Pol%C3%ADtica%20Social%417756.03.14%20macro.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 14 de març de 2018.
Comença la reunió a les 10 hores i 44 minuts.
Presideix la diputada senyora Maria Josep Ortega Requena.
Reunió número 25.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
per la secretària se comprovarà el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

N'hi ha quòrum.
Procedim, per tant, a la celebració de la comissió.

I amb el primer punt, lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior, ¿n'hi ha alguna esmena o alguna rectificació?
Se dóna per aprovada, per tant, per unanimitat.
D'acord.

Compareixença del secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof, senyor Enric Nomdedéu i Biosca, per a informar sobre l'adjudicació a l'empresa privada Ingeus, SL, d'un contracte de prestació de serveis d'orientació laboral, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 91.
562), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 91.
667) per a explicar també la compatibilitat amb els orientadors laborals que té actualment el Servof per a desenvolupar estes tasques, i la sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 92.
737) per a explicar la contractació per part del Servof d'una empresa privada catalana per a la prestació de serveis d'orientació laboral

La senyora presidenta:

Passem al següent punt, que és la compareixença del secretari autonòmic d'Ocupació i del Servof, Enric Nomdedéu i Biosca -que tenim ací-, per a informar sobre l'adjudicació a l'empresa privada Ingeus, SL d'un contracte de prestació de serveis d'orientació laboral, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem; acumulada a la compareixença d'ell mateix per a explicar l'adjudicació a l'empresa Ingeus, SL d'un contracte per a la prestació de serveis d'orientació laboral, com també la compatibilitat amb els orientadors laborals que té actualment el Servof per a desenvolupar aquestes tasques, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciutadans, i acumulada a la seua compareixença també per a explicar la contractació per part del Servof d'una empresa privada catalana per a la prestació de serveis d'orientació laboral, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula el secretari autonòmic per un termini de.
.
.
, un termini il·limitat.
Si poguera ser reduït, li ho agrairíem.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Gràcies, presidenta.

I gràcies, senyories.

Intentaré fer-ho el més reduït possible.

Llegint les tres sol·licituds de compareixença acumulades i llegint les notes de premsa de Podem i del Partit Popular, no n'he vist de Ciudadanos -si és així, els agraïsc que ens deixen primer explicar-ho abans de posicionar-se, gràcies-, entenem que bàsicament hi han dos o tres preguntes sobre la taula: una, que fa referència a la compatibilitat del servei públic d'orientació amb este contracte; l'altra, que fa referència directament al contracte, i per últim, a l'adjudicació.

Per tant, si em permeten explicar d'entrada que hi ha una aposta clara pel servei públic per part d'esta direcció del servei valencià d'ocupació, no només per la direcció, sinó per tot l'equip òbviament i pel Consell, creiem que inqüestionable i que se basa en tres principis que evidencien el que dic, que és l'increment del pressupost; la millora i la implementació de nous programes treballats en els diferents sectors, en l'empresariat, en els sindicats que formen part també de la direcció del Servof, però, sobretot, territorialitzadament anant a xafar territori i, finalment, també, malgrat algunes informacions o desinformacions, en el grau d'execució, un 84% la millor execució.
.
.
, un 80% del Servof, 84% en el capítol IV, la millor execució de la dècada i, a més a més, sobre quantitats realment importants.
Per tant, hi ha una aposta clara pel servei públic, que se manifesta també amb la incorporació de 120 places d'orientadors i orientadores.

Nosaltres sempre diem des del Servof que la nostra missió és casar l'oferta i la demanda.
Tenim un problema, i és que els empresaris demanen de vegades determinats perfils que no trobem en les nostres bases per un problema de formació.
Per això ja l'any passat se va posar en marxa l'Avalem Territori, de la mà dels sindicats, de la mà dels empresaris, per a poder delimitar o definir una miqueta, en la mesura que l'economia siga predictible, territorialitzadament cada comarca fins on podíem saber més o menys quin tipus de formació ens anàvem a demanar, per a poder adequar eixa formació i aconseguir que els nostres usuaris, que són la gent que està desocupada i la gent que té treball però vol canviar de treball o vol canviar d'empresa, puguen tindre uns perfils que els fagen casar en les ofertes que ens poden arribar.

I això se fa a través de dos cossos -per dir-ho aixina- programàtics: un, la formació -que no és objecte d'esta comissió, per tant, me la saltaré-, ja he dit que hem adequat, gràcies al resultat d'Avalem Territori, la formació a les necessitats reals que ens manifesten les empreses i, l'altre, òbviament l'orientació.

És sorprenent, en qualsevol cas, que si l'orientació és una de les dos ferramentes principals que pot tindre un servei públic d'ocupació per a complir els seus objectius, no haguérem tingut mai en la història un cos propi d'orientadors i orientadores.
Això evidentment no vol dir que no se fera orientació o que l'orientació que s'està fent no siga de qualitat.
Vol dir simplement que depenen d'uns programes del ministeri.

I això tindrà segur alguns avantatges, però té unes conseqüències.
Conseqüències com, per exemple, a efectes d'este col·lectiu professional, d'inestabilitat laboral, perquè depén de programes que anualment se renoven o no se renoven i això feia que, de vegades, des d'ací de Les Corts, ens preguntaven: Â«¿què passarà en desembre?
, ¿esta gent va a continuar?
Â» Doncs, escolte, li ho hauran de preguntar al ministeri, perquè nosaltres els ho preguntem i no sempre tenim la resposta que ens agradaria.
Perquè, com bé saben, els pressupostos generals de l'estat, entre que s'aproven, etcètera -este any vorem quan-, però normalment fins al mes d'abril no se fa la transferència de fons i, per tant, nosaltres no sabem tampoc si esta gent van a poder repetir o no poder repetir, tot i que la comunicació ha millorat moltíssim en el ministeri i és molt més fluïda i les informacions sempre eren que anaven a continuar.

En qualsevol cas, això, eixa inestabilitat professional d'este col·lectiu, genera conseqüències fora, que és el que més ens preocupava a nosaltres.
Per un costat, perquè l'avaluació de la seua faena -les dos vegades que he comparegut jo sempre he explicat que nosaltres creiem que se'ns ha d'avaluar permanentment la faena que fem- depén dels paràmetres que posa qui paga el servei, per dir-ho així, que és el ministeri.
D'eixos paràmetres, la majoria els compartim, estem d'acord; altres, nosaltres, a la millor, els canviaríem i aniríem més a qüestions qualitatives que quantitatives.
No ens interessa tant, tot i que també, si són tres-centes o tres-centes cinquanta accions com el resultat d'eixes accions, ¿veritat?
I això ens dificulta una miqueta a nosaltres el poder tindre un servei d'orientació com nosaltres voldríem.

I, per un altre costat, representa que hi han 120 persones treballant amb nosaltres, que unes vénen de.
.
.
, d'estudiar lletres; els altres, ciències; unes, sociologia, no sé què.
.
.
, 120 talents dispersos, per dir-ho d'alguna manera, 120 capacitats de treball, alguns amb moltíssima experiència, altres amb menys, que això és una fortalesa, en tant que siguem capaços de sumar totes eixes individualitats en un cos i aprendre cooperativament per a poder tindre un model d'orientació propi que ens servisca i que nasca una miqueta de la seua experiència.

Hem de dir que en tot el procés del nou Servof, en el procés participatiu que s'ha fet, una de les coses millor valorades ha sigut l'atenció directa, per tant, no només de la gent que fa orientació, sinó dels nostres funcionaris en general, però específicament també de la gent que fa orientació.
Per tant, sabem que tenim gent molt bona dins de la casa, però voldríem tindre la capacitat.
.
.
-i per això demanàvem o volíem que formaren part de la nostra plantilla- la capacitat de donar-los els instruments de cooperació entre ells, d'aprenentatge, de poder-los donar informació, etcètera.
De fet, este mateix dilluns vam tindre una reunió de formació amb el grup d'orientadors i orientadores, que crec que va funcionar més que bé.

Vull recordar que en l'any 2007 nosaltres vam posar en el pressupost la partida per a poder crear estes 120 places.
He de dir que en aquell any la conselleria d'hisenda, que té un paper molt difícil perquè és la que ha de sumar les necessitats de les diferents conselleries, va felicitar, no al Servof, a la nostra conselleria, perquè he de dir que esta és una aposta no només del servei valencià d'ocupació, sinó de la conselleria d'economia sostenible, en la qual ens deien que havíem estat al marge de creiximent que ens proposaven per a les conselleries.
Tot i això, fruit d'un finançament que tots els grups reconeixen que és deficient, i si no, entrem a parlar de qui és la culpa.
Jo crec que ens quedem ahí i estarem d'acord que és un mal finançament, no ens arriba, així ho ha determinat Les Corts en més d'una ocasió per unanimitat.
I perquè ens fem una idea, parlant d'este àmbit concret de l'ocupació, rebem 87 euros per persona aturada i any menys que la mitjana espanyola.
Per tant, amb eixos diners resulta difícil implementar totes les polítiques que voldríem.

¿Què va passar?
Que la conselleria d'hisenda, que ja he dit que li toca jugar un paper molt complicat de prioritzar, davant de totes les necessitats de les diferents conselleries va utilitzar un criteri, que hem d'entendre que és raonable, que era: si no els incorporem ja, perdem l'orientació.
No, no la perdem, perquè la pagarà el ministeri.
No serà exactament com la volem, però.
.
.
, i, per tant, desgraciadament en el 2017 va caure eixa petició.

No ens vàrem estar quiets.
El 2017 va servir per a fer moltíssimes reunions en funció pública, en els orientadors i les orientadores, en els grups, etcètera.
De fet, vull recordar ací dos qüestions: una, un agraïment a tots els grups que per unanimitat ens van manar que creàrem eixes 120 places, la qual cosa era un argument més de pes a l'hora d'anar enguany a hisenda i dir-li, Â«escolte, és que ja no és només la nostra voluntat.
És que ens ho manen Les Corts i, per tant, hem de complir el requerimentÂ», i així ha pogut ser.

I recordar també que fa uns mesos va comparéixer ací la directora general, la senyora Briones, tot i que era un àmbit de competència que corresponia a la senyora Hernández, però tan se val, esta direcció funciona col·legiadament, i ha passat exactament el que va dir que passaria en temps i en forma.
S'han creat les 120 places en el moment que van dir que se creaven les 120 places, per molt que -i ho entenc i no ho critique- en la tècnica parlamentària de prompte apareguera un document d'última hora que no donava temps a vore, i ho entenc perfectament, que finalment ni tan sols en l'últim esborrany.
.
.
Però tan se val.
El cas és que, i deu constar en acta, el que va dir la senyora Briones se va complir en temps i forma.
I és veritat que estos 120 orientadors i orientadores estaran.
.
.
, en les pròximes setmanes formaran part de la plantilla del servei valencià d'ocupació, i mai abans ho havien format.
Per tant, és este govern qui ho fa i compareixem explicant l'aposta de dotar de múscul al servei públic d'orientació.

Un compromís per al servei públic, que no és només del Servof, no és només de la conselleria, sinó de tot el govern, per tant, per això és un dels compromisos de Benicarló, perquè el Consell -sempre ho ha dit el president, sempre li ho hem sentit dir a la vicepresidenta, li ho hem sentit dir a diferents consellers- un dels principals objectius és resoldre la dramàtica situació de l'atur.
Les grans xifres van funcionant, però ni el treball que se crea encara és de suficient qualitat, ni ens podem donar per satisfets mentre continuem estant en les xifres en les quals estem.

Però és veritat que l'any 2017 ha servit per a demostrar que el servei valencià d'ocupació era capaç de col·laborar amb altres conselleries creant programes específics, com el de forestals en emergència, com coses amb turisme, amb els diferents ajuntaments, amb acords amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
Érem capaços d'executar la Garantia Juvenil de tot el Consell, no només la que ens tocava a nosaltres, sinó la del tot el programa que venia del 2014, i la que no s'havia executat del 2014 i l'anàvem a perdre, la del 2015, i hem pogut executar-la amb els paràmetres de credibilitat que diu la Unió Europea; si no, no ens haguérem acceptat.
Per tant, d'alguna manera ens hem revaloritzat com a instrument útil dins del Consell, i això és eixa aposta que dia jo per a emmarcar-ho -i ara ja entre en les compareixences concretes- en l'aposta ferma per un servei públic d'ocupació.

La situació de l'orientació laboral ja l'havia explicat una miqueta.
Durant massa temps no s'havia prioritzat, entenem, eixa orientació i, per tant, no s'havia incorporat personal propi, ni adequat a les infraestructures de les nostres oficines, no només pel tema de l'orientació, sinó perquè el model -i vostés ho coneixen bé- de cerca de llocs de treball -d'ofertes, de demandes- ha canviat en els últims anys, han aparegut nous mecanismes, etcètera, i les nostres oficines, que a més a més compartim amb el SEPE, per tant, els canvis sempre són més lents del que nosaltres voldríem, tot i la col·laboració, i tot i parlar moltes vegades amb el ministeri, doncs no complixen amb els requisits que nosaltres voldríem per a poder donar el millor servei en les condicions que s'haurien de donar avui en dia.

Me referisc a tindre aules de determinada mesura, espais de discreció on tu pugues anar a explicar el teu drama personal quan te quedes sense faena, sense que la persona del costat haja d'estar sentint detalls que probablement no li interessa -ne parlarem després-.
Eixes eren de les conseqüències de.
.
.
, o siga, les conseqüències de tot això, de no tindre els espais com nosaltres voldríem o de no tindre el personal, fa que tinguem una ràtio de persones aturades que ha d'atendre cada orientador i orientadora de 3.
273 persones, ¿val?
Ho repetisc, 3.
273 persones ha d'atendre cada un dels nostres orientadors i orientadores.

Convindran amb mi que és una quantitat molt important de persones -no oblidem que són persones i no números- i la cosa fa que siga molt dificultós poder fer tot allò que voldríem fer amb el número de persones que tenim dedicades a l'orientació.

Si a això sumem que la majoria de les 55 oficines que disposem no totes tenen espais mínims d'una adequada atenció a la ciutadania, doncs és evident que s'havien oblidat.
¿Per què?
Jo podria dir que, quan arriba este govern, per exemple, ens trobem.
.
.
, i això sí que era una voluntat de privatització, entenem, amb un conveni marc amb el ministeri per a les agències privades de col·locació, de les quals, segons els criteris que havien posat, de les 200 que hi han a la Comunitat Valenciana registrades, només podien participar-ne 80 i en quedaven 120 fora, amb la qual cosa se salvaven, clar, sempre les més grans.
És el que estaven fent.
.
.
Eren diners públics, se pretenia fer competència al servei públic en totes i cada.
.
.
, no era una ajuda.
.
.
, una qüestió concreta, sinó finançar amb diners públics a empreses que se dediquen a fer el que nosaltres haurien de fer com a servei públic.
I, a més a més, cal dir que tècnicament era dubtós el procés com s'havia fet i se va aturar.

Davant d'això, recordar també que només 24 de les 55 oficines -segurament per això, perquè no hi havia una voluntat de dotar de múscul el servei públic- tenen capacitat.
.
.
, tenen sales per a fer accions grupals, amb capacitat de huit a vint-i-cinc persones, i cap d'elles té encara sala de sessions individuals.
I subratlle l'Â«encaraÂ» perquè hem posat en marxa un pla d'infraestructures, en el qual l'arquitecte i el seu equip estan ja detectant les necessitats de les diferents oficines.
Ja els ho he dit, són 55 oficines compartides amb el ministeri la majoria, per tant, no anem a poder modificar les 55 en quinze dies, això val molts diners, però hi ha un procés pel qual anem a vore aquelles oficines que són susceptibles de menys inversió canviar la distribució interna per a crear eixos espais, començar per ahí.
I, òbviament, les primeres oficines noves que s'hagen de fer, fer-les ja amb un model semblant en el que ja s'estan fent en altres països i en altres llocs, que permeta eixes noves tècniques de busca activa d'ocupació.

Per què se fa este contracte?
Doncs mire, perquè les accions d'orientació pengen, com diem nosaltres en la casa, del POEJ i del POGJ, són sigles difícils de dir.

Quan este govern pren possessió ens vam trobar un pla operatiu del fons social europeu per al període 2014-2020, és a dir, començava abans que arribàrem i seguirà després de les eleccions de 2019, governe qui governe; i ahí te marquen una sèrie d'accions determinades i condicionen el fons que les faces, que faces eixes accions en concret.

Estaven tots els tràmits fets, evidentment, perquè és un procediment que dura de mitjana dos anys i que va ser aprovat el 17 de desembre de 2015.
Val?
Per tant, està en vigor avui en dia.

També estava aprovat per la Comissió Europea el programa operatiu de garantia juvenil en 2014 -ja hem explicat alguna cosa en esta sala, no m'entretindré-, i és l'estat qui gestiona el programa i decideix quines accions i, en funció que faces les accions que t'encomanen, tens o no tens els fons.

En el marc d'aquests dos programes se contemplen les accions de col·laboració publicoprivades, una altra obligació per llei que personalment jo veig molt positiva, sempre que hi hagen determinats condicionants.

A estes condicions, a fer les accions determinades que ens demanen i amb la col·laboració publicoprivada que ens exigix va condicionat l'ús dels fons.

Per tant, estem davant de dues actuacions planificades en el POEJ i en el POGJ per a equips de recerca d'ocupació; en el cas del POEJ és l'eix 5, objectiu temàtic 8, objectiu específic 8.
2; i en el POGJ, l'eix 1, objectiu temàtic 8, objectiu específic 8.
1.
1, que podran trobar en la web del Servof.

Davant d'això, què fem?
Doncs decidim aprofitar els recursos.
Evidentment esta conselleria, esta direcció general, no està disposada a perdre un sol euro vinga d'on vinga, vinga d'Europa, vinga del ministeri, que puga servir per a millorar les possibilitats d'ocupació.
Si no féiem este contracte o un contracte similar estava en joc una actuació que podia beneficiar aproximadament unes quatre-centes persones que avui no tenen treball.
Però és que, a més a més, ens pareix bé; ens pareix bé tindre determinades experiències de col·laboració publicoprivada que no contraresten la voluntat que el servei públic siga més potent que mai, sinó no seríem este govern qui generara les places d'orientació.
I la Subdirecció General d'Inserció Laboral va obrir un procediment de licitació, transparent, obert, amb dos lots, un per a joves, és a dir, persones de menys de trenta anys i un per a persones de més de trenta anys, perquè no volien que quedara ningú fora, per un import total en principi de 730.
438 euros, on es detallen minuciosament l'objecte i el procediment de màxim control públic, atenent allò predeterminat en els programes operatius del fons social europeu.
Jo crec que, tant el grup del Partit Popular com de Ciudadanos que ens han demanat l'expedient, el tenen; la resta de grups evidentment el tenen a la seua disposició.

L'objecte diu: equips formats per un grup heterogeni d'entre quinze i vint persones aturades, dirigides per una persona entrenadora professional, coach qualificat, i que realitzen accions d'orientació i formació per a l'ocupació i emprenedoria.
I explica què és un coach qualificat.
Demana formació d'un mínim de 120 hores.
Per la nostra part, en el mes de novembre ja per als nostres orientadors i orientadores que depenen del programa (inintel·ligible) .
.
.
i havien fet uns cursos de coaching també, de vint hores que van tindre molt d'èxit i que van ser molt ben valorats pels propis orientadors.

Però esta acció en concret el que proposa és una durada de cinc mesos amb tres o quatre sessions setmanals, de cinc hores cadascuna.
Se fixen?
Durant cinc mesos, tres o quatre dies a la setmana, cinc hores dedicades a esta activitat.
Si tenim més de tres mil dos-centes persones aturades per cada un dels orientadors i orientadores que tenim i els hi dediquem a estos grups més reduïts totes eixes hores, és evident que estem prestant un pitjor servei.
Per això serveix la col·laboració publicoprivada, entenem nosaltres, per a fer un programa experimental, perquè també parla d'eixa condició, per a aprendre també des de la casa com se fan, i ho fem a través de.
.
.
, com s'ha de fer, d'un concurs obert.

Ja ho he dit, per què.
Perquè si estos 120 orientadors i orientadores han de fer este servei desatendran una part importantíssima de la nostra població aturada i perquè no tots els nostres espais físics de les oficines complixen els requeriments que demanen allí, d'unes aules determinades i unes aules individualitzades.
Com fem això?
Òbviament, per una qüestió d'allò que nosaltres creiem que ha de ser el servei públic, des del control públic, amb un acord amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que és qui dota dels espais.
Un acord signat, insistisc, amb la federació valenciana, on estan tots els municipis valencians i després se fa una tria dels ajuntaments en funció de les característiques de la població aturada de cada un dels ajuntaments.

Per tant, el control públic és com a mínim doble.
D'una banda, perquè la direcció i el control per part del cap de servei d'orientació de la Subdirecció General d'Inserció Laboral del Servof és efectiu, és ell qui tècnicament controla que les empreses facen les accions que ens hem compromés.

Un segon control per part dels ajuntaments, que cedeixen els locals, i per tant vorà si estan complint amb les horaris, etcètera, entre altres coses perquè la relació que nosaltres tenim en els ajuntaments, en les diputacions, en els diferents organismes públics municipals o supramunicipals, representa al voltant del 80% del pressupost dels nostres programes del Servof.
Per tant, ací estem parlant d'un percentatge, i jo entenc que 700.
000 euros són molts diners per a nosaltres, però en la magnitud del que és el pressupost realment estem fent un cas d'una qüestió menuda econòmicament.

I l'altre control també fonamental per a nosaltres és que la selecció està delimitada per una instrucció del Servof a través de la comissió de valoració que té majoria pública.
Ho dic perquè és veritat que hi ha un model semblant a este, que és el que se coneix com a llançadores, que és un nom registrat i que fa una empresa determinada, que sí que busquen.
.
.
, i és una empresa privada i pot fer el que crega oportú, buscar determinats perfils molt ocupables perquè això també nosaltres no ens podíem permetre això, el nostre públic objectiu és tot el món que no té treball o que vol canviar de treball.
Per tant, nosaltres sí que ens hem preocupat que hi hagen de menys de trenta anys perquè va en un programa, de més de trenta anys que va per l'altre, i complir amb allò que diuen els requisits, que és que hi haja un públic heterogeni, gent amb molta formació, gent amb menys formació, gent amb experiència professional i gent amb menys perquè el model de treball cooperatiu consistix precisament en això, que entre ells s'ajuden els uns als altres.

Passem ja al procediment de contractació i vaig acabant.
S'han fet dos lots amb uns criteris de baremació clars i que han pogut vore les senyories també en la documentació i on hi ha una part del projecte de metodologia que se valora entre zero i 30 punts, l'oferta econòmica entre zero i 60 punts, i el tercer punt que val entre zero i un punt són les accions de contacte amb l'entorn laboral.

Es van presentar cinc empreses.
Quines?
Les que van voler.
Vull recordar que se presenta qui vol.
Nosaltres no podem condicionar qui se presenta ni pel seu origen territorial ni per cap altra condició que no siga l'estricte compliment d'allò que diu la llei per a poder licitar en una licitació pública.
Per tant, se presenten cinc empreses i, després d'examinar la documentació, la mesa de contractació, que els recorde ja coneixen vostés, de la qual no formen part polítics, va acordar admetre'n tres a licitació, dos no complien amb tots els requisits.

El 27 d'octubre i el 13 de novembre de 2017 la mesa de contractació es reuneix i procedeix a l'obertura dels sobres presentats, es valora la documentació tècnica; i en la sessió del 15 de novembre de 2017 es fa pública la baremació i es proposa l'adjudicació a l'empresa Ingeus, SL.
A mi m'agradaria ací remarcar, que aixina com en altres vegades sí que ha passat, en este cas ni les dos empreses no admeses ni les dos empreses que finalment no han resultat adjudicatàries han presentat cap tipus d'al·legació.
Per tant, jo crec que garantia que el procés ha sigut transparent i s'ha fet bé és que les que podrien considerar-se perjudicades no han vist cap motiu per a.
.
.
, que alimentara, diguem, una al·legació; simplement, la seua proposta han hagut de reconéixer que no era probablement la millor.

L'import ha quedat al final amb 671.
719,40 euros, és a dir, una rebaixa del 24% del preu d'eixida i vaig a les conclusions.

La primera conclusió.
Executem una actuació.
.
.
Per què fem això?
Perquè estem executant una actuació prevista en els programes operatius del fons social europeu i amb les màximes garanties de control públic i l'alternativa era perdre els diners, i això ni nosaltres ni ningú de vostés estic segur s'ho plantejaven com a una opció.

La segona.
El procediment de contractació és obert i és transparent.
Nosaltres no podem decidir quines empreses es presenten i quines no, més enllà del que diu la llei.
Si complixen els requisits i se volen presentar, se presenten, i si no se volen presentar.
.
.
I la baremació és merament tècnica.
Saben vostés perfectament que no hi participa ningú que no siga tècnic.
I a més a més, ja ho he dit, està a la seua disposició, en alguns casos la tenen fins i tot.

Al mateix temps, estem reforçant l'orientació com mai abans no s'havia fet, la incorporació de 120 persones en la plantilla.
És una fita que ha estat reclamada per Les Corts, ja ho he dit, ha estat reclamada pel govern del botànic, està reclamada pels propis orientadors i orientadores, i jo crec que ens hem de felicitar col·lectivament.
Per tant, a la pregunta de si estem privatitzant el servei?
En absolut, l'estem reforçant i li estem donant múscul, i això no farà que no experimentem en la col·laboració privada per a millorar el servei que hem de prestar.
I a més a més estem reorganitzant eixe col·lectiu i dotant-los de formació, i ja he explicat que esta mateixa setmana vam tindre una reunió grupal.

Estem introduint noves metodologies col·laboratives per compartir noves pràctiques dins de l'àmbit del que diem nou Servof; hem creat un espai que, a més a més, la primera serà el dia 24.
Perquè de les visites a les oficines durant estos mesos que estem en el Servof, esta direcció, i amb la col·laboració i de tot el procés participatiu, hem anat descobrint que hi havia pràctiques molt interessants, que naixien de la voluntat dels treballadors i les treballadores de la casa, en diferents àmbits; la primera, casualment, naix d'un orientador d'Alacant, que quan vam anar a visitar l'oficina ens va dir, Â«jo els voldria explicar una cosa que he posat jo en marxa, motu proprio i talÂ», i ens va semblar tan interesant que en eixe moment va nàixer la idea que a més d'ell hi havia dos o tres coses que havíem trobat molt interessants, crear un fòrum físic on podran vindre els empleats i les empleades del Servof perquè un company els pose en valor experiències d'èxit que han generant en algunes oficines, perquè segurament no havíem estat capaços des de l'administració de crear una xarxa d'interrelació, alguns no ho coneixien i segurament algunes són traslladables a altres oficines i poden acabar convertint-se en el que nosaltres voldríem, que és una cultura d'empresa, per dir-ho d'alguna manera, dins del Servof, i que la gent treballem de baix cap a dalt amb la col·laboració dels que ho entenen, dels que ho saben, dels especialistes, dels professionals, dels orientadors en este cas, per a crear un model d'orientació propi que siga molt més potent, perquè entenem que la suma dels 120 talents en realitat no és una suma, sinó que mulplicarà la nostra capacitat d'incidència.

I en últim.
.
.
.
, ens hem compromés amb la ciutadania, amb les empreses i amb els treballadors i les treballadores, a definir un nou model d'oficina més obert i més humà, més de proximitat, i això va dins del pla d'infraestructures que està ja en marxa.

Per tant, jo crec que contestem a les tres preguntes.

Que estem privatitzant?
Tot el contrari.
Estem donant múscul al servei públic de qualitat, incorporant els 120 orientadors i creant formació específica per a d'ells, però ens recolzarem en totes les experiències que puguen ser interessants per a no perdre fons, vinguen d'on vinguen, mentre tinguem les dramàtiques xifres d'atur que encara tenim.

Dos.
Per què ho fem en una empresa?
Doncs perquè ho féiem així o perdíem els diners.
Perquè els fons ens deien: li done estos diners perquè faça açò concretament.
Què hem fet nosaltres?
Fer-ho, complir amb tots els requisits, però posar-li mesures de control des de l'espai públic, perquè són diners públics al final que vénen d'Europa, però abans havien estat ací.

I per què esta empresa en concret?
Perquè ha guanyat.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Nomdedéu.

I ara, de conformitat amb el reglament, passem a les intervencions dels distints grups.

Té la paraula la portaveu de Podem per un màxim de huit minuts.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Nomdedéu.

En primer lugar, muchas gracias por su comparecencia y celebrar lo que, bueno, nos apuntaba, y es la estabilización de esos 120 orientadores, que ha costado, o sea, que no ha sido fácil, que ustedes han tenido que recibir un mandato por diferentes vías de esta cámara para que al final los 120 orientadores estén estabilizados en su puesto, con lo cual celebrar esta medida al inicio de la intervención.

Y, si me lo permite, a mí me gustaría hacer un relato de los hechos poniendo el acento donde toca, al menos donde lo quiere poner Podem, porque usted sabe que los acentos son importantes en la ortografía, pero los acentos son más importantes de la buena letra de la política.
Y como que estamos en política y los acentos nos importan, pues permítame hacerle una serie de relato de los hechos.
Insisto, acentuándolos.

Mire, usted ha estado comentado, y por eso se le ha pedido la comparecencia, esa contratación a Ingeus, que es una empresa privada, en virtud de un contrato con cargo a fondos públicos, cuyo fin es la orientación laboral y la búsqueda de empleo.
Una orientación y una búsqueda de empleo que ya se llevaba a cabo por un organismo público de manera gratuita, que es el Servef.

Esta contratación supone, valga la redundancia, la contratación de orientadores privados que van a desempeñar sus funciones en locales cedidos por los ayuntamientos, en agradecimiento a los fondos que reciben del Servef por los avalem.
Un privilegio, el de utilizar los locales de los ayuntamientos, que nunca han tenido los orientadores del Servef, no sabemos por qué.

Supone, además, señor Nomdedéu, una competencia desleal con los empleados del servicio público que trabajan con menos recursos, que trabajan cada día -usted ha dado la ratio- con menos recursos -me la ha actualizado a más, porque yo tenía 3.
000 y usted me ha dicho 3.
273-, que trabajan con menos recursos que va a trabajar esa empresa privada, que trabajan con una ratio de 3.
273 desempleados por orientador, que trabajan sin aulas de informática y, como le he dicho, sin los locales cedidos por los ayuntamientos.

Las lanzaderas de Ingeus contarán con un tutor orientador por 25 desempleados, con aulas informatizadas y un seguimiento de seis meses.
Y prevén, lógicamente, como no podría ser de otra manera con esta ingente cantidad de gente y de reducción de ratio, tener éxito en la colocación superior al 50%.
El Servef, con lo que tiene, desgraciadamente, como no ha habido apuesta pública hasta la actualidad -que sigue sin haberla, porque hemos recurrido a la privada-, solo llegaba a un 6%.

Supone, en la práctica, señor Nomdedéu, un vaciamiento de funciones de un organismo público en manos de una empresa privada.
Un organismo público que, con directrices, con recursos, hubiera podido efectuar perfectamente esta tarea.

Se hace, además, la adjudicación -y esto entiendo que a usted le consta- a una empresa que privatizó el servicio público de empleo británico, y esto también hay que tenerlo en cuenta.

Desde la dirección del Servef se ha dado indicación, además, a los directores de las oficinas del Servef, para que los empleados públicos de estas se apliquen a encontrar candidatos para Ingeus.
Trabajo público al servicio de una SL, en lugar de atender a los desempleados.

Y, en tanto esto pasa, usted apuntaba algunas cosas que no están pasando; yo no sé si pasarán, pero hoy no están pasando.
En tanto esto pasa, todos los hechos que acabo de relatarle, con el acento donde le acabo de relatar, los fondos públicos van a parar a manos privadas, pero las oficinas del Servef arrastran numerosas deficiencias: niveles salariales, los más bajos de todo el Consell; altas tasas de inestabilidad; sin complemento de atención al público, cuando es lo que hacen todo el día, atender al público; ausencia de formación y de clasificación de los puestos de trabajo; y, por supuesto, unas oficinas en muy precario estado, en muy deficiente estado, tal es el punto que incluso la calidad del aire que respiran los que trabajan en ellas y los que asisten en búsqueda de empleo a ellas es de riesgo, es de riesgo, porque han proliferado enfermedades infecciosas del sistema respiratorio y hace cinco años que esos trabajadores no han sido llamados por el Invassat para realizar revisiones médicas.

Ante todo esto, señor Nomdedéu, con estos acentos puestos donde toca, permítame efectuarle las siguientes preguntas:

¿Considera usted que los orientadores públicos, los de las oficinas del Servef, están poco cualificados para las tareas que desempeñan con los desempleados valencianos?
Le hago esta pregunta porque salió de declaraciones de la directora general del Servef.

¿Considera que el Servef debe contratar con una empresa que busca sustituir y privatizar los servicios públicos de empleo por considerarlos incompetentes e ineficaces, según ella misma ha declarado a El País, al diario El País?

¿Considera que el Servef debe contratar con una empresa privada los servicios de orientación que ya se prestan de forma gratuita por el organismo público?

Señor Nomdedéu, ¿cuál es la prioridad del Consell en políticas de empleo: la defensa de lo público o la externalización de los servicios?

¿Considera usted apropiado solicitar que los directores de las oficinas del Servef destinen el máximo número de empleados públicos a buscar clientes para una empresa privada, como Ingeus, dotada de los fondos públicos que usted mismo ha relatado?

¿Ve justo que, mientras se ceden locales municipales a los orientadores de Ingeus, mediante un convenio del Servef incluido en la licitación, las oficinas del Servef carezcan de espacios para tal fin?

Luego se lo repito, en la réplica, si no me las responde.
De todos modos, se las puedo dejar por si quiere.

¿Es consciente de las carencias de los medios de las oficinas del Servef y de la competencia desleal que supone Ingeus y que se subvenciona desde la dirección?

Termino con tres más.
¿Cuál es el motivo de no haber prestado el servicio de lanzaderas desde una gestión pública?
Porque usted ha hablado de que Europa obliga, pero Europa puede obligar en los resultados, pero en los medios, de cómo hacerlo, no le obliga a contratar a la colaboración público-privada; usted puede encontrar otras fórmulas, si obtiene los resultados.
¿Cuál es el motivo de no haber prestado el servicio de lanzaderas desde una gestión pública, a través de la bolsa de trabajo del Servef?

Ingeus cuenta, además, con numerosos recursos que no poseen los empleados del Servef, como le he dicho, ¿por qué no ha destinado esos recursos, que ahora destina a Ingeus, a fortalecer las oficinas del Servef?

Y usted ha hablado de ejecución presupuestaria.
Y yo termino la pregunta…, y luego en réplica podemos seguir comentando.
Usted ha hablado de ejecución presupuestaria.
Yo le digo, ¿por qué en ejecución presupuestaria ustedes no han priorizado las partidas referidas a los cursos de los desempleados, a los cursos del propio personal del Servef, con formación debida, que hoy estaría hablando de otros resultados para los desempleados valencianos y valencianas?
Porque, en definitiva, eso es lo que nos importa, que los desempleados valencianos obtengan la mejor respuesta por parte de las administraciones públicas.
Pero nos preocupa que esa respuesta venga de la mano privada porque, al final, lo que se acabará estableciendo es la máxima de que lo hace mejor la privada que la pública.
Usted tenía la posibilidad de haber demostrado que la pública puede invertir en lo público y que, desde lo público, se pueden obtener resultados; hacía falta voluntad política.

Desde mi grupo, consideramos que la voluntad política que usted le ha imprimido a esta cuestión no debía de ir en el sentido que ha ido.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula ara, pel Grup Parlamentari Ciutadans.
.
.
, per un màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Woodward Poch:

Buenos días, señor Nomdedéu.

Desde mi grupo, antes que nada… Bueno, primero de todo, darle las gracias por la comparecencia, la explicación.

Nosotros sí que es verdad que hemos solicitado información, que se nos ha facilitado, e incluso hemos buceado en las redes, en las redes sociales tanto que le gustan a usted.

Y, realmente, agradezco el tono que ha tenido hoy, muy diferente a su incontinencia verbal, que aparece en sus tuits, que no sé si ha cambiado -esto es una pequeña broma- el tuit con el lanzamiento del clip (se sent una veu que diu: Â«Hace un momento.
Â» Rialles), pero ya le digo que son situaciones desafortunadas que entendemos que un secretario, como es usted en estos momentos, con un cargo público, no debe utilizar en la red, por mucho que sea su cuenta personal o justificando con que sea su cuenta personal en estos foros.

Yo creo que mi grupo hace un rechazo completo a las continuas y desafortunadas afirmaciones que hace muchas veces.
Y, ya le digo, yo creo que no hace falta, como ya dijo muy bien mi síndica, ser grosero para exponer las ideas o sus pareceres en las redes sociales, que luego llevan a un continuo malestar entre partes y que no hace un buen favor a la sociedad valenciana.
Espero que en el futuro podamos resolver estas situaciones, por el bien suyo y por el bien de todos, y que no sea esta su última comparecencia en estas Corts por un cese que podría llegar si continúan estas acciones.

Bueno, vamos al quid de la cuestión, que es el tema de la comparecencia que ha solicitado mi grupo.
La comparecencia realmente es…, ya no por cómo se ha ejecutado o cómo se ha licitado este concurso, sino, realmente, cuál es el motivo.
Usted sí que ha dado unas ideas y yo comparto muchas de las apreciaciones que ha hecho mi compañera de Podemos antes, en su intervención; pero, realmente, cuál es el motivo real de… Usted ha dicho que es un tema que, como tiene unos fondos… igual que, más o menos, hacemos Avalem Joves, Avalem Experiència, Avalem Plus, porque tenemos fondos europeos y no perderlos.

Ustedes hablan siempre del tema público y que están en contra de…, o no son partidarios de la colaboración público-privada -no es el caso suyo, lo sé, pero sí del partido que usted representa-.
Realmente, ya le digo que nosotros no estamos en contra de la colaboración público-privada, ni mucho menos.
Siempre estamos optando o resaltando esta opción para este Consell, que a veces dice Â«síÂ», otras Â«noÂ», según le convenga.
Parece ser que esto le conviene porque tiene fondos, que, realmente, tampoco en la licitación dice que va a ser sufragado con los fondos europeos o los fondos… Puede ser; o sea, que no sabemos si será o no.

Realmente, ya le digo que habla de unas ratios para intentar justificar la falta de personal, pero estas ratios ya los tenía cuando entraron en el gobierno.
Sabemos que las tasas de desempleo eran mucho más altas de las que son ahora y nos preguntamos por qué en este momento esta licitación de programa, de concurso, de contrato, y no cuando llegaron al Consell.

Luego, también, tenemos unos programas, el Avalem Joves, el Avalem Joves Plus y el Avalem Experiència, y no entendemos muy bien como casa este contrato, esta licitación, con estos programas.

Uno de los objetivos principales es la transformación del modelo productivo, usted dice…, en el Servef.
Pero sí que es verdad que no sabemos muy bien si este servicio lo podía ofrecer el Servef directamente o se estaba ofreciendo con el Avalem Joves cuando ustedes lo presentaron, con el Avalem Joves Plus o en el Avalem Experiència, porque ahora sé que es falta de personal y aprovecharse de recursos que provienen de Europa, pero creo que esto ya lo podían haber planificado.

Y también nos gustaría saber para qué empleo está enfocado este…, o la búsqueda de empleo, ¿para empleo estable o el empleo que ofrece el Avalem Joves, que es un primer contacto con el empleo, o recuperar un empleo, pero un empleo que dura nueve meses, doce meses y que se queda ahí?

Sí que hemos solicitado la documentación, como le he dicho.
Nos sorprende que el tema principal de esta licitación fuera el económico, el criterio que más primaba era el económico.

En cuanto a la metodología, me gustaría saber un poquitín qué es lo que ha primado o no en esa puntuación.
Y si esa metodología que va a seguir la empresa tiene que ver con los programas que ustedes ya han puesto en marcha, como el Avalem Joves o el Avalem Experiència, o va completamente paralelo, equidistante o con otros objetivos.
¿Cuáles son, realmente, los objetivos que se van a seguir?

Me gustaría también que me dijera cómo valora las declaraciones del sindicato UGT, al respecto de este contrato, que han salido en prensa.
Yo me imagino que usted está al corriente.

Y, realmente, no sé… Ya en su exposición ha dicho que necesitan más gente para poder ofrecer los servicios de orientación.
Pero me gustaría saber si, realmente, este servicio, esta licitación la ha preparado el Servef o es una idea de la propia Ingeus, de la propia empresa.
Lo digo porque en 2015 ustedes ya se reúnen…, o les presenta esta empresa este proyecto, me imagino, o este tipo de proyecto, y me gustaría saber si viene a raíz de una idea -que la encuentro fenomenal-, una idea de esta empresa que logra la licitación o es una idea de ustedes, tras conversaciones con ellos.
Es lo que nos sorprende.

Y, claro, que la diferencia o la valoración económica de esta licitación, que no la ponemos en duda la licitación, pero sí que es verdad que si es un programa que les viene aconsejado por la propia empresa en su momento -en 2015 creo que se reúnen con el Servef, si no estoy mal informado y por las informaciones que he podido encontrar en la web-… Estamos hablando de una licitación que sabía, más o menos, el importe y cómo podían preparar esta… Sí, sí.
Si son ellos los que les han indicado por dónde puede ir este contrato.
Ustedes publican todo, hacen la licitación, ponen el importe, pero ellos saben que pueden presentar una oferta a la baja, que es la que más puntuación tiene en esta licitación y que, efectivamente, al final, creo que es la empresa…, el importe más bajo, si no he terminado de verlos…, o el segundo, a lo mejor.

Y, nada, me esperaré a la siguiente intervención para poderle contestar o preguntar algo más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Té la paraula ara per un màxim de huit minuts el representant del Grup Parlamentari Popular, senyor Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Señor Nomdedéu, desde el Grupo Parlamentario Popular hemos solicitado esta comparecencia porque nos preocupa mucho la deriva que está teniendo el Servef bajo su dirección, nos preocupa mucho.
Uno al escucharle puede pensar que está en un mundo paralelo.
Todo son alabanzas, cero críticas, buenas intenciones, flores a su gestión.

Cuando hablamos de un tema que le incomoda, vienen aquí a esquivar el balón, sacan otro tema, alguna ocurrencia para salir del paso, presentan nuevos planes.
Ahora ha anunciado dos: el nuevo modelo de oficina, el plan de infraestructuras, que luego no se llegan a ejecutar, o que en el mejor de los casos presupuestan, no ejecutan, no evalúan y acaban recortando al año siguiente.

Fíjese, señor Nomdedéu, dos datos de su gestión.
Usted ha hablado y ha alardeado de la ejecución presupuestaria que tiene el Servef.
Y le voy a dar dos datos, que no los digo yo, que los cuelgan ustedes en la página web, datos de ejecución presupuestaria que firma el señor Climent.

En el año 2016, usted mismo ha dicho, dice, no están dispuestos a perder un solo euro.
Bueno, en 2016 el Servef perdió 248 millones de euros que tenían presupuestados para políticas de empleo.
Eso está ahí.
Del año 2016.

En el año 2017, a 31 de diciembre de 2017, datos, como digo, del señor Climent, de los 184 millones de euros que la conselleria tenía presupuestados para el Servef para políticas de empleo, únicamente han pagado uno.
De 184, uno.
Datos que, como le digo, están colgados en la página web y lo firma el señor Climent.

Esto ya viene siendo algo habitual en su conselleria, y uno se pregunta: ¿dónde quedaron las buenas intenciones del Consell, que venía a fortalecer el Servef y a Â«donar-li la volta com si fóra un calcetíÂ», al Servef?
¿Dónde quedarán esas buenas palabras del Â«nouÂ» Consell que iba a trabajar contra la precariedad laboral?

¿Y dónde quedó ese compromiso de fortalecer el servicio público de empleo y los servicios de orientación laboral?
¿Dónde quedó, señor Nomededéu?
Nos preocupa.

Y nos preocupa mucho que el dinero no esté llegando a los desempleados en políticas activas de empleo, y nos preocupa que la dirección del Servef, lejos de fortalecerlo, el Servef, lo que esté haciendo es denostarlo, vaciándolo de contenido y precarizando sus servicios.

Despidiendo a sus profesionales, como hicieron con los 116 técnicos de empleo y formación, y generando duplicidades a razón de 800.
000 euros a una empresa privada con domicilio social en Cataluña, casualmente, (inintel·ligible) … en Cataluña, para que realicen las mismas funciones que están desarrollando los orientadores laborales del Servef, y que perfectamente podrían asumir y perfectamente podrían desarrollar.

No sé si igual es cuestión de capacidad, como opinaba una directora general suya.
¿No venían ustedes a defender los servicios públicos de calidad, señor Nomdedéu?
¿Dónde quedaron esas proclamas?

Hay muchas cosas cuestionables, tanto en el fondo como en la forma.
Primero, ¿qué sentido tiene que el Servef financie con fondos públicos a una empresa privada para que realice exactamente las funciones que puedan desarrollar y que están desarrollando los orientadores laborales en sus oficinas?

¿Por qué denuestan a los profesionales que llevan más de diez años trabajando en la orientación laboral del Servef?
Ha hablado usted de la creación de la escala.
Hombre, yo quiero recordarle que no solo es un mandato de estas Cortes, que lo es, que propuso por cierto el Partido Popular y que aprobamos todos los grupos parlamentarios.

Es que es una ley, una ley que ustedes están incumpliendo sistemáticamente desde el 2016, que entró en la ley de medidas por una enmienda del Partido Popular, que ustedes en todo el 2017 no hicieron absolutamente nada, y que en el 2017, en diciembre, tuvimos que presentar otra enmienda para que efectivamente lo cumpliesen.

Es decir, no está usted solo cumpliendo un mandato de estas Cortes, es que usted lo que tiene que hacer es cumplir la ley, y eso es la ley de creación por la que se establecía la creación del cuerpo de orientación laboral.

¿Cuál es el verdadero objetivo con esta externalización, señor Nomdedéu, de los servicios de orientación del Servef?
¿Y qué sentido tiene, si es que lo tiene, que se subcontrate a un servicio privado de orientación, pagado con fondos públicos, en un mismo municipio, donde ya se están realizando idénticos servicios públicos de orientación laboral, a través de sus oficinas del Servef?

Los del Â«todo públicoÂ» han acabado al final privatizando hasta la orientación de los desempleados.
Esa es su gestión, señor Nomdedéu.

Y me gustaría conocer también cuál ha sido el criterio para seleccionar los municipios donde se va a desarrollar esa iniciativa, esas nuevas oficinas.
Usted ha dicho: Â«No, según los municipios, el nivel de población, desempleo.
Â» No sé, ¿es el índice del desempleo?
¿Es en base al número de población?

¿Es en base a si está más cerca o no de la costa?
¿Es en base a si ya hay oficinas del Servef que presten un servicio, o no, al contrario, donde no se preste ese servicio y no tengan que coger el coche para irse a una comarca o a un municipio donde haya oficina del Servef?
¿O simplemente son municipios gobernados por Compromís y por el Partido Socialista?

Me dice usted que no, señor Nomdedéu.
¿Podría decir cuántos han sido los municipios agraciados por este nuevo servicio, gobernados por Compromís y por el PSOE, y que además cuáles de ellos ya cuentan con oficinas del Servef?
¿Me lo podría decir usted?

Me gustaría conocer cuál ha sido el criterio para seleccionar estos municipios, la verdad.
Porque ustedes pretenden una privatización de la orientación laboral, en beneficio de algunos ayuntamientos.
Ya veremos cuáles son los criterios que han utilizado.

En segundo lugar, esta externalización, privatización, llámelo como usted quiera, supone asestar un nuevo golpe a los orientadores laborales del Servef y denostar aún más su trabajo.

La dirección del Servef, de la cual usted es el máximo responsable, ha remitido diferentes correos a los directores de las oficinas para que destinen el máximo número de empleados públicos a encontrar candidatos para Ingeus, SL, lo cual a mí me parece como mínimo algo grave.

Seguramente algo tendrá que ver en ese aumento en el ratio de desempleados que atienden los orientadores.
Hemos pasado de 3.
000 a 3.
273, 273 desempleados más por orientador, según los datos que usted acaba de dar.

Señor Nomdedéu, ha puesto usted a los empleados públicos del Servef al servicio de una SL, desviando recursos públicos de las oficinas y generando un retraso en la atención a los desempleados, lo que estábamos hablando del aumento en las ratios, ocasionando colas y mermando la calidad del servicio.

Literalmente ha convertido a los profesionales del Servef en telefonistas al servicio de una SL.
No, no, no mire así, le puedo leer perfectamente la carta.
Correo, 17 de enero.
Â«Buenos días, la contratación del servicio para la puesta en marcha y desarrollo de veinte equipos para la búsqueda de empleo y emprendimiento está previsto que se formalice el próximo día 26 de enero con la empresa IngeusÂ».
26 de enero.

Â«Ese mismo día de la formalización del contrato, debemos entregar a la empresa contratista el listado de las personas interesadas en participar, a los efectos de que en un plazo de veinte días naturales realicen una preselección de las personas participantes que formarán cada uno de los equipos.

Â»Este listado debe contener cien posibles participantes por localidad, con el fin de que la empresa contratista realice una preselección de treinta y cinco, cuarenta personas.

Â»Se solicita con carácter urgente se destine el máximo número de personas para informar por teléfono de la mencionada actuación a posibles personas participantes de la localidad, con el fin de conseguir al menos cien personas interesadas antes del día 23 de enero.
Â» 23 de enero.

Ustedes envían el correo el 17 de enero y el contrato se formaliza diez días más tarde, el día 26 de enero.
Con lo cual, señor Nomdedéu, ¿a usted esto le parece normal?
¿Considera que es razonable esta forma de trabajar?
¿Eso es lo que ustedes entienden por fortalecer un servicio público y ofrecerlo con la máxima calidad?

¿Eso es lo que ustedes entienden por poner en valor a los profesionales que trabajan en el Servef, que por una parte externalizan el servicio que venían prestando y por otro, como ha dicho mi compañera de Podemos, tienen los salarios más bajos de todo el Consell, con precariedad, sin complementos de atención al público, y en unas oficinas en un estado negligentemente insalubres?

Señor Nomdedéu, su temeridad en la gestión empieza a ser muy preocupante.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Caballero.

Té ara la paraula el diputat del grup de no adscrits, per un màxim de… No?

Val, doncs passaríem a la representant del Grup Parlamentari Compromís, senyora Álvaro, per un màxim de quatre minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Molt bon dia, i agrair, com no podia ser d'una altra manera, la seua presència avui.

I insistir en això mateix que vosté ha començat, en com un mateix fet es pot reflectir i reflectir diversos interessos: la petició de Podemos, la primera de totes, per a informar sobre una adjudicació a una empresa.
Doncs, el meu grup, jo mateix, la podríem haver tramitat.
I si no ho hem fet, és perquè sabíem que la cosa estava prou clara.

Nosaltres ens hem reunit amb col·lectius afectats i les explicacions que avui s'han donat són prou clares i evidents.
El que demana Ciudadanos, més enllà d'explicacions, és anar sobre la compatibilitat amb un servei que presta el Servof, i que evidencia una desconfiança per part de Ciudadanos que no s'entén, i menys venint d'este grup, però que té fàcil explicació, tal com ha fet vosté avui.

Això sí, deixa clara una diferència: Ciudadanos sí coneix, a diferència d'altres grups parlamentaris, que el Servof compta amb una plantilla de 120 orientadors laborals que treballen actualment, tal com diu el seu escrit, cosa que fins fa quatre dies en estes Corts s'ha negat, que eixes 120 persones estiguen treballant.

Ja l'última petició de compareixença, quatre dies més tard de la que fera originalment Podemos sobre una empresa catalana, indica a les clares què és el que li molesta al partit que demana la dita compareixença.
Que siga una empresa catalana.
I en això, senyor Nomdedéu, ni vosté ni jo podem fer gran cosa, perquè ja sap allò de Â«los catalanes hacen cosasÂ», i això sembla que en alguns grups puga molestar.

I fins ara, de tot el que jo he escoltat avui ací, m'han quedat clares dos coses: una, que la col·laboració publicoprivada, la contractació ve donada des de dalt, agrade o no agrade, i ve per llei.
I, si no agrada, doncs caldrà anar a altres instàncies.
Però mentre que això no passe, nosaltres estem obligats a complir la llei.

I, com s'ha dit abans, a no deixar perdre ni un euro que puga destinar-se a l'ocupació, ni un euro.
Ahí és on cal ficar les titlles, els accents i les dièresis.
I insistixc, si no agrada la contractació publicoprivada, que es canvie.
Que aquells als quals no agrada que vagen i que ho canvien.
Però nosaltres estem obligats a complir la llei i a invertir per l'ocupabilitat.

I la segona cosa que m'ha quedat clara: que els orientadors laborals que s'han contractat, a diferència del que passava abans, tenen una lamentable ràtio de 3.
273 usuaris per orientador, i això sí que és per a ficar-se les mans al cap, senyories, això és per a ficar-se les mans al cap, els accents, les dièresis i els hiatus.

S'haurà de treballar, i molt, per a millorar eixa ràtio i fer-la més assequible.
I ahí, senyor Nomdedéu, el convide a treballar en eixe sentit, i ens oferim a ajudar-lo amb propostes i amb suport.
On alguns estan veient buits, nosaltres veiem un reforç, com vosté ha dit.

I a partir d'eixes evidències, jo tinc dos dubtes: un, els usuaris.
Vosté ha parlat dels usuaris d'este programa, que seran un públic objectivable.
I a mi m'agradaria conéixer eixe perfil més amb detall.
Quins van a ser els beneficiaris, quina atenció preferent se'ls va a donar.

I també voldria saber si un programa així, com aquest que li han proposat, s'ha dut en altres comunitats autònomes, sempre que vosté no me parle de Catalunya.
Sempre que vosté no me parle de Catanuya, a mi me valen altres experiències.

I per últim, la selecció de participants on s'uneixen esforços dels tècnics del programa, del personal del Servof i també de les corporacions locals que rebran l'actuació d'estos equips.

En eixe sentit, sí que m'agradaria conéixer el perfil del tècnic de la corporació municipal, com també si esta persona està en contacte amb els serveis socials municipals, que són els que més coneixen al final la vulnerabilitat dels seus veïns i veïnes.

Ja veu, ací a vosté li han parlat de complir la llei, d'accents, de baixades de preus, de govern de PSOE i de Compromís, però jo encara no havia escoltat la paraula usuaris, encara no havia escoltat la paraula col·lectius vulnerables.
I això és el que a alguns ens preocupa d'este programa, que arribe a les persones que ha d'arribar.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Té ara la paraula per un màxim de huit minuts la representant del Grup Socialista.
Ai, perdó, sí.
De quatre, quatre, perdó.
Endavant.

La senyora Serna Serrano:

Gracias, presidenta.

Bienvenido, señor Nomededéu.

Bueno, nosotros, tras escucharle, nos quedamos con dos cosas, el grupo.
En primer lugar, que es incuestionable para nosotros la apuesta de este gobierno y de su conselleria para fortalecer el servicio público de empleo.
Nosotros sí creemos que se está reforzando y fortaleciendo las políticas públicas desde el Servef, un Servef que recogimos y nos encontramos completamente varado.

Y en segundo lugar, yo creo que con esta acción se ha reconocido el trabajo y la valía profesional de lo que significan los orientadores de empleo, de los que forman parte del Servef y del colectivo que se ha contratado a través de la empresa para reforzar la creación de empleo.

Porque ese es el último objetivo y el primero, prioritario, que debe ser desde la conselleria.

Yo creo que, a pesar de las dificultades que el Partido Popular no quiere reconocer con las que nos encontramos, por un lado en el Servef y después con el grupo que componía la escala de orientadores laborales, pues, finalmente se ha resuelto con la ayuda de todos, pero se ha resuelto.
Y eso hace que vaya delante la oferta pública de empleo.

Aquí otra vez nos volvemos a olvidar -porque no se quiere hablar de ello- de la infrafinanciación que tiene esta comunitat y de los escasos fondos que llegan a través del ministerio para la creación de empleo.

Con lo cual nosotros dependemos… Y eso que este año en los presupuestos ya se explicó que el Servef incrementaba su propia aportación para poder realizar programas propios, pero seguimos dependiendo de fondos externos.
Y, especialmente, del fondo social europeo que -como usted muy bien ha explicado- pues requiere una serie de imposiciones que, bueno, nosotros hemos venido a cumplir y no hemos venido a saltarnos la ley.

Y, por otro lado, también queremos destacar que la colaboración público-privada en este momento para el Servef lo que significa es fortalecer y poder realizar unos planes para generar empleo.
Y, además, creo que lo más importante que se ha hecho es que se ha hecho a través de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, poniendo el acento en la importancia que tiene la municipalización para crear empleo.

Y se ha trasladado a los ayuntamientos esta posibilidad de que sean ellos, que son los primeros que recogen las inquietudes y las necesidades de los colectivos más vulnerables dentro de sus propios espacios.
Así que no encontramos ninguna cosa rara.
Y sí que quiero recordar que el problema colectivo de los orientadores, pues sí, lo vuelvo a decir, quedó paralizado, dependían de los fondos europeos y finalmente se ha resuelto.

Y además, pues, también destacar que la propia directora general, Rocío Briones, creemos que ha cumplido, porque se comprometió aquí, lo explicó y todo el servicio se puso a resolver el problema.
Así que hemos logrado crear esa escala y, además, la hemos reforzado con los dos grupos de orientadores de empleo que, evidentemente, no sé, usted nos va a dar la relación, pero es muy difícil que no caigan en algún ayuntamiento gobernado por un gobierno progresista porque, en la actualidad, estamos gobernados casi el 80% de los municipios de esta comunitat por gobiernos progresistas.
Entonces, creo que ha tenido pocas posibilidades de hacer desvíos extraños.

Le agradezco su intervención y antes de acabar, brevemente, sí que me gustaría que nos explicara cómo se vincula la orientación con las conclusiones del proceso de participación del nou Servef y en qué compromiso concreto se va a establecer.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té ara la paraula el senyor Nomdedéu per a contestar per un temps il·limitat.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies a totes les persones que han intervingut.

Intentaré contestar-ho tot.
Hi ha un segon torn, crec, per si em deixe alguna cosa, segur que vostés m'ho recorden.

Pel mateix ordre que han comparegut, a la portaveu del Grup Podemos-Podem.
Jo compartisc un percentatge molt elevat del que vosté ha dit i sense cap alegria, li ho he dir també.
Vull dir, el diagnòstic és molt semblant i molt similar al que hem fet nosaltres, cosa que d'altra banda no deuria ser cap sorpresa.

El que sí que és veritat és que una cosa és el diagnòstic i l'altra és posar-li els medicaments i l'altra que el malalt es cure.
I no va al mateix ritme diagnosticar que curar el malalt o posar-lo en condicions.
Ho dic perquè l'acció del govern desgraciadament, governe qui governe, és més lenta que la voluntat dels canvis.

Però jo compartisc amb vosté una part importantíssima del que ha dit i vosté entendrà que la necessitat de crear les places, eixes 120 places del cos d'orientació pública és veritat -i ho he reconegut des del primer moment- ens ha vingut molt bé.
I després el senyor Caballero ho recordava a més a més.
I la llei, clar, i la llei.
Ens ha vingut molt bé el reforç, el mandat com a reforç del que nosaltres havíem intentat i en aquell moment no va poder ser per un problema de finançament, com recordava la portaveu socialista.

Però tenim això i tenim també els problemes que vosté assenyala d'espais físics d'algunes de les oficines que no complixen tots els requisits.
No estaria tan d'acord amb el cas concret que deia de les condicions de l'aire.
Això és una qüestió on l'Invassat sí que ha actuat, està en els informes i els hi podem demanar a l'Invassat i ens els faran arribar.
Està el contracte signat per a una anàlisi de totes les oficines per les millores i tal.

Vull dir que sé en cert que s'han produït alguns problemes.
La dimensió d'acord amb les anàlisis químiques mediambientals que s'han fet no és tan gran com per a haver de prendre decisions de tancar, per exemple.
Si no, òbviament, per una qüestió de responsabilitat, pels usuaris i per la gent que hi treballa s'haguera fet.

Però és veritat que hem tingut alguns problemes d'estos i els hem posat solució en el sentit d'enviar a l'Invassat, enviar el contracte que ja existia.
Individualitzats, eh?
, molts contractes.
.
.
Ara en un únic contracte per a tot el territori, perquè intentem també millorar l'administració en el sentit d'allò que hi havia en cada oficina un contracte i era una miqueta complicat.

Compartim també el problema de la classificació.
Jo crec que ho vaig dir quan vaig vindre a l'última compareixença.
Tenim un greu problema de classificació del personal del Servei Valencià d'Ocupació, i això ens genera un problema de pèrdua de talent.
Perquè quan s'obri la possibilitat de mobilitat funcional, la gent que ja ha treballat en la casa i que coneix la casa i que és el suport bàsic del servei públic, doncs, per una qüestió de carrera professional, alguna gent decideix canviar.
Però, fixe's, en tot el procés de participació públic que hem fet, on es preguntava la gent que treballa en la casa, els usuaris, etcètera, hem aprés moltíssimes coses.
Una d'elles, per exemple, la necessitat de canviar la configuració de les oficines que intuíem, però jo sempre dic, volem posar un poc de ciència a la presa de decisions.

Però dues coses molt significatives.
Una, el que més valoren els usuaris és l'atenció directa d'estes persones.
Per tant, ja no és que jo crega que són bons, és que ho creuen els usuaris que són els qui ho han de creure.
Una valoració altíssima.

I segona, la mateixa gent que treballa en el Servof, sabedora que està mal classificada, sabedora que per la mateixa dedicació, la mateixa atenció al públic, etcètera, etcètera, en altres àmbits de la mateixa administració guanyen més diners, ens diuen que es volen quedar majoritàriament.
Però ens reclamen, això sí, que es facen canvis i que es millore la seua situació.

Vull dir, l'esperit de vocació de servei públic que té la gent de la casa és el que ha mantingut la casa com a servei públic.
Perquè és veritat que les oficines no estan en les millors condicions, és veritat que depenen no només de nosaltres sinó també dels acords amb el SEPE, és veritat que tenim un problema de reclassificació.

Però no és menys cert que, a més a més de la creació de les 120 places, en els pressupostos d'enguany hi ha una partida molt important econòmicament per a la reclassificació.
I la negociació amb els representants sindicals dels treballadors i de les treballadores en casa comença ja.

Fins on podrem arribar?
Fins on puguem arribar econòmicament l'administració també.
I, per on començarem?
Doncs començarem pels acords amb els sindicats que representen als treballadors i les treballadores.
Perquè tenim problemes en totes les categories professionals.
Des de la gent de més baixa classificació orgànica, fins a direccions de centre que també estan en unes condiciones econòmicament no adequades per a la importància del seu treball.

Vull dir, que això ens ho hem pres seriosament.
Eixe és el diagnòstic de vosté i jo el compartisc.
I li explique què hem fet, quina és la medicina?
Doncs, dotar econòmicament una quantitat important per a poder començar a fer eixos canvis.
I vostés els hauran d'anar veent i ens hauran d'anar cridant si -com deia el representant de Ciudadanos- no m'han destituït abans, ens aniran cridant i podrem vindre a explicar-ho.
I si no, la persona que em substituirà en el cas que siga així.

Deia vosté una cosa en què si que.
.
.
És cert, ara que ho diu, però no estic d'acord amb la conclusió a què ens podria portar.
Quan parlava, diu: Â«És que esta empresa va privatitzar el servei britànic.
Â» (Tus) Mire, la primera crítica que vaig llegir jo d'esta empresa a la qual jo no coneixia, entre altres coses perquè si van vindre el 2015 jo no estava.
Bé, ho dic perquè si no, les dades.
.
.
, a la millor deia: Â«Home, com no la coneixia si.
.
.
Â» Bé, jo no els conec.
No els coneixia aleshores i no els conec ara.
De fet, quan el senyor Caballero va fer unes declaracions dient, Â«és que són d'una empresa catalanaÂ» i pareix que li sabia mal, vaig anar a mirar el domicili fiscal.
Allí en la documentació diu que és a Madrid.
Però vaja, bé.
Tant es val, no crec que el problema siga l'origen.
Nosaltres a qui podem deixar fora?
A qui podem deixar fora?
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) (Rialles) És possible, però si és posterior, en qualsevol cas, en la documentació ha de.
.
.
(Veus) És possible.

La senyora presidenta:

Per favor, intenten no interrompre el compareixent.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

No, però bé, està bé, està bé.
Li agraïsc a la diputada l'aportació perquè és possible.
Ho desconec, ho desconec.

No, deia, és veritat.
Fixe's, en la primer crítica que jo llig a l'empresa no és ja el fet que haja estat contractada pel govern britànic per a privatitzar el servei públic, sinó una anterior on es critica que està fundada per la segona dona més rica l'Austràlia, la qual cosa tampoc és il·legal.
Potser com s'ha fet rica sí, però ser rica no és il·legal en principi a Austràlia.
I això és una crítica que he vist.
Bé.
(Veus) No, no, clar.
.
.
(Rient) No, no, per això dic que això no desqualificaria l'empresa per a poder-se presentar, clar.

I dien: Â«I és que a més a més va estar casada amb qui va ser primer ministre britànic laborista.
Â» Tampoc això desqualifica per a presentar-se.
Clar, quan vam estar en la reunió representant el Servei Valencià d'Ocupació acompanyant el ministeri -per cert, l'única comunitat que van anar per a presentar bones pràctiques davant de l'OCDE- després n'hi havia unes sales de treball -diguem-ne- i vam tindre l'ocasió de parlar amb el representant del govern australià.

I jo li vaig preguntar com funcionava i em van dir que allí no hi ha servei públic.
Per tant, és lògic que una empresa que es dedique a este àmbit ho sàpiga fer tot en l'àmbit que nosaltres faríem des d'una empresa pública.
Per tant, no sorprén que el govern britànic li puga demanar la privatització.
Però, escolten, no els hi hem contractat això nosaltres, els hi hem contractat una altra cosa.

Per què saben fer allò?
Doncs, perquè com a Austràlia ho fan tot, supose que sabran fer de tot.
Però nosaltres els hi hem contractat una cosa molt concreta.
I no podem fer fora estes empreses.
Imagine's, hi ha com a mínim nou empreses que han reconegut haver finançat il·legalment un partit polític i no estan desqualificades.
(Rient)

Imagine's, jo vaig a rebre esta setmana que ve un funcionari que ha guanyat una plaça en el Servof i que està imputat en el cas Cooperació.
I no està inhabilitat.
Ha guanyat la plaça i s'incorporarà.
S'incorporarà precisament en l'àrea de programes, és a dir, va a saber tot el que estem fent.
Bé, està imputat però no està condemnat encara.
El judici oral s'obrirà en breu.

Bé, pot generar una certa incomoditat, m'entendran.
Però les normes són les que són.
Esta persona s'incorporarà i haurem de fer que faça la seua faena i fer el seu treball.
Vull dir, juguem amb això.
Per tant, que esta empresa haja fet no sé què a Anglaterra, no sé què a Austràlia no vol dir que ací vaja a fer una cosa diferent.
Ací farà allò que li hem encomanat.

No considerem en absolut poc qualificats els orientadors i jo ho he sentit ja algunes vegades en boca d'una.
.
.
, o que es posa en boca d'una directora general.
Llegint i rellegint, jo crec que el que diem -i ho assumisc jo com si ho haguera dit jo personalment- és que les condicions que demana este contracte específic, no el contracte sinó les normes per a fer-ho, és que els orientadors tinguen una qualificació de cursos d'almenys 120 hores.
I no en tenim molts que tinguen eixa qualificació, eixa és la realitat.

Per tant, no és un problema que no estiguen preparats.
¡I tant que estan preparats!
Tan preparats que la gent són els qui millor valoren.
Tan preparats que nosaltres els volem en la nostra estructura orgànica.
Però és veritat que alguns no complirien o molts no complirien eixe requisit concret.

Nosaltres tampoc estaríem molt d'acord a entendre -i això és un poc transversal en els tres grups d'este costat, diguem, al meu costat dret- en què això siga una privatització o que siga.
.
.
, no sé quines altres terminologies s'han usat.
Nosaltres entenem que això és una col·laboració i que entra estrictament dins del marc de la col·laboració publicoprivada en una defensa més de la part territorialitzada.

Ho dic perquè es fa a través dels ajuntaments, és veritat.
I vosté crec que una de les coses que ens reclamava era: Â«Home, i per què no demaneu eixes sales als ajuntaments perquè facen l'orientació els nostres orientadors?
Â» Per una qüestió que he intentat explicar i que intentaré repetir ara; perquè tenen 3.
273 persones per atendre i si els dediquem durant cinc mesos en sessions de cinc hores diàries, dos o tres dies a la setmana, doncs, van a desatendre.
No arribem.

Per tant, honestament hem pensat que, a més a més que estava dins dels plans.
.
.
I per cert, forma part d'Avalem Joves, jo crec que els vam enviar tota la informació d'Avalem Joves.
Això és una de les accions de dins d'Avalem Joves, no és un invent que hem fet a posteriori.
Està allí dins incorporat.
Per tant, entra dins d'una narrativa que podrem discutir o no, però dins d'una narrativa de com nosaltres hem plantejat tot este procés.

Es fa a través dels ajuntaments.
Jo al meu conseller li he sentit dir moltes vegades una cosa que jo crec que està molt bé i això encaixa també en alguna cosa que crec que deia el representant del Partit Popular o la representant del Partit Socialista de la territorialitat, no?
I diu, el conseller sempre diu: Â«R+D+I més la T de territori.
Â» Per què, perquè al final és veritat que hi ha una necessitat d'eixamplar-nos tot el que puguem, tenim 55 oficines però després hi ha una xarxa d'ADL, alguns finançats pel Servof, que treballen en els ajuntaments, i ens preguntaven, ¿suficient coordinats amb els serveis socials?
-crec que ho preguntava la portaveu de Compromís-, doncs millorable, però, sí, coordinats.
I millorable ho dic, ¿per què?
Perquè ja n'hi ha una mesa de col·laboració amb la conselleria de la vicepresidenta perquè el seu personal que fa valoracions de caràcter social per a vore quins recursos públics se li poden oferir a cada usuari, es coordinen amb els nostres perquè nosaltres tenim uns recursos; ells tenen uns altres que, lluny de ser incompatibles, haurien de treballar en conjunt, per voluntat, per necessitat, i també perquè és així com ho està exigint la Unió Europea en els últims anys.
És a dir, el que nosaltres fem també és un servei social.

Per tant, tenim un gran col·lectiu de persones amb dificultats per a tindre un projecte de vida autònom, per dir-ho així, algunes de les quals per una sèrie de circumstàncies estan fora de l'àmbit laboral i només necessiten una oportunitat laboral, i ahí entrem nosaltres; i altres que per desgràcia, difícilment, per determinades condicions ho tenen molt més complicat per a poder-se tornar a reincorporar al món laboral i això dependrà més de serveis socials.
Però, el treball l'hem de fer de forma conjunta.

Nosaltres entenem que es tracta d'una qüestió de col·laboració publicoprivada; si haguérem enviat els nostres orientadors als ajuntaments desatendríem la resta de gent.
De veritat que no és una qüestió de creure qui ho fa millor o pitjor, creiem que ho fan molt bé, els acabem de fitxar, per dir-ho d'alguna manera, perquè vostés els han demanat, perquè nosaltres ens ho créiem, perquè ho diu la llei, però per primera vegada ara anem a tindre 120, i -insistisc- les 120 habilitats professionals de cada u d'ells es multiplicaran en el moment en què creem una manera conjunta de treballar.
I això s'està fent ara.
¿Podríem anar més ràpids?
Doncs no ho sé si podríem anar… ¿Podríem haver començat abans?
Nosaltres quasi que no; altres que han estat molt de temps sí i no ho van fer, encara que ara ho critiquen.
Per tant, estem en eixe puntet.

I no, no, no crec en absolut que ho faja millor la privada que la pública, no ho crec.
Tampoc crec que sempre ho faja millor la pública que la privada.
Jo crec en la col·laboració publicoprivada; però sí que crec que qui no vinga al servei públic ha de ser, perquè la seua voluntat el porte a un altre model, però no perquè nosaltres no sigam capaços d'oferir els millors recursos i de més alta qualitat.

Per tant, nosaltres la nostra idea és enfortir el servei públic en tots els seus àmbits per a donar-li oportunitats a la gent -ja ho he dit-, d'orientació i de formació, perquè coincidisquen en les ofertes que ens puguen anar arribant i que hem d'anar de vegades a les empreses a rascar, Â«¡escolta!
, tenim estes formacions, ¿què vos pareix?
, ¿com ho podem millorar?
Â» I és un treball que fa el servei d'empreses del Servei Valencià d'Ocupació, però és veritat també que no volem perdre l'oportunitat de sumar esforços i reforços de fora.

Com a vosté li preocupa que es fa amb diners públics -i a mi també-, per això li explicava el triple nivell de control: ¿qui ho dirigix?
, ho dirigix el responsable d'orientació del Servei Valencià d'Ocupació?
; ¿com se selecciona la gent?
-i ara parlarem de per què de les cartes i tal-, ¿com se selecciona la gent?
Se selecciona en un procés acotat, controlat majoritàriament en eixa comissió per la part pública, com en totes les seleccions que fem nosaltres de personal per a qualsevol activitat; i, tercera, n'hi ha un tercer control que ve de la part dels ajuntaments i dels ADL, que són agents col·laboradors de primeríssim ordre per al Servei Valencià d'Ocupació que vigilen, controlen que en eixos espais s'està fent allò que s'ha de fer.

Si m'he deixat alguna cosa, després li conteste.
Passe al representat de Ciudadanos.

¡Home!
, precisament per això, precisament per això, perquè tenim un problema de ràtio jo insistisc que creiem que si formen part de la nostra estructura i, per tant, nosaltres podem coordinar, establir junt a estes 120 persones mecanismes d'orientació estàndard.
Nosaltres, ¿on voldríem anar?
Voldríem anar al -disculpen- al metge o la metgessa de capçalera -vullc dir-, que cadascú tinguera el seu orientador, que amb estos ràtios és difícil perquè és una de les coses que ens han demanat en el procés de participació, l'atenció personalitzada, que no diguen Â«el número 32 a la taula 7Â» sinó que diguen, Â«Manolo, t'atendrà AntonioÂ».
Ens demanen estes coses perquè, al final, estem parlant de persones en situacions dramàtiques en alguns casos i complicades en tots.

I, per tant, nosaltres sí que creiem que si som capaços de sumar les habilitats de les 120 persones i de construir un col·lectiu que serà molt més potent, els podrem formar i podrem posar-mos nosaltres també metes, fites en el transcurs del temps de dir, ¿què és el que vos demanem a vosaltres?
, que no és només que atengueu 3.
273 persones sinó que d'eixes persones que atengueu quin percentatge són capaços de facilitar-los l'accés a un treball, ¡clar!
, el més estable possible.
Això no depén tant de nosaltres o no només del Servof, des d'allò públic.

I un poc parlar de la modificació del sistema productiu valencià, jo crec que he sentit al president parlar d'un mínim de deu anys -vull dir-, clar, això no es podria fer per decret ni s'hauria de fer decret -entenc jo-.
Per tant, ahí n'hi ha un pas.

Avalem Joves -ja li dic-, sí que està dins del programa d'Avalem Joves, però és veritat que un percentatge molt gran i sobretot el d'Avalem Joves Plus són ajudes a la contractació.
Que és veritat, ¡clar!
, perquè l'objecte, i quan diu vosté, Â«però, ¡home!
, però és un any, i després se'n vanÂ», ¡clar!
, ¡clar!
, és que a l'administració pública s'hi entra d'una altra manera, lògicament.
(Veus) No, ja, ja, ¡clar!
(rient), no, no, no, ¡home!
, no, no dic que vosté pretenguera això, no -vullc dir-, és que no es planteja tant com a una oportunitat laboral i sí com a un increment de la seua formació, en eixe sentit ho dèiem; mínim set mesos, màxim un any, i quan ixen només per un any perquè així els ajuntaments ens han dit que funcionava millor, que els donava temps a aprendre més coses, i nosaltres d'això demanem per a poder després anar a la Unió Europea a justificar, demanem que l'ajuntament diga, Â«tal i tal altre no ha estat fent fotocòpies, ha aprés això i això en base a la formació prèvia que portavaÂ».
És d'això del que es tracta el programa.

¿Què pense de les declaracions del representant de la UGT?
Que fa molt bé el seu treball, que és posar molta pressió, ¡clar!
, fa molt bé el seu treball.
Ara, jo li podria dir que el dilluns quan vam estar amb ells doncs estava satisfet, el que no vol dir que demà tornarà a dir, Â«però, falta allòÂ», perquè és el seu treball i em sembla fantàstic que el faja.

¡Home!
, em sap un poc greu que vosté puga creure que n'hi ha un vestit a mesura, o alguna cosa així, ¿no?
, perquè si s'havien vist el 2015, que mos diguen les condicions i tal, i no sé què.
(Veus) Bé, es dediquen a estes coses; al final, nosaltres rebem a molta gent, com és lògic, i ahí està l'agenda que la poden vore vostés amb qui ens reunim i tal.
De fet, en alguna ocasió ha eixit una notícia, Â«s'han reunit amb no sé quiÂ», ja, però u es pot reunir amb no sé qui, amb no sé quina empresa (algú tus), el que no vol dir ni que vaja a passa res ni que siga per al que u sospita.

Les condicions per les quals s'adjudicava un o altre, ho tenen vostés en l'expedient.
Però, en qualsevol cas, dir-li que Ingeus no era la més barata, es quedava en el mig; dir que les diferències amb Siena, que era l'empresa que va fer una oferta més econòmica, era de 3.
500 euros, tampoc era una cosa desorbitada; en canvi, en l'altra ja n'hi havia més de trenta mil euros de diferència, que això sí que li pot condicionar.

Però, sobretot, si se fixen en l'adjudicació, en els punts que se'ls hi donen no pesa tant, o només la part econòmica com els altres.
Per exemple, en el lot 1, que és de persones desocupades, beneficiàries del Sistema Nacional de Garantia Juvenil, els de menys de trenta anys, en la puntuació de criteri Ingeus aconsegueix 23 punts; Siena, 10; i International Steps Idiomas -esta és de Castelló, mire, això ho vaig mirar perquè em sonava (rient), i com són del meu poble ho vaig mirar- en trau 21.
Per tant, n'hi ha una diferència de dos punts en un cas i una diferència de 13 punts en l'altra empresa; en canvi, en l'oferta econòmica, entre la primera i la segona n'hi ha 2,4 punts i més de vint en l'altra empresa, i en l'altra totes trauen la puntuació màxima.

En qualsevol cas, en el primer lot, Ingeus, aconseguix 90,60 punts; Siena queda lluny amb un 80; i molt més lluny l'empresa de Castelló, International Steps Idiomas.
Formación y Empleo, SL, amb 67.
I en l'altra són pràcticament iguals: 90,60; 79,50 perquè Siena ahí baixa una miqueta en l'apartat de criteris i metodologia, que estaven molt clars també en l'oferta pública que es feia; i l'altra empresa queda en 67 punts (soroll de papers), i després és veritat que n'hi ha una baixa de quasi el 24% i es queden menys diners.

Senyor Caballero, ¿li preocupa la deriva?
Sí, deia que li preocupava la deriva de cap on portem al Servei Valencià d'Ocupació?
A mi em satisfà que li preocupe perquè veient com el vam heretat, que estava des del nostre punt de vista desarticulat, veient com trobàvem preparada una licitació per a, amb diners públics, afavorir, o coordinar-se, o cooperar amb empreses que fan exactament el mateix que ha de fer el servei públic, i per tant veient com traíem les oficines, veient que no teníem els 120 orientadors i tal.
.
.

¿Si hem canviat tot això?
Que no els teníem en plantilla.
(Veus) ¡Clar!
, no, no, ho he dit en el principi també, disculpe, vaig a subratllar-ho.
Sempre els hem tingut, he dit que sempre els hem tingut, sempre han fet un bon treball, depenen de programes del ministeri en els quals compartim alguns dels criteris d'avaluació i uns altres els faríem diferents, ¿no?
, però sempre els hem tingut, però no els tenim en plantilles, intentaré ser molt fi perquè, si no, haurem de tirar mà de (inintel·ligible) .
.
.
i tot allò dels quatre principis bàsics de la comunicació (rient), i amb vosté a vegades me costa una miqueta.

Això me tranquil·litza en el sentit que tal com vostés sembla que tenien pensat el Servei Valencià d'Ocupació, que li preocupa que nosaltres anem en la direcció contrària doncs ja em tranquil·litza perquè hi anem.

El nou model d'oficines doncs no és nou, n'hi ha moltes coses que fa anys que es reclamen des de les mateixes oficines.
Ara, el que hem fet, com en tot el que intentem fer, és trepitjar el territori, vore exactament quines són les necessitats i crear un pla, que diu vosté que l'anunciem ara; l'anunciem ara però vosté ja el deu conéixer perquè està en el pressupost; per tant, ja deu saber que l'havíem aprovat.

Respecte a eixos diners que diu vosté que havien pagat un milió i no sé que, jo sí que voldria, és a dir, no es tracta de traure pit, és veritat, és estrictament (rient) cert (soroll de papers) que en este any passat, en el capítol IV, que és el que fa efecte a l'orientació bàsicament, per exemple, i a estes mesures, doncs si ens n'anem des del principi d'esta dècada, en l'any 2011 es va executar un 59%; en el 2012, un 33%; en el 2013, un 78%, en una circumstància especial i és que en el 2013 la formació no formava part del Servof, estava en la conselleria d'educació, per tant estem parlant de 51 milions d'euros només, dels que es van executar 40; en el 2014 un 72%; en el 2015, un 69%; i en el 2016, un 62,5%; enguany un 84,37%, però el més significatiu és que són 250 milions contra 135, 105, 140, 40, 48 o 239.
(Soroll de papers)

I, després, ¡fixe's!
, de vegades diuen, Â«és que heu deixat a deure 125 milions d'eurosÂ», i això ara diríem que falta a la veritat; abans se li deia Â«mentidaÂ», és que no és cert, és que no els podem pagar, és que si els pagàrem a mi demà m'imputarien, a la millor algú ho celebraria.
Però jo no puc pagar una cosa que no està acabada de fer perquè m'ho prohibix la llei, perquè eixos cursos -com vostés saben- vénen en fons de SEPE que ens arriben a l'abril, afortunadament el ministeri no ens obliga a executar-los abans del 31 de desembre perquè seria impossible, coses pensades per a un any i pels problemes que puguen haver-hi no ens arriben fins al mes d'abril.

Per tant, eixos diners no es perden a diferència dels recursos propis, ni els de fons europeus, que això vosté ho sap bé perquè els de garantia juvenil del 2014 no els van executar ni en joventut, ni en tantes altres àrees, i s'han pogut executar ara, no es perden, s'han pogut executar ara.

I estos 125 milions d'euros passen a l'any següent, i els haurem de pagar, ¿quan?
, ara l'abril quan s'hi incorporen els romanents, però sobretot quan les empreses acaben la formació i justifiquen, no podem fer-ho abans.
¿Què podem fer nosaltres?
Pagar les bestretes fins al percentatge que ens autoritza la llei, 32 milions d'euros pagats en data i forma.

Però és que, a més a més, hem arribat a un acord amb l'Institut Valencià de Finances, es va arribar a un acord ja l'any passat que va començar a funcionar, i ara funciona ja de forma molt fluida pel qual estes empreses que poden tindre problemes de tresoreria aconseguixen crèdits a molt baix interés, a un interés molt competitiu, en un mecanisme molt simple administrativament que els que ens demanen a nosaltres, després dels estudis que ells van fer en base a les minoracions de la resta d'anys per a no pillar-se els dits amb diners públics i dir, Â«a esta empresa ¿quin tipus de minoració?
Â», bé, doncs, jo sé que puc arribar a deixar-li, avançar-li fins al 62%, el 63%.
Estes empreses han tingut accés a eixos diners per al seu funcionament normal, i això també és col·laboració publicoprivada, posar-li-ho fàcil a les empreses perquè puguen fer el seu treball.

I jo no sé si és d'interés d'esta cambra o d'esta comissió però a la millor estaria bé que un dia convidaren les empreses de formació, les empreses privades de formació que treballen amb nosaltres, a vore quin és el grau de satisfacció de com cobren ara i de com cobraven abans.

Pregunta, ¿on queda el servei públic?
Doncs queda en la consolidació, en la creació de consolidació de les 120 places.
Sentir en boca del Partit Popular, no sé si ho he entés malament, però com si n'hi haguera peròs a la publicació publicoprivada, supose que no, supose que ho hauré entés malament perquè no és el seu discurs, cosa que -insistisc- com jo me la crec, segurament no amb els mateixos criteris, no en buidar allò públic perquè funcione allò privat; però sí en si el privat pot aportar alguna cosa a allò públic doncs ja ens va bé.

Parla d'injuriar els professionals als que acabem de contractar, ¡home!
, en fi, no sé, ¡no!
, ¿com vas a injuriar-los?
Si estem dient i hem publicat que són els millors valorats pels usuaris i estic dient des del minut menys u que són 120 talents individuals que el hem de fer és donar-li potència per a convertir-los en un talent d'empresa, o de servei públic, si estic dient que el servei públic s'ha mantingut gràcies als funcionaris de la casa, que no a la direcció política que n'hi havia hagut en els últims anys.

Al final, reclamen vostés coses com que no tenien els 120 en plantilla, no sé quants, no sé què, que van tindre vostés molt de temps per a fer i per raons que desconec no fan fer i ens les reclamen ara.
Com a nosaltres ens agrada, i les volem fer, el seu suport ens ve molt bé.
Doncs, escolte, moltíssimes,… moltíssimes gràcies.

Gràcies també a la representant de Compromís, que parlava del reforç, que entenia que això era un reforç.
Preguntava pels usuaris, ¿veritat?
, per quin és el perfil d'usuari.
Dir-li d'entrada que el primer lot per a joves de menys de trenta anys i el segon lot és per a col·lectius en risc d'exclusió, bàsicament.
Per tant, d'ampli espectre, perquè és una de les coses que ens expliquen.

Perquè funcione la metodologia té d'haver gent amb bon nivell de formació i gent en menys formació, perquè es tracta d'una metodologia de col·laboració, treballen ells sota -ara m'ha tirat vosté una botella d'aigua-, sota… treballen sota la direcció d'algú que fa de coaching, que està dirigit -vull recordar- pel responsable públic de l'orientació laboral del servei valencià d'ocupació, però sobretot treballen entre ells.
Són eixes metodologies col·laboratives, que és veritat, per a ser honestos també, que fa deu anys no estaven tan de moda o no se feien tant.

Per tant, per a no tirar-li pedretes a ningú, a la millor per això se van dissenyar com se van dissenyar les oficines fa quinze anys.

Però avui necessiten un altre model d'oficines.
Per això, ¿com anem a funcionar en eixe pla d'infraestructures que dien?
Aquelles que hem visitat ja, els tècnics, i han vist que en pocs diners i canviant la distribució podem guanyar espais per a fer estes coses, doncs en eixa oficina ja podrem fer este tipus de coses que no podíem fer fins ara.
Les noves oficines que puguem anar fent ja se faran en un model diferent que estan dissenyant els tècnics.

I les altres que necessiten obres i reformes, doncs hi ha un pressupost -que ara ho explicaré també, perquè ho preguntava la representant del Partit Socialista-, hi ha un pressupost per a fer-ho, que també coneixen vosté perquè està en el pressupost general de La Generalitat.

Sí, és una experiència que se fa en altres comunitats i en altres països.
Hi ha una diferència fonamental sobre el que diem abans de les llançadores, que es un nom que té en propietat una empresa, i és que esta gent demanava perfils determinats perquè els hi resultara fàcil després la inserció laboral.
En el nostre cas, no és així.
En el nostre cas, nosaltres tenim un públic d'ampli abast, amb gent que és més fàcil que puguen inserir-se, i altres que els hi resulta molt més complicat.
I ja ens ocupem nosaltres, des de la lectura pública que fem del servei, que passe gent de tota mena i condició.
Clar, que les ADL se coordinen amb els serveis socials, ho he dit abans, i clar que són…, i clar que són un element fonamental de treball per al servei valencià d'ocupació.

Agraïsc al PSOE que veja, com veiem nosaltres, que es tracta d'una aposta per reforçar allò públic, el que puguem aprendre també ens vindrà molt bé en el futur, si tenim alguna cosa a aprendre, que segur que sí.
Els mateixos orientadors ens diuen que, com és lògic, sempre tenim coses per a aprendre.
Ens demanen, i d'això parlarem esta setmana amb ells, formacions que ja s'estan, que ja s'estan posant en marxa, pel que dia -crec que havia sigut vosté- també que hi havia partides de formació que no… Bé, coses sí que se n'han fet, ja ho dia abans.
Per exemple, els del POLP han fet un curs de coaching, perquè entenien que és una de les metodologies noves, que ara ens hem trobat un poc en el peu canviat, que ho sap fer gent de fora, alguna de la nostra gent sí, però no tota la nostra gent.
Per tant, els hem de formar.
I això, òbviament, entre dins d'eixa partida de fons públics per a la formació dels nostres tècnics.

És veritat, i és cert, els fons externs condicionen quan algú la Unió Europea, el ministeri té dóna diners i sí que me diu, sí que me diu que té de ser en col·laboració publicoprivada.
Ho diu…, ho he llegit abans, el 8.
1, en la línia…, els hi ho puc facilitar, on diu que tenim de fer-ho en col·laboració publicoprivada.
Vosté diu: Â«Ja, però hi han lectures i accents.
Â» És veritat.
Nosaltres creiem que la lectura que fem nosaltres i l'accent que li posem nosaltres a eixe col·laboració publicoprivada, que vol dir exactament el que vol dir, que allò públic ha de col·laborar amb algú privat, no és buidar el públic per a afavorir el privat, sinó que és que el privat ens ajude a prestar un millor servei.

I ho fem en el nostre accent, que és el màxim control -ho he explicat-, en tres nivells de control del públic, des de que la direcció correspon al servei valencià d'ocupació, des de la tria de les candidatures per a evitar que puguen dir: Â«Jo vull llicenciats en no sé què.
Â» Sí, transversal, i sí, de la gent que necessita treballa.
I això ho decidim des d'allò públic.
Per això en la comissió hi han tres persones del públic i dos de les privades.
I després perquè els ajuntaments controlen també els espais.
Per tant, crec que li posem, li posem l'accent que toca.

¿I quins ajuntaments…, que si són de tots els colors o són…?
Mire, per primera vegada, i açò ens ho agraït… L'altre dia ho parlava… -bé, és igual- ho parlava amb el president de la Diputació de Castelló, i me parlava d'un poble en concret i me dia: Â«¿Has parlat en tal?
Â» L'alcalde, en este cas, crec que és independent, però per una llista del Partit Popular.
Dic: Â«Sí, el vaig vore l'altre dia i vaig parlar.
Â» Diu: Â«És que no li queda cap aturat al poble.
Â» Era fàcil, era un poble molt menut, però estaven contents perquè el programa…, les dèsset persones, me dia l'alcalde, que hi havia les han pogudes contractar.
Me dia fins i tot: Â«Algunes no tenen moltes ganes de treballar…Â» N'hi ha de tot.

Però, ho dic perquè, per primera vegada en la història -i si m'equivoque, me corregiran vostés-, els programes que han eixit per als ajuntaments són per a tots els ajuntaments, per a tots.
Garantia juvenil plus i els de majors de trenta anys són per a tots els ajuntaments.
M'ha pillat vosté en la pregunta.
¿Quants ajuntaments estan governats per Compromís o pel…?
No ho sé perquè no ho he mirat, perquè jo no me dedique a mirar de quin ajuntament són… ¿Eh?
, perdó.
No he mirat de quins ajuntaments són.
No sé si és pel que diu vosté que n'hi han més ara que estan governats per… No ho sé.
El garantia plus i els de majors de trenta anys són per a tots els ajuntaments igual.
Per tant… Això sí que no havia passat mai.

Doncs, els criteris són que…, la massa social, no, la…, no sé com dir-ho, el públic objectiu de la zona.
.
.
, són varis criteris.
Són que complisca amb el que ens demana l'ordre, que és que siguen de diferents d'edats, de diferents nivells de formació i…, de diferent gènere, òbviament.
Per tant, que no se puga fer… Sí, clar, i que hi haja una massa crítica suficient com perquè se puguen posar sobre la taula cent perfils, dels quals ells trien en el control públic -tres a dos-, trien les vint-i-cinc persones que poden anar a cadascun d'ells.
I que els ajuntaments estiguen disposats també a aportat allò que els hi demanem.
No tots els ajuntaments ho podran aportat, segurament, però eixos són els criteris.
I si vol, li'ls facilitarem per escrit, i segur que això també el tranquil·litzarà.

Per tant, prenem nota, per favor, de fer arribar a tots els grups els criteris específics que estan publicats i que, a més, no hi ha problema.
I així els llevem… Jo sé que li agraden les cartes de la senyora Briones.
(Rialles) No.
Els hi farem arribar, fora bromes, els hi farem arribar, perquè jo crec que els tranquil·litzarà en vore els criteris.

Les conclusions, me preguntava -i acabe en això ja, passem a l'altre torn.
Les conclusions -i passe a la xuleta menuda.
Com esta voluntat de fer el serveis púbic més públic, més potent, més fort, a través de la contractació dels 120 orientadors i orientadores i el pla d'infraestructures, etcètera, passa a ser un objectiu de tot el govern, primer, per la voluntat de tot el govern.
Insistisc que el president ho ha reiterat, que el principal problema social que tenim en este moment és la desocupació.
Els compromisos del govern i previsió d'execucions.
I li donaré…, fins i tot assumiré el risc d'algunes dates on ens agradaria que estiguera.
I els demane que, en fi, que entenguen que no serà matemàtic, ¿eh?

La primera, que neix també d'eixe…, de tot eixe procés participatiu que s'ha fet, que és la nova marca i redisseny de la imatge corporativa i de la pàgina web.
El treball de redisseny d'imatge ja estan en procés a través d'un concurs obert que se va fer en el seu moment i el treballa de reprogramació de la pàgina web està en marxa.
Esta mateixa setmana hem tornat a tindre reunions amb la DGTIC.
La data objectiu que ens hem posat nosaltres és setembre de 2018.
I ho dic tremolant una miqueta, perquè com no depén només de nosaltres, sinó de la DGTIC, etcètera, però creiem que en setembre de 2018 podríem tindre operativa una pàgina web, que ho hem parlat moltes vegades, I si vostés han entrat allà, és molt poc navegable, és molt poc navegable.

Dos.
Nous espais i nou model d'oficina, prioritzar espais oberts i de trobada.
Està en procés d'estudi i detecció de necessitats, amb la incorporació de pantalles informatives.
I la data objectiu ahí anirem un poc més, entre gener i maig de 2019.
Evidentment, maig no és perquè creiem que vaja a passar res, sinó simplement perquè és el final del mandat.

El tres.
Dinàmiques de participació oberta i grups d'innovació.
Això ja els hi puc dir una data concreta, el dia 22 d'este mes, i a la primera.
És el que els dia abans de els bones pràctiques que hem detectat dels treballadors i les treballadores del Servof.
Perquè quan pregunten: Â«¿Què ho fan mal?
Â» Mire si ho fan mal que hem detectat coses tan importants i tan xules que els hi hem demanat que vinguen a explicar-los-ho a la resta de la casa per a poder-ho posar en marxa.

Continuïtat i seguiment del procés participatiu per a consolidar dinàmiques de col·laboració i implicació ciutadana.
I este espai que hem creat d'innovació intern de bones pràctiques per posar en valor les bones pràctiques que sorgeixen de la iniciativa voluntària dels empleats i les empleades públiques.

I l'atenció personalitzada i la millora de l'accessibilitat, incorporació dels 120 orientadors i orientadores, la posada en marxa de les oficines mòbils.

L'accessibilitat auditiva de les oficines, a través d'un acord amb Fesord, que no caldrà que se desplace físicament allí la persona, sinó que se podrà fer online, la qual cosa ens dóna moltes més facilitats per a fer-ho.

La reorganització de la primera atenció.
Hem vist en el procés participatiu coses que ens demanava molta gent, que era: Â«Jo no vullc que me donen el número quatre quan arribe a una maquineta i que vaja a la taula quatre.
Â» Jo vullc que me diguen: Â«Joan, per favor, a la taula número tres, necessite atenció, vinc a explicar-te un drama.
Tracta'm una miqueta més humanitzadament.
Â»

Per tant, eixe primer…, que parlava vosté de l'atenció primària, eixa primera atenció, que a més és la més valorada pels usuaris l'anem a facilitar en la mesura del possible.

I l'altre objectiu és en desembre del 2018.
I ¿això val diners?
Clar que val diners.
Per això tenim pressupostades en la inversió directa prevista mesures que s'implementen a curt termini directament vinculades.
Amb este quatre conclusions, 7.
787.
000 euros dins d'este exercici.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.
(Veus)

I ara de conformitat amb el que establix el reglament, com he vist que feien referència que volien tornar a intervindre, fixem un temps màxim de quatre minuts per a fer…, per a demanar aclariments o el que vostés consideren.

Comencem, per tant, pel grup més xicotet, en este cas, seria Ciutadans, per un màxim de… -¡ui!
, un moment que estic posant deu hores-, per un màxim de quatre minuts.
Endavant, senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Bien.
Gracias por las explicaciones tanto a mi grupo como me imagino que a todo el resto de grupos.

Pero, vamos a ver, lo que le comentaba por el tema de si era un programa que había desarrollado el Servef o había sido Ingeus, no es por otra cosa porque en el 2015, que es lo que le he dicho.
Ya sé que usted no estaba como secretario autonómico, pero sí que, por ejemplo, Ingeus firma un convenio para entrar de la mano…, con Novaterra en la Comunidad Valenciana, con un plan de choque contra el desempleo de colectivos vulnerables, de 3.
000 personas.
Y se presenta el proyecto a Juan Ángel Poyatos, director general de planificación, y a Rocío Briones.
También luego a la Mancomunitat de L'Horta Sud.
Esto es en el 2015.

En las diputaciones, creo que alguien había preguntado si había algún programa parecido en otras comunidades que no fuera la catalana.
Realmente en la Diputación de Valencia hay un acuerdo con ellos, en el 2017, y de ahí nuestra pregunta, no poniendo en duda el tema del contrato, de si se ha hecho bien o no.
Pero luego… Por eso le decía que el criterio más importante era la oferta económica.

Y, claro, también en el tema de metodología, aunque usted ha dicho que las puntuaciones eran las que eran, es extraño que en puntuaciones…, usted ha hecho referencia, que realmente tengo toda esta información por la web.
Aunque la haya solicitado, a lo mejor me la han remitido, pero aún no está en mi grupo o está…, (veus) al caer, al caer, está al caer, está al caer, está al caer.

Y ya le digo que en la puntuación, el criterio de puntuación, en la oferta económica es la más importante, más o menos, quitando a la tercera que ha dicho que era de Castellón, que es la que…, más alta…

Pero luego está el tema de metodología, que nos sorprendió que se le haya puntuado con cinco puntos solamente a la empresa que ha recibido…, que no influye luego al final en el total de las puntuaciones, pero en el seguimiento de incidencias es extraño que ninguna empresa tenga puntuación y única y exclusivamente la tenga Ingeus, SL, hasta cinco puntos, y le dan cinco puntos a esa.
Por eso le decía que son temas que nos hubiera gustado conocer y que si es un programa que se le ofreció…, bienvenido sea si es para el bien de la sociedad valenciana y de los desempleados.

Pero también es… El tema por lo del Avalem Joves Plus, Avalem Experiència, que comentábamos nosotros, que sí que en teoría está dentro de los itinerarios de lo que es el programa, en la colaboración que se pueda efectuar con empresas privadas.
Pero el tema de si van a seguir las pautas que aparecen en un programa, el plus, o el experiencia o el joves.

Pero realmente uno de los focos que nos gustaría entender es: de los resultados de los beneficiarios del Avalem Joves, Avalem Joves Plus, exactamente, sería el Avalem Joves Plus o el Avalem Experiència, dentro de los itinerarios se les da una formación y luego, en teoría, deben encontrar el trabajo…

Nos gustaría saber de los beneficios de ese programa, cuántos podrían haber realizado las tareas que va a realizar esta empresa, y si podría.
Creo que me entiende la pregunta.
Quiero decir, ya que estamos subvencionando un programa, el Avalem Joves Plus, se van a utilizar locales de los ayuntamientos, me imagino, podría haber una colaboración, tal vez la formación que nosotros… Sabe que en la documentación que le hemos solicitado, también una de las preguntas es la formación que se les ha dado a los orientadores del Servef y usted más o menos la ha adelantado hoy aquí.

Pero, realmente, los beneficiarios del programa Avalem Joves Plus, que están en los ayuntamientos, no podían haber desarrollado esta tarea que se le está ofertando a otra empresa, volviendo a usar dineros, en este caso, aunque sean públicos, son de la Unión Europea, pero que estamos utilizando dos veces, porque uno de los objetivos es dar trabajo.
Y el trabajo…, entiendo que uno de los trabajos que se les va a dar a los beneficios del Avalem Joves Plus es… (Veus) Vale.
Perdón.

Pues nada.
Ha entendido mi pregunta.
(Veus)

La senyora presidenta:

Y a continuació, té la paraula la representant de Podem, per un màxim de quatre minuts.
Senyora Meco, quan vullga.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, presidenta.

Señor Nomdedéu, que le preocupe…, bueno, que no le preocupe, voy a empezar así, que no le preocupe que el Partido Popular le afee la gestión al frente del Servef, pues me puede parecer normal viniendo de que veinte años son muchos y en veinte años no hicieron nada por este servicio público.
Quizá que se la pueda afear yo, pues a la mejor no sería igual, o no debería ser igual.

Y en ese sentido, me gustaría, me gustaría volver a algunas de las cuestiones que le he formulado, algunas se han quedado en el aire y no han sido resueltas y sí que me gustaría precisarlas.
Porque, claro, mire, tenemos tendencia normalmente, cuando hablamos de las instituciones, cuando hablamos de los espacios, cuando hablamos, en este caso, de las oficinas del Servef a hablar de las oficinas como una estructura, pero la estructura la integran personas.

Quiero decir que más allá de que miremos la colocación de espacios, la distribución de espacios -por supuestísimo la calidad del aire, que usted sabe que no ha estado mirado hasta ahora, informes negativos hay al respecto-, lo que nos preocupa fundamentalmente son dos cuestiones.

Una, las personas que hacen parte de esas oficinas, es decir, los propios empleados y las condiciones en las que están trabajando, y yo le hecho una serie de preguntas en ese sentido que son importantes.
Y cuando hablo de empleados, hablo de empleados desde la base, porque los jefes de servicio yo ya sé que están bien tratados, yo hablo de la base.
Sí, están mucho mejor tratados que están los empleados, que no son ni mileuristas.

Pero son las personas que trabajan ahí, las condiciones en las que trabajan, pero son también, fundamentalmente, los usuarios, los desempleados que pasan por esas oficinas en búsqueda de…, bueno, de lo que puede ser la oportunidad de…, bueno, de salir de contextos de privaciones, de salir de contextos muchas veces de pobreza, de exclusión.
Y, por tanto, el empleo sabemos que es necesario.

Claro, cuando yo le formulo las preguntas y le digo que esa empresa viene de donde viene -usted hace un relato divertido, suele ser…, bueno, el verbo este le puede, permítame la expresión, el verbo este le puede, pero a mí no me parece divertido-, porque esta empresa viene de contextos -el australiano también-, es decir, viene el británico, viene el australiano, donde el servicio público está privatizado, es decir, no hay servicio de orientación o servicio de empleo público, está privatizado.

Y esta empresa llega a aquí y entonces le abrimos la puerta grande para que entre esta empresa.
Una empresa a la que se le van a poner todas las facilidades, todas las comodidades para ponerla en casa -vamos a decirlo así también-, para que pueda actuar.
Y dice: Â«Bueno, pero dará resultados.
Â» ¡Hombre!
, esperemos, porque si aun encima después de todo lo que estamos viendo, no da resultados, pues, en fin…

Pero, claro, a mí me preocupa, porque cuando dé los resultados, los resultados que dé, ¿qué traducción van a tener en la práctica?
Porque habrá una empresa privada que haya dado resultados, porque se ha invertido unos recursos que se podían haber invertido en lo público para poder trabajar debidamente desde lo público desde el principio.
Porque, claro, ya llevamos tres años, o sea, que esto no acaba de empezar, digo el gobierno, (veus) el gobierno ya lleva tres años trabajando, y tres años son muchos -es decir, el discurso, y no es la primera vez que esto lo digo a algún otro miembro del Consell-, tres años dan como para que esto se hubiera realizado.

Y termino rápidamente, porque yo le he hecho una serie de preguntas.
Le he dicho que cuál es el motivo de no haber prestado el servicio de las lanzaderas desde una gestión pública, a través de la bolsa del trabajo del Servef.
Usted no me ha contestado a eso.
A mí me gustaría que usted me dijera por qué no hay una política…, un protocolo de coordinación entre los diferentes orientadores municipales del Servef y privados, porque todos concurren sobre los mismos colectivos sin criterios de ningún tipo.
¿Por qué?
Porque eso también hace parte del funcionamiento de esas oficinas y de la atención de esas oficinas.

¿Por qué no hay una formación anual?
Nos hablaba de un curso de coaching, uno al año, uno al año.
¡Hombre!
, contextualicemos, porque los contextos son importantes.
¿Por qué no hay formación anual para ese personal?
¿Por qué no hay formación para desempleados, que es necesario que la haya?

Y al final, al final, y al principio, y ahora termino, es que todo se resume en…, los mandamientos se resumen dicen en dos: yo, en este caso, lo dejo en uno, porque me falta tiempo.
Y es que no tenemos un plan estratégico del Servef.
Se retiró el plan estratégico del Servef y no hay un plan estratégico del Servef.
Aquel no tenía diagnóstico, nuestro grupo se lo dijo, lo planteó en numerosas ocasiones, no hay un plan estratégico del Servef.
Y que no haya un plan estratégico del Servef cuando se lleva tres años gobernando es muy serio.
No se lo dice el Partido Popular, se lo dice Podemos.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Meco.

De conformitat amb el que m'indica el lletrat, ara tindria la paraula el Grup Popular i acabarien els grups que donen recolzament al govern.

Té, per tant, la paraula el senyor Caballero per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Señor Nomdedéu, me ha contestado bastante bien…, bastante a poco, bastante poco, me ha contestado bastante poco.
Como ya le he dicho, balones fuera, desviar la atención, anunciar cosas nuevas, esta tarde, en fin, hacer un discurso gracioso para tratar de desviar… (Veus)

Le voy a volver a hacer las preguntas, las más concretas, porque podría repetir el discurso entero, pero no tengo tiempo para ello.

¿Qué sentido tiene, señor Nomdedéu, que se subcontrate un servicio privado a la orientación, pagado con fondos públicos, en un mismo municipio donde ya se ofrece idéntico servicio público de orientación laboral a través de las oficinas del Servef?
Servicios que podrían ejercer los orientadores laborales.

¿Podría decir cuántos municipios están gobernados por Compromís y por PSOE que han sido agraciados de esta nueva oficina?
Si usted no tiene el dato, porque le he preguntado por los criterios, se le ha hecho bola, no me ha sabido contestar por los criterios para elegir cuáles eran los municipios a los que iban a ir destinados estas nuevas oficinas, se lo digo yo.
La gran mayoría están gobernados por Compromís y por el Partido Socialista.
Únicamente uno es del gobierno del Partido Popular.
(Veus)

Le pregunto por cuáles han sido los criterios.
Usted no me ha sabido contestar.
Me dice que ya me lo contestará.
En cualquier caso, pone en valor este nuevo sistema de privatización de los servicios de orientación laboral y pone el acento, decía, en reducir los altos ratios que tiene por orientador.
Este programa tiene 30 grupos, 25 personas por grupo, que multiplicados son 750.
Eso supone un 0,1% de los desempleados.
El ratio que bajaría a los desempleados, señor Nomdedéu, serían de 3.
273 a 3.
266, siete desempleados menos de ratio por desempleado.

No nos puede justificar la privatización de un servicio público, la precarización de unos servicios públicos en base a los ratios.
¿Ratios?
Evidentemente.
Pero no me ha contestado a nada de la carta, no me ha contestado a nada de la carta que les enviaban a los profesionales del Servef, que dejasen todo lo que tenían que hacer, que priorizasen en poner al servicio de una SL a personas que pudiesen optar a ese plan.
Y dónde queda también la protección de datos, diría yo, antes de formalizar un contrato.
Cuanto menos, me parece grave.

Pero me parece más grave otra cuestión.
Desprestigio, desprestigio, por supuesto.
Usted dice que ha contratado.
Enseñe el contrato de los 120 orientadores laborales.
Una cosa es que usted diga: Â«No, lo vamos a hacer.
Â» No.
Usted acaba de decir aquí que han contratado a 120 orientadores laborales.
Diga la verdad.

Pero voy más.
El desprestigio lo publica un diario, el diario Levante, y además dice: Â«El organismo público argumenta que se trata de una actuación muy específica que requiere técnicos cualificados.
Â» Si eso no es desprestigiar a los orientadores laborales del Servef, pues que baje Dios y lo vea.

Pero última cuestión, que me parece muy grave porque ha mentido en sede parlamentario, señor Nomdedéu.
Y eso no me gusta, que nos trate a los diputados como…, en fin, como tontos, ¿no?
Y se lo digo, porque, fíjese, cuando yo mismo denuncié el estado de las oficinas del Servef, y Fabiola lo ha repetido aquí, ustedes lanzaron un comunicado de prensa en el cual decían que tenían informes del estado de la calidad del aire en las oficinas del Servef.
Usted ahora mismo se lo acaba de decir a la compañera Fabiola Meco.
Ahora me está diciendo que sí.

Bien.
Yo solicité esa pregunta al señor Climent, le solicité esta información.
Tema: copia de los informes que certifican la calidad del aire en centros del Servef.
Y ¿sabe qué me contesta el señor Climent?
Lleva su firma, la firma del señor Climent.
Â«A hores d'ara no disposem dels informes relatius a la qualitat de l'aire dels centres del Servof de la Comunitat Valenciana.
Â» Eso me contesta el señor Climent.
Usted está mintiendo en sede parlamentaria y tendrá que demostrarlo.
O me está mintiendo el conseller.
¿Quién es el que miente aquí?
Pero aquí parece que estamos jugando al ratón y al gato con los partidos de la oposición.
(Veus) Esa fecha, sí, es del 27 de febrero del 2018.
Yo lo solicité mucho antes.
Y, efectivamente, hay un contrato que ustedes…, una licitación para dieciocho oficinas, dieciocho de las cincuenta y cinco.
Dieciocho.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula ara el Grup Parlamentari Compromís, senyora Álvaro, per un màxim de quatre minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Gràcies.

I la meua enhorabona per trobar eixe municipi governat pel Partit Popular, perquè resulta que no és massa fàcil trobar hui en dia un municipi amb eixes característiques.

I la veritat, no me diga vosté que després de tot el que s'ha liat, al final l'empresa no és catalana.
No me diga vosté que després de la que han liat els grups parlamentaris, al final l'empresa no és catalana.
(Veus) Perquè a diferència del pollo que han muntat altres, a Compromís ens dóna exactament igual que l'empresa siga catalana, o asturiana o australiana.
Ens dóna exactament igual.
Ens importa el benefici, el benefici que se traga del programa i, sobretot, el benefici de cara a futurs usuaris.

I també -insistisc- tot el que siga ajudar a la baixada de la ràtio dels 3.
273 usuaris per orientadors laborals que hauria de ser pres en consideració de forma més seriosa per la resta de grups polítics que el que he escoltat jo avui.
Seriositat que avui jo he trobat a faltar per part d'alguns grups parlamentaris, insinuacions que fa molt bé vosté de desqualificar i d'obviar.

Perquè, mire, és que abans les coses no se feien aixina.
Jo entenc la sorpresa que avui se genera en alguns polítics per estes contractacions.
Mire, és que abans sabem, per exemple, que el coaching, el coaching, i qui orientava els nostres joves per trobar feina no eren uns orientadors laborals qualsevol.
No.
Eren afiliats de Nuevas Generaciones contractats per una empresa pantalla que guanyava el contracte i després enxufava els afiliats del Partit Popular.
A d'ells no els feia falta cap curs d'orientació, cap curs de coaching.
A d'ells només els feia falta ensenyar el carnet del Partit Popular, senyories.

I jo voldria reprendre una idea.
Els valencians, els valencians no estan preocupats per moltes coses que avui s'han dit, ni tan sols per Catalunya ni per Austràlia.
(Veus) Estan preocupats per l'ocupació de qualitat (veus) i vostés avui d'això no han parlat.

Així que alguns haurien de deixar de veure fantasmes, de parlar amb el senyor Rajoy, que ens done eixe finançament just que necessitem.
I també eixos 87 euros de mitjana per aturat que ens corresponen i no ens paguen.
¿Val?

I miren, fins i tot sense que eixe finançament just arribe, el govern del botànic ja ha incorporat 120 orientadors laborals que estan treballant en un pla estructural del Servof, li pese a qui li pese.
Ho hem dit per activa i per passiva.
Volem ocupació de qualitat i estable, i sobretot demanem esforços de tots els grups en eixos col·lectius que més ho necessiten: joves, dones i aturats de llarga duració.

I si este programa, tal com s'ha detallat ací, avui ve a ajudar en eixe sentit, (remors i algú diu: Â«Xxt.
Â») endavant.

Per contra, mire, de fa tres mesos -perquè no ens diguen que sempre ens remetem al passat-, de fa tres mesos, ¿vol saber vosté què demana el Partit Popular en les seues esmenes al pressupost per a orientació laboral?
Doncs, jo li ho dic, mire: acciones, orientación para personas desempleadas de larga duración; alta, importe: 3.
000 euros.
No milers de euros, 3.
000 euros, 3.
000 euros, que ho he mirat i ho he remirat, per activa i per passiva.
I vénen ací amb exigències?
3.
000 euros?

Mire, senyor Nomdedéu, jo després li passe l'esmena i, quan algú li parle de l'interés del Partit Popular en l'orientació laboral, li la trau, li l'ensenya i se l'emmarca.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Álvaro.

Té la paraula ara la representant del PSPV-PSOE, per un màxim de quatre minuts.

Endavant.

La senyora Serna Serrano:

Gracias, presidenta.

Bueno, señor Nomdedéu, como siempre que viene y habla del Servef, pues, nada, el PP no se lo cree.
Da igual.

Yo…, si lo he entendido bien, no estamos privatizando el Servef.
Estamos reforzando el servicio de orientación para encontrar empleo, que es la prioridad del Servef.
Estamos reorganizando el colectivo; hemos contratado a los 120 orientadores.
Y hemos optado por la colaboración público-privada, de la mano de las administraciones locales, que están trabajando junto con el Servef.
Y, además, hemos tenido que optar…, porque hemos hecho este contrato de manera transparente, a pesar de algunas insinuaciones que se han querido verter aquí hoy.
Y esta actuación viene especialmente predeterminada de esta manera en los programas operativos del fondo social europeo.

Y quiero repetir que, efectivamente, no estamos dispuestos a perder ni un solo euro para todo lo que sirva para generar empleo.
Y seguiremos así mientras… Reforzaremos todos los servicios de orientación mientras la ratio actual de personas desempleadas por orientadores supere el sentido común para poder atender a estas personas que, como usted muy bien ha dicho, no son números, detrás de cada parado o parada hay una historia bastante larga, especialmente aquellos colectivos que forman parte de los parados de larga duración.

No tenemos recursos propios para poder hacer esto.
Y, entonces, vuelvo a repetir, dependemos del ministerio y dependemos de los fondos sociales de Europa que marcan cómo se tienen que desarrollar esos programas.

Así que nosotros, al contrario que el PP, que ahora me alegro mucho de que estén preocupados por cómo funciona el Servef, porque ya han estado mucho tiempo despreocupados por el Servef y por muchas cosas… Pero eran ellos los que tenían paralizados los fondos europeos y perdidos en la total inacción de cualquier programa.
Y, si quieren, pues, recordamos quién ha tenido que trabajar para levantar la reputación frente a Europa, especialmente con los fondos sociales europeos, en fin, que no nos querían ni recibir, estábamos penalizados.
Es que la memoria a veces es muy corta.

Y con quien creo que nos peleamos casi a diario, porque así lo tengo entendido, es con el ministerio que, encima que nos marca unas directrices bastante severas y no nos permite ampliar nuestros recursos, encima, pues, eso, no nos permite utilizar los fondos de la conferencia sectorial para fortalecer nuestra propia estructura del servicio público.

Así que yo me pregunto aquí quién es quien no cree en el servicio de la función pública y de que el Servef se ha puesto en marcha para poder desarrollar políticas de fomento y promoción de empleo.
Y, para ello, utilizamos nuestros recursos y bienvenidos todos los recursos que podamos utilizar.

Yo vuelvo a repetir: no estamos privatizando el Servef.

Gracias, señor Nomdedéu.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara, per a respondre a les preguntes, ¿li sembla bé un màxim de deu minuts o no en tindrà prou?

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Ho intentaré fer en menys.

La senyora presidenta:

Val, intentem-ho.

Endavant.
Quan vullga.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Gràcies, moltes gràcies.

Espere que ara sí que les deixe totes contestades.

Mire, me preocupa.
.
.
, me preocupa.
Sí que me preocupen les crítiques que fa el Partit Popular, només faltaria, només faltaria que no me preocuparen.
Una altra cosa és que el que a ells els preocupa siga que agafem un camí diferent; això sí que me preocupa menys perquè, efectivament, voldríem un camí diferent.
Però clar que escoltem amb atenció les crítiques que fa el Partit Popular perquè en algunes coses.
.
.
, segur que tindrem algunes coses a aprendre i millorar; en altres, simplement, discreparem perquè tenim una idea diferent de com ha de ser el servei públic.

I, òbviament, me preocupa especialment el criteri del seu grup i crec que per això he dit al principi que compartia bàsicament el diagnòstic que vostés feien.
Lamente profundament que li parega que el meu discurs és no sé com.
.
.
, és humorístic o no sé què, perquè no és en absolut la meua intenció.
Simplement, ho he intentat explicar d'una manera desenfada; però, en fi, procuraré ser d'una altra manera -me costarà, que ja tinc molts anys.

Ens preocupa sobremanera, doncs, crec que bàsicament les dos coses que vosté ha dit, que és precisament això que déiem, no?
, que, al final, estem parlant de persones, de dos tipus de persones -no sé si dir-ho aixina-: la gent que treballa dins de la casa i les persones usuàries.
Per tant, clar, quan nosaltres parlem de la qualitat dels llocs de treball, quan parlem de l'edifici, per dir-ho d'alguna manera, quan parlem del contenidor -i això incorpora les qüestions de l'aire i dels sistemes de climatització, etcètera, però moltes altres d'ergonomia, etcètera, etcètera-, estem parlant de la qualitat dels llocs de treball de les persones que treballen allí i també de la qualitat del servei dels usuaris.

Esta setmana passada vam tindre -crec que va ser la setmana passada- la possibilitat de reunir-nos en el grup d'orientadores, totes elles voluntàries, que se dediquen al col·lectiu de dones maltractades.
Els puc assegurar que és una de les experiències més emocionants que he viscut en el Servof, i ne porte ja unes quantes, de vore com eixes persones s'han d'emportar a casa drames quotidians diaris i ens explicaven com, quan en la tele diuen: ha mort una persona per violència de gènere, elles de seguida posen quatre o cinc cares d'aquelles que elles estan atenent perquè, vullgues que no, ho viuen de molt a prop.

No és possible que.
.
.
Jo vaig dir: això són dones valentes treballant per a dones valentes.
No és possible que eixes dones valentes, d'un costat i de l'altre de la taula, hagen d'explicar històries absolutament dramàtiques a un pam i mig de la persona del costat.
Per això diguem que hem de canviar el model d'oficina.
Necessita una certa discreció per a fer determinades coses.
Per a fer això, per a fer l'orientació amb usuaris estàndard, per dir-ho d'alguna manera, per comoditat de la gent que treballa en la casa, que tenim una obligació també perquè els seus llocs de treball siguen en condicions, però perquè ha canviat la manera de buscar el lloc de treball.

Tot este debat que tenim avui sobre la metodologia esta del coaching i les llançadores que diuen uns o els equips de busca, com li diguem nosaltres, és nou.
S'ha fet en altres llocs.
N'hi han experiències que avalen que el sistema funciona; si no, no haguérem entrat tampoc.
Però és nou en el sentit que no ho havíem fet mai.
I, com no ho havíem fet mai, no teníem espais dissenyats físicament dins de les oficines per a poder-ho fer.

Ara què estem fent?
Externalitzar, privatitzar?
No.
Ara estem fent una experiència de col·laboració -i li dic experiència perquè, de moment, està limitada en el temps-, una experiència de col·laboració publicoprivada, ja hem explicat el per què.
Se poden posar accents, efectivament, nosaltres li hem posat l'accent del públic, del triple control públic.
Vosté, a la millor, creu que n'hauríem de posar quatre o cinc o fer-ho, directament, d'una altra manera; però tenim algunes obligacions també per a no perdre els fons.

Bé, doncs, tot això és una mecànica que he explicat als 120 orientadors que s'incorporaran l'1 de maig, senyor Caballero.
.
.
S'incorporaran l'1 de maig perquè (inintel·ligible) .
.
.
els hem contractat, quan (inintel·ligible) .
.
.
públicament -per si pareixia que havia dit que havien firmat contracte; no han firmat cap contracte-, quan s'acabe el Prepara.
El que no anem a fer és a pagar-los dos vegades.
Quan s'acabe el Prepara.
I ara li respondre a vosté.

Doncs, el que volem és -ens ho deien els nostres orientadors i orientadores- aprendre més metodologies noves que donen bon resultats per a poder-les incorporar al públic i fer-ho des del públic.

És veritat que esta empresa, pel que s'ha vist, la matriu de l'empresa en el govern britànic va fer.
.
.
Ja ho havia explicat per què, perquè és una empresa que és -i és veritat, el que jo vaig buscar és internet també, davant la posada en dubte del.
.
.
, d'això-.
.
.
Ve d'Austràlia.
Allí no n'hi ha servei públic; per tant, estes empreses supose que ho saben fer (inintel·ligible) .
.
.

Els britànics els contractarien pel que vullgueren.
Nosaltres no els posem la catifa roja perquè entren ací a privatitzar res, eh?
, no sé, no, no, li assegure que no.
Tenen un contracte, en data de començament i data d'acabament, per a fer una faena determinada, que podrem dissentir o no sobre si teníem capacitat -i aixina aprofitaré per a contestar-li a vosté també-, si teníem capacitat o no per a fer-ho en recursos propis; nosaltres entenem que no, no només perquè els espais físics no són encara els adequats, no només perquè la ràtio és molt elevada, no només.
.
.
I no se tracta de desprestigiar.
.
.
, no recorde exactament la paraula que deia vosté.
Si me la pot repetir, per favor.
(Remors) L'última paraula, sí.
(Se sent una veu que diu: Â«De técnicos cualificados.
Â») Cualificados, val.
Un pot estar qualificat en vint-i-set coses i no en una concreta.

Al final, no li tiraré la culpa a la premsa, només faltaria -a més, està aquell senyor de Las Provincias que me mira rar-.
No se tracta que quan dius que no estan qualificats per a fer un treball concret estigues diguent que no saben fer res.
Saben fer vint-i-set coses, però no tenen la qualificació que demanen, la majoria, de 120 hores en coaching; no la tenen la majoria.
És això el que vol dir.
Supose que haurem de ser més curosos, totalment, en el llenguatge, no?

Nosaltres.
.
.
Diu: se pot fer en la borsa de treball del Servof.
No, si creguérem que se podia fer en la borsa de treball del Servof, sense perdre els fons, haguérem optat per això.
Creiem que no se pot.

El protocol de col·laboració entre ADL i orientadors, efectivament, ahí tenim un treball molt important a fer.
Ha eixit per ací Divalterra en un moment.
Divalterra ha aconseguit, per exemple, tindre el primer cens d'ADL de la província de València, cosa que encara no tenim ni en Castelló ni en Alacant.
Tenim, òbviament, aquells que paguem nosaltres, però consultar en els ajuntaments qui ne té.
.
.
El meu ajuntament, Castelló, per exemple, ne té en la seua pròpia plantilla.
Saber quants n'hi han en tot el territori per a poder-los coordinar és una de les coses en què s'està treballant també per a poder-los donar la formació que vosté demanava.

És tan important això del pla estratègic que anem a aprovar la seua esmena i s'estan posant els mecanismes perquè el nou pla estratègic tinga la capacitat d'anàlisi de la.
.
.
És veritat que en Avalem Territori, etcètera, sí que n'hi han tots eixos mecanismes, però és veritat que no estaven abocats en criteris que foren per a tot el món fàcil de seguir i poder-los dir: ei!
, que no ho esteu fent bé en el pla estratègic.
Per això, se va a aprovar la seua esmena i s'està acabant.
.
.
I espere poder-ho portar en breu.

Â«Se podria fer el programa desenvolupat pel Servof?
Â», me preguntava el portaveu de Ciudadanos, i que s'havien reunit en Novaterra i en el senyor Poyatos en l'any 2015.
Nosaltres entenem que se tracta de.
.
.
, en el marc de la col·laboració publicoprivada, ja li deia abans, vénen moltes empreses i t'ofereixen coses.
I te planteges, fem això?
No és res que hagen inventat ells tampoc.
Vull dir.
.
.
(Veus) Perdó?
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Lo proponen ellos.
Â») No, no, però vull dir.
.
.
(Un diputat parla amb el micròfon tancat) No, no, ho ha fet el Servof, com és obvi.

Pense que també ens hem reunit -i no sé si té ahí fotografies-, ens hem reunit, per exemple, també en la fundació santa María, que fan una tècnica similar i no sé què.
És idea d'ells o és idea.
.
.
?
És una metodologia de treball que, per exemple, els convide el dia 24 al Servof perquè vindrà, precisament, un orientador d'Alacant, en eixe espai nou que he dit d'intercanvi de col·laboracions, a explicar el que ell diu equips de.
.
.
, perdó, (veus) equips d'ocupació, molt bé -perquè ací cada un li posa un nom: llançadora, no sé què.
.
.
-, i és una metodologia similar que en Alacant està fent un orientador sense tindre les titulacions i tal, però que li funcionava.
I li vam dir: vine i explica'ns-ho.
Per tant, estem intentant créixer en eixe àmbit.
(Veus)

Segueixen les pautes de l'avalem?
Sí, seguiran les pautes de l'avalem.
Per això, insistim que ha de tindre un control públic, perquè el fet que el servei el preste una empresa privada no sostraga de la necessitat que hi haja un control públic.

Podrien els beneficiaris dels programes d'Avalem Plus fer este treball?
En estes condicions actuals no.
Podran fer-ho.
.
.
La pregunta és molt interessant perquè podran fer-ho, en tant que acaben la seua formació se donen d'alta com a autònoms o se puguen constituir com a empresa, aprofitant les ajudes que genera el servei valencià d'ocupació.
Perquè he d'insistir que això està dins del marc de la col·laboració publicoprivada.
I nosaltres una de les coses que no podem fer.
.
.
No, no, fixe's, en l'Avalem Joves, per exemple, una de les coses que no ens permet la Unió Europea és contractar joves en l'administració autonòmica valenciana.
(Veus)

Per tant, a la pregunta: ho podríem fer?
No, no ho podríem fer.
(Un diputat parla amb el micròfon desconnectat) Als ajuntaments sí, però nosaltres no ho podem fer.
(El diputat continua parlant sense micròfon) Ah!
, clar, però els perfils els elegix l'ajuntament.
Nosaltres ja els hem dit: escolteu, n'hi ha tot això per a fer; i alguns han decidit uns perfils i uns altres uns altres perfils.
(Veus) Bé, però els hem de permetre als ajuntaments decidir ells qui vullguen.
Es tracta de donar-los oportunitats.

Ah!
, molt bé.
Quin sentit té el contracte, me preguntava vosté, després d'aclarir que, efectivament, no serà fins a la data que li he donat la incorporació efectiva d'estes persones.
Doncs, simplement, perquè és una metodologia diferent d'aquella que estem fent ara, i ho he explicat moltes vegades.
Algunes d'eixes persones no tenen la titulació que se requereix ací.
I, en qualsevol cas, per problemes de ràtios, etcètera, etcètera, no estem fent la mateixa metodologia.
Té tota la raó i això assumixc l'error en els criteris, els hi farem arribar per escrit.
No els tinc en la documentació.
Ho he repassat ara i no els tinc.

Que posem l'accent en les ràtios?
Home, deia vosté, al final són set persones.
Si se feren eixes ràtios de col·locació.
Bé, no menyspreem set persones, multiplicades, ja sé que vosté no ho fa.
O siga, sé que vosté no ho fa.
Per això dic, no menyspreem set drames familiars, perquè malauradament tenim moltíssimes famílies que cap membre de la família té rendes de caràcter laboral.

Per tant, si són set, o són huit, o són sis, multiplicat pel nombre d'equips de recerca, doncs segur que estes famílies estaran molt contentes.

Hem contractat 120 orientadors en data 1 de maig, té vosté raó, no he sigut fi en l'explicació.
I són tècnics qualificats en moltíssimes coses, alguns també en això, però no tots en això que se demanava ara, en este moment.

I respecte a la pregunta que vosté li va formular al conseller i que el conseller li va contestar, i vosté (inintel·ligible) .
.
.
conseller o jo diem coses que no són correctes.
Sap qui va fer les anàlisis de l'aire?
El SEPE.
Sap quan ens els va facilitar a nosaltres, després que se fera la polèmica?
(Veus) Ara a la.
.
.
En fi, en fi.

La senyora presidenta:

Per favor, no interrompen el compareixent.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Els ens van facilitar a nosaltres amb els que compartim espai, taules, etcètera, etcètera, etcètera, quan va sorgir la famosa polèmica.
Què és el que hem fet nosaltres?
Un contracte per a díhuit, diu vosté.
Efectivament, per aquelles díhuit que després de l'anàlisi, han detectat, han dit concretament que no eren correctes els resultats de les analítiques per a eixes díhuit.

Abans, què hi havia?
O res, o contractes menors, multiplicats per díhuit.
Per tant, una de les coses que estem fent també és acabar amb els contractes.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Per favor, vosté ja no pot intervindre.
Si té alguna pregunta.
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Són posteriors a.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Senyor Caballero, no pot intervindre.
Si té alguna pregunta, havia d'haver-la fet en el seu moment.
Ara està el conseller en l'ús de la paraula.
.
.
(Remors i rialles) Ai, perdó.
Si al final, ja.
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

Bé, en qualsevol cas, entenc la repregunta com que jo no li conteste bé.
Junt amb allò altre li farem arribar tota la informació.
Assumixc el compromís, presidenta, de fer-li arribar al senyor Caballero tota la informació de quan ens arriben a nosaltres els contractes.
Insistixc, per acabar,.
.
.

La senyora presidenta:

Li faran arribar la documentació.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general del Servof:

.
.
.
que un contracte per a díhuit oficines, perquè les altres el resultat de l'analítica era bona.

Acabe contestant als dos grups de Compromís i del Partit Socialista, tots d'una.
En una cosa que ens agrada, no sé què opinarà el senyor Caballero, perquè diu que venim a ventar-nos i coses, no.
Però diu: Â«Jo sé que vostés discutixen molt amb el ministeri.
Â» Tot el que faça falta, i ell amb nosaltres.

Però sap?
, ha canviat una miqueta la cosa.
El secretari d'estat, estant jo present, segurament més, però en tres ocasions, en públic, en la reunió on estan totes les comunitats autònomes ens ha posat com a exemple i ens ha felicitat.
Abans anàvem allí a emportar-nos calbots, i ara ens posen com a experiència d'èxit.

No només això, sinó que, quan la Unió Europea va convocar tot l'estat espanyol per a unes jornades de garantia juvenil, l'única comunitat autònoma a la qual van demanar que anara a explicar les seues experiències d'èxit era la de vostés i ho va explicar la directora general, la senyora Briones.

Per tant, doncs, bé, si en la Unió Europea i en el ministeri, que no són de pobles de Compromís ni del Partit Socialista, consideren que avancem, doncs en algunes coses avançarem massa lents i en les altres avancem moderadament, satisfactòriament cap al reforçament del servei públic d'ocupació, que és el que ens ha portat ací a este equip.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Nomdedéu, secretari autonòmic d'Ocupació i Servof, i no conseller.
(Rient) Perdó per l'error d'abans.
Fem ara un descans i continuem.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

(Inoïble) … i que tenim convidats per alguns dels punts.
Em diu el lletrat que hem d'aprovar, ha de ser la comissió qui aprove l'alteració de l'ordre del dia.

Per tant, la proposta seria que passem primer a conéixer el punt número 5, que hi ha convidats, a continuació el punt número 6, que hi ha convidats, i a continuació el punt número 7.
Quan acabem el número 7 i vegem l'hora que és, la mesa decidiria continuar amb els punts que ens queden o l'ajornem per al dia 21.
D'acord?

Per tant, continuem ara, reprenem pel punt número 5.
Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'impuls i la regulació.
.
.
Perdó, passem a la votació primer.
Val?
Us veia assentir, però legalment s'ha de votar.
Vots a favor de la modificació de l'ordre del dia?
S'aprova, per tant, per unanimitat.

Proposició no de llei sobre l'impuls i la regulació de la musicoteràpia, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 90.
523, BOC número 257)

La senyora presidenta:

Continuem amb el número 5 que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'impuls i la regulació de la musicoteràpia, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Té, per tant, la representant del Grup Popular un màxim de huit minuts per a fer l'explicació de la proposició no de llei.

Endavant.

La senyora Ferrer San Segundo:

Buenos días.

En primer lugar, saludar a los miembros de la Associació Valenciana de Musicoteràpia.
Sé la emoción, el nerviosismo y la esperanza con que vienen hoy a estas Corts por primera vez sabiendo que se trata de un tema esencial para ellos, por lo que ellos viven y para lo que viven.

Y quiero agradecer también la colaboración en cuanto a la redacción del texto y al material para intentar, primero, que fuera riguroso y en segundo lugar que atendiera, pues, a las aspiraciones que ellos están buscando, especialmente a quien era su presidente hasta hace un par de semanas, David Buedo, que está aquí presente, y a su actual presidente Cristina López y los demás miembros de la associació que están aquí.

¿Las razones?
Voy a ser muy breve.
Haber sido músico como he sido yo -como saben muchos- antes que otra cosa desde los seis años, pues, me lo hace muy fácil.
Me lo hace muy fácil en primer lugar porque conozco por experiencia propia los beneficios personales y sociales de la música.

Y, en segundo lugar, pues, porque, bueno, eso ha favorecido quizá, por mi vinculación con la música, que llegara a mí y no a cualquier otro diputado de esta comisión, como podía haber llegado esta iniciativa que no tiene, como habrán visto por su contenido, ninguno, ningún sesgo político.
Y desde luego, a que en cuanto llegó el impulso, pues dijera sí a intentar transformarla en una iniciativa.

En cuanto a concretas razones, pues solo diré que es evidente que tiene efectos benéficos contrastados, tanto preventivos como reparadores y además en distintos ámbitos.
Opera transversalmente en ámbitos sanitarios, en ámbitos educativos -especialmente en menores- y también en ámbitos sociales.

Es por ello que se dice que la musicoterapia debe concebirse como una herramienta social, dada su evidente función social que tiene.
Ámbitos físicos, emocionales, mentales, mejora de habilidades sociales, entrenamientos cognitivos para quien los ha perdido o no los ha tenido nunca.
Son innumerables las referencias científicas.
También en la prensa esta misma semana leíamos en un medio: Â«La musicoterapia tiene efectos beneficiosos para los pacientes con cáncer terminal.
Â»

Hablamos de unas terapias que con complementarias de otro tipo de terapias y -como digo- inciden en distintos campos, dolores físicos, bloqueos, miedos, ansiedad, tensiones, pediatría, oncología, depresión, alzhéimer, lesión cerebral adquirida, disfunciones tras accidentes cerebrovasculares, pacientes con asistencia respiratoria mecánica, autismo, trastornos mentales.
En fin, ellos lo explicarían mejor que yo, pero creo que es importante que rindamos o nos hagamos cargo de la función social que pueden tener en todos estos campos.

La segunda razón es que -aunque ellos están organizados internacionalmente hay una confederación europea de fisioterapeutas y reconocidos en muchos países y recogidos también en lo que es la clasificación nacional de ocupaciones-, es lo cierto que en este momento no hay una regulación en España y que, además, no hay tampoco un impulso desde las administraciones y una visibilidad, una visualización de esta figura.

Y eso trae dos tipos fundamentalmente de problemas.
El primer problema lo trae a los propios pacientes o usuarios, es decir, no haber esa regulación, no haber un control, no haber…, en fin, no controlar por ejemplo el intrusismo profesional, puede generar malas praxis y, por lo tanto, perjudicar a esos pacientes y a la sociedad.

Un musicoterapeuta no es alguien que sabe música y que se le ocurre aplicarlo a algunos pacientes.
Tienen una metodología, tienen unos estudios científicos y, por tanto, no puede cualquiera que sabe un instrumento -como pudiera ser yo- dedicarnos a esto.
Y creo que esto debe de quedar regulado.

Y en segundo lugar, perjudicar a sus propios profesionales terapeutas que ven ese intrusismo o que se pueden ver perjudicados por malas noticias de praxis de personas no preparadas para esto.
Y la tercera razón -aparte de los efectos beneficiosos y el que no esté regulado- es que su utilización además del beneficio personal o social que es, desde luego, lo más importante, tiene también incidencia en los recursos públicos, en una mejor eficiencia de los recursos públicos.

Porque claro, si descongestionamos sanidad, educación, servicios sociales a través de estas terapias, por lo menos como métodos complementarios, evidentemente podemos generar una disminución o una mejora en la eficiencia de los recursos públicos.

Yo conozco estudios científicos donde se habla -lo digo solo por poner un ejemplo- de la posibilidad de intervenciones quirúrgicas sin anestesia por la utilización de la música, ¿eh?
Creo que eso no es algo de ciencia ficción, que existe en la realidad y que debemos seguir profundizando en ese mundo.
Porque la musicoterapia ha venido para quedarse y tiene un amplio recorrido, pero necesita que las terapias se lleven a cabo por profesionales cualificados y que haya un impulso decidido de los poderes públicos.

Y los poderes públicos son todos, por eso verán que la PNL no se circunscribe al ámbito autonómico y la hemos dirigido, en primer lugar, al Gobierno de España, porque debe regular los requerimientos académicos, laborales o de capacitación en el ámbito nacional, es decir, para poder ejercer en todo el estado.

Y, en segundo lugar, también al Consell para distintos ámbitos, tanto dentro de lo que está en sus competencias, pues controlar el intrusismo, darle un impulso decidido, también participar en la difusión, elaborar un plan de fomento transversal de la musicoterapia en esta Comunidad Valenciana y, finalmente, bueno, pues intentar en la medida de las posibilidades presupuestarias, ver, firmar o suscribir convenios u otros instrumentos para la difusión.

Desde el Grupo Socialista se ha pasado -que ahora ellos lo explicarán- una serie de enmiendas que ya por aceleración y por una cuestión de economía procesal, ya digo que las aceptamos.
Aunque dejamos naturalmente a sus proponentes que las expliquen.

En definitiva, creo que deben de saber que, si aprobamos esta PNL hoy, será el primer parlamento en toda España que apruebe una iniciativa de impulso y de solicitud de regulación de la musicoterapia.
Una razón creo que suficiente para pedirles ese apoyo, no a la iniciativa tanto, sino a la situación de esas personas que representadamente nos acompañan.

Yo tengo que decir que estuve en el III Congreso Iberoamericano de Investigación en Musicoterapia que se celebró en noviembre de 2017 aquí en Valencia y les puedo asegurar -os puedo asegurar, compañeros- que -y aquí hay testigos- los musicoterapeutas de todas España e incluso otras partes del mundo están pendientes de lo que hagamos hoy.
Porque a nosotros nos puede parecer un punto del orden del día, pero para ellos es su vida, su profesión y aquello en lo que tienen puesto su ilusión.

Así que estas Cortes tienen la oportunidad de impulsar propuestas que están arraigadas ya, pero que son y que se están desarrollando ciertamente en instituciones públicas y privadas, pero que son novedosas en cuanto al respaldo parlamentario.
Seríamos -como decía- pioneros y, en segundo lugar, de demostrar que estamos atentos a las propuestas de vanguardia que van surgiendo para mejorar el bienestar de la sociedad desde la ciencia, pero también desde la creatividad.

Así que termino ya por los musicoterapeutas, por los beneficiarios de la musicoterapia y por toda la sociedad pediría desde la armonía y que le demos un buen ritmo a esta iniciativa con el voto favorable de todos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Vosté ha nomenat una esmena del PSPV-PSOE però a la mesa no ha arribat cap esmena.
(Una diputada diu: Â«Señora presidenta, es una enmienda in voce que está consensuada creo que con todos los grupos políticos.
¿Vale?
Si no hay inconveniente…Â») (Veus)

Aleshores no fem torns específics de paraula i continuem amb el Grup Ciutadans, per un màxim de quatre minuts.

Endavant.

El senyor Woodward Poch:

Sí, nada, muy buenas tardes.

Yo, únicamente, yo creo que hay un consenso al menos aquí de todos los grupos y poco vamos a explayarnos nosotros.
Realmente sí que es verdad que -ya lo ha explicado la compañera del Partido Popular con la exposición y la PNL presentada- más bien que nada lo que se intenta es, bueno, o darle luz a los efectos beneficiosos que va a tener en muchos ámbitos las terapias que va a comportar la musicoterapia.

Realmente se pide un plan de fomento de la musicoterapia en la Comunidad Valenciana y, por tanto, el desarrollo de la misma en el territorio, así como para el resto del estado español.
Yo creo que -como hemos escuchado y como se dice- el recorrido de la musicoterapia en España es de casi cincuenta años.
Una disciplina científica que pretende facilitar a través de la música como medio una ayuda terapéutica a quien la pueda necesitar.

Yo creo que nuestro grupo se va a posicionar a favor y a la presidenta de la Asociación Valenciana de Musicoterapia se lo informamos al respecto y nos parecía muy adecuada esta iniciativa a traer aquí en el parlamento valenciano.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Té ara la paraula el representant de Podem per un màxim de quatre minuts.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora diputada Ferrer avui ens demostra una vegada més la seua especial sensibilitat per a portar ací temes i propostes que sumen i a la qual el nostre grup parlamentari -ja li avance- donarà suport.
Hem atés, d'altra banda, l'argumentari que ens ha fet arribar des de l'Associació Valenciana de Musicoteràpia i ens hem pogut fer una idea aproximada de -com diu la seua presidenta- l'estat de la qüestió.

Reconeixem els beneficis que la musicoteràpia pot proporcionar a un ampli ventall de casos de persones amb diferents malalties i compartim també la preocupació de l'Associació Valenciana de Musicoteràpia sobre l'intrusisme en un sector molt propici que, gent amb coneixements i habilitats en la pràctica d'algun instrument, vullguen fer-se passar per musicoterapeutes.
Amb el consegüent risc també per a la salut d'estes persones que necessiten la musicoteràpia i que, si no s'aplica basant-se en criteris acadèmics, podria resultar perjudicial.

Ens expliquen en la seua carta també els motius pels quals la proposta ha arribat a la diputada Ferrer San Segundo.
No s'apuren, si bé és cert que una proposta sol guanyar en possibilitat de consens si arriba a tots els grups parlamentaris, en este cas han trobat l'acord just, dic la diputada elegida, que sol portar-nos propostes cabals, les quals tenen bona acollida en esta comissió.

Per a dur ací una experiència personal, vaig estar assistint a una actuació de James Rhodes que és un pianista que s'ha fet famós explicant també com la música el va ajudar a superar un estat mental concret.
No entrarem en el debat de si, bé, s'està fent massa autobombo ahí en eixa qüestió, però bé, és un gran pianista.
Jo vaig poder disfrutar i me n'alegre que al final el resultat que la música haja funcionat en ell va provocar o està provocant benestar en tot el món que assistix als seus concerts.

Res més.
Senyora Ferrer, em reitere en les meues felicitacions cap a la seua tasca i desitge de manera sincera que vosté tinga cada vegada més predicament en el seu grup parlamentari.
Ens aniria millor a totes.
(Rialles)

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Ens alegra que en esta comissió també hi hagen paraules agradables, besos i somriures.
(Rient) A més de música.

I seguint l'ordre, té ara la paraula la portaveu del Grup Parlamentari Compromís per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies.

Gràcies, presidenta.

Bé, jo, en primer lloc, volia mostrar el suport del Grup Parlamentari Compromís a l'Associació Valenciana de Musicoteràpia i reconéixer, també, el seu esforç i el seu treball contra l'intrusisme i la precarització, que també sé que teniu dins del sector.

I, bé, ja ho hem parlant abans però votarem a favor de la proposta, estem d'acord amb la proposta, però, clar, jo, després d'este halo d'amor i tal em sap malament.
És que (rient), a vore, a mi em crea a vegades un poc de sorpresa que esta proposta precisament me la porte el Partit Popular, que jo estic encantada que una música valore la música i estiga ahí.
No són prejuís nostres sinó que van ser per exemple els dels senyor Wert, que va ser ministre del Partit Popular i va impulsar una llei on a la música precisament se la deixava en les hores més reduïdes de la història de la nostra educació.

I, bé, doncs, també, després d'estar governant vint anys que mos porten aquí esta proposta, que sabem de sobra que han parlat amb musicoterapeutes durant el govern seu i no els feren cas, és curiós i em sorprén, però no passa res.
O siga, jo crec que si el que fa el Partit Popular és portar-mos una proposta perquè el govern del botànic pugam fer allò que no feren ells durant vint anys, doncs evidentment que el govern del botànic l'abracem i aprovarem la proposta que abans no es va dur endavant.

Així que, res més, simplement jo crec que felicitar-mos per poder aplegar a este acord, felicitar als proposants de la proposta i a la senyora San Segundo per portar-la fins aquí, a la comissió.

Però, clar, evidentment, sí que és de veres que jo, la meua sorpresa estava ahí, ¿no?
, perquè crec que al final la música, i jo també he estat en projectes d'intervenció comunitària i la música sempre ha sigut una eina de transformació social i en este cas de teràpia inclús sanitària.

Així que, enhorabona i votarem a favor.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyora Campello.

Té ara la paraula la representant del Grup Socialista per un màxim de quatre minuts.

Endavant.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidenta.

Bien, pues, felicitar también a la asociación que está aquí hoy representada porque, bueno, según nos han transmitido, es una de las batallas que llevan librando desde hace muchos años, y está bien que comience por la Comunidad Valenciana y precisamente en este momento en el que podemos demostrar que somos capaces de llegar a consensos.
Y felicitar a la señora Ferrer por poder traer esta PNL hoy.

Vamos a introducir dos pequeñas modificaciones que hemos intentado consensuar todos los grupos para que sea lo más rápido posible, y vienen a ser unas cuestiones de matices que nos han apuntado desde la conselleria de sanidad y que consideramos que son interesantes.

En el punto a de la petición que va dirigida a Les Corts sería matizar Â«según establezca el ministerioÂ», teniendo en cuenta que la competencia para lo que es la regulación tanto académica como a afectos laborales y de prevención y combatir también, en su caso, el intrusismo, las directrices o las instrucciones corresponde al ministerio.

Y en el punto 2c consideramos que es importante añadir Â«siempre dirigida al bienestar y confort de los pacientes dentro de los programas de humanización mientras no sean incluidos en la cartera del servicio del sistema nacional de saludÂ».

Y también una pequeña corrección sustituyendo Â«los efectos benéficos de la musicoterapiaÂ» por Â«beneficiososÂ», Â«los efectos beneficiosos para…Â» (veus), hemos llegado al acuerdo de que quizá sería el vocablo más adecuado.

Y estas matizaciones vienen principalmente motivadas -y muy brevemente- porque sabemos que las pretensiones de esta PNL se refieren especialmente a un cambio en la normativa que existe a nivel nacional, en concreto el Real decreto 1.
277 en el que se define la actividad sanitaria y que -como bien saben los miembros de la asociación- no están incluidas este tipo de terapias alternativas como puede ser la musicoterapia.
O sea que esa será la gran batalla, que se incluyan dentro de lo que es la atención sanitaria las terapias, como puede ser la que ustedes defienden.

Y la matización que hemos hecho es porque la musicoterapia no está incluida dentro del catálogo de servicios del sistema nacional de salud, y por lo tanto deberá ser otra de las correcciones que deberá realizarse de otro real decreto, también aprobado por el ministerio, que deberá de contener las modificaciones oportunas para que estas pretensiones de esta PNL lleguen a ser una realidad.
Nosotros hoy estamos demostrando una voluntad política pero, efectivamente, esto se tiene que hacer después efectivo donde están los leones, en el parlamento de España.

Bien, entonces corregidas estas dos cuestiones, pensamos que en el fondo estamos de acuerdo.
¡Ojala!
terapias de este tipo sirvan para mejorar tratamientos, recuperaciones, rehabilitaciones que necesiten muchos pacientes.
También en el ámbito educativo pensamos que puede ser interesante.

Nos consta que ya existen también proyectos y convenios que se están realizando en nuestros hospitales (algú tus), que incluyen tanto en planta como a nivel hospitalario, se incluyen programas que van ya poco a poco introduciéndose en lo que podría ser la dinámica hospitalaria.
Y, por lo tanto, pues adelante con este tipo de iniciativas.

En buen rollito, señora Ferrer, yo creo que, bueno, no solamente porque es usted música, yo solamente toco…, ni siquiera toco de oído, pero sí que le puedo decir que cualquier persona que se dedique a la política sabe que tiene que impulsar este tipo de iniciativas.

Muchas gracias.

La senyora Ferrer San Segundo:

Solo un minuto, por agradecer el…

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Doncs, li done la paraula per…

La senyora Ferrer San Segundo:

Nada, nada, solo agradecer, no por mí sino ellos que os lo podrán decir más que yo y con más credibilidad que yo que solo soy una parlamentaria, todo lo que habéis dicho, sobre todo el voto favorable a esta iniciativa que esperemos que, efectivamente, tanto desde el Consell en las competencias que tiene como respecto al Gobierno de España que tiene las competencias de la regulación se pueda seguir impulsando, que ¡ojalá!
esto le sirva para ascenderlo a nuestros parlamentos de España, en el parlamento nacional.

Y a quien no está tan contenta con todo pues solo diré que no voy a contestar, no me parece el momento porque el silencio también es música.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies.
(Veus)

I legalment, i segons el reglament, estaríem davant no d'una esmena transaccional sinó d'una proposta alternativa consensuada amb un text alternatiu i que ja ha estat registrat.
Per tant, passaríem a la votació i en la publicació s'assumiria el nou text consensuat alternatiu presentat i acceptat per tots els grups parlamentaris.
¿Val?

Passem, per tant, a la votació amb el nou text proposat.
¿Vots a favor?
S'aprova, per tant, per unanimitat de tots els assistents.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Si vos sembla, fem una pausa d'un… ¡Ai!
, perdó, l'explicació del vot, efectivament.
(Veus) Disculpe.

Explicació del vot del senyor García per un màxim de quatre minuts.

Vinga, endavant.

El senyor García Salvador:

Gràcies, presidenta.

Decía Aldous Huxley, un filósofo y escritor inglés, que después del silencio lo que más acerca a expresar lo inexpresable es la música.

La música ciertamente es poderosa.
Por diversas razones los seres humanos podemos encontrar obstáculos para expresarnos y conectarnos con el mundo que nos rodea de forma puntual o permanente, o también con nosotros mismos y nuestras vivencias en determinados momentos de la vida.
La música nos acompaña en estos procesos y momentos y lo hace desde muy diversas perspectivas, incluyendo su uso científico a través de profesionales especializados.

Agradezco al colectivo de musicoterapeutas el correo que nos han hecho llegar a los miembros de esta comisión para hacernos entender quiénes son, qué nos demandan y por qué.

Como explican ellos mismos y la proposición no de ley, la musicoterapia es una disciplina reconocida a nivel internacional y tiene historia.
Como programa de tratamiento se comenzó a utilizar en el Reino Unido durante el siglo pasado, incluyendo el tratamiento de recuperación para los soldados en las dos guerras mundiales.

La musicoterapia, aunque todavía con pocos años de recorrido en general, es conocida y aceptada en el ámbito escolar y educativo y como un recurso terapéutico más en la integralidad que ha de orientar la atención temprana.

No podemos ignorar la relevancia de las terapias complementarias en un proceso tan delicado como el acompañamiento y la atención al final de la vida, en que la dignidad personal ha de ser preservada con especial diligencia y cuidado.

Por ello, el último borrador del proyecto de ley de La Generalitat, de derechos y garantías de la dignidad de la persona en el proceso de atención a la vida final, en su artículo 5.
4 habla de cuidados paliativos integrales al final de la vida como conjunto coordinado de intervenciones dirigidas a la mejora de la calidad de la vida de las personas y de sus familias, de prevención y alivio del sufrimiento tanto físico, psíquico como espiritual, habla de dignidad al final de la vida, de alcanzar un clima de serenidad, de paz, de satisfacción existencial, seguridad y, en la medida de lo posible, de consciencia propia de todo ser humano.

Y el artículo 13 consagra el derecho a recibir cuidados paliativos integrales y a elegir el lugar donde recibir señalando que Â«las personas que se encuentran en el proceso final de su vida tienen derecho a recibir cuidados paliativos integrales de calidad con el máximo respeto a su autonomía y a su dignidad, adecuados a la complejidad de la situación que padece y que posibiliten una muerte en pazÂ».

Así, no es pues difícil de comprender el papel que los musicoterapeutas pueden y deben desempeñar en este proceso de acompañamiento y atención como una pieza más del sistema sociosanitario, y deberán tenerse en cuenta en el desarrollo reglamentario de la ley una vez esta se apruebe.
Sin embargo, ya en la actualidad denuncian que en este ámbito de los cuidados paliativos la falta de reconocimiento y legalización de la profesión conlleva, entre otras cosas, el desconocimiento de la musicoterapia por las familias y por los equipos de gestión y dirección de los hospitales, la falta de comprensión en muchas ocasiones por parte del equipo sanitario, no poder participar en un grupo de trabajo, o la escasa valoración y aceptación de su trabajo por los equipos multidisciplinares, así como la falta de estabilidad laboral.

En este sentido, este colectivo señala como principal problema, a la hora de que los musicoterapeutas sean contratados por los servicios sanitarios, el que no sea una profesión reconocida por el ministerio de trabajo, lo que conduce a jornadas laborales reducidas y sin contratación laboral siendo mayoritariamente el régimen de autónomo el medio utilizado para legalizar este servicio.

Hablan, también, de la creación de un colegio profesional.
Aquí tendremos, seguramente, un problema con la regulación cruzada: la ley, por un lado, de 1997, de consejos y colegios profesionales de la Comunidad Valenciana y, por otro lado, la ley del 2009, por la que se establece la ordenación de enseñanzas artísticas superiores con el problema de convalidaciones de títulos, etcétera.

En cualquier caso, y entre tanto, la labor de la Asociación Valenciana de Musicoterapia y de los profesionales que la integran ha de ser regulada por el gobierno, es decir, abordar requisitos académicos, laborales y de capacitación, y así mismo ha de ser reconocida, impulsada y protegida por La Generalitat en el ámbito de sus competencias.

Vaya por delante mi reconocimiento a estos profesionales.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor García.

Per tant, ja, donem per acabat el punt.
(Veus) Molt bé.

Queda aprovada esta PNL per unanimitat amb la seua explicació de vot i passaríem al següent punt.

Sí, em demanen que fem una pausa per a fer una xicoteta, una foto.
(Veus) Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Reprenem la sessió.

Proposició no de llei sobre el reconeixement del grau de discapacitat i altres drets als menors amb càncer i altres malalties greus, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís, Podemos-Podem i Ciudadanos, i pel diputat no adscrit Alberto García Salvador (RE número 90.
395, BOC número 257)

La senyora presidenta:

I continuem amb el punt número 6, que és la presa en consideració de Proposició no de llei sobre el reconeixement del grau de discapacitat i altres drets als menors amb càncer i altres malalties greus, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís, Podemos-Podem i Ciudadanos, i pel diputat no adscrit Alberto García Salvador.

Per a la presentació d'esta proposició no de llei té la paraula Alberto Ibáñez, del grup no adscrit.
.
.
(veus) -ai, perdó, Alberto García; perdó, que estem massa hores ací ja, ¿eh?
- per un màxim de huit minuts.

El senyor García Salvador:

Gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Un momentet.
Endavant.

El senyor García Salvador:

Jo, primerament, volia agrair la presència del president d'Aspanion i altres que formen part de la seua direcció, i agraïsc el treball que fan a favor dels xiquets amb càncer i de les seues famílies.

La idea fuerza, la que motiva esta PNL, era avanzar los beneficios del reconocimiento de la discapacidad al momento previo de la incapacidad temporal desde el diagnóstico y durante el tratamiento, ya que si quedan secuelas, entonces sí se va a aprobar esa discapacidad.

Nadie cuestiona que la atención integral de los menores con cáncer y otras enfermedades graves y sus familias exige implementar cuantos recursos de carácter educativo, sociosanitario, de investigación o de sensibilización puedan considerarse necesarios para proteger su interés superior, como principio rector de todas las políticas públicas transversales que les afecten.
No obstante, no se nos deben escapar toda una serie de déficits que hay que corregir.

En primer lugar, como he dicho, avanzar en el reconocimiento de los beneficios a la incapacidad temporal.
Incapacidad temporal, pero que es invalidante.
Desde que a estos niños se les detecta la enfermedad no van a poder disfrutar de una participación plena en la sociedad: por ejemplo, ir a la escuela, compartir ocio o jugar con otros niños.

Es cierto que la discapacidad, aun siendo un concepto dinámico y que puede evolucionar en el tiempo, se asocia a déficits permanentes o previsiblemente permanentes.
Sin embargo, la experiencia ha puesto de manifiesto cómo determinadas situaciones de incapacidad temporal, con afectación por enfermedades graves, exige el reconocimiento de la situación de discapacidad en igualdad de condiciones, siquiera durante dicho período.

Tal es el caso de los menores, niños y niñas y adolescentes con cáncer, que necesitan, por su especial vulnerabilidad, una protección reforzada desde el diagnóstico y durante el tratamiento, sin perjuicio de valorar también, en su caso, las posibles secuelas una vez superada la enfermedad, ya que, tal y como han advertido las asociaciones que trabajan en este ámbito, como Aspanion, son niños que padecen, con carácter general, durante largos períodos de tiempo, además de las limitaciones provocadas por su enfermedad, los graves efectos secundarios de los tratamientos -quimioterapia, radioterapia, cirugía, trasplante de médula ósea, etcétera.

Las limitaciones que les provocan afectan de manera muy significativa al desempeño de las actividades de la vida diaria de los menores y de sus familiares, lo que les lleva a padecer una situación de desventaja, que debe neutralizarse.

Los efectos que condicionan inicialmente unas limitaciones graves desaparecen al finalizar el tratamiento, aunque persisten otras secuelas derivadas del mismo.
Por ello, se debería realizar una valoración de la discapacidad inicial en el momento del diagnóstico y el comienzo del tratamiento, y otra valoración posterior al finalizar el tratamiento, que se revisarán con intervalos apropiados.

Es por esta razón que, a partir de la publicación del real decreto legislativo del 2013 -la ley general de los derechos de las personas con discapacidad y de su inclusión social-, con el precedente de una iniciativa parlamentaria que instaba a la Comisión Estatal para el Seguimiento y Coordinación de la Valoración del Grado de Discapacidad a realizar un estudio sobre la situación de los niños y adolescentes con cáncer desde el momento en que son diagnosticados hasta que les reconozca dicha discapacidad.

Es cierto que hubo una comisión en el Congreso de los Diputados, que se instaba en estos mismos términos, pero que nosotros sepamos no ha habido ninguna instrucción ni ninguna modificación u orden por parte del gobierno, y las cosas continúan igual.

Así pues, no hay olvidar igualmente que la Convención sobre los derechos de las personas con discapacidad, ratificada y en vigor en España desde 2008, reconoce también que los niños y las niñas con discapacidad deben gozar plenamente de todos los derechos humanos y las libertades fundamentales en igualdad de condiciones con los demás niños y niñas, y recordando las obligaciones que a este respecto asumieron los estados partes en la Convención sobre los derechos del niño, estableciendo en su artículo 7 -niños y niñas con discapacidad- que en todas las actividades relacionadas con los niños y las niñas con discapacidad una consideración primordial será la protección del interés superior del niño -estamos hablando de menores con necesidad de una protección reforzada.

No obstante, a fecha de hoy, tropezamos con la norma existente para la valoración del grado de discapacidad, específicamente el capítulo XI del baremo, contenido en el anexo del Real decreto 1971/1999 de procedimiento para el reconocimiento, declaración y calificación del grado de discapacidad -neoplasias-, necesita, a nuestro entender, a la vista actual de la discapacidad, de una revisión y de actualización urgente en su conjunto debido a la caducidad de sus disposiciones técnicas, ya que no responde a la realidad de los menores aquejados de esta terrible enfermedad.

Hay que tener en cuenta que únicamente en el caso de tratamientos paliativos o sintomáticos se va a reconocer esa valoración desde el momento de la solicitud, pero no es así en el caso de tratamientos curativos; no es así en el caso de tratamientos quirúrgicos, que son seis meses después de la intervención, y tampoco es así en enfermos sometidos a trasplantes de médula ósea.

Sin embargo, y curiosamente, en el antedicho real decreto se valora el grado de discapacidad basándose en la repercusión de la patología sobre la actividad de la vida diaria, por lo que consideramos que los niños y adolescentes que padecen cáncer presentan una discapacidad desde el primer día de su tratamiento.

Desde ese día, se interrumpen todas las actividades de su vida diaria como ir al colegio, jugar, relacionarse con otros niños, compartir ocio.
Y en la mayoría de los casos este periodo se alarga entre uno y dos años.
De todos es sabido que, dependiendo de las características de los tumores, aparecen diferentes secuelas que en algunos casos se cronifican.

La normativa estatal actual, por tanto, no contempla la situación de discapacidad en la que se encuentra el niño o adolescente al ser diagnosticado.
Esperar seis meses o la finalización del tratamiento no se ajusta a las necesidades de este colectivo y priva a los niños y a sus familiares del acceso a los servicios y prestaciones a que tienen derecho.

A mayor abundamiento, el presupuesto medio de la familia en estas circunstancias se incrementa entre los 400 y los 600 euros al mes como consecuencia de desplazamientos, de comidas fuera de casa, de compras de alimentos especiales y de gastos en medicamentos, por lo que las ayudas económicas conectadas al justo reconocimiento del grado de discapacidad contribuirán a aliviar este sobreesfuerzo económico impuesto.

Igualmente, tenemos que tratar la cuestión de las valoraciones uniformes y homogéneas en todo el territorio nacional, ya que se advierte un trato desigual de estos menores en función del territorio en el que residan, debido precisamente a que no existe un criterio homogéneo ni en el tiempo que se tarda en conceder la cita de valoración, que puede oscilar, según las comunidades autónomas, desde una semana a tres meses, ni en el tiempo de resolución, ni en el porcentaje de discapacidad que se les concede, sin que hasta la fecha la Comisión Estatal de Coordinación y Seguimiento de la Valoración del Grado de Discapacidad, adscrita al ministerio de sanidad, haya actuado en el marco de sus competencias.

Paradójicamente, en el artículo 1 del real decreto, la norma tiene por objeto la regulación del reconocimiento del grado de discapacidad, el establecimiento de nuevos baremos aplicables, la determinación de los órganos competentes para realizar dicho reconocimiento y el procedimiento a seguir, todo ello con la finalidad de que la valoración y calificación del grado de discapacidad que afecte a esta persona sea uniforme en todo el territorio del estado, garantizando con ello la igualdad de condiciones para el acceso del ciudadano a los beneficios, derechos económicos y servicios que los organismos públicos otorguen.

Igualmente, el tejido asociativo advierte sobre la necesidad de normativizar que estas valoraciones no sean presenciales, con el objeto de evitar riesgos a los afectados inmunodeprimidos, tomando en consideración el informe médico, el psicológico y, a efectos de ponderar los factores sociales complementarios, el del trabajador social realizado por los servicios sociales o, incluso, por los profesionales colegiados de las propias asociaciones familiares.

Finalmente, también es necesario hacernos eco una vez más de las demandas asociativas, que se conceda en todas las comunidades autónomas la tarjeta de estacionamiento provisional, habida cuenta que la situación de inmunodepresión provocada por los tratamientos impide hacer uso del transporte público.

Así pues, la propuesta de resolución es:

Punto primero.
Las Corts Valencianes instan al Consell de La Generalitat a dirigirse al Gobierno de España instándole a que:

Previo informe de la Comisión Estatal para el Seguimiento y Coordinación de la Valoración del Grado de Discapacidad, apruebe la modificación del Real decreto 1971/1999 de procedimiento para el reconocimiento, declaración y calificación del grado de discapacidad, incorporando en el capítulo XI, correspondiente a neoplasias, un último apartado que recoja la obligatoriedad de reconocimiento del grado de discapacidad, como mínimo en un porcentaje del 33%, a los menores de edad diagnosticados de cáncer, sometiendo a su estudio las oportunas modificaciones de.
.
.
, modificaciones -perdón- a fin de efectuar idéntico reconocimiento a los menores aquejados de cualquier otra enfermedad grave que igualmente afecte desde el diagnóstico y durante el tratamiento al desarrollo de las actividades básicas de la vida diaria, y ello desde el momento de la solicitud, revisable al concluir el tratamiento pautado.

Proponga a la Comisión Estatal de Coordinación y Seguimiento de la Valoración del Grado de Discapacidad, de modo inmediato y en tanto se aprueba la modificación del baremo en los términos expuestos, la aprobación de las iniciativas siguientes para su aplicación uniforme en todo el territorio nacional, a través de la coordinación, en su caso, con los órganos colegiados homólogos existentes en cada comunidad autónoma:

Reconocimiento, con tramitación administrativa de urgencia, del grado de discapacidad, como mínimo en un porcentaje del 33%, a los menores de edad diagnosticados de cáncer u otras enfermedades graves, que igualmente afecte desde el diagnóstico y durante el tratamiento al desarrollo de las actividades básicas de la vida diaria, desde el momento de la solicitud, revisable al concluir el tratamiento pautado.

Implantación de criterios homogéneos en todas las comunidades autónomas en relación con el plazo que debe mediar entre la solicitud y la cita para valoración de los menores; el plazo de notificación de la resolución y determinación del porcentaje de discapacidad, con respeto al mínimo grado del 33%; las valoraciones no presenciales de la discapacidad en los centros base, con objeto de evitar riesgos a los afectados inmunodeprimidos, y finalmente, a concesión de la tarjeta provisional de estacionamiento desde el diagnóstico, con idéntico objeto -situaciones excepcionales, disposición adicional primera del real decreto del 2014, de 12 de diciembre.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem ara a les intervencions dels distints grups.
I començaríem pel Grup Parlamentari Ciutadans.

Per un màxim de quatre minuts, endavant, senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Muchas gracias.

Creo que la exposición del compañero.
.
.
, la exposición de motivos es clara -también en lo que es la proposición conjunta de todos- y concisa, y que pone de relieve los déficits que existen y que se deben corregir sobre estos menores con cáncer y otras enfermedades graves, así como a sus familiares.
También, la necesidad de protección, como ya ha dicho Alberto, reforzada desde el diagnóstico y durante el tratamiento, así como valorar las posibles secuelas tras superar la enfermedad.

Creo que debemos luchar todos contra el inmovilismo existente y el trato desigual que están sufriendo estos menores, y esta propuesta de resolución debería trasladarse a todas las comunidades, a todos los parlamentos del resto del estado y que contara con el mismo consenso y el apoyo con el que cuenta desde estas Corts.

Y nada más.
Nuestro agradecimiento a todas las personas y sobre todo a la exposición que ha hecho Alberto.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Té ara la paraula el portaveu de Podem, per un màxim de quatre minuts.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, en este punt me passa una mica com en l'anterior, no?
, que no sé si acabarà en abraçada, perquè Alberto és menys donat a estos gestos, però jo m'oferisc a abraçar-lo, perquè és veritat que ha dut el treball, el pes d'esta proposició, i és una proposició que entenc que en el seu dia si va haver algun despiste en els grups parlamentaris de no incloure esta casuística, hauran de reflexionar, perquè és evident que el col·lectiu ho requerix, no?
, requerix d'este suport.

A mi, quan hi ha una proposta sobre el que s'anomena Â«discapacitatÂ», sempre porte ací la reflexió, si estem utilitzant el terme correcte perquè, damunt, en la definició de la mateixa discapacitat se parla de Â«personas con deficiencias previsiblemente permanentesÂ».
A mi, que he treballat amb gent amb diversitat funcional, sempre me ve la mateixa pregunta, no?
: discapacitat pot ser per algunes coses, per alguna qüestió, però que són suplides en molta mesura per altres capacitats.
I a mi m'agrada anomenar les persones que s'anomenen discapacitades com a persones amb Â«capacitats diversesÂ».

Este cas, el de xiquets i xiquetes i adolescents amb càncer que necessiten, per la seua especial vulnerabilitat, una protecció reforçada, deia que era evident que havíem de fer alguna cosa i Alberto ens ha proporcionat un instrument, que esperem que siga vàlid.

Gràcies al col·lectiu, a l'associació Aspanion, que fa un treball molt important en esta matèria.

I jo, res més.
Bé, confie que esta vegada sí, a través de la insistència, se considere a este col·lectiu i se li proporcione este tractament reforçat que ha de tindre.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula ara la portaveu de Compromís, senyora Álvaro, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

Primer agrair a les persones convidades la seua assistència, la seua paciència, i també al diputat Alberto García, que ens dóna l'oportunitat de signar esta proposta.

Tot i així, com ja s'ha dit, fa més d'un any que aquesta mateixa proposta es va aprovar a la Comissió de Sanitat del Congrés; concretament s'aprovava un dimecres, 24 de febrer de 2017, a proposta de Pedro Quevedo, diputat per Nueva Canarias.
El propi Quevedo manifestava aleshores que Â«una vez aprobada, lo que ocurra después depende del gobiernoÂ».
I ací estem.

I és una llàstima i inversemblant que un any després estiguem igual.
Per això que l'assignatura de Compromís havia d'estar juntament a la d'Aspanion i la resta de grups parlamentaris en eixa empenta al govern espanyol per a dir-li que açò és precís.
I tant que és precís!
No sabem si serà fàcil o serà difícil, però sabem que és molt precís.
No es tracta només d'ajudes, que també, i necessàries, sinó de millorar la vida dels nostres xiquets i xiquetes malalts, i també la dels seus pares, que pateixen al seu costat; fer que s'ocupen solament, solament d'allò que és important.

Podria semblar simple o nimi que totes unes Corts Valencianes insten la concessió d'una targeta provisional d'estacionament.
Però jo els dic que si en plena nit, o abans de sopar o de matinada el teu fill patix una crisi i cal anar corrent a l'hospital, no és cap nimietat, no ho és, tindre el cotxe el més prop possible, no ho és.
I els pares i mares que ho han patit ho saben bé.

Com també, haver d'esperar mesos perquè t'envien un mestre a casa perquè el teu fill o filla no pot anar al col·legi.
I és fonamental i cal posar remei a eixa espera.
Fonamental perquè els estem dient a les nostres criatures que lluiten, que lluiten, que eixiran d'esta.
I per això mateix necessitem, quant més aviat millor, poder seguir la seua escolarització, a un ritme més pausat, és veritat, però seguir-la al cap i a la fi.
I a més, si hi ha possibilitat de connexió amb Skype amb la classe del menor, encara que siga esporàdicament o en una tutoria, per a estos xiquets i xiquetes això els suposa un món.

Un xiquet malalt de càncer és el més trist del món, és el més trist, és que et pot passar i.
.
.
, (la diputada s'emociona) veure'l lluitar és l'única força que tenen els pares i la resta de la família que estem a prop; així que ells que lluiten, que lluiten pel que és de veres important, que de la resta, ens hem d'encarregar la resta.

I nosaltres avui tenim l'oportunitat i el deure de sumar una veu forta i potent, la de les Corts Valencianes, a la lluita de moltes famílies.
Elles, que s'ocupen dels seus xiquets i xiquetes i, nosaltres, del seu benestar.

Moltíssimes gràcies per haver presentat aquesta proposta.
Moltíssimes gràcies per estar avui amb nosaltres.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Té la paraula ara la representant del Grup Socialista per un màxim de quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Bien, el Grupo Socialista votará por supuesto a favor de esta PNL, además consensuada por todos los grupos políticos, porque pensamos que es evidentemente una necesidad, y no solamente por reconocer un derecho, sino también por una cuestión de humanidad, porque cualquiera somos capaces de intentar comprender la situación tan difícil que viven cuando un niño o niña enferma o tiene una enfermedad grave y también lo que significa para sus familias.

Esperemos que todo esto tenga una satisfacción pronto, que verdaderamente se corrija esa norma de nuevo que tiene que facilitar que lo que se está pidiendo hoy aquí, en esta PNL, se consiga y además que se permita que estas personas tengan estos pequeños derechos, porque estamos hablando de pequeñas cosas, pero que pueden solventar o mejorar la situación sobre todo de las familias.

Y yo lo que creo que debemos hacer es ponernos en serio, invertir en investigación para que los diagnósticos de estas enfermedades sean cada vez más rápidos, para que los tratamientos sean lo menos invasivos posibles, para que los niños y las niñas permanezcan el mínimo tiempo en los hospitales, que puedan recuperarse y que tengan una esperanza de vida, que es lo que ellos supongo que querrán.
Y por supuesto todas las familias que algún momento hemos pasado por esta situación.

Así es que les animo a seguir luchando.
Y nuestro compromiso es, del Grupo Socialista, para que podamos consensuar entre todos los grupos una PNL que permita eso, que la investigación sea una prioridad para que estos niños se curen, afortunadamente todo ha avanzado mucho, la medicina ha avanzado mucho, toda la experimentación que se está realizando con ADN está dando buenos resultados y con inmunoterapia, lo cual quiero también transmitirles que, bueno, que es una esperanza más para el futuro.
Pero creo que es ahí donde debe de estar la verdadera inversión de los poderes públicos.
Y pueden contar con nosotros para impulsar cualquier tipo de iniciativa que permita que esa esperanza, que ese miedo y que toda esa angustia que viven las familias se solucionen, se reduzca en la medida de lo posible.

Mucha suerte y, por supuesto, tienen también todo nuestro respaldo para continuar con su lucha.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula, per un màxim de quatre minuts, la representant del Grup Popular.
Endavant, senyora Garrigues.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, saludar a las personas de la asociación Aspanion que hoy nos acompañan y agradecerles, no solo que hoy estén aquí en la presentación de esta iniciativa, sino agradecerles el trabajo que día a día y de manera incansable hacen por esta sociedad y que contribuye a que podamos tener una sociedad mucho mejor.
Muchas gracias.

La verdad que nada más recibir esta iniciativa el Grupo Parlamentario Popular se puso en contacto con la asociación, como no podía ser de otra forma.
Una iniciativa que, tal y como nos decían ellos claramente, buscaba el consenso de todos, nos pidieron directamente que por favor no lo presentara un grupo, porque entendían que en estos casos no puede haber otra cosa que no sea unidad.
Yo de verdad que se lo agradezco y agradezco el que hoy exista ese consenso y que hayáis conseguido esta unidad que, como no podía ser de otra forma, las Cortes Valencianas os traslada.

Cuando me preparaba esta iniciativa estuve ojeando las intervenciones que se habían realizado en el Congreso de los Diputados sobre este tema, y les voy a confesar que, igual que me ha pasado hoy, me emocioné con algunas de ellas.

Por eso, hoy me gustaría compartir alguna de las reflexiones que un diputado del Grupo Popular expuso ante la cámara cuando se trataba una iniciativa sobre el cáncer infantil.
Decía el señor Fernández García: Â«Yo perdí esa soberbia el día que me dijeron que mi hijo de apenas unos meses tenía un tumor.
Nadie está preparado para que le digan que su hijo tiene un tumor.
Â»

Y es verdad, ningún padre ni madre estamos preparados para algo así.
Nunca podemos estar preparados para algo así, por eso todo lo que podamos hacer por mejorar la vida de estos niños y de sus familiares nunca será suficiente.

Hoy es uno de los días que sientes que vale la pena dedicarse a esto, porque puedes hacer algo por mejorar la vida de la sociedad, y creo que en eso estamos todos.

El paso que hoy damos es un paso importante.
Es cierto que el Congreso está trabajando en este tema, pero también es cierto que cualquier empujón siempre será bien recibido.

Es verdad, no se entiende que haya diferencias a la hora de tratar a un niño con cáncer según las comunidades.
Por eso apoyamos que se homogenice el reconocimiento del grado de discapacidad de estos niños, y ahí entra también la agilidad de cada comunidad.
Por eso debemos reclamar al gobierno central, y ahí estaremos siempre para reclamarlo, y debemos reclamarlo las comunidades, que se ponga el mismo énfasis a la hora de agilizar los reconocimientos para estos niños.
Y ahí vamos a estar igualmente haciéndolo.

Señorías, creo que hoy es un buen día, creo que no es mucho lo que podemos hacer, pero, por poco que podamos hacer, siempre valdrá la pena por mejorar esta sociedad, por estos niños enfermos de cáncer y sus familias.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
Intervencions molt emotives.

Si no hi ha debat, la passem directament a la votació.
Vots a favor d'esta proposició no de llei?
S'aprova, per tant, per unanimitat.
Enhorabona.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Bé, que tinguen moltíssima sort.

I fem una xicoteta pausa per a fer-nos una foto amb vostés.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Companyes, companys, reprenem la comissió.

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora general d'Ocupació i Benestar Social per a informar sobre el treball desenvolupat per a la prevenció de riscos laborals des de l'esmentada direcció, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 89.
209)

La senyora presidenta:

I el següent punt és el punt número 7: pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora general d'ocupació i benestar social per a informar sobre el treball desenvolupat per a la prevenció de riscos laborals des de l'esmentada direcció, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

N'hi ha alguna intervenció o alguna explicació de la sol·licitud?
No n'hi ha cap debat.
Per tant, passem directament a la votació.
Vots a favor del pronunciament?
S'aprova, per tant, també per unanimitat.

I, en principi, es suspén fins al proper dia 21 i, a continuació de la sessió convocada ja, tindria lloc la continuació d'esta comissió, dels punts que falten, val?
D'acord.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 15 minuts)