Governaci%C3%B3%097775.04.16%20macro.html





Comissió de Governació i Administració Local realitzada el dia 16 d'abril de 2013.
Comença la reunió a les 16 hores i 30 minuts.
Presideix el diputat senyor Fernando María Giner Giner.
Reunió número 10/i II.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
senyor secretari, procedisca a comprovar el quòrum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Sí que hay quórum, señor presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Preguntes

El senyor president:

Senyories, donem la benvinguda a la secretària autonòmica de Governació, la senyora Asunción Quinzá.

I procedim a tramitar la pregunta número 566 al conseller de Governació i Justícia sobre els contractes amb l'empresa Construccions Taroncher, SL, formulada per la diputada Mònica Oltra Jarque del Grup Parlamentari Compromís.

Per a la formulació, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora secretària autonòmica, quina alegria vore-la, després de molt de temps!

De totes maneres, alegria vore-la, però en este punt me descol·loca un poc perquè jo havia esperat al conseller de governació, que és al qui li faig la pregunta,

I la pregunta és per quina raó, quan esta diputada demana per via reglamentària els contractes menors subscrits entre la conselleria de governació i l'empresa Construcciones Taroncher, SL, en l'any 2008, el conseller respon que els contractes han sigut sotmesos a la fiscalització i control de la Intervenció General de la Generalitat en el termes previstos per la llei d'hisenda pública i al control extern de la Sindicatura de Comptes.

I ho fa açò en compte de facilitar la còpia dels contractes a este diputada, que és el que hauria de fer, perquè jo això ja m'ho sé, això de la fiscalització i tal.
I esperava de veres trobar-me el conseller, no per fer-la a vosté de menys, sinó perquè, en tot cas, crec que és un cosa que li competix a d'ell i no té per què vosté.
.
.
, en fi, en este cas, contestar a una pregunta que ve motivada per una no-contestació o una no-satisfacció del reglament del conseller, signat per ell i no per vosté.

Però, en qualsevol cas, esperaré la seua resposta per a replicar.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de Governació:

Gracias, señor presidente.

Gracias, señora Oltra, de que se alegre de verme.
También es una alegría para mí poder comparecer en esta comisión a la que ustedes saben que tengo tanto cariño porque he sido portavoz de la misma del Grupo Popular durante muchos años.

En cualquier caso, yo lamento que esté descolocada, porque dice que le realiza la pregunta al conseller de gobernación, pero, en este caso, sí que he de decirle que el conseller de gobernación, como se ha pronunciado ya en tantas, y tantas y tantas ocasiones respecto de la misma pregunta y tiene la agenda apretada, como no podía ser de otra manera, habida cuenta de sus obligaciones de miembro del gobierno, pues me remito a la misma pregunta, idéntica pregunta que contestó ya el conseller de gobernación hace menos de un mes, en concreto, el 20 de marzo de 2013, cuya respuesta obra en el Diario de Sesiones, página 3.
193-3.
194, a cuyo contenido me remito.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Quinzá.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Clar, veu, me deixa més confusa encara, perquè és que jo no he fet una pregunta al conseller.
Jo he fet una petició de documentació, que, com vosté molt bé sap, perquè ha segut diputada d'esta casa, és distinta que la pregunta.

Aleshores, les peticions de documentació estan a l'empara de l'article 12 d'este reglament, mentres que les preguntes se fan a l'empara de l'article 151 i següents.
En este cas és una pregunta oral, però que ve motivada perquè no s'ha contestat a la petició de documentació, que, com dic, és substancialment, com vosté coneix, diferent a la pregunta.

Jo he demanat una documentació, i és que se me facilite còpia dels contractes menors de l'empresa Taroncher, SL, en el 2008.
Li l'he demanada a governació, li l'he demanada a sanitat.
I, curiosament, els dos me calquen la resposta dient que estos contractes estan sotmesos a fiscalització i control de la Intervenció General, cosa que ja sé perquè ho posa en la llei, i que a més a control extern.
.
.
, estan sotmesos a control extern per la sindicatura, cosa que també sé per la llei.
Això m'ho conec.

Però jo he fet una petició de documentació, jo vullc la còpia dels contractes menors.
I el conseller no m'ha contestat a això, perquè contestar-me a això és dir-me: «Nyas!
, la còpia dels contractes menors.
» I no he tingut ni accés ni còpia en suport informàtic o en suport físic dels contractes que jo demane.
Jo vullc vore els contractes, no vullc que vostés me diguen que estan fiscalitzats per Intervenció General, perquè això ja ho sé perquè ho diu la llei.

Aleshores, per això li dia: és que açò no li toca a vosté, li toca al conseller, que és qui signa la resposta a la petició de documentació dient-me açò.
I també l'exconseller Rosado, etcètera.
A tantes i tantes preguntes, que no són preguntes, que són peticions de documentació, com dic, que jo sol·licite les còpies d'eixos contractes.
I vostés me contesten coses que jo no he demanat ni tan sols he preguntat, perquè no és pregunta, és una petició de documentació.

Vosté ha segut diputada, vosté coneix els drets dels diputats.
Vosté coneixerà, perquè a més de diputada és jurista, l'última sentència del Tribunal Suprem, a recurs d'esta diputada, que diu, per exemple, que «el secret de sumari no és una excusa per a no donar uns determinats contractes menors».
En este cas, no n'hi ha secret de sumari, perquè no n'hi ha sumari.
N'hi ha uns contractes públics, com molt bé diu la sentència del suprem, que són documentació pública a la qual els diputats tenim accés.

Jo vullc saber per què el conseller de governació no me dóna la documentació que li demane i a la qual tinc dret.
Que no només ho diu el Reglament de Les Corts, no només ho diu el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, a més ho confirma en cassació el Tribunal Suprem, que és el màxim tribunal de l'estat espanyol en via ordinària.

Jo no sé si vosté està en condicions de contestar-m'ho.
Jo li acceptaré que me diga: «Mire, una altra vegada vindrà el conseller i que li ho conteste.
» Perquè esta és una pregunta que vosté sap molt bé com s'ha de contestar.
Esta pregunta se contesta donant-me els contractes que demane, perquè tinc dret a això, però no perquè tinga jo dret com a persona física, sinó perquè jo ací estic representant a uns ciutadans que tenen dret a saber i que, per tant, tenen dret a conéixer el contingut dels contractes menors a l'empresa Taroncher.

I no vaig a entrar en altres consideracions, que vosté sap que podria entrar, perquè no és qüestió.
Per a mi el moll de l'os es la qüestió de si se compleixen o no els drets constitucionals, si se compleix o no amb la legalitat, i no entrar en altres consideracions que vosté sap que serien molt més fàcils des del punt de vista mediàtic i, és clar, des del punt de vista retòric, però no és el que m'interessa.
M'interessa el moll de l'os, que és la democràcia.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyora Quinzá.

La senyora secretària autonòmica de Governació:

Gracias, señor presidente.

Señora Oltra, yo, la verdad es que no sé entonces qué hago aquí, porque si dice usted que usted no ha hecho ninguna pregunta y yo he venido aquí a contestar una pregunta.
Es surrealista el tema.

Oiga, yo vengo aquí porque usted ha realizado una pregunta, y una pregunta oral en comisión, y aquí vengo yo por delegación del conseller a responderle.
Ya le digo, no porque el conseller no quiera responder, ni muchisimo menos.
Es que el conseller.
.
.
, y no el conseller, el Consell de La Generalitat, oiga, en noventa y seis ocasiones ha contestado a esta pregunta.
Yo entiendo (veus), entiendo.
.
.

El senyor president:

Senyora diputada, per favor!
(Veus)

La senyora secretària autonòmica de Governació:

Señora Oltra, yo he respetado su turno de palabra, y estoy convencida de que como usted es muy educada, va a respetar también el mío.
(Veus) Hasta en noventa y seis ocasiones se han pronunciado respecto a este tema.

Yo entiendo que a ustedes esto.
.
.
, es la única preocupación que tienen, no tienen otra fijación más que esta pregunta, pero, oiga, entienda que nosotros no podemos seguirle el juego, que el Consell no puede seguirle el juego.
Que en noventa y seis ocasiones.
.
.
, seguir continuando con lo mismo, pues mire, yo le digo lo que hay.

Además, no sé si es desconocimiento por su parte de lo que es un contrato menor.
Un contrato menor sabe usted que es la aprobación del gasto y ya está.
Pero, además, esto es al amparo de la ley de contratos menores, que tengo que recordarle que es una ley que no hizo el gobierno del Partido Popular, y que, además, es una ley que se hace con el objetivo de agilizar todos los trámites de la administración, como no podía ser de otra manera.
Y que, por cierto, los gobiernos.
.
.
, los lugares cuyos gobiernos son de partidos de izquierda son los contratos que más realizan los contratos menores.
Y ahí tenemos absolutamente todos los datos.

Luego dice usted, y deja solapadamente de.
.
.
, «no voy a entrar en otras cuestiones que podría entrar, no voy a entrar en la demagogia».
Oiga, han entrado ya tantas veces que no es que no quiera entrar, es que ya no se lo compra nadie.
Es que ya cuando me han preguntado aquí los diputados de la cámara «¿a qué vienes aquí?
», y yo digo: a contestar otra vez.
.
.
« ¡Otra vez!
, nos aburre lo mismo.
»

Oiga, yo lo lamento, pero es que es así.
Es que.
.
.
Pues mire, ¿qué quiere que le diga?
A usted le sabrá mal, pero yo ya le digo que no va a poder encontrar ni un solo reproche a ninguna adjudicación de ningún contrato de la Conselleria de Gobernación y Justicia, como no podía ser de otra manera, que cumple estrictamente con la legalidad, le guste o no le guste, (veus) y que yo tampoco voy a entrar ni a contestar las demagogias estas que dice usted, porque todos podríamos entrar en ese juego.
Y lo siento, pero nosotros no estamos para esto, sino para algo mucho más serio, que es gobernar y defender los intereses de los valencianos y valencianas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltíssimes gràcies, senyors secretària autonòmica.

Despedim la senyora Asunción Quinzá per a donar pas al secretari autonòmic, el senyor Gastaldi, que contestarà a la següent pregunta.
(Pausa)

Donem la benvinguda al senyor Gastaldi.

I per a formular la pregunta 619 al conseller de governació sobre l'aplicació de la llei orgànica de l'oficina judicial, formulada per la diputada Mònica Oltra, té la paraula la senyora diputada en nom i representació del seu grup.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Senyor Gastaldi, un plaer.

¿Quines mesures ha posat en marxa la conselleria per a l'aplicació de la llei orgànica de l'oficina judicial a l'àmbit de la nostra comunitat?

El senyor president:

Té la paraula el senyor Gastaldi.

El senyor secretari autonòmic de Justícia:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora diputada, brevemente.
En primer lugar, le diré que las medidas que se han puesto en marcha han sido una primera reordenación y adecuación de las plantillas de los órganos judiciales de la comunidad para proceder después a la redistribución del personal y a la creación de los servicios comunes que establece la ley orgánica y que el plan de desarrollo de La Generalitat tiene previsto ejecutar.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Gastaldi.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Que, vaja, que no han fet res, no?
És això?
Perquè, en fi, que després de dinar i tal, la digestió fa que un vaja més lent, però jo juraria que fins.
.
.
, quan me llija una altra vegada el Diari de Sessions, vosté ha dit que no han fet res per a implantar l'oficina judicial.
O és la meua interpretació, i no és una interpretació.
.
.
, li jure que no és una interpretació negligent ni res d'això.

Perquè, clar, el seguiment de la gestió de la posada en marxa de l'oficina judicial, jo crec que és un exemple del que és el PP, almenys, a la nostra comunitat.
I és que és autobombo, molt d'anunci.
.
.
Això ho fan molt bé, ¿eh?
Allò dels anuncis ho fan molt bé.
I després el no-res, que és en acabant en el que acaben els seus anuncis.

Són vostés incapaços de gestionar, de posar en marxa la reforma de l'oficina judicial, tal com legalment està establert.
Volen copiar la implantació, per exemple, en el mercantil del País Basc, i fins i tot això els ha eixit malament, perquè van anunciar.
.
.
I, en fi, això va eixir en al premsa amb molt de bombo, que anaven a copiar el model del País Basc en allò que es referia a la jurisdicció mercantil, i això sembla que ha quedat també en el no-res.

Òbviament, el conseller Castellano va de fracàs en fracàs.
Jo entenc que este tema, el de justícia, se'l passen vostés com una creïlla calenta.
Ara a benestar, ara tornar a governació, demà no sabem on estarà, ara un fiscal, ara un conseller.
.
.
, perquè no sé molt bé de professió.
.
.
Què va?
De professió?
Conseller.
¿Vostés tenen algun objectiu, algun rumb en la direcció.
.
.
, en quina direcció caminar en el tema de justícia?
O ¿vostés van a salt de la conselleria, allà on els toca, a dir que ara com mos han canviat de conselleria, anem adaptant-se per a després que siga el servei públic més abandonat des que estem en democràcia, és clar, per quasi tots els governs que han estat al front de l'estat i de tots els que han estat al front de La Generalitat?

La justícia és la peça fonamental del servei públic.
No hi ha un estat de dret sense justícia i no n'hi ha un estat de dret sense que se garantitze la tutela judicial efectiva.
I no se pot garantir la tutela judicial efectiva si no n'hi ha una inversió en administració de justícia, que és la competència seua.
La competència de la comunitat autònoma és l'administració de justícia.
I ací estem.
.
.
, bé, doncs, no posant en marxa l'oficina judicial, no dotant els jutjats amb el personal suficient, els jutjats que estan massificats per casos de corrupció, perquè no poden donar abast a sumaris que són de milers i milers de folis, no són reforçats en l'àmbit de l'administració de justícia, és a dir, no són reforçats amb funcionaris, no són reforçats amb recursos, etcètera.
¿Vostés tenen alguna idea de cap a on volen caminar, o açò és que passe el dia de hui, que passe el dia de demà, i anem fent?

Ara, un altre pla, Cabré ens presentà no sé quants plans per a reformar la justícia i per a modernitzar i tal.
Ara n'hi ha un altre pla.
Es veu.
.
.
, no sé, això és el que van vostés anunciant dia a dia, a més a cos zero, ara volen un pla a cost zero, açò d'«amb menys fem més», que és el nou tòpic del manual d'estil del Partido Popular, «hasemos menos con más».
.
.
No, no feien amb més i no fan amb menys.
.
.
¿Eh?
¡Ni fan amb més ni fan amb menys!
La veritat és que, escolta, és per a mirar-s'ho, ¿eh?
, és per a mirar-s'ho, tot el que vostés poden malfer amb recursos i sense recursos.
Òbviament, si no sabien fer amb recursos, sense recursos, menys, ¿no?

¡Diga-mos que no tenen diners!
, jo ho entendria: «Senyora Oltra, no tenim diners per a justícia, que els diners mos els hem gastat, en saraus, en tarongers, en amiguets, estes coses, ¿no?
, que després no volem contestar ni volem donar papers», perquè, si no volen donar els contractes, per alguna cosa serà, ¿eh?
Jo sempre que és més fàcil donar els contractes que no donar-los, perquè si no n'hi ha res, si no me'ls donen, jo ja pense, ai, per alguna cosa serà, ¿no?

¿No tenen diners per a justícia?
Diguen-ho, mire, per a justícia no tenim diners.
.
.
, hem tingut diners per qualsevol festa que se vullga vosté imaginar, per a justícia no n'hi han diners, perquè no considerem que siga una prioritat, escolte, per a mosatros la prioritat és.
.
.
, el que diguen, els aeroports peatonals, val, jo li ho accepte, per a vostés la prioritat són els aeroports peatonals, val, alguns tenim més prioritat en la justícia.
Però el que no poden vindre ací és a marejar, a dir que tenen plans a cost zero, que el senyor Castellano se faça ací fotos amb projectes.
.
.
, que si «copio lo del País Vasco», que si no, que si tal, per a que després la gent vaja als jutjats i se trobe el que se troba, els treballadors estiguen al jutjat i se troben el que se troben, els jutges, els secretaris, els fiscals, els advocats, se troben el que se troben.
.
.
Que vosté supose que sap el que se troben.
Però, en tot cas, m'agradaria que me diga la veritat, per una volta.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor Gastaldi.

El senyor secretari autonòmic de Justícia:

Gracias, señor presidente.

A ver, señora Oltra, usted ha mezclado aquí el artículo 24 de la Constitución, el País Vasco, las patatas calientes, el aeropuerto, (veus) el dinero.
.
.
, en fin, la coherencia de su discurso y de su pregunta ha desaparecido después de la primera intervención.
Es decir, ¿qué es lo que usted quiere que le conteste?
He venido aquí a contestar, como he dicho, a la pregunta sobre la oficina judicial, y usted me ha sacado aquí todos los temas que tenía dentro del cajón desde hace diez años hasta ahora, ¿eh?
 Tenemos un tiempo escaso y voy a intentar ser responsable y coherente en la respuesta, ¿eh?
Por tanto, dejaremos el País Vasco, las patatas, las fiestas, aeropuertos peatonales y demás y hablaremos de justicia.

Mire, en.
.
.
, la Ley orgánica del poder judicial 19/2003, como usted conoce muy bien es la que creó la oficina judicial, ¿eh?
En el año 2010, en el año 2010, por parte de la conselleria entonces de Justicia y Bienestar Social, se presentó el plan director de modernización integral, que usted conoce perfectamente, se presentó a los sindicatos, se presentó a los profesionales y se expuso públicamente cuál iba a ser el desarrollo de la oficina judicial.
Hubo algunas circunstancias, porque, claro, nosotros no podemos obviar la realidad, como parece que hace usted en su contestación o en sus alegaciones, hubo algunas circunstancias que han hecho aconsejable que la oficina judicial se instaure con mayor lentitud y con más cabeza y más cordura.

La primera, el Decreto 8/2010 del gobierno anterior, del gobierno del señor Zapatero, donde se adoptan medidas extraordinarias para reducir el déficit público y, por lo tanto, nos deja con un recorte financiero, con ciertas dificultades presupuestarias para poder llevar adelante los incrementos de capítulo I.

En segundo lugar, las anunciadas por el gobierno anterior, que ahora, con este gobierno del Partido Popular, están empezando a tomar cuerpo, reformas legislativas que se llevan a cabo en la Ley de demarcación y planta judicial, Ley orgánica del poder judicial, Ley de enjuiciamiento criminal y otra serie de normas procesales.

En tercer lugar, los intentos de implantación de oficina judicial por el gobierno anterior en los lugares donde lo impuso, fueron experiencias que, como creo, usted sabe muy bien, fueron desastrosas, por no decir.
.
.
, en fin, patéticas, y además, los colectivos, colegios de procuradores, abogados, sindicatos, etcétera, no estaban por una implantación de la oficina judicial en un modelo de crisis, una implantación pacata.
Por tanto, teníamos que adoptar una decisión coherente.

Entonces, tengo que decir también una frase que es también conocida, que no vamos a empezar las cosas mal, sino.
.
.
, y con prisas, cuando, como yo siempre digo, las prisas.
.
.
, las prisas son.
.
.
, y si me permite lo castizo de la frase, pues, las prisas son para los ladrones y los toreros malos.
Es decir, el sistema que se ha establecido, o la forma que se ha establecido para llevar adelante una implantación de la oficina judicial, que usted considera como hacer más con menos, no es ni más ni menos que empezar por el principio.
Para empezar por el principio, tenemos que reestructurar las plantillas de los juzgados, porque si queremos crear unas oficinas.
.
.
, una serie de servicios comunes, como luego, si tengo tiempo, le puedo explicar, que son los mismos que ya se han anunciado por el conseller, los mismos que se han dicho en numerosas ocasiones, tenemos que obtener una serie de plantillas, que saldrán de los demás juzgados mediante amortizaciones de plantilla, que no tiene coste alguno para el erario público, ni tampoco suponen en ningún momento ni una sola pérdida de un puesto de trabajo, como se dice y a veces se publicita por parte de la oposición, por parte de ustedes.

Por todo eso, tengo que decirle que es lo que estamos haciendo ahora, lo que estamos haciendo ya.
Quiero decir, ya estamos declarando sobredotados algunos órganos judiciales, ya estamos obteniendo plazas de funcionarios de justicia a partir de las existentes y ya estamos obteniendo lo que es, vamos a decirlo así, el bagaje personal para luego crear determinados servicios comunes, que le voy a decir, pues, cuáles van a ser o cuáles pueden ser, y se lo voy a decir para que nos centremos en el debate.

En primer lugar, el servicio común de asuntos generales, que se encarga de las tareas de recepción y reparto de asuntos que se presentan en los órganos judiciales y que del cual ya hemos hecho prácticamente todo.
Es decir, tenemos el decreto de creación del servicio común de asuntos generales, tenemos el informe de la abogacía, tenemos las alegaciones por el traslado al consejo general, al Ministerio de Justicia, a los colectivos, tenemos el informe de necesidad y de oportunidad y la memoria económica, tenemos el desarrollo completo del servicio común y tenemos que negociar la relación de puestos de trabajo con las organizaciones sindicales, y también conseguir que esas relaciones de puestos de trabajo no supongan un costo adicional para los ciudadanos de esta comunidad en la situación en la que actualmente estamos viviendo.
Por tanto, tenemos que reorganizar las plantillas.
Eso es lo que nos falta por hacer en el servicio común de asuntos generales con.
.
.
, lo mismo que es lo que nos falta por hacer en el resto de servicios comunes, por no alargarme, en el servicio común de archivos o en otro servicio común procesal, por ejemplo, como es el de ejecución dineraria.
En todos ellos se han establecido las normas de desarrollo del servicio común, se han hecho los informes económicos y estamos, sencillamente, pendientes de obtener las fechas para la negociación sindical de las plantillas y aprobar las relaciones de puestos de trabajo de cada uno de estos servicios.

Y creo que ya me he comido todo el tiempo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Gastaldi.
(Veus)

Aprofitem per a despedir el senyor Gastaldi i agrair-li la seua presència.

Fem un descans de mig minut.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, reiniciem la sessió.

Proposició no de llei sobre el compliment pels cossos i forces de seguretat de la prohibició de l'ús d'escopetes de boles de goma, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 42.
953, BOC número 133)

El senyor president:

Punt quart de l'orde del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el compliment pels cossos i forces de seguretat de la prohibició de l'ús d'escopetes de boles de goma, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

La Comissió Europea ja ha advertit als cossos de forces i seguretat de l'estat que haurien de deixar d'utilitzar les pilotes de goma com a màxim a finals de 2012, estem al 2013.
Ja fa anys que es recomana als països de la Unió Europea que no utilitzen escopetes de boles de goma, donada la seua perillositat, perquè són aleatoris, perquè causen danys molt greus i molt.
.
.
, i en alguns casos irreversibles, i moltes vegades colpegen persones que no tenen res a vore amb els possibles altercats.
.
.
, dic, literal, dels informes d'Unió Europea.

En Catalunya, des de l'any 2009, per exemple, almenys set persones han denunciat haver perdut un ull a causa de l'impacte de pilotes de goma llançades pels mossos d'esquadra.
És a dir, estem parlant, en quatre anys, de set persones, ¿no?

Les escopetes disparen boles que són de cautxú a una velocitat, per a que se'n facen una idea, de 720 quilòmetres per hora, i amb una força molt superior a la permesa per la Unió Europea.
El problema de la bola, òbviament, és la velocitat, ¿eh?
, i la seua densitat.
Segons els seus estudis, es tracta d'una arma que pot, fins i tot, ser letal.
Algunes boles impactades en el pit de les persones han generat la mort, per.
.
.
, bé, doncs, per parada cardíaca, perquè l'impacte d'una bola d'eixa densitat a la velocitat que impacta pot fins i tot causar la mort, ¿no?

Nosaltres entenem que.
.
.
, que en fi.
.
.
, que el cossos i forces de seguretat de l'estat, el que és el braç armat a les ordres de l'executiu d'un estat de dret que forma part d'una comunitat moderna, de democràcies modernes, ha de complir urgentment el que està plantejant la comissió, ¿no?

Per tant, miren que la nostra proposició no de llei és simple, parla que Les Corts insten el Consell per a que este, alhora, inste el govern de l'estat a donar compliment efectiu de la recomanació de la Comissió Europea per a que les forces i cossos de seguretat de l'estat, inclosos els autonòmics, perquè ací hauríem d'incloure en la prohibició els cossos autonòmics, com poden ser al País Basc o a Catalunya, que no utilitzen les escopetes de boles de goma, prohibint definitivament el seu ús, ¿no?

Els protocols d'actuació en l'ús de material antidisturbis de la policia i de la Guàrdia Civil prohibixen disparar pilotes de goma a menys de cinquanta metres dels manifestants, i ordena els agents a apuntar de cintura per avall, i fins i tot cap a terra, per a que la bola rebote i, en tot cas, l'impacte siga de rebot i no directe, ¿no?
, per a minimitzar els danys físics per un possible impacte directe.

Les dades, per exemple, de l'autòpsia d'Iñigo Cabacas, de vint-i-huit anys d'edat, que va morir a causa d'un impacte d'una pilota de goma llançada per l'ertzaintza contra aficionats en els incidents produïts en Bilbao després d'un partit de futbol, doncs, demostren que eixos danys són.
.
.
, la causa directa d'eixos danys és l'impacte de la bola de goma, ¿no?
Aquesta mort del jove basc, que es va produir només uns dies després de l'actuació dels mossos d'esquadra durant la vaga general a la ciutat de Barcelona, on l'ús d'estes mateixes municions o projectils de goma van ferir de gravetat mitja dotzena de persones, entres les quals se trobava Angelo Cilia, que ha perdut la visió d'un ull, ¿no?

Com déiem, la Comissió Europea va advertir que les pilotes de goma, com a projectil, havien d'acabar-se dintre de les policies de l'estat espanyol, ¿no?
Les distintes policies estan apurant el termini, fins al punt que.
.
.
, bé, estem al 2013 i seguim sense este tema resolt, hem tingut de representar una altra vegada aquesta proposició no de llei, que era de 13 de desembre de 2012, perquè se seguixen emprant i no s'està donant compliment a.
.
.
, a un mandat de la Unió Europea.
A mi m'encantaria que estes coses se compliren tan ràpidament com se complixen els de la troica, ¿no?
Els mandats de la troica, eixos van al minut.
.
.
Quan n'hi ha un mandat, per exemple, de deixar d'emprar este tipus de projectils per la seua perillositat, perquè no és propi d'un estat de dret, perquè impacta moltes voltes sobre els ciutadans que no tenen res a vore amb un possible altercat.
.
.
En fi, açò no se complix tan ràpid com se'n complixen altres, ¿no?

El SUP, per exemple, denuncia pràctiques amb dispars de pilotes de goma entre els policies, ¿no?
Fonts de la Direcció General de la Policia van assegurar que es tracta d'entrenaments per a provar les mesures de protecció, però el Sindicat Unificat de Policia ho denuncia com a pràctica a eradicar.

Jo ja sé que el Partit Popular rebutja la supressió immediata de les pilotes de goma, perquè així ho van fer públic.
El 27 de febrer de 2013 vam vore com el PP rebutjava les proposicions tant del PSOE, que va haver-hi una proposició, com d'Izquierda Plural, que demanaven la supressió immediata de l'ús de les pilotes de goma per part d'antiavalots, de les policies que se dediquen als antiavalots.

De totes maneres, nosaltres entenem que això s'ha de seguir plantejant, s'ha de seguir defensant.
Que en un país civilitzat i democràtic no s'han d'utilitzar este tipus de mitjans, perquè a més tenim una policia que té els mitjans suficients com per a emprar mètodes més selectius quan hi ha un problema d'algun individu que està generant altercat o violència.
Tenim policia sobradament preparada per a fer intervencions i actuacions específiques i singulars, que no passen per unes pilotes de goma, que no discriminen i que en acabant poden generar uns greuges i unes seqüeles irreversibles a persones que, tanmateix, no se mereixen este tracte de l'estat que se suposa que els ha de protegir i de la policia que se suposa que els ha de protegir i no maltractar.

Per tant, jo crec que amb estes dades i les dades que figuren en la mateixa proposició no de llei és suficient per a il·lustrar per què hem d'acabar amb aquesta pràctica, més enllà que ja la mateixa comissió europea així ho ha recomanat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

A esta proposició no de llei hi ha presentada una esmena de modificació per part del Grup Socialista.
I, per a seua defensa, té la paraula la senyora Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

En los últimos años, el uso de las pelotas de goma han producido lesiones graves y en algunos casos estas han sido irreversibles, han llegado inclusive a provocar la muerte.
Pese a estar reguladas de forma estricta su utilización, así como la necesaria especialización y preparación de quienes deben de utilizarla, lo cierto y verdad es que los daños se han producido y que en estos últimos años se han producido con más regularidad.

El Partido Socialista es partidario de instar al Gobierno de España a que retire este material antidisturbios.
Coincidimos con Compromís.
Si bien hemos presentado una enmienda para que no quede exclusivamente en una retirada de medios materiales sino que su no utilización lleve aparejado también el incremento de medios de protección individual adecuados a las operaciones en las que intervienen con el fin de que no suponga una merma de las garantías de los operativos que intervienen.

Igualmente hemos suprimido por enmienda toda referencia a la Comisión Europea, dado que no hemos encontrado ninguna recomendación a los estados miembros, ni tampoco ninguna recomendación en concreto a España o Portugal.
Pero sí, lo que hemos podido comprobar y constatar, es que la Comisión Europea no tiene intención alguna en regular esta materia, ni de prohibir el uso de las pelotas de goma en los estados miembros.

El pasado 12 de abril de 2012, el eurodiputado señor Romeva, del Grupo Los Verdes, preguntó a la Comisión Europea acerca de la veracidad de la noticia publicada en un diario de tirada nacional, de fecha 5 de junio de 2011, que daba a entender que la comisión había pedido directamente a las diferentes policías que dejaran de usar las pelotas de goma.

En concreto, el eurodiputado, tras exponer a la comisión los últimos hechos acaecidos en España, concretamente en Barcelona, donde un joven había perdido un ojo y otro joven había ingresado en la UCI en el País Vasco por un disparo a bocajarro, preguntó concretamente si conocía la comisión si los mossos como la ertzaintza había tomado alguna medida respecto a las recomendaciones, así como si la comisión iba a reconsiderar la decisión de prohibir definitivamente el uso de las pelotas de goma en la Unión Europea.

La respuesta dada por la comisión, el 29 de mayo, no dejó lugar a dudas.
En primer lugar, respondió que no tenía competencias para intervenir en medidas de vigilancia de las actividades de las fuerzas policiales nacionales, que el artículo 72 del tratado de funcionamiento de la Unión Europea establece claramente que los propios estados miembros son responsables del mantenimiento del orden público y la salvaguardia de la seguridad interior.
En segundo lugar, que la legislación de la Unión Europea no prohibía el uso de las pelotas de goma por parte de las fuerzas de la policía y que, por tanto, en la comisión no tenía intención alguna de proponer legislación que prohíba dicha utilización.

El 13 de abril de 2012, en esta ocasión la eurodiputada portuguesa Ana Miranda, también de Los Verdes, se dirigía en los mismos términos a la Comisión Europea, siendo la respuesta exactamente la misma.

Por tanto, el Grupo Socialista considera que más allá de que existan o no recomendaciones, que al fin y al cabo si las existiera no dejan de ser un brindis al sol, y porque no tienen carácter vinculante, sea el propio Gobierno de España, que no está sometido a legislación europea, la decisión de la retirada o no de este material antidisturbios, que es competencia única y exclusivamente del gobierno.

Y, por tanto, con ello coincidimos con lo expuesto por el Grupo Compromís, queremos que se retire.
Pero también pedimos que esta arma, que se está convirtiendo en material letal por la utilización que se le está dando, que se implemente con nuevos medios de protección personal, como he dicho antes.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire que m'he esperat jo a la seua intervenció per a expressar si acceptava o no la seua esmena que, per descomptat, si tenia algun dubte abans de la intervenció, després de la intervenció ja no me'n queda cap que no anem a acceptar-li la seua modificació.

En primer lloc, perquè la redacció era confusa, no sabia a què se referia els mitjans de protecció individuals.
Ja he vist que en la seua intervenció se referix a la protecció dels agents.
Òbviament un agent antiavalots, si vosté alguna vegada ha estat en una manifestació on estan estos agents, vora que els mitjans de protecció personal estan tots garantits, estan fornits amb l'armilla, les botes, les armes, l'escut, el casc, no els falta de res, senyora Barceló.
Jo li ho assegure que els he tingut a mig metre i no els falta absolutament, i alguna vegada a menys, no els falta absolutament res.
Cosa que me pareix important que estiguen protegits, òbviament són servidors públics, són funcionaris que han d'estar protegits.
Però això està garantit.

Però, mire, jo li vaig a dir una cosa.
La recomanació no és una prohibició, efectivament,.
Ja he vist que li ha eixit a vosté el nacionalisme espanyol exacerbat que fa que diga vosté que la comissió no pot recomanar.
Això sí, la comissió pot ordenar la troica, pot ordenar que primer se paguen els interessos dels bancs i aleshores això se seguix a pie juntillas.

Però quan la comissió fa una recomanació, que és una cosa molt sana i en dret existixen i sobretot el dret comunitari té molta tradició en les recomanacions, i és una cosa que a mi me pareix molt bonica, perquè, efectivament, no és taxativa, no és «vosté ha de fer açò o vosté no pot fer allò altre», no és una prohibició, no és una cosa que ordena sinó que recomana.
I és molt sa.
Per què?
Perquè la recomanació sempre apunta a una direcció: han vostés de caminar per ací.

Però això sí, vosté llig atentament la proposta que nosaltres fem, parlem de recomanació en tots els casos.
No diguem que la Comissió Europea haja prohibit les boles de goma, perquè efectivament no té competència per a fer-ho.
Encara que, mire, això és una competència que no me molestaria que tinguera la Comissió Europea, veu, per a prohibir les pilotes de goma.
Però en eixe cas té vosté raó, no té la competència.
Per això parlem de recomanació.

En la proposició no de llei en tot moment parlem de la recomanació, de seguir la Comissió Europea.
I va ser una recomanació no només feta a Espanya sinó també a Portugal de que se deixaren d'emprar les pilotes de goma.
I diguem que estaria bé seguir eixa recomanació i per tant traslladar al Govern d'Espanya aquesta decisió de les Corts Valencianes, si és que al final s'aprova aquesta proposició no de llei, que mosatros mos pronunciem perquè no s'empren les pilotes de goma per part dels cossos i forces de seguretat de l'estat i també els autonòmics.

Una recomanació, senyora Barceló, no és un brindis al sol, no és un brindis al sol.
Una recomanació és una figura legal que, com dic, no és una prohibició, ni és un manament exprés sinó que és un principi, en tot cas, fet lletra perquè en el temps els distints interpel·lats per eixa recomanació, en este cas els estats de la Unió Europea interpel·lats, transiten per eixa via.
I per tant és una fórmula jurídica, com li dic, al meu entendre molt interessant, perquè li dóna el temps per a madurar este tema als qui són subjectes del dret en este cas que tenen la competència, com són els estats, en este cas l'estat de Portugal i d'Espanya.

I si vostés coincidixen amb mi que açò és una arma letal, però no és perquè ho diga jo sinó perquè ho diuen les autòpsies de la gent que ha tingut la desgràcia de topar-se amb un impacte d'una pilota de goma en una manifestació, normalment en manifestacions o en expressions d'una vaga general, en una mobilització ciutadana, sabran que efectivament açò ho diuen les estadístiques.
És una arma letal, que a més no discrimina, que a més no és selectiva.

I, per tant, si la Comissió Europea ha recomanat que se deixe d'utilitzar i nosaltres, independentment de la recomanació de la Comissió Europea, estem d'acord amb això, que se deixen d'utilitzar, jo crec que el text que nosaltres plantegem, i és que, efectivament, se prohibisca el seu ús per part de qui és el competent, que és l'estat espanyol, jo crec que no hi haurà ningun problema per a recolzar aquesta proposició no de llei, perquè, ja dic, a estes altures de segle, ja va sent hora que eixe tipus de pràctiques desapareguen.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres anem a donar recolzament sense cap tipus d'objecció a la proposició no de llei, encara que vaig a fer-ne una, però vaig a fer-la de caràcter verbal.
A mi m'haguera agradat presentar, m'han agafat ganes de presentar una esmena a la proposició no de llei per una qüestió terminològica.
No són boles ni són pilotes de goma.
Jo no sé d'on ve eixa confusió, probablement vinga perquè el terme anglés és rubber bullet i bullet és bala.
Estem parlant de bales de goma, no de boles, ni de pilotes de goma, sinó de bales de goma.

Perquè del que estem parlant és d'una cosa que experts al principi no ho qualificaven així, però ara se qualifica ja com armes less letal, és a dir menys letals, quan diem que són menys letals és que són menys letals que una pistola normal.
Encara que caldria distingir, perquè els experiments, proves físiques realitzades demostren, per exemple, que un projectil de 9 mil·límetres Parabellum disparat per una pistola normal de les que usa la policia trau una energia cinètica mitjana de 485 joules.
Estos projectils eixen a una energia cinètica mitjana de 862,34.
A 20 metres de distància eixos projectils provoquen traumes de 61 mil·límetres i fins de 10 mil·límetres de diàmetres, és a dir 2 centímetres de diàmetre.
Estem parlant d'una cosa realment perillosa, molt perillosa.

Des de 1990 fins l'actualitat són vint-i-quatre persones les que han perdut algun ull en Espanya per culpa de l'ús d'estes armes.
I concretament en el cas d'Iñigo Cabacas, que l'ha citat la senyora Oltra en la seua exposició, a mi em crida l'atenció perquè demostra la perillositat d'estes coses que ni tan sols evidentment no distingixen a ningú, perquè és més fàcil apuntar amb una pistola que amb una escopeta d'esta de bales de goma.

Resulta que el senyor este Iñigo Cabacas no estava fent absolutament res, absolutament res perquè un policia li disparara una bala de goma en el cap que li va partir el crani i que li va causar la mort després d'estar quatre dies en coma.
Senzillament estava en la porta d'un bar recolzat en el mostrador bevent-se una cervesa.
Hi va haver allí un altercat, va baixar la policia i, com solen fer, van acabar convertint el que era una baralla entre quatre aficionats en una autèntic tumult a base de porres i pistoles de goma i pistoles que llancen bales de goma, millor dit.

Per tant, senzillament el que caldria fer és prohibir eixe ús, és que no té ningun sentit, no té ningun sentit.
Hi ha altres mitjans molt més efectius i molt menys danyosos.

I, per tant, com que no té cap sentit, com que a més els policies -com ja s'ha dit ací- normalment van suficientment protegits com per a evitar que les seues lesions siguen excessives, sobretot en este tipus d'altercats, com que a més els policies estan per a protegir els ciutadans i no per a causar-los mal, senzillament per eixes raons s'haurien de prohibir.

Evidentment, ací no anem a prohibir-les, lògicament; no és competència de la comunitat autònoma.
Però no està malament que li digam al Consell que faça el favor de, en compte nostre -tampoc acabe d'entendre massa bé eixa delegació, però bé-.
.
.
, que el Consell, per compte de Les Corts -com si Les Corts no foren sobiranes, no?
, i estigueren ací sempre dependent de que el Consell faça o deixe de fer, quan és el Consell qui depén realment de Les Corts, però bé; no anem a entrar en disquisicions d'eixe tipus-, demanar-li al Consell que, per favor, s'adrece al govern de l'estat i dir-li: «Mire, senyor Rajoy, faça el favor de fer un decret pel qual s'anul·le açò, perquè fins i tot la Unió Europea està recomanant-li-ho.
»

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muy buenas tardes, presidente.

Señorías.

Bien, el tema que nos ocupa, el de las balas de goma… También hay que aclarar que, a parte de balas de goma, hay balas de plástico; hay distintos métodos.
Es un tema que ya… (Veus) Con esta pequeña introducción de que hay distintas tipologías para atender cualquier actuación dentro de las manifestaciones, manifestaciones especiales, sí que es un tema delicado, ¿no?
, sobre todo, pues, porque es obvio y es conocido, no solamente en España, y en otros sitios, pues, las imágenes de personas que se han visto afectadas, pues, por este tipo de prácticas.

Cuando hablamos de medios antidisturbios, hay que decir también que la opinión, tanto a nivel europeo como mundial, no es unánime.
Entonces, estos métodos que en estos momentos estamos cuestionando aquí, pues, hay otros métodos en estos momentos, en el entorno europeo, en el mundo, pues, que se utilizan que también tienen unas características muy complicadas.
Podemos hablar de gases.
Podemos hablar de una cosa que parece inofensiva, como pueden ser los chorros de agua; pero si hablamos ya de los cañones de agua o los carros de agua, pues, ya estamos hablando de elementos peligrosos.
Podemos hablar de gases lacrimógenos, de gases pimientas, de fumígenos, de aceite de mofeta, de proyectiles irritantes, de cosas más sofisticadas como rayos de calor, armas de sonido… Quiero decir, muchos de estos métodos que se utilizan en el mundo, pues, son complicados.

En estos momentos, y siendo que es un tema que realmente, pues, es un tema sensible porque hay personas que se han visto afectadas, con lesiones oculares e incluso, pues, fallecimientos, esta propuesta nace.
.
.
, pues, algo que ha ocurrido recientemente en Cataluña y en Bilbao.

Por la parte que a mí me toca -y me he informado-, aquí en la Comunidad Valenciana no se ha utilizado esta técnica antidisturbios, no se ha utilizado.
Y, dijéramos, en la época en la yo he ejercido, pues, no recuerdo haber tenido problemas de este tipo.

Por lo tanto, estamos hablando de un tema que ya ha sido hablado en las cortes españolas -saben muy bien cuál fue la postura del Partido Popular, una postura que no es nada fácil-, y estamos hablando de algo que ha ocurrido en otra comunidad.
Pues, hablemos del tema, pero estamos hablando de un tema que nos queda, a lo que nos afecta a nosotros, a nuestras policías locales, nuestra policía de La Generalitat y nuestros cuerpos y fuerzas de seguridad del estado en la comunidad, en estos momentos, este tema afortunadamente no lo hemos tenido.

Está claro que para la utilización de lo que son las balas de goma hace falta una preparación, una preparación importante.
Es fundamental lo que ha dicho la diputada de Compromís, el disparar a la distancia adecuada -cincuenta metros-, apuntando al suelo para que el rebote sea en las piernas.
Está es la formación que tienen los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado.
Y esto es la realidad.

Este método es un método que se utiliza… Ya digo que en la Comunidad Valenciana no se ha utilizado, pero que se utiliza en condiciones, dijéramos, muy extremas, en ocasiones excepcionales.

También hay que hablar que, en estos momentos, cuando las personas, ejerciendo su derecho constitucional de reunión o de manifestación…, tenemos, para proteger este ejercicio constitucional, los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado.
Pero también es frecuente que haya grupos -últimamente ha sido frecuente-, grupos más o menos organizados, más o menos numerosos, que han hecho que, como consecuencia de sus actuaciones, los propios manifestantes o las personas que estaban por allí hayan tenido también problemas.
Y cuando estamos hablando de lo que se utiliza en estas manifestaciones, cuando hablamos de cócteles molotov, cuando hablamos de piedras, cuando hablamos de rodamientos, cuando hablamos de cohetes, cuando hablamos de barras de hierro y cuando hablamos de todo esto, pues, lógicamente, la persona al frente responsable de una unidad de intervención policial o, en este caso como sucedió con los mossos d'esquadra o en el País Vasco, pues, tienen que tomar las medidas que consideran oportunas.

Yo, de todo esto, me quedo con que en estos momentos… Ya se ha hablado mucho de la recomendación de la normativa europea, que, como bien se ha dicho, no tiene fuerza vinculante.
Pero, independientemente de esto, que es respetado, sí que creo que hay que recordar en este foro lo que se dijo en Madrid en el Congreso de los Diputados ante esta pregunta, que es que existe una comisión en el seno del Ministerio del Interior que está estudiando este tema y muchísimos otros, con la finalidad de evitar algunas de las cosas que nosotros ya hemos podido presenciar.

Y, en estos momentos, está una comisión integrada concretamente por técnicos de unidad de armamento de la Comisaría General de Seguridad Ciudadana, de la Comisaría General de Policía Científica y de la División de Formación y Perfeccionamiento.
Se están llevando a cabo estudios, incluso sobre el tema que nos ocupa hoy, sobre la pólvora que se utiliza, sobre el material, etcétera, etcétera.
Y la finalidad es, si se puede mejorar, que se mejore; y si se puede encontrar un método que se considere más idóneo y que pueda ser menos dañino, se pondrá.
En palabras del ministro de Interior, él está atento a la aparición de nuevos métodos antidisturbios que puedan ocasionar el menor riesgo de lesiones.

Pero cuando estamos hablando de una manifestación de unas características de este tipo, pues, en estos momentos, a nivel de estado, a nivel del Ministerio del Interior, entienden que la correcta utilización de las balas de goma, pues, tienen un resultado muy eficaz.

También hay que decir que la actuación de los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado son de conocido prestigio en el ámbito europeo, independientemente de la utilización de esta técnica que se ha hablado a lo largo de esta tarde.

Por lo tanto, son temas complicados, son temas delicados, son temas sensibles; y que yo espero, pues, que la comisión de estudios dedicada a este tema, pues, pueda encontrar, no solamente en este tema, sino en muchos otros, las mejores soluciones.

Por todo ello, tal y como ya resultó en el Congreso de los Diputados y, lógicamente, en estos momentos, desde el Grupo Popular en la Comunidad Valenciana, pues, vamos a votar en contra de esta proposición no de ley; y esperando que la comisión de estudios y los trabajos y el difícil cometido que tienen los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, pues, sean los mejores resultados.
Y, lógicamente, pues, esperando que, ante estas situaciones que en estos momentos hemos tenido la oportunidad de comprobar, se pueda actuar con la mejor profesionalidad y contundencia, pues, para que no se vean lesionados los derechos constitucionales de las personas.

Nada más y muchas gracias, en esta primera parte de mi intervención.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bé, a mi no m'acaba de quedar clar si el Partit Popular vota en contra de esta proposta perquè és massa complicat el tema.
És possible.
Vull dir, mire, seria fins i tot una explicació plausible; vosté diu: «Açò és molt complicat.
Aixina és que anem a votar en contra.
» Molt bé.
A la millor, estaria bé també estudiar-se un poquet el tema, encara que siga complicat, no?
, i pronunciar-se no només perquè és complicat, sinó tindré algun argument més.
Perquè jo no acabe d'entendre per què vostés voten en contra.
Si estem d'acord que açò és una arma letal que ha generat danys irreversibles i, fins i tot, la mort a persones, que òbviament no és desitjable en un estat de dret que això passe, el més lògic seria.
.
.
, i si n'hi ha, a més, pel mig una recomanació de la Comissió Europea, que se prohibira l'ús d'estes armes i d'estos projectils, no?

Vosté diu això.
Ho barreja en que els gasos també són perillosos i els xorros d'aigua també.
No sé si me vol dir que jo havia d'haver ampliat la prohibició als xorros d'aigua i als gasos, no?
Jo he centrat la meua proposició no de llei en este tema de les pilotes de goma.

I, després, vosté diu: «I com ací no s'han emprat, que només ha sigut a Catalunya i al País Basc.
.
.
».
No, mire, probablement és que vosté no té molta experiència en açò de les mobilitzacions socials.
Però, mire, jo li assegure a vosté que els antiavalots quan vénen ací també porten armes de pilota de goma, li ho assegure, li ho assegure, perquè jo he estat ahí i ho he vist.
Altra cosa és que no li hagen tret l'ull a ningú; això no vol dir que no s'empren, vol dir que no s'ha donat la circumstància que li hagen tret l'ull a ningú ni hagen matat ningú.

Però, mire, a mi me dol que maten una persona al País Basc o que li traguen l'ull a una persona en Catalunya.
No puc evitar-ho, me passa.
També si li la trauen en França o en Uganda, m'entén?
No m'agrada que passen estes coses, no m'agrada que se vulneren els drets humans de les persones.
Sóc aixina, què li anem a fer, sap?
Me té igual que haja passat en Catalunya i que encara no haja passat ací.
Però com que, com a servidors públics valencians, també ens deguem al que puga passar.
.
.
(Veus) Per tant, crec que estem en l'obligació de pronunciar-nos sobre este tema.

I jo.
.
.
Vostés se pronuncien en contra?
Val, vostés se pronuncien en contra perquè les pilotes de goma, o les bales, com se diu per ací, els projectils, que seria el més acurat, perquè no sé jo si seria tal qual una bala, però és un projectil que se llança a velocitat.
.
.
Una bala no mata, una bala la deixes ahí i no mata; el que mata és la velocitat, veritat?
Doncs, en el projectil de goma és igual; el problema és la velocitat a la qual se llança.
I com el projectil de goma és més ample i és més gran, doncs, òbviament, l'impacte també genera més energia sobre el cos humà, no?

Aleshores, òbviament, és una cosa amb què hem d'acabar, si volem.
I, si no, vostés diuen: «No.
A mosatros mos sembla bé, mos sembla bé que s'utilitze perquè contra els manifestants.
.
.
» I sentint la delegada del govern en Madrid, que han de modular el dret de manifestació i estes coses que diuen vostés, en què veladament insinuen que s'han de retallar els drets democràtics a la reunió pacífica, a la manifestació, etcètera, perquè no els agrada a vostés que la gent proteste per les injustícies que vostés cometen -perquè este és el tema de fons-.
.
.
«I mos agrada que els projectils de goma dissuadisquen els manifestants.
I anem a votar en contra.
» Molt bé.
Molt bé.
Tot el món els entendrà.
Si vostés diuen: «Miren, no mos agrada que quan cometem una injustícia la gent se manifeste.
I, per això, els projectils de goma són dissuasoris», tot el món els entendrà.
Probablement els entendrà millor que quan parlen de finiquitos diferidos i eixes coses, no?

Aleshores, clar, quan diuen: «És que açò.
.
.
, quan vénen pedres, coets i tot això.
.
.
» ¿Què passa, que si ve alguna pedra sí que està justificat que li tiren amb un projectil de goma i li traguen un ull?
És això el que m'està diguent?
És que jo no l'entenc a vosté.
El meu problema és que jo a vosté no l'entenc.
Si jo poguera seguir-li la línia, jo a la millor li podria.
.
.
Si jo l'entenguera, li podria contestar millor.

Igual que quan diu: «Altres maneres de controlar una manifestació.
» Mire, jo tinc en la retina encara, d'este estiu passat -l'estiu?
, crec que va ser este estiu passat o, després fins i tot, en la tardor-, que hi va haver una mobilització de ramaders europeus que anaven.
.
.
, i, en xorros de llet, una façana d'una institució europea la van omplir de llet a pressió.
I allí, els policies que estaven, estaven en estes tanques que se fiquen per a barrar les falles, no?
, estes que se fiquen.
.
.
, estes aixina que són unes tanques normals, no?
, i els policies estaven aixina a les tanques, no?
I jo vaig dir: «Quina enveja!
»; perquè, òbviament, als policies aquells no els va passar res, però als manifestants tampoc.
I els manifestants anaven proveïts de les seues manegues de pressió, i en compte d'aigua portaven llet, perquè estaven protestant per una determinada política agrària de la Unió Europea, no?

Doncs, miren, jo crec que un ha de mirar-se en aquells que estan més avançats.
I a mi me pareix que algú probablement -i acabe, senyor president- podia pensar que aquella manera de protestar era excessiva, de portar la llet allí a pressió i tirar el xorro a un edifici.
Però el resultat, que és que al final ningú isquera ferit, crec que és la conclusió que hem de traure d'esta, no?
; i que això no està passant en les mobilitzacions ací, on sempre algú ix ferit.
I crec que hem d'aprendre d'aquells que ho saben fer millor.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor Ibáñez, per a concloure el debat.

El senyor Ibáñez Gadea:

Sí, además, lo concluiré lo más rápidamente posible entendiendo que la postura está clara.

El Grupo Compromís, en Madrid, a través de su único representante, ya habló en este mismo sentido y la contestación fue votación en contra por parte del Partido Popular.

Y, en este sentido, pues es algo similar a lo que va a ocurrir aquí, entendiendo que en estos momentos la autorización de las pelotas de goma es para los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado una de las herramientas más efectivas ante situaciones graves del orden público o frente a masas violentas.

Dicho esto, y sin entrar en retóricas o en debates, etcétera, etcétera, de si aquí se ha utilizado o no, aquí claro que los cuerpos y fuerzas de seguridad llevan escopetas con bocacha, por si tienen que utilizarlas, pero sí que es cierto que no se han utilizado, ¿eh?
, aquí no se han utilizado, últimamente no se han utilizado, si no, la pregunta hubiese tenido todavía un mayor énfasis por parte de la oposición, en la realidad es que no se han utilizado.

Entonces, dicho esto, solamente quiero informar a las personas que están escuchándome que en el seno del Ministerio del Interior hay una sensibilidad especial hacia un tema como éste, y que, lógicamente, las personas que se dedican profesionalmente a este tema, con la más alta sensibilidad y profesionalidad, pues están tratando, como siempre, de encontrar los mejores sistemas para la actuación, en este caso de las manifestaciones con carácter muy violento.

Así que, no voy a detenerme más por una postura que ya está clara en la primera parte de mi intervención, y -como he dicho anteriormente- vamos a votar en contra de la PNL presentada por el Grupo Compromís.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Bé, es passa votació la proposició no de llei sobre el compliment pels cossos i forces de seguretat de la prohibició de l'ús d'escopetes de boles de goma.
¿Vots a favor?
6 vots a favor.
¿Vots en contra?
8 vots en contra.

Fem un descans de tres minuts.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reinicia la sessió.

Proposició no de llei sobre la superació dels obstacles de seguretat per a l'obtenció de l'informe favorable de la inspecció de bombers per a la llicència d'activitat definitiva en l'hospital La Fe de València, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 42.
959, BOC número 133)

El senyor president:

El següent punt de l'ordre del dia és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la superació dels obstacles de seguretat per a l'obtenció de l'informe favorable de la inspecció de bombers per a la llicència d'activitat definitiva en l'hospital La Fe de València.

Per a la defensa d'esta proposició, que presenta el Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, encara que parega mentira -i a la millor açò també és un tema delicat i complicat- però l'hospital La Fe, el nou hospital de La Fe no té llicència d'activitat definitiva.
Esta és la situació en què s'inaugura un hospital de cara a les eleccions i on se traslladen uns malalts que estan en un edifici que no complix amb la legalitat mínima, que és tindre llicència d'activitat, perquè l'informe de bombers no és favorable a eixa llicència.
Eixe informe de bombers el que demana és una sèrie de millores per aconseguir eixa activitat que, a hores d'ara, no s'han dut a terme, ¿no?

Nosaltres, en fi, entenem que açò és una anormalitat en un sistema que té la seguretat jurídica com a bandera i que té el compliment de la llei, òbviament, com a una de les premisses per a l'acció pública.
Que un hospital, que, a més, és l'hospital emblema, l'hospital senyera del govern valencià, no tinga la llicència d'activitat definitiva, a nosaltres ens sembla difícilment explicable, i, a més, jo no entenc com no se'ls cau la cara de vergonya als gestors que han inaugurat un hospital sense aquesta llicència d'activitat definitiva, ¿no?

¿Si imaginen vostés que passara una desgràcia en l'hospital de La Fe, una emergència tal que afectara l'evacuació, afectara problemes de trànsit en una emergència natural, sobrevinguda, d'atac violent, etcètera, que no se poguera dur a terme una evacuació dels malalts com cal perquè no està condicionat l'edifici com cal i, per això, el cap de bombers de València, òbviament, no ha donat el seu vistiplau -perquè sí que té responsabilitat penal- en els seus informes perquè tinga llicència d'activitat?
Vostés no estan assegurant la seguretat ni dels pacients ni dels familiars dels pacients, ni de la gent que treballa a l'hospital de La Fe, ¿no?

En fi, nosaltres proposem una cosa molt simple, i és que instem el Consell a donar solució, en el termini de tres mesos, als obstacles de seguretat que impedixen obtenir l'informe favorable de la inspecció, per a obtindre la llicència d'activitat definitiva en l'hospital de La Fe.

No sé, la veritat és que és penós haver de venir a Les Corts a proposar una cosa així, ¿no?
, perquè u pensaria que açò és automàtic; cap govern posaria en marxa ni inauguraria un hospital de l'envergadura de La Fe sense tindre llicència d'activitat definitiva, això és el que u hauria de pensar, ¿no?
Pot ser ahí me traïx l'imperatiu kantià, però ¿què volen que els diga?

Jo crec que la gent confia en els seus governants però ¡perquè és el que és lògic!
Les persones pensen, els ciutadans pensem que un govern no té la irresponsabilitat d'inaugurar un hospital, de traslladar uns malalts per tal de guanyar unes eleccions posant en perill eixes persones perquè no té una llicència d'activitat perquè el cap de bombers diu que eixe edifici no reunix les condicions, que és del que estem parlant.
Ací estem parlant d'un senyor, que és el cap de bombers, que diu: «Jo no puc firmar perquè se done la llicència d'activitat definitiva perquè este edifici no està en condicions.
»

Doncs, bé, jo li he preguntat al conseller de sanitat, i ¿saben què me diu?
Que no me dóna l'expedient perquè està obert.
Esta és una altra de les explicacions rocambolesques, com les de la senyora Quinzá, ¿no?
, i el senyor Castellano, per a no donar la informació, i és que, com l'expedient està obert, no me poden donar l'informe de bombers ni me poden donar accés a la documentació que acredita el perquè l'hospital de La Fe no té.
.
.
no té la llicència d'activitat definitiva que qualsevol establiment ha de tindre per a l'obertura.

Ningú ha negat que açò que estem dient és cert.
Ningú ha negat que l'informe no està i que la llicència de.
.
.
, o siga, que l'informe diu que no se pot firmar el vistiplau dels bombers i, per tant, no n'hi ha llicència definitiva.
Aleshores, òbviament és cert açò que els estic diguent per estrafolari que semble.

Sembla ser que el problema està en les torres d'evacuació, que cada torre ha de tindre una escala d'evacuació i això no existix.
S'ha anunciat moltes voltes que eixos requisits s'anava a donar.
.
.
, en fi, a donar execució fins que.
.
.
, fins a la data això no s'haja solucionat.

I això és el que el conseller de Sanitat també diu, que això se solucionarà, però, com dic.
.
.
segons ell, no afecta a l'evacuació de l'edifici, però com que això és el que jo volia esbrinar demanant l'informe, perquè jo vull saber si el cap de bombers diu que això afecta l'evacuació, no.
.
.
, amb tots els respectes, després de vore l'actuació del govern valencià, la paraula d'un conseller d'este govern val molt poc i, per tant, jo vull vore eixe informe de bombers al qual no me donen accés, la qual cosa me fa pensar que els pitjors temors que pugam tindre se fan realitat, i és que, efectivament, si les escales d'evacuació no estan, òbviament això afecta a una possible evacuació.
En este cas, que és la navalla d'Ockham, l'explicació més senzilla probablement és la que siga certa, doncs probablement també se complix.

Aleshores, jo no vaig a estendre'm més en defensar una proposta que se defensa per si mateixa, i és que la nau capitana de la sanitat valenciana, l'hospital més gran del nostre territori està sense llicència d'activitat definitiva, i ho està perquè l'informe de bombers no dóna el vistiplau perquè se done eixa llicència d'activitat definitiva.

Si vostés no pensen que açò és un motiu d'escarni i de vergonya, i que açò s'ha de solucionar ja, doncs bé, vostés hauran contribuït amb el seu vot una vegada més a definir-se a si mateixos.
Jo crec que en un país civilitzat i normal estes coses que vostés fan no passen i per això faig esta proposta que de tan simple que és se cau pel seu propi pes que ha de ser recolzada.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Oltra.

Pel Grup d'Esquerra Unida, té la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que, evidentment, anem a donar recolzament a la proposta, quan estes són este tipus de notícies que un s'ha de fregar els ulls quan les llig, diu: no serà de deveres, ¿no?
¿És possible això?
¿Un hospital com La Fe?
Vull dir, es un veu un hospital que deu ser dels edificis que més es veu de tota València, almenys des de fora de València, perquè des de dins, si no l'has de gastar, és probable que passen mesos, inclús anys, sense que passes pel seu costat.
Però dels que entrem i eixim a València, el veem, perquè és.
.
.
, a la millor els que vénen de Castelló, no ho sé, però dels que venim del sud, per descomptat, difícil no vore'l.

Clar, a partir d'ahí, un comença a mirar coses i jo m'he trobat algunes coses que fa que comencen a no estranyar-me, ¿no?
, el que està passant.

Vaig a posar un parell de fotos, extretes d'un bloc, d'una persona que té tota la confiança del món, que són coses que estan hui en La Fe.
Es poden vore este tipus de rètols, ¿val?
Se suposa que açò és una senyalització perquè la gent sàpiga on està el raig X i el TAC, o açò, timbre d'emergència.
(Rialles)

Clar, llegint -jo vaig a llegir-los el que diu la persona que escriu ací- només les coses que han de vore.
.
.
, diu més coses, però les coses que han de vore amb el tema que estem tractant.
Diu: «L'hospital és obra de Dèdal.
.
.
-i he trobat més.
.
.
, no és este home l'únic que diu coses d'estes, també he trobat coses d'altra gent, inclús cartes al director de diaris, diu- l'hospital és obra de Dèdal: no hi ha cap altra explicació.
Nosaltres, al contrari que Ícar, no tenim ales, ni tampoc l'ajuda amb la qual comptava Jennifer Connelly al laberint bastit per David Bowie.
El trànsit d'una banda a l'altra s'ha de fer, bé per multitud de passadissos i ascensors prohibits als visitants, bé per fora de l'edifici en un descomunal rodeig que a una persona major li pot costar mitja hora.
Els mateixos treballadors admeten el despropòsit i indiquen com accedir a la teua planta de la forma més ràpida, que, invariablement conté: a) un ascensor reservat a metges i b) un trajecte al qual, en cap moment, trobaràs cap senyal de la teua destinació.
Sumeu que a determinades plantes cal entrar per portes d'emergència sense rètols, i ho teniu complet.
»

I un poc més avant diu: «Els ascensors, invariablement col·lapsats, són estrets, tant que en amplària només cap una cadira de rodes i una persona de gaidó, i en llargària, dos cadires i gràcies.
Molt més estrets que els anteriors -es referix als de l'altre hospital, els del vell- i a dins totes les converses van d'això.
»

Parla de més coses, evidentment, però no tenen res a vore amb el tema de la seguretat que és el que ací ens ocupa.
És a dir, clar, lliges açò i encara t'estranya menys el que està passant, el que l'hospital no tinga, perquè realment és evident que s'ha obert amb una sèrie de deficiències quant a la seua estructura, ¿val?
, que són molt grans.

I una d'eixes evidències és el tema de les escales d'incendis.
Sembla ser que no és la primera vegada que passa en edificis públics a la ciutat de València.
La ciutat de València probablement siga la ciutat de tot el País Valencià amb edificis més alts i passa, com passa en quasi tots els llocs, que quan es planifiquen els edificis normalment es fan les coses al revés.

Què és fer les coses al revés?
És a dir, jo.
.
.
, el planificador, que normalment ha de ser l'arquitecte o l'enginyer que se li encarrega l'obra, junt amb les autoritats i el personal que ha de treballar, haurien d'assentar-se, discutir què és el que cal, mirar la normativa i entre tots determinar quines són les necessitats.
I abans de tancar el projecte, abans de tancar el projecte, evacuar les consultes pertinents a tots aquells que han de donar el vistiplau final i decidir si hi ha deficiències o no.

Si es fan les coses així, que al principi d'eixa forma probablement el començament siga més lent, però al final s'acaba més de pressa i, sobretot, s'acaba bé.
Si no es fa així, doncs tenim coses com elements.
.
.
, jo m'he trobat ací en un article amb algunes coses, per exemple: la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, la conselleria d'infraestructures; per parlar d'hospitals, el Clínic, el Doctor Peset, o el Museu Príncep Felip, tots ells han segut edificis acabats i que després han anat els bombers allí i han dit: «Bé, i ací si hi ha un incendi, ¿què fem?
» I supose que els que han tingut alguna responsabilitat, en eixe moment, si tenien algun tipus de consciència, s'hauran quedat blancs com la paret, ¿no?
, és a dir, «ai, doncs en això no havíem pensat».
I resulta que han hagut d'acabar posant escales metàl·liques exteriors a l'edifici per a poder donar eixida i resoldre eixe problema.

I el més normal és que si ha passat en l'edifici de la confederació, en l'edifici de la conselleria, en el Clínic, en el Peset i en Museu Príncep Felip, doncs, home, quan un fa La Fe, que és ja el no va más de tan gran, de tan gran, de tan gran, de tan gran, perquè jo crec que no.
.
.
, jo difícilment concep un edifici més gran que eixe, i no he entrat mai, només el veig des de fora.
Ara, el més lògic és que vista l'experiència anterior, açò no tindria per què haver passat.
Per tant, jo aniria inclús més lluny del que diu això, caldria buscar qui són els responsables d'açò, perquè almenys hi hagen responsabilitats tècniques i responsabilitats polítiques.
Però bé, com a mínim, ja que no podem arribar ahí, doncs el que diu la proposició no de llei és molt sensat, que es faça el possible perquè això es resolga ja.

I evidentment no anem a resoldre-ho els diputats de les Corts Valencianes, però sí que ens adrecem a qui calga per a fer una petició que, insistisc, em sembla no raonable, molt més que raonable.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Socialista, té la paraula la diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

El Grupo Socialista va a apoyar esta proposición no de ley porque nos parece además gravísimo que, desde que se presentara el proyecto de obras e instalaciones del hospital La Fe de Valencia en el ayuntamiento allá por año 2005 hasta hoy, haya sido la administración incapaz de subsanar todas las deficiencias detectadas.
Esto sí que parece una licencia en diferido.
Y todavía más grave que hayan transcurrido dos años desde su entrada en funcionamiento y sigan sin subsanarse las mismas.

En el año 2010, el Ayuntamiento de Valencia concedió una licencia a la Conselleria de Sanidad, pero la dejó condicionada a que se subsanaran determinadas deficiencias y se procediera a determinadas medidas correctoras que se referían al tratamiento de residuos, a evitar riesgos de legionela, a eliminar piezas habitables bajo la rasante que no reunían las condiciones adecuadas.
Y en este caso el informe de los bomberos fue desfavorable.

Al mismo tiempo que exigía que se aportaran certificados necesarios y se presentara el correspondiente plan de autoprotección que debía de redactarse de acuerdo con lo que establece el Ministerio del Interior en el Real decreto 393 de 2007, por el que se aprueba la norma básica de autoprotección de los centros, establecimientos y dependencias dedicados a actividades que puedan dar origen a situaciones de emergencia, y ello, en cumplimiento, además, de una ordenanza municipal.

En octubre de 2011, los servicios de bomberos dicen sobre el plan de autoprotección que tiene todavía que subsanar ocho deficiencias.

El 19 de diciembre se vuelve a emitir otro informe porque las deficiencias o los informes que se presentan no son satisfactorios y todavía les recuerda que quedan pendientes cinco deficiencias.

Nos parece una irresponsabilidad, y una irresponsabilidad doble, la del ayuntamiento que consiente que haya una actividad sanitaria y una actividad referida al aparcamiento y que no haya exigido inmediatamente a la Conselleria de Sanidad que subsanara, con carácter de urgencia, las deficiencias que presentaban.

Pero es más, las deficiencias que se refieren al aparcamiento, por mucho que se corrigieran esas deficiencias, aún quedaría la licencia condicionada a un plan de autoprotección integral único, que tiene que contemplar y coordinar todos los riesgos particulares de cada una de las actividades: las propias del hospital y las del aparcamiento.

Y yo voy a relatar algunas de esas deficiencias, porque me parecen gravísimas.
Dentro del plan de autoprotección, el informe de los bomberos dice que, en estos momentos, las deficiencias son relativas a la insuficiencia de descripción y localización de elementos que son fundamentales conocer en caso de emergencia, ¡de emergencia!
, -es que es gravísimo-, como: la ubicación del cuadro general y la llave del corte general de suministro energético; la ubicación del grupo electrógeno; respecto de los ascensores no se especifica donde se encuentra la sala de máquinas y los aparatos elevadores; la ubicación de los centros de transformación, cuadros de contadores eléctricos, cuadro general, llaves de corte general de todas las instalaciones; tampoco se grafía donde está la ubicación del almacenamiento del material inflamable y explosivo contiguo al aparcamiento.
¡Pero qué irresponsabilidad!
Si es que tendría el conseller de Gobernación, aunque sabemos que son evidentemente los bomberos de la ciudad de Valencia quienes emiten estos informes, quien tendría que ponerse manos a la obra y exigir inmediatamente que se corrigieran esas deficiencias.

Tampoco se encuentra la ubicación del almacenamiento de material inflamable; falta por determinar las zonas de riesgo especial con su clasificación en grados; falta por completar los planos de riesgo de todas las plantas del edificio, ¡de todas las plantas!
, donde ahora mismo, además, están ocupadas por enfermos; falta por grafiar los extintores de CO2, ¡de CO2!
, y falta por ubicar.
.
.
, y esto me parece, de verdad.
.
.
, si no es porque es serio el tema, ubicar los botiquines de primeros auxilios y del desfibrilador.

Bueno, sencillamente es preocupante y debería ser preocupante para las dos administraciones que intervienen: el ayuntamiento, que condicionó su licencia y no ha exigido el cumplimiento en los plazos que corresponde para su subsanación, y la Conselleria de Sanidad, que tenía que haber puesto ya los mecanismos necesarios para que se hubieran subsanado.

Esperemos que no se produzca ninguna situación de riesgo eventual, porque entonces sí que no me gustaría estar en… no tener bajo mi responsabilidad a ninguna de las dos administraciones.

Así es que, yo, desde luego, vamos a apoyar esta proposición no de ley y, aunque en la misma dice «tres meses», nosotros seríamos partidarios de que inclusive se redujera el plazo a menos tiempo, porque nos parece que desde el año 2010, dos años con una licencia condicionada, es de una gravedad extrema.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, president.

Buenas tardes, yo diría a toda la oposición que siguen ustedes con su política de desprestigio total a las cosas buenas que tenemos en la Comunidad Valenciana, parece mentira que estén hablando así del hospital La Fe de Valencia.

Hablan de irresponsabilidad aquellos que cuando ampliaron, inauguraron la ampliación del Hospital Clínico de Valencia, no estaban conectados los grifos y las camas no cabían por las puertas.
Eso sí que es una irresponsabilidad, no lo que está llevando a cabo el Partido Popular, ni mucho menos.

El Partido Popular ha hecho él solo, con financiación exclusiva de la Generalitat valenciana, un hospital que es puntero a nivel mundial en transplantes y puntero a nivel mundial en tratamiento de células madre.
Esto es lo que se tiene que decir del hospital La Fe, no lo que están diciendo ustedes.
Entre otras cosas porque les puedo asegurar, y valga la redundancia, que pueden estar ustedes muy tranquilos y muy seguros de que el hospital La Fe cuenta con todas las medidas de seguridad pertinentes y que cumple con la legalidad, cumple con toda la normativa de incendios, y tiene licencia -sí señores-, tiene licencia.
Tiene licencia de actividad, que fue otorgada por el ayuntamiento el 26 de noviembre de 2010.
Hay un informe del servicio de extinción y prevención de incendios que dice, que sugiere determinadas mejoras, en que en las fachadas se lleven a cabo escaleras y también sobre la mejora de la evacuación de humos en el vial interno.
Sí.
Y desde entonces técnicos de la Conselleria de Sanidad y el Servicio de Prevención y Extinción de Incendios del Ayuntamiento de Valencia se han reunido en numerosas ocasiones, y éste servicio ha asistido en numerosas ocasiones al propio hospital para desde allí verificar que se está cumpliendo con la normativa y llegar en consenso a ver el proyecto y la solución acorde a esta mejora que sugería.

Bueno, pues esas mejoras que sugerían se han plasmado en un proyecto, y ese proyecto ya está elaborado y está presentado en el ayuntamiento, que es el que va a comprobar ahora que se adapta, está adaptado a estas sugerencias que se hacían y que consensuaron.

Una vez nos digan que está correcto y que se ajusta a las necesidades que plantearon en su momento, la conselleria procederá entonces al trámite burocrático que hace falta.
Se tramitará este proyecto como modificado número 3 de la obra del hospital La Fe de Valencia, su adjudicación se tramitará con la máxima urgencia y, por tanto, esta licencia que llaman ustedes definitiva se tendrá.
Pero es que la licencia, ya se tiene la licencia de actividad, se tiene y está permitido llevar a cabo la actividad que se lleva a cabo.
Es más, el traslado fue reconocido como modélico, modélico, señoras y señores.
El traslado se hizo por razones de organización asistencial.
La conselleria consideró que era importantísimo asegurar la continuación de la asistencia en el centro, siempre, siempre asegurando, tanto a los pacientes como a los trabajadores del hospital o a cualquier persona que pueda estar en ese edificio.

Actualmente el hospital La Fe, como les he dicho, cumple la normativa de incendios y por lo que en ningún caso, les digo de verdad, en ningún caso se está poniendo en peligro ni a trabajadores, ni a pacientes ni a otros ocupantes del edificio.
Además el hospital cuenta también con un plan de emergencia.
Por lo tanto, estén tranquilos porque sí que se está trabajando para llevar a cabo esas mejoras sugeridas y sí se está cumpliendo con la normativa, y además el servicio de prevención y extinción de incendios del Ayuntamiento de Valencia ha estado allí también haciendo pruebas, asegurando la evacuación de los ocupantes por las escaleras de evacuación que hay debidamente protegidas.
La estructura del edificio está calculada según la resistencia al fuego exigida para edificios públicos de uso hospitalario.
Y les sigo nombrando condiciones que exige la normativa de incendios.
También cuenta con elementos de compartimentación de los sectores de incendios, dotación exigida para la detección, el control y extinción de incendios de un posible incendio -alarmas, detectores de humo, extintores, boca de incendios.
¿Los trabajadores del centro han recibido adecuada formación para actuar en un caso de emergencias?
Sí, lo han recibido.

Y en cuanto a las cocinas del hospital, pues se encuentra también compartimentada, con tabiquería resistente al fuego y en su interior se dispone de todos los medios que exige la normativa, como pueden ser las puertas resistentes al fuego, detectores, extintores, etcétera.

Por lo tanto, como le digo, el hospital La Fe es uno de los mejores hospitales que existen hoy por hoy a nivel mundial, en el que se llevan a cabo tratamientos, e incluso pioneros.
Y lo que tenemos que decir de ese hospital, todo lo que tenemos que decir de ese hospital es muy positivo.
Y tenemos que estar orgullosos de ese hospital y de la gestión que se ha llevado en ese hospital por la dirección del hospital y gracias a la financiación que hizo el Partido Popular y la Generalitat valenciana.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, tenen vostés una confusió terminològica i conceptual que a mi me pasma, me pasma que vinga ací u a la cambra a dir les coses que diuen vostés.
Mire, primer, l'hospital La Fe és un gran hospital.
Sí senyora.
Però és un gran hospital des de fa molts anys.
És un hospital punter des de fa molts anys.

I és gran hospital gràcies a la seua plantilla de treballadors fonamentalment, excepcional plantilla de treballadors i treballadores: de metges, d'infermers, de personal no sanitari, etcètera, etcètera.

Però estem parlant de l'edifici que alberga l'hospital La Fe.
Hi ha un nou edifici en Malilla, perquè abans estava en Campanar, i és d'això del que estem parlant.
Estem parlant de les deficiències d'un edifici que sense dubte no és responsabilitat de la plantilla de La Fe, són responsabilitat del govern valencià, efectivament, sustentat pel Partit Popular.

I mire, l'hospital de La Fe no l'ha pagat el Partit Popular, eh, l'han pagat els valencians, sí senyora, l'han pagat els valencians.
No el Partit Popular.
(Veus) Allò del Partit Popular i els diners públics ha sigut en direcció contrària.
Els diners públics han anat al Partit Popular, no al revés.
El Partit Popular no ha pagat projectes públics, ha sigut al revés.
Tenen vostés una confusió terminològica, conceptual i de direcció dels diners.
Els diners públics han anat de les arques públiques al Partit Popular, no del Partit Popular a l'hospital de La Fe.
(Veus)

El senyor president:

Senyors diputats, senyores diputades, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

Aleshores, l'hospital, l'edifici de l'hospital La Fe l'han pagat els valencians i les valencianes.
No l'ha pagat el Partit Popular.
Ja està bé de posar-se medalletes d'una cosa que vostés no han fet!
I que a més en este cas està en qüestió una cosa que sí ha afectat el Partit Popular, que és la gestió.

Perquè vosté me diu: té llicència.
Sí, té una llicència provisional des de l'any 2010.
Senyora diputada!
Senyora diputada, estem en el 2013 i l'hospital de La Fe seguix amb llicència provisional, no té llicència definitiva.
A vosté això li pareix civilitzat?
Això a vosté li pareix normal?
Això no és normal, això no passa en altres països, senyora diputada, no passa en altres països, no sé té una llicència provisional.
Durant quants anys pensen vostés mantindre la llicència provisional i dir que tenen llicència?
Si ja m'ho ha dit el senyor Llombart!
Que ja l'han ensenyat vostés ràpids, eh?
, la retòrica ja se la sap perfectament.

Diu, sí que té llicència.
Clar, té llicència provisional.
Quant de temps pensen vostés sostindre esta llicència provisional i no arreglar les deficiències?
I per què té una llicència provisional, perquè l'Ajuntament de València va dir «li donem la llicència provisional, però vostés han d'arreglar açò, açò, açò i açò», que té a vore amb l'evacuació de l'edifici.

I el conseller ací està mentint, perquè quan el cos de bombers diu i el cap de bombers diu «ací falten escales en totes les torres», no està suggerint.
Perquè si estiguera suggerint o recomanant tindrien ja la llicència d'activitat definitiva; un suggeriment o una recomanació és una tendència a.
Açò és un requisit imprescindible.
I vostés, com confonen els termes, confonen requisit en recomanació, obligació amb suggeriment.
I no és el mateix, no és el mateix.
No ha suggerit.
El cap de bombers no ve i diu «li suggerisc al conseller de Sanitat que faça unes escales d'evacuació perquè si l'edifici està en flames els malalts no se cremen ahí dalt».
No, no funciona aixina.
El cap de bombers diu «ahí ha d'haver una escala i, si no, jo no signe este informe, perquè jo me jugue el lloc en este informe».
No només el lloc, me jugue el prestigi i me jugue anar-me'n a presó.
Aixina és com funcionen les coses.
Per això el cap de bombers no firma, perquè no se juga ni el lloc, ni la llibertat ni el prestigi.

I jo el que estic plantejant-los és, oiga, arreglen açò en tres mesos, que, com diu la senyora Barceló, és fins i tot generós, eh?
A banda que és del 5 de novembre esta proposició no de llei, el que passa és que açò va com va, del 5 de novembre, estem en abril, i ací estem discutint tres mesos perquè la nova Fe, l'edifici de la nova Fe estiga d'acord a llei.

Senyories!
Que jo estic farta de vindre a estes Corts a dir-li al govern del PP que complisca la llei!
És que això és molt penós vindre ací a dir que el govern del PP complisca la llei.
Efectivament, quina ingenuïtat la meua, vagen vostés a complir la llei en coses com una llicència d'activitat definitiva, quan encara no s'han enterat quina era la direcció que portaven els diners públics, que no era cap als edificis públics, sinó que eren per a les seues privades.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Per a concloure el debat, té la paraula la senyora diputada Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias.

Sí, tiene razón en una cosa, que no he nombrado la plantilla y, efectivamente, el hospital de La Fe no sería lo que es sin la plantilla, evidentemente.
Y la verdad es que tenemos mucho que agradecerle.

En cuanto a que es lo que es también o que lo ha pagado el Partido Popular, entiéndame usted, me refiero, y creo que no es difícil de entender, a que gracias a la gestión del Partido Popular se ha hecho el hospital de La Fe porque en el gobierno central estaba el Partido Socialista, y en ese momento el Partido Socialista no puso un duro, lo puso todo el Partido Popular.
(Remors) Los valencianos, los valencianos, (algú diu: «¡Aaah!
») porque el Partido Popular, que entonces gobernaba y gobierna en la Comunidad Valenciana, decidió que había que tener la financiación total para acabar el hospital La Fe.
Es decir, gracias al Partido Popular que gobernaba en ese momento llevamos a cabo el hospital La Fe, lo que hoy conocemos como el hospital La Fe.
Y gracias a eso, y gracias al gran trabajo que hace la plantilla, tenemos uno de los mejores hospitales del mundo en Valencia.

Dice que…, lo vuelve a decir, que se está llevando a cabo una actividad que no cumple la normativa.
¡Sí que cumple la normativa!
¡La cumple!
Es que, vamos a ver, no digan que no, es que está cumpliendo la normativa.

Y luego también, no intenten asustar ni a pacientes, ni a plantillas ni a la gente que va a visitar ni a la gente que está ahí de paso.
No intenten asustarla.
Se cumplen todas las exigencias que se exigen, que se piden para que haya seguridad de todas las personas que allí puedan haber.
Ha habido unas pruebas de evacuación, y se cumplen.
Hay unas escaleras de evacuación.
Y se puede llevar a cabo, y se han llevado a cabo las pruebas del plan de emergencia, con lo cual, no se preocupen ustedes que no va a pasar nada.
Nosotros somos responsables y, cómo no, y le podría decir que perfectamente responsables, porque sabemos que ahí no va a pasar nada, porque cumple toda la normativa.
Así que, estén tranquilos.
Y, por favor, les pediría de verdad que si hablan del hospital La Fe, hablen de todo lo bueno que representa y dejen de difamar, de lanzar mensajes que no hacen más que asustar a la gente y hablar mal de nuestra comunidad.
¡Por favor, déjenlo ya!
Irresponsables, nosotros no hemos sido en ningún momento.
Fueron otros gobiernos en otro momento.
Les pediría que se dejen de presentar PNL de este estilo porque, la verdad, parece mentira que en lugar de ver lo bueno y lo positivo que tenemos no hacen más que, sobre cosas que son perfectamente comentadas de buena manera, ustedes no hacen más que seguir difamando.
Oigan, por favor, les agradecería, igual que yo les he escuchado, que me escuchen.
(Veus) Pero hay gente que tiene más y menos respeto.
Eso también es comprensible.

Bueno, pues, evidentemente, nosotros vamos a rechazar la PNL, porque estamos conformes.
.
.
, y estamos trabajando además, que parece que tampoco lo han escuchado, en cumplir todas esas sugerencias que hacía el servicio de prevención y extinción de incendios.
Y hay un proyecto ya elaborado presentado en el ayuntamiento y que se llevará a cabo.

Por tanto, sí hay seguridad en el hospital La Fe y sí se puede hablar.
.
.
, todo lo que se hable del hospital La Fe, muy bien, correctamente y en beneficio de los valencianos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Passem a votació la proposició no de llei corresponent a la.
.
.
, la que fa referència i s'ha debatut ara, la superació dels obstacles de seguretat per a l'obtenció de l'informe favorable de la inspecció de bombers per a la llicència d'activitat definitiva en l'hospital La Fe de València.
¿Vots a favor?
6.
¿Vots en contra?
8 vots en contra.

Proposició no de llei sobre la modificació del Reial decret 1.
484/1987 perquè els funcionaris del Cos Nacional de Policia porten el número d'identificació personal en lloc visible, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 42.
991, BOC número 133)

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia.
Senyora Oltra, és del seu grup i fa referència al número d'identificació del cos nacional.

La senyora Oltra Jarque:

Mire, jo esta proposta ja vaig tindre ocasió de defensar-la en un altre moment.
I és que té a vore amb la identificació dels policies nacionals o altres cossos i forces de seguretat nacional quan actuen amb números visibles i grans, perquè hi ha hagut ja diversos problemes, que la falta d'identificació dels policies ha impedit la.
.
.
, en fi, la identificació de possibles abusos i tal.

És cert que ara n'hi ha un projecte ja en marxa que ha aprovat la identificació.
El que passa és que amb números canviants per a garantir també la seguretat del policia.

I, per tant, nosaltres el que anem a fer és retirar esta proposta en este moment, perquè entenem que com ja ha estat posada en marxa, doncs ja.
.
.
, bé, mos felicitem que se vaja a fer i l'anem a retirar en este moment.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

En conseqüència, queda retirada esta proposició no de llei.

Senyories, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 19 minuts)