anem a entrar ara, però la realitat és que no sempre se correspon.
I la realitat és que en molts casos, i això l'altre dia venia inclús un recull en premsa, a nivell nacional.
En molts casos, i això vosté que és professional del sector ho coneix, la gent ha sabut que la seua parcel·leta, la seua caseta, està inclosa en un PAI però quan ha vist arribar les màquines.
Perquè eixa persona, per la raó que siga, segurament injustificada, no té al seu nom la parcel·la, no està en l'ajuntament, no és persona que llija periòdics, ni que vaja, ni que es dedique, diguem, a visitar l'ajuntament a vore si hi ha alguna novetat.

I això està passant, però molt.
I no a estrangers soles, eh.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
Per tant, nosaltres creem que en estos casos, garantir eixos nivells de participació i que la gent puga a partir d'ahí fer el que estime oportú, ho considerem bàsic.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies.

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor Oltra.

Evidentemente nuestro planteamiento es que hay que buscar un equilibrio entre lo que es la participación, que por un lado tiene que estar totalmente garantizada pero hasta dónde tiene que llegar la ampliación de plazos, porque garantizada está, sería, tal vez sería ampliarla con la propia funcionalidad o eficiencia del planeamiento.
Si al final el planeamiento porque ponemos un sistema basado únicamente en los plazos y en la comunicación, pues deviene totalmente ineficaz y no sirve, pues evidentemente pues mala solución tenemos.

Yo creo que la ley reguladora planteó en su momento *(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* precisamente el tema de la no notificación de las modificaciones sustanciales.
Claro, las modificaciones sustanciales pueden ser para un señor si le ha variado la línea y pasa de ser no urbanizable a suelo urbano, pues probablemente sea una modificación sustancial.

Tenga usted en cuenta si hay que volver a exponer al público ese plan, habría que exponerlos todos.
Todos, continuamente, porque cuando uno trabaja un documento que abarca kilómetros y kilómetros cuadrados, con informes de distintas administraciones que van modificando los proyectos, con una mejora documental que se aprecia día a día, eso va a pasar siempre.
Siempre va a haber una.
.
.
conforme va trabajando alguna modificación.

Por lo tanto, evidentemente, las modificaciones sustanciales de cambio de modelo, yo creo que hay que, eso altera lo que sería el modelo de plan general, y eso obligatoriamente se tiene que volver a tramitar porque es determinante.

Pero las modificaciones de detalle, y yo creo que en ese sentido les hemos aceptado una enmienda en comisión, de que se notifiquen concretamente a todos los afectados e interesados, porque no quedaba clara la redacción inicial de la ley.
Porque lo que se trata precisamente es de equilibrar esa flexibilidad, pero evidentemente, que si hay un cambio en la normativa que afecte a un ciudadano, que esté notificado, eso no puede ser de otra manera.
*(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)*

Tengo que decirle también, que dentro de las garantías, en lo que usted está hablando del procedimiento que había hasta ahora, pero ese procedimiento es que ha cambiado de forma sustancial.
Cuando tenga que desarrollar un suelo, usted conoce que tiene que haber una iniciativa.
Se tiene que plantear ante el ayuntamiento, el ayuntamiento tiene que aceptarla o no y aprobar unas bases con un período determinado de tiempo.
Y después tiene que por decirlo así *(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* convocar lo que sería un concurso.

Yo creo que hoy en día con los medios de comunicación que hay, en un pueblo se entera todo el mundo que con todos esos trámites que eso va para adelante, pero eso tardará tres, cuatro, cinco o seis meses, al menos.
No es como hasta ahora, que en aras esa mejora de viabilidad se podía presentar en notaría y había unos plazos relativamente cortos.
Eso está totalmente subsanado en la Ley urbanística valenciana con unos plazos de muchos meses.
Y además con unas notificaciones a aquellos que figuren en el catastro, de obligación de notificarle y de reiterar varias veces la notificación, y en todo caso publicar para que haya una garantía mayor.

Por lo tanto, yo creo que en el tema de información se ha hecho un esfuerzo importantísimo.
Yo creo que usted no ha aportado nada cuando ha planteado bueno pues si realmente, y permítame un poco la ironía, si lo que se trata es que pongamos en la ley que los colectivos próximos a ustedes *(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* como los "salvem" tengan que estar dentro de la redacción del plan general.
Yo creo que los "salvem" y todos los demás, tendrán que estar dentro de la obligación genérica que tienen los ayuntamientos de dar esos cauces de participación.

Y yo creo además que es fundamental para la vida política, y así yo creo que lo hacen y es la responsabilidad de la administración competente para ello, de arbitrar los cauces que crean conveniente.
Y la ciudadanía si no los arbitran seguramente se los exigirá.
*(Remors)*

Quiero hacer hincapié que además de estos plazos de información.
.
.
*(Remors)* ­¿Me aplaude la Mesa tal vez?
­ Que estos plazos de información yo creo que en esta legislatura y en las anteriores se ha hecho un esfuerzo sobre la información ambiental, territorial y urbanística fundamental.

Usted conoce sin duda lo que es el Cidam, lo que son las páginas web de la Conselleria de Territorio, donde tiene usted toda la información ambiental, plan forestal, catálogo de zonas húmedas; todo tipo de determinaciones que afectan al territorio, los riesgos, las infraestructuras, todo tipo de afecciones.
De forma que cualquier propietario o vecino tiene una información exhaustiva, exhaustiva que antes, hace apenas tres años, pues nadie tenía.

Por lo tanto yo creo que todo ese esfuerzo de información que se está haciendo, se ha hecho en la LUV y aparte en la LOT en la gestión diaria de la conselleria de Territorio, yo creo que es determinante y no justifican estas enmiendas.

Por lo tanto, ya le digo que he entrado anteriormente a repasar porqué no le vamos a aceptar las enmiendas en las distintas enmiendas.
Y señalarle, que bueno, que respecto a la información yo creo que las críticas suyas eran a una ley anterior, no a la actual LUV, que desde luego yo creo que va más allá de lo que ustedes plantean en garantías para todos los propietarios.

Gracias.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a votar las enmiendas de este bloque tercero.
Vamos a votar primero la 62, la 69, la 223, la 341, la 398, 441, 461, 501, 512, 540, 541 y 543.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 43 votos en contra, 35 abstenciones.

Y ahora vamos a votar el resto.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 43 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Vamos a entrar ahora en la votación del artículo 6.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 6 votos en contra, 34 abstenciones.

A continuación creo que podemos votar juntos el séptimo y el octavo.
¿Séptimo y octavo no?
Pues vamos a votar el séptimo.
Comienza la votación.
43 votos a favor, ninguno en contra, 41 abstenciones.

Y ahora vamos a votar el octavo.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 6 en contra, 35 abstenciones.

A continuación vamos a entrar a debatir el bloque cuarto de enmiendas, que son 58 enmiendas que presenta el Grupo Parlamentario Socialista y las defiende don Adolfo Sanmartín.
Son las números 25, 26, 43, 48, 49, 51, 61, 64, 75, 76, 77, 81, 82, 87, 88, 92, 96, 152, 159, 160, 161, 163, 64, 65, 167, 168, 170, 189, 192, 208, 270, 283, 84, 85, 340, 342, 356, 361, 390, 391, 92, 94, 99, 402, 3, 4, 5, 6, 8, 15, 16, 17, 18, 28, 29, 32, 34 y 42.
Tiene la palabra, para defender estas enmiendas, el señor don Adolfo Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

Iniciem avui aquest debat, un debat importantíssim sobre el que serà la futura Llei urbanística valenciana, en un moment en què la imatge de la comunitat es veu perjudicada de forma seriosa pel *varapalo* sense precedents del Parlament Europeu a un model urbanístic auspiciat per una Generalitat governada en els darrers deu anys pel Partit Popular.

Encara que no siga vinculant, a manera de recomanació, no hem d'oblidar que l'informe.
.
.

 

**El senyor president:**

Vamos a ver, señores diputados, es sumamente desagradable estar en la tribuna hablando y no que no se le preste atención sino que encima se oigan voces.
Yo les ruego a ustedes un poco de consideración y sobre todo si tienen que hablar algo, que me parece bien, salgan a los pasillos, por favor.

Puede continuar don Adolfo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyor president.

Deia que encara que no siga vinculant, perquè és una recomanació, no hem d'oblidar que l'informe de la Comissió de Peticions del Parlament Europeu del passat 13 de desembre fou aprovat per 550 vots a favor i 45 en contra.
Casualment, aquests en contra corresponen al Grup Parlamentari Popular Europeu.
I el que diu aquest informe ­no està el senyor president i li ho dic al senyor conseller­, és que l'urbanisme valencià ­no ho dic jo, ho diu l'informe­ l'urbanisme valencià en la darrera dècada s'ha caracteritzat per una falta de transparència en l'adjudicació de contractes i sobre tot per casos de corrupció confirmats o sobre els quals existixen sospites.

D'aquí que sol·liciten que la nova Llei urbanística valenciana incloga quatre preceptes bàsics: El primer, definir clarament el concepte d'interés públic.
Segon, establir criteris obligatoris per al càlcul d'indemnitzacions.
Tercer, revisar amb profunditat la figura de l'urbanitzador.
I, quart, adoptar mesures que puguen garantir que tot propietari afectat siga informat de forma individual i sobretot al degut temps.
Això és el que diu l'informe del Parlament Europeu.

Bé, el Govern Valencià, presidit pel senyor Camps, sap, igual que sé jo, igual que sap el conseller Blasco, que la nova LUV no complirà aquests preceptes o els incomplirà de forma parcial.
I és aquí on resideix el problema.
Ens ho recordava fa pocs dies el propi comissari del mercat interior del Parlament Europeu, el senyor Charly McCreevy, a l'assenyalar de forma contundent que "la nueva LUV, que sustituirá la Lrau, no se ajusta a las recomendaciones europeas y por tanto no es suficiente para poner fin al incumplimiento de diversos e importantes puntos".
Evidentment, s'està referint als quatre preceptes bàsics que assenyalàvem abans.
Per tant, anem a vore per què no seran complits per la futura llei urbanística valenciana, i amb aquesta metodologia defendré les meues esmenes i l'alternativa que vam presentar aquí fa un any.

Mire, el primer, allò de definir l'interés públic no queda recollit suficientment a la Llei urbanística valenciana.
Sí que és cert que vostés, mitjançant les darreres esmenes, concretaven, concretament la relativa a l'article 135, regulen ja els criteris d'adjudicació, tant per a l'alternativa tècnica com per a la proposta jurídicoeconòmica.
Cobrixen d'aquesta manera, però de forma parcial i insuficient, una absència imperdonable del projecte de llei original, malgrat que els criteris valoratius encara estan massa desregulats i, en conseqüència, no objectiven suficientment el procés de selecció i adjudicació, sobretot si el comparem amb les esmenes que nosaltres presentàvem com alternativa.

No obstant, segueix faltant la regulació d'un procediment per a motivar o justificar la utilitat pública o interés social de qualsevol actuació urbanística.
El que no pot ser és que el sendemà d'aprovar la LUV ens tornarem a trobar que s'expropien determinats béns a determinats ciutadans acollint-se a un hipotètic interés general, quan després resulta que aquest interés general ha estat, per exemple, un camp de golf o milers de vivendes en sòl reclassificat.

Si passem al segon punt o precepte bàsic recomanat per Brussel·les, en relació als criteris obligatoris per al càlcul d'indemnitzacions, res de res.
No hi ha cap article de la LUV que garantisca aquest dret, únicament s'assenyala, com no podia ser d'altra forma, que es valorarà a preu de mercat el sòl al què els propietaris facen front als costos d'urbanització.
Faltaria menys.
A més a més, i això és el més sorprenent, vostés suprimixen els criteris generals d'avaluació, dels costos d'indemnització a través d'una de les esmenes de la tercera tongada.
Per tant, vostés sabran per què ho fan.

Respecte al tercer precepte recomanat per Brussel·les, relatiu a la revisió de la figura de l'agent urbanitzador, se'n han passat no cinc, se'n han passat deu pobles.
Resulta que ara, done's compte, l'agent urbanitzador no podrà coincidir amb l'empresari constructor, però que a la vegada serà aquest mateix agent urbanitzador el que seleccionarà a l'empresari constructor en una notaria.
Comprendran vostés que això, a banda de ser un galimaties de difícil comprensió per a Europa o per a qualsevol persona amb un mínim cabal, no és més que una ocurrència del senyor Blasco obsessionat per transposar a martellades i de forma incorrecta la normativa europea en matèria de contractació pública.
A banda, jo pense que els hauria de donar vergonya, la improvisació, el respecte *(inintel·ligible)*

Resulta que el projecte de llei original, la relació entre l'agent urbanitzador i l'ajuntament s'emparava en un contracte de concessió d'obra pública.
Bo.
Posteriorment, amb les esmenes presentades passa a emparar-se en un contracte de consultoria i assistència tècnica.
Demà ja veurem, però tal com van les coses, senyor Maluenda, som capaços de qualificar a l'agent urbanitzador com a capità de marina mercant, perquè ja l'han classificat de totes les formes.
Jo els dic, senyors del PP, que això no és seriós, no és seriós per a Europa, no és seriós per a la Comunitat Valenciana, ni és seriós per a qualsevol tècnic expert en la matèria.

I si passem a l'últim punt, al quart requeriment.
Diu que qualsevol propietari ha de ser informat de forma individual al llarg del procés.
Aquí està el tema més important.
Mire, no em vinguen amb històries, perquè saben perfectament que això no ho compleixen, almenys en el part inicial del procés, que és on s'hauria de complir.
Jo vaig a reconstruir-li, de forma molt ràpida, un procés tipus d'adjudicació perquè les seues senyories que no estiguen molt versats sobre temes d'urbanisme es puguen enterar, d'acord, evidentment, amb la nova LUV.

Mire, primer, el procediment de qualsevol PAI s'inicia amb l'anunci del concurs per part de l'ajuntament al *Diari Oficial de la Unió Europea*, al *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* i a un periòdic.
Per tant, els propietaris afectats no reben cap anunci del concurs al seu domicili.
I sap millor que jo que són pocs els ciutadans que a les nou del matí es llegixen a casa el *Diari Oficial de la Unió Europea o el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*.
Primer.

Segon.
A continuació, els aspirants a agent urbanitzador presenten els tres sobres o les tres pliques amb la documentació tècnica; és a dir, l'acretació de solvència, d'acord, la proposta d'ordenació o el que s'anomena la proposició jurídica, la proposta tècnica, i en el tercer sobre els diners, el que costa de fer la proposició jurídic econòmica.
Bé, d'aquestes tres documentacions únicament es notifica al domicili particular del propietari afectat la proposta d'ordenació o alternativa tècnica, però no el més important de tot, que és la proposició jurídic econòmica, és a dir, el que val, els diners que costa la proposta, el que hauran d'abonar obligatòriament eles propietaris afectats o bé amb diners o bé amb terrenys.
Per tant, ens trobem que el propietari, que realment és el qui paga, el que realment costeja aquesta actuació, no s'entera del que val o costa la seua actuació fins que no comença el procés de reparcel·lació.
Si això no és una indefensió total, jo no sé què entenen vostés per a tal.

Però, a més a més, resulta curiós que la fase en la qual inunden d'informació al propietari és quan ja està tot pastelitzat, tancat i ben lligat, una vegada comença, com deia abans, la reparcel·lació dels terrenys i per tant quan els propietaris han de soltar la pasta i ja no podem modificar el procés.
Jo pense que això, sincerament, a banda de ser discriminatori respecte el propietari, és tenir una cara dura impressionant.
Perquè sobretot han dit unes coses que realment no es reflexen al projecte de llei.

Si aquests quatre incompliments bàsics que els he explicat, denunciats per Brussel·les, li afegim autèntiques pifiades al llarg del projecte de llei i, sobretot, greus desregulacions, comprendran vostés com el panorama de futur ha de ser tremendament desolador.
Jo li posaré com exemples molt ràpids alguns articles de la LUV, perquè això o es corregix o no es corregix, però sinó és que muntarem un problema judicial després de l'aprovació de la llei amb unes conseqüències negatives de gran calat.

Mire, vostés a l'article 21, que ha presentat tres esmenes, quan parlen dels deures del propietari de sòl urbà resulta tremendament inadmissible que en sòl urbà l'excedent d'aprofitament per a vostés no existeix.
Per tant, aquest article transgredeix i suprimix el principi de participació pública en les plusvalues, però sobretot el principi general de repartiment equitatiu de càrregues i beneficis.
Resulta insultant que s'atorguen aprofitaments, i per tant beneficis, a determinats propietaris de sòl sense que aquests assumisquen la càrrega derivada dels sòls dotacionals que aquest increment d'aprofitament comporta.
Per això, allò lògic és que l'administració local, vostés que defenen tant a l'administració local o diuen defendre, resulta que l'Administració Local no rep cap percentatge d'increment d'aprofitament en sòl urbà.
Ho hauran de mirar.
La llei de sòl d'ací uns mesos ho farà canviar, senyor Maluenda.

Una altra pifiada tremenda.
Els deures del propietari però ara no en sòl urbà sinó en sòl no urbanitzable.
Ha insistit moltes vegades i no vaig a seguir per ahí.
La classificació de sòl no urbanitzable comporta obligatòriament la cessió a l'ajuntament del 10% d'aprofitament, este 10% que té l'ajuntament.
El que li demano jo, perquè també li faran canviar la llei del sòl estatal, és que aquest 10% no s'entregue en urbanitzable.
El lògic és que s'entregue en urbà, que les càrregues d'urbanització no les haja de pagar l'ajuntament.
Però no és que demane jo la lluna en aquest hemicicle, és que això s'està complint en la major part de les comunitats autònomes, començant per les comunitats autònomes del PP.
Li recorde, li recorde una cosa: que la futura llei d'acompanyament dels pressupostos, la de l'any que ve, se dedicarà monogràficament a coregir, a modificar, la present Llei urbanística valenciana.

A més a més, a més a més, podria destacar altres esmenes i altres articles.
Però a manera d'exemple il·lustratiu, done's compte, conceptes fonamentals del règim urbanístic del sòl.
Si no mos posem d'acord en els conceptes fonamentals, difícilment podrem elaborar els instruments a partir dels quals desenvolupar aquestes obligacions legislatives.

Mire, vostés, premeditadament, obliden, en totes, absolutament en totes, les definicions d'aprofitament ­siga objectiu, siga subjectiu, siga aprofitament tipus, el que siga­, el concepte de ponderació a través dels corresponents coeficients correctors.
Ens trobem, per tant, davant una definició tremendament original, tant que en cap lloc de l'estat espanyol s'aplica d'aquesta forma.
O, almenys, des de l'any 56, que és quan es va promulgar la llei del sòl.

Mire, el que el projecte preveu es suprimir, per assimilació, el concepte d'aprofitament urbanístic pel d'edificabilitat.
I això, que vostés ho fan amb trampa, vostés ho fan amb trampa, és tremendament inassumible.
Però per una cosa molt senzilla, per una cosa molt senzilla ­agarre qualsevol manual d'urbanisme.
Els recordo que l'únic que fa l'aprofitament és definir el contingut econòmic d'una classificació urbanística i, per tant, es determina en conjunció de dos variables: l'edificabilitat i l'ús que se li dóna.
Vostés això no hi ha manera, no hi ha manera que ho puguen comprendre.

En definitiva, no vaig a estendre'm més sobre aspectes concrets.
Pense que hi ha greus desregulacions, definicions sobre conceptes claus malintencionats, de forma malintencionada, incorrectes i, sobretot, possibles inseguretats jurídiques, que les tindrem després.

Per tant, la Llei urbanística valenciana ­i aquest és el problema de fons­ no solucionarà per a res les deficiències que la pràctica aplicativa de la Lrau ha generat al llarg dels deus anys de vigència.
Més enllà dels procediments administratius que s'empren, el tipus de contracte, la Llei urbanística valenciana seguirà reclassificant sòl no urbanitzable sense prèvia revisió del pla general d'ordenació urbana.
La LUV seguirà sense concretar cap tipus de percentatge per a vivenda protegida.
La LUV deixarà en una total indefensió als petits propietaris.
La LUV seguirà imposant als ajuntaments, com li deia jo abans, les càrregues d'urbanització derivades d'aquest 10% d'edificabilitat residencial que li correspon.
I, sobretot, la LUV seguirà sense establir criteris de defensa dels interessos públics.

Per tant, comprendran que jo no vaig a caure en l'error, senyor Maluenda, o almenys en l'error polític, de discutir amb vostés els instruments o procediments a partir dels quals volen aplicar un model urbanístic.
El que jo discuteixo ara, el que jo discuteixo aquí és el propi model urbanístic que vostés volen aplicar, un model urbanístic depredador, incapaç de garantir raonablement un desenvolupament urbà socialment equilibrat i, sobretot, territorialment sostenible; un model d'enriquiment immediat que ­és així­ lluny de fer ciutat, lluny jo diria que de cohesionar la ciutat preexistent, la desfà, la fragmenta, la dispersa i la disgrega contínuament.
El més greu de tot: els promotors i subhastadors, que vostés ara alimenten, i seguiran alimentant amb la Llei urbanística valenciana, seguiran dedicant-se de manera monogràfica a distorsionar la ciutat i ­el més obscé de tot­ en construir majories municipals, majories municipals, a la mesura dels seus interessos.
Després els donaré algun exemple.

De veres, tot aquest tràmit, tot aquest tràmit seguit amb la Llei urbanística valenciana, a banda de ser una autèntica *chapuza*, és un monument a la improvisació i a la falta de coherència i d'ètica política.
No es pot enganyar de la manera que s'enganya a milers i milers de ciutadans dient que es canvia una cosa per a en el fons no sols no canviar-se res, sinó embolicar-ho encara tot més.

Jo els faig una pregunta: no és una vergonya que hagen tingut més d'un any des de la visita dels europarlamentaris, l'estiu de 2004, i més de sis mesos del requeriment de la comissió, març d'enguany, per a negociar amb Europa i explicar les qüestions aquí exposades, i resulta que a data d'avui, 22 de desembre de 2005, encara estem igual?
El problema que tenen vostés sap quin és?
Que en compte de fer una llei urbanística, el que han engendrat ha estat un autèntic.
.
.
jo diria un autèntic Frankenstein, una criatura feta a trossos, a pedaços, i sempre amb al pas canviat.

Pense que l'assumpte, senyor Maluenda ­hauria d'escoltar­, és més seriós del que vosté suposa.
Al cap i a la fi, si vostés m'aprovaren al voltant de 70 esmenes en comissió.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

.
.
.
no era per quedar bé, no era per quedar bé, sinó pels buits i llacunes que tenia aquesta llei.

Per tant, a un projecte de llei publicat el mes de juliol, vostés li endossaren després un colp, sobretot a colp de martellades, 109 esmenes de contingut, que deixaren a la LUV original irreconeixible.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Això ­finalitzo, presidenta­ produirà, i acabe, un greu escenari d'inseguretat jurídica que afectarà greument a la capacitat d'adoptar resolucions administratives.
I en segon lloc, establirà un marc legal absolutament confús, amb greus reduccions en els processos d'informació pública.

Per tant, els adverteixo que el més responsable, des d'un punt vista social, el més correcte democràticament i el més decent políticament seria retirar aquest projecte de llei, obrir un debat seré i rigorós, amb experts inclosos, sobre els procediments que aquesta comunitat ha d'aplicar en la gestió privada de l'urbanisme.

I acabe ja, garantint una cosa, senyories: les coses són com són i no com vostés voldrien que foren.
Aquí, en tota aquesta història, solament hi ha un culpable i molts perjudicats.
El culpable és un Consell i un Partit Popular que al llarg dels darrers deu anys ha aplicat, utilitzant la Lrau com a instrument, interpretant-la d'acord amb interessos espuris, una política insostenible des del punt de vista social i mediambiental.
El culpable és un PP que ha tingut deu anys de temps per a, mitjançant un reglament, traslladar a la Lrau unes directives europees.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, per favor.
En el torn de rèplica acabarà vosté, perquè si no, no acabarem el Ple en tot el dia.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

.
.
.
a la llei de contractes.
.
.
 *(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies, i acabarà en el torn de rèplica.
Moltes gràcies.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Sanmartín, una prèvia: per a defensar els criteris del seu grup no és necessari insultar a ningú.
*(Remors)* Sí, vosté ha catalogat de *caradura*.
Per tant, pregue, pregue, si vol que tinguem un clima adequat en este ambient nadalenc, retire eixes paraules quan tinga l'ocasió de tornar a la trona.
Perquè si el que vosté vol és guerra, vosté sap que a mi m'encanta, però pense que és una llei tan summament important que el que hem de fer, el que hem de fer és manifestar els criteris que mantenim sobre esta qüestió.

Mire, jo crec que mos trobem, afortunadament, en la fase final de l'aprovació d'una important llei, una llei molt important, possiblement la llei més important de tota esta VI legislatura, possiblement la llei més important d'esta VI legislatura.
I pensem que l'urbanisme és una qüestió d'estat en la qual s'ha d'involucrar no solament en la seua legislació el partit que sustenta el govern, sinó també el principal partit de l'oposició, que diu que vol ser alternativa al govern del Partit Popular.

Però, tristament i lamentablement, no ho hem aconseguit.
Hem oferit el consens des del primer moment.
El president de la Generalitat, Francesc Camps, en el seu debat d'investidura ja va fer una oferta clara de seure'ns a negociar l'urbanisme d'esta comunitat, i vostés no van acceptar eixa oferta.
Posteriorment, va ser el mateix Toni Such, el senyor Antoni Such, qui aquí en la trona, debatint amb mi una proposta de resolució, en el debat de política general, referida a l'urbanisme, deia que tenien un model propi, que tenien un model alternatiu i que estaven disposats a parlar i a portar-lo endavant.
I jo li vaig oferir que eixa mateixa vesprada mos seguerem i posarem sobre la taula el model del Consell i el model socialista, i encara estic esperant la contestació del senyor Such.

Però és que posteriorment, el meu síndic, Serafín Castellano, en reunions amb el senyor Pla, li va oferir eixe consens també per a l'urbanisme valencià.
Inclús es va comprometre, perquè el senyor Pla posà unes condicions de reforma de LOT i alguna altra norma legal, i el senyor Castellano es va comprometre amb el senyor Pla també per a revisar eixes qüestions.
No obstant això, mai es van celebrar després altres reunions que posaren negre sobre blanc el que podien ser eixos acords.
Per tant, han rebutjat en tot moment l'oferta de consens que el Partit Popular els ha donat.
I això és trist i lamentable, senyories, és trist i lamentable.

Però, afortunadament, hui és un dia d'il·lusió, és un dia de satisfacció, perquè avancem en l'aprovació d'eixa nova norma, una norma que està fet des del consens, una norma, la LUV, que és respectuosa amb els drets dels xicotets propietaris; una norma, la LUV, que és respectuosa amb les competències de l'administració local; una norma, la LUV, que ha arreplegat totes les directius, totes, senyor Sanmartín, i totes les suggerències que ha fet la comissió europea; una norma que inclús ha incorporat les suggerències dels acords del 13 de desembre, inclús eixos acords estan incorporats ja en esta norma.

Per tant, satisfacció perquè s'obri una nova etapa en la qual tindrem una llei que és conseqüent amb les necessitats de la Comunitat Valenciana, que és realista i que es respectuosa amb tots eixes drets, tant dels propietaris com dels ajuntaments, com de les exigències de la Unió Europea.

I he de dir, amb solemnitat, que amb l'entrada en vigor d'esta llei, mor la Lrau, senyories.
Ho dic amb solemnitat i amb respecte, amb solemnitat i respecte, perquè la Lrau ha tingut la seua part positiva i ha tingut la seua part negativa, ha tingut la seua part negativa pels aspectes perversos que contenia.
Ho vam dir quan es va aprovar la Lrau, que la vam votar en contra.
Vam manifestar la nostra preocupació que era una norma molt ambigua que podia deixar portes obertes a la corruptela, perquè no es pot deixar a la interpretació del polític de torn, possiblement criteris distints en cada punt, el que interpretara una norma tan important per a garantir el desenrotllament econòmic i social de la nostra comunitat.
Però sí que ha generat beneficis, però també dic que ha generat perjuís, sobretot als propietaris econòmicament més dèbils, als més xicotets.

I mire, vosté discutia ací l'informe de la Unió Europea.
És que me negue a discutir eixe informe, l'informe de la senyora Fourtou.
És que Espanya és un estat de dret, senyor Sanmartín.
I Vostés han aconseguit que se deteriore la nostre imatge en Europa.
Donem la sensació allí que som un país bananer, un país tercermundista, quan aquí funciona la justícia, pese a vostés, però funciona la justícia.
I qualsevol ciutadà té dret a recórrer les decisions que l'administració en cada moment prenga.
Crec que això no és bo que ho tractem.
Això ­jo ja els ho deia també en els temes de l'auia­, això podria ratllar en el delicte de lesa pàtria, perquè vostés van a Europa a donar mala imatge de la seua comunitat, a donar mala imatge del que aquí es fa, a donar mala imatge del desenrotllament econòmic i social d'esta comunitat.
I en el fons el que hi ha són interessos econòmics d'altres països, interessos econòmics de *lobbies* europeus, que possiblement vullguen decidir ells quin és el nostre futur.

Mosatros no anem a entrar ahí però, en qualsevol cas, sí que vull deixar constància que eixe informe tan sols pot ser en contra d'una norma existent, no d'una norma que encara no s'ha aprovat.
Eixe informe és clarament contrari a la Lrau, que és la llei que s'estava aplicant.
No és contrari a la LUV perquè la LUV no la coneixien, la LUV encara no viu, la LUV començarà a viure a partir de l'aprovació de hui.

I mire vosté, què és el que hem fet en la fase de comissió?
Els hem demostrat el grau de consens a què estàvem disposats a arribar, els hem acceptat sense negociació prèvia 74 esmenes i 12 a Esquerra Unida, perquè eixe és el tarannà del Partit Popular.
Això és el que mosatros pensem en esta qüestió d'estat en què totes les forces polítiques tenim responsabilitat i devem involucrar-nos, però vostés ja no han vullgut avançar en eixa qüestió.
I què hem fem mosatros a través de 109 esmenes presentades en la comissió?
Adaptar a directrius de la Unió Europea el text de la llei que anem a aprovar.

Per tant, no se pot dir que no és concordant amb eixes directrius, que no és concordant amb eixes recomanacions que ha fet Europa.
Les persones que facen eixes afirmacions és perquè no coneixen com ha eixit el text de la comissió.
És possible que avanç de la fase en comissió de 29 de novembre existiren eixes llacunes, és possible, no vaig a negar-ho, perquè si no, no tindria cap sentit que de 269 esmenes presentades pel Grup Parlamentari Popular, a banda que 160 eren a la normativa lingüística i a la denominació de les institucions, n'hi havien 109 que eren de contingut, de contingut, i més de.
.
.
, 34 crec que n'eren, esmenes transaccionals, que no tenien altre objectiu que adaptar este text a les exigències de la Unió Europea.

Per tant, senyor Sanmartín, no se pot parlar d'eixa forma d'una llei tan important, i una llei tan respectuosa amb els interessos d'esta comunitat i amb els drets de tots els ciutadans.

I parla de pifiada.
Jo sé què vol dir vosté quan ha dit "la pifiada".
Jo crec que la pifiada, senyor Sanmartín, és el que vosté, vostés pretenien des del primer moment i pareix ser que continuen pretenent, i és que volien mantindre viva la Lrau.
Vostés van presentar un text alternatiu que tan sols era una modificació puntual de determinats articles de la Lrau.
Vostés volien mantindre-la viva.
Això sí que és una pifiada, perquè no s'ajustava al reglament.
I només la benevolència del Grup Parlamentari Popular, la deferència i el tarannà i l'interés pel consens, va fer que pogueren després substituir eixe document per un document més complet en què se referia ja a un text alternatiu a la Lrau.
I ho vam fer des de la il·lusió que mos asseguérem al voltant d'una taula i aplegàrem a acords més concrets i a acords més importants.
Però vostés no han vullgut, vostés ahí s'atrinxeren en la Lrau, en la Lrau, en la Lrau.
La Lrau està morta, senyor Sanmartín.
La Lrau està morta.
Ara anem a fer vots amb il·lusió per la nova llei, que va a genera riquesa i prosperitat a esta comunitat, a la volta que va a defensar, com li dic, les directrius que vénen de la Unió Europea.

Mire, senyor Sanmartín, jo crec que vostés tenen moltes discrepàncies internes també en matèria d'urbanisme.
Jo pense que sí, perquè tots vostés no es pronuncien de la mateixa forma.
Jo sé que el missatge del senyor Pla no és ben rebut per molts dels alcaldes socialistes que en matèria d'urbanisme discrepen del senyor Pla.
I hui m'he desdejunat amb una notícia que ve en un dels diaris d'esta comunitat, en què se fa menció al recolzament que el secretari general del Partit Socialista de Peníscola, que crec que és la seua comarca, el recolzament que fa a la LUV.
Ho diu clarament, ho diu clarament!
El senyor Jordi Sanmartín.
.
.
, no sé si tindrà alguna cosa a vore amb vosté familiarment o és una coincidència el cognom però, en qualsevol cas, és el secretari general del Partit Socialista de Peníscola.
I ha dit que està d'acord amb la LUV.
Però és que, a més, ho ha dit el col·legi d'arquitectes.
A més, ho ha dit el col·legi d'advocats però és que, a més, compta amb l'informe favorable del Consell Jurídic Consultiu i del Comité Econòmic i Social, i de tots els col·lectius afectats.
I el major grau de consens s'ha produït en esta cambra, on no hi ha precedents ­repetisc­, no hi ha precedents que ninguna llei, des de 1983 fins a hui, i jo puc donar fe d'això, haja incorporat tantes esmenes de l'oposició com ha incorporat esta: 74 esmenes del Grup Socialista, 12 esmenes d'Esquerra Unida.
Senyories, jo crec que ahí està demostrada la voluntat del Grup Parlamentari Popular.

I vosté ha fet una defensa del primer bloc d'esmenes i, mire, el planejament i classificació del sòl, que són una sèrie d'esmenes que vosté planteja en este bloc.
Este grup d'esmenes que fa referència tant als criteris establits per la LUV, per la classificació del sòl, com a les limitacions que la LUV establix per a la potestat de planejament i al dret dels particulars a formular iniciatives de planejament, no podem acceptar-se-les, no podem acceptar-se-les pels següents motius que vaig a comentar-li.

Mire, respecte a la classificació del sòl, encara que el planejament inicial del Grup Parlamentari Socialista pareix ser que va encaminat que tan sols el pla general puga classificar sòl i no altres instruments de planejament com puguen ser els plans parcials, especials, etcètera, el ben cert és que amb posterioritat admeten eixa possibilitat en l'esmena 41 a l'article 12.
3, per la qual cosa en principi no se li ha de donar massa importància al plantejament que vosté fa en l'esmena 25.
Són contradictòries.

Però sí que té importància el plantejament que formulen quan proposen els criteris a tindre en compte a l'objecte d'establir què és el sòl urbà.
En este sentit definixen vostés, senyoria, el sòl urbà amb un tractament radicalment diferent del que ha tingut fins a hui, inclús quan vostés governaven, ja que conforme a la seua proposta únicament seria sòl urbà aquelles parcel·les que ja tenen la condició de solar o que necessiten complementar la seua urbanització amb algun servici que no tinguen.
Me pareix demencial, senyor Sanmartín.

Això suposa que únicament pogueren tindre tractament de sòl urbà els solars individuals i quedarien fora de la classificació d'aquelles zones de la vora de la ciutat, de la vora de la població, en què existisquen bosses de sòl que hui no és sòl urbà i que, tanmateix, manquen d'eixos servicis urbanístics: asfaltat, clavegueram, enllumenat, etcètera, i que passarien a ser sòl urbanitzable i, per consegüent, assumir les cessions i les càrregues pròpies d'esta classificació del sòl.

En conseqüència, al seu criteri, tots els barris de la vora de la ciutat deficients amb servicis, aixina com urbanitzacions amb idèntiques característiques que hui tenen la classificació de sòl urbà i per als quals la LUV preveia mantindre esta categoria, passarien a ser sòl urbanitzable, conforme a la proposta que vostés fan en l'esmena 26 i les altres concordants amb esta, amb la qual cosa haurien d'assumir les cessions pròpies de sòl urbanitzable i els costos d'urbanització inherents a esta classe de sòl.
I això suposa arruïnar eixos propietaris, senyor Sanmartín.
Això és el que vostés volen?
Arruïnar eixos propietaris de la perifèria i ignorar una realitat conformada històricament, la de la vora de la ciutat que comportaria la inviabilitat de la seua gestió davant la impossibilitat que estos propietaris puguen assumir el règim d'obligacions pròpies del sòl urbanitzable.

Xoca este posicionament amb el mantingut pel seu grup, el Grup Parlamentari Socialista, respecte de les argumentacions de plataformes de tipus Abusos Urbanístics No que vostés, d'alguna forma, es portaven molt bé amb ells.
Pense's amb el supòsit que un municipi xicotet en què a la vora del casc urbà una família ha adquirit un solar classificat com a sòl urbà pel planejament, però vol construir-se una casa i traslladar-se des del pis en què viu.
.
.
És una cosa molt freqüent en tots els pobles.
Doncs bé, d'acceptar-se l'esmena que vosté defensa, eixe sòl passaria a ser urbanitzable i, per tant, a estar subjecte a una sèrie de cessions i de càrregues que farien inviable el projecte familiar.
El desconeixement de la realitat social que suposa la seua proposta resulta palmari i notable i només té un resultat: la ruïna per a eixes famílies, la ruïna per a eixes famílies.

L'elaboració d'iniciatives de planejament de desenrotllament d'àmbit supramunicipal, que són les esmenes 283 a la 285, mire, no hi ha molt a comentar al respecte.
El que pretenen les seues esmenes és la supressió de la referència al dret dels particulars a formular iniciatives de desenrotllament d'àmbit supramunicipal.
A este respecte deu tindre's en compte que ha segut una constant històrica en el dret urbanístic espanyol reconéixer el dret dels particulars a formular iniciatives i propostes en matèria de planejament dins del marc definit per la normativa urbanística d'aplicació.

Quant al règim del dret i deures dels propietaris de sòl urbà, les seues esmenes relatives a noves cessions i càrregues urbanístiques en determinats supòsits i pagament per part dels propietaris dels costos d'urbanització corresponents al 10% de la cessió a l'administració i al finançament de servicis urbanístics deficitaris en àrees semiconsolidades, hem de dir que estes esmenes a què s'ha fet referència proposen, per a determinats supòsits, que els propietaris de sòl urbà, inclús els de sòl ja consolidat, és a dir, els edificats, inclús habitats, hagen d'assumir cessions de sòl i costos d'urbanització en ocasions de canvis de planejament.

Al marge de la dubtosa legalitat i possible inconstitucionalitat d'este fet, la proposta xocaria amb el règim de drets i deures dels propietaris de sòl establit per la legislació estatal, la competent per a ells, ja que les comunitats autònomes no tenen capacitat per legislar en matèria de drets i deures inherents a la propietat del sòl.
El que ocorreria seria, senzillament, que les propostes que s'aprovaren en este sentit resultarien inviables en la pràctica davant del rebuig social que produirien.
Però és que vostés volen anar introduint aquí, per la porta falsa, els criteris que el Govern d'Espanya, el govern socialista d'Espanya està manejant en estos moments per a la promulgació de la nova llei del sòl.
I això no anem a acceptar-ho, senyor Sanmartín, perquè eixa llei o canvia molt del que s'està anunciant, o va a ser enormement perjudicial no solament per a la Comunitat Valenciana sinó per a tot Espanya.

Mire, els propietaris de sòl urbà consolidat, edificat i habitat, per un canvi de planejament es vorien obligats a haver de pagar amb diners unes cessions que no podrien mai fer efectives.
I el mateix respecte dels costos d'urbanització que correspondrien al 10% de l'administració.
És a dir, haurien de pagar per a quedar-se conforme estan, ja que l'eventual increment d'aprofitament no podria, en la immensa majoria de supòsits, materialitzar-se a curt o a mig termini.
És de bojos.
Mai ha existit esta obligació, mai, mai!

Vostés que són tan avançats, que són tan progressistes, com volen imposar estos criteris tant perjudicials per als drets constitucionals dels nostres ciutadans?
Eixa és la realitat, senyor Sanmartín.
Diga-li vosté a un veí del casc urbà que per un canvi de pla ha de pagar cessions i el 10%.
I què percep a canvi?
Res, senyor Sanmartín.
És trist i lamentable.
Eixe és el tipus d'urbanisme que vostés volen que hi haja en esta comunitat?
Eixe és el seu projecte alternatiu, senyor Sanmartín?
Per favor, siguen conseqüents, siguen realistes.
Vostés que se jacten, diuen que són progressistes, vostés que volen anar més allà del que en realitat van, diuen que van més allà del que en realitat van, siguen més responsables, siguen més respectuosos amb els drets de les valencianes i les valencians.
.
.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
­acabe, senyor president­, i siguen més humils.
Reconeguen que tenen, vostés, un projecte alternatiu, si volen catalogar-lo de tal, que és obsolet, que no és concordant amb el que la Unió Europea exigix, perquè si jo li haguera admés més esmenes en comissió estaria conculcant eixes directrius que emanen de la Unió Europea.
No li les vaig acceptar eixes, senyor Sanmartín, i li ho vaig advertir, està en el *Diari de Sessions*.
Però, per favor, encara estem a temps, encara té la mà estesa del Grup Parlamentari Popular per a seure-mos i fer hui la millor llei possible per a tots els valencians.
Però abdiquen d'eixa postura obsoleta i totalment contrària als interessos d'esta comunitat.

Res més, de moment, i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene el turno de réplica, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

A vore, senyor Maluenda, primera qüestió.
Evidentment que la Lrau està a punt de morir, està morta.
Ara bé, abans de morir sí que l'han sabut perfectament aplicar durant 10 anys d'acord amb els interessos dels seus recomanats, eh?
Per cert que ha estat morta.

Mire, segona.
Ha demanat vosté altura, altura de mires.
A mi me pareix correctíssim.
Ara, la mateixa altura de mires perquè li diga al president de la Generalitat, al senyor Camps, que, per cert, malgrat la importància d'aquesta llei avui no està present, que assumisca d'una vegada per totes les responsabilitats que haja d'assumir i que no fugisca d'ara endavant culpabilitzant quan no al Parlament europeu, quan no al govern central, quan no a *lobbies*, etcètera.

Mire, vostés han agafat, igual que en el tema de l'aigua, en el tema de l'urbanisme, una estratègia de maniqueisme: o és blanc, i tot el que no és blanc, és negre; o és bo, o tot el que no és bo, és roí.
Mire, vostés ara tiren totes les culpes de cara a Europa, i, evidentment, estan fent el discurs més ranci ­i això sí que és ranci­ de les dos Europes; una Europa solidària i bona que segueix enviant fons estructurals ­aquesta sí que és bona­, però a la vegada una Europa capritxosa i tremendament roïna que controlada ­vostés ho diuen, ho ha dit­ per *lobbies* mercantils, intenta amb les crítiques al nostre urbanisme llevar-nos quotes de mercat turístic.

Mire, no busque, senyor Maluenda, no busque culpables fora quan els culpables els tenen dins de la seua casa.
Fa uns mesos que el seu conseller, que també, per cert, de Territori i Habitatge, també està absent, ¡mire com li importa la llei!
, el senyor Blasco va dir que ací les culpes de tot les teníem els socialistes valencians per haver fet una Lrau que ja no van poder aplicar, que la van aplicar vostés.
Posteriorment, els culpables eren les institucions europees.
I ahir mateix el propi president de la Generalitat acusava el govern central de no defendre la imatge de la comunitat a Brussel·les.
Ací pareix que tots són culpables menys vostés, quan són vostés els que governen i, en conseqüència, els artífexs i responsables de tot el desgavell que han produït no solament a la Comunitat Valenciana, sinó arreu d'Europa.

Mire, les lleis urbanístiques ­és una última reflexió­ poden canviar-se amb el pas del temps, però el que ja no és pot canviar és la imatge tremendament desprestigiada que de la nostra comunitat han donat vostés a Europa, ens han deixat simplement a l'altura de betum, traslladant una imatge de l'urbanisme valencià com si fos una espècie de cova de lladres.
Touroperadors i altres agents turístics no es fien de vostés, ni del seu model urbanístic.

Per tant, senyor Maluenda, diga-li al senyor president de la Generalitat, diga-li al senyor Blasco que assumisquen les responsabilitats d'una vegada per totes, però, primer, en aquest parlament autonòmic les han d'assumir, o el president o el conseller; i, en segon lloc, si volen, se'n van vosté, el senyor Camps i el senyor Blasco, se'n van a explicar a Brussel·les tot aquest galimaties i desgavell que ens han creat.
Ara bé, si de tornada, com a la força han de passar per França, facen parada a Estrasburg perquè el Tribunal Europeu de Justícia no tardarà molt en invitar-los, no tardarà molt en invitar-los, perquè han depredat el territori valencià, han reclassificat i seguixen reclassificant milers, milers de metres quadrats de sòl no urbanitzable sense revisar el Pla general d'ordenació urbana.

I el més trist de tot, senyor Maluenda, és que demà 23 de desembre, que ja estarà aprovada la LUV, tindrem els mateixos problemes urbanístiques que teníem abans de fer la LUV.
I això vosté ho sap.
I este és el problema de fons.
I, per tant, vostés són responsables.
Però, a més, a més, adone's del que li dic, adone's del que li dic, i no és un insult, conscients que no van a solucionar els problemes, el que no volen és cremar-se políticament i buscaran culpables en tots els llocs, però el problema més greu de tot és el de model urbanístic.
I vosté ahí no ha posat, a la trona, quin és el model urbanístic que tenen, perquè sap que no en tenen cap.
I la LUV el que provocarà és el que li dic: seguir amb les reclassificacions massives, sense posar percentatge de vivendes protegides i, sobretot, sense defendre als petits propietaris, sense defendre als petits propietaris.

Per tant, quan parle de la Lrau, que nosaltres la vam fer a l'any 94, diga-li també al senyor conseller absent que no faça la *risa* amb les declaracions que ha fet aquesta darrera setmana, en el sentit que la culpa la té el govern socialista perquè no va transposar el seu dia les directives europees als contractes de les administracions públiques.
I això no és veritat, això no és veritat.
Es van transposar les directives europees a la Llei de contractes d'administracions públiques l'any 95.

 

**El senyor president:**

Señor Sanmartín, muchas gracias.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Acabe, senyor president.

El problema és que vostés durant 10 anys no han sabut transposar això a la Llei reguladora de l'activitat urbanística a través d'un reglament, i no ho han fet perquè no els ha interessat.
A vostés sols els interessa l'especulació i la depredació del territori a la nostra Comunitat Valenciana.
Ara bé, assumisquen les conseqüències perquè les tindran des del punt de vista legislatiu i, sobretot, des del punt de vista judicial.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Mire, senyor Sanmartín, alabe la decisió del president de la Generalitat, Francesc Camps, d'anar a Europa a defensar la imatge de la nostra comunitat.
És un deure del president de la Generalitat que el president assumix amb molta responsabilitat.
I el que demande jo a eixes files és que se siga igual de responsable a l'hora de defensar els interessos de la Comunitat Valenciana.

Fixe's vosté si el seu líder, el senyor Joan Ignasi Pla, haguera tingut eixa responsabilitat i eixe compromís de defensa dels interessos de la Comunitat Valenciana, possiblement en estos moments no ens hagueren derogat el transvasament de sobrants de l'Ebre a la Comunitat Valenciana, possiblement tampoc ens hagueren canviat la pressa de l'aigua de Cortes de Pallás, del Xúquer-Vinalopó, que, per cert, havia dit la ministra fins a la sacietat que anava a ser gratuït per als agricultors, i han d'aportar 75 milions d'euros, perquè ho entenga: 12.
500 milions de les antigues pessetes.
Possiblement, si el senyor Pla haguera sigut més responsable i més compromés en la defensa d'eixos interessos valencians, tampoc tindria data de caducitat o de venciment com si fora una lletra de canvi el transvasament d'aigües del Tajo al Segura, que tanta falta fa.
Eixa és la diferència.
I vostés volen ser alternativa.
.
.

Per tant, el president Camps, defensa els interessos d'esta comunitat a on faça falta i el Grup Parlamentari Popular no solament el recolza sinó alaba eixa responsabilitat i eixe compromís que té amb les valencianes i amb els valencians.

Però, mire vosté, l'urbanisme sempre ha sigut un guirigall per a vostés.
Vostés són, vulguen o no vulguen, els responsables d'una llei ja morta que jo vaig votar en contra, i vaig advertir que deixava la porta oberta a corrupteles per eixa ambigüitat que permetia que el polític de torn en cada moment, en cada població, poguera decidir allò que la llei no contemplava, senyor Sanmartín.
I, per això, hi ha eixes contradiccions tan grans en el seu partit, inclús, fixe's vosté en la VPO!
Jo encara no sé quin és el criteri del seu partit en la VPO, perquè si llisc al senyor Such entén una cosa, i si llisc al senyor Burriel, entenc una altra totalment contrària.

Per tant, jo sí que demane que siguen vostés més seriosos a l'hora de fer plantejaments i que puguem saber quina és l'alternativa que vostés tenen a l'urbanisme que defensa el govern de la Generalitat recolzat per este grup parlamentari al que m'honre en pertànyer.

Però, mire vosté, mire vosté, fins a on arriben les seues contradiccions, fins a on arriben les seus contradiccions.
Vostés s'emparen també i estan satisfets per eixe *varapalo* que li han donat de la Lrau ?
Doncs, mire vosté, jo en el tema polític sí que considere que vostés estaven orgullosos en eixe assumpte i necessitaven el *varapalo*, però com espanyol que sóc i m'honre de ser-ho,i com a valencià que sóc i m'honre de ser-ho, pense que la Unió Europea no té ninguna legitimitat per a entrar a invadir el que són competències nostres, pense que la Unió Europea ha de respectar les decisions que en esta comunitat i en tot l'Estat espanyol s'adopten perquè Espanya és un estat de dret.
I el que han traslladat vostés a Europa és que som una república bananera.
I això és trist, això és trist, senyor Sanmartín, i tots tenim l'obligació ­no senyale que això és de maleducats, no senyale que és de maleducats.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

I, mire vosté, senyor Sanmartín, en això tenim tots l'obligació de refer eixa imatge, i que els valencians i els espanyols tornem a recuperar eixa imatge que sempre hem tingut.
Jo pense que això ens convé a tots.
I que se sàpia que açò és un estat de dret, que ací no es *vilipendia* a ningú, que ací la persona, el ciutadà que entén que ha sigut perjudicada en els seus drets pot acudir als tribunals.
I si la sentència no li és favorable, és que pot, fins i tot, recórrer.
De què estem parlant, senyor Sanmartín?
De què estem parlant?

Per tant, jo els demane seriositat en un tema tan important com és l'urbanisme.
Jo sé que vostés políticament no volen recolzar esta iniciativa, però estan fent deixació de les seues responsabilitats, perquè vostés són el principal partit de l'oposició.
I el principal partit de l'oposició té l'obligació en els temes d'Estat d'aplegar a acords.

 

**El senyor president:**

Señor Maluenda, vaya acabando.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabe, senyor president.
I li pose l'exemple d'Andalusia.
Quina diferència!
Quina diferència del comportament del grup de l'oposició en el grup que governa a la que tenim ací!
Vostés són deslleials!
L'oposició ha de ser sempre lleial, defensant els seus criteris i els seus programes, però lleial.
I vostés no ho són.

Jo he de recordar que vaig estar dotze anys en l'oposició mentre que governava el senyor Lerma.
I en els temes d'Estat este grup sempre va ser solidari amb el govern, sempre va recolzar perquè exigira la millor solució.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

.
.
.
per a esta comunitat.

Per tant, senyor Sanmartín, canvien el disquet perquè estan totalment amb el rellotge parat.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Bien, vamos a proceder a la votación de las enmiendas y vamos a votar, en primer lugar, la 342 y la 442.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 50 votos en contra y 3 abstenciones.

Ahora, vamos a votar las enmiendas número 75, 76, 82, 159, 160, 161, 163, 189, 192, 270, 284, 340, 392, 394, 408 y 434.
Comienza la votación.
35 votos a favor, 44 votos en contra, 6 abstenciones.

Y, ahora, el resto.
Comienza la votación.
41 voto a favor y 44 votos en contra.

Bien, ahora vamos a votar el artículo 9.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 35 votos en contra y 6 abstenciones.

Ahora, vamos a votar el artículo 10.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 41 votos en contra.

Y, ahora, vamos a votar el artículo 11.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra y 41 abstenciones.

Bien.
Vamos a entrar ahora en el debate de las enmiendas correspondientes al bloque quinto, que son 51 enmiendas, que presenta l'Entesa, el grupo parlamentario, y defiende don Carles Arnal.
Son las enmiendas números 34, 54, 84, 130, 132, 133, 134, 135, 137, 138, 139, 140, 146, 148, 149, 153, 202, 222, 238, 239, 240, 241, 258, 259, 260, 264, 280, 281, 282, 302, 303, 304, 305, 306, 307, 309, 310, 314, 315, 332, 483, 559, 560, 566, 570, 589, 590, 591, 717, 718 y 751.

Tiene la palabra don Carles Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, en este bloc d'esmenes, les hem relacionat, les hem agrupat, perquè totes elles tenen a vore amb els impactes ambientals que genera l'actual proliferació urbanística.

El tema és especialment rellevant, perquè, com ja hem dit abans, i ho reitere, l'estiró d'orelles que ens ha pegat Europa o que ha pegat Europa a l'urbanisme valencià, inclou temes ambientals.
Insistixc, fa referència moltes vegades a temes ambientals.
És una preocupació que té Europa, igual que tene molts col·lectius ciutadans i la majoria de les forces polítiques, exceptuant el PP, perquè per al PP "no pasa nada, no hay problema, estamos mejor que nunca hemos estado".
Val, és una opció.
Una opció cega, perillosa i falsa.

L'informe aprovat pel Parlament Europeu parla de contractes irregulars i abusius.
Cert.
Parla de prerrogatives excessives dels agents urbanitzadors.
Correcte.
Parla d'atropellament de drets democràtics i dels drets dels menuts propietaris.
En efecte.
I parla de manca de participació i de transparència, i en este particular, ho repetix moltes voltes, de la falta de transparència.

Per cert, que diu clarament també que la nova llei que està en elaboració, que estem discutint ara, no inclou el remei per a la majoria d'estes coses, també ho diu.
Però també parla de mala transposició de directives comunitàries, i, en particular, menciona la de l'aigua.
¿Saben vostés.
.
.
?
És que això té molta referència al que està passant ara actualment en el territori valencià.
Es diu que s'està transposant mal aquesta directiva.
Se parla dels impactes ecològics i territorials, de l'urbanisme valencià actual, i fa referència també concreta a les grans demandes hídriques que genera el model urbanístic que patim, i manifesta preocupació per este tema, perquè pensa que no s'estan adoptant mesures adequades en relació a les enormes demandes hídriques.

Recordem que açò era una cosa que veníem dient des de fa molt de temps, des de L'Entesa, des d'Esquerra Unida i els Verds, que estem reclamant que gran part de les demandes hídriques que se reclamen són per a este tipus de *pelotazos* urbanístics i, efectivament, Europa també ho té clar.

També parla Europa de la saturació urbanística de la franja litoral.
També és un tema que veuen i comproven i constaten.
I de tot açò, no se li poden tirar les culpes a la Lrau, o no únicament a la Lrau, senyor Modrego, sinó a tot l'entramat normatiu en relació a la protecció del territori i la gestió ambiental que han portat a terme els darrers governs del PP al nostre país.

Mire, un entramat legal i una gestió del PP que no garantix la protecció del territori, sinó que està emparant, i servint de tapadora, la seua destrucció.
I això ho han constatat els senyors eurodiputats i senyores eurodiputades, que han recorregut el nostre país en dos ocasions, s'han entrevistat amb dotzenes de persones i d'entitats de tota classe, des de gent a la universitat, arquitectes, advocats, entitats ciutadanes.
.
.
, i també l'administració valenciana ha tingut reunions amb alts càrrecs de la Conselleria de Territori, que no han sabut convéncer o enganyar, almenys no del tot, a estos diputats, malgrat que han passat diverses hores amb ells i els han explicat allò que haja vullgut explicar el senyor Blasco i els seus alts càrrecs.
No han resultat convincents les explicacions, mire, no han resultat convincents.

L'activitat urbanística, i això vosté ho ha de saber molt bé, com exconseller de Medi Ambient que ha estat, doncs, vosté sap que eixa activitat urbanística, i sobretot la manera com ara està fent-se, pot tindre impactes ambientals molt grans, molt grans impactes sobre el medi ambient.

Eixe increment desmesurat de noves vivendes implica impactes directes i també altres indirectes, alguns d'ells de molt llarg abats, per la qual cosa, cal incrementar les cauteles ambientals en relació a esta ocupació del territori.

La legislació valenciana pot ser abundant.
En aparença, és completa sobre temes ambientals, però és summament laxa, fluixa, no sé si m'entén, està plena de forats i és molt inconsistent per a complir els objectius que se marca.
De fet, és quasi irrellevant la seua eficàcia per a protegir de veres el territori i els valors ambientals, i, en definitiva, la qualitat de vida ­que vosté dia­ de les persones.
És que, comprenga-ho, no hi pot haver qualitat de vida sense qualitat ambiental, i la qualitat ambiental s'està degradant dia a dia en el nostre territori, i això repercutix en la qualitat de vida dels ciutadans, i repercutix en la degradació del territori a tots els efectes, també econòmics, també turístics i de tota classe.

Els espais naturals directament protegits per l'administració valenciana a penes suposen poc més del 7% del territori.
Vosté m'entén perfectament quan dic "dels directament protegits per la normativa valenciana".
Molt per baix de comunitats com Catalunya o Andalusia, que tripliquen o quasi quadrupliquen esta xifra.
M'estic referint per instruments autonòmics.
I discutim d'enquestes, d'estadístiques, quan vosté me les presente.
Jo també les tinc ben bones.

Però és que, fins i tot dels paratges protegits, els impactes ambientals no cessen, i poden amenaçar la pervivència d'ecosistemes tan emblemàtics com l'Albufera de València!
, que és el primer paratge protegit, el primer parc protegit, i mire vosté en quines condicions està!
La seua protecció, a part d'escassa, és que és ineficaç.
I per no parlar de paisatges de llocs tan importants com la serra d'Espadà, la Calderona, Mariola, que estan degradant-se dia a dia per tota classes d'irregularitats i d'actuacions que a voltes promou la mateixa Conselleria, de degradació del territori.
I n'hi han exemples portats ací i als tribunals.
No me diga "porte-ho als tribunals": ja estan portats.

I malgrat l'existència d'un catàleg de zones humides, moltes d'estes zones humides han quedat fora, vosté ho sap perfectament, i estan hui en dia afectades per processos de construcció i urbanització, com, per exemple, l'albufera d'Orpesa, o, per exemple, les salines de Calp, que estan amenaçades per un cinturó de construccions que ofeguen literalment.
Només faltava que construïren en la mateixa làmina d'aigua.
.
.
Vosté pot dir, "no, és que hem respectat la làmina d'aigua", això faltava, no?
, que feren cases flotants!
Ja ho inventaran, encara tenen any i mig de legislatura i és capaç que inventen també sistemes per a posar cases flotants en les albuferes, no desaprofitar eixe trosset que els quedava sense urbanitzar.
És una pena que se'ls perga, no?

I quant a l'àrea litoral, què dir?
Està sotmesa actualment, en els darrers anys, a la pressió constructora sense precedents, la més alta que ha tingut en la història, en estos darrers deu anys.
Després li ho demostraré amb dades oficials.
També s'està permetent ocupar zones inundables, amb el risc que això suposa per als habitatges, les infraestructures, que allí es facen.

No vull passar plana sense recordar-li, per exemple, la Renegada d'Orpesa.
Sap vosté que és una zona litoral a on diverses PAI estan destruint ara, en estos moments, eixe paratge al costat d'un LIC molt important?
, a on està l'única pineda litoral que ens queda en tot el territori de Castelló, i que estan matxucant-la amb estos PAI, que vosté me dirà, "no, és que depenen d'un pla general d'ordenació urbana ­efectivament­ obsolet", i que de cap manera la Conselleria de Territori ha obligat a la seua revisió, com demana fins i tot el Síndic de Greuges!

Les zones forestals valencianes continuen degradant-se per processos que eliminen la vegetació i provoquen l'erosió dels sòls, procés que és el més greu de degradació del territori, i vosté ho sabia perfectament ­ho deuria saber­ que l'erosió és deguda a l'eliminació de la cobertura vegetal i els danys al sòl, que provoquen no únicament els incendis.
.
.
, perquè vosté només vol parlar d'incendis.
.
.
És que ho provoquen i, fins i tot, activitats que promou l'administració o rompudes de terres, tales, els mateixos tallafocs que vostés proposen.
.
.
Tot això està destrossant milers i milers d'hectàrees forestals.

Altres importants lleis territorials de rellevància urbanística com la LOT i la Llei del sòl urbanitzable, no aporten garanties suficients de protecció dels valors naturals i del territori.
Primer, perquè no despleguen el seus instruments, com ja he dit abans; però, després, per la pobra definició del concepte de sòl urbanitzable i de sòl protegit, i per l'absència, autèntica absència de mecanismes per a evitar la reclassificació massiva o l'afecció per processos de tota classe, d'infraestructures, de construccions, etcètera.

Este creiximent urbanístic edificatori desbocat, sense control, perquè no és racional, no és sostenible, d'això no estem parlant, sinó del que hi està havent ara, insostenible, genera grans demandes hídriques, i això també els ha preocupat en Europa.
És un recurs escàs, com també l'energia i les matèries primeres, que també se demanen cada volta més i més.
Açò porta com a conseqüència la intensificació dels impactes sobre les comarques d'interior, per la ubicació de plantes energètiques, pedreres, etcètera, que traslladen la degradació que origina el litoral a l'interior.

I també implica necessitat d'incrementar la depuració d'aigües i de tractament de residus i les seues infraestructures associades, i els abocadors de fem, que moltes voltes també se pretenen instal·lar en l'interior i que tenen de costejar el conjunt de tots els habitants i no únicament els promotors dels *pelotazos*, que s'emporten els beneficis, però els costos repercutixen finalment en tota la societat.
I aixina se multipliquen els impactes no únicament en el litoral, sinó que del litoral se traslladen a l'interior.
Com la contaminació que es genera com a conseqüència del foment del transport motoritzat que origina esta edificació dispersa i que també se trasllada a les comarques d'interior.

Nosaltres presentem moltes esmenes, precisament, per a deixar ben clar que el sòl no urbanitzable protegit no s'ha de reclassificar mai, tret de situacions excepcionals.
Plantegem una moratòria de l'edificació en el litoral fins que almenys no s'aprove el pla d'acció territorial del litoral, del qual no se'n sap res encara a les hores que estem.

I demanem més mesures de protecció del territori i que s'incorpore a les prohibicions que ninguna normativa infringixca normes estatals i valencianes, també hi incloem "ni cap directiva europea"!
És molt important, perquè precisament l'incompliment de les directives europees se'ns tira en cara per estos informes europeus.

I, en definitiva, demanem que quan se tinguen de fer compensacions de terrenys.
.
.

**El senyor president:**

Senyor Arnal.
.
.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

.
.
.
­acabe en un segon.
.
.
, o dos­, quan se tinguen de fer cessions de sòl no urbanitzable, que este siga de sòl urbanitzable comú i que després d'esta sessió se passe a protegir i aixina incrementarem la quantitat de sòl protegit.
En cas contrari, estem simplement perdent o no augmentant este sòl protegit.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

Tiene la palabra el señor Modrego.

Señor Arnal, yo le pongo el reloj, pero usted tiene que observarlo, ¿eh?
Vamos a fiarnos mutuamente o.
.
.

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señorías.

Estamos en el debate de la ley urbanística y usted ha utilizado una serie de argumentos reiterativos, vacíos, yo diría, no sé si tópicos, errores, y que, desde luego, no concuerdan con la visión que nosotros tenemos.

Demostrarle que está usted.
.
.
¡no sé si equivocado!
, o es que tienen usted que justificar.
.
.
, bueno, pues, su pertenencia a un grupo ecologista, que yo creo que últimamente está quedando, pues, yo creo que sin.
.
.
, realmente, buscándose objetivos cada vez más pequeños, porque los grandes objetivos ambientales de nuestra comunidad, pues, ya están cubiertos.
Lo que pasa es que para justificarse, pues, tienen que decir algo a veces, yo qué sé, tan.
.
.
, yo diría que poco relevante, hacer hincapié que el problema de las zonas húmedas de la Comunidad Valenciana es el marjal de Oropesa.
.
.
A penas tiene 10 hectáreas, frente a las 45.
000 que ha protegido el Partido Popular, 10 hectáreas frente a 45.
000, y usted hace un año que no hace más que repetir ese dato.

Por cierto, tengo que decirle que ese catálogo que usted critica, pues, ya digo, treinta sentencias todas, absolutamente, cien por cien, favorables a los criterios y a las determinaciones del catálogo.
¡No estaremos tan mal!
, ¡algo de razón tendremos!
Claro, si el otro problema son las salinas de Calpe, por cierto, incluidas en el catálogo, y ampliada su protección en el mismo catálogo, con informe de la Universidad de Alicante, pues, bueno, si usted circunscribe la problemática ambiental a detalles de ese tipo, pues, desde luego, yo creo que lo que está haciendo es dándonos la razón.

Porque, claro, si hablamos de humedales, aunque no siga el orden que usted ha planteado en una reivindicación, yo me acuerdo, con los debates, el señor Ribó se pasó tres años diciendo, "ya veremos qué pasa con Massamagrell, con Aiguamarga, l'especulació".
¿Qué pasa?
Suelo no urbanizable protegido.
Suelo no urbanizable protegido, por el Partido Popular.
Por el Partido Popular, señor Ribó.

Y podemos seguir, eh, con todos los humedales a lo largo de toda la costa.
Con el establecimiento de corredores litorales en los marjales de Nules, de Almenara, con la protección del marjal del Moro, desclasificando superficies muy importantes de suelo urbanizable que provenían de planes aprobados en la época socialista.
Por lo tanto, que usted ahora llegue al detalle de 10 hectáreas frente a 45.
000, y lo diga muchas veces, y tal vez en un tono algo enfadado, pues yo creo que le quita totalmente razón.

Pero claro, cuando sigue hablando, y dice, es que se está urbanizando en zonas inundables.
Perdone usted, se urbanizaba en zonas inundables antes.
Ahora no se puede urbanizar en zonas inundables.
Y hay una cautela porque hay en nuestra comunidad, y usted lo sabe, municipios que toda su superficie es inundable.
Según usted habría que eliminar ese pueblo.
No es que no pudiese crecer, es que habría que eliminarlo.

Entonces, se prevé que si se adoptan las medidas adecuadas con cargo a la actuación de encauzamiento, de elevación de nivel, etcétera, etcétera, en los grados bajos, se puedan plantear.
Eso es una garantía para los ciudadanos y para no.
.
.
y de seguridad en cualquier actuación pública.
Eso no era lo que pasaba antes.
Tengo que decirle por ejemplo que hasta el centro de emergencias se queda aislado cuando se inunda.
Era cuando se actuaba sin un instrumento de planificación territorial como el Patricova.

Pero claro, usted habla, es que esto es un desastre, el territorio, no queda territorio.
Pues mire, yo le tengo que decir dos cosas, el territorio valenciano está más protegido que nunca.
Y es difícil que lleguemos ya a proteger más porque todos los espacios de valor están protegidos.
Está el 28% del territorio propuesto a la Comunidad Europea como lugar de interés comunitario.
Como lugar de interés comunitario, en cumplimiento de una directiva.
Nosotros sí que cumplimos las directivas.

Llegamos al 8% en parques.
Claro, usted dice, qué mal están Mariola, Calderona y sierra de Espadán.
Hombre, yo tengo que decirle que los ha declarado el Partido Popular.
Y que en concreto Mariola y Calderona, llevaban diez años sin haberse podido declarar la figura de parque natural con graves conflictos sociales.
Y sin embargo, ahora son parques con todo el mantenimiento.
Y con un estado desde luego cada vez mejor.
Con unas clasificaciones de suelo muy adecuadas.

Entonces, claro, yo creo que es absurdo que usted, ante una figura de actuación, ante unos trabajos, ante un mantenimiento, una inversión, diga que eso no sirve para nada.
Pues es negar la evidencia, y por lo tanto, pues yo quiero aquí decírselo claramente.

Luego usted plantea el absurdo de que en las reclasificaciones de suelo, cuando haya que ceder suelo protegido, si no hay protegido se ceda suelo común.
Vamos a ver, el suelo protegido es porque tiene valores que según la ley hacen que sea protegido.
Eso no es discrecional.
Aquí no se pone un suelo protegido porque nos parezca a nosotros mejor o peor.
Tiene que tener, y está claramente especificado en la ley del suelo no urbanizable, qué valores tiene para la sociedad de tipo ambiental para que esté protegido.

Entonces, el introducir como suelo protegido suelos aptos para un desarrollo por particulares de tipo agrícola, ganadero o cualquier otro tipo, pues uno más de los absurdos que usted plantea.
Yo creo que hay que ser riguroso con el protegido, y dejar el suelo no urbanizable que cumpla su papel, que es albergar todos los usos que no pueden estar en el protegido.

Claro, cuando usted habla del agua, oiga es que el agua.
Mire, yo estoy aquí, y estoy muy satisfecho de formar parte del partido que tiene un conseller como el que tenemos aquí, el de Infraestructuras, que bueno, en este momento tenemos 450 depuradoras a pleno funcionamiento.
Muchas de ellas implantando el sistema terciario.
Depuramos 300 hectómetros cúbicos cuando antes no se depuraba nada.
Tenemos tratamiento en todos los municipios mayores de 2.
000 habitantes cumpliendo más objetivos que la directiva de aguas.
Tenemos, cuando usted habla de la gestión del agua, 160.
000 hectáreas de riego localizado, cuando había cero en el año 95.
Una gestión del agua yo creo que modelo en toda España.

Y usted todavía quiere plantear que el tema del agua tiene que ser un factor limitante del desarrollo.
Pues mire, en nuestra comunidad para usos urbanos existentes, no para futuros, todos los usos urbanos existentes no llegan al 15% de los consumos totales.
Si usted plantea que un crecimiento urbanístico tiene que eliminarse por el tema del consumo del agua, y no tiene que haber un compromiso de las administraciones de solucionarlo, quiere decir que usted está limitando, yo creo que voluntariamente, el crecimiento de nuestra comunidad.
Porque ese, desde luego, no es el problema de nuestro territorio.

O cuando usted habla del tema de la costa, pues tengo que decirle que hay más de 150 kilómetros protegidos.
Yo no sé quién ha protegido los 15 kilómetros de la sierra de Yrta, los corredores que le he dicho antes en la zona de Nules, los marjales de Almenara, zonas que eran urbanizables.
Y que si no llega a ser por el Partido Popular probablemente ahora ya estarían urbanizados.
O el marjal de los Moros.
En fin, una serie de actuaciones, incluidas las actuaciones de protección en los ámbitos marinos de la posidonia.
Creo que con una política restrictiva en nuevas, total, yo creo que a veces excesiva de nuevas infraestructuras precisamente en aras de una mayor conservación.

Por lo tanto, yo creo que el discurso que usted plantea no tiene ningún sentido, ni ninguna coherencia con las políticas que se están llevando a cabo.
Es que habla de las energías.
Oiga, mire, pues tengo que decirle, y aquí está el conseller, que tenemos dos plantas, unas en funcionamiento y otras en construcción, de producción de energía por ciclo combinado.
Como usted sabe la energía más sostenible de las que se pueden en este momento poner en funcionamiento y una nueva planta en Castellón.
Y vamos a ser excedentarios de la energía eléctrica, frente a otras alternativas que existían anteriormente.

Y si ha habido un partido que ha apoyado las energías renovables es el Plan eólico de la Comunidad Valenciana, que le recuerdo que además de ser un plan de acción territorial, es un plan aprobado por el gobierno del Partido Popular.

Por lo tanto, repasando uno por uno todos los aspectos negativos que usted plantea, yo creo que no se ajustan en absoluto a la realidad.
Es evidente que hay una demanda urbanística y una actuación.
Pero le tengo que decir, que nunca los espacios de valor han estado más protegidos que lo que están ahora.
Y desde luego ese es un compromiso del Gobierno Valenciano de seguir actuando sobre ellos.
Porque usted lo que plantea frente a un problema es decir no se haga nada.
Nosotros lo que hacemos es dar soluciones.

Si falta energía, pues hay plantas de energía con la mejor tecnología, la más ambiental.
Si falta agua, proponemos alternativas.
.
.

 

**El senyor president:**

Vaya terminando, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Termino, señor presidente.
Las más sostenibles ambientalmente.
Pero usted hace algo mucho más sencillo.
¿Falta algo?
Pues quedémonos como estamos, no hagamos nada y ya veremos qué pasa.
Yo creo que esa desde luego no es nuestra actuación.
Nuestra actuación es compatibilizar precisamente todas estas actuaciones, esas fuertes demandas de suelo que realmente existen en nuestra comunidad, con una muy rigurosa política ambiental, energética, de depuración.
Con actuaciones, con soluciones, y con una mejora, ya le puedo decir por todos estos datos, que hay una mejora sustancial del medio ambiente en estos últimos años en la Comunidad Valenciana.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

.
.
.
compatible con el desarrollo urbanístico.

Gracias.

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra para el turno de réplica, el señor Arnal.

¿Sigue usted viniendo a la *trona*?
Pues ahora le voy a descontar los minutos y medio que ha gastado antes.
.
.
*(Remors i rialles)*

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé.
Intentaré ser més ràpid per no passar-me en el temps.

Senyor Modrego, me preocupa molt la seua ignorància absoluta del concepte de sostenibilitat.
Molt greu per a un representant de l'àrea de medi ambient, que ha sigut conseller de Medi Ambient.

Vosté diu que jo pretenc, per fer referència als límits que imposa l'aigua, etcètera, limitar el creixement, etcètera, etcètera.
No ho pretenc jo.
Els límits són objectius.
Estan ahí.
Limiten, efectivament, els desenvolupaments.
És que vosté no entén que el concepte mateix de desenvolupament sostenible, se basa en el reconeixement que el planeta és limitat?
Que un país determinat és limitat?
Que els recursos no són infinits?
I que hem d'adequar el nostre desenvolupament, el nostre creixement, la nostra activitat a eixos límits?

Eixa és la clau del concepte de desenvolupament sostenible, que vosté ignora radicalment.
A partir d'ahí, ja entenc que tota la seua construcció teòrica i pràctica cau per la base.
Sàpiga vosté que eixe concepte és molt important i s'ha de tindre en compte i l'hem d'observar tots.
I no comprendre'l és molt greu per vosté.

I després entrarem, perquè sí que tenim, ja que vosté ha insistit tant en què és el nostre model, què volem fer.
Clar que volem fer coses.
Però sostenibles.
I tenim un model sostenible de l'urbanisme.
I l'aniré exposant al llarg del dia.
Però vull ara insistir en coses que vosté diu que me les invente.
Me les invente?
No.

En el considerando o) de l'informe europeu diu: "Considerando que algunos planes de urbanización parecen tener un impacto desastroso ­desastroso­ en el medio ambiente y la ecología de numerosas zonas costeras.
Y más en concreto en las condiciones futuras de abastecimiento de agua, una cuestión que preocupa a la Unión Europea".
Diu més endavant: "Considerando que la Confederació Hidrográfica del Júcar ha presentado alegaciones, como mínimo, contra treinta nuevas urbanizaciones en la Comunidad Valenciana, y que la comisión ha remitido un dictamen motivado a España debido a la trasposición inadecuada de la directiva marco del agua".
I més endavant, quan diu, entre altres punts que fa referència al medi ambient, que són molts: "insta a las autoridades valencianas y españolas competentes a que garanticen que toda decisión sobre futuros desarrollos urbanísticos sea compatible con los requisitos que establece la directiva 2.
060-C en lo que se refiere a la prudencia en el uso y la protección de los recursos hídricos.
Y en particular a que garanticen la coordinación de medidas adoptadas en la cuenca del río Júcar, para la consecución de los objetivos ambientales que establece el artículo cuarto de la mencionada directiva.
Entre altres i altres coses.

I el Patricova, que mosatros demanem que se prenga les seues recomanacions com a obligatòries.
Això és el que demanem nosaltres, que les recomanacions siguen obligatòries.
Si vosté se les pren seriosament, accepte-la.

I sobre dades d'edificabilitat li donaré dades oficials publicades en l'informe publicat enguany de l'indicador de sostenibilitat publicat pel Ministeri de Medi Ambient.
Xifres, percentatge de superfície urbanitzada en el primer quilòmetre de línia de costa en els últims darrers anys, 1990-2000, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* Alacant i València estan entre les sis primeres províncies.

Una altra xifra interessant: percentatge de la taxa d'urbanització sobre el territori que abans no estava urbanitzat per província.
En els deu darrers anys, perquè és el que mos està interessant, com este procediment s'ha *desmadrat* en els darrers anys.
Això és el preocupant, el que s'ha *desmadrat* en poquets anys.
Doncs bo, diu, el primer lloc és Melilla, el segon Alacant, el tercer València.
Fixe's vosté, en els primers *rankings* d'esta categoria.
Eixes són les xifres oficials.

Vosté podrà negar-les i tal.
Però si les nega, per favor, donem dades del mateix rang comparables, i després les portarem, perquè tinc una compareixença demanada al senyor Blasco perquè aclarim les dades en profunditat.
Metre a metre.

Vostés viuen instal·lats en la fantasia, en un país de fantasia, i parlen de les zones LIC.
Les zones LIC si les zones LIC se pot fer qualsevol cosa en la seua intervenció, parcs eòlics, mines a cel obert, ports esportius, això vosté li considera protecció?
Doncs vaja una protecció.
Vostés permeten que en les zones LIC se faça tot això.
I a més, se permeten posar-se com una medalla les xifres de la superfície forestal valenciana, que no han canviat en trenta o quaranta anys, que no són resultat de la seua gestió, que és resultat de l'abandonament de les zones agrícoles des de fa temps.
Per favor, posen-se això com un mèrit no seu.

I el mateix que l'elevada biodiversitat del País Valencià, que no és deguda al que vostés han fet.
Si per vostés fóra, acabarien amb la fauna de Miravet, que a la millor ho impedix ara que canvien de traçat la carretera.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señorías.

Señor Arnal.

Yo creo que para mí es una satisfacción que en un tono exaltado me llame ignorante.
Yo creo que procuro siempre ajustarme a datos oficiales, que tengo una larga trayectoria, y que usted puede buscar alguna vez que yo haya dicho una cosa que luego no se haya cumplido o no sea verdad.

Yo creo, si usted tiene tanta información, que el ignorante.
.
.
no creo que sea usted.
Entonces, yo creo que lo que es, es lo que le he dicho antes, es un poco tendencioso, deforma la realidad, porque tiene que justificar algo *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que realmente no puede justificar.

Yo, más que exaltarme y volver a coger el informe europeo.
.
.
Claro, yo, es que cuando llegaron los representantes europeos y los recibió el representante de su partido y se los llevó por ahí, igual también les orientó un poco en el tema del informe y no les dio los datos que había, los datos reales.
Eso también puede ser.
Igual es que estoy equivocado, porque, como ha dicho usted, soy un ignorante.

Pero, claro, es que usted vuelve a sacar pecho de cosas que yo ya le he dicho que usted.
.
.
por favor, que no hable de eso.
No le he querido hablar del tema forestal.
Yo creo que los datos son evidentes.
Es que repetirlos me parece ya algo exagerado.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Decir que hemos aumentado en 20.
000 hectáreas la superficie forestal, que la superficie arbolada ha aumentado en 200.
000 hectáreas, que han aumentado todas aquellas especies frondosas y aquellas especies más relevantes de la Comunidad Valenciana, con datos totalmente objetivos, que usted dice que no son.
.
.
Y, claro, usted se atreve a criticar el tema forestal.

Claro, no me ha contestado nada al tema de las zonas húmedas, ni al tema de la energía.
Dice: "En las zonas LIC, se puede hacer casi todo.
Se pueden poner parques eólicos".
Digo: oiga, mire, solo faltaría eso, que las zonas LIC, que son *(inintel·ligible)* del territorio, no pudiésemos ni pasear por ellas.
¡Pues claro que se pueden poner actuaciones públicas eólicas y de interés!
Lo que se es es muy restrictivo con cualquier actuación.
.
.
Tenga usted en cuenta que en las zonas LIC hay, por ejemplo, hay muchísimos pueblos y una población importante viviendo.
Si quieren ustedes, los tenemos ahí marginados.
Pues claro que se pueden hacer cosas.
Pero nada tiene un chequeo especial para que no haya nada en contra de sus valores.

Cuando habla del crecimiento urbanístico en las zonas costeras.
.
.
Pues claro que Alicante y Valencia tienen que estar a la cabeza.
Estamos a la cabeza en desarrollo económico y somos costeras.
En Toledo o en Madrid no aumenta la superficie costera ocupada.
Y en el Cantábrico, como usted sabe, el turismo será rural o iremos al Valle del Pas, pero el turismo de sol y playa es bastante limitado y no tiene las demandas que tiene aquí.
Pues claro que estamos a la cabeza, pero estamos a la cabeza de forma sostenible.
Que yo sí que entiendo lo que es el desarrollo *(el senyor president colpeja amb la maceta)* sostenible.
Es administrar los recursos adecuadamente y no agotarlos.
No agotarlos es no tirar al mar, por ejemplo, los 10.
000 hectómetros al año y luego gastar energías, gastar energías para depurar el agua que antes hemos tirado al mar.
Situación absurda que entra dentro de lo que usted entra, que son los principios de desarrollo sostenible.
Y yo entiendo que es desarrollo sostenible limitar la urbanización en Irta.
Que, por cierto, cuando usted ha hablado de la pinada que hay en Castellón, la pinada más importante está en Irta y está protegida por los gobiernos del Partido Popular.

Entonces, claro, usted, al final, dice: "Oiga, es que se pueden hacer puertos en las zonas LIC".
Primero, en la Comunidad Valenciana nunca se han hecho menos puertos que ahora, nunca jamás.
Se han ampliado los puertos existentes, y todos ellos fuera de zona LIC.
No diga usted mentiras, diga verdades.
Por lo menos intente decir alguna.
Y, desde luego, lo que le puedo garantizar es que gracias a ese esfuerzo de protección y a los criterios y los informes técnicos de la Conselleria de Territorio, las actuaciones se orientan a aquellos suelos que no tienen valores ambientales.
No como antes.

 

**El senyor president:**

Vaya acabando.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Porque le tengo que recordar que los gobiernos del Partido Popular han tenido que desclasificar y comprar suelos, por ejemplo, en el marjal de Peñíscola, por ejemplo en el parque de Ifach, por ejemplo en Pego, en la Albufera, en muchas zonas que hemos tenido que comprar suelos para evitar su urbanización, además de hacer su desclasificación.

Por lo tanto, esa es nuestra línea.
Otra cosa es que luego unos señores que vienen a ver la directiva de contratos, que responden a lo que ellos quieran responder y puedan hacer un informe genérico.
.
.
Pero cuando se habla de medio ambiente en nuestra comunidad, hay que analizar realmente lo que era, lo que es y lo que va a ser el medio ambiente en la comunidad.
Y no opinar algunos eurodiputados, que tienen tres veces menos suelo protegido, que gestionan el agua mucho peor que nosotros y que realmente.
.
.
Claro, si desde Alemania, que no sé las zonas de interés comunitario que tiene, pero probablemente tenga el 12%, y tenga una percepción que hay proteger al máximo, como tiene usted, pero aquí tenemos prácticamente el 30%.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Estamos muy bien dentro del contexto europeo y estamos muy orgullosos de ello.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos votar el bloque V de enmiendas.

Primero vamos a votar la enmienda número 54.
Comienza la votación.
37 votos a favor, 43 votos en contra y 1 abstención.

Vamos a votar ahora las enmiendas número 34, 140, 222, 281, 302, 332, 559, 560, 66 y 70.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 43; abstenciones, 33.

Y ahora vamos a votar el resto.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 39; votos en contra, 43.

A continuación, vamos a pasar a debatir el bloque VI de enmiendas, que corresponden al Grupo Parlamentario Entesa, que defiende don Carles Arnal, y corresponden a los números 37, 124, 29, 207, 272, 316, 20, 21, 22, 24, 25, 28, 31, 80, 93, 414, 20, 40, 73, 76, 538, 69, 73, 75, 600, 740, 49, 54, 55, 56, 58, 59, 61, 63, 67, 74, 75, 76, 77, 78, 80, 81, 82, 84, 85, 86, 87 y 88.

Tiene la palabra don Carles Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, novament en este bloc tornarem a parlar de sostenibilitat ­ho lamente.
Això sí, procuraré parlar més calmadament i, és clar, no pretenc jo ser irrespectuós amb el senyor Modrego.
Però continue pensant, continue pensant que vosté no entén en profunditat este concepte de la sostenibilitat.
Bé, respectuosament li ho dic perquè continue pensant-ho.

Ací, en este bloc d'esmenes, hem aprofitat per a parlar.
.
.
moltes d'elles van referides a l'exposició de motius de la llei.
I altres esmenes més concretes a un tema com és el model de desenvolupament urbà i la seua adequació al criteri de sostenibilitat, que jo sé que este tema a vosté li interessa molt.

Bé.
Els temes apareixen connectats amb la pròpia exposició de motius, que fa una crida a la sostenibilitat del procés urbanístic, cosa que açò és inexcusable, que tots reconeixen que està molt bé, però que no es materialitza en realitats palpables, no està passant.
És la nostra opinió documentada, argumentada, i li ho direm de pressa, corrents, alegrement, amb una intensitat o amb una altra, però amb dades, sempre amb dades.
I ací i allà, on vosté vulga, sempre que vulga, amb números damunt la taula.
Ací no podem entrar en cada un dels aspectes ­però ja m'agradaria a mi­, però ja promourem que hi hagen debats per a, tema a tema, treballar-los tots.
Sí, senyor.
És el nostre interés, la nostra prioritat.

I un element bàsic per a assegurar la sostenibilitat és la defensa i potenciació d'un model compacte i no disseminat d'urbanisme.
Este concepte clau l'estem destacant perquè.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* perquè malgrat que en els enunciats teòrics vosté mateix ho defensa, ho defensa el conseller Blasco, ho defensa molta gent, en la pràctica no passa.
Vosté repasse's els grans macroprojectes urbanístics que s'estan postulant per ací i veja que no són aixina.
Mire vosté ­li recomane­ el de Porxinos, interessant; li recomane que veja, per exemple, també el de Tavernes, este famós; vagen mirant eixos grans.
.
.
el de Mundo Ilusión, el de l'entorn de Mundo Ilusión.
Revise els principals grans projectes urbanístics ­per cert, tots ells impulsats per vostés, recolzats totalment amb fotografies del conseller, si fa falta, al costat dels promotors, jugant fort­, i la major part d'eixos projectes són d'urbanisme dispers.
És aixina, i vosté pinte-ho com vullga, però és aixina.
I si no, ho discutim projecte per projecte, no m'importa.
Hores tenim, o tindrem en altres moments.

Bé.
Jo pense que eixe model, en definitiva, és el que vostés propicien, diguen el que diguen.
La realitat és eixa.
I si no, tenien un sistema molt fàcil: impedir l'aprovació definitiva en la conselleria.
Ja vorem si arriben a prohibir Porxinos, per exemple, o altres.
Però, vaja, no m'ho crec massa.
Tant de bo!

Hi ha moltes declaracions del senyor conseller Blasco en favor del model compacte.
Fins i tot en la LOT, en la Llei d'ordenació del territori, que és una de les lleis més inútils que es puguen imaginar, per l'absoluta inconcreció i, sobretot, indeterminació dels continguts, ahí hi ha un article ­prenga vosté nota­ que diu: "Es procurarà un model d'urbanisme compacte".
Me vol explicar vosté què vol dir això "es procurarà"?
Això com es menja, com es traduïx?
Quines eficàcies legals té?
Jo li ho diré.
Ninguna.
Eixa és la realitat.

Com a conseqüència del model que estem patint, tenim greus impactes ambientals, que no són solament ambientals, també són econòmics i socials, i que no està avaluant ningú com toca.
Millor dit, sí que ho estan avaluant, però entitats independents.
Però qui hauria d'avaluar-lo seria la pròpia conselleria, que hauria d'estar estudiant, de tots els projectes que mos estan venint, l'impacte que va a tindre sobre el medi ambient, sobre el territori, sobre la demanda d'aigua, d'energia, de matèries primeres.
.
.
I tot això que ho posara en un balanç i sabríem què és el que mos està venint damunt.

Vosté sap que eixe tipus d'urbanisme dispers multiplica tots els impactes que genera l'urbanisme, perquè, evidentment, incrementa estes demandes, sobretot si es tracta de certes tipologies ­d'unifamiliars, d'adossats, d'aparellats­, molts d'ells amb els seus jardins, amb les seues piscines.
Açò multiplica totes eixes demandes d'aigua, d'energies, de materials.
.
.
I és un model que, com vosté també sap, té majors costos en tots eixos serveis i té majors pèrdues en distribució de tots estos elements, d'aigua i d'energia, evidentment, perquè és un sistema molt més disseminat, molt més ineficient.

I també és un model que incrementa.
.
.
que quasi fa indispensable l'ús del transport privat motoritzat, la qual cosa, a més de la ineficiència energètica que genera en el context que estem de Kioto, que no podem oblidar mai en ningun camp, a més ens planteja uns increments de demandes de comunicació, de vies de comunicació, de costos i de contaminació.
I tot això és una factura que va creixent, que va creixent, perquè l'anem a pagar entre tots els ciutadans, no únicament els beneficiaris i els promotors de les urbanitzacions.

Per no parlar d'altres impactes de tipus econòmic, social i cultural, perquè tot açò també multiplica les despeses quant a depuració, tractament d'aigües.
.
.
totes les despeses d'este tipus; per no parlar de seguretat, que està preocupant a moltes d'estes urbanitzacions disperses i per no parlar de les dotacions socials, d'educació, de sanitat, de cultura, d'esbarjo, que, naturalment, s'han de plantejar o, del contrari, estem creant ahí unes situacions d'infradotació.

I també hem de recordar que moltes voltes es construïxen estos nuclis separats del nucli tradicional.
I açò fa que realment hi haja a voltes un desarrelament absolut entre els nous pobladors i la població que hi havia, i a voltes esta nova població pot ser del mateix volum o superior.
A voltes vostés estan autoritzant unes expansions poblacions que dupliquen o tripliquen l'originària, sense, evidentment, tindre cap relació amb la dinàmica poblacional endògena.
Aleshores, estes poblacions que s'instal·len desconnectades totalment, moltes voltes creixen d'esquenes totalment a la realitat social, a la història, a la cultura, a tot l'entramat històric que n'hi havia en eixe municipi.
I això genera problemes també importants, no ja ambientals sinó culturals i socials.

Entrant en altres aspectes de l'exposició de motius, nosaltres hem vullgut esmenar-la perquè ja està bé, encara que ja sabem que l'eficiència o l'eficàcia d'esta introducció és molt baixa, perquè no la tenen en compte per a l'articulat, però ja que figura en el text de la llei volem entrar en la seua consideració.
I allí, en eixa mateixa introducció se fa eixa valoració ambigua que vostés diuen tot el temps respecte a la Lrau.
Eixe doble discurs que no sabem si per a vostés és positiva o negativa.
A vore, aclarisquen-se!
Si és negativa, si vostés pensen que la Lrau era negativa.
.
.
, juguem clar, clar, clar i clar, per quin motiu, si vostés consideren que era negativa, no l'han modificada en tots els anys que han tingut?
Si era molt fàcil!
O per què no l'han o per què no l'han corregida o per què no l'han esmenada?
No ho han fet en tots els anys!
Aleshores, els pareixia malament o els pareixia bé?
Si els pareixia malament han tingut anys per a fer-ho i no ho han fet.
I si la consideren positiva i assumixen els seus continguts, com pareix que fan perquè en la pràctica l'han assumida sense canviar una coma, sense canviar una coma, aleshores, per què li atribuïxen tots els problemes que Europa mos detecta a eixa norma, quan és l'aplicació que vostés estan fent?
Ahí, alguna cosa no quadra.
No quadra res!

I són molts els especialistes de tota classe, urbanistes, arquitectes, advocats, que diuen que els problemes vénen sobretot de l'aplicació d'eixa norma, vullguen vostés reconéixer-ho o no.

Les nostres esmenes també volen posar de relleu que tota esta nova rediscussió del tema urbanístic i el plantejament d'una nova llei, no se fa perquè sí, se fa perquè existix una realitat molt crítica, perquè existixen les protestes de milers i milers de ciutadans, no únicament els 15.
000 que han firmat eixes denúncies.
Per exemple, ací, els diputats del meu grup i jo mateix no hem firmat estes denúncies, però també estem en contra.
És a dir, vosté, espere que no faça la simplificació de pensar que com n'hi han 15.
000 que han signat són els únics que poden tindre motius de crítica.
N'hi han moltíssims més, centenars de milers que ho manifesten.

I eixe és el motiu que ha portat a refer esta llei, este i la severa reprimenda d'Europa que, torne a dir, carrega les tintes en la seua actuació.

I no vull deixar sense mencionar l'enorme paradoxa que suposa que en teoria s'ha alliberat molt de sòl per a urbanitzar, s'ha urbanitzat més que mai i el problema de la vivenda de protecció oficial seguix sent enorme, gravíssim i sense resoldre.
I se construïx, sobretot, no vivenda de protecció oficial.
Eixa és la realitat.
El 90 i escaig per cent de totes les vivendes, quasi el 95% són de renda lliure, no les de protecció oficial.
És a dir, s'està pervertint l'ús social que hauria de tindre el fenomen de la construcció, un fenomen que pot ser positiu o pot ser negatiu, però un dels efectes més positius, que és assegurar el manament constitucional de l'accés a una vivenda digna a tots els ciutadans, no s'està complint de cap manera.
Eixa és una greu paradoxa, és una vergonya que estiga utilitzant-se eixa llei.
.
.

*(Ocupa la presidència la senyora vicepresidenta primera, Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
però no per a cobrir les demandes socials.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señorías.

Señor Arnal, no estamos de acuerdo.
Se lo he expuesto antes, tanto por las actuaciones, por las realidades, como por el conjunto legislativo y por los contenidos reales que tiene tanto la Ley de ordenación del territorio como la Ley urbanística valenciana.

Yo creo que es una normativa plenamente inspirada en los principios de sostenibilidad, que incorpora las variables de economía, de recursos, de gestión, de exigir la gestión de los recursos hídricos, de analizar las alternativas de modelos más eficientes a la hora de erradicar los futuros desarrollos, y que introduce todas las normativas europeas, españolas y propiamente valencianas con un criterio de sostenibilidad en la gestión de todos los planes.

Yo creo que usted tiende a simplificar, bueno, lo compleja que puede ser la actividad urbanística y como yo le enseñaba en la primera intervención que he tenido, bueno, pues que realmente pertenecemos a una sociedad y hay unas demandas.
Y hay unas demandas concretas de modelos, de tipos de vivienda, pues los ciudadanos, si tienen alternativas eligen frecuentemente el vivir más próximos al medio natural y en una tipología que usted, pues dice de adosado o de agrupado o vivienda, en todo caso, de baja densidad.

Es evidente que esa demanda social que existe puede tener, en determinadas zonas donde haya ya un cierto desarrollo, un conflicto con la disponibilidad de suelo apto para urbanización, porque yo tengo que señalarle que todas las actuaciones que se plantean son en suelos aptos para la urbanización.
Están excluidos todos aquellos que tienen un interés.
.
.
*(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* desde el punto de vista natural, de reserva de infraestructuras, incluso como elemento vertebrador del territorio o reservas que puedan establecer los municipios para futuros desarrollos.

Pues, muy bien, en esos suelos aptos para urbanizar, evidentemente, y eso tiene que ser una respuesta municipal, pues habrá que optar entre modelos con una densidad mayor o una densidad menor, pero ahí está el papel fundamental también de los ayuntamientos.
¿Qué hace la ley?
La Ley urbanística valenciana no dice cómo se decía hace algunos años por grupos próximos al suyo, que parecía que la vivienda densa eso era lo menos sostenible por la congestión.
.
.
Bueno, eso creo que estaba en los discursos que decían ustedes hace apenas unos años: la contaminación, el gasto en transporte, la saturación, la baja calidad de vida por la falta de dotaciones, Y se proponía, entre comillas, una alternativa como más ecológica a esta otra.
Yo creo que cada cosa tiene su equilibrio.

Evidentemente, la Ley urbanística valenciana apuesta por la ciudad compacta, pero la ciudad compacta entendida como una realidad cultural que tiene que analizar el plan en cada momento.
No se trata de, como usted parece que dice: "Oiga, si tenemos un municipio, hala, a crecer como los modelos de ensanche del siglo XIX".
Hombre, yo creo que hay alternativas, que ahora la sociedad se basa en unos sistemas de comunicación muy potentes, y hay otra cosa que usted no analiza, que son las escalas de las actuaciones que ahora se producen.
Evidentemente, la ciudad dispersa es aquella que ocupa todo el territorio y lo satura e inviabiliza futuros desarrollos.
Pero plantear actuaciones en superficie importantes, que sean capaces de ser autogestionarias en las materias de equipamientos, de transportes, de dotaciones, es una alternativa a la ciudad que tal vez, precisamente para evitar problemas de saturación, haya que, forzosamente, con criterios urbanísticos, decidir en cada plan general.

Eso quiere decir que la ley lo que hace es un planteamiento de la necesidad de recuperar los cascos antiguos, de las actuaciones, y por eso plantea en sus sistemas de gestión, sistemas muy asequibles y de un buen funcionamiento para renovar todos estos cascos antiguos y estos suelos que han perdido su funcionalidad, que aunque se dice, y luego se traduce en normativas concretas del plan, no que se diga: "Hay que urbanizar el barrio".
No, lo que se hace es dar unas herramientas para que se pueda reurbanizar el barrio con unos sistemas de gestión adecuados.
Eso es lo que hace la ley.
Y por eso apuesta por eso.
Pero tampoco puede declarar como inviables desarrollos que están demandados por la sociedad y que en determinados casos se plantean en suelos aptos para urbanización y con todos los criterios de sostenibilidad incorporados.

Evidentemente estamos hablando ya del ejercicio puro de planificación.
Entonces, yo creo que la ley está bien y, luego, lo que tenemos que hacer es una adecuada planificación todos los agentes implicados, los colectivos sociales, las administraciones municipales y también la conselleria, porque todos tenemos esa responsabilidad de administrar un suelo, un suelo que es escaso, que realmente tiene, va a tener y va a seguir teniendo una serie de demandas, que hay que ordenar y que hay que actuar con racionalidad.
Y esa es la línea que aplica la ley claramente, claramente.

Yo creo que la ley, cuando usted habla también de que no se soluciona el tema de la VPO, bueno, pues hay comunidades, dentro del contexto nacional, que tienen problemas como los nuestros, o más acusados de VPO, pero parten de un precio de vivienda libre, el doble, y de un porcentaje y una ejecución de las VPO menor que el que tenemos nosotros.

Yo creo que se ha diseñado, por parte del Gobierno Valenciano, una serie de actuaciones a través de la conselleria, de sus agentes, los convenios y todas las actuaciones, que en esta legislatura se va a cumplir el compromiso de tener 100.
000 actuaciones de vivienda protegida.
Y eso es un compromiso y eso se mantiene por parte del gobierno Popular.
Por lo tanto, no utilice usted el tema de la vivienda también para criticar este modelo.

Señalarle, pues, que todo lo que es la normativa y, especialmente, la LUV, es totalmente rigurosa con los criterios de sostenibilidad, y que los argumentos que usted plantea, desde luego, pues no nos hacen cambiar ni un ápice las conclusiones.
Por lo tanto, entendemos que las enmiendas que usted ha planteado, realmente no aportan, sino al revés, al revés, en algún caso perjudican claramente el texto de la ley.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, per a rèplica, l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor Modrego, jo, de veres que no vull posar el dit en la ferida però és que, home, parlant de sostenibilitat, vosté abans m'ha posat un exemple que és digne que figure en els llibres de text perquè.
.
.
Vaja, com pot dir açò una persona que pretén parlar d'ecologia?
Vosté me diu: "I com a exemple de sostenibilitat ­quin disbarat!
­, que els rius porten aigua fins a la mar".
Això és un disbarat per a vosté.
D'acord.
I diu: "I que hàgem de depurar les aigües".
Ah, que és millor no depurar-les i que vagen brutetes a la mar per a embrutar i perdem eixe volum!
O siga, realment, de veres, vosté entén el tema?
Per favor.

El que és lògic és reaprofitar les aigües al màxim, depurar-les el màxim, que no vaja ninguna aigua de les que s'han utilitzat ja a la mar sinó que se reutilitzen i que, evidentment, els rius porten aigua fins a la mar perquè és l'única manera que complisquen les funcions ecològiques que marca la directiva europea de l'aigua, i que vosté hauria de llegir perquè parla de la necessitat de mantindre la qualitat ecològica dels fluxos d'aigua fins al final, fins al final, fins a la desembocadura, entenent tots els ecosistemes tant del transcurs del riu com de l'àrea litoral.
I, per tant, per a això necessitem que els rius porten aigua, aigua suficient i que complisca les funcions que alimenten la pesca, que també és una font de riquesa, i totes les altres.
I el que ha de fer l'ús de l'aigua és un ús de la nova cultura de l'aigua, racional, sostenible, que vostés d'això no s'enteren.
Algun dia s'enteraran!

I també vull insistir en algunes de les esmenes que hem plantejat al text de l'exposició de motius, perquè està passant un problema que no pot deixar-se de banda.
Estem perdent ara, en estos desenvolupaments urbanístics que estem vivint, la destrucció massiva a gran velocitat de les millors terres d'horta tradicional valenciana de les àrees més fèrtils, més valuoses, que han tardat en constituir-se temps biològics de milions d'anys, i que porten segles conreant-se i que ara estan perdent-les en qüestió de mesos i mesos.

I me referiré a uns quants exemples.
Vaja vosté a Tavernes de la Valldigna i veja les àrees que van a desaparéixer del mapa si tira endavant el projecte este de Bancaixa.
Vaja vosté a vore quines terres són; quasi la mitat de les millors terres agrícoles del terme!
I això està passant en moltíssims termes, per no parlar d'Alboraia, on al senyor Blasco li sonarà molt el procés urbanístic, que jo espere que ell ature, perquè té l'última paraula, que pretén, per a aconseguir que Blasco puga declarar el primer paisatge protegit que s'haja declarat ­fins ara no se n'ha declarat ningun­, per a aconseguir que se declare sobre una zona que ja en el planejament urbanístic ja està declarat protegida i que, per tant, ja no necessita ninguna protecció més que se mantinga la que n'hi ha, i que a més ja és molt estricta amb les construccions que es puguen fer, per a aconseguir això, com a justificació, el que pensa és donar llum verda a un procés urbanístic que se carregarà tota la resta de l'horta o gran part de l'horta d'Alboraia.

I això, això és com està aplicant-se ara la normativa, l'antiga, la nova, la que vullga.
Eixa és l'estratègia que està portant-se endavant.
I aixina estan degradant-se els millors paisatges rurals, zones d'horta i zones litorals.
I això és el que hauria d'evitar-se.
Dubte molt, si no ho han estat evitant fins ara, que vagen a evitar-ho però, si volen ser creïbles, projectes com este d'Alboraia, com el de Tavernes, com el de Porxinos, no haurien d'anar endavant per eixa enorme destrucció de les millors zones agrícoles, per eixa urbanització desconnectada, dispersa.
.
.
Perquè vosté ha tornat a parlar.
.
.
, diu: "La LUV apuesta por la urbanización sostenible.
.
.
" Com aposta?
A vore, aposta a la loteria, aposta al pòquer, a la ruleta russa?
Com aposta?
Hauria d'apostar dient-ho claríssimament en el seu articulat.
I en el seu articulat no n'hi han mecanismes que permeten avançar en eixa sostenibilitat i que no n'hi ha ni un sol article que diga amb claredat que s'evitaran d'una manera ferma i concreta eixos desenvolupaments urbanístics dispersos.
Per això nosaltres hem posat diverses esmenes per a reclamar explícitament això.

El contrari és un brindis al sol i bé, hui, com estem en Nadal, podrà vosté brindar amb xampany o, com vullga, amb cava, amb el que vosté vullga.
Però li assegure que la Llei urbanística que vostés estan presentant ací no soluciona això.
I és molt important que es tinga clar, i que això també estiguera recollit en la pròpia exposició de motius, que amb esta nova llei vostés elevant a rang de llei el que es puga, un pla de menor rang, un pla d'ordenació detallada, com és un pla parcial, que a més es presenta dins un projecte, com un PAI, es pretén que puga reclassificar massivament sòl no urbanitzable i passar-lo a urbanitzable, sense revisar el Pla general d'ordenació urbana.

Açò s'estava fent, pervertint el que diu la llei actual, gràcies a l'actuació tolerant de Blasco i abans d'altres responsabilitats del PP.
Però vostés ara ho eleven a llei i ara serà legal, serà legal entre cometes, perquè ara sí que es permetrà eixe tipus de reclassificacions massives en sòl no urbanitzable sense revisar, com tocaria, el Pla general d'ordenació urbana.
Això és el que vostés volen aconseguir i això és pel que aposten, aposten per això.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señorías.

Señor Arnal, yo estoy casi de acuerdo con usted.
Los ríos tienen que llevar agua al mar.
Luego usted ha matizado y dice "bueno, los que permitan, al menos, los caudales que permitan sus funciones ambientales".
El problema es que me parece recordar que el Ebro tiene un caudal ambiental de 5.
000 ó 6.
000 mil hectómetros cúbicos y tira 10 ó 12.
000 hectómetros cúbicos ­escúcheme, señor Arnal- sobran 7.
000 hectómetros cúbicos al año que van al mar.
Y los ríos valencianos pues también deberían de tener derecho a poder tener ese caudal ecológico y desgraciadamente para esos ustedes no tienen alternativa *(aplaudiments)*.
Se preocupan que de los 7.
000 hectómetros, que teóricamente dan al mar, descontados los futuros usos para poner en regadío puros desiertos en Aragón con la agricultura totalmente mantenida, sin embargo no defendamos los intereses del agua en la Comunidad Valenciana y se utilice el agua como coartada en el tema urbanístico.
Cuando le he dicho que el agua que necesita el urbanismo, ya digo, todos lo usos urbanos e industriales de la comunidad no llegan al 20%.
Ponga usted el crecimiento porcentual que quiera.

Los recursos necesarios son insignificantes.
Es una coartada, lo que usted plantea, para impedir el desarrollo, que es lo que usted plantea.
Usted no da soluciones, usted siempre pone pegas.
Digo, que no, digo que no y digo que no.
Hay que dar soluciones.
Si no hay energía en la comunidad, hay que construir plantas de ciclo combinado, hay que hacer el Plan eólico y no decir "no autoricen desarrollos, porque tal vez tengamos problemas de energía".
Bueno, es que es una solución.
.
.
Y es lo que usted dice continuamente.

Claro usted siempre está, y a mí me parece muy razonable y yo lo entiendo, preocupado de los temas puntuales, porque dice "hay que proteger l'horta".
Pues, claro que sí.
¿Y quién está protegiendo el campo?
El gobierno valenciano.
¿Qué actuaciones conoce usted más que las que dice.
.
.
"sí se aprueban, sí se aprueban"?
Porque, claro, usted dice los suelos forestales, porque son forestales; los suelos naturales, porque son naturales; los agrícolas, porque son agrícolas; los que son urbanos, porque ya están construidos.
.
.
No los podemos desarrollar.
Si además no tenemos agua y no vamos a tener más agua, energía ¿para qué vamos a hacer el Plan eólico?
Se cierra el círculo, se cierra el círculo.

Yo le pediría alguna solución, alguna solución, porque, ya le digo, lo que demandan los ciudadanos valenciano es otra cosa.
Demandan que se proteja, que se solucionen sus problemas, que tengamos agua, que tengamos transporte, que la depuremos, que protejamos los espacios de valor, que generemos riqueza, que generemos equipamientos.
Usted no lo habla y de eso creo que no hay ningún grupo de enmiendas.
Pero el sistema de cesiones que plantea la LUV, apoyado en la base que ya teníamos, en cuanto a aparcamientos, dotaciones, cesión del suelo protegido, pues es de lo más avanzado de España.
Y eso es importante.
Y usted sobre eso no incide para nada.
Siempre está diciendo "oiga, cuidado.
.
.
" y cada vez que hay una cosa, que será algo lamentable.

Hombre, yo Tabernes de memoria no me acuerdo mucho.
Pero como usted dice que soy ignorante y no me entero, me parece recordar que una parte ya está protegida, porque está en las zonas del Mondúver y esas montañas, que por cierto hubo, hay y sigue habiendo muchos problemas para pasar líneas eléctricas por el respeto a esos valores ambientales que ha defendido el Partido Popular.
Y otra parte muy importante está incluida como zona agrícola, también, dentro del catálogo de zonas húmedas del marjal de Gandia, en la desembocadura del Xúquer.
Creo que a Tabernes le queda muy poco sitio más para desarrollarse, no conozco el proyecto en concreto, pero estoy convencido que los criterios van a ser totalmente de garantías, de defensa, de lo que son los valores.
Y que hay municipios, evidentemente, que hay que darles alternativas dentro de las rigurosas protecciones que estamos estableciendo.
No se puede decir sin más que no a todo, hay que analizarlo y valorarlo.

Señoría, por tanto, señalarle que usted continuamente hace unas declaraciones de principio, lo aplica de una manera sin ningún tipo, creo yo, de análisis.
Y resulta pues, bueno, que en esa forma de actuar realmente plantean muy pocas, yo creo que ninguna, al revés, plantean problemas para todos los valencianos en lo que sería su desarrollo urbanístico y territorial.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio De España Moya)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a proceder a votar el bloque de enmiendas, que corresponden, primero la votación a la 37, 124, 272, 324, 325, 328, 331, 393, 414, 473, 476, 538, 569, 573, 740 y 749.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 6 votos a favor, 43 votos en contra y 31 abstenciones.

Vamos a votar el resto.
Comienza la votación.
39 votos a favor, 43 votos en contra, ninguna abstención.
Quedan rechazada el bloque de enmiendas número seis.

Y ahora vamos a entrar en la votación de los artículos.
Vamos a votar el artículo 12.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 43 votos a favor, 36 votos en contra.

Pregunto ¿podemos votar 13 y 14 juntos?
Votamos 13 y 14 juntos.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 1 voto en contra y 38 abstenciones.

Artículo 15.
Vamos a votar el artículo 15.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 33 votos en contra y 6 abstenciones.

¿Podemos votar 16, 17, 18, 19 y 29?
Votamos del artículo 16 al artículo 20 inclusives.
Comienza la votación.
43 votos a favor, ningún voto en contra, 39 abstenciones.

¿Podemos votar juntos el artículo 21 y 22?
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 43 votos a favor, 39 votos en contra, ninguna abstención.

Quedan aprobados, lógicamente, del artículo 12 al artículo 22 inclusive.

Se levanta la sesión hasta la cuatro y media de la tarde.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 14 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)*

**El senyor president:**

*(Inoïble)*.
.
.
de nuevo a discutir las enmiendas.

Vamos a leer una serie de corrección de errores que dicen lo siguiente: los portavoces abajo firmantes presentan la siguiente corrección de errores a la enmienda transaccional del Grupo Parlamentario Popular al Proyecto de ley urbanística valenciana, incorporada al texto en comisión:

Artículo 120 actual.
Seis.
"No será preceptiva la aplicación de lo dispuesto en los apartados anteriores cuando el presupuesto de ejecución de las obras de urbanización, excluido el impuesto sobre el valor añadido, no supere los 5.
278.
000 euros sin que pueda fraccionarse el contrato con objeto de disminuir su cuantía, y eludir así lo dispuesto en los apartados anteriores de conformidad con lo establecido en el artículo 68.
2 del texto refundido de la Ley de contratos de las administraciones públicas, aprobado por Real Decreto Legislativo 2/2000, de 16 de junio.
En tal caso, las obras serán ejecutadas por el urbanizador por si o a través de contratistas de su elección".

Siete.
"En aquellos programas de actuación integrada que se desarrollen en terrenos de un único propietario o en terrenos en los que exista acuerdo unánime de la totalidad de sus propietarios, y así lo acuerden tales propietarios con el urbanizador, no será preceptiva la licitación de las obras de urbanización conforme a lo dispuesto en los apartados 1.
a) 5, de este artículo, cualquiera que sea el presupuesto de ejecución.
En tal caso, las obras serán ejecutadas en los términos pactados entre el urbanizador y los propietarios".

Otra que dice: los abajo firmantes, al amparo de lo que establece el artículo 116.
3, del Reglamento de las Cortes Valencianas, tiene el honor de presentar la siguiente corrección de errores al Proyecto de ley urbanística valenciana:

Artículo 128.
4.
Donde dice "127.
2.
d)" debe decir "127.
2.
e)".

Artículo 131.
2.
Donde dice "anteproyecto" debe decir "proyecto".
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Por favor.

Artículo 131.
4.
Donde dice "letra c), d), h), i), j)" debe decir "letra c), d), i) y j).

Artículo 135.
4 d).
Donde dice "127.
2.
e)" debe decir "127.
2.
f)".

Artículo 137.
Donde dice "164" debe decir "166".

Artículo 143.
4 b).
Donde dice "132" debe decir "135".
Donde dice "130" debe decir "130 y siguientes".

Artículo 148.
Donde dice "171.
6" debe decir "174.
6".

Artículo 163.
Donde dice "184" debe decir "187".

Artículo 168.
1.
Donde dice "156" debe decir "157".

Artículo 177.
1 a).
Donde dice "163.
1" debe decir "166.
1"

Artículo 179.
2.
Donde dice "182" debe decir "185".
Donde dice "177" debe decir "180".

Artículo 184.
2.
a).
Donde dice "179.
2.
b)" debe decir "182.
2.
b)".

Artículo 192.
1.
Donde dice "188.
1" debe decir "191.
1".

Artículo 210.
1.
Donde dice "205" debe decir "208".
Donde dice "203" debe decir "206".

Señor Maluenda, ¿puede tener un poquito de calma?
¿O le dejo a usted leer este tocho?

Artículo 217.
b).
Donde dice "209.
3" debe decir "212.
3".

Artículo 223.
1.
Donde dice "218 y 219" debe decir "221 y 222".

Artículo 261.
1.
Donde dice "128" debe decir "130".

Disposición transitoria primera, punto 3.
Donde dice "37.
1.
c)" debe decir "37.
1.
h)".

Todos estos vienen fechados en Cortes Valencianas el 22 de diciembre de 2005 y firmados por los síndicos de los grupos parlamentarios.

Otra.
Los portavoces abajo firmantes presentan la siguiente corrección de errores a la enmienda transaccional del Grupo Parlamentario Popular al Proyecto de ley urbanística valenciana, incorporado al texto en comisión:

Artículo 132.
5 actual.
Donde dice "la conselleria competente en materia de urbanismo aprobará mediante orden un modelo tipo de anuncio del concurso" debe decir "la conselleria competente en materia de urbanismo aprobará mediante orden un modelo tipo de anuncio del concurso, ajustado a los formularios normalizados establecidos en el Reglamento 1.
564/2005, de la comisión de 7 de septiembre de 2005".

Otra.
Los portavoces abajo firmantes presenta la siguiente corrección de errores a la enmienda transaccional del Grupo Parlamentario Popular al Proyecto de ley urbanística, incorporado al texto en comisión:

Artículo 135.
4.
a) actual.
Donde dice "importe de las cargas de urbanización sin incluir las correspondientes al coste de redacción de proyectos y ejecución de las obras de urbanización" debe decir "importe de las cargas de urbanización expresado en euros por metro cuadrado de edificabilidad".
Los dos vienen firmados por los síndicos de los grupos parlamentarios.

Y las últimas dos dicen: los portavoces abajo firmantes, al amparo de lo que establece el artículo 116.
3, del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda técnica al Proyecto de ley urbanística valenciana:

Artículo 177.
a).
Suprimir la frase "susceptible de anunciarse mediante el procedimiento simplificado del artículo 135".
Artículo 137.
1.
c), suprimir la frase "en el procedimiento simplificado previsto en el artículo 135 bastará la comunicación fehaciente del urbanizador a los interesados informándoles de la notaría en que protocolicen el documento para facilitar su consulta, así como el plazo para formular ante el ayuntamiento cuantas alegaciones y reclamaciones tenga por conveniente".

Y la última: los portavoces abajo firmantes presentan la siguiente corrección de errores a la enmienda transaccional del Grupo Parlamentario Popular al Proyecto de ley urbanística valenciana, incorpora al texto en comisión.
Artículo 120 actual.

Bien, sometemos a votación la corrección de errores.
Perdón, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Voldríem passar a votació la primera.
.
.
No era una correcció d'errors, era una esmena transaccional, la primera.
La resta, en un conjunt.

 

**El senyor president:**

Es corrección de errores a la enmienda transaccional, también.

Pues, votamos la primera, que es la que afecta al artículo 120.
Comienza la votación.
35 votos a favor y 11 abstenciones.

Y, ahora, todas las demás que se han leído.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor y 2 abstenciones.

Bien, continuamos con el grupo de enmiendas número 7, que son 41 enmiendas, que corresponden a las presentadas por el Grupo Parlamentario Entesa, y que defiende Joan Antoni Oltra.
Son las correspondientes a los números 65, 95, 97, 98, 99, 102, 131, 142, 143, 144, 145, 150, 157, 179, 183, 194, 196, 197, 198, 209, 210, 211, 212, 213, 214, 215, 218, 221, 293, 295, 296, 299, 336, 343, 371, 685, 696, 692, 691, 690, 709 y 719.

Tiene la palabra el señor Joan Antoni Oltra.
Señor Oltra, al grano.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, menys mal que s'ha incorporat alguna gent ara, perquè ens hem trobat en una situació.
.
.
quasi hi havia més diputats del Grup Mixt que del Psoe, era una cosa d'eixes estranya.
La veritat és que no sé jo açò com prendre-ho!
*(Rient-se)* Bo, anem a defensar, almenys, el que em toca a mi, l'últim bloc d'esmenes, encara que nosaltres en tenim alguna més.

Bé, aquest bloc comença pel tema de l'habitatge protegit que jo crec que, igual que gran part de la població valenciana, continua sent un dels grans problemes que té aquest país.
En totes les enquestes apareix com una de les grans preocupacions, especialment de la gent jove, que té unes dificultats importants a l'hora d'accedir a aquest tipus d'habitatge per moltes raons, però, fonamentalment, pel tipus de contracte laboral que en aquestos moments té gran part de la nostra joventut, un contracte en precari, amb una inestabilitat jo crec que insultant, a pesar d'estar en un suposat estat de benestar, i, després, fonamentalment, pel tipus de preu que té l'habitatge protegit, protegit entre cometes, a la nostra comunitat.

Això fa, doncs, que tinguem un problema seriós, especialment la gent jove, que provoca situacions que fins fa quatre dies eren impensables, i era que la gent continua vivint amb els pares fins a edats ­diguem­ avançades, i que ja no és solament això, que ja és un problema que estem patint la majoria de la gent que tenim certa edat, sinó és que cada volta més tenim a les nores o als gendres a casa perquè hi ha problemes seriosos d'habitabilitat, accessibilitat a l'habitatge i això, doncs, provoca eixe tipus de problemes.

A pesar de les declaracions, a pesar del reconeixement que eixa situació és una situació evident, doncs, per part de les administracions estem patint les conseqüències d'un abandonament tradicional de recolzament d'aquest tipus de política d'habitatge.
S'ha deixat que el mercat siga el que marque la pauta, i el mercat, lògicament, ha anat a allò que més benefici podia traure.
L'habitatge protegit té un preu marcat en la legislació i, per tant, en una situació en la qual s'han combinat una sèrie de factors que han provocat que el preu siga lliure, doncs, ha sigut molt més rendible la construcció d'habitatges lliures que l'habitatge protegit.

I això, doncs, ha provocat una quantitat insuficient d'habitatge d'aquest tipus, un habitatge lliure inassequible absolutament a les condicions de la nostra gent jove i un problema que jo crec que en estos moments sí que és un dels grans problemes, dels grans problemes que té la nostra societat, no ja el problema de l'aigua o altres problemes que de manera artificial es volen vendre.

El tema de l'accessibilitat a l'habitatge i el tema del treball són els grans problemes, fonamentalment, de la nostra joventut.
Ja no és que ho diguem nosaltres soles.
Ja sé que per part de les diferents administracions duem un any o dos anys en els quals s'està dient que s'ha pres nota del problema, que es van a prendre solucions, inclús hem assistit a modificacions legislatives.
Però, també cal dir que.
.
.
Home!
, jo tinc ací un recull en el qual es parla del col·legi d'arquitectes, entitat en eixe aspecte poc sospitosa, que en el primer semestre de l'any 2005, en l'any en el qual se suposa que totes les administracions s'havien fet càrrec del problema, coneixien el problema i que anaven a prendre determinacions per a resoldre-ho, i és que solament el 4,2%, el 4,2% dels habitatges construïts a la Comunitat Valenciana eren de vivenda protegida.
O siga, de 51.
900 vivendes que s'havien visat a la Comunitat Valenciana en el primer semestre de 2005, 51.
900, solament 2.
210 ho eren d'habitatge protegit.
La resta, prop de 50.
000, d'habitatge lliure.

Això, en tot cas, el que vol demostrar és un fracàs estrepitós en la política de recolzament a l'habitatge protegit, per molt que es diga.
O siga, es podrà dir que hi ha previsió de no sé què, que s'han fet determinades modificacions de no sé quant, tot el que es vullga.
La realitat és esta: projectes visats que han passat pel col·legi d'arquitectes el 4,2%, la qual cosa diu molt.

D'ahí bé que entre altres qüestions nosaltres plantegem en l'esmena 95 una qüestió que ha estat ja debatuda en diferents ocasions, ha eixit també en el debat de pressupostos, i que nosaltres presentem ara, que jo crec que és el moment també oportú.

A nosaltres ens pareix molt bé que el Projecte de llei de la LUV plantege que els ajuntaments han de reservar determinat sòl per a habitatge protegit, però no especifiquen, no especifiquen cap límit, no especifiquen cap límit.
Ho deixen ahí com una cosa, un desig de voluntat, però no establixen cap límit.
I nosaltres creem que és important.
I d'ahí ve l'esmena nostra, que vostés, si estan d'acord en el recolzament al tema de l'habitatge protegit, haurien de recolzar, de manera que en tots els sectors de sòl urbanitzable d'ús residencial es fixe un percentatge mínim d'edificació del 33% de l'aprofitament tipus destinat a habitatges de protecció pública.

Jo crec que això és una tercera part de tots els habitatges, no és tampoc ni tant sols la majoria.
Però és un percentatge que figura ja en la legislació d'altres comunitats autònomes, fins i tot en algunes del Partit Popular que supera aquest percentatge.
Curiosament a la nostra comunitat, que tenim eixos percentatges tan baixos, no hi ha cap percentatge, els deixa a la lliure voluntat de cadascú; i la lliure voluntat de cadascú ens ha demostrat fins ara el que dóna de si, zero total a l'hora de reservar eixe tipus de sòl.

També demanem en les nostres esmenes que aquests tipus, lògicament de coherència en la proposta, que aquests tipus de reserva del sòl per habitatge protegit no ho siguen concentrat en determinat espai.
El que volem evitar en esta esmena és la creació de guetos, com podria ser alguna actuació que sobre la marxa hi ha tema, tema Rabassa, alguna actuació en eixe sentit, no.
O siga, ja està bé de concentrar l'habitatge, el poc habitatge protegit que hi ha previst, que hi ha previst, concentrar-lo en determinades zones, perquè això si no es repartix, si no es dispersa, en el millor sentit de la paraula, pot conduir a situacions de gueto, que tots hem vist els problemes que després dóna a l'hora del que ha passat a Europa, a França especialment, a l'hora de la integració, etcètera.

Igual també hi ha alguna esmena, per exemple la 150, que parla d'una cosa important, que fins ara la majoria d'ajuntaments tampoc no fan cas.
I és el tema de garantir que almenys la meitat de les zones destinades a zones verdes, amb cessió de sòl, en desenvolupament de determinats plans, el tema que estem parlant de plans públics integrats dins del sòl urbà urbanitzable, no estiguen, no estiguen en zones perifèriques o marginals.
Ja està bé de cedir als ajuntaments els barrancs o les zones marginals de qualsevol actuació.
Jo crec que el senyor Modrego coneix perfectament, coneix perfectament aquesta problemàtica.
Jo crec que aquesta problemàtica, que no hauria d'existir, però existix, existix.
I, per tant, jo crec que no és suficient confiar en la bona voluntat de les parts.
Jo crec que seria convenient que això figurara en el text de la llei de manera d'impedir que el que està passant fins ara continuara passant.
Eixa és una mesura, ja dic, jo crec que no té cap càrrega ideològica, és una mesura de sentit comú, de sentit comú estrictament.

També demanem en l'esmena 194 que en les zones turístiques es promulgara l'ocupació en baixa i mitjana densitat.
Jo crec que ja teníem suficientment massificada la costa com per a continuar permitent els *mazacots* de ciment que en alguns casos en estos moments estan edificant-se.

En el tema de determinacions mínimes exigibles al planejament parcial, nosaltres fiquem una esmena que jo crec que és suficientment simptomàtica de quina és la realitat.
Fins ara la legislació parlava que cal reservar més d'una plaça d'aparcament en via pública dels que vaja a construir-se.
Vostés introduixen una modificació que pot passar desapercebuda, però que té el seu calat també, i que jo crec que és negativa, negativa a l'interés general.
Vostés diuen que per cada cent metres construïts es reserve més d'una plaça d'aparcament.
Fins ara, i és l'esmena que nosaltres recolzem, plantegem que eixa reserva ho siga per cada habitatge, apartament, xalet, estudi.
Per què?
Perquè tots sabem la problemàtica que es planteja.
És cert que hi ha habitatges de més de cent metres.
Però també és cert que hi ha moltes, cada volta més, que no arriben a eixa xifra.
Per tant, el que vostés ens estan plantejant és una reducció del nombre de places d'aparcament en via pública sobre el que s'està actualment en la legislació.
I això no afavorix l'interés general.
Pot afavorir l'interès particular de determinats promotors.

També ­se m'acaba el temps­, també tenim una esmena.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
que fa referència als drets de tanteig i retracte.

Nosaltres pensem que estos drets són drets molt importants, que vénen figurant en la legislació, fins i tot en la pròpia Lrau estan, però que, per deficiències a l'hora de la seua aprovació, mai són d'aplicació.
I crec que és un tema interessant.
I m'agradaria saber quina és la posició del PP sobre aquesta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señorías.
Señor Oltra.

El Partido Popular comparte la preocupación, yo creo, que de todos los colectivos de esta comunidad por el problema de la vivienda protegida.
Yo creo que las actuaciones que se están llevando desde el gobierno valenciano, los compromisos asumidos, las actuaciones puntuales que se están llevando en un amplio abanico político de actuaciones, desde orientar específicamente ya las cesiones de suelo, vinculándolos a la construcción de vivienda pública, permitir el cambio de usos e inventariar los suelos públicos de las distintas administraciones y orientarlas también a la actividad pública, la propia actuación de la conselleria, los convenios con un conjunto de ayuntamientos y entidades para fomentar precisamente la construcción de vivienda pública, yo creo que son unas líneas claras que en su avanzado estado de ejecución, yo creo que nos garantiza que se va a cumplir el compromiso del gobierno de actuar en 100.
000 viviendas a lo largo de esta legislatura.

La política urbanística yo creo que desempeña un papel importante en la política de vivienda, pero es una política comunitaria.
El debate de la vivienda no es el debate estricto que tenemos que tener hoy.
Sin embargo esta ley, la Ley urbanística valenciana, dentro de sus objetivos y dentro de las determinaciones, adopta una serie de medidas específicamente orientadas precisamente a facilitar la renovación y las actuaciones en materia de vivienda protegida.

Usted ha dicho que ésta es una ley que va a permitir seguir generando suelo y va a permitir que, aunque usted lo desprecie, el nivel de ejecución de construcción de vivienda libre a unos precios muy inferiores a otras comunidades con niveles análogos de renta, yo creo que es una ventaja comparativa y permite ya a amplios sectores de la población a acceder a vivienda.
Pero siempre hemos dicho que, evidentemente, hay sectores de la población que, a pesar de esa ventaja en los precios de la vivienda libre, necesita forzosamente acogerse a una vivienda protegida.

Yo creo que el grado de cumplimiento de los distintos planes de la vivienda a nivel nacional la Comunidad Valenciana siempre ha estado por encima del cien por cien, y las actuaciones que se están llevando a cabo, yo creo que es claramente explícita en el compromiso del gobierno valenciano.

Desde el punto de vista urbanístico, la Ley urbanística valenciana adopta una serie de medidas concretas para actuar en lo que es la renovación de los cascos antiguos, facilitando todos los mecanismos de gestión, como ya hemos señalado antes, orientando las cesiones específicamente para ese tipo de actuaciones, que yo creo que van a ocupar un paquete importante de viviendas.
Pero en el sentido que usted planteaba la enmienda, que ya era reiterativa, que creo que la hemos debatido en presupuestos, en las distintas leyes que se han planteado en esta cámara, siempre se ha tocado el tema de la reserva de un 33% de las actuaciones dentro de cualquier plan parcial para vivienda protegida, yo creo que toca, aunque sea brevemente, repetir la argumentación.
Poner el 33% de reserva para un plan parcial y luego, como en otras legislaciones, poner distintas cláusulas de salvaguarda, que hacen que la realidad sea que con los mismos datos que proporcionaba usted, si coge comunidades como Castilla-La Mancha o Cataluña, verá que incluso tienen algunas menos viviendas protegidas, pese a introducir esas cláusulas dentro, tienen menos viviendas protegidas en este último año dentro de lo que sería la protección oficial.

Sin embargo, yo creo que ya en la Ley de ordenación del territorio, y aquí lo asumimos claramente, nosotros exigimos la obligación de hacer un estudio de vivienda con arreglo a una orden de la conselleria y a incorporar en la documentación del planeamiento.
De forma que, en función de la situación geográfica, de los niveles de renta, de la especificidad de ese territorio, que puede ser más turístico, menos turístico, más residencial, más.
.
.
más ligado a una área metropolitana, ya le digo, o a una área de playa turística, pues, evidentemente, tendremos unos resultados.
Y la obligación de cualquier plan no es poner ni el 5, ni el 10 ni el 20, ni el 30 ni el 40, es poner el número de viviendas que exija ese estudio de vivienda.
Si es el 40%, será el 40%.
Y serán viviendas que se ha detectado que hay una necesidad.
Entonces, en nuestro caso, en nuestro caso, nuestro porcentaje será mayor que muchas comunidades que les ponen al plan el 20%.
Y en aquellas zonas, porque ya haya vivienda protegida, o porque sean actuaciones turísticas, porque no haya esa demanda en la localidad, pues se podrá rebajar, sin perjuicio que haya municipios que dentro de su planificación de los programas quieran introducir ese dato.

Pero, desde luego, ya le digo que la condición que exigimos a través de los estudios de vivienda es más objetiva y también, cuando hace falta, más restrictiva que la que ustedes proponen.
Por eso le tengo que decir que nuevamente la vamos desestimar.

Luego, bueno, hay ahí una serie de.
.
.
yo creo que es el argumento fundamental de este bloque, era el tema de la vivienda.
Ya le he señalado nuestra preocupación, nuestro interés, nuestras medidas y nuestra confianza de que estas soluciones, estos planteamientos, que también incorpora la LUV como ley urbanística, van a ayudar de una forma fundamental a la política de vivienda del gobierno valenciano.

Luego usted ha planteado alguna serie de comentarios a una enmienda concreta, como puede ser, por ejemplo, la 150, diciendo que las zonas verdes se sitúan en zonas periféricas.
Yo creo que eso usted lo conoce, desde el año 1999 existe un reglamento donde está específicamente prohibido.
Todos los planes aprobados desde esa época tienen unas condiciones morfológicas y de situación para todas las zonas verdes.
Es posible que usted todavía vea la ejecución de una aprobada anteriormente.
Podría ser incluirlo tal como es ahora exigible legalmente y va seguir siendo en el reglamento de planeamiento introducirlo en la ley.
Yo creo que las condiciones técnicas, de diarios, de zonas verdes, de infraestructuras, tienen que estar en normas específicas.
La ley claramente habla de los 35 metros cuadrados y remite a esas condiciones de desarrollo.
Y yo le invito a que lo compruebe a través del reglamento de planeamiento y todos los planeamientos recientes, los que ahora podemos actuar, desde luego cumplen estas condiciones.

Cuando habla usted de una densidad media o baja para actividades turísticas, hombre, yo no lo comparto, porque me parece que generalizar.
.
.
O sea, no hay ninguna ventaja objetiva en decir que es una densidad baja o media, mejor para las actividades turísticas o para las residenciales.
Yo creo que hay territorios distintos, con culturas de ocupación del territorio también distintas, con suelos, con actitud en unos sitios con mayor amplitud y en otros con menos, que en cada caso, desde una reflexión serena dentro del ayuntamiento, con la participación de todos los colectivos y con la decisión política urbanística por parte del ayuntamiento, decidirá qué tipologías o qué morfologías tienen que cumplir.
En todo caso, en todo caso, sería más fácil que interviniese la Generalitat Valenciana cuando hay una escasez de suelo orientándola en ese sentido y diciendo "usted debería racionalizar el consumo de suelo y de utilizar mayores densidades", que, como hablábamos en un bloque anterior, era.
.
.
lo contrario de lo que dice usted parece que era lo que defendía el señor Arnal.
Nosotros estamos más por la línea que decía el señor Arnal, que decía que no lo poníamos, pero que sí lo ponemos.

En resumen, ya le digo, de este bloque, no le vamos a aceptar las enmiendas porque entendemos que son perjudiciales para el conjunto del texto, algunas ya incluidas en la legislación, otras que entendemos improcedentes porque son de carácter reglamentario.
Y entendemos que ahí es donde deben de estar, porque ya tenemos una ley suficientemente amplia, detallada, con más de 270 artículos, para seguir introduciendo todas aquellas condiciones técnicas, que evidentemente se tienen que aplicar al planeamiento, pero no a nivel de ley.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, l'il·lustre diputat senyor Oltra.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)*

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Modrego, que no em vaja a acceptar cap esmena no és cap novetat.
Seria una novetat que hi haja una revolució i que acceptara, perquè fins ara no ho ha fet, i el camí que du la cosa no és d'això.

Vosté diu que la legislació valenciana és la que més promou habitatge protegit.
Això no és veritat.
Això no és veritat, i a més d'alguna manera jo crec que desqualifica les propostes que en eixe sentit hi ha en altres comunitats autònomes que també mana el Partit Popular.

Jo crec que per a garantir que això siga així el millor que hi ha és posar-ho en la llei.
Deixar-ho com està ara mateix en la Llei d'ordenació del territori o en la mateixa LUV, que ara vostés van a aprovar, és un desig.
I els desitjos a voltes es complixen i a voltes no.
Perquè, clar, diu "cada ajuntament determinarà la necessitat o no que hi haja habitatge protegit".
Bé, doncs això vol dir que dependrà de la voluntat de l'alcalde de torn que això estiga o no estiga.
Però quina por té vosté que es fixe un percentatge mínim del 33%?
Vosté sap que hi ha comunitats autònomes on eixe percentatge fins i tot és del 50%.
Una quantitat mínima del 33%.
I a partir d'ahí tenim garantida en sòls nous, sòls urbanitzables, que eixe percentatge d'habitatge protegit va a estar.
Quina por té vosté que això es fixe?
I no dependre de si l'ajuntament de torn demana, no ho demana, si vostés ho aproven, no aproven, que si l'estudi diu una cosa o diu una altra?

Després diu vosté "home!
en tot cas, reconeixent el problema, al País Valencià no és tant de problema perquè el preu de l'habitatge és, segons les estadístiques, un poc inferior a la resta de l'estat".
La qual cosa és certa.
Però també se li ha oblidat dir l'altra part de la qüestió.
Que també els sous al País Valencià estan per baix de la mitjana a nivell estatal.
I això, les mateixes estadístiques que diuen una cosa, que és qüestionable, diuen una altra, que també és qüestionable.
O siga, que si anem a parlar d'estadístiques, anem a dir-ho tot.
Amb la qual cosa, i a més en tot cas, la millor estadística és eixir al carrer i preguntar-li a la gent jove que és el que pensa de l'accessibilitat a l'habitatge.
I en això hi ha enquestes que ens diuen perfectament el que hi ha, no?

Després parla vosté del tema de zones verdes i tot això, que si està en determinats reglaments.
Bé, doncs si està en determinats reglaments, vosté sap que no sempre s'està aplicant això.
A què ve que es neguen a aplicar el tema en la legislació.
Jo crec que això és un tema que beneficia a tots, a tots els ajuntaments del color polític que siguen.
Perquè, clar, la tendència natural de qualsevol promotor, de qualsevol promotor, és deixar que la molla siga aprofitable i l'os deixar-li-lo a l'ajuntament.
És que no estan descobrint res.
És que sinó eixe promotor seria fins i tot quasi "tonto".
Per tant, quasi tots els promotors faran això.
I vosté ho sap perquè vosté és un professional del sector.
I a la millor fins i tot hauran demanat en alguna ocasió que el projecte tal diga el que jo estic dient, no.
I això vosté estarà d'acord que és normal.

Què passa?
Si en això estem tots d'acord, ¿per què no podem elevar-ho a la categoria de llei?
I que siga definitiu que tot el món ho tinga clar i que tot el món sàpiga que això és el que li toca rebre a l'ajuntament en qualsevol actuació urbanística.

Parla vosté també del tema de les densitats.
Vosté, si ha vist l'esmena nostra, vorà que les densitats nostres parlen de baixa i mitjana densitat, fugint de l'alta densitat en zones turístiques.
I això és per alguna cosa.
Perquè nosaltres considerem que les zones turístiques ja estan suficientment massificades.
Estem parlant de les zones turístiques on encara es podrà edificar.
Que eixa és una altra!
Perquè, clar, mentre vostés no aproven ­que no crec que l'aproven, per cert­ el Pla d'acció territorial del litoral, que no crec que l'aproven mai, i mentre no es decrete una moratòria, que no crec que l'aproven vostés mai, els espais que encara són edificables a la costa valenciana van a construir-se.
I, si no establim límits, es faran en edificació en altura i en alta densitat a més.
Però, clar, nosaltres demanem que això no siga aixina.
Ja està ve de *mazacots* davant la primera línia de costa.
Jo crec que és un raonament molt simple, molt elemental de quina és la realitat.

I després, bé, se m'acaba el temps, però sí que ens agradaria que ens contestara el plantejament que li fem, que ja ho vam fer quan el debat de la Llei d'ordenació del territori, i que ho tornem a fer ara, quant al dret de tanteig i retracte, drets de tanteig i retracte, "tanteo y rectracto" en castellano, perquè ho considerem important.
I delimitem, encara que la llei diu "es delimitarà".
Quin inconvenient hi ha que ja es delimiten en aquelles zones o en aquelles situacions que ho considerem bàsic?
I en concret en el tema d'espais naturals, per exemple.
Vosté sap que hi ha transmissions en espais naturals que tenen determinats fins.
Què passa que eixe dret estiga ja en vigor en eixos espais?
Si no hi ha ni tant sols obligació que la Generalitat adquirisca eixos terrenys, solament ho adquirirà si es demostra, via escritura, que ha hagut una compravenda fraudulenta.
Si no l'ha hagut no passa res, però si l'ha hagut, per què la Generalitat no ha d'intervindre.
Eixa és la petició nostra.
O siga, no té més, no hi ha més darrere d'això.
Simplement que en eixos espais, espais de valor mediambiental, nosaltres puguem, com a Generalitat Valenciana, intervenir en aplicació d'un dret legal, de la manera que vostés plantegen la llei.
Que és com estava, per cert, en la Lrau.
Això no val per a res.
Vosté ho sap.
No val per a res.
S'han de concretar eixos espais.
Deixar-ho en mans dels ajuntaments, en uns casos podrà valdre, però en la majoria de casos no podrà valdre.
Anem a ficar una llei si de veritat vostés creuen en eixe principi.
Si no creuen, el que han de fer és votar que no a la nostra esmena, evidentment.
Gràcies.

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señor Oltra, hombre, yo entiendo que cada uno tendremos que arrimar un poco el ascua a nuestra sardina y tratar los argumentos un poco intentando justificar aquellas ideas que proponemos.
Pero, claro, yo estoy hablándole de estadísticas de precios a nivel nacional del Ministerio de la Vivienda, publicados, en los que claramente la Comunidad Valenciana no alcanza el 70% del precio, la vivienda en la Comunidad Valenciana no alcanza el 70% de la media nacional, y es el 50% del precio de comunidades como la catalana, como la madrileña, como Euskadi.
Sin embargo, las posibles diferencias en sueldos que usted ha equiparado de forma lineal, pues bueno, es apenas unos puntos y según algunos sectores.
Por lo tanto, yo creo que eso no es un argumento para decir que no hay una mayor accesibilidad a la vivienda en la Comunidad Valenciana.

Yo le reitero los argumentos.
Para mí es más exigente un estudio de vivienda que determina las necesidades y que vincule, y que vincule obligatoriamente la aprobación a un plan a la reserva de esos suelos.
Obligatoriamente en la aprobación municipal y autonómica, que establecer un mínimo que, como ahí demuestra la experiencia, con las debidas cautelas, como se suele proponer, bueno, zonas turísticas no, donde.
.
.
y al final eso no se cumple.

Yo sigo diciéndole que, bueno, que el tema de la alta densidad, la media densidad, yo creo que la alta, alta densidad, el metro cuadrado, que sería el tope, es una densidad razonable, es un parámetro razonable, y no sé de ninguna comunidad en el mundo mundial que tenga una densidad inferior.
Entonces, yo creo que es una densidad equivalente a 75 viviendas por hectárea, que es una densidad, es una ciudad compacta, que permite tener todos los equipamientos y que es el modelo de ocupación que a partir del movimiento moderno se propone como la ciudad más razonable, en el sentido de equilibrar costos de infraestructuras y ocupación.

Evidentemente se descartan, porque usted probablemente no lo sabrá, pero igual, por ejemplo, en las ciudades históricas, por ejemplo el Ensanche de Valencia pues probablemente la densidad sea 2,2 o 2,3, dos veces y media.
Quiere decir que.
.
.
y eso a veces es una ciudad cómoda y agradable.
Sin embargo, sin embargo.
.
.
O por lo menos con muchos atractivos para muchos ciudadanos.
Sin embargo, la ciudad razonable, equilibrada, con dotaciones, tiene metro cuadrado por metro cuadrado.
Y eso no quiere decir que sea un modelo a impulsar.
Quiere decir que es una opción que cumple todos los parámetros y que tiene que ser, evidentemente, una decisión municipal en base a los criterios que antes le he señalado.
Y que, desde luego, no tiene ningún sentido y que puede haber modelos turísticos más intensivos y menos intensivos.

Desde luego, menos consumo de suelo, mejor gestión de todos los recursos y más racionalidad de todos los equipamientos tienen los modelos más densos que los menos densos.
E, insisto, como ya decía también su compañero, Carles Arnal.

Y ya, por último, señalarle que el derecho de tanteo y retracto que usted plantea por ejemplo en espacios naturales, yo no le veo mucho sentido *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, principalmente porque desde el Partido Popular hemos protegido muchísimos espacios mediante zona *(inintel·ligible)*, mediante parque natural y, evidentemente, algo que sólo se puede aplicar muy puntualmente con carácter genérico, yo creo que no tiene ninguna virtualidad.

Están garantizados todos los derechos de actuar en las administraciones.
Cuando hay un proyecto, o una propuesta o hay un interés público para actuar sobre un terreno.
Pero eso, eso tiene un procedimiento, una exposición al público y una justificación del interés público.
Porque dentro, dentro de los parques naturales, por ejemplo de la sierra de Espadán, usted tienen 17 municipios.
¿Usted justificaría que se expropie una vivienda o que se haga un tanteo y retracto de forma indiscriminada en todo el parque inmobiliario porque está dentro de un parque natural?
Yo creo que eso no tiene ningún sentido.
Evidentemente, si hay que expropiar una vivienda o un terreno para hacer una actuación pública, habrá que hacerlo, hay que justificarlo.
Pero no indiscriminadamente poner una actuación que de cara al ciudadano, cuando menos, le plantea una cierta inseguridad y que todavía yo no sé la virtualidad que tiene el ampliarse de per se el patrimonio público de suelo protegido.
Porque decía su compañero Carles Arnal que si es suelo público ya está protegido ¿para qué lo queremos comprar?
Su compañero Carles Arnal decía que había que comprar suelo no urbanizable.
Digo, perdón, cuando que había que ceder.
*(El senyor president colpeja amb la maceta).* Ahora usted quiere intervenir sobre el protegido.
Bueno, pues unifiquemos un poco los criterios, y aquí sabremos realmente donde está el interés público y lo que realmente interesa a la administración.

Por eso, señoría, vamos a rechazarle todas las enmiendas.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.
*(Remors)* ¿Qué ocurre, señor Arnal?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Per al·lusions, senyor president.

 

**El senyor president:**

No hay alusiones.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Com que no!

 

**El senyor president:**

Señor Ribó.
¿Qué ocurre, señor Ribó?
*(Veus)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president, tres vegades, eh?
, tres vegades només.
És possible que no ho haja sentit, però són tres vegades.

 

**El senyor president:**

No, no, señor Ribó.

Señor Ribó, vamos a ver.
En un debate lógicamente existen criterios confrontados.
Y, lógicamente, cuando uno lo expresa de una parte, del otro se otro se contradice.
Ahora, no ha habido ningún criterio fuera de estrictamente el análisis que cada uno hace de la cuestión para pedir.
.
.
o sea, tratar de sacar otro, otro punto de intervención.
Esta presidencia estima que no es necesario.
*(Alguns aplaudiments)*

Bien, vamos a someter a votación este sexto bloque de enmiendas.

Vamos a votar primero, si no me dicen ustedes lo contrario, la 215, 218, 336, 343, 371, 696 y 690.

Comienza la votación.
¡Señor Maluenda, por favor!
Muchas gracias.
6 votos a favor, 45 votos en contra y 30 abstenciones.

Continuamos con el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
37 votos a favor, 47 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Vamos a someter ahora a voto ­por favor, señores­ el articulado.

Artículo 23.
Comienza la votación.
45, 39.
Bien, 45 votos a favor y 39 votos en contra.

Votamos, si no me dicen lo contrario, los artículos 24 y 25.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 45 votos a favor, 2 votos en contra y 37 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 26.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra y 33 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 27.
Comienza la votación.
*(Remors)*

¿Saben lo que ocurre?
Que no por mucho más correr amanece más temprano *(veus)*.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 abstenciones.

Si no me dicen nada en contra, podemos votar ahora los artículos 28, 29 y 30.
Comienza la votación.
Perdón, perdón.
Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Anava a alçar-li el braç per a dir-li que no podia agrupar, que no agrupara d'eixa manera.
.
.

 

**El senyor president:**

¿Los tres por separado o hay.
.
.
?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

El 28 per un costat, després el 29.

 

**El senyor president:**

¿Y el 30 podemos votarlo junto con el 29?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

No, no.
Lamentablement no.

 

**El senyor president:**

Tampoco.

Vale, pues vamos a votar primero el 28.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 7 votos en contra y 30 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 29.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 32 en contra y 6 abstenciones.

Votamos el 30.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 38 en contra, ninguna abstención.

Vamos a ver.
¿Podemos votar ahora 31, 32 y 33 juntos?

Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 34.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
45 votos a favor, 39 en contra, ninguna abstención.

Ahora votamos el artículo 35.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

Y ahora el 36, 37 y 38.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 en contra.

Votamos el 39.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

¿Podemos votar ­pregunto­ 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47 y 48 juntos?
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 en contra.

Podemos votar 49, 50 y 51 juntos.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

52, 53, 54, 55, 56.
Podemos votarlos juntos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
45 votos a favor, 39 en contra.

¿Podemos votar 57, 58 y 59?
¿Cuál es el que tiene que ir diferente?
Vamos a votar el 57.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 33 abstenciones.

¿58 y 59 pueden votarse juntos?
58.
Vamos a votar 58.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

Y ahora 59.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

60, 61, 62.
Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, señor presidente.
Es que hemos estado en este momento viendo la situación, y vamos a tener que pedir votación separada artículo por artículo en lo sucesivo, para que tengamos todos tiempo de reflexionar sobre cada una de las votaciones, no vaya a ser que podamos acumular alguna cosa.

Por tanto, en lo sucesivo votaremos todo por separado, de uno en uno.

 

**El senyor president:**

Artículo 60.
Votamos.
Comienza la votación.
42 votos a favor y 40 votos en contra.

Artículo 61.
45 votos a favor, 35 votos en contra y 1 abstención.

Artículo 62.
45 votos a favor, 39 en contra.

63.
Votamos.
44 votos a favor, 39 en contra.

Artículo 62.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 votos en contra.

Artículo 63.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 38 en contra y 1 abstención.

Señores diputados, por favor, ¿pueden dejar de tranquilizarse mutuamente?
¿Podemos dejar de tranquilizarnos mutuamente?

Artículo número 64.
Comenzamos la votación.
45 votos a favor, 39 votos en contra.

Artículo 65.
Comenzamos la votación.
45 votos a favor, 38 en contra.

Artículo 66.
45 votos a favor, 38 en contra.

Artículo 67.
44 votos a favor, 39 en contra.

Artículo 68.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 votos en contra y 33 abstenciones.

Artículo 69.
Votamos.
45 votos a favor, 38 en contra.

Artículo 70.
45 votos a favor, 39 abstenciones.

Artículo 71.
45 votos a favor, ninguno en contra, 39 abstenciones.

Artículo 72.
45 votos a favor, 6 en contra, 33 abstenciones.

Artículo 73.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 74.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 7 en contra, 33 abstenciones.

Artículo 75.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 38 en contra, 1 abstención.

Artículo 76.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 77.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra, ninguna abstención.

Artículo 78.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 79.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 abstenciones.

Artículo 80.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 81.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 en contra, ninguna abstención.

Artículo 82.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 83.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 en contra, 1 abstención.

Artículo 84.
Comienza la votación *(veus).* Artículo 84.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 en contra.

Artículo 85.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 en contra, ninguna abstención, 1 nulo.

Artículo 86.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 38 en contra y 1 nulo.

Artículo 87.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 88.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 89.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 90.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 91.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo número 92.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra, ninguna abstención.

Artículo número 93.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 votos en contra y 1 perdido.

Artículo número 94.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 40 votos en contra y 1 nulo.

Artículo número 95.
45 votos a favor, 40 votos en contra, ninguna abstención.

Artículo número 96.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 97.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 39 votos en contra.

Artículo 98.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra, ninguna abstención.
*(Remors)*

Por favor, por favor, ruego silencio, si no no entienden el artículo que dice este presidente.

Artículo 99.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 40 abstenciones.

Artículo 100.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Por favor, yo les ruego a las personas que están, lógicamente con el respeto debido a su interés, viendo el Pleno que se guarden de hacer gestos, por favor, ni de fotos, ni de nada.

Artículo 101.
La votación ha comenzado ya.
45 votos a favor, 39 en contra.

Artículo 102.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Por favor, señor Oltra.

Comienza la votación del 103.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

El 104.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 105.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 106.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 107.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Pregunto.
¿Los artículos 108, 109, se pueden votar juntos?

Votamos el 108.
Comienza la votación.

Yo les voy a hacer una reflexión a sus señorías.
Son ustedes conscientes del ridículo que estamos haciendo ¿no?
Bien, bien, yo he hecho una reflexión en voz alta, señorías.
Yo entiendo que si sus señorías, algunas en particular, tienen algo que decirse que salgan al pasillo y se lo digan.
Pero el resto de sus señorías, el resto de sus señorías no tienen la culpa de nada.

Artículo 109, por favor.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 110.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 111.
46 votos a favor, 6 en contra, 33 abstenciones.

Artículo 112.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 33 abstenciones.

Artículo 113.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 114.
45 votos a favor, 40 en contra, ninguna abstención.

Artículo 115.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 38 en contra y 1 abstención.

Artículo 116.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 117.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 118 nuevo.
.
.
Señor Maluenda, tenga usted calma.
44 a favor, 33 en contra, 7 abstenciones.

Artículo 119.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 34 en contra, 6 abstenciones.

Artículo 120.
Comienza la votación.
45 votos a favor.
.
.
¿votos en contra?
38 abstenciones, 1 nulo.

Señor Perelló ¿tiene algún problema?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

No, señor presidente, estaba intentando aclarar una duda, que quizá la tenga yo, pero la intentaba aclarar con amigos de la Mesa.
Quería saber la enmienda 357 de la Entesa si era al artículo 119.

 

**El senyor president:**

No, está en el artículo 121, antes 119.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Vale, esto es lo que estaba aclarando.

 

**El senyor president:**

Ahora tenemos artículo 118 nuevo, luego tenemos un artículo 119, que antes era 118, tenemos un nuevo artículo 120.
Y ahora nos quedamos aquí porque, efectivamente, la enmienda 357 va a ser aprobada, si Dios quiere, en el bloque ocho, que es el que tiene que entrar en debate de inmediato.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Pues nada, vamos a intentar confiar en la voluntad de Dios y seguimos adelante.

 

**El senyor president:**

Vamos a entrar en el debate del bloque octavo de 52 enmiendas, que presenta el Grupo Parlamentario Entesa, representado por don Carles Arnal, que son la 357, 435, 449, 453, 455, 457, 488, 507, 508, 9, 10, 71, 606, 607, 609, 622, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 44, 45, 46, 47, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 67, 73, 78 y 82.

Señor Arnal tiene la palabra.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Aquest bloc és el darrer que presentem el nostre grup.
Hem agrupat esmenes, moltes, que tenen en comú dos elements bàsics.
D'una banda, la limitació de les prerrogatives excessives i moltes vegades abusives de l'agent urbanitzador.
I, d'altra, un major rigor en perseguir les infraccions urbanístiques.
Les excessives prerrogatives i un poder a vegades desmesurat de l'agent urbanitzador, en relació o amb els efectes que açò pot tindre sobre els propietaris dels terrenys a edificar i, en general, a tots els habitants del municipi que poden vore's afectats pels efectes perniciosos d'un procés urbanístic abusiu, han estat un dels temes recurrents de les al·legacions, reclamacions i protestes dels ciutadans, de moltíssims ciutadans, en relació a l'aplicació de la Lrau.
Per aquest motiu hem inclòs un nombre molt gran d'esmenes per a limitar estes prerrogatives o poders excessius de l'agent urbanitzador.

En els blocs que hem defensat abans ja hi ha esmenes que també tenen esta funció o efecte de limitar els excessos o els abusos per part de l'agent urbanitzador.
Per exemple, les moltes esmenes destinades a incrementar la transparència i la participació pública, que de fet tenen com a conseqüència limitar estes prerrogatives de l'urbanitzador i afavorixen el conjunt de la ciutadania.
Altres esmenes estan destinades a restaurar la primacia del pla general i la racionalitat urbanística.
I això també posa importants límits, que acaben redundant en benefici de tots els ciutadans.

Però, abans de parlar de les esmenes més destacades d'este bloc, ara que parlem d'abusos, vull recordar i fer un reconeixement públic al moviment ciutadà contra els abusos urbanístics i a les nombroses plataformes cíviques i col·lectius ecologistes, culturals, de veïns, d'afectats pels PAI i tantes i tantes altres entitats que han aconseguit fer front al desgasvell urbanístic i que han obligat al govern del PP i al conseller Blasco a fer una nova llei.
Encara que ha estat necessari que, com a conseqüència del treball i el moviment i la mobilització d'estos ciutadans i ciutadanes, les altes institucions europees li hagen pegat un estiró d'orelles, un fot estiró d'orelles al PP valencià.

I vull també destacar la vergonyosa manipulació que de totes aquestes coses ha fet el conseller Blasco, emprant de manera abusiva i antidemocràtica mitjans públics de comunicació, com ara la televisió pública valenciana, que presenta, que ha estat presentant una versió distorsionada, manipulada, irreal i grotesca dels fets que han envoltat aquest debat, les reconvencions europees i les seues conseqüències.
Ha de quedar ben clar que les institucions europees han fet una forta crítica no sols a l'antiga llei si no sobretot, insistix, a la seua aplicació sota el govern valencià del PP i així queda clar i nítid en el document que es va aprovar en la Euro Cámara.
I ha de quedar també molt clar que les institucions europees opinen, i així s'han manifestat destacats representants, que la nova llei que s'està debatent ací no incorpora suficientment les observacions, crítiques i suggerències que ha fet la Euro Cámara.

La comissió europea ha enviat un dictamen motivat, este dictamen motivat obligant a considerar una sèrie de modificacions que la nova llei no incorpora.
Per tant, no passarà molt de temps sense que Europa torne a reclamar i a criticar esta llei, que possiblement s'aprovarà ací i que guanyarà el PP, però sense convèncer, indiscutiblement, a la ciutadania.
Perquè quan s'aprove la nova llei i s'estudie amb detall per les institucions europees tindrem la constatació que no s'han incorporat eixes reclamacions que feia el Parlament Europeu i hauran noves crítiques i noves reconvencions de les institucions europees.
I la llei recent aprovada ara s'haurà de tornar a modificar prompte.

En relació a aquest extrem i a la manera com estem tractant la llei, vull denunciar que l'oposició no hem pogut tindre coneixement d'este important document fins fa unes poques hores, d'este dictamen motivat de la comissió europea, que sí que tenia el govern valencià i que no ens ha facilitat la petició nostra fins fa unes poques hores.
Açò impossibilitat als diputats i diputades de tots els colors, de tots els partits que estem ací, a un anàlisi amb profunditat per saber fins quin punt les modificacions que es van incorporar fa dies, fa dies, en les esmenes, si s'han considerat o no les demandes que fa este document.
Açò no és seriós, senyories, açò no és gens seriós.

El tractament urgent i atropellat de la llei, que en la votació que acabem de fer ha tingut un clar exponent de com s'arriba a tindre confusió per la complexitat de la llei i la manca de temps per a ordenar i aclarir els temes, açò no fa més que dificultar i entorpir les tasques parlamentàries.
Esta manera de plantejar la discussió de la llei de pressa i atropelladament, torne a dir, no és seriós, no és acceptable en una llei de la importància que estem parlant, de la transcendència que va a tindre, que podrà tindre, i no és acceptable de cap manera este tractament que s'està fent ací.

L'ultimàtum que va donar Europa no era per aprovar la llei, recordem, sinó per a incorporar quan abans les recomanacions que es feia en este paper i també l'informe que va aprovar el Parlament Europeu en l'articulat.
I la resposta que ha donat el senyor Blasco és no incorporar, almenys no totes les consideracions i ha estat advertit d'açò, ha estat ja advertit.
De fet este document ha arribat quan ja estava tancat el document en comissió.
Per tant, encara que haguera volgut, ja estava tancat.
Per tant, és ben clar que no s'han pogut atendre totes les observacions que hi havien ací.
I açò fa que si s'aprova hui una llei urbanística serà de manera bastant irregular i atropellada, com he dit, sense temps necessari per estudiar a fons el dictamen europeu i perquè tots poguérem estudiar-lo i considerar-lo adequadament.

I vull destacar alguna de les esmenes importants que hem incorporat en este bloc que afecten molt directament a l'agent urbanitzador.
Per exemple, el projecte de llei permet que l'agent urbanitzador puga ser qualsevol persona o entitat sense a penes cap limitació.
Nosaltres proposem unes mínimes garanties adreçades a assegurar la solvència tècnica, i en tots els sentits, d'aquesta gent.
També plantegem, en una altra esmena, suprimir l'obligació que l'ajuntament haja d'indemnitzar a l'urbanitzador en cas que no s'haja seleccionat cap projecte en concurs.
Entenem que este és un risc que ha d'assumir la gent que es presenta al concurs, com ocorre en tant altres casos on es presenten projectes a concursos i se sap que poden ser seleccionats o no i tenen perquè indemnitzar-se.

Una altra esmena pretén que si el projecte seleccionat incorpora millores d'altres projectes que no han sigut seleccionats, si algú ha de pagar estes millores ha de ser, precisament, l'agent urbanitzador seleccionat i no l'actuació integrada.
Perquè eixa és una deficiència, una responsabilitat, que únicament s'ha d'atribuir a qui ha redactat un projecte deficient o incomplet.
I si s'ha de completar o s'ha de solucionar eixes deficiències no ha per què carregar-se en el conjunt dels afectats sinó en el responsable, en l'únic responsable de què eixe document tinga les deficiències, que és al qui ha promogut eixe projecte.

També ens neguem a què de manera ordinària l'urbanitzador puga subrogar-se amb tercers.
També demanem que el constructor se li puga exigir la seua solvència tècnica.
Plantegem també que la retribució a l'agent urbanitzador siga en principi com a norma en metàl·lic i, només quan manifeste el desig contrari l'afectat, canvie a fer-se en espècie.
I eliminem una sèrie de condicions realment innecessàries i abusives que li forçaven al propietari a justificar una sèrie de coses que entenem que no cal plantejar-li este tipus de qüestions.

També hem plantejat una sèrie d'esmenes per a millorar el sistema de sancions, incrementant o concretant alguns supòsits sancionables o la gravetat d'algunes conductes, incrementant la quantia de determinades sancions que ens semblen a nosaltres francament escasses si han de complir el paper de dissuadir a l'infractor.

I no volguera acabar sense plantejar una qüestió que ha estat suscitada en el debat en més d'un cas, tant pel senyor Modrego, com en altres moments del debat parlamentari, en relació a quin és el model que nosaltres plantegem, que l'Entesa planteja en contrast amb el model que té el PP.
Vostés insistixen moltes voltes que volen saber quin és el nostre model urbanístic.
Doncs mire, senyor Modrego, el nostre model és el model de la racionalitat urbanística, d'exigir que primer que res s'establesca un pla general o estratègia territorial global per al conjunt del territori, i després que es despleguen plans territorials derivats, com, per exemple, els de l'horta, els del litoral, els del sistema rural, que preveuen les lleis, però que encara no existixen ni tenen previst existir en cap moment, i a més quan arriben no serviran de res perquè arribaran ja molt tard i no serviran de res perquè el territori nostre actualment ja està greument desordenat i en molts llocs, en moltes comarques, en moltes àrees sensibles i en molts ecosistemes únics ja està irreversiblement destrossat.

Haguérem pogut dir que el nostre model és precisament el que està en les antípodes del seu perquè planteja realment assumir el significat de la sostenibilitat.

I com veig que no estic tenint ja més temps, en la rèplica acabaré d'explicar-li en quin sentit tenim nosaltres del que ha de ser un model sostenible de planificació urbanística, un model sostenible que no existix ara, que no preveu la llei urbanística que ara estem discutint en estos moments.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señorías.

Brevemente, señor Arnal, porque yo creo que repetir en cada intervención todos los argumentos del dictamen europeo, de su rigor, de que si es de la Ley de contratos y usted lo amplía a medioambiente y a toda la política en general.
Si no entendemos nada de lo que hemos hablado de la protección del territorio, de los recursos, del papel del urbanismo en la creación de equipamientos, y volvemos siempre un poco al mismo tema, ese argumento manido que plantean ustedes, pues yo creo que tampoco tiene, tiene mucho sentido.

Cuando ha habla usted de manipulaciones y demás, yo creo que, siendo la última intervención del debate, podría haber acabado de una manera pues yo creo que un poco más correcta parlamentariamente y no emplear esos adjetivos.
Porque además sus argumentos pues vuelven a no tener, a no tener mucho sentido.
Porque claro, usted dice, no, ya hace.
.
.
coge su bola, la bola mágica y dice que la LUV ­una ley que dentro de un rato sabremos como queda definitivamente­ pues que no va a cumplir la directiva europea.
Tal vez algún eurodiputado le haya planteado a usted que ya.
.
.
que lo tienen claro y que, se haga lo que se haga, la legislación valenciana no va a cumplir.
No creo que eso sea así.

Porque, claro, tenemos que rechazarle además en este grupo prácticamente todas las enmiendas porque, como usted sabe, se han introducido modificaciones posteriores a las enmiendas que ustedes presentaron, que han corregido de forma importante y que se han elaborado en el aspecto específico del tema del concurso, del urbanizador, que yo creo que es el elemento que estaba criticado por la Unión Europea, no otros, y se han introducido las sugerencias que hacen que tanto el procedimiento, como los criterios, como los plazos, como las bases que tiene que aprobar el ayuntamiento, como las fórmulas, como los gastos repercutidos a propietarios, etcétera, etcétera, hayan sufrido una modificación importante que hagan que las enmiendas que usted plantea pues en algún caso están recogidas, como en el tema de las garantías, y en otro caso no tienen ya ningún sentido.
Por lo tanto, lo que no es lógico es que usted las mantenga en el debate de este pleno, yo creo que lo lógico hubiese sido, hubiese sido retirarlas.

Y con respecto al resto de las enmiendas que usted plantea, sobre todo por tema sancionador, yo creo que es una forma muy simplista.
Es coger prácticamente lo que es toda la definición de prácticas o políticas sancionables mediante esta ley, añadir dos aspectos, dos coletillas de ambientales en un par de sitios o cuando tenga especial valor patrimonial y ponerle condiciones más restrictivas, aumentar de forma prácticamente lineal el importe de las sanciones, reducir los plazos de prescripción.
Yo creo que todo ello sin una base objetiva y realmente sin una equiparación con otras normas urbanísticas en cuanto lo que es el importe de las sanciones, y yo creo que también sin ningún rigor en cuanto a que la sanción tiene que ser proporcionada a la infracción realizada y, evidentemente, tiene que tener un carácter fundamentalmente disuasorio, cosa que en lo que usted plantea pues no se produce en ningún momento.

Por lo tanto, yo creo que ya usted ha tocado el último término.
Yo creo que aquí habrá que hacer un esfuerzo tal vez esta tarde para definir cuál sea su modelo urbanístico.
Decir a estas alturas, después de reuniones de comisión, más de 300 enmiendas, que usted haga un esfuerzo por definir su modelo urbanístico y que me diga que su modelo urbanístico está basado en la racionalidad y en el desarrollo sostenible, creo que es francamente pobre.
Eso nos lo podía haber dicho mucho antes.
Y creo que hasta no me hubiese hecho falta que lo dijese porque, bueno, eso parece que son los tópicos que ustedes emplean.
Pero que luego, cuando realmente han explicitado las enmiendas, han demostrado que realmente no tienen modelo.

Por lo tanto, vamos a rechazar todas sus enmiendas.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica té la paraula l'il·lustre diputat, representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, veig que vosté no té arguments massa elaborats per a este debat a estes altures, i això fa que no esgote el temps i es limite a dir que el que jo dic són coses tòpiques, conegudes i tal, i no s'atrevix a dir coses més concretes.
Si insistisc en el nostre model urbanístic és perquè vostés insistixen que no el tenim, o no l'entenen o no tal.

Doncs mire, continuaré explicant-li-ho, perquè ho tinga ben clar.
Efectivament, en tota la quantitat d'esmenes que he presentat es pot deduir claríssimament, i són pertinents, i ben clares i ajuden a construir-ho.
Però com vosté no ho entén, em força, i jo encantat, a destacar-li-ho.
I vaig a continuar destacant-li.

Mire, el nostre model és també el de la prevalença del Pla general sobre el planejament de detall.
De manera que, insistisc una volta més, i açò és molt important, que un pla parcial no puga modificar mai la classificació del sòl prevista pel Pla general i permetre classificacions massives de sòl urbanitzable sense revisar el Pla general.
Quan açò siga necessari que es revise el pla.

El nostre model és també d'un desenvolupament urbanístic compacte, que no necessàriament aglomerat ­no és el mateix­, que no necessàriament densificat.
Front al model dispers que està imperant en la immensa majoria dels projectes urbanístics que ara es presenten i vostés volen aprovar.
Un model dispers que hem insistit en les seues grans repercussions ambientals, econòmiques, socials i culturals, i que vosté diu que reconeix, però que després no posen ningú fre, deixen fer, i en la pràctica aixina són la immensa majoria dels PAI que s'han presentat en el nostre territori.
O farà falta que fem un inventari detallat de tots i cadascun d'ells?
O farà falta que li torne a recordar casos molt emblemàtics?
Mundo Ilusión, Tavernes de la Valldigna, Porxinos.
Li valen eixos exemples?

El nostre model és també el de construir en base a les necessitats reals i les demandes bàsiques de la població.
I no el de construir al ritme de l'especulació i els *pelotazos* que preveuen de la nit al matí la duplicació o triplicació de la població de dotzenes de municipis, en els quals el creixement vegetatiu és baix.
Açò genera una classe de disfuncions i de problemes socials, d'inadaptacions i, en definitiva, va associat també moltes voltes a borses de marginació, de problemes socials, com ja està detectant-se en les comarques on este model ja està imperant des de fa més temps.

El nostre model és també el del respecte profund als recursos naturals i a la preservació dels valors ecològics i paisatgístics del territori, com un legat que volem preservar per nosaltres i per les generacions futures; no com vostés, que el que volen és esgotar-lo i consumir-lo quan abans, i a veure què passa, que els qui vinguen que arreen.

El nostre model és també el del respecte i la preservació de valors històrics, culturals, arquitectònics del nostre patrimoni que volem conservar, que volem conservar i no destruir alegrement, com per exemple es pretén en el cas del Cabanyal, per posar només un exemple, on eixe patrimoni va a ser destrossat si no s'aconseguix parar a la senyora Rita i les seues màquines que, ja em dirà vosté, que vosté també vol protegir eixe patrimoni.
Ja m'explicarà com es protegix en casos com eixe, i molts altres, en els quals senzillament s'arrasa el patrimoni cultural, arquitectònic del nostre territori.
I ha de ser a base de sentències judicials que els paren els peus a vostés.
Sort que encara hi ha possibilitats de parar-ho.

El nostre model és també el del respecte democràtic i el de la participació ciutadana.
Fomentar eixa participació en tots els àmbits, fomentant el diàleg basant-se en la transparència i la informació més àmplia i completa possible.
Eixa que vostés amaguen sempre que poden.

El nostre model és del control dels excessos dels poders econòmics, dels poders fàctics, dels grans promotors que poden comprar voluntats a base de talonari i fer de moltes institucions públiques una mena d'oficina de tramitació dels seus projectes i socis dels seus *chiringuitos* especuladors.

El nostre model és de la defensa de tota la ciutadania, i no sols d'un sector, d'un grup de privilegiats o d'espavilats per poderosos que siguen.

En definitiva, el nostre model és un model que no té res a vore en el seu, en el del PP.
Un model que està en les antípodes del model seu i de les seues actuacions.
El model que necessita el nostre país és que li acabe de definir, i no el model que Atila Blasco està aconseguint que cobrisca de formigó per a ofrenar noves glòries als especuladors abusius de sempre.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Muy bien.
Señorías.

Señor Arnal, le agradezco el esfuerzo que ha hecho.
Realmente, dentro de este discurso una cierta poética, realmente como modelo ha planteado muy poco.
Lo único que ha dicho así, como una especificidad, es la primacía del Plan general sobre el Plan parcial, cosa que es de aplicación en la legislación valenciana, porque, claramente, cuando un plan de desarrollo puede modificar un plan anterior exige unos condicionantes equivalentes a la modificación de plan general.

Se lo decía antes, y usted pedía por alusiones, no citaré ahora a su compañero, el que está a su izquierda, que proponía para los desarrollos turísticos la baja densidad, ahora usted propone la ciudad compacta.
Bueno, pues son dos modelos que conviven dentro de la Entesa, pero que tal vez no correspondan a un modelo realmente eficaz, porque según quién hable del tema hará la baja densidad o la ciudad compacta.

Un modelo, como todo lo que plantean ustedes, irreal.
Cuando habla de las demandas de población, de crecimientos vegetativos.
Cuando realmente eso puede ser útil en determinadas ciudades con una estabilidad poblacional, pero en una comunidad como la Valenciana.
Y en todo el Mediterráneo, igual que en zonas industriales, las actuaciones estratégicas el desarrollo del turismo crea una determinación de la población que desde luego supera ampliamente el crecimiento vegetativo.

Yo le puedo decir, y los alcaldes.
.
.
claro, ustedes igual tal vez no tengan alcaldes.
Si los municipios tuviesen que hacer el planeamiento con el crecimiento vegetativo, no habría ningún plan general en la Comunidad Valenciana.
Los 500.
000 habitantes que han venido en los últimos años, no sé dónde estarían, y los muchos que van a venir tampoco.

Cuando habla de tópicos como recursos naturales o históricos, y pone ejemplos, yo creo que los pone bastante mal cuando habla del urbanismo especulativo.
Está hablando de planes que ni siquiera están aprobados.
Yo creo que con tanta experiencia que tienen podían citar por lo menos para que debatiésemos alguno que está realmente aprobado.

O cuando habla de las intervenciones en los cascos históricos.
Mire, en los cascos históricos, y está demostrado y usted lo tiene muy próximamente aquí en la ciudad de Valencia, y en todos los cascos históricos importantes, necesitan operaciones de regeneración de revitalización urbana, hechos con criterio, desde perspectiva histórica con un rigor y por expertos.
Y eso es lo que se está haciendo por el gobierno valenciano y por los ayuntamientos valencianos.
Y ustedes lo que buscan son coordinadoras de movilización política, los famosos "Salvem", que antes pedían que se incluyan en la ley, que realmente no permitir proteger o renovar un barrio, lo que persiguen es una movilización política y un protagonismo que no le dan ni los votos ni las actuaciones que ustedes llevan.

Por lo tanto, yo rechazo totalmente, y además me parece que no es de recibo, lo que usted asocia al urbanismo, el Partido Popular, los chiringuitos, los socios, el talonario.
Yo creo que eso es una retórica ya muy antigua, muy falsa.
Porque, repitamos, podríamos terminar este debate como empezó: estos son los presupuesto más sociales de la historia; son los que más dinero destinan a educación, a sanidad, a medio ambiente, a todo aquello que repercute en el conjunto de la sociedad.
Y usted parece que eso no lo valora, los ciudadanos ni lo valoran, nosotros sí.
Y la Ley urbanística le he dicho que es avanzada y que está impregnada en los criterios del desarrollo sostenible.

Por lo tanto, yo creo que usted ha repetido aquí una serie de tópicos, que sin ser tópicos están incluidos en la ley con criterios muy claros y que, desde luego, lo que demuestran es la visión sectaria con la que usted plantea el urbanismo, la utilización política que quieren hacer, pero que nuevamente están vacías y no tiene ninguna alternativa de futuro.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muy bien.
Acabado el debate del bloque de las enmiendas, procedemos a votar enmienda por enmienda.

Señor Ribó.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president, era que he fet cara de sorpresa per allò d'esmena per esmena.

 

**El senyor president:**

Es una petición que, a través de los miembros de la Mesa.
.
.
*(inoïble)*

**El senyor Ribó i Canut:**

D'acord.

 

**El senyor president:**

Vamos a votar la 357.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; en contra, 44; abstenciones, 33.

Votamos ahora la 435.
Comienza la votación.
A favor, 6; en contra, 46; abstenciones, 31.

Entramos ahora en la 449.
Comienza la votación.
A favor, 39; en contra, 45.

Ahora la 453.
Comienza la votación.
A favor, 6; en contra, 45; abstenciones, 33.

Ahora la 457.
¿La 455 se ha hecho?
Comienza la votación.
7 votos a favor, 44 en contra, 33 abstenciones.

488.
Comienza la votación.
38 a favor, 45 en contra y 1 nulo.

La 507.
Comienza la votación.
6 a favor, 45 en contra y 33 abstenciones.

508, 509, 510 y 571.
Vamos a votarlas conjuntamente.

Votamos la 508.
Comienza la votación.
7 a favor, 44 en contra y 33 abstenciones.
*(Remors)*

No les extrañe que la presidencia de vez en cuando trate de despertarse de este sueño de paranoia en el que piensa: a lo mejor han recobrado la sensatez, la sensatez, señor Such.
Y, bueno, que lo intente la presidencia es bueno de vez en cuando.

La 509.
6 a favor, 45 en contra, 33 abstenciones.

La 510.
Comienza la votación.
6 a favor, 44 en contra, 34 abstenciones.

La 571.
Comienza la votación.
6 a favor, 45 en contra, 34 abstenciones.

606.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

607.
Comienza la votación.
39 a favor, 45 en contra.

609.
Comienza la votación.
6 a favor, 45 en contra, 32 abstenciones.

622.
Comienza la votación.
40 a favor, 44 en contra y 1 nulo.

¿Qué ocurre, señor Oltra?
¿Tiene algo sensato que aportar?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Era simplemente que todos somos humanos, ¿a que sí?

 

**El senyor president:**

Y no lo dude, no lo dude.
Alguno puede tender a marciano, pero.
.
.
*(rialles)* Un toque de humor de vez en cuando es necesario.

Vamos a votar la 624.
38 a favor, 46 en contra.

625.
Comienza la votación.
39 a favor, 44 en contra.

627.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

628.
Comienza la votación.
*(Inoïble)*

629.
Comienza la votación.
39 a favor, 45 en contra.

630.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

631.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

632.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

634.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

635.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

636.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

637.
Comienza la votación.
41 a favor, 43 en contra.

638.
Comienza la votación.
39 a favor, 42 en contra.

Comienza la votación de la 639.
39 a favor, 44 en contra.

Comienza la votación de la 644.
40 a favor, 45 en contra.

Comienza la votación de la 645.
40 a favor, 45 en contra.

Comienza la votación de la 646.
40 a favor, 45 en contra.

Comienza la votación de la 647.
40 a favor, 45 en contra.

Comienza la votación de la 649.
40 a favor, 45 en contra.

Comienza la votación de la 650.
39 a favor, 46 en contra.

Comienza la votación de la 651.
40 a favor, 44 en contra.

Y ahora empieza la votación de la 652.
39 a favor, 43 en contra.

Y ahora empezamos la votación de la 653.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

Ahora empezamos la votación de la enmienda número 654.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

Comienza la votación de la enmienda 655.
40 a favor, 45 en contra.

Están ustedes consiguiendo que evoque recuerdos del colegio, que cuando uno hablaba en clase y castigaban a todos porque no sabían quién había sido.
Pues así estamos aquí.
*(Rialles)* Permitan que este presidente se tome un relax.
Si en cuanto terminemos las votaciones nos vamos a tomar un café, no se preocupen.

Vamos a votar la 657.
Comienza la votación.
45 que no y 38 que sí.

Votamos la 658.
Comienza la votación.
39 a favor y 46 en contra.

Calma, serenidad y todo el mundo en su refugio.
Relájense, señorías, y así evitarán equivocaciones.

659.
Vamos a votar.
40 a favor, 45 en contra.

Empezamos con la 660.
40 a favor y 45 en contra.

661, votamos.
40 a favor y 45 en contra.

Empezamos la 662.
Comienza la votación.
40 a favor y 45 en contra.

663.
Comienza la votación.
40 a favor y 45 en contra.

La 667.
Votamos.
40 a favor, 44 en contra.

Vamos a votar la 673.
Ojo, don Andrés, que esta varía.
Comienza la votación.
7 a favor, 45 en contra y 33 abstenciones.

Vamos a la 678.
Otra vez a lo de antes.
Comienza la votación.
40 a favor y 45 en contra.

Ahora vamos a votar, finalmente en este bloque de enmiendas, la 682.
Comienza la votación.
40 a favor, 45 en contra.

Bueno, pues una vez acabada la votación de las enmiendas, y con la alegría propia de quien se siente cumpliendo sus obligaciones, vamos a continuar votando el articulado.

Votamos el artículo 121, antes 119, lo digo para que no se líen ustedes, sus señorías.
Comienza la votación del artículo 121.
*(Remors)* Por favor, por favor, mantengan la calma que sino nos confundimos.
44 votos a favor, 7 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 122 nuevo.
Comienza la votación.
44 a favor, 1 en contra y 40 abstenciones.

Votamos un nuevo artículo también, el 123.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 32 en contra y 8 abstenciones.

Señores, calma, concentración.

Ahora artículo 124, antes 121.
Comienza la votación.
Perdón, perdón.
.
.
He dicho 124, antes 121.
Es correcto.
Es correcto, es correcto.
Perdonen, pero es que con tanta compilación de votaciones creía que me había abstraído.

Ahora votamos el 125, antes 122.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Ahora el artículo 126.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 en contra, ninguna abstención.

Artículo 127 actual.
Comienza la votación 45 votos a favor, 33 en contra, 7 abstenciones.

Artículo 128.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 33 votos en contra, 6 abstenciones.

Artículo 129.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Y ahora votamos el 130.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Artículo 131.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 39 en contra.

Ahora el artículo 132.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 34 en contra y 6 abstenciones.

Artículo 133.
45 votos a favor, 40 en contra.

134.
Votamos.
45 a favor, 40 en contra.

Artículo 135.
Comienza la votación.
45 a favor, 39 en contra y 1 abstención.

Artículo 136.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 votos en contra, 33 abstenciones.

Artículo 137.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 7 en contra y 34 abstenciones.

138, vamos a votarlo.
45 a favor, 33 en contra y 6 abstenciones.

Y ahora vamos a buscar.
.
.
Votamos el 139.
Comienza la votación.
45 a favor, 33 en contra, 7 abstenciones.

Y el 140 lo votamos ahora mismo.
44 a favor, 0 en contra, 40 abstenciones.

Artículo 141.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículo 142.
Votamos.
45 a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 143.
Comienza la votación.
44 a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

144.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
44, 40 y no abstenciones.

145.
Comienza la votación.
44 a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Ahora tenemos sin enmiendas los artículos 147, 148, 149 y 150.
Los podíamos votar juntos, pero como ustedes no quieren, vamos a votarlos uno a uno.

Artículo 146.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

El 147.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Artículo 148.
Comienza la votación.
45 a favor, 0 en contra, 40 abstenciones.

Artículo 149.
Comienza la votación.
45 a favor, no hay en contra, 40 abstenciones.

Artículo 150.
Comenzamos la votación.
45 a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Ahora vamos a votar el 151.
Comienza la votación.
45 a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Artículo 152.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Yo le quiero pedir disculpas al personal de la cámara que les estamos haciendo estar aquí más tiempo del debido.
*(Aplaudiments)*

Artículo 153.
45 votos a favor, 33 votos en contra y 6 abstenciones.

Artículo 154.
45 votos a favor, 34 votos en contra y 6 abstenciones.

Artículo 155.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 156.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 38 votos en contra y ninguna abstención.

Artículo 157.
Comienza la votación.
45 votos a favor y 40 votos en contra.

Bien.
Vamos a comenzar el siguiente bloque de enmiendas.
Y yo quería, al principio de este bloque, hacer a todas sus señorías una llamada a la cordura.
Miren, yo creo que como gesto es suficiente, por lo menos es la interpretación de esta presidencia.
Estamos perjudicándonos no solo a nosotros, que sería llevable, sino estamos perjudicando a personal de esta cámara, que deberían estar en otros sitios, y deberíamos tenerlo en consideración.
Señores, deberíamos tenerlo en consideración.
*(Remors)* No.
Lo digo porque las cosas se pueden llevar mucho más allá y yo no quiero que se lleven más allá.
Por favor.

Señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, senyor president.

Utilitzar el personal de la cambra en este sentit, com un dels elements del debat.
.
.

 

**El senyor president:**

No es utilizarlo, no es utilizarlo.
Perdone que le explique esta presidencia.
Es una reflexión.
.
.

 

**El senyor Such Botella:**

Deixe'm parlar un momentet, i li explique la reflexió que jo també vull fer, senyor president.

 

**El senyor president :**

No es utilizarlo.
Lo está utilizando el presidente, en todo caso, porque yo no sé si no nos damos cuenta de que afectamos a algo que va más allá de nosotros mismos.
Y yo solo quiero hacer una llamada a la cordura.

 

**El senyor Such Botella:**

Sí, senyor president.

Jo entenc, jo entenc.
.
.

 

**El senyor president:**

Escuche, escuche, señor Such, antes.
No estoy llamándole la atención a nadie, no estoy echando las culpas sobre nadie, las tenemos todos, las tenemos todos.
Por favor, señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

El que volia dir-li, senyor president, és que crec que no és molt correcte fer una utilització del personal de la cambra dient que lamentem que puga estar perdent el temps en un moment de votacions i de discussions en una llei que, com s'ha dit abans, és una de les lleis més importants.
Jo crec que moltes vegades el personal de la cambra estaria molt més content quan es negocien les RPT i es negocien les condicions laborals i s'arriben a bon terme i, sobretot, quan s'arriba als termes.
.
.
quan ho necessita la gent i els treballadors de la cambra, que moltes vegades no passa això.
Jo crec que això seria molt més convenient que ara fer una lloa al temps que perd el personal de la cambra ací en este debat.
I jo crec que això seria el correcte i no utilitzar això com una arma contra els qui estem demanant una votació article per article i esmena per esmena en una llei tan important com la que estem debatint hui.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Such.

Señor Ribó.

 

**El senyo Ribó i Canut:**

Sí, senyor president.

Volia comentar que, des del nostre grup, respectant els drets de tots els grups, férem l'esforç perquè el temps fóra el mínim possible.
Gràcies.

 

**El senyor president:**

Bien.
Vamos a debatir el bloque noveno de enmiendas, que presenta el Grupo Parlamentario Socialista y que defiende don Adolfo Sanmartín.
Son 35 enmiendas, que llevan los siguientes números: 486, 487­perdón­, 505, 513 523, 530, 531, 548, 595, 597, 599, 648, 686, 687, 689, 693, 694, 697, 707, 711, 712, 713, 744, 747, 748, 750, 752, 757, 760, 762, 768, 69, 70 y 71.
Y perdón, señorías.
Y 698.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyor president.

Hem agrupat en el segon bloc al voltant de 35 esmenes relatives a l'activitat urbanística d'execució del planejament, a la garantia de la pròpia legalitat urbanística i, sobretot, al foment del mercat de sòl per a la seua promoció social.

Destacaríem com a esmenes més importants la relativa al foment de la vivenda protegida, concretament a l'hora de retribuir a l'urbanitzador.
Aquest matí parlàvem d'un percentatge del 33% de l'edificabilitat residencial per a vivenda protegida.
Introduïm com a segon mecanisme donar la possibilitat a l'urbanitzador de retribuir-se amb terrenys quan assumisca en el mateix programa el compromís de promoure vivendes socials, és a dir, mantenir una regulació ja existent en la Lrau i que propicien directament la construcció de vivenda protegida.

Ens pareixia també destacable el fet del registre municipal de solars i edificis a rehabilitar.
Pensem que encara que aquest registre, com succeïx així en la major part d'ajuntaments, no haja estat creat o siga incomplet, l'ordre de l'ajuntament d'incloure en ell un immoble ha de ser vàlida i eficaç des de que es dicte la resolució i amb posterioritat a la seua notificació al mateix registre de la propietat.

Pensem també en la rehabilitació forçosa d'immobles.
Hem introduït una llarga esmena d'addició, amb objecte de facilitar l'execució subsidiària d'edificació i rehabilitació en cas d'incompliment per part dels propietaris del sòl i, evidentment, amb l'objecte d'evitar l'especulació sobre aquest sòl i la degradació d'aquest patrimoni.

Proposem una regulació més detallada d'iniciació del procediment per a aquells particulars interessats, el mateix que es regula en els projectes d'actuació integrada, però sempre amb la finalitat d'evitar efectes perversos de retenció.
.
.
jo diria de retenció especulativa de solars i edificis a rehabilitar.

També respecte a la gestió dels patrimonis públics del sòl.
No estem d'acord, no estem d'acord que la gestió d'aquest patrimoni puga desenvolupar-se per empreses privades o d'economia mixta amb capital majoritari privat.
Pensem que la gestió pública no s'ha de privatitzar, ja que dóna lloc a pràctiques impròpies i, sobretot, a una competència deslleial amb particulars.
L'administració, quan decidix assumir la iniciativa pública, ha d'actuar per gestió directa.
Tot i així, acceptaríem aquestes societats d'economia mixta en la gestió únicament dels patrimonis públics de sòl, sempre i quan el capital majoritari pogués ser públic.

Si passem a les disposicions addicionals, és de destacar i, sobretot, de recriminar, senyor Maluenda, com en el projecte original establien una fórmula polinòmica ­no sé si se'n recordarà­, una fórmula polinòmica amb objecte de resoldre l'adjudicació de programes.
Després ho han corregit, en l'última tongada d'esmenes, regulant tota una sèrie de criteris a l'hora d'adjudicació dels programes d'actuació.
El que li dic jo és que encara que haja estat anul·lada després per una esmena pròpia de vostés, no l'he poguda acabar d'entendre, perquè penso que era una fórmula maliciosa i perversa, ja que l'efecte sobre valoració del sòl facilitava ­done's compte­ l'adjudicació a favor de la proposició que contemplava majors imports de càrregues d'urbanització.
De fet, es podia guanyar el concurs automàticament proposant els costos d'urbanització més alts.
És no que l'he poguda entendre mai.
I sí que m'agradaria, si té oportunitat, que me donara alguna explicació, malgrat, com ja li he dit, que després ho han rectificat en esmenes posteriors.

I per aquesta raó, nosaltres proposàvem com alternativa que l'adjudicació tingués en compte, mitjançant una puntuació, tota una sèrie de criteris objectius, que, de fet, després vosté quasi, quasi, els han copiat en l'última de els esmenes.
En primer lloc, i major puntuació per a menors costos a aquell agent urbanitzador que oferix menors costos d'urbanització, major producció de vivendes protegides, recolzament a la propietat dels terrenys, majors garanties d'execució, millors terminis acabats a l'hora d'aquesta execució i, en definitiva, tota una sèrie d'aspectes que encara que senzills, eren tremendament clars i transparents.
I, per tant, veig que vostés, posteriorment, han tirat per aquí, encara que pense que queden un poc desregulats.

Per últim ­abans de passar a un comentaris que voldria fer-los­, en la disposició addicional nova que nosaltres vam introduir i que ha estat criticada per vostés, el que hem intentat és introduir o aplicar unes mesures de sostenibilitat raonables, raonables.
Mire, senyor Maluenda, la perxa d'esta esmena no era res més ­a vore si ho pot entendre­, no era res més que evitar reclassificacions de sòls no urbanitzables no incloses a través de revisions dels plans generals d'ordenació urbana fins que no estiguen aprovats els plans d'acció territorial, no solament els plans d'acció territorial del litoral, de l'interior i tal.
És a dir, que no demanàvem la lluna, demanàvem una cosa tanta sensata, tan coherent, com que un instrument tan vàlid, com és un pla d'acció territorial ­recorde-se'n­ de caràcter supramunicipal, obliga a revisar els propis plans generals d'ordenació urbana dels municipis, és a dir, aquell instrument que marcaria l'ocupació d'un territori amplíssim, no sols d'un municipi.

En conseqüència, el que demanàvem nosaltres és: quan estiguen aprovats aquests plans d'acció territorial, adeqüem els plans generals.
I, en conseqüència, si s'ha de reclassificar per motius justificats el que siga, que es faça, però prèviament aprovem els plans d'acció territorial, perquè al cap i a la fi ­done's compte­ els plans d'acció territorial es poden fer des de la Llei d'ordenació del territori que va aprovar el Partit Socialista l'any, me pareix que va ser, l'any 1992.
Posteriorment en la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, ho posen vostés com un descobriment, quan és una cosa que vostés ja feia anys que ho podien fer.
I estem a desembre de 2005 i encara no ho han fet, malgrat que el conseller Blasco fa dos mesos que va anunciar que el pla d'acció territorial de litoral estava ja preparat, ja estava a punt d'eixir.

Aquest és el sentit comú i la coherència, no n'hi ha cap més.
És a dir, marquem pautes concretes d'ocupació del territori basades en criteris de sostenibilitat, no solament mediambiental sinó també econòmica i social, perquè afecta a les persones que viuen allí.
A partir d'allí, que s'arribés a l'acord que es pogués arribar.

No obstant això, voldria comentar-li també.
.
.
perquè com aquí ens hem trobat amb un fet insòlit, en el parlament, que a un projecte de llei és el mateix Grup Parlamentari Popular qui li presenta unes esmenes de contingut, però posteriorment, a través d'una altra tongada d'esmenes s'esmena les esmenes que havien esmenat el projecte de llei original, al final això és un galimaties *que todo es antiguo artículo tal, tal*.
I ho dic perquè n'hi havia alguna que sí que li voldria comentar, més que res perquè després vosté me pogués fer una valoració.

Mire, una esmena que han presentat, de l'ultima tongada a l'article 92, possibilita la tramitació del planejament parcial en una notaria, a través del procediment simplificat, per part d'un particular, evidentment amb PAI que afecten a més de dos municipis.
A mi el que no em pareix adequat és que un particular puga requerir als ajuntaments.
Faltaria més, faltaria més!
, en representació d'un municipi, que puguen ser els particulars qui de forma unilateral puga requerir als ajuntaments, perquè això pareix el món, però al revés.
Per tant, no l'acabo d'entendre i no sé el sentit últim.

També voldria comentar el tema de l'elecció de l'empresari constructor.
Vostés saben que en la LUV, saben que en la LUV l'agent urbanitzador queda separat de l'empresari constructor.
Ara l'agent urbanitzador ja no pot ser a la vegada empresari constructor, com ho era fins ara.
Però a la vegada, aquest agent urbanitzador és el que selecciona, el que tria a l'empresari constructor, a través d'unes bases, a una notaria, la qual cosa fomentarà tota una sèrie de clientelismes i possibles corrupteles, que jo pense que no serà res positiu.
Però el més fort de tot és que vostés presenten una sèrie d'esmenes i diuen que l'elecció d'aquest empresari constructor primer se farà per concurs, posteriorment afegixen unes altres esmenes i diuen que es farà per subhasta.
I després, de les esmenes a les esmenes de les esmenes, resulta que es podrà fer per subhasta o per concurs.
Jo pense que no és seriós, però no és seriós per un criteri objectiu.
Mire, és cert que la subhasta acota la possibilitat d'acords previs, però també és cert que la subhasta únicament puntua una cosa ­a preu baixat, tal­, mentres que el concurs possibilita la puntuació d'altres aspectes, a part de l'econòmic.
Per tant, com s'ha quedat la llei, que diu que potser o per concurs o per subhasta, jo pense que comportarà dificultats aplicatives.

Tampoc no puc entendre l'esmena a l'article 126, que suprimixen els criteris que puguen permetre determinar els costos variables d'expropiació.

En definitiva, no vull seguir amb el tema de més esmenes.
Únicament comentar-li ­després tindrem temps en la rèplica­, comentar-li una cosa, senyor Maluenda, perquè pense que no ho té clar encara.
*(Remors)* No, no, no ho té clar.
No ho té clar, perquè si no, és que no diria el que diu.
Mire, a vore si me sé explicar.
Ni jo ni vosté som ni advocats ni juristes, però ni vosté és *tonto* ni jo sóc *tonto*.
I, en conseqüència, vosté sap que hi ha un requeriment de la comissió europea, amb un dictamen motivat inclós allí, que considera que la Lrau ­jo també ho discutisc això i coincidisc amb vosté­, que considera que la Lrau no s'adequa a la directives europees perquè en l'urbanització privada no utilitza la contractació o el contracte d'obra pública.
Val?
Jo pense que ha estat mal transposada aquesta directiva europea al nostre ordenament.
Però, per contra, vosté sap que hi ha una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que considera justament, justament, tot el contrari, en el sentit que no es pot aplicar aquesta directiva i, conseqüentment, no es pot utilitzar un contracte d'obra pública.
Per tant, jo això no li ho discutiré, perquè independentment del tipus de contracte que apliquem en la relació entre l'agent urbanitzador i l'ajuntament, el model d'ocupació territorial i el model urbanístic concret serà el mateix.
Per tant, el que no vull és que els arbres no mos deixen vore el bosc.

El que sí que li discutisc ­i sobretot li ho discutisc al senyor Blasco, per les declaracions que ha fet­ és que vosté hauria de saber que la Lrau de 1994 difícilment podia adaptar-se a l'esmentada directiva, difícilment.
Però per què?
Si esta directiva és de 1993, jo li dic que no va ser transposada a l'ordenament jurídic espanyol fins a la llei de contractes de 1995, fins a la llei de contractes de 1995.
Per tant, els responsables són vostés, que no adequaren la Lrau, mitjançant el corresponent reglament, a la susdita llei de contractes.
Conseqüentment, els procediments previstos en la Lrau, quan aquesta fou legislada en l'any 1994, mai podien coincidir, ni en l'esmentada directiva ni en la transposició d'aquesta a la llei estatal de contractes públics.
Per tant, pense, pense que haurien de dir la veritat, no dir mentides i, sobretot, no dir ni veritats ni mentides a mitges.

I, per últim, com assenyalava, el problema ­insistisc­ no és el tipus de contracte o la seua major o menor adequació a la legislació espanyola.
El problema és l'aplicació d'un model espuri, d'un model depredador del territori, d'un model que permet les reclassificacions massives sense revisar el pla general d'ordenació urbana i, sobretot, l'aparició de tota una sèrie de corrupteles, de corrupteles, al voltant d'aquest temes.
Aleshores, sí que m'agradaria que en la rèplica, senyor Maluenda, poguérem discutir si vosté coneix, com moltes vegades ha exposat aquí, casos.
.
.
Per favor, que em diga si amb la LUV podrà impedir el que ha succeït fins ara.
Jo, evidentment, li diré el que penso.
Però, per favor, concretem si una vegada aprovada la LUV podrà impedir la reclassificació massiva de terrenys i, sobretot, els clientelismes i les corrupteles que es generaran al voltant dels contractes que vostés van a aplicar.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la senyora vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Mire, senyor Sanmartín, sense acritud, no hi ha res contra la seua persona, però el que no pot ser és que convertisquen el parlament en un col·legi.
I quan a vostés els apetix seriositat, tots haguem de tindre seriositat, i quan a vostés els apetisca muntar el numeret, tots haguem d'assumir el numeret.
Vostés són com l'ONCE, igual, cada dia un *numerito*, cada dia un *numerito*.
I això és trist, perquè estem, senyories, en el debat d'una llei molt important, ho he dit este matí.
*(Remors)* Estem, senyories, en el debat, en el debat, senyories, possiblement de la llei més important que s'aprove en esta legislatura.
I vostés s'ho han pres a *chirigota*.
Vostés pareixien hui els carnavals de Cadis, senyoria, senyor Such, capitanejats per vosté.
I és trist i lamentable que astò ocorra.
Crec que som tots persones majors d'edat i se suposa que responsables.
I és trist comprovar que no és aixina, que tots no tenim el mateix compromís amb la societat valenciana, que tots no som capaços de prendre les coses amb seriositat i defensar els criteris que cada u manté, però respectant les normes i els procediments de la cambra.

És molt trist que un partit que diu que vol ser alternativa al govern del Partit Popular, que no siga capaç d'assumir esta forma de procedir, que està regulada per un reglament que té rang de llei.
Eixa és la realitat.
I aquí mos vam quedar tots sorpresos i obnubilats, senyors del Partit Socialista.
Senyor Such, tinga almenys educació i respecte la meua intervenció perquè estic en l'ús de la paraula.
Senyor Such, siga educat, per favor!
Sé que li resulta molt difícil, però faça *(la senyora presidenta colpeja amb la maceta)* un esforç, senyor Such.

I deia, senyor Sanmartín, que sense acritud a la seua senyoria, en absolut.
Mire vosté, està defensat una sèrie d'esmenes que ja no tenen cap sentit, senyor Sanmartín.
No tenen cap sentit perquè en la fase de la llei en comissió, vosté sap que ha sigut modificat el projecte de llei substancialment, ho sap perfectament.
I vosté està mantenint unes esmenes i defensant unes esmenes que pretenen modificar uns textos d'uns preceptes que ja no estan en la llei, ja no estan en llei.
Si jo acceptara les esmenes que vosté planteja, faríem un guirigall en la llei.
Si vosté sap perfectament que hem modificat infinitat d'articles.
Hem presentat 109 esmenes, amb continguts substancials, per a adaptar les directrius i les recomanacions de la Unió Europea en eixe text, senyor Sanmartín.
Com vosté manté unes esmenes que estan fetes abans que es fera eixa modificació?
Veritat que pareix que això no tinga massa sentit, senyor Sanmartín?
Si el text no és el mateix.
Com vosté pot mantindre les esmenes a un projecte original que ha sigut modificat?
I ha sigut modificat de forma legítima, perquè el reglament de les Corts establix, en el seu article 108, que presentat un projecte de llei i publicat, hi ha un termini de 15 dies perquè els grups parlamentaris presenten les esmenes que creguen convenient.
I el Grup Parlamentari Popular també és un grup de la cambra, encara que siga el grup que sustenta el govern, el grup majoritari, però és un grup de la cambra i té els mateixos drets que el seu grup.
I per això hem presentat una sèrie d'esmenes, per això hem presentat una sèrie d'esmenes que han modificat substancialment articles que ja no existixen i que vosté vol modificar els textos originals.

Després té altra sèrie d'esmenes que no podem acceptar-li-les perquè entraríem en contradicció amb eixes directrius que emanen de la Unió Europea.
Seria un contrasentit, senyor Sanmartín.
Però jo pense que este tema és tan summament seriós que el número que vostés han muntat mos ha deixat en evidència a tots.
És trist, i ho dic amb pesar, ho dic de veritat, ho dic disgustat, perquè jo, que crec que en la institució, crec en les Corts, crec en la representació que tots els grups tenim del poble valencià, que hi haja comportaments d'este tipus, jo crec que mos perjudica a tots per igual, senyor Sanmartín.
Jo crec que vosté no era partidari d'eixa actuació que han tingut i, per disciplina, ha hagut d'assumir-la.
Li ho dic amb el màxim respecte.
.
.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Por favor, señor Maluenda, atiéndase a las enmiendas.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Estoy hablando de las enmiendas, señor presidente.

 

**El senyor president:**

A las enmiendas, por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Li ho dic amb el màxim respecte, senyor Sanmartín.
Eixe número que han muntat és impropi, i vosté manté.
.
.
.
Siga educat, senyor Such.
No me faça dir-li maleducat, que no vull dir-li-ho, però siga educat, almenys, siga educat.
Si no ho fa per mi, faça-ho pels seus votants.
Siga educat, senyor Such.

Senyor Sanmartín, li deia que vosté manté unes esmenes que no tenen cap sentit, perquè eixes esmenes *(remors)* pretenen modificar, pretenen modificar una sèrie d'articles que han sigut modificats pel Partit Popular.
I li deia que amb tota legitimitat, perquè el reglament mos empara tant a mosatros com a vostés.
El que no farem mosatros mai és el que ha fet el seu partit a Andalusia, que en una llei pareguda, en la llei urbanística, no solament han fet el que hem fet mosatros mitjançant esmenes, que és legítim, faltaria més!
, i després transaccionals, que és legítim.
Però el que ja pareix que ja no és tan normal és que deu dies després d'aprovar eixa llei, haja presentat una modificació puntual, de lectura única, a través d'una proposició de llei del Partit Socialista.
Això sí que ja no és tan normal.
Per tant, que ningú s'esgarre les vestidures, perquè sempre i quan es facen les coses atenent l'ordenament jurídic, del qual forma part el Reglament de les Corts, no es pot reprotxar res a ningú.
Els comportaments, bé, cada u ja els valoraran els seus electors.

Però jo li dic que mos mantenim en els criteris manifestats tant pel senyor Modrego com per mi al llarg d'este debat, tant en comissió com en ple.
Creem que tenim una bona llei que hui va a aprovar-se, una bona llei que és respectuosa amb els drets dels ajuntaments, que és respectuosa amb els drets dels propietaris i que és concordant amb les directrius que emanen de la Unió Europea.

Per tant, senyor Sanmartín, ho lamente, ho lamente ­i li ho dic amb el màxim respecte i l'apreci que sap que li tinc a la seua persona­, no podem acceptar-li les esmenes, i pregue retire.
.
.
perquè si mos equivocàrem i li les acceptàrem, generaríem un desgavell a la llei, perquè estaríem modificant preceptes que ja no existixen.

Res més, senyories, i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Maluenda, aquí o es practica una política d'ocupació i depredació urbanística massiva, que és el que vostés han fet amb la Lrau i faran després amb la LUV, o s'opta per una política de desenvolupament racional i sostenible, que és el que proposa aquest grup parlamentari.

El cert, senyor Maluenda, és que aquest model urbanístic que jo descrivia este matí a través de declaracions de la comissió de peticions del parlament europeu, no pot seguir endavant, amb LUV o sense LUV, com vullguen.
L'especulació, les reclassificions massives i les corrupteles han estat el tema comú.
No ho dic jo, ho diu el mateix comissari.

I jo li citaré un exemple recent, un exemple recent, com a model il·lustratiu.
Jo no sé si van llegir vostés el *Levante* del passat dissabte 17 de desembre, relatiu a Cabanes-Orpesa, i concretament Marina d'Or.
Vosté sap, senyor Maluenda, que a Marina d'Or existix una mercantil, justament aquella a la qual provisionalment no se li va adjudicar un PAI determinat que, pel que diu la premsa, i he pogut llegir, a canvi de pau social i de possibles influències exigeix un *pelotazo* urbanístic de 10.
000 milions de les antigues pessetes, és a dir, 60 milions d'euros, és el que deia aquesta nota de premsa.

En conseqüència ­i acabe, senyor president­, jo li voldria preguntar al vicepresident de la nostra Generalitat, al senyor Campos, tota una sèrie d'interrogants o de preguntes molt breus perquè intentem clarificar-nos la situació més ràpidament possible, sobretot pel bé d'aquesta cambra i pel bé de tots.

Jo li pregunte, senyor Campos, que què fa vosté de mediador o *correveidile* en tota aquesta història?
Realment existeix un temor que algú estire de la manta?
De fet.
.
.
, i per cert, li hauria de preguntar, senyor Campos, que a qui representa vosté amb aquestes actituds, si a vosté mateixa, si a la Generalitat Valenciana en càrrec de vicepresident o si al senyor Fabra?
Jo li dic sincerament, li dic sincerament, i amb tot la meua estima, que si realment el que deia aquest mitjà de comunicació, i concretament el que estic dient jo ara és falç, que ho puga desmentir el més ràpidament possible.
Però, en cas contrari, jo demanaria que es puga obrir una investigació per a vore quin és l'abast d'aquestes circumstàncies.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Sanmartín, jo crec que no és seriós el que vosté està fent.
Jo crec que no és seriós.
Si vosté creu, si vosté creu que a Oropesa o a Alcalà hi ha algun *pelotazo*, el que ha de fer és anar al jutjat de guàrdia i denunciar-ho, perquè és la seua obligació.
I no es fique vosté a preguntar-li al senyor Campos res, perquè jo tampoc li pregunte al senyor Pla sobre Calp, sobre Alaquàs o sobre Oriola, tot el que ha eixit en els diaris.
Jo no li pregunte tot això.
Ha eixit en el diaris, de la *canasta* o de la no *canasta*.

Jo, mire, perquè una notícia isca en un diari, perquè un notícia isca en els diaris jo no he de desqualificar a les persones per això.
Jo pense, senyor Sanmartín, que vosté s'ha equivocat, perquè hem dut un debat respectuós al llarg del dia, hem estat parlant de criteris, hem estat parlant d'allò que cada grup parlamentari manté.
Però, clar, vosté ha fet una asseveració i s'ha tirat per un camí tortuós, i m'obliga a mi.
S'enrecorda d'este matí que li ho he dit?
Li he dit, mire, senyor Sanmartín, jo no vull barallar-me, encara que la veritat és m'agrada discutir.
Però no m'obligue vosté a anar a terrenys que no són els convenients.
Jo ara.
.
.
vosté m'ha obligat a mi, al ficar-se en el senyor Campos, que no té res a vore en el que vosté ha dit, m'obliga a mi a ficar-me en el senyor Pla, que no sé si té res a vore o no ho té, o sí que ho té.
Jo no ho sé!
Vosté se bassa en unes notícies de la premsa i jo me base en altres notícies de la premsa.

Per tant, pense, senyor Sanmartín, que això ha sigut una equivocació.
I és trist i lamentable que ho haja plantejat ara, al final d'un dia tan tortuós per part de vostés, que crec que l'únic que tracten és de generar notícies diferents al que és l'acord tan important que hui va a adoptar la cambra.

Jo crec que vostés el que han perseguit al llarg d'esta vesprada és que demà els titulars de premsa, en lloc de parlar de la LUV, una llei moderna, adaptada a les directrius europees, que és conseqüent en les necessitats urbanístiques d'esta comunitat, que és respectuosa en els drets dels propietaris, que és conseqüent i respectuosa també en les competències, en les competències de l'administració local, en lloc que es parle d'això en positiu, vostés el que volen és buscar titulars que no tenen cap de sentit.
Jo crec que és absurd que en este debat vosté haja fet eixes afirmacions.
I és trist i lamentable.
I m'ha obligat a mi a fer la que he fet, però perquè vosté m'ha demanat que ho fera.
Jo no pensava entrar en eixes qüestions.

A més li he dit en la meua intervenció, li he dit, mire, sense acritud, senyor Sanmartín, jo crec que s'han equivocat, jo em mereix la seua persona el màxim respecte.
Però al final crec que vosté s'ha esvarat, crec que vosté s'ha esvarat i no li ha fet cap paper favorable ni al seu grup parlamentari ni als seus líders, ni al seu grup parlamentari ni als seus líders; que ha estat allí tot el dia callat, amb respecte, perquè l'home ha estat en respecte, cosa que altres del seu grup no ho fan.
I, no obstant això, al final, s'ha endut de l'esguit, s'han endut l'esguit perquè vosté.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Maluenda, señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

.
.
.
vosté ha xafat el *charco* i ha banyat al senyor Pla.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyoria, res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Vamos a proceder.
.
.

Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, señor presidente.
Hemos escuchado con atención algunas intervenciones a las que hacemos oídos sordos, pero hemos escuchado también las suyas, y tengo que recordarle hace un momento que usted, ayer mismo, refiriéndose a los que se quejan de los epítetos de los otros, decía que ­con razón­, que hay que resistir porque cada acción tiene su reacción, y efectivamente el parlamento se presta para utilizar todo tipo de acciones de perspicacia, de figuras retóricas e incluso de la ironía, aunque usted sabe como yo que ese es un arte muy difícil, y que hay que medir bien.

Nosotros hemos querido evidenciar que hay alguien que hoy no ha medido bien las cosas aquí.
Y se lo digo amablemente, para decirle después que vamos a seguir agrupando, porque consideramos que hemos hecho patente nuestro malestar por la forma en que se ha procedido.
Pero, sobre todo, si no se hubiera procedido de esta forma, hubiéramos podido avisar a tiempo, aunque me digan que luego se ha votado por todos los grupos, que cuando se ha sometido a votación, lo que se ha sometido no estaba procedimentalmente correcto porque faltaba la firma de un grupo.
Y si eso hubiéramos estado todos aquí, lo hubiéramos podido ver.
O sea, que están sometiendo a votación cosas que, desde el punto de vista del procedimiento, no eran exactas.

Y no lo hemos podido expresar con la tranquilidad que cabría, como se lo estoy expresando ahora, porque no estábamos aquí, efectivamente.
.
.
Porque sí, efectivamente, pero porque no estaba previsto que hubiera ninguna votación en ese momento.

Por tanto, sin menoscabo de que nadie pueda utilizar las figuras que quiera retóricas, de perspicacia y de ironía, cabría que sí que midiéramos bien los escenarios, las acciones y los momentos, porque sino se nos puede revertir en contra, como ha sucedido esta tarde; y provocan reacciones, no sé si con más o con menos mesura, pero reacciones provocadas porque hay acciones desmedidas.

Y dicho esto, le digo que si considera que con el voto del señor Javier Tomás está resuelto el tema bien, pero nosotros estaríamos más tranquilos de que el papel de las transaccionales lo firmara el señor Javier Tomás para que, además del voto, se correspondiera con la autorización que hace falta de su firma para que se someta a votación lo que se ha sometido sin su firma como grupo.
Ayer mismo, ayer mismo el.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Perelló.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, acabo.
.
.

 

**El senyor president:**

Con todo el respeto, creo que ese tema no es tema de pleno, es tema de que ustedes, los síndicos, lo hablen.
Y me van a disculpar.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Vale, pues lo hablaremos.
Pero que sepan toda la Cámara que se ha sometido a votación un papel al que le falta una firma.
Y a partir de ahí agrupamos todas las enmiendas.

 

**El senyor president:**

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Moltes gràcies, senyor president.

He de dir que el senyor Perelló està equivocat, perquè els papers que ell diu que s'han presentat, firmats, són respectuosos amb l'aplicació del Reglament perquè estan firmats pels grups parlamentaris.
Aquí hi ha una resolució de Presidència que, els agrade a vostés o no els agrade, diu que el Grup Mixt no és un grup parlamentari, i és conseqüent amb altres resolucions, amb altres resolucions que el senyor García Miralles va fer en el seu dia.
Si vostés, per la rabieta d'esta vesprada, han canviat de pensament, mire, han de ser conseqüents amb els seus actes, senyor Perelló, perquè en altres moments s'han presentat d'eixa mateixa manera, en els últims plens, i no han contestat.
Per què hui?
Mire, jo crec que també com a conseqüència del numeret que ens han muntat.

És trist, senyor Perelló, és trist.
Però jo considere, considere que és correcte.
A més, el senyor, el senyor diputat al qual vosté s'ha referit ha participat en la votació, i a més no ha votat en contra d'eixes correccions d'errades, que tampoc no són transaccionals com vosté ha dit, són correccions d'errors i una esmena tècnica.
I eixe senyor diputat ha votat, i no ha votat en contra.
Per tant, dissipa qualsevol dubte que la seua senyoria haja pogut generar a la Cambra.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Bien, yo creo que no tiene nada que ver una cosa con la otra.
Me van a perdonar.
Si ustedes no me rectifican, procedemos a la votación por agrupaciones, según me habían dicho ustedes.
Tengo entendido que hay que votar la 750, luego hay la 513, la 597, la 687.
Yo las nombro cuando haya que votarlas.

Votamos la 750.
Comienza la votación.
Votos a favor, 34; votos en contra, 51.

Votamos ahora las enmiendas número 513, 597, 687, 689 y 697, la 698, la 747, la 760, la 762 y la 770.
Votamos.
Perdón.
.
.
Perdón, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

No sé si ha dit la 744?

 

**El senyor president:**

No, 744 no la he dicho.
Sí, perdón, 744.
No la he dicho.

Comienza la votación.
34 votos a favor, 45 votos en contra y 6 abstenciones.

Y ahora vamos a votar el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
40 votos a favor, 44 en contra, ninguna abstención.

Ahora vamos a votar los artículos.
Artículo 158.
Votamos.
45 votos a favor, 40 votos en contra, ninguna abstención.

Votamos el artículo 159 y 160.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 161.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Votamos los artículos 162 y 163.
Comienza la votación.
.
.
Perdón, señor Arnal, no le había visto.
Pues, primero 162.

Perdón, comenzamos de nuevo.
Comienza la votación del artículo 162.
45 a favor, 40 en contra, ninguna abstención.

El 163.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 32 en contra, 6 abstenciones.

¿Podemos votar los artículos 65, 66 y 67.
.
.
165, 66, 67 y 64?
No, 64, 65, 66, y 67.
Comienza la votación *(remors)*.
Perdón, perdón, no vale la votación.

Señor Perelló.
Primero el 164.
Votamos el 164 *(pausa)*.
Votamos el 164.
Comienza la votación.
45 votos a favor y 40 votos en contra.

A continuación, votamos 65, 66 y 67.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra y 33 abstenciones.

Muy bien.
Votamos ahora la 168, la 169 y la 170.
168 y 169.
Tampoco.
Votamos la 168.
45 votos a favor, 34 en contra y 6 abstenciones.

Ahora la 169.
45 votos a favor *(remors)*.
.
.
Perdón.
Votamos la 169.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ningún voto en contra y 40 abstenciones.

Artículo 170.
Votamos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
Votos a favor, 45; votos en contra, 6 y abstenciones, 34.

Ahora vamos a votar la 171.
Comienza la votación.
*(inoïble perquè no està connectat el micròfon)*.
.
.
y 7 abstenciones.

Votamos el artículo 172 y 173.
Vale, vale.
172, perdón.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ningún voto en contra y 40 abstenciones.

Votamos el 173.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 39 votos en contra.

Votamos el 174.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Votamos el artículo 175.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

El artículo 176.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 9 votos en contra.

Artículo 177 y 178.
Comenzamos la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra.

Artículo 179 y 180.
¿Los podemos votar?
No.
Pues 179 primero.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

La 180.
Votamos ahora.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 votos en contra, 34 abstenciones.

Ahora la 181.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 1 voto en contra, 38 abstenciones.

Ahora podemos votar los números 182, 83, 84, 85.
.
.
86 no.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ningún voto en contra, 40 abstenciones.

Votamos la 186.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 6 votos en contra, 34 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 187.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 1 voto en contra y 39 abstenciones.

Artículo 188, 189 y 190.
Perdón, 188 y 189 los podemos votar juntos.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Y ahora votamos el 190.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Votamos ahora la 191.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 6 en contra y 33 abstenciones.

¿Podemos votar los artículos 92, 93, 94 y 95?
¿Cada uno?
Votamos el 192.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ningún voto en contra, 40 abstenciones.

193, lo votamos.
46 a favor, 6 en contra y 33 abstenciones.

Ahora 94.
Comienza la votación.
194, me refiero, sí, estamos en los cientos.
45 votos a favor, 1 en contra y 39 abstenciones.

Artículo 195.
Comienza la votación.
¡Ah!
¿que podemos votar 95, 96 y 97, y 98, y 99 *(remors)*?

Comienza la votación de los tres, 195, 196 y 197.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 6 votos en contra y 34 abstenciones.

Ahora 198, 199, 200 y 201 podemos votar.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

Ahora vamos a votar el artículo 202.
Comienza la votación.
45 a favor, 40 en contra y 1 nulo.

203 y 204.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

205.
Comienza la votación.
6 en contra, 46 a favor y 34 abstenciones.

El 206.
Comienza la votación.
46 a favor, 40 abstenciones.

207.
Comienza la votación.
46 a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículos 208, 209, 210 y 211.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ningún voto en contra, 40 abstenciones.

212, 213 y 214.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 7 en contra y 33 abstenciones.

Ahora votamos el 215, 216 y 217.
Comienza la votación.
45 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

218.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

219, 220 y 221, ¿los podemos votar juntos?
Comienza la votación.
45 a favor, 33 en contra, 6 abstenciones.

222, vamos a votarlo ahora.
222, 223, 24.
.
.
hasta el 26.
Votamos hasta el 26.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 39 votos en contra.

227, 28 y 29.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ningún voto en contra, 40 abstenciones.

30, 31.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 39 votos en contra y 1 abstención.

232.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 34 en contra y 6 abstenciones.

33, 34, 35, 36.
.
.
¿Vamos bien?
¿Hasta ahí?
37.
.
.
*(Remors)* Vale.
33 al 36.
Comienza la votación.
46 a favor, 40 en contra.

37, 237 vamos a votar.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 34 votos en contra, 6 abstenciones.

38, 39 y 40.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 6 votos en contra, 34 abstenciones.

Ahora, 41, 42 y 43, 44, 45 y 46.
*(Remors)* Comienza la votación.
46 votos a favor, 40 abstenciones y ningún voto en contra.

47, 48 y 49, 50, 51, 52, 53, 54 y 55.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 39 votos en contra y 1 abstención.

Artículo 256.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ningún voto en contra, 40 abstenciones.

257.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 6 en contra, 34 abstenciones.

Artículos 258, 59, 60 y 61.
Comienza la votación.
46 votos a favor, ningún voto en contra y 40 abstenciones.

262, 263.
Comienza la votación.
45 votos a favor, 40 en contra.

264, vamos a votarlo.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 39 abstenciones.

Vamos a votar 266 y 267.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 33 votos en contra, 7 abstenciones.

Y ahora vamos a votar la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 40 votos en contra.

La adicional segunda y la adicional tercera, ¿las podemos.
.
.
?
No, no las ventilamos conjuntamente.
La segunda.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 34 en contra, 6 abstenciones.

Y ahora la adicional tercera.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 39 votos en contra y 1 abstención.

La adicional cuarta, vamos a votarla.
Y ¿la quinta también puede?
*(Remors)* ¡Ah!
Comienza la votación de la cuarta.
46 votos a favor y 40 en contra.

Votamos la disposición adicional quinta, y la sexta y la séptima.
.
.
¿La octava también?
¡Ah!
, no, suprimida.
Quinta, sexta y séptima.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 1 voto en contra y 39 abstenciones.

La disposición adicional octava *(remors)*.
Perdón.
Hemos votado quinta, sexta y séptima.
Y ahora votamos la octava, que antes era novena *(remors)*.
La novena nueva también.
Y la nueva también.
Comienza la votación de esas tres disposiciones adicionales.
46-40, favor, en contra.

Vamos a votar ahora la disposición transitoria primera.
Comienza la votación.
45 a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Ahora la transitoria segunda.
Comienza la transitoria segunda a votarse.
Votos a favor, 46; votos en contra, ninguno; y abstenciones, 40.

La transitoria tercera, la transitoria cuarta.
.
.
.
*(remors)* Sólo la tercera.
Transitoria tercera.
Votamos.
46-40, a favor y en contra.

Ahora vamos a votar la cuarta, la quinta.
.
.
.
La cuarta solo.
Empieza la votación.
46 votos a favor, ninguno en contra, 40 abstenciones.

La transitoria quinta y la transitoria nueva, ¿podemos votarlas juntas?
*(Remors)* Vale, vale, señor Maluenda.
Solo la sexta.
*(Remors)* La antes sexta, ahora quinta.
Empieza la votación.
45 votos a favor, 40 votos en contra y 1 nulo.

Vamos ahora con las derogatorias.
¿Las derogatorias primera y segunda y la final primera las podemos votar juntas?
*(Remors)* ¿Las dos o las tres?
*(Remors)* Y la final primera, ¿no?
Muy bien.
Votamos las dos derogatorias y la final primera.
46 votos a favor, ninguno voto en contra, 40 abstenciones.

Ahora, la disposición final segunda.
Comienza la votación.
46 votos a favor, 40 votos en contra.

Ahora, la final tercera, la disposición, lógicamente.
45 votos a favor, ningún voto en contra, 40 abstenciones y 1 nulo de don Salvador.

Votamos ahora la exposición de motivos.
¿Vale?
Comienza la votación.
46 votos a favor, 40 votos en contra, ninguna abstención.

Y ahora vamos a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
*(Remors)* 46 votos a favor y 40 votos en contra.

Bien.
Queda aprobada la totalidad de la ley.
*(Aplaudiments)*

Bien.
Ahora, para explicación de voto, tienen la palabra sus señorías.

Señor Tomás, por favor.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

Señor presidente.

Señorías.

El Proyecto de ley urbanística valenciana que se ha aprobado hoy es más de lo mismo y demuestra el desinterés que tienen los dos grandes partidos de la Comunidad Valenciana en resolver la alarmante situación que se está produciendo con el suelo y urbanismo valenciano.

Sí, me referiré a los dos grandes partidos, el Partido Popular y el Partido Socialista, porque a nadie se le puede escapar que la anterior ley *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, la Ley reguladora de la actividad urbanística, fue aprobada por las Cortes Valencianas por un gobierno socialista, y es esta la ley que ha sido calificada en un informe Fourtou, del parlamento europeo, como una norma abusiva y que vulneraba las directrices europeas.

Todos debemos recordar que el Partido Popular, en aquel momento en la oposición, tildó la ley de confiscatoria y leonina hacia los ciudadanos y los propietarios afectados.
En definitiva, una ley que se comprometieron a derogar.

Más bien al contrario, lo que ha sucedido, y así lo demuestra el informe europeo, es que el Partido Popular, ya gobernando en la Comunidad Valenciana, ha conseguido batir todos los récord en la Unión Europea acumulando más de 15.
000 denuncias en los últimos tres años por excesos urbanísticos y destrucción del medio ambiente.
Su actuación, lejos de acabar con una ley que en la práctica se ha mostrado como manifiestamente vulneradora de los derechos constitucionales, la han viciado hasta sus últimos extremos para enriquecer a unos pocos a costa de otros, consiguiendo que el parlamento europeo calificase esta actuación como un hecho histórico, siendo la primera vez que un tema urbanístico de este calado llega al pleno del parlamento europeo.

Si la anterior Ley reguladora de la actividad urbanística permitía los abusos por parte de los agentes interesados en el proceso de urbanización y en la gestión realizada por los ayuntamientos y la Generalitat Valenciana, la Ley urbanística valenciana es más de lo mismo.
Las prisas no son buenas consejeras, y con esta ley no se cumple ninguna de las recomendaciones que desde la Unión Europea se ha dado, no se respetan suficientemente los derechos de los propietarios, no se han revisado las bases de selección de los agentes urbanizadores, no se respetan las directivas comunitarias sobre adjudicación de contratas públicas y no se han fijado unos adecuados criterios para el cálculo de las expropiaciones.
Existe una latente ambigüedad en toda la ley, que lo único que puede provocar, nuevamente, es una opacidad en la gestión pública y mantener una situación de corrupción generalizada en el suelo valenciano.
Esa es la explicación de voto.

Sí que me gustaría comentar antes de finalizar, por alusiones, que se me había comentado sobre la resolución que afecta a lo del Grupo Mixto.
Decir, en todo caso, que he presentado, y presenté en su momento, un escrito de aclaraciones para que se me aclarasen determinados aspectos de los que es la resolución que afecta, en este caso, al Grupo Mixto en el cual en este momento estoy integrado.
Sí que aparentemente parece que haya una contradicción en el sentido de que el otro día sí que parecería ser indispensable la presencia del Grupo Mixto, cosa que hoy parece ser que no ha sido así.
No obstante, estoy a la espera de recibir la contestación y, en todo caso, cuando reciba la contestación, veremos cuál de las dos cuestiones es la verídica y cuál no.

Nada más y muchas gracias.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, l'il·lustre diputat senyor Oltra.

Disculpe, crec que és el senyor Arnal el que va a fer l'explicació de vot.
Senyor Arnal.

 

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Moltes gràcies.

Senyores diputades, senyors diputats.

Hem votat que no a esta nova llei urbanística perquè el nou text legal no soluciona els greus problemes socials i ambientals generats per l'aplicació de l'antiga llei urbanística.

El nou text corregix i millora alguns aspectes concrets de tramitació, millores que resulten encara molt insuficients.
Per contra, empitjora altres aspectes bàsics, com, per exemple, la legalització que fa de la possibilitat de tramitar plans d'ordenació detallada, com els plans parcials incorporats dintre dels PAI, que impliquen la reclassificació massiva de sòl no urbanitzable, sense obligar, com seria necessari, a una revisió del pla general d'un municipi.
I açò ho repetim, ho hem repetit en el transcurs del debat, perquè és així, i ha de quedar clar per a tots els ciutadans i ciutadanes.

I tampoc establix esta llei, esta nova llei, cap límit definit a la possibilitat de creixement urbà disseminat, desordenat, dispers pel territori, com està passant ara a totes les nostres comarques.

Només per aquestes dues qüestions, que impliquen gravíssimes conseqüències territorials i ambientals summament negatives, està justificat votar que no, a més de les insuficients garanties quant a transparència, participació ciutadana i drets dels menuts propietaris, que també s'han discutit amplament ací.

Per tot açò, el nostre grup, els Verds-Esquerra Unida-l'Entesa, entenem que la nova llei aprovada no arreplega la major part de les suggerències, crítiques i demandes efectuades per Europa.
I que, per tant, el parlament valencià, gràcies a la majoria absoluta de què disposa el PP, ha tornat a defraudar a la ciutadania, ha tornat a despreciar a les persones i al medi ambient del nostre país.

L'aprovació d'aquesta llei s'ha fet de manera, això sí, formalment democràtica, és cert, però d'esquenes al clam que fan els ciutadans de totes les comarques valencianes, que demanem aturar aquest desordre, aquest desastre urbanístic que patim.
I estem convençuts que tampoc la major part dels votants del PP, quan van votar el 2003, sabien ni aprovaven que el PP empraria els seus vots com a justificació de la destrossa ambiental que estem vivint.
Al PP el votaren en maig de 2003 exactament 1.
146.
780 valencians i valencianes, aproximadament la quarta part dels votants del nostre territori, i estic convençut que ni sols estes persones, no totes elles, sens dubte, avalen l'ús dels vots que fa el govern del PP, i molt singularment el conseller Blasco; la prova és que les enquestes sobre urbanisme desaproven amb contundència la política del senyor conseller "Atila" Blasco.
A partir d'ara al govern valencià i al PP els esperen mesos molt durs d'ací a les eleccions de 2007, perquè els ciutadans ­tinga-ho clar­ seguiran oposant-se amb força a la barbàrie urbanística, seguiran oposant-se amb decisió a la destrucció del territori i del medi ambient, seguiran oposant-se a Blasco i a tot el govern depredador del PP.
Europa seguirà qüestionant la Llei urbanística valenciana, la nova LUV.
I el govern valencià rebrà fortes reconversions i perdrà finalment una nova batalla.
Estem segurs.

I el 2007 els valencians i les valencianes, amb l'ajuda dels partits de l'oposició, faran fóra democràticament del govern valencià al PP, com es mereix, per ser la pitjor plaga que hem patit al País Valencià els darrers anys.
Nosaltres, l'Entesa, farem tot el puguem perquè el PP no torne a governar al País Valencià durant dècades, els ho assegurem.

I també vull acabar referint-me a la discussió que hem tingut sobre els diferents models territorials i urbanístics.
Evidentment el nostre model té molt poc a vore amb el model del PP.
Per començar, nosaltres entenem i ens creiem el concepte de sostenibilitat, que el PP ni entén ni aplicarà mai.
Entendre i defensar este concepte de sostenibilitat significa una sèrie de coses.
Significa entendre que el desenvolupament sostenible porta a considerar i a preveure els impactes actuals i futurs del procés urbanístic que estem patint.
Entendre estos conceptes ens porta a preveure i valorar els impactes, no sols ambientals, sinó també socioeconòmics, d'aquesta allau de projectes urbanístics que estem patint.

I d'aquesta anàlisi deduïm els elevats costos ambientals que implicarà la desaparició massiva de sòls agrícoles de primera qualitat, l'eliminació d'ecosistemes singulars, la degradació del paisatge rural i litoral, la generació de demandes incrementades d'aigua, energia i matèries primeres.
Tot açò en un territori limitat, dintre d'un món limitat, en el qual l'activitat econòmica forma part del sistema natural, i no al revés, com fins fa poc pretenia l'economia clàssica ja superada.

Entendre la sostenibilitat implica entendre l'existència de límits inevitables per al creixement indefinit de les magnituds físiques de l'economia, i implica pensar en els impactes sobre altres territoris i altres generacions, i entendre que tot el planeta està connectat formant un conjunt interrelacionat amb influències recíproques.

Entendre el significat de la sostenibilitat implica comprendre les demandes de serveis socials i de dotacions públiques que implica un determinat model urbanístic, de serveis socials, de dotacions sanitàries, d'escoles, de cultura, de transports públics, de neteja, de seguretat, i que açò ho acabarem pagant el conjunt de la societat, i no sols aquells que peguen els grans *pelotazos*, sinó que ens tocarà pagar-ho a tots, senyores i senyors.

És també comprendre que quan s'urbanitza i es construïx massivament, sense preveure ni dotar d'aquests serveis, el que resulta són greus problemes socials com els que se viuen en determinats llocs, com per exemple a Marbella, i altres paradisos del desordre urbanístic; o com està passant ja a les nostres comarques, com al Baix Segura o a les Marines, on comença a estendre's eixe perillós model de *marbellització* que porta lligades, al desordre territorial i a la destrucció del medi ambient, la corrupció, les màfies, l'especulació i, en definitiva, la degradació de la vida democràtica.

Al País Valencià comencem a tindre massa "fabres", massa "alperis", massa "ivex", massa "terres míticament corruptes", massa forats negres en la bossa dels diners públics, massa "blascos" i massa corrupció lligada als *pelotazos* urbanístics que amenacen el territori de nord a sud.
Per això demanem la dimissió del conseller de Territori, senyor Blasco.

Senyor Blasco, dimitisca.
O si vol que li ho diga, senyor Camps, cesse a Blasco com a principal responsable de la destrucció ambiental, territorial del País Valencià.

*(El senyor Arnal diu sense connectar el micròfon: ho deixe ací).*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyor diputat.

Té la paraula per a explicació de vot, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

 

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, presidenta.

En representació del Grup Parlamentari Socialista justificar el per què hem votat no a aquest Projecte de llei urbanístic valencià.

Hem votat que no per la improvisació en la seua tramitació.
Hem votat que no per no incorporar les suggerències de l'informe de la Comissió de Peticions del Parlament Europeu.
Hem votat que no perquè, en última instància, no soluciona els problemes generats per un model d'ocupació concret.
I, en última instància, hem votat que no per les conseqüències que tindrà, per la inseguretat jurídica que va a produir en el marc urbanístic valencià.

Respecte a la improvisació en la tramitació, no vaig a repetir-ho.
Molt breument, un projecte de llei esmenat contínuament, que al final ha quedat fet una autèntica rabosa, és a dir, articles que han pujat, que han baixat, mitges esmenes.
En total, pensem que ha sigut fruit de la improvisació i sobretot de la mala negociació de les autoritats europees.

Respecte a la no incorporació de les suggerències, done's compte, ja ho deia, el Comissari del Mercat Interior del Parlament Europeu ho ha resumit perfectament, que la nova Llei urbanística valenciana no és suficient per a posar fi als incompliments reiterats que s'estan produint, concretament perquè no definix un concepte d'interés públic, perquè estableix criteris.
.
.
no estableix criteris obligatoris per al càlcul d'indemnitzacions, perquè no s'ha revisat amb profunditat aquesta figura de l'agent urbanitzador, sobretot no transposant correctament la normativa, la directiva europea en contracte d'obra pública.
I sobretot, i sobretot, perquè no s'adopten les mesures necessàries de defensa del petit propietari.

Però sobretot hem votat que no, com deia, perquè han solucionat o no es solucionaran els problemes de futur.
A partir de demà tindrem una nova llei urbanística valenciana que, ni impedirà les reclassificacions massives en sòl no urbanitzable, tindrem una llei urbanística valenciana que no marca cap percentatge mínim per a habitatge protegit, tindrem una llei urbanística valenciana que seguirà carregant les càrregues d'urbanització d'aquest 10% que li pertoca als propis ajuntaments.
I, en definitiva, seguirem tenint una llei urbanística valenciana que ni respon els interessos dels valencians, però sobretot els interessos de la nostra terra.

I, per últim, i per últim, la inseguretat jurídica que s'ha creat o que se crearà.
Pensem que és un problema clau, insistisc, s'ha aprovat avui la llei, però a partir de la seua publicació al *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* comportarà per part de propietaris, sobretot petits propietaris, senyor Blasco, que es veuran estafats per un procés de negociació en els quals no han tingut ni veu ni vot, a tota una sèrie de pleits que comportarà, comportarà la seua difícil aplicació.

Pensem que ens trobarem davant d'un greu escenari d'inseguretat jurídica global, que afectarà sobretot els ajuntaments a l'hora de la seua capacitat d'adoptar resolucions administratives.
S'establirà un marc legal absolutament confús, amb greus minves en els processos d'informació pública.
I sobretot s'obrirà una confrontació ­atenció amb el que dic­ amb la línia jurisprudencial que estableix el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana respecte a l'aplicabilitat del contracte d'obra pública a la gestió privada del procés urbanitzador.

En definitiva, s'ha perdut una ocasió excel·lent per a modificar quin era el model urbanístic que teníem.
Però el greu problema, i ho han demostrat, i així els ciutadans segur que ho reconeixeran, avui han demostrat aquí que vostés no tenen model urbanístic, únicament tenen una forma d'actuar, de primar interessos, que passa per unes postures molt concretes.
El problema és que ho pagarem tots els valencians, i sobretot la nostra terra.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra don Rafael Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyor president, açò és públic i no pot utilitzar-se de forma partidista.
De qui siga que ho arreplegue, si vol *(veus).*

Molt excel·lent senyor president.

Senyor president de la Generalitat.

Senyories.

Hui és un dia important per a la Comunitat Valenciana perquè hui hem aprovat una llei de gran transcendència, d'enorme transcendència, diria jo, per a garantir el desenrotllament econòmic i social de la nostra terra.
Hui hem promulgat una llei que enterra ja per a sempre la Lrau, que tants perjudicis ha generat als xicotets propietaris de la Comunitat Valenciana.

La Lrau està morta, descanse en pau.
I obrim amb il·lusió una nova etapa per a l'urbanisme valencià que, sense cap dubte, va a generar riquesa i va a generar estabilitat.
Perquè és una llei respectuosa, com he dit al llarg dels debats de hui, és respectuosa amb els drets dels propietaris, és conseqüent amb les directrius que ha demanat de la Unió Europea, i a més respecta les competències de l'administració local.

Jo crec que el Partit Socialista s'ha equivocat una volta més.
Crec que el PSPV s'ha equivocat i que el senyor Pla ha perdut una oportunitat d'or i ha passat per davant i ha desaprofitat l'últim tramvia per a poder col·laborar amb les polítiques d'estat.

El senyor Pla es queda sense discurs per l'actitud que el seu grup i ell mateix ha tingut davant una llei tan important i tan transcendent.
Han rebutjat l'oferta de consens en esta matèria d'urbanisme que va fer el president de la Generalitat en el seu debat de política general.
Va rebutjar també l'oferta que des de la trona jo li feia al senyor Such quan parlaven que tenien un text alternatiu.
I van rebutjar també l'oferta que el síndic del meu grup, senyor Serafín Castellano, li va fer a Joan Ignasi Pla, inclús comprometent-se a modificar altres lleis d'este cos, que no obstant això mai va voler assumir i mai va voler.
.
.

Per tant, el senyor Pla es queda sense discurs, s'ha quedat sense legislatura.
Què és el que va a fer endavant?
Ja no li queda legislatura, perquè no pot parlar d'auia, perquè ha sigut còmplice que s'haja denegat el transvasament d'auies de l'Ebre, perquè és còmplice que s'haja anunciat la mort ja del Xúquer-Vinalopó en el canvi de traçat.
I perquè és còmplice també que, com han fet el canvi, li haguen posat venciment al transvasament del Tajo al Segura.

Per tant, quin discurs li queda?
No pot parlar d'atur, perquè la Comunitat Valenciana té uns nivells d'ocupació que mai havien tingut i que està molt per damunt del d'altres comunitats.

No pot parlar de la defensa de l'interés de la nostra comunitat perquè no ha sigut mai solidari en el govern, no ha sabut mai fer una leial oposició al govern de la Generalitat i oferir-se per a col·laborar en aquelles qüestions d'estat, com és l'urbanisme, com és el tema de l'auia, com són les infraestructures.

Què va a dir el senyor Pla d'ara endavant a la societat valenciana?
Jo crec que passaran molts anys perquè el PSPV puga recuperar-se.
I, sens dubte, serà difícil que puga trobar un altre líder que tinga credibilitat davant la societat, perquè en estos moments crec que han quedat enormement deteriorats.

Ell deia que era un motiu de satisfacció l'aprovació d'esta nova llei.
I que la Lrau que s'ha dut el *varapalo* de la Unió Europea quede derogada per a sempre.
El que no té massa sentit és que els socialistes valencians s'hagen obstinat en mantindre-la viva.
S'ha de recordar que les seues esmenes l'únic que pretenen és traslladar articles obsolets de la Lrau a la Llei urbanística valenciana.
I això és un error, és un error, i haguera sigut un perjuí per a la societat que mosatros haguérem acceptat esta sèrie d'esmenes.

Pense, senyories, pense, senyories, que els socialistes s'equivoquen.
No se pot ser el principal partit de l'oposició, no se pot dir que són alternativa al govern del president Camps, al govern del Partit Popular.
I quan hi ha qüestions tan importants, quan hi ha assumptes tan transcendents com els que ens ocupen, estes qüestions d'estat, no vullguen seure's ni tant sols a negociar.
No és que ha hagut discrepància en la negociació, no és que han hagut postures enfrontades, és que no han volgut seure's a parlar amb mosatros, és que no han acceptat eixes reiterades ofertes de consens.
I a pesar d'això, en la fase de comissió, conforme deia este matí, hem incorporat 74 esmenes del Grup Parlamentari Socialista a este text, que no hi ha precedents en tota la història d'estes Corts que una llei haja rebut tanta esmena de l'oposició.

Per tant, senyories, què van a fer endavant?
Quin va a ser el seu discurs?
Quina és l'alternativa?
L'alternativa a l'urbanisme valencià és mantindre viva una llei obsoleta i perjudicial.
.
.

 

**El senyor president:**

Vaya acabando, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

­acabe, senyor president­.
.
.
com és la Lrau?

Senyories, crec que se'ls ha parat el rellotge.
O, almenys, el senyor Pla ha perdut l'ocasió d'apujar al tren de la prosperitat de la Comunitat Valenciana, al compromís seriós i formal de defensar els interessos de la Comunitat Valenciana davant el govern d'Espanya i davant la Unió Europea, conforme fa el president Camps.

Acabe, senyories, agraint, com no pot ser d'altra manera, als servicis de la cambra, de forma especial al cos de lletrats, a tots els funcionaris d'esta institució, que mos han permés que a deshores haguem aprovat esta llei, i que han col·laborat no sols hui sinó al llarg de tot l'any en la tasca parlamentària, cada u des del seu lloc, però amb la màxima responsabilitat, procurant que els polítics poguérem exercir lliurement els nostres criteris.
Per tant, el meu agraïment.

I acabe, senyories, desitjant a tots, sense excepció, funcionaris, mitjans de comunicació, càrrecs públics, govern, diputats, siguen del bàndol que siguen, siguen del grup que siguen, que passen tots un bon Nadal i que estes festes mos porten a la reflexió perquè entre tots col·laborem perquè els interessos valencians continuen caminant de la forma més convenient per a millorar la qualitat de vida d'esta comunitat, conforme està fent el president Camps i el govern de la Generalitat.

Senyories, moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Gracias, señor Maluenda.

La presidència agraïx molt a les vostres senyories, diputades i diputats, als mitjans de comunicació i al personal de la institució el servici prestat en l'actual període de sessions i el declara tancant.

Feliz Navidad i próspero Año Nuevo a todos.
Bon Nadal i feliç any nou.
*(Aplaudiments)*

Es tanca la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 20 hores i 57 minuts)*