DS-080%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 d'abril de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 31 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 48.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, molt bon dia.

S'obri la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

Designació de dos diputats o diputades per a cobrir les places de vocals corresponents a Les Corts en el Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament

El senyor president:

El primer punt de l'ordre del dia és: designació de dos diputats o diputades per a cobrir les places de vocals corresponents a Les Corts en el Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.

En primer lloc, el secretari primer donarà lectura de l'acord de la mesa, amb proclamació dels candidats presents pels grups parlamentaris.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

La Mesa de Les Corts, en la reunión del 16 de abril de 2013, vistos los escritos presentados por los grupos parlamentarios Socialista, registro de entrada 52.
804, Popular, registro de entrada 52.
826, Esquerra Unida, registro de entrada 52.
830, y Compromís, registro de entrada 52.
909, en los que proponen candidatos a vocales del Consejo Valenciano de Cooperación al Desarrollo, han acordado proclamar candidatos a dicho consejo a los diputados y diputadas siguientes: por el Grupo Parlamentario Socialista, doña Clara Tirado Museros; por el Grupo Parlamentario Popular, doña María Soledad Linares Rodríguez y doña Esther Franco Aliaga; por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, Marina Albiol Guzmán; por el Grupo Parlamentario Compromís, doña Mireia Mollà Herrera y don Fran Ferri i Fayos.

El senyor president:

Seguidament anem a demanar per favor l'urna corresponent.
.
.
Se cridaran nominalment els diputats; posteriorment, els membres del Consell; i finalment, la mesa, per a realitzar la votació.
Cada diputat inclourà un màxim de dos candidats en la seua papereta.
Finalitzada la votació, es realitzarà l'escrutini i la proclamació dels dos candidats més votats, que resultaran elegits com a vocals d'este Consell.

Anem a començar la votació.

(El secretari primer crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Vamos a leer, si les parece, los apellidos.

(El president fa l'escrutini)

El resultado del escrutinio es el siguiente: Marisol Linares, 46; Esther Franco, 46; Clara Tirado, 30; Marina Albiol, 4; Mollà, 6; Ferri, 6.

Por lo tanto, los diputados que más votos han conseguido, como está previsto, por 46 votos es Marisol Linares y Esther Franco.
Por lo tanto, quedan proclamadas las dos personas con más votos en el escrutinio.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el corredor mediterrani, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 47.
031, BOC número 139)

El senyor president:

Passem al segon punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Popular, amb el registre d'entrada número 47.
031.

Per a presentació i defensa té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat don Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Senyories.

Senyores i senyors diputats, bon dia a tots.

L'objectiu d'esta PNL és deixar constància de manera clara i explícita del recolzament per part del Grup Parlamentari Popular a la implantació de l'ample internacional i el tercer fil en el corredor mediterrani.
Un recolzament que esperem que siga compartit per tots els grups parlamentaris, perquè per al nostre grup parlamentari esta infraestructura és una obra de comunitat, és una obra de tots i per a tots.
És una iniciativa de present i una iniciativa amb moltíssim futur.

La implantació de l'ample internacional d'acord amb el projecte de La Generalitat és una infraestructura no només viable econòmicament sinó que és imprescindible socialment, perquè és fonamental per a reactivar tot el nostre teixit productiu.
Me van a permetre que sense fer-ho molt llarg els faça menció a algunes xifres que considere fonamentals.

Estem parlant d'un projecte que suposa la inversió de més de tres mil milions d'euros; d'ells 1.
688 ja estan en execució o en licitació i els altres 1.
400 ho faran sense solució de continuïtat.
Açò va a suposar avançar en deu anys els terminis previstos i, per tant, moltíssims avantatges per a la nostra societat i per al nostre sistema productiu.
En sols tres anys els nostres ports, les nostres zones d'activitats logístiques i el nostre sistema productiu estarà connectat amb Europa a través de l'ample estàndard ferroviari.

Estem parlant, senyories, d'un projecte de progrés; estem parlant d'un projecte al que ningú es pot oposar.
Hem estat huit anys en l'andana d'espera i no podem permetre's el luxe de perdre este tren.
El Grup Parlamentari Popular té clar, i així vol que conste en el Diari de Sessions, que estem parlant d'un projecte prioritari per a la Comunitat Valenciana, prioritari per a Espanya i per a Europa, com també ho entén el Govern de la Comunitat Valenciana, així com el Govern d'Espanya.

Apostem per una infraestructura, com una primera fase, com una primera fase d'un projecte molt més ambiciós, encara que també molt més costós, massa, donada la conjuntura econòmica actual.

I, en tercer lloc, i que el corredor mediterrani, com a tal, complet, és un projecte al qual no renunciem i al qual no renunciarem i en el qual podem avançar i molt en este tercer fil.
Aixina de clar, ni més, ni menys, sense dubtes i sense voltes.

Tot açò, senyories, comptant que esta infraestructura està traent-se endavant en una conjuntura complicada i en una situació, la que ens trobàrem quan arribàrem al govern de la nació.
Tot açò, senyories, tenint en compte el forat de 4.
300 milions d'euros que deixà l'anterior govern quan abandonà el ministeri i sense comptar els 42.
000 milions d'euros que devien en aquells moments les empreses públiques dependents de Foment.

Però, com els deia, a pesar d'eixa situació, des de finals de l'any passat, el govern ha licitat més de tres-cents milions d'euros en esta infraestructura.
En estos moments està previst adjudicar els trams entre Castellbisbal i Tarragona i entre Castelló i Sagunt, abans de l'estiu, i altres expropiacions fonamentals per a connectar el corredor amb un dels nostres sectors productius més importants.

Senyories, el que hui tenim davant de mosatros és un projecte que ha generat un ampli acord territorial i polític.
Un projecte que té el recolzament del govern, del president Fabra i del president Rajoy.
Un recolzament que va molt més enllà de les paraules, que no és un recolzament virtual, és un recolzament pressupostari, un recolzament negre sobre blanc, que apareix ja en els pressupostos, que apareixia ja en els pressupostos de 2012 i que s'amplia en els pressupostos de 2013.
Estem parlant de licitacions, estem parlant d'adjudicacions i estem parlant d'obres ja en marxa.

I no està de més recordar en este moment que és precisament en els pressupostos de 2012 quan va aparéixer per primera vegada en els pressuposts generals de l'estat una partida amb la denominació «corredor mediterrani», fins al 2012 els primers pressupostos que vam fer els membres del Partit Popular no apareixia esta denominació en els pressupostos de l'estat.

Senyories, el nostre corredor està en marxa, està funcionant a una molt bona velocitat i ja no hi ha qui ho pare.
Això és l'important.
Senyories, el corredor mediterrani fa més forta a Europa i ens fa més forts en Europa.

Però, senyores i senyors diputats, no hem d'oblidar el darrer 10 d'abril, fa escassament quinze dies el Senat aprovà una iniciativa del Grup Parlamentari Popular instant el govern a impulsar el corredor mediterrani.
La iniciativa va ser recolzada per Convergència i Unió i per l'Entesa, però va ser rebutjada, va ser votada en contra pel Partit Socialista Obrero Español.

Senyories, senyors diputats del Grup Parlamentari Socialista, estic absolutament convençut que eixa votació no va condicionar en absolut el seu recolzament a la nostra iniciativa.
De fet, haurien vostés de donar moltes explicacions als valencians, que encara no els han perdonat que en el govern del senyor González deixaren València i la comunitat fora de l'alta velocitat espanyola.

Senyors diputats, en este cas si han d'imitar algú, si han d'emular algú, per favor, emulen el Partit Socialista de Catalunya, que va recolzar la iniciativa del Grup Parlamentari Popular curiosament; del contrari, estaran vostés donant peu perquè els valencians puguen pensar que una vegada més volen parar esta comunitat, volen parar la comunitat que és el motor, un dels motors més importants dels que disposa Espanya per a eixir de la crisi i volen parar una comunitat que està cridada a ser una de les locomotores del corredor mediterrani.

Perquè la Comunitat Valenciana va a convertir-se en la principal plataforma logística intercontinental en tot l'arc mediterrani.
Açò és aixina, perquè la Comunitat Valenciana es troba en un encreuament estratègic de dos potentíssimes línies de transport de mercaderies a nivell mundial.
Per una banda, el mateix corredor mediterrani, que unix Escandinàvia, Europa amb África, afecta directament 245 milions d'europeus, el 54% de la població de la Unió i el 66% del seu producte interior brut i que mos connecta, i tampoc cal oblidar-lo, amb 60 milions d'habitants d'Àfrica del nord.
I, per una altra banda, el corredor marítim, que unix Amèrica amb Àsia pacífic, a través de l'estret de Gibraltar i del canal de Suez i que té base fonamental en els nostres ports.

Senyories, per anar acabant, dir-los que sols les infraestructures que siguen productives tindran cabuda en els pressupostos públics en els pròxims anys.
La nostra comunitat hui necessita inversions com esta, una aposta segura amb beneficis comptants i sonants, que aconseguisca més amb menys, perquè les nostres empreses necessiten competir amb igualtat de condicions amb les de la resta d'Europa i amb els de la resta del món.

Infraestructures i inversions com esta, que van a permetre recuperar un euro per cada un que s'invertisca.
Iniciatives com esta que van a permetre que els nostres productes estiguen ràpidament col·locats en els mercats internacionals.
I per a fer-ho és imprescindible, com els deia, és imprescindible estalviar temps en el transport de les mercaderies que per valor de 19.
000 milions d'euros estem exportant des del nostre país tots els anys.
300 milions d'euros a l'any seria el càlcul que suposarà l'estalvi per a la Comunitat Valenciana respecte a les nostres exportacions.

Senyories, perquè el temps són diners, els diners són rendibilitat i la rendibilitat és creixement i nous llocs de treball per a la Comunitat Valenciana.

Senyories, la nostra iniciativa és tan clara i tan directa com volem que siga el camí dels nostres productes cap a Europa.

Senyories, espere que vostés pensen el mateix.
I espere, amb tot interés, conéixer quina és la seua fixació de posició.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Per a la defensa de l'esmena i correcció d'errors, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

El Grup Compromís ha presentat una esmena a la proposició no de llei que acaba de ser defesa ací.
Per què?
Home!
, analitzem què diu la proposició no de llei.

En els punts dispositius, els punts d'acord, el primer és clar: anem a fer l'ona al Consell i al president per les gestions realitzades en relació amb el tercer fil.
Val.
No hi ha problema.
S'han fet les gestions.
El tercer fil s'està.
.
.
Podríem fer l'ona, diguem-ne; va, ho han fet.

Segon punt: instar-los a fer el seguiment de les actuacions que se porten al respecte des de l'estat.
Home!
, apareix una dada per a mi molt important, la desconfiança.
Cal controlar què fa el govern de l'estat.
I, per primera vegada, el govern del Partit Popular ací, en la nostra comunitat, resulta que mostra desconfiança d'allò que se pot fer.
Home!
, està bé, està bé.
Cal vigilar què fan des de Madrid perquè no ens tenen en compte.
Per què hi ha eixa desconfiança?
És normal que hi haja eixa desconfiança, és normal; jo no li porte la contrària, perquè jo també la tinc.
Hi ha una desconfiança -com he dit- del govern, hi ha una desconfiança al que pot fer el PP, o siga, el mateix partit, el que tenen ahí.
Per què?
Perquè.
.
.
(Remors) Sí, sí.

Si anem revisant i vostés açò ja ho han fet!
El 6 de juny de 2012 portaren ací una proposició no de llei ja en el mateix sentit.
En el primer punt es deia exactament.
.
.
, venia a ser el mateix, manifestar el recolzament al Consell, això que he dit jo «anem a fer l'ona».
Sí, farem l'ona.
Però té un preu fer l'ona, té un preu.
No, clar, no anem a fer l'ona debades.
No anem a dir: «Doncs, mos deia que: “qué buenas son”, dic.
.
.
, doncs, bé, qué buenos son.
» No.
Anem a vore.
Anem a vore si són bons de veritat.
Anem a vore-ho.

Les Corts deia també que instaven el Consell en allò del tercer fil i que seguisca defensant i impulsant el projecte definitiu del corredor mediterrani, més completa en este aspecte que la que portem avui.
No vaig a passar a les dades, que el senyor Bellver n'ha dit algunes i amb les quals no anem a discutir; en esta també en portava, efectivament.

Però, ¿per què eixa desconfiança, si això ja ho tenim aprovat a proposta del Partit Popular, ja no a proposta també dels altres?
Bé, doncs, perquè està clar.
13 de març, Ministeri de Foment, ha de retirar de la seua web una nota explicant que Ana Pastor, la ministra de Foment, havia firmat un acord amb els seus homòlegs de França, Itàlia, Eslovènia i Hongria, impulsant el transport ferroviari de mercaderies pel corredor mediterrani -sic, corredor mediterrani, és important-.
Però, clar, eixe corredor mediterrani no passava per Castelló, per exemple; de València se desviava cap a Madrid i tenia un traçat que no era este.
Tan important va ser això que no només van haver de retirar la nota explicant.
.
.
, sinó que van haver de fer una nota aclaridora diguent que això no era el corredor mediterrani, sinó que estaven parlant, en realitat, del corredor número sis de mercaderies i que diu que el traçat és: Almeria, València, Madrid, Saragossa, Barcelona, Marsella, Lió, Torí, Milan, etcètera, etcètera; i, per tant, no passa per Castelló.

Després d'haver fet la correcció i diguent que açò no era el corredor mediterrani, curiosament, el dia de la signatura la ministra va dir que havien aconseguit «un hito para que el corredor mediterráneo sea una realidad».
Eixes són les frases.
O siga, este és el corredor mediterrani de la ministra Pastor.
Este és el corredor mediterrani de la ministra Pastor.

Si no en té prou encara, si no té prou bases, mire vosté la signatura de Monago, Cospedal, Aguirre i Rudi en un protocol que és normal que els presidents d'unes autonomies facen.
Però, ¿que comptara amb la presència de la ministra Pastor per a la promoció d'eixe corredor central, que en paraules posteriors la mateixa ministra seguix sempre, quan parla de les prioritats, parla de les prioritats del corredor mediterrani, a l'igual que del corredor central.
.
.
?
Mire, això no és tindre clares les seues prioritats.
Tant és així, tant és així, que per a donar credibilitat han de presentar una proposició no de llei en el Senat, en el Senat, instant el mateix govern.

Mire, li recordaré el que tantes vegades vostés m'han dit quan porte una proposta per a instar el govern a fer alguna cosa.
Me diuen que, si vostés l'accepten, això significa que el govern no ho està fent.
Això m'ho han dit en múltiples comissions, i ses senyories ho recordaran.

Aleshores, quan des del Senat s'insta el govern a seguir la línia i promocionar realment el corredor central, estem admetent, en la seua teoria, en la seua pròpia teoria, estan admetent que han de pressionar el govern actual, el govern de Madrid, el govern de Rajoy perquè el corredor central se faça una realitat i se promocione.
Són paraules seues, no meues, que jo trasllade ací.
Perquè supose que si quan l'oposició presentem.
.
.
, quan l'oposició presentem una proposta i se'ns diu aixina, se'ns contesta que això seria reconéixer que no ho fan, quan vostés la presenten és encara més.

Miren, l'esmena que presentem té un significat molt important, molt important, senyories.
Per què?
Perquè anem a vore si estem parlant de veritat, que no ho dubte que estan parlant de veritat; però anem a vore fins on estan vostés disposats a pressionar.
Perquè, clar, abans.
.
.
, perquè eixe discurs l'hem sentit moltíssims anys, senyories, abans «es que como Zapatero no nos da dinero, pues, no podemos hacer nada».
Bé, correcte, és veritat.
Els valencians en les etapes anteriors hem estat diferenciats econòmicament de la resta de comunitats autònomes.
Però és que avui no mana Zapatero.

I, si parla vosté dels 4.
000 milions de dèficit que ha dit vosté, jo li parlaré.
.
.
, li estic parlant en la meua esmena dels 500 que vostés, que el Partit Popular ens ha robat en els pressupostos als valencians i valencianes perquè no ens han ficat la mitjana, la mitjana espanyola d'inversions.
I això és el que estem parlant.
No, no.
.
.
Sí, sí.
.
.
S'ha llegit l'esmena?
Doncs, si s'ha llegit l'esmena (inintel·ligible) .
.
.
, en els comentaris, doncs, aleshores, estic aclarint els termes d'eixa esmena.

Mire, açò me pareix.
.
.
Me pareix que vostés tenen l'oportunitat ara, senyories, d'aclarir que sí que estan de veritat, no disposats a recolzar ací a Les Corts el corredor mediterrani, sinó que estan disposats a plantar-li cara al govern de Rajoy si no posa diners al corredor mediterrani, que és el que han de fer.
Vostés estan governant i o bé tenen, com he dit, por del que faça el PP, el mateix partit, o donaran recolzament a la meua esmena.

Li ho explique.
Està parlant d'una qüestió que pensem que vostés ja inclogueren d'alguna manera.
Però (inintel·ligible) .
.
.
, considerar el tercer fil com una solució provisional.
Perquè, clar, quan la ministra Pastor mos està parlant d'altres corredors i, al mateix temps, impulsant el tercer fil, està dient-nos, està dient-nos que eixe tercer fil serà el corredor mediterrani nostre.
El tercer fil és una solució provisional, i vosté ho sap, senyor Bellver, (remors) vosté ho sap, li ho he dit, li ho he dit, però ha de seguir sent provisional.
Vull dir, que moltes vegades també són instal·lacions provisionals els barracons escolars i veiem que els alumnes passen la seua escolaritat íntegra pels barracons escolars.
Per tant, a vore si el tercer fil, al final, és l'equivalent en transport al barracó escolar, senyories.

Segon punt: establir de manera clara, clara i indiscutible, la prioritat del corredor mediterrani que unisca la comunitat amb Catalunya i la resta d'Europa, passant per Alacant, València i Castelló -Alacant, València i Castelló-.
Supose que vostés també estan d'acord amb això.

I, el tercer, que és on està el magre, senyors i senyores.
Estem instant el govern de Madrid a fer, de manera immediata, les modificacions pressupostàries oportunes per a possibilitar la redacció del projecte que avançava la licitació de les obres del corredor, amb una aportació mínima de 500 milions d'euros per a l'àmbit de la comunitat, amb la qual equilibraríem eixe dèficit del qual jo estava parlant, d'este any, que ha significat les inversions territorialitzades que per als valencians i valencianes, aproximadament -ho he ficat en una quantitat redona-, està per davall de la mitjana espanyola en 500 milions d'euros.

Per tant, si vostés estan disposats a fer esta tercera opció, sobretot a este tercer punt, a aprovar este tercer punt, van a demostrar que efectivament, efectivament, estan disposats a exigir el que fa falta, diners per a fer-lo, diners per a fer-lo.

Perquè sí, senyories, hi ha crisi, però ací n'hi ha més.
Ací tenim 500 milions de crisi més que en Galícia, on se fa un AVE que no, que no.
.
.
, i l'han programat vostés en eixe.
.
.
, en este, perquè.
.
.
, ja seguirem parlant després, però l'han programat vostés, deixant uns diners d'una zona que -vostés ho han reconegut- econòmica, social, demogràficament és molt més important que l'altra.
.
.
I no estic diguent que.
.
.
, si no, ací estem parlant d'infraestructures molt més importants per al futur del País Valencià, però inclús.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
per al futur de tot l'estat, que no les altres que s'han programat.

Per tant, recolzen sobretot este punt tercer i tindran el nostre recolzament.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Senyories.

Senyor Pañella, a mosatros el que mos preocupa és el futur de les infraestructures en la Comunitat Valenciana, no en eixe país de Nunca Jamás a què vosté sempre fa menció.

Mire, a mi em pareix molt bé, a mi em pareix molt bé que vosté vaja a fer-li l'ona al Consell respecte a este projecte.
Crec que és just.
Crec que va a ser una magnífica iniciativa la que va a traure endavant el Consell, a través de la conselleria d'infraestructures, a l'hora de portar endavant esta iniciativa del tercer fil.
Mire, en Barcelona, eixa comunitat a què vostés volen tant, en Barcelona el tercer fil ha suposat quadruplicar el trànsit ferroviari només en la seua comunicació amb el port.

Mire, per molt que a vosté li moleste i per molt que al seu grup li moleste, clar que anem a fer un seguiment del projecte; i l'anem a fer conjuntament.
I sap el que més els va a molestar a vostés?
Que, efectivament, estos projectes van a eixir endavant i van a ser una realitat per a la Comunitat Valenciana en els pròxims anys.
(Aplaudiments) Això és el que a vostés, senyor Pañella, això és el que a vostés els va a molestar, que anem a poder comprovar l'evolució d'una infraestructura fonamental.

I jo ho he dit en la meua primera intervenció i vosté sap que eixa és la postura del Partit Popular, clar que entenem esta com una primera fase, clar que sí!
Ho sap.
Ho hem dit.
Ho sap i ho hem dit.
Una primera fase recolzada -i li ho he dit en dos ocasions en la meua intervenció, el que passa és que vosté no ha volgut escoltar la meua intervenció, en dos ocasions, senyor Pañella, li ho he dit-, recolzada pel govern del president Fabra i recolzada pel govern de Mariano Rajoy.
Li ho he dit en dos ocasions i vosté no vol ni sentir-ho.
Però, a pesar d'això, encara que vosté no vullga ni sentir-ho, mosatros anem a seguir fent eixe seguiment a eixa infraestructura, faltaria més!
, clar que sí ho anem a fer, clar que sí ho anem a fer.

Mire, vostés ho tenen relativament fàcil.
Jo pensí que no anaven a.
.
.

El senyor president:

Un momento, por favor.

Los señores invitados no está previsto, como se les ha dicho a ustedes antes de entrar, el que pongan ninguna expresión, ni verbal ni escrita.

Siga, señor diputado.

El senyor Bellver Casaña:

Muchas gracias.

Senyories.

I, com li deia, jo pensava que vostés anaven a recolzar directament esta PNL del Grup Parlamentari Popular.
No entenc com el grup l'Entesa ho pot recolzar en el Senat i vostés en la cambra autonòmica, en les Corts Valencianes, no tenen la capacitat de recolzar una iniciativa com esta.

Miren.
.
.
I m'ha paregut entendre.
.
.
, sé que no és aixina, perquè vosté demana i diu que el tercer fil siga una solució provisional.
Però, home!
, llegint el diari de sessions català, doncs, quan intervé un representant d'Iniciativa per Catalunya, doncs, diu: «¡Oye!
, si no tiene sentido hoy seguir gastando dinero en grandes infraestructuras de alta velocidad.
El tercer hilo es una magnífica iniciativa y podría quedarse así.
» Curioso, Iniciativa per Catalunya diguent açò i vosté, senyor Pañella -que, clar, no és Iniciativa per Catalunya-, diu una cosa totalment distinta.

Però -com li dia-, mire, mosatros no estem per l'enfrontament de territoris, en absolut estem per l'enfrontament (veus), en absolut estem per l'enfrontament de territoris.

Mire, senyor Pañella, mire, senyor Pañella, al final, mosatros, el que estem fent és defendre una infraestructura que va a afectar quatre comunitats autònomes i que afecta moltíssimes províncies del nostre estat.
Per tant, anem a seguir fent el mateix.

Quan presentem iniciatives ho fem perquè volem que tots els valencians tinguen molt clar quina és la postura del Grup Parlamentari Popular respecte a la infraestructura més important que va a desenrotllar-se en el nostre territori al llarg dels pròxims anys, i volem també conéixer quina és la postura dels grups de l'oposició.

Mire, ¿com anem a criticar el Partit Popular si és l'únic que està traguent clarament este projecte endavant?
Li ho he dit també en la meua intervenció, el que passa és que -com li dic- vosté no vol escoltar.
En la meua primera intervenció li he dit que en 2012 va ser la primera vegada que en els pressupostos generals de l'estat apareix la denominació en una partida pressupostària «corredor mediterrani».
Tots mosatros, tots vostés parlant tantíssim temps del corredor mediterrani, però ha hagut d'arribar el Partit Popular perquè n'hi hagen partides pressupostàries, diners en els pressupostos per a traure la infraestructura endavant.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Bellver, n'hi ha una frase nostra que diu «amb diners, torrons; amb diners, torrons», i, vosté, només de paraula, de diners absolutament res.

Mire, ací ha tingut l'oportunitat vosté, perquè ací, ja, en la rèplica, ha anat a altres coses que realment no entenia, de l'única cosa que ha parlat és del tercer fil.
Efectivament, podem parlar del tercer fil però quan sàpiga, també, les característiques tècniques i les aportacions que pot fer el tercer fil, no aniria malament per saber el futur que té; té una capacitat immediata, però els problemes tècnics que no permetran les velocitats i els desplaçaments, sobretot, del que són les zones necessàries per a potenciar, sabem que és una solució únicament de moment.

Per tant, i ahí li he dit que estem d'acord i que.
.
.
també li ho he dit, no diga que no l'he escoltat, si jo li ho he dit (rient), que sí, que sí, que estem d'acord en eixe punt, però que el tercer fil me pareix (inintel·ligible) .
.
.
I jo parle del futur.
No sé quan econòmicament i socialment podrem, podrà, però parlava del futur.

Però sí que li vaig a dir, mire, ací ha tingut vosté l'oportunitat avui de deixar ben clar que sí que estan disposats a recolzar-lo, és a dir, amb diners, torrons, i, si no n'hi ha diners, no n'hi ha torrons.
Doncs, ací, sense diners, no anem a fer absolutament res.
Al final, farem ací una qüestió d'imatge, una qüestió d'imatge que mos portarà més a un circ que a una altra cosa, un circ on n'hi ha prestidigitadors, ¿eh?
, que volen fer paréixer el que no és, mos trauen conills de les txisteres que estan ¡buides!
, però eixe conill no servix perquè no es pot menjar i ací la gent el que demana és menjar, ¿eh?
N'hi ha clowns que fan riure i pierrots que ploren, i també estan provocant que el funambulista del circ siga el poble valencià que ha de fer equilibris damunt la maroma per anar d'una part a l'altra del mes.
Això, això.
.
.
sí, sí, això és el que fan.

Ací, han vingut a dir, «bé, anem a recolzar perquè cal deixar ben clar a la gent que anem a recolzar-lo, cal deixar ben clar que als empresaris que vinguen, que sí, que anem.
.
.
» però, vostés, quan parlen, doncs parlen de solucions que no estan.
.
.

Mire, açò és una mala broma, és una mala broma, una burla a tots els valencians perquè ¿de què servix que ací, vostés, o que al Senat, un senador presente una proposta, que clar que s'aprovarà, si tenen la majoria?
Però vostés el que han de fer no és presentar propostes, el poble valencià ja no demana paraules, dels que estan manant demanem actuacions, demanem pressupostos, demanem que se pague el.
.
.
demanem que vostés actuen d'una vegada.
Vostés estan en la inòpia, portant ací proposicions no de llei com si foren l'oposició de l'oposició, i vostés no se n'adonen que estan donant recolzament al govern.

I el que ha de fer el senyor Fabra, si té pes, un poc, senyor Fabra, dins del partit , és anar i parlar amb Mariano Rajoy, el president, i dir-li, «com a mínim, volem que tinguem el que mos toca com a valencians i valencianes, exactament igual que la resta tenen».

¡Això és el que han de fer!
¡Això és el que li correspon fer!
No vindre a presentar ací una aprovació.
Això ho fem l'oposició perquè no tenim altra capacitat més que de portar un tema ací, demanar el recolzament, perquè és la nostra forma de dir què voldríem que feren.
Però, vostés, com a govern, la seua obligació -ja li ho he dit- és: amb diners, torrons.
I ací no hi ha diners i no hi hauran torrons; hi hauran paraules, hi hauran (inintel·ligible) .
.
.

Me pot retraure vosté tot el que vullga de «no volem enfrontaments»; doncs, mire, històricament repassem el que ha fet cada u dels partits respecte les qüestions territorials.
No tinc res més que dir en este aspecte, vosté mateix, repasse la història, i vosté sabrà qui ha utilitzat l'enfrontament.

I, en este moment, si parlem de Catalunya parlem perquè és el nostre nexe d'unió amb Europa més ràpid, i no volem anar a Europa passant per Madrid, no perquè tinguem mania a Madrid, sinó perquè això no és ni econòmicament ni socialment acceptable.

I, per tant, el que demanem, no mitges paraules, jo li he dit que sumen, no li he dit que lleve res, al que vostés posen sumen açò, sobretot l'últim punt; si els altres no volen, jo li deixe l'últim; l'últim és intocable, el tercer punt, el de demanar que, com a mínim, per a este any se mos donen els diners que com a valencians mos corresponien i, en este cas, ho apliquem a esta proposta seua, ho apliquem a esta proposta seua, podria ser per altres coses, per a altres infraestructures, ja que l'han posada.
És la prova de foc que els posem.

I si vostés no accepten eixe punt, senyor Bellver, sàpiga que vosté ací ha pujat a fer teatre i a res més.
Almenys, eixa és la meua consideració al respecte.

Faça vosté el que vullga, vostés tenen la responsabilitat perquè vostés tenen la majoria.
Nosaltres posem les condicions si volen el nostre vot.
Ja sé que no els fa falta, que amb el seu tenen prou per a aprovar-lo, però no és el mateix, no és el mateix.

En el fons, en el projecte, en el projecte que no existix, sinó en la idea.
.
.
(Veus) Que no, el projecte del corredor mediterrani no existix,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
és una idea, és un traçat virtual, en este moment no existix, doncs en això estem d'acord.
¡Per favor!
, porte vosté el projecte ací, ¿eh?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Val, gràcies.

En això estem d'acord, senyor Bellver; en la resta, amb diners… torrons.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella, jo, en el dia de hui, he de dir-li que ja li agraïsc el que no s'haja despullat vosté ací.
(Rient).
Dit això, dit això… -ho dic pel robament dels 500 milions als quals feia menció.
(Veus)

Senyor Pañella, jo no sé, jo no sé, jo no sé.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Si es tan amable, señora diputada.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
què vol dir vosté.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor, si són tan amables de no anar creuant paraules.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
en això «d'amb diners, torrons», quan li estic dient que el més important per a este grup parlamentari és que estem parlant d'un recolzament del govern de la nació efectiu, un recolzament negre sobre blanc, un recolzament pressupostari, amb partides pressupostàries en els pressupostos.
.
.
, senyor Pañella, en els pressupostos del 2012 i en els pressupostos del 2013.

Per primera vegada en la història de tot el debat del corredor mediterrani, per primera vegada en la història de tot el debat del corredor mediterrani (aplaudiments), senyor Pañella, apareixen en els pressupostos generals de l'estat una partida, la denominació «corredor mediterrani», i ha hagut de ser el Partit Popular qui ho haja hagut de fer.
I vostés d'això no tenen absolutament res a dir.

Doncs mire, no puc prendre en consideració la seua esmena, però no ho puc prendre en consideració perquè no té absolutament ningun trellat.
¿Com que anem a fer una modificació de les partides de 500 milions d'euros?
¡S'hauran de fer les modificacions que siguen necessàries perquè eixe projecte isca endavant!
Però, ¿què vol dir això, que Les Corts assumisca un acord per a instar el govern de La Generalitat, perquè inste el Govern d'Espanya perquè faça una modificació de 500 milions d'euros?
Senyor Pañella, és que no és seriós, no és seriós en absolutament el plantejament que vosté fa.

Mire, ¿estem o no estem d'acord que el tercer fil és una iniciativa fonamental per a la Comunitat Valenciana, que suposa avançar deu anys esta infraestructura per a mosatros, i que és el primer pas d'una infraestructura completa a què no renunciem i que, bé, doncs va a suposar que València siga la plataforma logística intercontinental més important de l'arc mediterrani?
¿Sí o no?

Això és el que jo vull saber de vosté; la resta, senyor Pañella, tot són embolics, tot són embolics.
Vostés han dut ací una iniciativa per a no votar a favor la del Grup Parlamentari Popular.

I, mire, diu vosté -i confie que només ho facen vostés, vull pensar que el Partit Socialista del País Valencià té clar què és el que ha de fer però, sens dubte, és la seua decisió-, però, mire, quan diu vosté «és que estan vostés en la inòpia, estan vostés en la inòpia.
.
.
», doncs, mire, diga-li-ho vosté a Convergència i Unió, amb el qual sé que l'unix una bona relació, o diga'ls-ho vosté als partits que formen part de l'Entesa al Senat.
¡Home!
, doncs, ¡algun partit n'hi ha ahí que ha de vore amb la seua coalició!
I estos partits han recolzat una iniciativa similar a la que mosatros estem portant hui ací, però ¡fa escassament quinze dies!
Mire el que dia la iniciativa del Senat, portada pel Grup Parlamentari Popular, i que ha sigut recolzada (veus) pels socialistes catalans i per l'Entesa i Convergència i Unió:

«Seguir impulsando el desarrollo del corredor mediterráneo al objeto de convertirlo definitivamente en una infraestructura clave para el futuro social y económico del Mediterráneo y de toda España y en un eje dinamizador del transporte de mercancías.

»Impulsar los proyectos constructivos de las conexiones ferroviarias de los principales puertos de interés general que forman parte del eje mediterráneo.

»Impulsar el desarrollo y ejecución de todas y cada una de las actuaciones contenidas en el proyecto para la implantación del ancho internacional en el corredor mediterráneo, presentado en la ciudad de Castellón el pasado 18 de diciembre de 2012 al objeto de cumplir con el calendario de ejecución de las obras previsto.
»

Açò és el que han votat vostés al Senat, açò és el que estan recolzant estos partits, i, per tant, senyoria, no me diga vosté, no me diga vosté que perquè estem presentant ací una iniciativa -li torne a dir- respecte a la infraestructura més important, la infraestructura més important, la inversió més important que es va a fer a la Comunitat Valenciana i a tot el que és l'arc mediterrani espanyol en els pròxims anys, ¿i vosté me diu a mi que estem en la inòpia?

Mire, senyor Pañella, continue vostés amb la seua història.
Sense dubte, li dic, lamente moltíssim que no siga capaç ni tan sols de recolzar esta iniciativa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Des d'Esquerra Unida creem que el desenvolupament del corredor mediterrani és bàsic per al creixement econòmic del nostre país, i aixina ho hem dit ací en moltíssimes ocasions.
Es tracta d'una prioritat que s'hauria d'haver escomés des de fa ja molt de temps, i la veritat és que pel govern central han passat ja uns i altres, almenys un parell de vegades, ¿no?

Per a nosaltres és primordial que aquesta infraestructura millore les connexions amb la resta d'Europa i facilite el trànsit de les mercaderies, i vull subratllar allò de mercaderies perquè és important.

Des d'Esquerra Unida defensem la necessitat d'aquest corredor tenint en compte que tota actuació sobre el territori ha de tindre el compte les infraestructures existents, aprofitant-les al màxim, i també l'impacte ambiental que suposaria crear nous traçats.

Per a nosaltres, corredor mediterrani, el titular, és simplement el nom que li donem a la plataforma o plataformes de transport i vertebració pel Mediterrani als punts de connexió amb les infraestructures viàries europees.
El nombre de plataformes o si tenen dos carrils, o tres, o quatre -com ha arribat a insinuar Ferrmed en algun document-, o el fet que circule un Alaris de velocitat alta o un AVE d'alta velocitat no deixen de ser opcions d'un corredor mediterrani; corredor mediterrani no només n'hi ha un, que és el que vol el Partit Popular, corredor mediterrani és la paraula o és el titular que se li dóna a eixa connexió amb Europa, ¿no?
, i amb el nord.

No cal, per tant, vincular el corredor mediterrani a la construcció d'una via d'alta velocitat.
Això és una fal·làcia, lligar una cosa amb l'altra no és necessari.
Ens neguem a que s'unisca del corredor mediterrani amb el tren d'alta velocitat sense tindre en compte cap altra alternativa.
Es tracta de dos tipus d'infraestructures diferents i la utilitat de les quals és diferent i els costos socials i econòmics també són diferents.

Hem de començar a racionalitzar la despesa i a prioritzar que necessitem.
.
.
, el que necessitem verdaderament i el que no necessitem.

Tant des dels governs del Partit Popular, com des del govern del Partit Socialista, han malgastat enormes quantitats de diners dels contribuents per construir una xarxa d'AVE per tot l'estat, una infraestructura innecessària, insostenible i extremadament cara que, a més, s'ha demostrat escassament rendible.

Espanya és el primer país d'Europa i el segon del món després de Xina en quilòmetres d'alta velocitat, però només entre l'1% i el 2% dels que usen ferrocarril en Espanya agafen l'AVE cada any.
Per tant, és un mitjà infrautilitzat, és un mitjà de transport que tampoc pot cohesionar i vertebrar el nostre territori.

L'aposta en exclusiva per la línia d'alta velocitat i el seu altíssim cost econòmic han tingut víctimes, i una de les víctimes és el corredor mediterrani, el de mercaderies, el que aposta.
.
.
, Esquerra Unida.
Eixa ha segut una víctima de l'AVE, el corredor mediterrani, el nostre corredor mediterrani.
I també víctimes de l'AVE han segut els rodalies o el ferrocarril convencional de mitja distància.

L'AVE s'ha menjat tots els diners que haurien d'haver anat a parar a aquestes infraestructures; també, al corredor mediterrani.
S'ha creat una xarxa extensa d'AVE per a uns pocs privilegiats, mentre es desatenia greument el ferrocarril convencional que és el que utilitza el 98% dels passatgers del nostre país.
La gent utilitza els rodalies, els trens de mitja distància per a anar a treballar, per a anar a estudiar, però molt poca gent en el País Valencià es pot pagar un AVE de manera habitual.

Especialment sagnant és la situació del ferrocarril al seu pas per Tarragona.
Hauria de realitzar-se ja, immediatament, i això sí que és prioritari, el desdoblament de la via i acabar amb el coll de botella que estrangula el trànsit entre el nostre país i la resta d'Europa.
La situació actual respecte a eixe tram és insostenible, i això és el primer que cal fer si volem parlar de corredor mediterrani, el primer.

Darrere d'esta estratègia de tot per l'AVE es troben els interessos privats i els beneficis econòmics d'uns quants.
A costa dels diners dels contribuents, els socialistes i els popular han enriquit els seus amics amb enormes beneficis derivats de la tecnologia AVE.

Entenem que n'hi ha tot un lobby d'empreses que volen obra pública i quant més cara, millor, perquè a causa de la davallada provocada per la crisi, estan faltats d'ingressos.

Està molt clar per què alguns només volen sentir alta velocitat, perquè per a les constructores és un negoci rodó, però és una ruïna absoluta per a les arques públiques.
Els temps de balafiament del ací tot val, de tindre més que tots els països junts de l'entorn sense tindre en compte la seua rendibilitat social ni els costos econòmics s'ha d'acabar.
Eixos temps han de passar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Bellver, el meu grup no va a entrar ja més en el seu joc del filibusterisme polític de les proposicions trampa i de les mentires.
(Aplaudiments) No anem a entrar més en el seu joc, en absolut, que només, que només té la finalitat de justificar la ineficàcia d'un president que està siguent xulejat per Madrid i d'un Consell que només pretén que marejar per justificar els entrebancs i la paràlisi d'un projecte tan important per als valencians com és el corredor mediterrani.

Senyories, els impulsos a les infraestructures es donen en el Bolletí Oficial de l'Estat.
No ací, fent sermons.
(Aplaudiments) En el Bolletí Oficial de l'Estat, i d'ahí els dos tocs del comissari Kalas a la ministra Pastor i al senyor Rajoy.
A la ministra Pastor en 2012 quan va anar a intentar col·locar el corredor central com a eix prioritari i al senyor Rajoy quan li va dir que fera les inversions en els corredors, en els eixos que eren prioritaris, en l'eix mediterrani i en l'atlàntic, i que se deixara ja del central.
Això és el que li va dir el comissari Kalas a estos dos.

Mire, esta cambra s'ha expressat en múltiples ocasions a favor del corredor mediterrani i cada dia que passa casualment estem més lluny d'ell.
Mos hem expressat molt a favor i cada dia que passa estem més lluny del corredor mediterrani.

Vostés, el Partit Popular, no han estat mai de veritat a favor del corredor mediterrani.
Mai!
Mai!
I el primer indici el donaren en 2003, siguent president del govern el senyor Aznar, amb Loyola de Palacio de comissària de Transports, quan el varen deixar fora de ser un eix prioritari de la xarxa transeuropea de transports.
És veritat o és mentira?
I això, senyor Bellver, fa huit anys, molts més anys dels quals vosté ha dit ací en esta trona.
Ací s'encetà en eixe moment un camí que ha anat donant senyals, pas a pas, sobre quina era la preferència del seu partit, del Partit Popular.

Vosté ha dit ací que volia saber la nostra postura.
Mire, la seua postura nosaltres ja la sabem, i li la vaig a relatar.

Primer, reunió el 27 de febrer de 2012 de Rudi, Aguirre, Cospedal, Monago pintant-se els colors de guerra per reivindicar el corredor central enfront del mediterrani.

Dos.
Rebuig el 15 de març de 2012 per part del Partit Popular a una moció en el Congrés dels Diputats per demanar la prioritat del corredor mediterrani.

Tres.
22 de març, en Brussel·les, vot en contra -l'únic- al corredor mediterrani en el Consell de Ministres de Transports de la Unió Europea de la ministra espanyola de Foment Ana Pastor.

Quatre.
2012, vot en contra de la senyora Rudi -l'únic- a l'aprovació de l'informe Soulage que prioritzava el corredor mediterrani en el Comité de les Regions.

Cinc.
Anul·lació del túnel passant de València tornant a convertir a esta ciutat en el semàfor roig d'Europa com estació d'acabament i fons de sac, amb el vistiplau de Fabra i de la senyora Barberá -que hui no està-, i ajornant la major part del projecte Parque Central.

Sis.
Incompliment de la promesa de la ministra, presa en abril de 2012, que l'AVE València-Castelló es licitaria al mes següent.

Set.
Connexió de la Ford amb via única al tercer fil.
Amb via única, no amb dos vies que vol la Ford.

Huit.
Mísera consignació als pressupostos generals de l'estat de 2013 per al corredor i per a l'AVE València-Castelló.

Nou.
Ajornament del tercer fil a 2017, una solució solament per a trams de baixa densitat de circulació o en trams on no càpiguen les dos dobles vies, però no mai, no mai en els 557 quilòmetres entre Castellbisbal i Alacant, cosa reconeguda per tot el món, pels empresaris valencians.

Deu.
Eixida de l'estació de Castelló cap al nord amb un únic túnel, i no amb dos.

Senyories, en els pròxims quatre anys, ni corredor, ni finalització del coll de botella a Tarragona-Vandellós, ni AVE València-Castelló.

Senyors del Partit Popular, senyor Bellver, el punt 2 de la seua PNL l'hem aprovat en estes Corts més de vint vegades -el punt 2-, més de vint vegades.

I el punt 1, el punt 1 què pretén?
El punt 1 pretén santificar.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
a qui només és un acòlit!
(Aplaudiments) A qui només és un acòlit!
I això l'església no ho permet!
No ho permet.

Miren, miren, senyors del Partit Popular, -i acabe, president- vostés, com Boabdil, ja fa quasi dos anys que li feren entrega de les claus de la Comunitat Valenciana a Rajoy.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, per favor, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i ara només els queda que recuperar-la.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Bellver Casaña:

Sí, senyor president, per a replicar al senyor Signes.

Mire, també li ho he dit abans.
No sé si vosté ha escoltat la meua primera intervenció.
En la meua primera intervenció li ho he dit claret, però li ho torne a dir.

Si vostés voten en contra d'esta proposició no de llei que presenta el Grup Parlamentari Popular, jo he dit en la meua intervenció: el poble valencià li ho tindrà en compte, perquè encara no els ha perdonat el poble valencià a vostés que vostés el deixaren fora del que és la infraestructura d'alta velocitat espanyola a la Comunitat Valenciana.

Mire, tinc ací el recull de premsa d'allò que isqué en aquells moments -és un diari valencià del moment-.
I ací el que estava diguent és: «Fue la época en la que se hablaba de la disyuntiva entre la alta velocidad y la velocidad alta.
O lo que es lo mismo, un AVE de primera y un AVE de segunda -vamos, un tren menos rápido-.
A la Comunidad Valenciana le asignaron un AVE de segunda.
Lo máximo que arrancaron los empresarios valencianos del gobierno de Felipe González fue convertir algunos tramos del tren Madrid-Valencia en una línea de velocidad alta.
Los entonces gobernantes de La Generalitat, Joan Lerma como presidente y Eugenio Burriel como su conseller de Obras Públicas, compartían formación, compartían formación y no fueron capaces de dar un puñetazo encima de la mesa y defender no solamente la alta velocidad valenciana, sino ni siquiera la autovía Valencia-Madrid.
» (Aplaudiments)

Estos són vostés, senyories!
Estos són vostés!
I no ho dic jo, que ho confirme i ho ratifique.
No ho dic jo.
Ho diuen els mitjans de comunicació valencians.

Senyor Signes, senyor Signes, de veritat, de forment, ni un gra.
Perquè vosté ha vingut ací a dir: «No, toda la evolución histórica.
.
.
» Al final, jo el que li estic diguent és: tenim un projecte, tenim partides pressupostàries, tenim els projectes en marxa, tenim projectes, perquè vostés ho saben, tenim projectes en licitació, projectes adjudicats, projectes en marxa.
Estan vostés d'acord?
Sí o no?
Tota la resta, milongues i excuses de mal pagador, senyor Signes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Bellver, de mal pagador.
.
.
això és esmentar la forca en casa del penjat.
De mal pagador, vostés!
Que no paguen a ningú!
(Aplaudiments) De mal pagador!
Vostés.

Senyor Bellver, per favor, per favor, de mal pagador?
Si el principal mal pagador que n'hi ha en la Comunitat Valenciana és la Generalitat valenciana!
És la que menys paga!

Mire, mire, ací li he fet.
.
.
li he fet una cronologia de la seua oposició al corredor mediterrani.
No ha acabat.
No ha acabat encara.
Encara seguixen intentant el senyor Rajoy i la senyora Cospedal per tots els mitjans colar el corredor central dins de la xarxa europea de transports.
I això voldria dir que.
.
.
bé, els diners haurien de repartir-se.
Encara estan intentant-ho.

I els valencians i el Grup Socialista encara estem esperant que el senyor Fabra.
.
.
, que siga ell el que pegue una punyada damunt de la taula i defense els nostres interessos i no s'agenolle davant de Rajoy, davant de Cospedal per interessos purament de partit.
(Aplaudiments) Encara estem esperant-ho!

Perquè el senyor Fabra és un president que no defensa els valencians.
És un president dèbil.
I tots vostés saben que és un president dèbil.
Un president que no mos val als valencians.
Un president que no mos val als valencians.
Als valencians, no als socialistes.
També als socialistes, però no mos val als valencians.

Vosté, en el tema del corredor mediterrani.
.
.
, vostés ho han fet molt malament i han intentat evitar des de 2003 que el corredor mediterrani se poguera executar.
I, al final, s'ha aprovat el tercer.
.
.
, si no va a votar que no, (rialles) si no va a votar que no.
Però ho ha dit abans!
Però, senyor Bellver, com volen vostés en el primer punt santificar un acòlit!
Un acolitet dels que van amb la campaneta?
Com volen santificar-lo?
(Aplaudiments)

Què ha fet el senyor Fabra pel corredor mediterrani?
Què ha fet el senyor Fabra pel tercer carril?
Què ha fet el senyor Fabra per res del que estem parlant?
Absolutament res!
Absolutament res!

Què volen dir vostés en el primer punt?
Què és el que volen dir?
Volen pujar-lo als altars?
Si ací tot el món sap qui ha fet i qui no ha fet.
Per això li dia al principi que nosaltres no anem a entrar en més filibusterisme polític, en més PNL trampa, ni en més mentires.
I anem a votar que no, i anem a votar que no amb el cap ben alt, (remors) amb els peus en terra, i tenint en la ment els interessos dels valencians, perquè els valencians no es deixen enganyar per quatre paraules demagògiques que se diguen en esta trona.
Saben perfectament qui defensa i qui no defensa els seus interessos, i sobretot en este tema del corredor mediterrani.

Esta moció vosté què es pensava?
Que anava a capgirar la percepció que els valencians tenen del corredor mediterrani i de quina ha sigut la seua postura i del president Fabra en esta proposició no de llei?
No!
Doncs no, senyor Bellver, en absolut.

Els valencians, encara que a vostés els parega que no, són llestos, són listos.
Els valencians saben molt bé percebre, saben molt bé percebre les coses.
.
.
(Veus) No són listos?
No són listos?
Molt listos, molt listos.
(Veus) I saben molt bé percebre qui treballa per determinats projectes i qui no treballa per determinats projectes.

I en eixa trampa, repetisc, senyor Bellver, a nosaltres no van a fer-mos caure més.
En més de vint ocasions ací hem aprovat un «sí» al corredor mediterrani, i encara estem esperant que això se plasme -sí, senyor Peral-, i estem esperant que això se plasme en el BOE.
I no se plasma en el BOE perquè el senyor Rajoy encara està intentant colar el corredor central.
(Aplaudiments)

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació del segon punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
49 vots, sí; 36 vots, no; 5 abstencions.
Queda aprovat el segon punt de l'ordre del dia.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el suport a l'autonomia local i la retirada pel govern central de l'avantprojecte per a la racionalització i la sostenibilitat de l'administració local, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 51.
283, BOC número 150)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada número 51.
283.

Per a la presentació i defensa, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Óscar Tena.

El senyor Tena García:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Los ayuntamientos están al límite, están al límite porque son ya demasiados años sin una financiación adecuada y soportando servicios que no son de su competencia, pero que son necesarios para los ciudadanos.

Están al límite porque el gobierno valenciano ha ido sistemáticamente recortando directamente, eliminando las ayudas que servían para financiar estos servicios.
Como ejemplo, el último recorte publicado la semana pasada en el DOCV, de una ridícula cifra de 800.
000 euros, para los más de cuatrocientos municipios menores de 5.
000 habitantes, se han cargado de un plumazo 250.
000.
Su último recorte.

Están al límite porque un buen día el gobierno del Partido Popular de esta comunidad decidió de manera irresponsable, en plena crisis y sin tener los recursos suficientes, dar a los ayuntamientos ayudas millonarias bajo la etiqueta de la «confianza», el maldito plan Confianza.
Una indecencia política difícil de calificar.
(Aplaudiments)

Están al límite porque desde hace años ustedes no son capaces de pagar lo que les deben, ni de estos planes, ni de convenios y de ayudas que le obligan a financiar estos servicios que prestan los ayuntamientos y que son su competencia, de la competencia de los conselleres que, o no escuchan o no están aquí.

Dos años después de la denuncia que realicé aquí, en esta misma tribuna, por los impagos de La Generalitat, lo único que ha cambiado es que ahora los ayuntamientos financian los impagos de La Generalitat.
Ésta es la realidad de los 542 municipios de la Comunidad Valenciana.
Pero, aun así, los ayuntamientos son las administraciones más imprescindibles para garantizar servicios.

En esta época de recortes, donde la derecha nos deja sin servicios públicos, los ayuntamientos están sosteniendo el bienestar.
Cuando se cae un colegio en Almenara, es el ayuntamiento el que da una solución.
¿Verdad, consellera?
Cuando un cuartel de la Guardia Civil se cae, se realoja en un edificio municipal.
Cuando una familia es desalojada, seguramente muchos municipios darán una solución.

El ciudadano no busca la solución tocando la puerta de las diputaciones, tampoco de las consellerias; llama a la puerta de los alcaldes, a la puerta de los concejales.

Los ayuntamientos, y sobre todo, y escuchen lo que voy a decir, los grandes municipios de menor población, ustedes les llaman «municipios pequeños», nosotros «grandes municipios de menor población».
Grandes, porque son muy pocos los recursos que mantienen vivo un valioso territorio, un territorio que el Partido Popular desprecia.
Pocos votos, poco aprecio.
(Aplaudiments) Y que solamente, y que solamente les preocupa cuando las grandes empresas tienen algún interés económico, bien sea para instalar parques eólicos, bien incineradoras, bien para inyectar agua envenenada en sus tierras para extraer un poco de gas.

Y ante esta difícil realidad, el gobierno del señor Rajoy, en su afán de llevar grandes reformas, aprobó el 15 de febrero, en el Consejo de Ministros, el anteproyecto de ley para la racionalización y sostenibilidad de la administración local.

Y lo que podía suponer un buen inicio para el municipalismo, una vez más, una vez pudimos ver el contenido de este anteproyecto, se ha convertido en una pesadilla, en una pesadilla para los alcaldes, para los concejales, en una pesadilla y una amenaza para todos los ayuntamientos de España y de esta comunidad.

Y es que esta reforma utiliza la coartada de aplicar el rigor, la austeridad, la eficiencia, la transparencia, todas esas cosas que ustedes nos cuentan tantas veces, para recortar y poner en peligro los servicios que todavía prestan los ayuntamientos.

Quieren reformar dos artículos para eliminar competencias municipales y también eliminar financiación, financiación que necesitan los ayuntamientos.

Otro aspecto inquietante, por no decir perverso, de esta reforma, es que ustedes introducen el coste estándar.
Quieren establecer en la reforma y decidir lo que es eficiente y lo que no es eficiente de los servicios.
Fijar un precio para cada servicio, pero sin contar con los interesados, sin contar con los ayuntamientos.
Ésta es, sin duda, la cuestión de más calado de toda la reforma, de toda esta terrible reforma.
Una vez más ustedes anteponen la rentabilidad económica a la rentabilidad social, el dinero a las personas.
Todos aquellos servicios que no sean rentables se suprimirán o se cederán a las diputaciones.
¡Ya han aparecido las diputaciones!
Se abre la puerta gigante a la privatización y a la justificación de que sigan las diputaciones adelante.

Por no hablar de esta reforma, que esta reforma abre la puerta que los ayuntamientos de menos de cinco mil habitantes, más del 80% en esta comunidad, sean intervenidos por las diputaciones y desaparecer si no cumplen el principio de estabilidad presupuestaria.
¿Qué sería de la Generalitat valenciana si se cumpliera este precepto?

Una vez más esto supone un ataque a los grandes municipios de menor población.
Sus políticas llevan dos años despoblando el interior de la Comunidad Valenciana.
No han realizado planes estratégicos que den oportunidades de empleo.
Han cerrado y siguen cerrando colegios, siguen cerrando consultorios médicos, oficinas agrarias, dejan sin personal a las personas que cuidan de los parques naturales.
Y ahora también quieren dejar sin servicios a los ayuntamientos, a los servicios que prestan los ayuntamientos en el interior de la comunidad.
¿Es que quieren convertir las comarcas de interior en una tierra despoblada?
¿Quieren convertirlo en un solar para poder por fin instalar sus incineradoras?
¿Quieren rendirse a la presión?
(Aplaudiments) ¿Quieren rendirse a la presión de las multinacionales petroleras y que puedan, por fin, hacer realidad el fracking?
¿Esa es su verdadera reforma?
¿Acabar con decenas de pueblos, hacer lo que des dé la gana en sus tierras?
Parece que el señor Montoro les está allanando, y de qué manera, el camino.

Y para rematar este disparate, el disparate de esta reforma, quieren que los interventores municipales se conviertan en los «hombres de negro» del ministerio, con capacidad para decidir si un servicio se puede prestar o no en función de la disponibilidad económica, dejando a los alcaldes, a los que ha elegido el pueblo, como meros espectadores.
Eso también está en la reforma.

Llevan meses introduciendo un falso y envenenado debate sobre si sobran concejales con dedicación exclusiva y los sueldos que cobran.
Llevan meses con este debate falso, cuando el 85% de los concejales no tienen ningún sueldo.
Es curioso que en su reforma el PP establece sueldos de 100.
000, 90.
000, 80.
000 euros al año a los alcaldes y concejales de las grandes ciudades, pero deja sin sueldo a los alcaldes de los grandes municipios de menor población.

Los verdaderos objetivos de esta reforma, los objetivos que tiene el Partido Popular con esta reforma, son privatizar y desmantelar los servicios públicos, los pocos que quedan en los pueblos, en las ciudades, e impedir que muchas poblaciones puedan tener alcaldes dedicados a sus ciudadanos.

De seguir adelante, las intenciones del señor Rajoy, del señor Montoro y de los señores del Partido Popular, esta reforma creará en la Comunidad Valenciana 25.
000 parados más.
25.
000 personas que se dedican a trabajar en los pueblos, a dar servicios de los ayuntamientos.
25.
000 personas que se van a ir a engrosar las listas del paro.
Cada reforma del Partido Popular, cada golpe de decreto, cada ley nueva supone más parados en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Miren, si quieren eficiencia y eficacia del dinero público les aconsejo que dejen tranquilos a los alcaldes, a los ayuntamientos, a las alcaldesas y a sus concejales.
Llevan haciendo, ellos llevan haciendo lo que ustedes predican aquí, sólo predican, desde hace mucho tiempo.
Hacen más con menos.
No han cobrado sobresueldos.
No han tenido sueños de grandeza ni han arruinado a sus pueblos.
Han gestionado con ética, con ética, el dinero de sus vecinos, sobre todo en los pequeños municipios, los que ustedes están tan convencidos de deshacer.

Soy sabedor de que esta barbaridad, de que esta reforma, de que esta barbaridad de reforma no se la tragan ni ustedes, no se la creen ni ustedes.
Llevan meses desde el partido llamándolos a filas, sobre todo a los alcaldes.
Y ustedes solo dicen en privado lo que realmente piensan de esta reforma.
Aunque el señor Rus -que hoy no nos acompaña-, que es el que últimamente está más insubordinado en su partido, también lo dice el público.

Les pido que sean valientes.
Y les pido que, por una vez, antepongan los intereses de los pueblos y ciudades a los intereses de su partido.
Porque aquí no solo los ha elegido su partido, están aquí en representación de los ciudadanos.

Asuman la responsabilidad que tienen, no la desvíen, no miren hacia otro lado, como ayer hizo Esteban González Pons, quien, de manera vergonzosa, ayer responsabilizó a Camps de los contratos de Nóos.
Él no asumió su responsabilidad.
(Aplaudiments)

Los municipios no sólo necesitan que les mostremos nuestro apoyo y reconocimiento en las enmiendas y que los pongamos negro sobre blanco.
Hoy necesitan, sobre todo hoy necesitan que ustedes voten a favor para que se retire esta reforma, para abrir realmente un proceso de negociación, que no lo ha habido.
Ustedes imponen y los demás tienen que acatar.

Sean responsables, sean consecuentes.
Digan realmente lo que piensan, no lo que su partido les obliga a decir.
Sean valientes con esta reforma y entre todos llevemos esta reforma donde debería estar, llevémoslo a los corrales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Si me permiten, antes de comenzar con el asunto, quería simplemente decir, porque lo he oído antes en la intervención del señor Signes, hablar de un presidente que no defiende a los valencianos.
Y entenderán que, siendo de Sagunto, treinta años después del cierre de Altos Hornos del Mediterráneo, a mí sí que se me ponga la piel de gallina del presidente que tuvimos y la decisión política que tomó.
(Aplaudiments)

Mire, señor Tena, usted ha venido a hablar de su libro.
Usted no ha venido a hablar de que es necesaria una reforma legal de la administración local.
Ha venido a hablar de su libro, nos ha hablado del fracking, del agua envenenada, de alcaldes espectadores, de privatizaciones, de que esto va a generar 25.
000 parados más, de Camps y de Nóos.
Todos capítulos clásicos de su libro, de la demagogia y del alarmismo.

Nosotros no hemos presentado esta enmienda para liar, ni para sacar debate, ni para sacarle punta ni para hablar de si las diputaciones «sí» o «no», ni de las comarcas «sí» o «no», ni de nuevas gobernanzas.

La hemos presentado con la finalidad, y creo que a usted le consta personalmente, de ser útiles, con voluntad de diálogo y de sumar.
Nuestra enmienda simplemente añadía algo que nos parecía un déficit clarísimo en la suya, y más ustedes que tienen a gala ser tan de izquierdas y preocuparse tanto por la gente, en la que simplemente añadíamos, al final del punto 2, «así como la prestación de servicios públicos y la protección social de personas en riesgo de exclusión».
Añadíamos simple y llanamente sumarnos al texto de las alegaciones de la federación valenciana de municipios y de la española -nada más-, porque pensamos, y por eso formulamos la enmienda, que retirar el anteproyecto de ley es una barbaridad.

Consideramos que este es un asunto absolutamente clave y, por lo tanto, donde no tocan intervenciones frívolas, que está en fase de alegaciones, que todo el mundo ha hecho propuestas, que hemos visto decenas de borradores modificando ese día a día y que hoy sería muy bueno que aquí hubiera un acuerdo mayoritario, para que le llegara clara la voz al ministerio de que estas Cortes Valencianas están con el municipalismo que representa la federación valenciana y española de municipios y provincias y no están por la demagogia, pero ustedes parece ser que no optan por ellos.

Además, sería importante un posicionamiento claro, especialmente para los alcaldes de nuestros partidos políticos, del Partido Socialista y del Partido Popular, que vieran que cuando es necesario, nos ponemos juntos a trabajar por ellos y a trabajar por nuestros ciudadanos, pero ustedes hoy han venido a hablar de su libro.

El posicionamiento es meridiano, lo dice la federación española y la federación valenciana.
El anteproyecto es un buen punto de partida para una reforma histórica.
¿Por qué nos salimos del guión aquí?
¿Por qué no podemos seguir el guión que nuestros partidos marcan desde la federación española y la federación valenciana?
¿Por qué quiere jugar a política?
¿Por qué no quieren intentar resolver los problemas de nuestros ayuntamientos?
¿Por qué les da pereza estudiarlo?

Estamos absolutamente en contra de retirar el anteproyecto de ley, y pensamos que hay que apoyar las cuestiones planteadas por la federación española y la valenciana de municipios y provincias en la negociación que se está llevando a cabo, como usted bien dice, desde hace meses, porque hay un gobierno en la nación que lo está haciendo de forma participativa, y en la que todas las administraciones públicas, todas las asociaciones, todos los partidos políticos, incluido el nuestro, que lo estamos haciendo, estamos formulando alegaciones al anteproyecto de ley.

No procede retirar el anteproyecto y abrir un proceso negociador, por cuanto desde hace tiempo está abierto y es operativo y está funcionando.

¿Me dice usted que esto, que son las alegaciones de la FEMP, hay que tirarlo a la basura?
¿Que más de cien páginas de alegaciones, perfectamente justificadas y consensuadas por las organizaciones territoriales de la FEMP hay que tirarlas a la basura?
¿Que se retire o trabajamos?
Quizá ustedes no sean muy de trabajar, pero nosotros creemos que sería una temeridad retirar ese anteproyecto de ley.

Además, la PNL que presentan no hemos querido entrar en lo que dice, fíjese, señor Tena.
Está llena de juicios de valor y de vaguedades, pero vacía de propuestas concretas.
Y nosotros pensamos que es el momento de las propuestas, y por eso planteamos apoyar a las federaciones.
La responsabilidad nos debe llevar a aprobarlo.

Sinceramente, creo que cuando ustedes mismos se autodenominan municipalistas en esa PNL, creo que no están en lo cierto.
El municipalismo hoy tiene unos representantes que están en la FEMP y en la federación valenciana, a quienes ustedes simplemente tratan de pasada en su PNL, y lo dicen al final, para que se les notifique lo que nosotros aquí hemos acordado.
¿Esa es la participación en la que creen ustedes, señor Tena?

Señorías, nuestro grupo piensa que hay que reformar la administración local y hay que hacerlo ya.
Aprovechar este anteproyecto, depurarlo, debatirlo, pactarlo, aprobarlo y que entre en vigor si queremos tener unos ayuntamientos más ágiles, más útiles, con competencias y con financiación, bien definida, para dar mejor respuesta a las necesidades de los ciudadanos.

Es que además, la PNL que hace -ya que vamos a entrar.
.
.
, yo voy a hablar de su PNL- nos parece realmente muy incompleta, o sea, fofa, como.
.
.
, en partes, hasta meliflua, en los puntos 1 y 2 de su propuesta de resolución.
Pero, oiga, señor Tena, ¿cómo hablando de ayuntamientos se puede omitir hablar de la prestación de servicios públicos?
No lo hace.
¿Cómo hablando de ayuntamientos se puede omitir hablar de la protección social de personas en riesgo de exclusión social?
¿Cómo hablando de ayuntamientos se puede hablar del papel de los ayuntamientos en la educación, en la cultura, en el deporte de base, en el bienestar social, en la sanidad, en el patrimonio, en la industria, en la economía, en la formación o el empleo?
¿Cómo se puede hacer todo eso?
¿Cómo se puede omitir y nos dedicamos a hablar del fracking, cuando hemos tenido múltiples ocasiones para hacerlo en otras ocasiones?

Nosotros hacemos la enmienda porque le dan contenido a la PNL, porque es un contenido meditado, trabajado, sentido por las federaciones de municipios, con la finalidad no solo de mejorar la administración local, sino la finalidad última a la que tenemos que dedicar los que nos dedicamos a la política, que es ayudar a la gente y que las administraciones sean más útiles a los ciudadanos y presten mejores servicios públicos.

Ese es el objetivo, al menos, de nuestro grupo, las personas, mejorar sus vidas, y por eso es necesaria una reforma ya, como dirían ustedes.
Señorías, una reforma ya, consensuada con el municipalismo.

Creo que sería una buena medida que llegáramos a un consenso, si con eso estamos beneficiando a todos nuestros ciudadanos.
Creo que si no acepta nuestra enmienda, de nuevo, seremos un mal ejemplo para todos ellos.
Creo que, de nuevo, considerarán que los políticos no dan la talla y justificará que pasemos por horas bajas en los niveles de aceptación de nuestros ciudadanos.

Nos damos oportunidades de llegar a acuerdos, de poder debatir y poder consensuar y luego nos vamos por el fracking y nos.
.
.
Es lamentable, es muy lamentable.
Así por lo menos lo veo yo.

Finalmente, decirle que ustedes cuando hablan de que los ayuntamientos están al límite, yo le pregunto: ¿desde cuándo, señor Tena, desde ayer?
Le recuerdo que el señor Zapatero en su discurso de investidura en el año 2004 dijo que había que reformar de forma urgente el modelo de financiación local y aprobar una nueva ley de gobierno local.
¡En el 2004!
Se lo encarga a su ministro de administraciones públicas y dice, el ministro de administraciones públicas valenciano, y dice que saca un libro blanco de las administraciones públicas.
Es el libro blanco más en blanco de la historia, un blanco nuclear, la nada más absoluta, ni una sola reforma.

Así es que súmense al (aplaudiments) anteproyecto de ley, súmense al proyecto de ley, trabajen junto a las federaciones y sigamos hacia delante para conseguir un anteproyecto mejorable, como lo es.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

.
.
.
y un anteproyecto que sirva a los ayuntamientos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.
(Aplaudiments)

Para la defensa de la enmienda que tiene presentada el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, señor Blanco.

Tiene la palabra.

El senyor Blanco Giner:

Estava preguntant-me jo si és casualitat que no estiga en estos moments amb nosaltres Alfonso Rus, Rita Barberá, Milagrosa Martínez, senyor Betoret, César Sánchez.
.
.
, tants alcaldes del Partit Popular que també seuen a un escó de diputat, perquè sabem que l'oposició a la reforma local impulsada per Montoro també està dins les files del seu partit.
Diu el senyor Bellver que vindran a votar.
Bé, els esperem.

En qualsevol cas, nosaltres estem a favor de la proposició no de llei que es presenta, perquè estem radicalment en contra d'una reforma local dissenyada pel govern de Mariano Rajoy, que està sent executada pel ministre Cristóbal Montoro per a desmantellar el sistema democràtic a nivell municipal, tal com ve funcionant des de 1979.
I ho fa seguint una pulsió atàvica en la dreta espanyola, que és una pulsió centralista i una pulsió autoritària.

Alguna vegada he recordat en estes Corts aquell lema del Partit Comunista d'Espanya en l'any 1979, de «quita un cacique, pon un alcalde».
En estos moments, el senyor Montoro el que vol és llevar els alcalde i posar cacics, posar els cacics de les diputacions.

Perquè aquesta reforma ataca la democràcia local, i ja s'ha dit, reduint la representació i, per tant, la pluralitat de la societat que ha d'estar plasmada en les corporacions municipals; atempta contra l'autonomia municipal, plantejant la intervenció dels municipis de menys de cinc mil habitants, que són més del 80% no sols a l'estat espanyol, sinó també al País Valencià; planteja l'assumpció per part de les diputacions de la prestació de serveis en els municipis de menys de vint mil habitants, que també són més del 70% al País Valencià; la dissolució de mancomunitats i entitats locals menors i, en definitiva, un cop, un cop d'estat, un cop des del govern de l'estat a l'autonomia municipal, que tampoc és el primer, ¿eh?
, que no és el primer que fa este govern, perquè ja hem vist el seguit de reials decrets lleis per a apujar l'IBI, per a eliminar les pagues extres, per a imposar plans d'ajusts que han caigut sobre les esquenes dels ajuntaments.

És una reforma que si s'aplicara, tal com està proposada, generaria inevitablement retallades i privatitzacions, és a dir, acomiadaments i serveis públics més cars i de pitjor qualitat.
I, per tant, també és una reforma antisocial, donat que els ajuntaments perdrien la capacitat d'actuar per a reactivar l'economia local i per a pal·liar les situacions de necessitat social.

Quan els millors serveis socials, els que estan més propets a les realitats dramàtiques que estan vivint-se durant la crisi, són els serveis socials de base, els serveis socials municipals, el senyor Montoro el que es planteja és que la competència simplement siga d'avaluació i informació de les situacions, acabant amb la prestació d'eixos serveis per part dels ajuntaments.
Això no es pot justificar des de cap punt de vista social.

De la mateixa manera que la reforma del senyor Montoro amenaça l'educació, amenaça la sanitat, amenaça el dret a l'habitatge.
.
.
Perquè ¿què passaria amb la xarxa d'escoles públiques municipals?
¿Què passaria amb les empreses públiques que estan gestionant plans d'habitatge?
¿Les diputacions anaven a fer eixe tipus de polítiques?
Ho dubtem molt.

A més a més, esta reforma, com se diu en l'exposició de motius de la proposició no de llei, incomplix el principi de subsidiarietat, que diu que ha de ser la instància més propera a la ciutadania la que preste els serveis.
I sobretot, criminalitza allò públic.
Una vegada més ataca els ajuntaments perquè són l'expressió màxima per a la ciutadania, per a la gent del carrer de les administracions públiques.
Ahí és on poden anar a demanar solucions als seus problemes, solucions des de l'acció col·lectiva, des de l'àmbit públic, però, malauradament, esta reforma continua i aprofundix una línia encetada en maig de l'any 2010 pel senyor Zapatero, de sacrificar sempre allò públic per a després oferir eixos sacrificis al privat.

Ho hem dit mil vegades: el problema municipal no són els ajuntaments.
El problema és la falta de finançament municipal, d'un finançament estable i suficient, que ni el PP ni el PSOE han sigut capaços de procurar.

Per això, no deixa de ser curiós llegir algunes parts de l'exposició de motius, quan diu: «Desde el municipalismo hemos venido reclamando una reforma de las leyes y de la financiación local, con competencias bien definidas y financiación suficiente.
» Tingueren vostés temps, senyories del Partit Socialista, durant els vora huit anys que va governar Rodríguez Zapatero i abans tretze el senyor Felipe González.

Però, en qualsevol cas, ja li he dit que estem d'acord amb la seua proposició, però li hem presentat una esmena, perquè pensem que se pot anar una miqueta més enllà, se pot ser una miqueta més valent, se pot deixar per escrit allò que estan dient vostés, o almenys el seu secretari general, ja de manera verbal.
I és que eixa reforma, que sí que s'ha de fer, de la legislació sobre l'àmbit local ha d'incorporar necessàriament la supressió de les diputacions, la supressió d'unes institucions decimonòniques, absolutament obsoletes, d'unes institucions centralistes, que corresponen a un model d'estat que ja està superat per les autonomies, que corresponen a una divisió artificial del País Valencià i que, per tant, hem d'apostar per reforçar els ajuntaments i per mancomunar, quan siga necessari, serveis des de l'àmbit comarcal.

Perquè, a més a més, les diputacions són unes institucions amb una legitimació democràtica molt fluixa, perquè és una elecció indirecta: ningú en Castelló mai va elegir Carlos Fabra per a presidir la diputació.
.
.
més que els diputats provincials del Partit Popular.
.
.
Però ningú va votar a qui anava a presidir la diputació per a que fera eixa funció.
Fins i tot plantegen-se vostés en els ajuntaments de menys de cinc mil habitants, que van a ser intervinguts per les diputacions, on va a quedar el respecte a la voluntat popular.
.
.
En un poble poden votar una opció, però després qui va a gestionar els seus serveis va a ser, a la millor, l'opció contrària.

Per posar un exemple, a Polinyà de Xúquer, on més del 65% de la població ha votat Esquerra Unida, que governa amb majoria absoluta.
Com que no n'hi ha una població que arribe a 5.
000 habitants, ¿què va a ser, la diputació del PP, la majoria absoluta del PP, la que preste els serveis a una ciutadania que va optar per un vot d'esquerres, per un govern d'Esquerra Unida?
I així podríem parlar de tants casos, sense importar el color polític, sinó el respecte a la sobirania popular, el respecte a l'autonomia local, que, per cert, és un principi que també està consagrat en la Constitució, en la sacrosanta constitució que vostés diuen defensar.
.
.
Doncs, bé, l'article 140 de la Constitució diu ben clarament que es proclama l'autonomia municipal.
¿On queda l'autonomia municipal amb esta reforma?

Però, ja dic, tornant a l'esmena, les diputacions suposen duplicitats, les diputacions funcionen amb gran opacitat, són un niu de clientelisme i, a més a més, és un lloc on ha proliferat, moltes vegades de manera impune, la corrupció.
Eixe és un plantejament històric d'Esquerra Unida, d'Esquerra Unida del País Valencià i d'Izquierda Unida, que se sap de memòria des de Cayo Lara fins a l'últim militant de la nostra formació política.
Som coherents amb eixa exigència de supressió de les diputacions, però hem vist en els últims temps que comencem a compartir eixa visió amb alguns importants dirigents del Partit Socialista, per això esperem l'acceptació de l'esmena.

El mateix senyor Rubalcaba, el 18 d'agost del 2011, tal vegada en agost per allò que no se notara massa, sí que va dir que llevar les diputacions estalviaria 1.
000 milions d'euros.
.
.
Però, més recentment, en desembre, el.
.
.
, vaig a llegir una notícia: «El socialismo valenciano propone un estado sin provincias.
La propuesta de Ximo Puig de suprimir las provincias tropieza en Alicante.
» Esperem que no entropesse també en estes Corts, perquè jo crec que ja han donat vostés, senyories del Partit Socialista, un pas endavant molt important, amb un plantejament valent, de supressió de les diputacions, una supressió que no es dictaminarà demà.
.
.
De fet, nosaltres hem sigut molt cuidadosos a l'hora de redactar l'esmena.
I l'esmena va en aquella part de la seua proposta de resolució que diu que s'ha d'obrir un procés de negociació amb els grups parlamentaris, amb tots, ¿eh?
, no a soles a dos, perquè estaven vostés negociant amb el Partit Popular a dos, Partit Socialista i Partit Popular, esta reforma local.
Finament sense acord, però estaven disposats a fer una pacte a dos.
La seua proposta de resolució diu: «Una negociació entre els grups parlamentaris i la Federació Espanyola de Municipis i Províncies per a encetar un procés per a reformar les lleis, per a reforçar l'autonomia local.
»

Bé, en eixe procés de negociació des del diàleg, des de la busca de consens per a reformar les llei, ¿per què no introduïm ja allò que vostés estan diguent i que nosaltres portem diguent des de fa almenys tres dècades, que s'han de suprimir eixes diputacions, que, ja dic, són caduques, obsoletes, decimonòniques.
.
.
, opaques, dupliquen funcions i no tenen una legitimació directa democràtica?

Esperem que accepten la nostra esmena, ja dic, per ser coherents amb allò que estan dient i perquè ho pugam demostrar, que estem, de veritat, per reforçar eixa autonomia local, per reforçar eixos ajuntaments, eixes administracions de proximitat i democràtiques, que no necessiten menys, sinó més competències, i sobretot més finançament per a poder dur-les a terme.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per a defensar l'esmena presentada pel grup parlamentari de Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, el debat sobre l'articulació de l'autonomia local i la reforma que està en marxa en el Congrés dels Diputats pot ser un dels debats més importants que tindrem esta legislatura.
Per això hem mirat amb molta atenció la iniciativa que planteja el Grup Socialista i hem volgut millorar-la.
Ens sembla oportú el debat i el Grup Compromís ha vullgut anar un poc més enllà del plantejament que fa el Grup Socialista, perquè quedar-mos només amb una demanda de retirada, efectivament, que hi estem d'acord, d'este avantprojecte, però per a garantir l'autonomia local i garantir els drets socials dels ciutadans, que és molt important, no és suficient i, per això, des del Grup Compromís hem vullgut millorar la proposta del Grup Socialista en tres aspectes del que nosaltres considerem que hauria d'entendre eixe marc d'eixa reforma necessària de l'autonomia local i de les bases que han regit durant més de trenta anys esta autonomia local.

Nosaltres demanem una de les qüestions que considerem que ha segut una de les grans absències i les grans necessitats del període democràtic com és, i ho hem assenyalat en molts aspectes ací, en esta tribuna, la necessitat d'organitzar el sistema de finançament local, una llei marc que done suficiència financera a les corporacions locals, i creiem que és un dels punts neuràlgics de la que hauria de ser una reforma solvent i necessària, un sistema de finançament local que assegurara als ajuntaments i les mancomunitats els recursos, suficients per a prestar els seus serveis.
Això és una minva que hem patit, que han patit les corporacions locals durant tot este procés democràtic i que cap dels partits que ha governat a Espanya ho ha posat damunt la taula de forma consistent.

També demanem que en eixa.
.
.
, eixe marc de reformes que haurien d'anar per consens, que hi haja un nou model territorial i que la realitat social del nostre país, del País Valencià, que té en compte les comarques, se contemplara en eixa estructura marc necessària d'eixe esborrany de reforma, que en estos moments no el veiem.
També aspectes bàsics que no estan en l'esborrany ni en l'avantprojecte del govern, com la transparència, la democràcia, i la necessitat d'una nova governança pública que permeta una adaptació més flexible dels nostre pobles i ciutats.
Els nostres són uns pobles i ciutats mediterranis, que tenen una estructura molt definida i que l'avantprojecte presentat pel govern del PP no contempla.

I, evidentment, un tercer punt, que va en la línia del que està demanant la Federació Espanyola, i la valenciana, de Municipis i Províncies, que esta reforma no siga un trágala, una imposició, que és el que tenim en estos moments, i que permeta garantir els drets socials dels ciutadans, i que, com assenyala l'avantprojecte del govern, on justifica esta reforma, l'article 135 de la Constitució espanyola, nefast article modificat en juliol del 2011 pel PP i pel PSOE, pel Grup Popular i el Grup Socialista, que esta situació del pagament del deute, per tant, la prioritat de tots dos partits, tots dos grups parlamentaris, és servir el deute i no servir les persones, nosaltres posem que este objectiu que se marca en este avantprojecte no supose una disminució, com figura en estos moments, i ara parlarem del text, dels serveis pròxims de proximitat que presten els ajuntaments.

Per tant, la nostra és una aportació, senyor Tena, que esperem que siga tinguda en compte, perquè nosaltres voldrem votar a favor del seu text, i considerem que les propostes que nosaltres.
.
.
, modestes, que hem assenyalat com a millora al text, doncs, poden ser tingudes en compte sense cap problema.
I en eixe sentit, ens agradaria que (inintel·ligible) .
.
.
escoltar una veu valenciana en esta reforma, en este avantprojecte, que va ser presentat pel govern central el passat 15 de febrer, i que ens agradaria escoltar una veu valenciana.
No la submissió que hem escoltat per part del portaveu del Partit Popular, el senyor Alfredo Castelló, que desgasta les paraules, perquè vosté ha dit ací una cosa que no té res a vore amb el text.
Vosté no ha llegit l'avantprojecte del govern central.
Vosté ha dit ací que vol una administració més racional, més útil, més pròxima.
Hi estem d'acord, si estem d'acord que és necessari una modificació i unes reformes en profunditat de l'actual estat espanyol, que escau, que no està en línia amb el que hauria de ser una administració i un model institucional del segle XXI.

Ha dit vosté: «Que sean más ágiles, más útiles, mejor financiación y con más competencias.
»

Aleshores, senyor Castelló, l'esborrany, l'esborrany que ha presentat el seu govern, no aprofita.
Vosté ha d'estar en contra d'eixe avantprojecte, se l'ha de llegir amb intensitat, i no vindre ací a dir una cosa que no té res a vore amb el que hi ha damunt la taula.
Però si la reacció ha segut tan enorme, fins i tot per dirigents del Partit Popular, que sobre este marc que tenim damunt la taula no podem articular cap consens.

Veiem una deriva molt preocupant per part del Partit Popular, no només de governar amb decrets, sinó de governar a la trágala amb la seua majoria absoluta.
I necessitem, en el que són reformes estructurals com aquesta, este avantprojecte de llei, consensos bàsics que ens permeten mirar el futur amb una mínima garantia.
Açò és una trágala que ha fet el Partit Popular segurament obligat per una situació d'insolvència d'Espanya a tots els nivells, i justificada bàsicament per l'article 135 de la Constitució espanyola que vostés van modificar.
¡Aixina no es poden fer les coses!
I, en eixe sentit, seria molt convenient que, si realment el que volem és més agilitat en l'administració local, que siga més útil, que tinga un millor finançament i amb més competències, la direcció que vostés.
.
.
, el seu govern ha portat endavant, no és la correcta.

Este avantprojecte que tenim damunt la taula, (inintel·ligible) .
.
.
reacció pràcticament completa en el Congrés dels Diputats, és un atac a l'autonomia local, un atac directe, suposa un nou model de recentralització, un atac a l'autonomia local i un atac directe al que hauria de ser un instrument per a mancomunar serveis i fer una administració més àgil, que vostés hui impedixen, una administració que podia donar peu a fer eixa administració més eficaç, en línia amb el que ací hem parlat, per a que els serveis que presten les corporacions locals, de mutu acord, se puguera mancomunar.

Per altra banda, este avantprojecte suposa l'austericidi i lliga de mans i peus les corporacions locals, perquè bloqueja qualsevol pagament que no estiga subordinat a l'objectiu de servir el deute que marca l'article 135 de la Constitució.
És un menyspreu a la democràcia local, se n'ha parlat ací, i, per tant, fa condicionar eixa democràcia local a uns organismes que no tenen cap raó d'existir, que responen a l'Espanya del segle XVIII, com són les diputacions provincials.
Si realment es vol racionalitzar l'administració pública, hem de suprimir ineficàcies, hem de suprimir redundàncies, i les diputacions, que són organismes del segle XVIII, no tenen cap raó d'existir.
Vostés el que fan és que buiden competències, les impròpies, a les corporacions locals, deixen els ajuntaments xicotets sense pràcticament cap viabilitat, i donen a les diputacions unes competències gestionades per uns tècnics que el poble no ha votat.
Això és un menyspreu total a la democràcia local.
No aborda este avantprojecte l'absolut infrafinançament de les entitats locals, l'administració més pròxima a la ciutadania.

Este passat dilluns vaig tindre ocasió de tocar el que és una administració viva i pròxima a la ciutadania en l'Ajuntament d'Otos, on el seu govern, per culpa d'eixe austericidi vol suprimir, de les tres places de mestres, de professors, que n'hi ha en tota l'escola per al tram d'infantil, ¡deixar-ho en un!
Això no pot ser.
I ara, si acabem de rematar l'administració local deixant que eixes competències s'exercixen per part de la diputació provincial, estem atacant directament la democràcia local.

Per altra banda, este avantprojecte és molt precari, molt negatiu, pel que suposa la privatització de serveis.
I n'hi han molts serveis que de forma pública es presten de forma més barata, més econòmica i millor, i tindrien d'anar a plantejar-mos la recuperació d'elements bàsics com és l'aigua, per a que siga com a bé públic, per a que hi haja una gestió directa de l'aigua.
De tot això, en parlarem.
Este avantprojecte no ho contempla.

Per tant, jo crec que el podíem fer hui ací, i seria lògic, és que més enllà de perdre-mos en paraula buides, és intentar enviar un missatge d'estes Corts Valencianes a que eixe avantprojecte no és útil per a aconseguir una bona autonomia local, per a millorar i reformar les institucions, fer-les més àgils, més operatives, més democràtiques i més útils a la ciutadania.
L'avantprojecte que ha presentat unilateralment el govern central és un atac a eixos principis que nosaltres defensem i, per tant, esta esmena va en la direcció de millorar una proposta del Grup Socialista que ens sembla oportuna.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per a l'acceptació o no de les esmenes, té la paraula l'il·lustre diputat Óscar Tena.

El senyor Tena García:

Gracias, señor presidente.

Señor Castelló, yo entiendo que el papel que le ha tocado jugar hoy es difícil, siendo alcalde es difícil venir aquí y no pedir la retirada de un anteproyecto que atenta a la autonomía local, que puede intervenir a los ayuntamientos, que puede privatizar sus servicios, que puede quitarles, mermarles financiación, que pone en duda el papel de los concejales y de los alcaldes.
La verdad es que es difícil.

Usted no ha hablado de todo eso en su intervención, porque me he leído también los informes de las federaciones, sí que está en los informes de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.
Aquí todo lo que yo he dicho lo relata, lo pone en duda, lo pone en cuestión, que es el fundamento de la reforma.

Si el 90% de esa reforma se pone en cuestión, lo lógico y razonable es apartarla, es enviarla a los corrales y empezar de nuevo.
Eso es lo normal en una democracia.
Ustedes en todo el proceso negociador nos habrán escuchado, pero no han hecho demasiado caso y no se ha llegado a un acuerdo.
Y una reforma de este calado que implica a todos los ayuntamientos de España necesitará un consenso de los principales o de todas las fuerzas políticas, es lo normal.
Y es lo que un partido político que gobierna con seriedad debería intentar.
No lo están haciendo.
Ustedes quieren imponer.

A mí me enseñaron, señor Castelló, que cuando se construye una casa y los cimientos están mal hechos, no son sólidos, se debe destruir, se debe derribar, porque todo lo que se va a hacer se va a caer un día u otro.
Y eso es lo que pasa con esta reforma, que no tiene los cimientos sólidos.

Mire, nosotros no vamos a ser cómplices de este anteproyecto de reforma que es un atentado, como digo, al papel importantísimo.
.
.
, ahora más que nunca, porque las autonomías no pagan, eso es lo principal, no están pagando lo que deben a los ayuntamientos, les están quitado ayudas, les están quitando servicios.
Y ustedes vienen aquí a decir no, no, que esos ayuntamientos, que han gestionado bien.
.
.

Le puedo poner ejemplos, le puedo poner ejemplos de ayuntamientos de pocos habitantes, 2.
000 habitantes, con un presupuesto mínimo y que están realizando todo tipo de servicios: servicios sociales, ayuda a los dependientes, servicios deportivos, mantienen instalaciones deportivas, servicios culturales, tienen un cine, mantienen un matadero municipal para que en su pueblo los ganaderos puedan matar, todo tipo de servicios, absolutamente todos, turísticos, todo tipo de servicios que deberían prestar ustedes.
Y encima cierran los ejercicios presupuestarios con superávit, cosa que ustedes no han hecho nunca, con superávit.

Y ahora vienen a decirles que hay que hablar de eficacia, de costes estándar, hay que intervenir.
¿Pero qué están diciendo?
Empiecen por las autonomías, las autonomías que nos han llevado a la ruina y dejen tranquilos a los ayuntamientos.
Eso es lo que deberían de hacer.

En cuanto a las enmiendas no las vamos a aprobar, la de usted, evidentemente, no las vamos a aprobar, porque usted lo que quiere es que esto continúe para que al final llegue, se apruebe y sea una amenaza real.
No creemos que tienen demasiada voluntad en cambiar demasiadas cosas, aunque bien es cierto que la sublevación de su partido, de la mayoría de los alcaldes de su partido, está haciendo que se reconsideren muchas cosas.
Tampoco vamos a aceptar las enmiendas de Compromís y de Izquierda Unida, simplemente porque pensamos que en el punto b, del tercer párrafo, entran perfectamente.

Nosotros lo que queremos es que se retire el proyecto, el anteproyecto de ley y que se abra un proceso de negociación.
Y en ese proceso de negociación hablaremos de todo, desde el consenso, desde el papel que deben jugar las diputaciones, desde el papel que deben jugar las comarcas; mayor financiación, evidentemente, mayores competencias.
En ese proceso es donde hay que hablar, creemos que es donde hay que hablar.

Para acabar, como alcalde que soy de una población mediana que intenta que su población no se vaya a pique, que no vengan los señores con intereses ocultos y que nos pasen por encima, como alcalde que soy lo que quiero es que los municipios puedan seguir prestando servicios y que dejen las políticas del Partido Popular, y lo llevan haciendo durante veinte años ininterrumpidamente, de despoblar el interior, una tierra valiosísima donde viven personas, viven personas que mantienen tradiciones centenarias.
Son esas personas las que mantienen vivo el territorio.
Y ustedes, con sus políticas, durante veinte años ininterrumpidamente, lo único que están haciendo es que tengamos menos posibilidades de prosperar.

Por favor, esta reforma es inasumible, inaceptable.
Llevémosla a los corrales, empecemos de nuevo y hablemos desde el consenso y desde la transparencia de lo que interesa a los ayuntamientos de nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Un momento, por favor.
Señor Tena, con el fin de reflejar que conste en acta, ¿cuáles son las que rechaza o acepta?

El senyor Tena García:

No acepto nada.

El senyor president:

No acepta ninguna.
Muy bien.
De acuerdo.
Muchas gracias.

Per a torn de rèplica, té la paraula el senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Nosotros queremos seguir hablando de la reforma y pensamos que la reforma hay que hacerla ya y que es urgente.
Nosotros al decir que apoyamos a la federación española, a la federación valenciana, estamos diciendo que no estamos de acuerdo con el anteproyecto de ley y que hay cuestiones que son mejorables y que es un anteproyecto perfectible.
Eso es lo que estamos diciendo.

Usted quiere, con un símil taurino que no les pega muy bien a ustedes, devolver el toro a los corrales.
Nosotros queremos pegarle pases y queremos torearlo y queremos llevarlo a buen fin.
Y es de lo que se trata.
Pero, ¿cómo puede ser que ustedes formando parte, señor Tena, de un partido, que le digo que el presidente del Gobierno de España en 2004 anunció en su discurso de investidura que iba a reformar la ley, que después sacaron un libro blanco que no hicieron nada, que después el ministro Alonso dijo que en el verano de 2009 estaría, que en 2009 dijeron que iban a reformar la ley de haciendas locales y que el propio Chaves, como ministro de Administraciones Públicas posteriormente, dijo que se aprobaría en septiembre de 2010 y que luego llegó el 23 de marzo y dijo, bueno, como vienen elecciones dentro de un año ya no da tiempo a aprobarlo?
¿Y esto es urgente para ustedes desde hace tiempo, señor Tena?
¿Esto es urgente desde hace tiempo?

Pero no se dan cuenta de que si es urgente, como lo es, lo que hay que hacer es trabajar en este anteproyecto, que no ha iniciado ninguna tramitación todavía, ni a través del gobierno pasándolo a las Cortes, en absoluto.
Es el momento de empezar a trabajar en él, ustedes, nosotros llevamos trabajando meses no solo dentro de la federación española y valenciana, que lo hacemos, sino también desde nuestro propio partido, presentando alegaciones.
¿Pero por qué no lo hacen?
¿Pero por qué no intentan mejorar un anteproyecto en el que no creen?
Nosotros lo estamos haciendo.
¿Pero por qué no lo hacen?
Si son las reglas del juego de la democracia.

Aquí no ha venido un decreto ley y han sacado una ley para que se convalide en el Congreso de los Diputados.
No.
Se ha abierto un proceso participativo.
Han hablado ustedes de transparencia, nueva gobernanza, etcétera.
Es que hay otra ley que está tratando ese tema.
Y como está tratando ese tema otra ley, aquí se está hablando del tema de la racionalización de las administraciones públicas.

¿Pero por qué no participan cuando hay participación y hay transparencia?
¿Por qué quieren tirarlo todo a tierra y ya está?
Es que cuando no les viene bien no hay participación, no hay transparencia y no hay canales de diálogo, y cuando los hay no los utilizan y quieren tirar el edificio a tierra.
Realmente no les comprendo.
¿No se dan cuenta de que nuestra postura es que ese anteproyecto es mejorable y que se tenga en cuenta el posicionamiento de las federaciones de municipios y provincias?
¿Por qué no se suman?
Si está el valor en juego, si el partido ha empezado.
No los entiendo, sinceramente no los entiendo.

También el mantra de la privatización de servicios algunos deberían callarse, algunos, porque sé de muchos municipios y de alguno en concreto en el que hasta que llegó un tripartito no se privatizó el servicio del agua, no se privatizaron aparcamientos, no se dieron concesiones de suelos dotacionales a la Iglesia católica, no se vendió subsuelo público, no se sacaron servicios en áreas como cultura y enseñanza y se privatizaron.
Sé algunos, les puedo enseñar hasta expedientes si lo quieren.
Ya está bien con el mantra de la privatización, que es absolutamente falso.

Al final resulta que como en la fórmula 1, si me permiten el símil y no se me sonríen, en el PSOE hay órdenes de equipo.
Hay una orden de equipo y es no pactar con el PP siempre que puedan.
Allá ustedes.
Esa orden creo que les llevará a perder la carrera, porque luego vendrá otra orden de equipo, que será que dejen adelantar a Compromís y a Izquierda Unida.
Pero ese es su problema.

Hay otra orden de equipo que me duele más.
Y es que hay que dejar ganar al coche del Partido Socialista por delante del que lleva a los ciudadanos.
Nuestra orden de equipo es la contraria: siempre delante los ciudadanos y siempre después nuestro partido.
Espero que deshojen su margarita, si dicen que sí o no a las diputaciones, sí o no a las comarcas, a la reforma del senado, al estado federal, a la tercera república, a todas esas cosas que debaten ustedes con la teoría de la margarita…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Castelló Sáez:

Acabo, señor presidente.
Hoy tripartito/ruina es solo un hashtag; espero que en el futuro no sea una realidad, porque sería una catástrofe.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, veig que ja està el senyor Betoret, el senyor Sánchez, ja comencen a vindre els alcaldes.
Però eixa tercera filera ahí, habitualment buida, però hui és significatiu perquè ahí normalment seuen alcaldes de grans municipis, el president de la diputació i continua buida.

En qualsevol cas, referint-me a la no-acceptació de la nostra esmena per part del Grup Socialista, dir, en primer lloc, que ho lamentem, que ens sembla incoherent amb el discurs públic que vostés estan fent o a la millor és que no acaben d'aclarir-se.
Però que en qualsevol cas el Grup d'Esquerra Unida va a votar a favor de la seua proposició no de llei tal qual l'han formulada.
I ho anem a fer per dos raons.

En primer lloc, per una qüestió de coherència.
Nosaltres sí que volem ser coherents.
Estem d'acord amb la seua proposició.
Nosaltres hem plantejat una proposta per a definir millor allò que volem.
Però el que no anem a fer és votar en contra d'una cosa en què estem d'acord i, sobretot, no anem a donar-li treva a qui vol carregar-se l'autonomia local.
No vaig a demanar excuses al Grup Popular, que no sap ni com justificar la seua posició parlant de tripartits que privatitzen.
Per cert, en Sagunt el tripartit que va privatitzar l'aigua estava format pel Partit Popular, el Partit Socialista i el Bloc.
(Remors) Sí, sí.
Vostés tenen un tripartit mentre hi havia un altre govern i se va trencar perquè privatitzaren l'aigua.
Així que vosté no vinga ací a donar lliçons de defensa als serveis públics i, alguns altres, tampoc.

En qualsevol cas dic que lamentem, lamentem profundament que el Partit Socialista no siga una miqueta més valent i no s'atrevisca a plasmar per escrit i votar allò que està dient el seu secretari general.
Perquè torne a llegir l'esmena de modificació que plantejava Esquerra Unida: «Obrir un procés de negociació amb tots els grups parlamentaris -això ho diuen vostés, per a nosaltres és molt important que siguem tots i no solament dos- i amb la Federació Espanyola de Municipis i Províncies que permeta abordar, -no estem dient que demà ja se canvie la Constitució, l'article 141, la llei de bases de règim local, no, no- que permeta abordar en un procés de negociació la reforma de les lleis que regulen el món local.
I nosaltres afegim: «Suprimint les diputacions i reforçant els ajuntaments.
» Eixa és literalment la frase que Esquerra Unida planteja com a esmena, suprimir les diputacions en un procés de negociació i reforçar els ajuntaments.
I sorprenentment ens diuen que ja està?
No està.
Si vostés no accepten l'esmena, no està.

Ja li dic que nosaltres votarem a favor, perquè estem d'acord amb el text, perquè ens sembla que allò més important és en estos moments oposar-se a la reforma de Montoro, defensar l'autonomia municipal.
Però de veres és que se queden sempre a mitges.
Jo crec que la ciutadania en estos moments està demanant que siguem valents, que anem a per totes, que diguem el que pensem i que fem el que diguem.
I jo no sé si vostés en este cas s'atrevixen a fer-ho.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Doncs, està clar.
Este avantprojecte no aprofita, no pot aprofitar com a base d'un consens que el Partit Popular, per altra banda, tampoc ha buscat ni desitja.
(Veus) Estem parlant d'un avantprojecte de llei que ha presentat el Partit Popular.
Aleshores, que no té res a vore.
.
.
; com que no té res a vore?
I tant que té a vore.
Que és un atac directe a l'autonomia local i, per tant, no aprofita, sobre eixes bases no es pot construir, no es pot reformar, no es pot retocar.
Substancialment és un instrument que no aprofita per al que hauria de ser una gran reforma d'estat.

I, miren vostés, ajuntaments n'hi han de tots els colors, municipis n'hi han de tots els colors.
Per tant, ha de ser una reforma que siga útil per a poder funcionar basant-se en uns principis, que vosté ha dit, però que la seua reforma contradiu constantment, que siga una administració més àgil, més pròxima, que s'assegure l'autonomia financera de les corporacions locals, que se respecte el principi d'autonomia local.
.
.
Tot això l'avantprojecte no ho contempla.
Per tant, no es pot construir sobre una base que està danyada, com ha assenyalat també el senyor Tena.
Per tant, no aprofita ni en el període d'esmenes ni de.
.
.
No aprofita.
I, per tant, el missatge que hem de dir claríssimament -i que fins i tot alguns alcaldes del Partit Popular, d'una forma molt clara, han dit que esta llei, esta reforma i este avantprojecte no aprofita- és dir que no, que per ahí no se pot construir res positiu.

I les grans reformes de l'estat, perquè siguen útils, han d'estar pactades.
Ja hem vist el problema gravíssim que tenim en altres àmbits de la nostra convivència diària, com és l'educació, que és una batalla constant cada govern que ve, del PP o del PSOE, un embolic i una batalla i qui ho paga són els nostres professionals, els nostres mestres, els nostres professors, els nostres xiquets i els nostres joves.

El que no entenc, senyor Tena, és que vostés no ho vullguen millorar.
Els estem ajudant.
Volem millorar una proposta de resolució que ens sembla pobra i en tres aspectes fonamentals.
Però vostés no se deixen ajudar.
Doncs, continuen vostés en l'error.
Evidentment, per coherència, nosaltres no podem votar a favor d'un text que ens sembla fluix, de poc nivell, de poca alçada, estant d'acord amb el principi que hem de rebutjar l'avantprojecte que mos planteja el Partit Popular.
Però, per què no se deixen ajudar vostés?
Per què no volen millorar?
Per què no volen donar un pas més enllà?

I sap per què li ho dic?
Perquè vostés, el Partit Socialista, una nit d'estiu de juliol de 2011 van aprovar una reforma de la Constitució amb el Partit Popular.
I això és l'origen d'esta reforma, i ho diu l'exposició de motius.
I quan nosaltres.
.
.
, per a no molestar-los molt.
.
.
Però és que això ho han fet vostés, el Partido Socialista Obrero Español, que és l'origen de l'austericidi i justifica este esborrany.

I quan nosaltres diguem ahí una cosa suaveta, que sembla que a vostés els ha molestat, i és que tot açò -i hem reproduït part del seu article- no supose la disminució dels serveis de proximitat que presten els ajuntaments perquè en esta reforma, basada en la reforma de l'article 135 de la Constitució, que vostés van aprovar, doncs, mos porten a l'austericidi a nivell municipal.
I, després, no n'hi haurà diners per a podar les coses.

Per tant, sigam coherents i diguem-ho clar i diguem-ho alt.
I nosaltres ho hem posat ahí d'una forma suaveta per a no molestar, amb la voluntat de buscar consensos.
Però si vosté rebutja les millores que planteja el Grup Compromís, què vol?
Nosaltres, per coherència, doncs, mire, ens abstindrem perquè tampoc volem votar en contra d'una cosa que va un passet en la bona direcció.
Però és que no estem per a donar un passet, estem per a agarrar carrereta i córrer molt.

I, per tant, senyor Tena, puge ací i rectifique i accepte les propostes de millora que el nostre grup li ha plantejat.
Aniran pel bon camí.

Perquè, mire, jo fins i tot, de vosté, el que faria és dir que no està d'acord amb eixa reforma de la Constitució, de juliol de 2011, que no la va votar ningú.
La Constitució que va votar el poble espanyol, ja fa molts anys, eixa se la van carregar.
Per què se la van carregar?
Per què han deixat als peus dels cavalls la ciutadania?
Per què este austericidi?
¿Per què la prioritat no són, d'acord amb eixa reforma de la Constitució, les persones, sinó que és el pagament del deute?
I tot això explica la reforma inútil que mos ha plantejat el Partit Popular.

Però quan nosaltres els volem dir: «Eh!
, per ahí no.
Tirem per ací i millorem un poquet la seua resolució», mos diu que no.
Doncs, escolte, sap el que li vull dir, que continue festejant amb el Partit Popular, que aixina els va.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Tena.

El senyor Tena García:

Gràcies, senyor president.

Mire, señor Castelló, consideraciones de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias al anteproyecto de reforma de la ley local:

En el punto 2 habla del coste estándar: «Los costes estándar son necesarios para homogeneizar los servicios, pero nunca podemos olvidar que el servicio público será deficitario y lo importante es no perder la cuota de bienestar social de los ciudadanos.
» Con lo cual está totalmente en contra de lo que dice el anteproyecto de ley.

Reversión de los servicios.
«Hay que reflexionar sobre la reversión de los servicios en un plazo de cinco años al cumplir con los costes estándar.
Al respecto, plantear si se han estudiado las consecuencias de la aplicación de este precepto.
¿Cómo se puede vertebrar un sistema de asunción de competencias municipales por el nivel provincial de gobierno con traspasos de personal e instalaciones para, transcurridos cinco años, devolver las competencias?
».
Están en contra de otro tema importante.

Seguimos.
Están en contra de la intervención.
«Entendemos que existen mecanismos suficientes para el control económico de los municipios de menos de cinco mil habitantes a través de la ley de estabilidad presupuestaria.
» Otra cosa importantísima del anteproyecto de ley que está en contra la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.

El control de los interventores, de los funcionarios.
«Los interventores deben seguir dependiendo de las entidades locales, que son quienes les retribuyen.
No compartimos que se retribuyan por los ayuntamientos y se conviertan en interventores del estado.
» También están en contra de otra cosa importantísima del anteproyecto de ley.

Seguimos.
«Abogamos por la necesidad de clarificar las competencias, en especial de sanidad, de educación y servicios sociales, así como la financiación de las mismas.
En materia de educación, trasladar a las comunidades autónomas los servicios de mantenimiento, limpieza, pero que no signifiquen un mayor coste para los ayuntamientos.
» Con lo cual, también están en contra de lo que dice el anteproyecto de ley.

Seguimos.
Retribuciones de los alcaldes.
«Es cierto que hay que regular estos y no pueden fijarse exclusivamente por tramos de población, ya que esto provocaría desajustes muy graves, haciendo hincapié en la importancia de que ningún alcalde deje de serlo por no estar remunerado, ya que esto nos llevaría al ejercicio de la política local sólo por aquellos cuya situación económica y patrimonial se lo permitiera.
» Con lo cual, están en contra también de una de las cosas importantes que dice el anteproyecto.

Desvirtúa totalmente el anteproyecto.
Y ustedes quieren que siga, ustedes quieren que siga el anteproyecto.
Pues, si está desvirtuado totalmente por la federación valenciana y por la federación española, lo que tienen que hacer es llevarlo a los corrales, que es lo que dice esta proposición no de ley.
(Aplaudiments)

Esta proposición no de ley, lo principal, lo fundamental, prácticamente lo único, se puede enriquecer, se puede enmendar, se pueden hacer…, pero es retirar el anteproyecto de ley, que es lo que quieren todos los alcaldes.
Todos los alcaldes quieren que se retire porque es una amenaza, un peligro para los servicios, para el funcionamiento de los ayuntamientos, para el futuro del interior de la Comunidad Valenciana.
Con lo cual, todos quieren que se retire.
Pues, retírenla.
¿Ustedes van a venir aquí y van a votar que no se retire?
(Veus) ¿Se lo han pensado?
¿Ustedes se lo han pensado bien?

Mire, señor Blanco, nuestro partido apuesta por acometer una reforma de la Constitución que permita que las autonomías puedan decidir sobre el tipo de encaje que quieren en las diputaciones.
Yo soy de los que piensa que las diputaciones hay que reconvertirlas mucho y los ayuntamientos tienen que tener más financiación, porque la financiación…, hace muchísimos años que no se toca la financiación local, y se ha ido a las diputaciones, a las autonomías.
Pero, al final, los que dan la cara y los servicios son los ayuntamientos, ¿vale?
, con lo cual estamos de acuerdo pero tiene que ser a través.
.
.
No vamos a decir nosotros lo que se tiene que hacer en toda España.
Nuestro partido quiere acometer una reforma de la Constitución que permita que las autonomías decidan sobre el encaje de las diputaciones.

Señor Morera, creo que está bien claro, abrir un proceso de negociación una vez retirado el anteproyecto es abrir un proceso de negociación en el que se pueda hablar de todo.
Y lo dice claramente.
Es un punto amplio donde cabe absolutamente todo.
Todos los grupos parlamentarios, ¡claro que sí!
Todos los grupos parlamentarios.
Pero lo fundamental, lo realmente fundamental de esta proposición no de ley es que este disparate absoluto en el que el Partido Popular, en aras de la privatización, de volver a hacer paquetes y lo que les gusta a ustedes, licitar, licitar grandes paquetes de servicios en los que ya no trabajarán en los pueblos sino que vendrán de las ciudades a darnos los servicios a las poblaciones.
.
.
Eso es lo que quieren.
Nos van a intervenir, van a quitar servicios, se va a despoblar más todavía el interior.
Y, bueno, el lío que se va a montar en las ciudades, quitándoles la financiación, millones de euros, pues puede ser monumental.
Es un auténtico disparate, con lo cual, aún tienen unos segundos para pensárselo, sobre todo los alcaldes, que deben estar en una posición bastante incómoda.

Reconsideren, voten a favor de esa PNL, vamos a darles una lección, una lección al gobierno, de decir, «no, no, una comunidad está en contra de esta auténtica barbaridad; enviémoslo a los corrales y, a partir de ahí, iniciemos una nueva negociación».

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabado el debate, vamos a pasar a la votación del tercer punto del orden del día.
Comienza la votación.
36 votos, sí; 48 votos, no; 5, abstenciones.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'inici d'un procés constituent democràtic que regenere i relegitime l'estat sobre la base de la decisió democràtica del poble, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 51.
511, BOC número 150)

El senyor president:

Cuarto punto del orden del día: «Presa en consideració de la Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 59.
511.

Per a presentació i defensa, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Compromís, senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Demà és 25 d'abril, la data simbòlica de la lluita del poble valencià pel dret a ser poble.
I també demà és l'aniversari de la revolució dels clavells a Portugal, que derogà la dictadura i lluità per la llibertat i per tornar la democràcia, que és el poder del poble al poble.
Els dos fets històrics tenen molt a vore amb el que ara anem a defensar ací des del Grup Compromís.

Diu Gerardo Pisarello que el creixent malestar social i l'escenari destituint que s'està configurant a partir d'ell, podrien desembocar en una regressió tecnocràtica, autoritària o populista conservadora.
Però res impedix que les lluites i iniciatives contra la corrupció i les polítiques d'ajust puguen confluir a la llarga en alternatives de ruptura democràtica.
La noció de pocés constituent declinada en plural i en diverses escales pot ser un instrument que facilite eixa confluència, que faça possible, com en GrÃ£ndola, vila morena, entonada una altra vegada en els carrers portuguesos, que siguen les majories socials, les classes populars i no unes oligarquies nècies, els que decidisquen el destí comú.

Ho dit d'una altra manera, la Constitució espanyola està trencant-se per les seues costures.
I, fonamentalment, se trenca per les costures de la injustícia; se trenca per les costures d'allò social i d'allò territorial.
I es trenca perquè s'ha pervertit el principal sentit i funció de la Constitució, que no és altre que la garantia dels drets dels ciutadans i ciutadanes, la regulació de la convivència democràtica i l'establiment dels mecanismes de decisió del poble.

I qui és el responsable que estiga trencant-se per les costures?
Miren, senyories, molts factors, òbviament, però crec que els màxims responsables són els partits tradicionals, el monopoli de la política en els partits polítics tradicionals i la limitació de la participació ciutadana.

Què significa eixe monopoli?
Eixe monopoli s'ha dedicat durant les dècades de vigència de la Constitució, a limitar o a minimitzar els instruments de participació, els instruments de decisió de la gent.
Els referèndums, no vinculants; els sistemes electorals, trucats de manera que amb menys del 50% dels vots se poden obtindre més del 50% dels escons i, a partir d'ahí, decidir tot i cadascuna de les qüestions importants i decidir-les d'esquenes al poble.

Les ILP, castrades, no se poden presentar sobre qualsevol qüestió.
Però, és més, en la pràctica, s'arrepleguen un milió i mig de vots, s'amenaça amb vetar-los a la primera de canvi; una iniciativa que vol simplement que se complisca un apartat de la Constitució, un dret constitucional com és el de la vivenda.
I, en acabant, se li pega la volta al projecte legislatiu del poble per a aprovar tot el contrari del que eixa iniciativa legislativa popular volia.

La no-responsabilitat dels càrrecs públics per al que se comprometen amb la ciutadania.
I ahí tenim a tot un president del govern, com el senyor Rajoy, dient que ha incomplit el programa electoral però ha complit amb el seu deure.
Doncs, no, perquè complir el programa electoral, complir amb el compromís que se té amb el poble quan se li demana el vot no pot incomplir-se i complir el deure.
Ella ha incomplit el seu deure de fer el que ha promés o de no mentir els ciutadans quan va dir el que anava a fer.
El caràcter partitocràtic dels òrgans de control, aquells que controlen són posats per aquells que han de ser controlats; la rabosa a cuidar les gallines.

Els drets que són paper mullat, ¿com els expliquem als ciutadans que no és que n'hi ha drets de diverses generacions, de primera, segona i tercera generació?
¡No!
N'hi han uns drets mínimament tutelats pels tribunals i mínimament garantits, i n'hi han altres drets que són paper mullat, que no pot anar ningú a un tribunal a dir, «¡oiga!
, en la Constitució posa que jo tinc dret a açò i no s'està complint».

¿Com expliquem el dret a la vivenda?
¿Com expliquem el dret al treball quan l'economia no està enfocada a la generació d'ocupació i que la gent se puga guanyar la vida, sinó que uns quants siguen cada volta més rics?
¿Com expliquem que els discapacitats han de pagar-se els medicaments?
¿Com expliquem la igualtat amb el senyor Gallardón amenaçant la legislació que està amenaçant?
La sanitat, ¡privatitzant-la!
¿Com garantim l'educació afavorint uns sectors ideològics d'adoctrinament?

Miren, i se suposa que és intocable la Constitució, menys quan han de tocar el que han de tocar, que és beneficiar eixa oligarquia de nazis que ens han dut on ens han dut.
Aleshores, sí, se toca, ràpidament, i sense passar-ho a refrendo popular.
Ja m'agradaria a mi vore què haguera passat en un referèndum si a la gent li hagueren dit que l'article 135 anava a garantir abans el pagament del deute als bancs que els drets dels ciutadans i ciutadanes, abans la riquesa d'uns quants que el dret a la vivenda o el dret al treball.
¿Què haguera dit la gent?
Per això no se posa a referèndum, perquè vostés saben que la gent els haguera dit que no.

La gent no té dret a decidir, la gent només elegix, una volta cada quatre anys té dret a elegir entre unes quantes paperetes.
Però, ¿i les decisions?
Una vegada cada quatre anys amb un menú preestablert, quan a voltes ni tan sols els partits que posen eixes paperetes damunt de la taula són democràtics ni tenen mecanismes de legitimació democràtica, més bé alguns la tenen dedocrática.

¿On ens duu açò?
Ens duu que el 57% dels consultats en els sondeigs d'opinió creuen que la democràcia funcionaria millor sense partits polítics i amb plataformes socials triades per a la gestió dels assumptes públics -açò en un recent sondeig de la cadena Ser-.
 «La majoria de la societat identifica els partits polítics com a part del problema» -enquestes del CIS darrere enquestes del CIS-.
El tercer problema per als ciutadans són els partits polítics, i açò està debilitant la democràcia.
L'exploració del CIS certifica que els polítics espanyols, tots i sense excepció, reben un 93% de desaprovació i que el rebuig als partits polítics és d'un 91%, per no parlar de com veu la gent la situació econòmica.

I ¿saben què?
Esta crisi és conseqüència dels retalls democràtics, esta crisi és conseqüència de la malaltia i la feblesa democràtica.
I, per tant, d'esta crisi només podem eixir amb més democràcia, només podem eixir donant-li el poder al poble, tornant el poder al poder constituent, arravatar als que han segrestat el poder, el poder constituït, en esta plutocràcia europea que s'està construint, on el poder constituït ha arravatat el poder de decidir al poble i tornar-li'l al poder constituent, que som els ciutadans i ciutadanes.

Per això, esta proposta va molt més enllà d'una reforma constitucional que, ara, alguns volen abordar quan veuen trontollar, quan veuen trontollar els pilars de la injustícia d'este sistema.

És hora de decidir, és hora del dret a decidir dels ciutadans i les ciutadanes, és hora del decidir dels pobles també, i per això es necessita un procés constituent, procés que, sense apriorismes, lleve la capacitat de decisió al poder constituït i li la torne al poder constituent, que som els ciutadans, a través de l'article 1.
2 de la Constitució, que diu molt clarament on està la sobirania, i no està en els governs, està on diu precisament la Constitució que està.

I haurem de parlar de drets, de quin estat o quins estats, de quina forma d'estat, ¿volem o no volem un cap d'estat que siga per dret de bressol i no siga triat democràticament?
; les formes de participació i de decisió de la gent; quines institucions, volem un senat o no el volem?
; ¿com volem que siga, per exemple, el poder dels ajuntaments?

Construïm democràcia, parlem, dialoguem, arribem a consensos, a consensos de convivència és el que està demanant la gent, arribem a consensos de drets civils, socials, dels pobles, mediambientals, drets inalienables.

Nosaltres volem iniciar un procés constituent per a construir pacífica i participativament entre tots unes noves regles de joc, fruit d'una revolució democràtica.
La política, per al nostre entendre, ha de ser un instrument de les persones, per a construir una democràcia ciutadana.
Pel dret a tindre drets, pel dret a decidir.

Hui, la vespra del 25 d'abril, iniciem el camí, recuperem el poder per al poble.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

N'hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la seua defensa, la il·lustre diputada Esther López té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bueno, nuestra enmienda es una enmienda de aportación y de enriquecimiento al texto que no implica, además, el cambio del voto porque, como no podía ser de otra forma, Esquerra Unida, no es solo que vaya a votar a favor de esta proposición no de ley, sino que está a favor completamente del proceso constituyente.

Nosotros lo que queríamos era incluir una reforma de los artículos 87 y 166 para asegurar la participación directa de la ciudadanía en el marco de este proceso, en el marco del proceso constituyente.
Porque decía Hobsbawm que «la esencia de la democracia es tomar en cuenta lo que el pueblo quiere y no quiere», porque la democracia para ser tal ha de servir al pueblo, residir en el pueblo y emanar del pueblo, y por ello ha de estar sujeta a leyes que salvaguarden los derechos fundamentales de la ciudadanía y los antepongan ante cualquier otro poder.

Precisamente por ello es necesario denunciar que, en nuestros días, la democracia y sus leyes están secuestradas por poderes económicos ajenos a la razón y a la voluntad popular.
Porque esta crisis económica, esta estafa, ha mostrado la verdadera esencia de unos mecanismos que hasta ahora se habían presentado como democráticos y que, por el contrario, ahora se revelan inútiles en la función de representar la voluntad popular.
Y esto es tan grave como decir que no tenemos ningún control sobre nuestras condiciones de vida y sobre el modo en que nos organizamos como sociedad.
La vergonzosa actuación hacia la ILP contra los desahucios es una muestra de ello.

El PP apoyó en el Congreso el proyecto de ley hipotecaria a pesar del rechazo de todos los grupos parlamentarios y de la sociedad, una ley que deja de lado las principales demandas de los afectados.
No solo están alejados de las necesidades de la mayoría, sino que con su actitud se burlan de las acciones dignas y de legítima defensa de la población contra sus políticas abusivas.
Y cuando un gobierno rompe el único vínculo que le une con la ciudadanía, que es el problema electoral, está violando la legitimidad de la soberanía popular y deslegitimando su propia existencia.

Desde luego, eso es legal, pero es absolutamente injusto e ilegítimo, y el mayor ejemplo lo sufrimos en 2011 cuando asistimos, en una actuación legal del régimen bipartidista pero ilegítima e inmoral, a la reforma de la Constitución con agosticidad y alevosía.
Lo hicieron para aumentar los privilegios a la banca, a los especuladores, poniendo su deuda por delante de la salud, la educación o las pensiones, deuda que, además, es mayoritariamente ilegítima pero que se niegan a auditar, un punto de inflexión que legitimaba y legalizaba su apuesta por las políticas de expolio social a favor del capital financiero, pero eso fue solo el principio; empezaron cambiando la esencia del principio constitucional y continuaron aprobando una amnistía fiscal que permitió que los delincuentes de cuello blanco, estafadores que merman la sanidad, la educación pública, quedaron indemnes de cualquier sanción; aprobaron una reforma laboral que dinamitó nuestra defensa ante la explotación laboral, permitiendo enmascarar despidos improcedentes en despidos objetivos; legalizaron el racismo en la sanidad pública; incrementaron las tasas para obstaculizar a los más pobres el acceso a la educación; rescataron y rescatan a los bancos, haciendo un bote común con nuestros impuestos mientras expulsan a la gente de sus casas tras haberles expulsado de sus trabajos.

Pero, señorías del Partido Popular, cada vez tienen más complicado hacer creer a los ciudadanos que sus intereses son los intereses de la mayoría.
Nos hallamos en plena crisis de régimen, en la que el miedo está cambiando de bando.
Por decirlo de otra forma, tenemos una gravísima crisis de legitimidad democrática en la que la ciudadanía ve atónita a políticos enfrascados en casos de corrupción y cómplices del saqueo organizado de nuestro país, a través de esa economía de casino en la que han convertido nuestra democracia, a políticos títeres de las minorías poderosas.

¿Cómo no va a sentir la gente a las instituciones como algo que queda poco o nada o alejadísima de ellos si, para colmo, cuando intentan acercarse a ellas, a las instituciones, planteando alternativas, se les pone todas las trabas posibles al carecer de suficientes mecanismos de participación directa?

¿Cómo no se van a sentir alejados si después de recoger casi un millón y medio de firmas para reformar una ley obsoleta y denunciado por organismos internacionales que garanticen condiciones habitacionales dignas, ustedes les dedican en el Congreso su famoso: «¡Que se jodan!
»?

Señorías, esta crisis de régimen, sin embargo, nos abre una ventana de oportunidad.
Y es ahora, antes de que sea demasiado tarde, antes de que el camino que algunos han emprendido hacia el autoritarismo sea irreversible, en que tenemos que apostar por un proceso constituyente.

Parafraseando al magistrado del Tribunal Constitucional, Fernando Garrido, los derechos sociales deben dejar de ser declaraciones retóricas que por su propia vaguedad son ineficaces desde el punto de vista jurídico porque, señorías, no hay un solo ciudadano en nuestro país que desconozca que cuando la Constitución se refiere, por ejemplo, al derecho a la vivienda, no es más que papel mojado.
El régimen de 1978 está herido de muerte al haberse deslegitimado y erosionado la credibilidad del texto constitucional.

En consonancia con los argumentos de los líderes de la revolución norteamericana, Thomas Jefferson y Thomas Paine, las circunstancias del mundo están cambiando continuamente, y las opiniones de los hombres también.
Y como el gobierno es para los vivos y no para los muertos, solo los vivos tienen derecho sobre él.
Es hora de que los ciudadanos se encuentren participando activamente en la construcción de unas nuevas reglas del juego hechas desde abajo contra los de arriba.

Y repito -para que nadie se confunda-, no se trata de seguir manoseando la Constitución sin contar con la ciudadanía; de lo que se trata es de devolver la soberanía al poder popular a través de un proceso radicalmente democrático, de abajo a arriba, con mecanismos de participación directa a fin de que la asamblea constituyente esté siempre en diálogo permanente con la sociedad.

Señorías, a mi generación este sistema se nos vendió como el diseño más perfecto para nuestro país, capaz de protegernos y garantizarnos derechos sociales.
Nos dijeron que era sistema que nos proporcionaba capacidad para decidir.
Pero más de treinta años después, una nueva generación afronta un dramático escenario, somos la llamada «generación perdida», «la juventud sin futuro», y la más amable respuesta que obtenemos es la llamada al exilio, que no es movilidad exterior, señorías, es exilio, es la búsqueda de la esperanza fuera de nuestra tierra.

Cuando la ciudadanía, cuando los jóvenes se revelaron aquí, en la primavera valenciana, su respuesta fue la represión.
Cuando se participa en la huelga general, también persiguen.
Llaman «nazis» a quienes cumplen con su obligación de informar a los representantes ciudadanos de las consecuencias de sus acciones, porque pulsar ese botoncito tiene consecuencias directas en la vida de la gran mayoría de los ciudadanos y ciudadanas.
Nos vetan, también, la consulta popular de qué modelo de estado queremos, lo vetan en cualquier institución, no nos permiten la consulta, ni la permitieron en su momento, en concreto.
¿Para qué?
Pues, para seguir teniéndolo bien atado y bien atado.

Y por eso, por eso Felipe no será rey, es tan solo un hashtag ahora mismo.
Si lo preguntaran, si sometieran a consulta popular qué modelo de estado quiere la ciudadanía, a lo mejor se encontraban con una sorpresa.

Señorías, quieran o no quieran, asistimos a un momento de desbordamiento popular en las calles y, como representantes de la ciudadanía, tenemos la obligación de abrir las instituciones al poder popular para que desde abajo construyamos el modelo de sociedad que queremos, que necesitamos.

Miren, señorías, desde Esquerra Unida vamos a votar a favor de esta proposición no de ley.
Pero les pediría al resto de señorías del Partido Popular y del Partido Socialista que no tengan miedo, que asuman su responsabilidad de representantes de la ciudadanía, de representantes y de poder legislativo.
No tengan miedo a votar a favor de la democracia.
No tengan miedo de devolver al pueblo la palabra.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora López, tenim els nostres matisos en la seua esmena que vaig a passar a explicar-li.
En qualsevol cas, li diré que per a nosaltres és important el consens, i el consens parlamentari és un dels pilars també del diàleg.
I, per tant, anem a acceptar l'esmena amb uns matisos que jo li vaig a dir.

Entenent que, per exemple, quan vostés parlen de reforma constitucional, estem entenent procés constituent, no una mera reforma, que és precisament el que nosaltres estem posant en qüestió.
No es tracta que ara quatre es posen d'acord, igual que van reformar l'article 135, per a adaptar un poquet les cosetes i adaptar el corsé, sinó es tracta d'un veritable procés constituent on se torne la paraula a la gent.

I, a més, la via esta, que nosaltres també li hem pegat moltes voltes, té un altre problema al nostre entendre, que és l'apriorisme.
L'ILP, quan se presenta, és un text legal ja.
I nosaltres entenem que un procés constituent ha de fer-se sense apriorismes.

En qualsevol cas, entenent que l'ILP.
.
.
, la proposta podria ser, precisament, que s'encete un procés constituent, punt, i se torne la paraula al poble.
En este sentit, que este fóra el text, interpretant-ho així, doncs nosaltres anem a acceptar-li l'esmena en benefici del consens parlamentari.

I li vaig a fer una proposta, si li sembla, senyora López, a vosté i al seu grup òbviament, canviem també el llenguatge.
Si canviem el llenguatge, probablement, canviarem els pensaments.
Açò s'ha de fer de dalt a baix, esta reforma.
En gran.
Perquè el poble està dalt.
El poble és el que està dalt.
Quan nosaltres assumim que se fa de baix cap a dalt, assumim que els governants estan per damunt del poble.
Anem a pegar-li la volta a la piràmide.
Açò se farà de dalt cap a baix.
Primer, el poble.
I els governs estan subjectes al poble, i l'economia ha d'estar subjecta al poble i totes les decisions que es prenguen han d'estar subjectes al poble.
Peguem-li la volta a la piràmide.
Li ho dic com a proposta a reflexionar a tots els membres de la cambra, en particular ara contestant l'acceptació d'esmena.
Però, en qualsevol cas, qui té el poder i que ha de tindre'l és el poble.
Que se li haja segrestat, no vol dir que qui haja d'estar dalt siga el poble.
Fem les coses de dalt a baix i situem dalt als que han d'estar dalt i baix als que han d'estar baix.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señora López.
¿Nada?
Muy bien.

Senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Señorías, es evidente que la actual crisis económica, social y política está causando importantes daños individuales y colectivos que afectan directamente a la vida cotidiana de los ciudadanos y a sus expectativas de futuro.

Estamos asistiendo a un desmantelamiento progresivo del sistema de bienestar social, y ello tiene repercusiones inmediatas sobre la salud, sobre la educación, sobre el futuro de los jóvenes, sobre los pensionistas, sobre los ingresos de muchas familias, sobre la incertidumbre con que cada cual aborda su día a día.
Todo ello genera en quienes sufren de manera más cruda angustia, desesperanza, sensación de que han quedado librados a su suerte.

Y en este contexto de crisis sistémica, los ciudadanos miran sus instituciones, miran sus representantes políticos y no les gusta lo que ven.
No encuentran tampoco un cauce satisfactorio para trasmitir su malestar de manera efectiva.
No reciben respuestas positivas a sus necesidades perentorias, sino, por el contrario, se ven más amenazados, con mayores recortes, mayores sufrimientos y ninguna salida.
Sienten, por tanto, una profunda decepción y exigen legítimamente que se produzcan cambios.

Los casos de corrupción -y en la Comunidad Valenciana tenemos un claro ejemplo- han empañado el honesto ejercicio del servicio público.
Han acrecentado más todavía la desconfianza hacia los políticos y hacia las instituciones democráticas y tienen como efecto una grave desafección hacia la política con el gran riesgo involutivo que ello supone.

La Constitución de 1978, que fue fundamento de nuestra democracia, ha sido un marco de convivencia útil en los últimos treinta y cinco años, pero comienza ya a dar señales de cierto agotamiento.

Es evidente que necesita ser reformada para ajustarse mejor a las nuevas exigencias ciudadanas; profundizar en la democracia y la transparencia; responder a los retos fruto de una sociedad en constante transformación e interdependiente; reforzar, proteger y ampliar derechos sociales; conseguir que también los jóvenes se sientan parte de ella, se reconozcan en ella y se comprometan con ella.

También necesitamos cambios -señor presidente-.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

Sí, si son tan amables, señores diputados.

La senyora Barceló Chico:

También necesitamos cambios para solucionar los enquistados problemas territoriales, que están generando desequilibrios y desigualdades y que, desafortunadamente, afectan muy negativamente a la Comunidad Valenciana; una constitución que establezca un sistema de financiación justo y una mayor eficiencia en la organización descentralizada del estado, que ponga fin a las negociaciones permanentes sobre las competencias y resuelva definitivamente el conflicto de comunidades autónomas.

Dicho esto, el Grupo Socialista considera que siendo la Constitución el marco y la base fundamental sobre la que se asienta la convivencia y toda la estructura del estado, no puede estar expuesta a los acaloramientos del momento, ni despachada de cualquier manera.

Necesitamos hacer un diagnóstico, reflexionar acerca de la norma, ver qué aspectos siguen siendo útiles y conviene conservar, cuáles requieren ser modificados para adaptarlos a las nuevas exigencias y cuáles deben cambiarse por completo.

Digamos que la Constitución es como una persona que enferma.
No se trata de llevarla al cirujano y decirle: «Abra usted de arriba abajo y ya veremos qué mal encontramos dentro y cómo lo resolvemos.
» No, es preciso, si queremos hacer un trabajo verdaderamente útil a la sociedad y duradero, hacer una valoración objetiva.
Ver dónde la Constitución acierta y dónde falla, o ha dejado de ser útil, o se ha quedado corta.

Consideramos, por tanto, que los primeros pasos para revisar en profundidad el texto constitucional son: iniciar un análisis profundo acerca de la realidad socioeconómica y política desde el consenso, que es uno de los valores democráticos más importantes a proteger; tenemos que marcar donde estamos y hacia donde queremos ir y, determinada la dirección que queremos tomar, estudiar cuáles deberían ser las reformas constitucionales que nos conducen al fin deseado y compartido por todos; por último, llevar a cabo esas reformas.

En resumen, se trata de abordar el asunto como un proceso de trabajo político.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

.
.
.
racional y ordenado que ha de cubrir distintas etapas.

El Grupo Socialista no es partidario de empezar ese proceso con un referéndum, como plantea el Grupo Compromís, sino de hacer uso de los mecanismos que la propia Constitución prevé y el desarrollo del título X de la misma.

El senyor president:

Muchas gracias, muchas gracias, señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Así pues, coincidimos plenamente en el fondo en la necesidad de una reforma constitucional.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

.
.
.
pero no en los mecanismos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Marisol Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gràcies, senyor president.

Señorías, trae el Grupo Compromís una iniciativa que mi grupo ya les anticipo que va a votar en contra.
Y simplemente se podría rechazar con una sola palabra: es un despropósito.
És més, jo diria que això és un desgavell!
(Aplaudiments)

Pero voy a ir más allá, voy a ir más allá para que la cámara sepa lo que pone esa iniciativa.
Y voy a leerle unas frases que también hablan por sí solas.
Leo textualmente: «La Unió Europea té un dèficit democràtic i constitucional», ja m'explicaran vostés si això és una realitat.
«Cap dels tractats d'integració europeus han estat sotmesos a referèndum», cosa que no és realitat.
L'última va ser un referèndum de la carta magna europea -sí, sí-.
«En la Constitució, els drets i llibertats, les seues garanties són fràgils i limitades», després parlarem d'això.
«El bipartidisme i la seua Constitució han destruït les bases d'un desenvolupament sostenible i ha abocat la ciutadania a una situació desesperant, per això l'única solució és la democràcia».
I jo li pregunte, senyoria, ¿és que no tenim democràcia?
¿És que estem en una anarquia?
Senyoria, jo crec que no se pot atacar d'esta forma com vosté ha pujat a esta trona a.
.
.
, arremeter contra el sistema democrático, únicamente, porque a usted no le guste el resultado de las últimas elecciones.

Mire, para usted la Constitución, incluso nuestro Estatuto, que emana precisamente de esa Constitución, es papel mojado.
Pero yo lo que no entiendo es lo que hacen ustedes cuando prometen o juran su cargo en estas Cortes Valencianas.
Señoría, la democracia no se puede interpretar como usted quiere o por un oportunismo político.

Mire, para nosotros.
.
.
, vamos a ser el garante, precisamente, el Grupo Popular, de esa legalidad constitucional, porque además nosotros creemos en los cauces de participación ciudadana.
Y cada cuatro años, le guste o no le guste, hay un referéndum que se llama las urnas.
Porque, según nuestra Constitución, el pueblo es soberano y en él reside su soberanía.
Y ahí nos pone a cada uno en nuestro lugar, a nosotros aquí y, lógicamente, a ustedes ahí.
Por eso, como dice nuestro presidente Alberto Fabra, nosotros respondemos ante esa mayoría silenciosa que realmente es la que nos pide respuestas.

Y nosotros, como le he dicho, sí que creemos en los cauces democráticos de nuestra Constitución, que durante treinta y cinco años ha sido una herramienta de convivencia de todos los españoles.
La Constitución del año 1978, señoría, ha sido la Constitución del consenso y la concordia.

Yo no sé qué es lo que usted pensará, porque también dice que tiene los derechos y las libertades frágiles y limitadas.
Pero, ¿usted se ha leído el titulo I de nuestra Constitución que tiene unos derechos.
.
.
, que yo creo que está a la cabeza de las constituciones europeas que rigen en nuestro entorno?

Está claro que usted lo que hace con esta iniciativa es demostrar que a usted la Constitución no le gusta, y eso es evidente.

Pero voy más allá, ¿usted sabe lo que es iniciar un proceso constituyente?
¿Usted lo sabe?
Yo creo que no.
Esto nos está retrotrayendo a treinta y cinco años en el pasado, lo que usted hoy viene a solicitar la aprobación de esta cámara.

Y además se contradice en esa proposición no de ley, porque dice que para los ciudadanos, según el CIS, las principales preocupaciones son el paro y la economía, pero en nada dice que las preocupaciones sean hacer un proceso constituyente, un referéndum o tirar nuestra Constitución por tierra y hacer un nuevo texto constitucional.
En nada.
Por lo tanto, creo que esa iniciativa es totalmente irresponsable dada la situación actual que estamos viviendo en España y en nuestra comunidad.

También es, señoría, cuanto menos curioso que usted hable de la descentralización del estado con una (inintel·ligible) .
.
.
cuando hace pocos días usted o el tripartito, porque quizás sea el peaje que le está pidiendo para ese futuro tripartito, que desde luego sería explosivo en esta comunidad si eso llegara a cuajar, y que difiere de las tesis de su compañero de bancada.

Pero, en definitiva, le guste o no le guste, los ciudadanos no están demandando de nosotros la iniciativa…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

…que usted trae a esta cámara.

Por lo tanto, nosotros, bajo la responsabilidad y el mandato constitucional que nos han dado todos los valencianos, seguiremos siendo los garantes de la Constitución para defender los derechos de todos ellos.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Linares Rodríguez:

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Miren, açò, que és la Constitució, que, per cert, sí, m'he llegit el títol primer i els altres també.
Convé, eh, jo li ho recomane, convé a vegades llegir-se-la.
Esta s'està trencant per les costures.
Vostés ho poden vore o no.
I quan vosté diu que el PP serà el garant d'açò se trencarà més ràpid.
Ja li dic que, si la vol conservar, no se facen vostés garants de la Constitució, perquè aleshores anirà més ràpid el procés.

Estem en un procés de deslegitimació.
Vosté entén la diferència entre legalitat i legitimitat?
Perquè si l'entén, hauria d'entendre, i si entén el que mos ha llegit ací, hauria d'entendre que ací tenim un problema de legitimació greu.
Que, efectivament, ha sigut una norma que ha regulat la convivència.
Ha sigut una norma, per altre costat, que és el final d'un procés de dictadura, a diferència d'altres constitucions, per exemple, en el món -que no només en Europa n'hi han constitucions- que són fruit de processos revolucionaris o emancipadors populars.
Esta acaba després d'un procés de dictadura i no és un fruit del consens, és un fruit de pactes entre partits i és fruit d'una situació política determinada, que ara, que ara s'està evidenciant com a insuficient, senyora Linares.
Que ara s'està evidenciant com a insuficient.
Perquè també l'origen de les coses té molt a vore en el resultat.

Miren, vostés no poden, no poden dir que en este moment la gent no està demanant açò.
Perquè en este moment la gent està qüestionant-ho tot.
I als primers que qüestionen és a vostés, els partits tradicionals.
I la gent s'està qüestionant, si té dret a la vivenda en la Constitució, per què eixe dret és paper mullat?

Jo no tire per terra la Constitució, sinó la falta de conseqüències de l'incompliment dels drets constitucionals.
Vosté no se n'adona que la gent quan li dius ací que té dret al treball, que té dret a la vivenda, que té dret a la sanitat, que té dret a l'educació universal, i vostés, i vostés, i a vegades vostés dos, el que fan és precisament no garantir estos drets.
La gent el que veu és que açò és insuficient.

I, mire, precisament no ha posat vosté l'exemple de constitucionalisme més avançat, l'europeu, perquè és el que s'ha quedat més endarrerit.
Però li podria nomenar molts processos constituents per totes les parts del món, en països molt avançats, i vosté se quedaria bocabadada dels drets que tenen els ciutadans i les ciutadanes en altres països del món.
Val?

Si vosté poguera eixir del seu etnocentrisme, probablement podria vore que hi ha constitucions fins i tot que posen els drets per ordre alfabètic, i tots tenen la mateixa tutela, i tots són igualment reclamables davant la justícia.

Quan vostés parlen que estem d'acord, però que vostés no volen menejar fitxa, doncs òbviament jo no puc dir-li que estem d'acord, senyora Barceló, no estem d'acord.
Perquè, si estiguérem d'acord, no mouríem fitxa, mourien el tauler.
Ja no val moure fitxa, senyora Barceló, és qüestió de moure el tauler.
I això és el que la gent està reclamant.

I, aleshores, si no se n'adonem que estem en un escenari de trencament democràtic i la intensitat d'eixe trencament, i les conseqüències d'eixe trencament, i fins a quin punt eixe trencament pot ser traumàtic, dependrà de com menegem el tauler ara.

No se n'adonen vostés?
No se n'adonen que la crisi és conseqüència de la falta de democràcia?
És conseqüència que la gent ja no té el poder sobre l'economia perquè s'ha fet una cessió de sobirania?
Perquè Europa s'està construint com una plutocràcia i cap de les constitucions, cap tractat en vigor ha estat referendat, senyora Linares, eh?

Perquè el que es passà a referèndum es va aturar en Holanda i en França perquè la gent votà en contra.
La carta magna ni la carta «magno», eh!
No s'ha passat a votació.
(Veus)

El que està en vigor.
.
.
No!
És que vostés parlen.
.
.
Oiga!
No!
Sí, sí, perquè no està, no està ratificada.
No està ratificada.
Perquè el projecte de constitució que se posà a referèndum en Holanda i en França va eixir que no, eixe no està en vigor.
I el text parla de normes i tractats en vigor.
I hi ha hagut cessions de sobirania que no s'han consultat al poble, no s'han consultat.
I eixe ha sigut el camí del segrest del poder.
I això és del que jo parle quan parle de la plutocràcia, del que està avançant la construcció europea.
I és que els governs prenen decisions, el poder constituït pren decisions que no estan legitimades; per a començar, perquè no n'hi ha un parlament que trie un govern, senyora Linares.

Convé llegir-se la Constitució i també els tractats europeus quan u ve a un debat com este.

En qualsevol cas, senyories, perden vostés una gran oportunitat, una oportunitat d'avançar cap a un procés d'emancipació, de tornar-li el poder al poble i d'eixir d'esta crisi de l'única manera que poden eixir.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-i concloc-.
En esta crisi entràrem per falta de democràcia i d'esta crisi eixirem amb més democràcia, o no eixirem.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Señora Linares.

¿Sí, por favor?
Desde el escaño, si es tan amable.
Señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Sí, gracias, señor president.

Solamente para decirle a la señora Oltra que claro que no es lo mismo.
Nosotros estamos de acuerdo en la reforma de la Constitución y llegar hasta donde haya que llegar.
Lo que no estamos dispuestos es a abrir en canal el país con un proceso constituyente.
Porque partimos, partimos, de una constitución que ha sido marco de convivencia, que ha sido, justamente…, se promulgó gracias al consenso de todas las fuerzas políticas, y a nosotros nos gustaría que ese valor del consenso se preservara a lo largo del tiempo.

Por eso, señora Oltra, no es lo mismo decir «no queremos la reforma de la Constitución» que reformar la Constitución.
Y no es lo mismo decir «queremos reformarla desde el consenso» a decir «queremos refrendarla a través de un referéndum», como ustedes proponen.

Gracias.
(Remors)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Linares.
(Remors)

¡Por favor, señores diputados!

Sí.

La senyora Linares Rodríguez:

Señora Oltra, no se enfade.
Yo veo que el tripartito les va a empezar a fallar por ahí, ¡eh!
(Veus) Les va a empezar a fallar, señora Oltra.
(Aplaudiments)

El tema…, el tema este.
.
.
Bueno, yo ya sabía que no íbamos a llegar a un punto de encuentro.
Porque además, como ha dicho la compañera del Partido Socialista, lo que ustedes quieren, lo que ustedes quieren, es la disolución de las Cortes Generales, el inicio de un nuevo proceso para un nuevo texto constitucional y someterlo a referéndum.

Como usted comprende, lo que pretende es desmantelar el actual estado de derecho.
(Veus) ¡Sí señora!
¡Desmantelar el actual estado de derecho!
Una constitución que durante treinta y cinco años ha dado estabilidad social y democrática a nuestro país.

Por lo tanto, le repito, su iniciativa es un disparate, falta de rigor y oportunismo político.
Mire, vincular esta propuesta al descontento que hay en la calle, a eso yo le llamo demagogia pura y dura.
(Aplaudiments) ¡Pura y dura!

Su único objetivo es sacar rédito político, porque, a río revuelto, ganancia de votos, digo yo.
Porque también se mete usted con la monarquía parlamentaria, su punto de vista tampoco es real ni coincidente con lo que piensa la gente en la calle.

Además ustedes hacen una propuesta, dentro de esta iniciativa, que quieren el referéndum porque los jóvenes que nacieron en el setenta y ocho lógicamente no votaron esta constitución.
(Veus) Entonces… ¿Me dejan hablar, señorías?
Yo creo que el señor Wert tiene mucha faena en la ley de educación.
(Remors) Yo creo que tiene mucha faena.
(Aplaudiments)

Yo creo que lo que usted está proponiendo aquí, creo -leo entre comillas- que cada dieciocho años se haga un referéndum para que los que tienen derecho a sufragio puedan votar esas normas.
Eso es lo que yo creo.
Yo a eso le llamo populismo barato.

Pero yo solamente hago que mirar a otros países del entorno, como puede ser Inglaterra o puede ser Francia, y no creo que las constituciones se sometan a referéndum con la frivolidad que usted lo está presentando.

¿O es que acaso en aquellos países que ustedes se miran, como Venezuela, Cuba o Bolivia, someten a referéndum lo que hace el señor (veus) Chávez?
¿Sí?
¡No me diga!
Pues ya me dirá cómo.
(Veus) ¡Ya me dirá cómo!
¡Ya me dirá cómo!
¡Ya me lo dirá!

El senyor president:

¡Por favor!

La senyora Linares Rodríguez:

¡Tranquilidad!
¡No se desnuden!
¡No se desnuden!
(Veus)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora Linares Rodríguez:

¡Tranquilidad!
Tranquilidad.
(Veus)

Miren, señorías, saben ustedes que no, saben ustedes que no, porque yo conozco alguno de esos países.
¡Pues claro que no!
¡Claro que no!
(Veus)

El senyor president:

¡Por favor, señores diputados!
Por favor.

Siga.
(Remors)

La senyora Linares Rodríguez:

Mire, señoría… Señoría, hace usted un tótum revolútum con sus propuestas, y yo creo que realmente usted le está haciendo un flaco favor no solamente a España sino a nuestra comunidad, para que se inicie ese proceso constituyente, que nos aboca a dar una imagen de que aquí lo que está instaurado es la anarquía y que hay una falta de democracia, como si estuviéramos viviendo precisamente en una república bananera.

Mire, en este momento lo que necesita nuestra comunidad, necesita inversiones que nos ayuden a salir de la crisis.
Y ustedes se empeñan una y otra vez, y casi a diario, a denostar a nuestra comunidad y a España, con el consiguiente desgaste de imagen que eso supone para los inversores que puedan generar riqueza y puestos de trabajo.

Mire, España, y yo estoy de acuerdo con el Partido Socialista, necesita acuerdos.
Sí, necesita acuerdos para quizás reformar, pero, como muy bien ha dicho, también se necesita… Pero, ¡vamos a ver!
¿Es que a ustedes les da todo igual lo que yo les diga?
Mientras yo no diga lo que ustedes quieren oír, ustedes no hay manera.
¡Por eso hay una carencia de democracia en su grupo!
Porque usted es incapaz de respetar el turno de palabra.
Es incapaz, por eso necesita que se reforme este reglamento, esta Constitución y este Estatuto de autonomía.
¡Pero si están demostrándolo ustedes todos los días!

Mire, para nosotros gobernar supone tomar decisiones y decidir.
Y eso es lo que vamos a seguir haciendo.
Nosotros creemos que se puede reformar la Constitución, pero desde un amplio consenso político y social.
Y no puede ser promovida con iniciativas como la suya por mero oportunismo político o por una mera coyuntura social o económica.

La Constitución en este momento nos une y nos iguala a todos.
Ya sé que a usted no, ya sé que a usted no.
Pero la prioridad para el Partido Popular es sacar a España y a esta comunidad de la crisis.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Y para eso vamos a seguir trabajando: para cumplir el mandato de la soberanía del pueblo, que nos la dio en las últimas elecciones.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a votació el quart punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
11 vots, sí; 79 vots, no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el rebuig i la condemna per Les Corts de totes les agressions i manifestacions feixistes, racistes, homòfobes i discriminatòries que tenen lloc al País Valencià, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 52.
050, BOC número 150)

El senyor president:

Cinqué punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, amb el registre d'entrada número 52.
250.

Per a la presentació i defensa, té la paraula la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Enguany es complixen vint anys de la mort de Guillem Agulló, un jove militant de l'organització independentista Maulets.
Díhuit anys tenia quan el van matar.
Veí de Burjassot, va ser assassinat per un grup de neonazis l'11 d'abril de 1993 al municipi de Montanejos.
Guillem Agulló i Salvador, assassinat pels feixistes, assassinat per ser independentista i antifeixista.

El motiu d'aquell terrible assassinat va ser la ideologia de la víctima, va ser un crim d'odi que va marcar tota la societat valenciana.
Quan els agressors van marxar cridant proclames feixistes, cantant el Cara al sol, Guillem ja era al terra tocat de mort.

El seu assassinat va comptar amb una vergonyosa indolència dels poders fàctics de l'estat, quan tothom sabia que València s'havia convertit en un centre operatiu de l'extrema dreta més violenta, com ho demostren els «conciertos por la raza» celebrats l'any 1992 i 1993, o la desarticulació del grup neonazi Acció Radical l'any 1995, responsable de nombroses agressions, i els responsables de les quals només van ser condemnats a dos mesos de presó.

Alguns mitjans de comunicació i alguns responsables polítics van intentar reduir l'assassinat de Guillem a una mera baralla de joves, negant l'existència de trames organitzades d'extrema dreta que porten operant impunement al País Valencià des de la transició.

El procés judicial i mediàtic no sols va eliminar la dimensió política del crim, sinó que va arribar a culpabilitzar la víctima i el seu entorn.

El feixisme, els crims d'odi, l'extrema dreta eren termes que calia amagar.
Calia ocultar que l'assassinat de Guillem era una assassinat polític, perquè ens volien fer creure que amb el pacte de silenci de la transició s'havien acabat els feixistes i ja l'any 1993 tots eren liberals.

Vints anys després, els hereus d'aquells franquistes reconvertits a demòcrates, continuen negant la dimensió política de l'assassinat, continuen reduint un crim d'odi a una baralla de joves, continuen negant que Guillem va ser assassinat pels feixistes, negant que va ser assassinat per la seua ideologia, com ho va fer el representant de Nuevas Generaciones del Partit Popular a Burjassot el dia de l'aniversari de la mort de Guillem, que en les xarxes social parlava de l'assassinat com d'una baralla, amb tot el recolzament, això sí, d'algun que altre regidor del Partit Popular a Burjassot.

De tot el grup de neonazis que van matar Guillem, sols un d'ells, Pedro José Cuevas Silvestre, va ser condemnat.
Va ser condemnat a setze anys de presó per homicidi.
Cuevas va complir només quatre dels setze anys de presó.

A l'any 2005 va ser detingut de nou en el marc de l'operació Panzer contra un grup neonazi valencià que organitzava agressions contra immigrants i joves antifeixistes i que fabricava i venia armes prohibides, segons va explicar la Guàrdia Civil.
Eixe grup es deia Frente Antisistema, i entre els imputats, a més de l'assassí de Guillem, hi havia militars, guàrdies de seguretat i membres dels partits ultres España 2000 i Alianza Nacional.
Encara, huit anys després, continuem esperant el judici.

A més, en maig de 2007, l'assassí de Guillem fins i tot es va presentar a les eleccions municipals de Xiva per la candidatura del partit neonazi Alianza Nacional.

Representants de tots els grups polítics d'aquesta cambra, excepte el Partit Popular, i nombrosos organitzacions polítiques i socials van demanar la seua il·legalització, però fins ara cap govern espanyol ha aplicat la llei de partit als grups nazis on militen fins i tot condemnats per assassinats i actes de terrorisme.

Han sigut aquests vint anys, anys de silenci institucional respecte a la mort de Guillem.
Per això hui, des d'Esquerra Unida, demanem que Les Corts condemnen i manifesten el seu rebuig sobre totes les agressions i manifestacions feixistes, racistes, homòfobes i discriminatòries que tenen lloc al País Valencià en general.
I concretament, que Les Corts commemoren el vinté aniversari de la mort de Guillem Agulló i Salvador i insten el Consell a atorgar-li a títol pòstum l'alta distinció de la Generalitat valenciana, tal i com es fa amb les víctimes de terrorisme.

Però lluny de tractar-se d'un fet aïllat, el País Valencià és un territori capdavanter a l'estat espanyol en crims d'odi, és a dir, d'agressions per motivacions feixistes, racistes i homòfobes, tal i com posa de manifest cada any l'informe Raxen del Moviment contra la Intolerància i que tots i totes vostés coneixen de sobra, espere.

Malauradament, molts crims d'odi quedem impunes, com ja vam denunciar tant ací en Les Corts com al Congrés dels Diputats i la Comissió Europea en un dossier elaborat per la Plataforma d'Acció Popular contra la Impunitat.

Per exemple, no hi va haver cap condemna al grup nazi Armagedón, que durant l'any 2000 va cremar diverses seus de tots els partits polítics d'aquesta cambra.
Tots els seus membres van quedar absolts.

Entre 2007 i 2012 hi han hagut més de vint atemptats amb bomba, sí, senyories, bombes, contra seus polítiques, ONG, ateneus, casals, trets de pistola contra Ca Revolta, incendis de mesquites, amenaces i agressions de tot tipus, i encara esperem que la policia resolga algun d'aquests casos.

Totes aquestes dades estan recollides en aquest informe que està a la disposició dels interessats i que hem portat cada any junt als membres de la plataforma contra la impunitat als responsables polítics dels governs estatals de cada moment, tant al Partit Popular com al Partit Socialista.

La proposta de totes els entitats que formem part d'aquesta plataforma, que en són més de trenta, i on estem tots els grups polítics d'aquesta cambra excepte el Partit Popular, la proposta, com dic, és la creació d'una fiscalia de delictes d'odi a València, com la que ja existeix a Barcelona i a Madrid, amb uns fiscals ben instruïts en la matèria, tal i com recomana el Consell d'Europa, l'ONU i distints organismes internacionals que alerten sobre la perillositat dels grups racistes i feixistes.

El feixisme és una ideologia criminal que deshumanitza a qui no hi combrega, que ha sotmés el nostre país a quaranta anys de dictadura i que, malauradament, encara continua present, gràcies a la indiferència de molts dels que poden posar-li fre.

És deure de tot demòcrata, de tota persona que estima i predica la llibertat i els drets humans, fer front al racisme, al feixisme, a l'homofòbia i a tot tipus de discriminació i menyspreu a la diferència.
Per això, cal demostrar que les víctimes no estan a soles, que mereixen tota la nostra atenció, el nostre suport per a acabar amb l'odi i per a poder viure en pau.
Per això demanem des d'Esquerra Unida també la creació d'aquesta fiscalia dels delictes d'odi.

Han passat vint anys des que van matar Guillem, vint anys d'agressions racistes amb aquelles persones que han vingut d'altres països a buscar una vida digna.
Vints anys d'agressions homòfobes, vint anys d'agressions a l'esquerra, vint anys d'agressions a l'independentisme, vint anys de repressió al moviment juvenil, però han sigut també vint anys de lluita, d'eixir al carrer, d'organitzar-nos per a plantar cara als feixistes, per fer front a la repressió, per defensar els nostres drets, la nostra llengua, la nostra cultura i el nostre poble.
Vint anys mantenint presents en la memòria als qui ja no hi són.

Guillem Agulló, ni oblit ni perdó; la lluita continua.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Para defender la enmienda presentada por el Grup Parlamentario Popular, tiene la palabra la ilustre diputada Angélica Such.

La senyora Such Ronda:

Gràcies, president.

Señorías, permítanme, antes de iniciar mi intervención, dirigir en mi nombre y en el del grupo al que pertenezco, un respetuoso saludo a la familia de Guillem Agulló, uniéndome a su dolor cuando recuerdan el veinte aniversario de su cruel asesinato.

Hace treinta y cinco años, se acaba de decir en la iniciativa anterior, los españoles concurrimos a las urnas para aprobar mayoritariamente nuestro marco de convivencia pacífica.
La Constitución que refrendamos y que continúa en vigor, aunque sea cuestionada, configura nuestro país como un estado social y democrático de derechos apoyado sobre tres pilares básicos: el legislativo, el ejecutivo y el judicial, que cada uno, desde el cumplimiento de sus funciones, tiene que ser garante del conjunto de derechos que conforman nuestro modelo de convivencia.

Ese título primero de la Constitución que ha sido nombrado recoge los derechos y deberes de todos los españoles.
Sería muy difícil primar un derecho sobre otro, sería muy difícil decir qué derecho es más importante que otros.
Y creo que además de difícil, sinceramente, sería inútil.

Pero podemos afirmar que la base de todos ellos es la libertad, condición inherente al ser humano y por la que el mismo ha luchado desde el principio de los tiempos.
Desde el artículo primero, la Constitución establece la libertad como uno de los principales fundamentales de nuestro ordenamiento jurídico.

Y hoy hablamos de la libertad ideológica, hoy hablamos de la libertad de pensamiento, hoy hablamos de la esencia de la libertad, que debe ser respetada por todos, por todos, con independencia de las creencias y convicciones particulares de cada uno.

Porque, señorías, esas son las reglas que nos hemos dado, esos son los principios democráticos básicos: el respeto hacia los demás y el cumplimiento de todo lo que haya sido decidido por la mayoría, por la mayoría de los españoles, bien directamente o bien a través de sus representantes democráticamente elegidos.

Desgraciadamente, y a pesar de que el marco se establece con una claridad meridiana y de que lo ha refrendado y lo ha aprobado la mayoría del pueblo español, hay quienes no respetan estas reglas.
Hay quienes desde su concepción totalitarista y dictatorial quieren imponer su criterio, a pesar de que la mayoría decida lo contrario.
Y así a lo largo de nuestra trayectoria democrática, hemos sufrido cada vez que grupos violentos han asestado su zarpazo mortal y han causado tanto dolor en quienes han visto la muerte inútil de uno de los suyos en manos de violentos.
(Aplaudiments) Dolor al que nos hemos unido la mayoría de los españoles.

Al cumplir veinte años de la muerte de Guillem Agulló i Salvador creo que conviene hacer una reflexión, una reflexión sobre la necesidad de unión de todas las fuerzas políticas, de todas, contra las agresiones y manifestaciones de intolerancia, sea cual sea su origen, porque es alarmante que se sigan produciendo delitos por motivos ideológicos o racistas y dirigidos específicamente hacia minorías, hacia minorías étnicas, inmigrantes o de cualquier tipo de persona que tiene un planteamiento diferente a aquel que le está agrediendo.

Y por eso, desde el Grupo Popular, a través de esta enmienda, condenamos la violencia venga de quien venga, sin distinción alguna, señorías, diciendo con claridad y rotundidad que rechazamos la violencia fascista, la neonazi, la de ultraderechas, la de ultraizquierdas, la xenófoba, la homófoba, la racista, toda, porque, señorías, cuando se recurre a la violencia para imponer los criterios, ya no hay ideologías, yo no hay creencias, (aplaudiments) ya solo hay fanatismos.

Y precisamente eso es lo que hoy condenamos: el fanatismo.
Y creo que deberíamos hacerlo de forma conjunta y global, para que nunca pueda entenderse que personificando estas declaraciones estamos queriendo alentar ningún tipo de confrontación.

Con respecto a la solicitud de su proposición no de ley, de la concesión a Guillem de alta distinción de La Generalitat, a la que en nuestra enmienda no hemos hecho referencia, yo creo, señoría, que usted sabe perfectamente que es inviable el planteamiento a través de una proposición no de ley, porque yo creo que usted sabe perfectamente que los decretos del Consell que regulan las altas distinciones de La Generalitat establecen los cauces por los que se pueden proponer esas candidaturas, que son el presidente, los consellers.

Y es verdad que esa norma hace referencia a instituciones, corporaciones o entidades de reconocido prestigio de la Comunitat Valenciana, (veus) y lo sé, y lo sé que ustedes me van a decir: « ¿Y las Cortes no es una institución de reconocido prestigio?
» Es la primera.
Por eso mismo, el legislador está claro que cuando habla de entidades de reconocido prestigio de la Comunidad Valenciana, está hablando de la sociedad civil, no está hablando de las Cortes.
Pero, en todo caso, existe un cauce muy claro y muy determinado, que son los miembros del Consell y, por tanto, las consellerias.

Señorías, los homenajes, los premios, desde luego, son formas de seguir reivindicando la memoria de aquellas personas que han tenido acreditada una trayectoria a favor de la libertad y que a pesar de ello, han sido víctimas de actos violentos.
Y estamos de acuerdo, hay que recordarlo para que su labor y su sacrificio no caigan en el olvido.
A partir de ahí, cada uno considerará cuál es el premio o el homenaje oportuno, pero, en todo caso, tendrá que instarlo a través de los cauces pertinentes.

Nuestra enmienda hacer referencia también al tercer punto de su propuesta de resolución, en la que pide la creación de una fiscalía especializada en delitos de odio y discriminación en nuestro territorio.
No cabe duda que la especialización lleva al mejor análisis y calificación de los hechos que se enjuician, y por eso nuestra enmienda va en ese sentido.
Únicamente puntualizando que creemos que se debe instar a que se estudie la viabilidad de la propuesta y se adopte la decisión que sea más conveniente.

Porque, señora Albiol, estamos en un momento en que la sociedad nos reclama a todos un esfuerzo de responsabilidad en las propuestas y en las iniciativas.
A todos los grupos políticos.
Y hoy tenemos ya experiencias de la fiscalía, que usted nombra en su propuesta de resolución, de Cataluña, tenemos experiencias del caso de Málaga, donde hay una experiencia distinta en la que es una fiscal, en el mes de abril de este año, ha sido el fiscal general del estado el que ha solicitado a la fiscal de Málaga que llevaba temas de igualdad que se haga cargo de estos temas de odio y discriminación, atendiendo a que en Barcelona el porcentaje de estos delitos ha sido el 0,03%.
En definitiva, optar por la opción más eficaz posible, que se estudie la viabilidad, pero totalmente de acuerdo en que se adopte una decisión que nos lleve al objetivo, que es el perseguir estos delitos de la manera que sea más eficaz.

Señorías, en pleno siglo XXI, tras tantos años de lucha por las libertades, desgraciadamente aún hoy tenemos que reivindicar lo que debía ser ya una obviedad: que nada, absolutamente nada, justifica la violencia.
Señoría, en los estados democráticos, democráticos que lo son, como el nuestro, está más que consolidado el principio de la esencialidad de la oposición parlamentaria.
El gobierno democrático se caracteriza y necesita del constante debate político; la mayoría parlamentaria y el ejecutivo requieren de la réplica dialéctica, requieren de su labor de oposición, y yo comprendo que el disenso es su forma principal de oposición para el normal funcionamiento del juego democrático.
Pero hoy, señorías, hoy, señorías, hablamos de la base del sistema democrático, hoy hablamos de la convivencia, del respeto, de la libertad, hoy hablamos de la vida, y nuestro reto como políticos es conseguir que no vuelvan a producirse estos dramáticos hechos, que a través de la educación en las generaciones venideras, que a través de las instituciones, de las normas, seamos capaces de combatir la intolerancia, se pinte del color del que se pinte.

Por eso, yo hoy les pido que pongan en práctica la otra acepción de la labor de la oposición, que es la capacidad para alcanzar el consenso, y acepten la enmienda propuesta por el grupo al que pertenezco.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Such.

Per a defensar l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula el diputat il·lustre senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, ara fa vint anys, Guillem Agulló va ser assassinat per les seues idees, per aquells que odien la diversitat i que no saben ni volen conviure en una societat plural i democràtica.
Ara fa vint anys que van matar Guillem Agulló, un jove veí de Burjassot que dedicava la seua vida a intentar millorar el seu entorn.
Com tantes altres persones en aquest estat, va morir per defensar unes idees.
Però el cas de Guillem és diferent.
Els seus assassins.
.
.
, als seus assassins, no se'ls va aplicar ni les lleis de terrorisme ni la contundència necessària per part dels jutges.
Només un condemnat va complir quatre anys de presó, i que, gràcies a això, va poder continuar implicat en els grupuscles violents de la ultradreta.

El cas de Guillem també és diferent, perquè sembla que la seua memòria, el seu record, no és impulsat per les institucions públiques, sinó que es podria dir que és a pesar de les institucions.
¿Però per què és diferent?
¿És perquè alguns no estan d'acord amb les seues idees?
¿És eixe el criteri que se segueix per a recordar i reconéixer unes víctimes i no fer-ho amb unes altres?

Ens ho hauríem de fer mirar com a societat.
Una vida és una vida, i la llibertat és la llibertat.
Això és el que cal defensar, per damunt de totes les diferències que hi puguen haver.
Per això aquesta proposició d'Esquerra Unida és necessària, i com no podia ser d'una altra manera, la votarem a favor, perquè és imprescindible que les institucions es posen al costat de totes les víctimes d'agressions i manifestacions feixistes, racistes, homòfobes i discriminatòries que succeeixen al País Valencià; perquè és necessari un homenatge a Guillem Agulló per part de La Generalitat als vint anys de la seua mort; perquè és evident que al País Valencià necessitem una fiscalia especialitzada, tal i com compten en altres territoris.

Per tot això, com he dit, hi votarem a favor, cal esborrar el feixisme.
El cas de Guillem Agulló és diferent per la resposta que ha rebut per part de la justícia i els poders públics, però no és un cas únic i aïllat al País Valencià, és un assassinat enmig d'una onada de violència que pateix la nostra terra per part d'aquells que no creuen en la democràcia i la llibertat de la societat.
Demà és 25 d'abril i Dia de les Corts Valencianes, commemorem la recuperació d'una institució d'autogovern fruit, entre altres coses, de la manifestació massiva del 9 d'octubre de 1977.
Doncs, bé, el 6 d'octubre de 1977, Miquel Grau, un jove alacantí, va ser assassinat mentres penjava cartells convocant a la manifestació del dia nacional.
Com deia la cançó Miquel Grau, «a Miquel Grau el mataren per cridar "vull estatut"».
Un militant de Fuerza Nueva li va tirar una rajola al cap i el jove va morir uns dies després.
¿Saben quants anys va estar a la presó el seu assassí, el senyor Miguel Ángel Panadero?
Ben pocs, va estar només quatre anys, perquè va ser indultat per l'UCD.
El mataren per defensar els escons a on tots nosaltres estem ací, avui, assentats; el mataren per defensar unes idees diferents de les del seu assassí.
Novament, l'odi dels que no suporten una societat plural, diversa i democràtica.

I l'odi ha pres moltes formes.
Les més dramàtiques, com la pèrdua de les vides de joves valencians, Guillem i Miquel, però també d'altres, bombes a llibreries, a seus de partits polítics, a locals de periòdics i mitjans de comunicació, agressions a dirigents d'organitzacions polítiques i socials, a regidors i regidores, a immigrants, a assistents a actes polítics o culturals, a persones amb una determinada orientació sexual, vandalisme a estàtues i monuments a víctimes del feixisme.
Podíem fer ací una llista molt extensa d'agressions de l'odi.
Estem parlant d'una violència que va des de la mateixa transició fins als nostres dies, una violència que naix de l'odi a la diversitat, de l'odi a que ens puguem expressar en llibertat, de l'odi a que puguem viure en estat democràtic i de convivència.
I no ho diem nosaltres, ho diu l'Informe Raxen del Movimiento contra la Intolerancia, que apunta que el nostre territori destaca pels delictes de l'odi i ser la base d'operacions de grups organitzats de caràcter neonazi.

Per tot açò presentem una esmena a aquesta proposta, compartint el cent per cent del que diu la proposta original, i per això pensem que és el moment d'instar el Consell a que es pose al capdavant de la lluita de l'odi a la nostra terra, que la pose al capdavant, perquè la lluita per una democràcia de veritat i per la llibertat de tots i totes no ha de ser cosa d'uns pocs, ha de ser cosa de tots i de totes.
Proposem que el Consell impulse una llei per a combatre l'origen de la violència, l'odi a la diversitat, a la diversitat ideològica, a la diversitat sexual, la diversitat ètnica, a la diversitat en general.

Cal posar en marxa mesures des de tots els àmbits, des del poder judicial, a les nostres escoles, a les policies locals, a la policia autonòmica, els mitjans de comunicació, i així un llarg etcètera.
Cal comptar amb els recursos per a lluitar contra l'odi i atendre i assessorar les víctimes.
Car estar al costat de tots aquells que pateixen la violència dels intolerants.
Creiem que és una lluita que paga la pena i que ha de comptar amb tots i totes.
Davant l'odi i el terrorisme no es pot distingir entre el color de les víctimes, cal una condemna rotunda, un rebuig unànime i una lluita decidida per a eradicar qualsevol tipus de violència.

Ara fa vint anys, van matar Guillem Agulló, però continua viu en la nostra memòria i és la nostra obligació que no torne a passar mai més.
Per això donem suport a la proposta i proposem incorporar la nostra aportació.
I per tot això, des de Compromís diem ben alt, i com ha dit abans la companya d'Esquerra Unida: «Guillem Agulló, ni oblit, ni perdó».
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

En el torn d'acceptació o no de les esmenes, té la paraula la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

En primer lloc, agrair l'esmena i el discurs de Compromís, que no fa més que completar la nostra proposició no de llei.
I, evidentment, l'acceptem.

Quant a l'esmena presentada pel Partit Popular, aquesta esmena, que és totum revolutum, aquesta esmena que el que fa és clavar-ho tot en el mateix sac, simplement és una excusa per votar en contra de fer un homenatge a Guillem Agulló.
És una excusa per dir «no» a la persecució dels delictes d'odi, i supose que és també una manera, és clar, d'acontentar els elements d'extrema dreta que encara n'hi ha en el Partit Popular.

Tornen a negar la impunitat (veus) amb què actua l'extrema dreta al País Valencià.
Els atacs per part dels grups violents feixistes contra organitzacions d'esquerres, organitzacions nacionalistes, sindicats, entitats culturals, ONG, llibreries, queden impunes al nostre país, i al no aprovar avui aquesta proposició no de llei, estan evitant que es cree eixa fiscalia que podria lluitar contra aquesta impunitat.

Hi ha una clara connivència per part dels cossos i forces de seguretat de l'estat i, per tant, també en massa ocasions per part de la delegació de govern, amb aquestos grups, i fins i tot el mateix Consell.
I, d'exemples, en tenim molts, ahí tenim els contractes de la Generalitat valenciana amb Levantina Seguretat, una empresa del líder d'Espanya 2000, quasi dos milions d'euros de diners amb aquestos contractes amb Levantina.
Connivència, com el fet que la policia local de València entrene en els locals d'Espanya 2000.
.
.
Això és connivència.

Lamentable i vergonyós que la seua esmena, l'esmena del Partit Popular, haja eliminat Guillem Agulló, que l'hagen esborrat d'una plomada.
.
.
Això sí, mai el faran desaparéixer de la memòria col·lectiva al País Valencià.
El podran esborrar de la seua esmena, podran tindre majoria absoluta i votar en contra de la nostra proposició, però no podran canviar la història.
La seua majoria, els seus vots, no canviaran la història, i no canviarà que Guillem està molt present en la societat valenciana.
També ho van fer a Elx, van eliminar el nom de Lucrecia Pérez d'una plaça, la primera víctima reconeguda de violència racista al País Valencià.
Ahí també van esborrar el seu nom.

No li volen fer un homenatge a Guillem perquè no és dels seus.
.
.
Perquè, per a vostés, n'hi han víctimes de terrorisme de primera i de segona classe.
Miren aquesta foto, aquest bazuca li'l van decomissar al grup neonazi de l'assassí de Guillem.
¿És açò o no és terrorisme?
¿Açò és terrorisme o no és terrorisme?
Però vostés no li volen donar a Guillem la distinció com a víctima de terrorisme.
I aquesta és la realitat, que no li volen fer l'homenatge, perquè la via, el que vosté ha explicat, és una excusa.
¡Clar que les Corts Valencianes poden instar a que se li done l'alta distinció de La Generalitat a Guillem Agulló!
, ¡clar que sí!
I, miren, més fàcil encara, utilitzen la via que vullguen, ¡però acaben amb els vint anys de silenci institucional al voltant de l'assassinat de Guillem Agulló!
, acaben amb els vint anys de silenci.
¿Hi estan disposats?

Es van negar a signar la declaració institucional per fer l'homenatge a Guillem Agulló.
Els vam oferir el consens, els vam oferir pactar una declaració institucional per homenatjar Guillem Agulló als vint anys de la seua mort.
Els vam donar l'oportunitat de fer eixe consens per a condemnar tots junts la violència feixista, les agressions homòfobes i les agressions racistes.
.
.
I no van voler.
I avui tampoc volen.
I avui serem nosaltres els que votarem «sí» a la condemna a eixes agressions.
I vostés els que votaran «no» a la condemna a eixes agressions, els que votaran «no» a fer-lo un homenatge a Guillem Agulló.

I acabe com diu la cançó d'Obrint Pas, eixa cançó dedicada a Guillem: cap agressió sense resposta.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per a rèplica, té la paraula la il·lustre diputada Angélica Such.

La senyora Such Ronda:

Gràcies, president.

Señora Albiol, no me ha explicado por qué no aceptan nuestra enmienda, se ha limitado a decir que no se la cree en resumidas cuentas.
Pero no ha entrado a decir por qué no acepta una enmienda en la que yo le he dicho que el Grupo Popular, a través de la misma, le reitero las palabras, condena la violencia venga de quien venga, sin distinción alguna… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señoría, señoría, por favor.

La senyora Such Ronda:

Si usted me permite continuar en mi turno de intervención…

El senyor vicepresident primer:

Té vosté després torn de rèplica, senyora Albiol, per favor.
Ja ho utilitzarà.

La senyora Such Ronda:

Y le repito diciendo con claridad y rotundidad que rechazamos la violencia fascista, neonazi, de ultra derecha, de ultra izquierda, xenófoba, todas.

Señorías, el Partido Popular tiene una denuncia reciente contra España 2000 por haber atentado contra la sede del Partido Popular.
Por cierto, no he oído en ningún momento condenar nada cuando son agresiones a las sedes del Partido Popular.
(Aplaudiments) Pero, en todo caso, en todo caso, señoría, usted viene aquí a volver a hablar de si es de los suyos o no es de los suyos.
Y desde el inicio de mi intervención, en que he dirigido mis primeras palabras de respeto a la familia de Guillem Agulló, uniéndome a su dolor en su celebración, he plasmado desde el primer momento nuestra voluntad de que la intolerancia no se pinte de color alguno.

Déjeme que le lea algo textualmente, porque ha hablado usted de la connivencia de cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, y quiero, aunque tenemos muy poco tiempo, leer textualmente.
«La Comunitat Valenciana contará con los primeros policías locales especializados en xenofobia y racismo.
Tras la obtención del diploma podrán formar parte de la red de prevención e intervención frente al racismo y xenofobia.
» ¿Sabe estas palabras dónde se reflejan, señoría?
En el informe Raxen, al que usted ha hecho referencia, de 6 de febrero de 2012, que pone de manifiesto la actuación de la policía de la Comunidad Valenciana.

Señora Albiol, era muy difícil, era prácticamente imposible que llegáramos a un entendimiento.
Pero lo era, señoría, por lo que hablábamos antes.
Mire, nosotros respetamos las decisiones de la mayoría, pero las respetamos de verdad, es decir, no decimos que las respetamos y luego hacemos no sé qué.
No.
Las respetamos y las acatamos.
Por eso, señoría, nosotros a esta tierra le llamamos Comunitat Valenciana en respeto a la mayoría parlamentaria que lo acordó y, ustedes, no.
Por eso, señoría, a nosotros, a nosotros nos parece mal y nos parece injustificable que se acuda a los supermercados a cosas distintas de lo que es hacer la compra y, a ustedes, no.
Por eso, señorías, a nosotros nos parece mal que se acuda a casa de nadie a censurar su libertad de expresión, ejercida a través del derecho al voto, y, a ustedes, no.

Por eso era muy difícil llegar a un entendimiento.
Porque, señoría, no hay otra razón de ser en la no aceptación de una enmienda que está siendo el rechazo absoluto a toda forma de violencia o intolerancia.
Yo no quiero pensar, sinceramente, no quiero pensar que es que se esté haciendo bandera política de un hecho como el que hoy nos ocupa.
Yo prefiero pensar, prefiero pensar, y estoy convencida, de que ustedes de la parte de la oposición a la hora de enfocar la que antes me refería, prefieren quedarse con el disenso de lo que he de reconocerle es usted una alumna aventajada.

Señoría, defensa de los derechos y libertades fundamentales.
Señora Albiol, eliminación de la violencia para la resolución de los conflictos, segundo punto.
Tercer punto, erradicación social de toda manifestación de intolerancia.
Cuarto punto, rechazo de las ideologías y conductas totalitarias.
Quinto punto, desarrollo de la tolerancia, solidaridad y democracia participativa intercultural.
Lo comparto íntegramente.
Estoy segura de que usted también, porque son los puntos básicos para la convivencia democrática que apunta el movimiento contra la intolerancia y el informe Raxen al que usted hace referencia.

Señorías, nuestra propuesta solo tenía un objetivo, solo uno.
En los días en que se cumple el 30 aniversario del cruel asesinato de Guillem Agulló, perdón, el 20 aniversario, disculpen, en todo caso, de un cruel asesinato condenar cualquier tipo de acto de violencia y cualquier actitud de intolerancia para evitar que nadie, jamás, tenga que sufrir la muerte inútil de uno de los suyos en manos de violentos.

Déjenme terminar haciendo mías las palabras del premio Cervantes en el día de ayer, señor Caballero Bonald: «Hay que defender con la palabra frente a quienes pretenden quitárnosla, esgrimirla contra los desahucios de la razón.
»

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Such.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyories del Partit Popular, vostés fent aquesta esmena i posant-ho tot en el mateix sac el que fan és negar la violència dels grups d'extrema dreta organitzats que hi ha al País Valencià.
(Remors) Quantes bombes han posat en la seua seu al País Valencià?
Quantes?
Quants trets de pistola han rebut vostés en les seues seus al País Valencià?
No, no poden comparar, no poden comparar.

Realment la senyora Such ha tingut unes paraules lamentables, vergonyoses.
(Remors) Com és possible en aquesta cambra comparar l'escrache o una acció de protesta en un supermercat amb l'assassinat de Guillem Agulló?
Com és possible?
(Aplaudiments) Com és possible comparar protestes pacífiques?
Com és possible comparar la defensa dels nostres drets socials i laborals amb un assassinat feixista?
Això és el que fa el Partit Popular i això és el que acaba de fer la senyora Such.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

La senyora Albiol Guzmán:

Els atacs contra l'esquerra, contra el nacionalisme, contra l'independentisme, contra la cultura, estan absolutament documentats.
Tenim ací l'informe d'acció popular contra la impunitat.
Des de l'any 2007, tots aquestos atacs han quedat impunes, tots.
Per cert, el president del Tribunal Suprem avui ha declarat que l'escrache és pacífic i està dins de la llibertat d'expressió.
És una forma que tenim d'assenyalar els culpables, és una forma que tenim de protestar contra aquelles polítiques que estan fent aquells que fan polítiques només per a una minoria, perquè els responsables d'aquestes polítiques tenen noms i cognoms i cal que cadascú assumisca les seues responsabilitats.
Per tant, espere que la senyora Such retire la comparació de l'escrache, com dic, amb l'assassinat de Guillem Agulló.

Nosaltres rebutgem l'esmena del Partit Popular, en primer lloc, perquè el Partit Popular no va a acceptar un consens amb la declaració institucional.
Els vam posar una declaració institucional per a pactar el consens, per a que les Corts Valencianes, per a que tota la cambra, per a que tots els grups li férem eixe homenatge a Guillem Agulló i per a que tots junts condemnàrem la violència homòfoba, racista i feixista i tot tipus de discriminació.
Però el Partit Popular es va negar, es va negar al consens i avui ens presenta aquesta esmena per a tindre una excusa.

Una esmena, i ho he dit abans i ho torne a repetir, una esmena que sobretot rebutgem perquè han volgut eliminar el nom de Guillem Agulló de la nostra proposició no de llei.
Perquè en la seua esmena ni tan sols nomenen Guillem Agulló.
Perquè avui ací Esquerra Unida ha vingut a demanar un homenatge a una víctima del feixisme, un homenatge als vint anys de l'assassinat de Guillem.
I el Partit Popular ha presentat una esmena per a que no es faça eixe homenatge, ha presentat una esmena en què no nomena Guillem Agulló.

I serà el Partit Popular el que haja d'eixir ací i que explique per què Guillem Agulló no està en la seua esmena, que explique el Partit Popular per què no fa un homenatge a Guillem Agulló, per què es nega a que se li atorgue el reconeixement que se li atorga a la resta de víctimes del terrorisme.
Què és, que per al Partit Popular Guillem Agulló no és una víctima del terrorisme?
És o no és Guillem Agulló víctima de terrorisme, senyora Such?
I si ho és per què porten vint anys callats?
Per què porten vint anys sense fer-li un homenatge?

És el torn del Partit Popular i que explique, que explique per què ha volgut eliminar Guillem Agulló d'aquestes Corts, que expliquen ells.
Nosaltres sí volem un homenatge a Guillem i a totes les víctimes del feixisme, a totes.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Para fijar la posición del Grupo Parlamentario Socialista, el ilustre diputado Juan Soto tiene la palabra.

Un momento, señoría, un momento.

¿Para qué pide usted la palabra, señora Such?

La senyora Such Ronda:

Señor presidente, solicito la palabra únicamente por si a juicio de la presidencia estuviéramos en el artículo 69 y por tanto considerara usted que, en el desarrollo del debate, se ha producido alguna alusión que implique una exactitud o juicio de valor sobre la conducta de esta diputada.
Yo, presidente, no entraré en la contrarréplica, que no tengo turno, pero sí en una alusión directa a lo que yo he dicho.

El senyor vicepresident primer:

No.
Usted ha consumido sus turnos, señoría, y a juicio de esta presidencia todo se ha producido dentro del debate.

La senyora Such Ronda:

Ha habido una alusión directa hacia unas palabras que no he pronunciado.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor Soto, tiene la palabra.

El senyor Soto Ramírez:

Señor presidente.

Este grupo siempre ha estado y estará en contra de cualquier tipo de agresión y de violencia, venga de donde venga, y a favor de reconocer a todas las víctimas sin silenciar a ninguna.
Por eso no compartimos la enmienda del Partido Popular, porque borra y silencia a Guillem Agulló y porque difumina un tipo de violencia específica que tiene sus características propias y su atención singularizada en toda Europa.

Vamos a votar a favor de la proposición no de ley de Esquerra Unida que ha presentado la señora Albiol, porque habla de cosas muy serias y muy actuales.
Porque los activistas del odio y los agresores de la dignidad humana más elemental siguen entre nosotros.
Por eso hoy no debería haber ningún tipo de vacilación, ni de duda, ni de ambigüedad y menos en responsables políticos democráticos.
Porque los agresores están ahí, sí, son los responsables directos, y están sus cómplices ideológicos, pero también están los que banalizan la violencia nazi o relativizan los delitos de odio con expresiones como «son actos puntuales» o confunden peligrosamente, por ejemplo, confundiendo los escraches con la violencia nazi.
Esto es muy grave.

Pero también están los que callan y miran hacia otra parte, creyendo que todo esto no va con ellos.
Como decía Martin Luther King, tendremos que arrepentirnos no tanto de las acciones de la gente perversa sino de los pasmosos silencios de la gente buena.
Solo así puede explicarse el alcance de sus efectos destructivos.
Buscar justificaciones accesorias para no condenar o para no reconocer explícitamente e inequívocamente las víctimas de los crímenes de odio, como Guillem Agulló, contribuye a perpetuar su existencia y a crear espacios de impunidad y de permisividad absolutamente inaceptables.

Estaría bien que ustedes aquí, por ejemplo, como pidieron el otro día Compromís, desautorizaran las palabras de su militante en Burjasot, para quien en una reyerta con armas blancas cualquiera de los contrincantes puede morir, o se desmarcaran de su alcalde en Badalona acusado por provocación al odio.
Estaría bien.

En un momento de ascenso, además, la crisis económica está produciendo lo de los movimiento fascistas en toda Europa.
El asesinato de Guillem Agulló hace veinte años tiene toda la actualidad.
En nuestro territorio, la actuación de grupos de extrema derecha y xenófobos es especialmente preocupante con actos contra locales y contra personas progresistas de diferente origen étnico y orientación sexual propagando sus ideas a través de todo tipo de blogs, de foros, de webs.

Guillem Agulló fue víctima de un crimen de odio, sí, arrebatando la vida a un joven vecino de Burjasot porque un grupo de neonazis no soportaba sus ideas.
¿Cuánto odio hay que tener para matar a nuestros iguales porque no nos gusta lo que piensan o lo que dicen?
(Aplaudiments)

Estos episodios de violencia nos han acompañado en demasiadas ocasiones en la historia reciente de España y de Europa.
Y pueden volver a ocurrir en cualquier momento.
Por eso solo conjugando la persecución a través de mecanismos como, por ejemplo, las fiscalías especializadas en odio y discriminación, conjugándolo con la defensa de los derechos humanos, de la pedagogía, de la paz, de la no-violencia, del respeto a la diferencia, podremos experimentar y sentir plenamente que formamos todos parte de la humanidad, que interactuamos sin discriminación de sexo, de ideología, sin ningún tipo de discriminación por orientación sexual o por origen étnico.
Solo tomando plena conciencia de que la diversidad nos hace crecer en lugar de enfrentarnos y en lugar de separarnos.

Mientras en nuestros colegios los niños y las niñas estudian los horrores del nazismo y la intolerancia, el asesinato.
.
.
, y por eso el homenaje y la referencia, el asesinato a Guillem Agulló debe servir de referente para explicar que hace muy poco tiempo, aquí, muy cerca de sus casas, un joven valenciano moría asesinado por esas mismas ideas que estudian y que no solamente están en los libros de historia sino que siguen vivas, inoculadas en la mente de algunos ciudadanos y de algunos jóvenes como ellos.

Por eso hoy debemos estar a la altura de las circunstancias, y este hemiciclo debería pronunciarse a aprobar esta proposición de ley con una sola voz: levantarnos todos y mezclarnos en bancadas con diputados y diputadas del Partido Popular, del Partido Socialista, de Esquerra Unida y de Compromís, y decir que todas las víctimas de la intolerancia son iguales, que no cabe justificar ningún tipo de agresión y que hay que condenarlas todas.
Pero, lamentablemente, señores diputados y señoras diputadas del Partido Popular, ustedes van a perder una nueva oportunidad de superar sus bloqueos y expresiones ideológicas más radicales, que impiden homologarles con la derecha europea moderna y democrática.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat del quint punt de l'orde del dia, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
43 vots, sí; 48 vots, no.

Se suspén la sessió, que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 34 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)

Preguntes

El senyor president:

Pregunta número 990, formulada por la diputada Pilar Sol, del Grupo Parlamentario Popular, al conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo, sobre la evolución de la siniestralidad laboral.

Tiene la palabra la ilustre diputada.

La senyora Sol Cortés:

Gracias, señor presidente.

Sabemos que el gobierno valenciano presta una atención prioritaria a lo que es la mejora de las condiciones de trabajo y la calidad en el empleo.
Esto ha logrado reducir lo que son los accidentes de trabajo y mejora la salud de los trabajadores.

Pero, para llegar hasta aquí sabemos que el Consell ha tenido que desarrollar un amplio conjunto e iniciativas y programas para conseguir reducir la siniestralidad laboral, entre los que podemos destacar: los planes de actuación preferente en empresas de mayor índice de siniestralidad de la Comunidad Valenciana; la formación en prevención de riesgos laborales; el fomento de la promoción y la difusión de la prevención; la vigilancia y el control de la prevenció, y la participación de los agentes sociales y económicos más representativos y que han participado en el diseño de todas estas actuaciones.

Tras la implantación de todas estas políticas, podemos hacer un balance positivo a nivel de la Comunidad Valenciana, y se ha logrado romper con esa tendencia a que se incrementen los accidentes de trabajo y se ha impulsado verdaderamente lo que es una cultura preventiva, lo que, evidentemente, ha supuesto un éxito colectivo entre empresas y trabajadores.

Los datos registrados durante los años 2000 a 2012 nos dicen que se confirma esa tendencia descendente de la siniestralidad laboral en la Comunidad Valenciana y que, además, se ha logrado reducir esta siniestralidad en más de un 70%.

Por ello, señor conseller, ¿cómo valora la evolución de la siniestralidad en la Comunitat Valenciana en los últimos años?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Señor presidente.

Señorías.

Doña Pilar, señoría, muchas gracias por su pregunta.

El gobierno valenciano está absolutamente comprometido con la mejora de las condiciones de trabajo y de la calidad en el empleo.
Si prevenir es esencial en una sociedad moderna, prevenir en riesgos laborales forma parte de la calidad empresarial y del modo social y económico al que no renunciamos.
Las mejoras en la reducción de la siniestralidad han sido una constante y conforman un balance satisfactorio.

En el período 200-2012, los accidentes con baja en jornada de trabajo han tenido una línea descendente año tras año; hemos pasado de 118.
170 casos en 2000 a 34.
495 en 2012, lo que representa una disminución porcentual -como usted muy bien indicaba- del 70,8%.
En ese mismo período, los accidentes de trabajo in itínere han experimentado un descenso acumulado del 37,8%, pero eso ha sido no solo en términos absolutos, sino que se ha reducido también con relación al número de trabajadores.
Teniendo en cuenta la población expuesta al riesgo, hemos pasado del 6,8 por mil en 2000 al 3,96 por mil en 2012, un descenso del 42%.

En cuanto a la evolución de las enfermedades profesionales, la serie histórica 2007-2011 nos indica un incremento de 232 casos, habiendo pasado de 926 casos anuales a 1.
158 casos en 2011, lo cual revela que estamos en la línea de incrementar el diagnóstico y la comunicación de las enfermedades profesionales.

Como consecuencia de la información existente sobre las empresas con mayor siniestralidad, se han puesto en marcha planes de actuación preferentes bianuales con atención directa en forma de asesoramiento, información, recomendaciones y visitas de verificación e inspección con los consiguientes requerimientos y procedimientos sancionadores.
El balance de los planes ha sido muy eficaz, desde el año 2000 se ha producido un descenso medio en el número de accidentes en las empresas seleccionadas del 30,7%, y, desde el año 2008, la media de los descensos ha subido hasta el 42%.

Señoría, por lo que se refiere a la prevención de riesgos laborales, el objetivo principal de nuestra política se ha centrado en la reducción del índice de incidencia.
Entre el 2006 y 2012 hemos conseguido pasar de 5,8 a 2,6 accidentes por cien trabajadores.

Quiero destacar que en los años 2009, 2010, 2011 y 2012 el porcentaje de cumplimiento de los objetivos marcados fue, respectivamente, del 147, 167, 91,18 y 245,29%, es decir, superando sistemáticamente los objetivos marcados.

Y lo que es más importante, señoría, la evolución del índice de incidencia de la comunitat ha permitido situarnos por debajo de la media nacional.
Si en 2000, los accidentes de la comunidad se situaban un 20,4% por encima de la media nacional; mientras, en 2011, los accidentes están un 10,2% por debajo de la media española.
Esto es consecuencia de los planes implantados, de la formación, de la vigilancia, pero también de las acciones emprendidas para consolidar una cultura preventiva en el conjunto de la sociedad e incrementar la calidad de la gestión preventiva en los centros de trabajo.

En ese ámbito, queremos avanzar la creación de unas distinciones en prevención de riesgos laborales en la Comunitat Valenciana.
Las distinciones servirán para reconocer la reducción de la siniestralidad laboral, las propuestas y prácticas innovadoras y la investigación y la difusión de la cultura de la seguridad en las empresas de la Comunidad Valenciana.

También, vamos a suscribir un convenio con Cierval para desarrollar el proyecto de un monitor de prevención de riesgos laborales coincidiendo, además, con una fecha singular, el próximo 28 de abril se celebra el Día Mundial de la Seguridad y la Salud en el Trabajo, instituido por la Organización Internacional del Trabajo.

Esta comunitat podrá celebrarlo habiendo hecho bien su trabajo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Pregunta número 991, que formula la ilustre diputada Yolanda García, del Grupo Parlamentario Popular, al honorable conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo, sobre oficinas de la red exterior del Ivex.

Señora diputada, tiene la palabra.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

El Consell viene apostando decididamente por la internacionalización como una importante vía de mejora de la competitividad de las empresas de la comunitat, siendo especialmente relevante el incremento de nuestras exportaciones y la atracción de inversiones de cara al logro de la recuperación de la actividad económica.

Para conseguir mejorar la internacionalización empresarial se han puesto en marcha una amplia gama de actuaciones, como las relativas al apoyo a las empresas en los distintos estadios de internacionalización de la empresa, es decir, el acceso al mercado exterior, la promoción y la expansión internacional o la configuración de un equipo comercial de la conselleria.

Los objetivos que se persiguen con estas actuaciones son: aumentar el número de empresas exportadoras, diversificar los destinos de nuestras exportaciones a zonas de mayor crecimiento, diversificar los productos exportados y atraer inversiones foráneas a nuestro territorio.
Y cabe señalar que los resultados están siendo claramente favorables; el número de empresas exportadores se ha incrementado a un ritmo medio anual del 10% desde el inicio de la legislatura, nuestras ventas a los países emergentes crecen cerca del 20% anual y el peso de los bienes de equipo e intermedios supera ya al de los bienes de consumo en nuestras exportaciones.

Además, la nueva filosofía del Consell es adaptar su estructura a las nuevas necesidades del mercado global y ser más eficiente en sus actuaciones, para lo que se inició un proceso de integración de la red de La Generalitat en el exterior con la red del Icex, con las embajadas españolas en el exterior y con el resto de organismos de promoción exterior.

Señor conseller, ¿cuál es a día de hoy el grado de ejecución del proceso de integración de las oficinas de la red exterior del Ivex en la red nacional de oficinas en el exterior?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora García.

Señor conseller, tiene la palabra.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Señor presidente.

Señorías.

Ilustre diputada, muchas gracias por su pregunta.
Le agradezco su pregunta -como decía- ya que este proceso de integración define claramente la apuesta del gobierno por rentabilizar los recursos y acomodarlos a la situación económica.

La Generalitat nunca ha caído en la tentación -como algunos sí han hecho y de manera persistente, sin crisis y con crisis- de convertir su red comercial en el exterior en un instrumento de lucimiento personal y político y de separación del conjunto de España.

Sabemos dónde estamos, creemos en la importancia de una acción exterior coordinada por el estado y tenemos una idea clara de la solidez de la marca país.
Por eso mismo no hemos tenido ningún inconveniente -al contrario- en reformular la estructura de nuestra red exterior.

El proceso de optimización de la red exterior de la Comunitat Valenciana comenzó en 2011 cuando diseñamos la red de apoyo a las empresas en el exterior, adaptándolo a las necesidades que plantea el nuevo escenario global.
Se trataba de adaptar la red a nuevos mercados emergentes que se desplazan a Europa occidental y a América del Norte.

Durante 2012 ampliamos la colaboración con las oficinas económicas y comerciales de la Secretaría de Estado de Comercio, Icex, con las embajadas españolas en el exterior y con el resto de organismos de promoción exterior que forman parte del Comité Interterritorial de Internacionalización.
Pretendíamos optimizar y rentabilizar recursos y conseguir que la red fuera útil en función de sus acciones y de su oferta de servicios a las empresas.

Por todo ello, La Generalitat firmó en 2012 dos protocolos de colaboración: uno, con el Ministerio de Economía y Competitividad; y, otro, con el Ministerio de Asuntos Exteriores para formalizar esta apuesta.

Tengo la satisfacción de trasladarle que el proceso de optimización de la red está prácticamente finalizado.

La red del Ivex contaba con quince oficinas en trece países: Brasil, Sáº¥o Paulo; Chile, Santiago de Chile; Estados Unidos, Nueva York y Dallas; Méjico, Ciudad de Méjico; Reino Unido, Londres; Alemania, Düsseldorf; Marruecos, Casablanca; Rusia, Moscú; India, Nueva Delhi; Emiratos Árabes, Dubai; y China, Shangai y Hong Kong; asimismo, Argelia y Polonia en Varsovia.

Desde junio de 2012 se han integrado en la red exterior del Icex ocho de nuestras oficinas: Sáº¥o Paulo, Nueva York, Londres, Düsseldorf, Moscú y Hong Kong en las oficinas económicas y comerciales, Ofecomes, del Icex; Casablanca, en la cámara de comercio; y, Nueva Delhi, en la oficina económica y comercial ubicada en el Instituto Cervantes.
Durante 2014 se integrarán en estas oficinas del Icex las oficinas de Varsovia y Méjico.

En este momento, puede darse por concluido el proceso de optimización de recursos.
Los efectos de este proceso de optimización han sido evidentes: durante 2012 los servicios comerciales prestados por la red exterior han incrementado un 6% sus acciones, con más de 822 servicios prestados; hemos disminuido en 2013 el 45% de los gastos de estructura del Ivex, destinando dichos recursos al apoyo directo a nuestras empresas, que aumenta un 18%.

Somos, ahora, capaces de llegar a más destinos utilizando la infraestructura del Icex, y con los ahorros conseguidos podemos orientar nuestros servicios a ayudas directas, a hacer prospectiva de destinos emergentes en África, en Ásia y América, y a otros mercados de futuro y de difícil acceso.

Señoría, hemos sido capaces de optimizar los recursos presupuestarios y demostrar que es posible hacer más con menos, en un momento en que la internacionalización es un factor clave para la recuperación de la economía de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Gracias, señor conseller.

Pasamos a la pregunta número 993, que formula el ilustre diputado Ricardo Martínez, del Grupo Parlamentario Popular, al conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo, sobre acciones para impulsar la competitividad turística.

Señor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Señorías, buenas tardes.

Señor Buch, bienvenido.

Le formulo esta pregunta en su condición de consejero del gobierno en materia de política turística, una cuestión fundamental para el desarrollo económico y social de nuestra comunidad, que sabe usted que es eminentemente receptora de turistas, especialmente del mercado interior.

La actual situación económica ha hecho cambiar sin duda hábitos de vida a todas aquellas personas que se han visto de un modo u otro sumidos en la situación económica que nos asiste.

Fíjese usted si hay personas que no pueden pagar la hipoteca, pues con mayor.
.
.
con mayor peso en la economía de las familias, hay personas que tienen muy difícil poder veranear o poder, en cualquier forma, a lo largo del año, ser viajeros o turistas.
Y nuestra comunidad ha sido eminentemente un destino de turismo de interior, de turismo del país.
Sin duda, eso se ha visto afortunadamente mejorado, porque los datos de turistas y viajeros de otros países ajenos al nuestro se han visto incrementados a lo largo de los últimos años en la Comunidad Valenciana.

Es sin duda importantísimo para poder conocer cuál es la demanda del viajero o del turista, anticiparse a ello y, por ello, prever qué cuestiones solicitan, demandan o son de interés para todos aquellos que nos visitan o que deciden pasar sus vacaciones con nosotros, que nos eligen, en definitiva, como destino turístico.

Sin duda es fundamental poder estudiar de manera adecuada el perfil de aquellos que nos demandan los servicios que como comunidad prestamos a quienes nos visitan.

Y, en este contexto, honorable conseller, yo le pregunto: ¿qué acciones está desarrollando la conselleria para aumentar el conocimiento del perfil del turista que visita la Comunidad Valenciana y mejorar así las políticas de impulso de la competitividad de nuestras empresas y destinos turísticos?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor diputado.

Señor conseller, tiene la palabra.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señoría, muchas gracias por su pregunta.

Coincido plenamente en el diagnóstico, el turismo no es una política sectorial más.
Es, sin ningún género de dudas, una política productiva que merece una estrategia global para que el sector turístico de la comunitat disponga de un marco definido de actuación a medio plazo que permita la reactivación del sector y de la actividad económica.

Tengo que decir que en el marco que hemos diseñado los datos muestran que la actividad turística es uno de nuestros principales activos en la actual coyuntura.

Durante el pasado año visitaron la Comunitat Valenciana un total de 21 millones de turistas, con un crecimiento del número de visitantes extranjeros en establecimientos hoteleros de un 7,5% y un crecimiento, también, del gasto de los turistas extranjeros de un 9,4%.

Nuestro sector turístico tiene un gran potencial de crecimiento y estamos totalmente comprometidos con el incremento de su rentabilidad social y empresarial.
Y los resultados más recientes nos dicen que estamos en el buen camino.

En el primer trimestre de 2013 se ha incrementado casi un 8% la entrada de turistas extranjeros con destino final en la Comunitat Valenciana, incremento muy superior al registrado en España, que fue del 2,3%.
Somos la segunda comunidad en aumento de este tipo de turismo, solo detrás de las Islas Baleares.

Y hasta febrero de 2013 el gasto turístico se ha incrementado en un 21% con respecto al mismo periodo de 2012, un crecimiento que está muy por encima de la media española que asciende al 5,1%.

Señorías, además de la gestión, de la promoción, de la competitividad o del capital humano, la información es sin duda una herramienta esencial por dos razones: en primer lugar, porque nos permite captar y diversificar nuevos mercados y segmentos y, en segundo lugar, porque la administración.
.
.
, y para el sector resulta imprescindible mejorar la información sobre el perfil de los turistas, de los mercados y los productos turísticos y las nuevas tendencias turísticas a nivel mundial.

En estos momentos podemos disgregar mensualmente los resultados de la encuesta de ocupación hotelera por país de origen, ámbito provincial, viajeros, pernoctaciones, plazas, y grado de ocupación por zonas turísticas, por provincias y para los destinos de Benidorm y Valencia ciudad.

El sector dispone de información y estudios precisos al respecto de: la oferta turística de la comunitat a nivel municipal, perfil del turista, informes de emisores nacionales e internacionales hacia la comunitat, informes sobre productos turísticos activo, cultural, golf y náutico, informe de la encuesta de verano realizada en las oficinas de la red Tourist Info.

Tanto en la web institucional de la Agencia Valenciana de Turismo, como a través de la plataforma Invattur o a través de Twitter, el observatorio remite semanalmente una relación de novedades a más de doscientos treinta agentes del sector.
Solo en el último año se han difundido a través de este cauce un total de 108 documentos.

Quiero anunciarles que en 2013, y a través de Invattur, se reforzará el sistema de información de márquetin, mejorando la cantidad y calidad de la información que se difunde hacia al sector.
Pondremos en marcha la oficina de monitorización de mercados internacionales, que tendrá como objetivo generar información y conocimiento sobre los mercados turísticos de interés estratégico para nuestra comunitat.

Al mismo tiempo, y en colaboración con Hosbec, vamos a implantar en los municipios de Benidorm y Calpe el proyecto Booking Monitor, una herramienta de inteligencia competitiva dirigida a los establecimientos hoteleros para el seguimiento y previsión de la ocupación que permitirá medir la evolución de las reservas hoteleras para cada tipo de establecimiento, canal de venta, mercado de origen, régimen de alojamiento y precio medio.

En definitiva, la sostenibilidad y rentabilidad de nuestro modelo turístico no podrán venir sino de la excelencia, y para ello necesitamos trabajar con información precisa y contrastada que es la única manera de planificar el futuro y situarnos en el mercado.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

La pregunta número 986 se formulará después de la 947, y ahora pasamos a la 1.
055, que es la que formula la ilustre diputada Pilar Sarrión, del Grupo Parlamentario Socialista, a la consellera de Educación, Cultura y Deporte sobre el proyecto Valencia centros escolares.

Señora Sarrión, tiene la palabra.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente.

Señora consellera, ¿qué medidas piensa adoptar la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte ante las conclusiones del Banco Europeo de Inversión sobre el desarrollo del proyecto Valencia Centros Escolares II-2, o lo que es lo mismo, una parte del programa Creaescola pendiente de desarrollar?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchísimas gracias, presidente.

Señora Sarrión, respecto del proyecto Valencia Centros Escolares II-2, el número total de actuaciones contempladas es de 409, de las cuales se han finalizado 285 -204 en infantil y primaria, 61 en secundaria y 20 de régimen especial-.
Además, se encuentran en ejecución actualmente un total de once centros, otras 113 actuaciones se encuentran pendientes de inicio.
Es decir, el 70% de las actuaciones estarían concluidas, un 3% en ejecución y solo faltaría concluir un cuarto del total.

Respecto de este tema de las pendientes en ejecución, decirle dos cosas: vamos a incorporar, con el permiso del Banco Europeo de Inversiones, 23 proyectos terminados que han surgido por las necesidades sobrevenidas a lo largo de los últimos años y otros cuatro que están en ejecución.
Y los restantes.
.
.
, pediremos alargar el plazo para poder afrontar esa inversión con el fin de realizarla.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Señor presidente, gracias.

Señora consellera.

Mire, usted me acaba de decir que 23 terminados por necesidades sobrevenidas y cuatro en ejecución.
Ustedes han hecho una campaña mediática durante estos años, campaña que hemos pagado todos los valencianos, y de lo que usted me ha dicho no se desprenden los datos que están en la página web con el Creaescola.
No se corresponden el número de centros que hay aquí con los 409 que usted me está diciendo.

El objetivo del Creaescola era un plan de actuación en las infraestructuras de la red pública de centros docentes, una inversión que se catalogó como una inversión sin precedentes con el objetivo de dotar a nuestra comunidad de un servicio público de calidad y acorde con nuestras necesidades determinadas por la reordenación del sistema educativo.
Creo que a fecha de hoy no está ni reordenado el sistema educativo, ni terminado el mapa.
Eso es el humo que ustedes nos han querido vender.

Se crea CIEGSA como una empresa que lo iba a construir todo, y más de diez años después vemos que eso no es así.
Pero es que seguimos teniendo los barracones, seguimos teniendo alumnos hacinados en aulas, colegios sin construir, sin reponer, sin ampliar y padres y madres que cada día están viendo cómo sus hijos van a centros con condiciones poco saludables para dar una educación en condiciones.

Mientras tanto, usted está no recibiendo a esos padres y madres que día a día le están pidiendo con escritos que por favor los reciba.
Y es el caso del colegio Emilio Lluch, de Náquera, un colegio que está dentro de esta segunda fase del proyecto Creaescola, un colegio que gracias a la tenacidad de sus padres y del ayuntamiento que los está apoyando nos ha podido dar a la oposición aquellos datos que ustedes no nos dan.

Sabemos que el colegio está licitado, porque el colegio se licitó en el año 2010.
Luego de estar licitado el colegio, el director general.
.
.
, el secretario autonómico -perdón- de Educación les dice que es que el proyecto se va a revisar, se va a ampliar en una unidad más.
Pero, oiga, si el proyecto está licitado, ¿cómo lo van a hacer?
¿Cómo van a ampliarlo?

Y también sabemos, porque usted así nos lo dice siempre, que para usted todos los colegios son prioritarios.
El problema es la disponibilidad presupuestaria.
Pues con esta pregunta, a la que me voy a ceñir, mi duda es, ¿dónde está esa disponibilidad presupuestaria?
¿Qué ha hecho con esa financiación que les llegó del Banco Europeo de Inversión?
¿Qué ha hecho con los 300 millones que iban destinados al plan Creaescola II?
¿Qué ha hecho con los 800 millones del total del plan Creaescola?
¿Por qué no ha pedido o no ha firmado.
.
.
, porque aprobado por el Consejo Europeo ya está del banco de inversión, por qué no ha pedido la tercera fase del proyecto Creaescola que también le van a subvencionar?

Mire, los padres y las madres del colegio Emilio Lluch, de Náquera, se han sentido estafados.
Están preocupados.
No tienen contestación.
Y por eso recurrieron, primero, a la sindicatura de greuges, a la que usted hizo caso omiso de los informes del síndic y, luego, fueron al Banco Europeo de Inversión, banco europeo que les ha mandado -a ellos- un informe, informe que usted también tiene porque ellos se lo han hecho llegar, un informe del Banco Europeo de Inversión donde les dice que en el colegio de Náquera las instalaciones provisionales prefabricadas son un medio insatisfactorio para proporcionar una solución a largo plazo, que tienen una configuración educativa deficiente, interiores poco acogedores y condiciones ambientales peligrosas tanto para maestros, como para alumnos, y al final dice que se consideran poco rentables.

¿Cuánto tiempo más tendrán estos alumnos, y los alumnos de los otros 133 centros que usted no ha justificado en el Creaescola, que están en estas aulas donde el Banco Europeo de Inversión ya le dice lo que hay?

Pero es que, también, decirle que el 15 de abril la vicepresidenta del Banco Europeo de Inversión, en la presentación de los resultados de la actividad del ejercicio pasado, dijo que se encuentra a la espera de un calendario de ejecuciones de los 113 proyectos o subproyectos sin realizar del programa Creaescola, que la conselleria tendrá que dar una explicación al organismo justificando qué ha ocurrido con el dinero restante del préstamo del BEI que debería haberse invertido para eliminar las prefabricadas.

Si no lo tiene ya, ¿para cuándo ese calendario?
¿Para cuándo piensa atender las peticiones de las AMPA para recibirles y explicarles en qué situación están sus centros?
¿Por qué el Creaescola Valencia Centros Educativos II-2 no lo ha finalizado y el 3 lo tiene por finalizar?
Y, ¿para cuándo tantos y tantos alumnos.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Sarrión Ponce:

.
.
.
seguirán con su nefasta política?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Comenzando por el final, ¿para cuándo?
Mientras los valencianos voten mayoritariamente al Partido Popular, evidentemente, continuaremos con la política educativa del Partido Popular.
(Aplaudiments)

Pero es que, además, le diré algo sobre la política educativa del Partido Popular en cuanto a inversiones.
Mire, le voy a decir, Partido Popular, 611 centros -que no se lo digo yo, que se lo dice este listado, al cual puede usted acceder, de 18 páginas, con todos los centros construidos por el Partido Popular desde el año 1995- 611 centros contra 77 que hizo el Partido Socialista.
Mire.
.
.
, (Remors) ¡77!
Solo hicieron 77, tan preocupados que están ustedes por los colegios y las inversiones y las infraestructuras, cuando tienen posibilidad de demostrarlo.
.
.

¿Dinero?
Yo le diré, Partido Popular, 2.
387,7 millones de euros en esos 611 colegios; Partido Socialista, 104,4.
¿En qué se traduce eso?
Mire, inversión por año, Partido Popular, 140,5 millones de euros al año en colegios.
.
.
(remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
Partido Socialista, 8 millones de euros al año.
Inversión por mes, Partido Popular, 11,7 millones de euros al mes; Partido Socialista.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
0,7 millones de euros al mes.

El senyor vicepresident primer:

Señora Ninet.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Inversión por día, 390.
147 euros al mes.
.
.
(veus)

El senyor vicepresident primer:

 ¡Señora Moreno!
¡Señora Ninet!

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
que son 65 millones de las antiguas pesetas, que no está mal.

Partido Socialista: 22.
300 euros al día, 3,7 millones de pesetas, de las antiguas pesetas, al día.

Por lo tanto, mire, primera y principal, porque usted se acostumbra a hacer una ensalada de temas y con esto intentar liarlo todo.

El BEI-2, como usted ha dicho, es BEI-2; hay BEI-1, donde hay una serie de inversiones.
Pero no sólo eso, sino que el BEI-1, que era 1.
293 millones de euros, totalmente ejecutado y totalmente certificado, tenía 258 actuaciones que tiene usted que sumar a las que le he dicho del BEI-2, sobre el que usted me ha preguntado.

No obstante le diré lo siguiente.
No sólo con dinero del BEI nosotros, y yo también tengo esto, oiga, y me alegro mucho de que disponga usted de esa información.
Tengo aquí un libro más grande que le pasaré para que los vea uno a uno todos los colegios.

No sólo eso, sino que no sólo con dinero del BEI este gobierno ha realizado esos más de seiscientos colegios, sino también con dinero de fondos propios de La Generalitat.
¿Usted cree que sólo con el dinero del BEI se han ejecutado colegios en esta tierra?
No señora, con dinero de La Generalitat.
(Veus)

Pero, mire, al final…

El senyor vicepresident primer:

 Señora Sarrión, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
para volver a hacer alusión a su.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Señora Sarrión!

Perdone, señora consellera.

Señora Sarrión, a usted no la ha interrumpido nadie, pues haga usted lo mismo, que no parezca esto un aula de secundaria de estas… (Remors) Venga, vamos a ver.

Señoría.
(Aplaudiments) Continúe, señora consellera, continúe.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Está claro que usted tiene mucha más experiencia en hablar de secundaria y de educación que las personas que evidentemente tenemos delante.
(Veus)

Pero además le diré lo siguiente, señora Sarrión.
No hay más que datos objetivos.
Nosotros todo el dinero del BEI, todo el dinero del BEI está en colegios.
Colegios que se pueden visitar.
Colegios que uno puede ir a verlos.
Colegios que le puedo dejar yo la relación detallada.
Más de seiscientos colegios.

Ustedes, cuando tuvieron la oportunidad, hicieron 77.
¡77!
Y nosotros más de seiscientos colegios.
Es decir, ¿hasta cuándo la política educativa del PP?
Mientras los valencianos observen que con el Partido Popular se invierte, se hace un colegio cada diez días, y con el Partido Socialista se hace en todo su gobierno 77 colegios, frente a los 600, más de seiscientos que hace el Partido Popular.

Mientras ustedes no puedan demostrar con datos objetivos que apuestan más por las infraestructuras educativas, evidentemente, a los valencianos les conviene que gobierne el Partido Popular y que siga haciendo colegios, como ha hecho en los últimos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Sí, vamos a pasar a la pregunta número 959, que formula el diputado ilustre señor Jordi Serra, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo, sobre la deuda con las escuelas taller y con los talleres de empleo.

Señor Serra, tiene la palabra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, per favor, pot prestar atenció?

Senyor conseller!
la pregunta va a vosté, sap?
No és per res, com a mínim, escolte.
(Aplaudiments)

Perquè normalment…

El senyor vicepresident primer:

 Señor diputado, formule la pregunta, por favor.

El senyor Serra Ferrer:

Perquè normalment qui no escolta, al final suspén.

Quin és el deute que manté el Consell amb ajuntaments, mancomunitats i altres entitats que tenen o han tingut escoles tallers i/o tallers d'ocupació?
I quan pensa pagar eixe deute?

I, per cert, senyor conseller, quin és el futur qui els espera a les escoles taller?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señoría, soy capaz de escuchar hasta cuando no le miro, para que lo sepa.

El Consell considera que la formación ligada al empleo y orientada a las necesidades de las empresas es la mejor vía para incrementar el capital humano y las posibilidades laborales de los trabajadores.

En ese sentido, y tal como anuncié en mi comparecencia de febrero, estamos trabajando en extender el sistema de formación dual ya iniciado en la formación profesional reglada, también para la formación en el empleo.

Un sistema de formación dual en el cual participan de forma coordinada la empresa y la escuela, que han dado excelentes resultados en otros países, por ejemplo en Alemania dos terceras partes de los jóvenes concluyen su etapa escolar y continúan sus estudios con el sistema de formación dual.

En España y en la Comunidad Valenciana llevamos años desarrollando programas mixtos de empleo y formación, como es el caso de las escuelas taller, de las casas de oficio y de los talleres de empleo.
Son programas dirigidos a desempleados que combinan la formación práctica con la teórica, permitiendo a los participantes formarse en un oficio, a la vez que se ayuda a los ayuntamientos y a otras entidades colaboradoras en la realización de prácticas de interés general o social.

Desde 2007 han participado en estos programas más de nueve mil quinientos alumnos, alcanzándose índices altísimos de inserción de los participantes.
Sólo en 2012 los talleres de empleo y escuelas de taller facilitaron la contratación y formación de más de dos mil cien alumnos a través de 80 proyectos.

El Consell es consciente de las dificultades que los retrasos en los pagos están generando en las entidades colaboradoras de estos programas.
Por ello, estamos haciendo todo lo posible para atender en el plazo más breve que esté en nuestra mano el pago de todas las obligaciones pendientes, siempre en función de las disponibilidades de tesorería.

Vamos a seguir en esa línea, y esperamos hacer frente a todas las cantidades pendientes en los próximos meses, dado que, como le he señalado, se trata de una prioridad del Consell.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, si vol, en primer lloc, anem a ficar notes: en lectura, un 10!
Un 10 en lectura!
(Aplaudiments) Això sí, en matemàtiques, en matemàtiques, un zero.
Perquè la pregunta és: quin és el volum del deute?
I vosté senzillament s'ha cenyit a aquesta resposta escrita, aquesta que em va facilitar fa dos setmanes, que jo li preguntava, un per un, quin era el volum del deute i quan pensava pagar.

I a cinquanta preguntes distintes demanant saber quin és el volum del deute, perquè els ajuntaments assumixen eixe deute, perquè els ajuntaments són els que paguen als treballadors, perquè la formació està prestant-se, per descomptat, cap ajuntament, a pesar de tindre tots els problemes de tresoreria que puguen existir, a pesar que vosté diga que també la mateixa Generalitat disposa d'eixos problemes de tresoreria, cap ajuntament, cap mancomunitat, a pesar que vosté va dir al principi «las vamos a pasar canutas», efectivament, els ajuntaments les poden estar passant «canutes», però ningú ha deixat de faltar a la seua obligació de pagar cap servei d'ocupació.
Vostés sí que estan deixant de pagar!
Vostés permeten que tallers que han finalitzat en desembre de l'any 2011 encara tinguen una partida per pagar.
Ajuntaments menuts.

Mire, no fa falta que vosté estiga pendent de tot.
Vaig a referir-me a un cas, aquí, en la segona fila, vosté té una companya meua, Ana Besalduch, alcaldessa de Sant Mateu, municipi de 2.
200 habitants, pressupost total d'1,2 milions.
Sap vosté quin és el deute que té La Generalitat amb l'Ajuntament de Sant Mateu per les escoles taller, que ja fa més d'un any que van finalitzar?
140.
000 euros, més del 10% del seu pressupost.
Ella l'ha hagut d'assumir, el seu municipi l'ha hagut d'assumir perquè vostés no paguen.
I això és sols un dels exemples.
(Aplaudiments)

Per què vostés no paguen quan resulta que es tracta d'un dels programes que prové de fons europeus, que ve marcat en una de les línies europees?
Vosté ha parlat que el sistema de formació dual, com, per exemple, funciona en Alemanya esta qüestió de tindre la formació i l'ocupació.
Jo segur que me faig una reflexió, segur que allí cobren tots els mesos eixe sistema mixt de formació i ocupació.

Què tenim?
Tenim una situació en la qual, una vegada més, són els ajuntaments, són les mancomunitats, són les distintes entitats les que es fan càrrec dels seus deutes.
Estaven en un dels programes que, com vosté ha reconegut, té un índex elevat d'inserció.
I, efectivament, perquè està farcit d'excel·lents treballadors que agafen joves amb escassa qualificació i saben donar-los una orientació laboral.
Ho han fet durant molts anys.
Ara vostés, en eixe pla d'ocupació conjunta, d'este que seran 99 milions d'euros per a tres anys, o siga, que anem a tindre un màxim de 33 milions cada any, que no és tampoc cap cosa elevada.

Vosté resulta que eixes escoles taller, que no sabem quin és el futur i que l'emplace que continue dient si van a tindre futur les escoles taller com a tal o, senzillament, van a passar a tindre eixe tipus de sistemes mixtos de formació i d'ocupació, que no sabem exactament, i que si encara no han eixit vosté ho té molt fàcil, si ja té les bases que han regit la convocatòria de totes les ajudes d'escoles taller.
Què ha de modificar?
Allò que va contestar la setmana passada, que encara estava pendent de publicar.
Què ha de modificar?
Quan ja existix, ha existit un programa que aquí ha estat funcionant durant molts anys, amb treballadors que han estat treballant amb estos joves escassament qualificats.

La situació en estos moments, les sis escoles taller que en estos moments estan en funcionament, encara tenen pendent de cobrar alguna de les seues fases, les que estan en funcionament.
Però resulta que alguns no han cobrat únicament i exclusivament la primera fase i altres ja han cobrat les dos fases.
Què passa?
Per què a alguns els paguen i a altres no?
El futur dels nostres joves està en les seues mans.
El que no podem permetre és que emigren, que no tinguen formació o que es vegen obligats a ser eixa «generació ni-ni», que ningú pretenem.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Señoría, muchas gracias por ponerme un 10 en lectura, y usted me ha suspendido en matemáticas.
La señora Carrillo, que fue catedrática del instituto de bachillerato Benlliure, me puso un diez en su época en matemáticas.
En fin.
(Rialles) Usted discrepa.

Las escuelas taller tengo que agradecerles que, a pesar del retraso en pago, porque usted, parece que es que esto se ha acabado.
Efectivamente hay retrasos en el pago, y tengo que agradecer desde aquí a las escuelas taller, a las casas de oficios y a los talleres de empleo que, a pesar del retraso en el pago, sigan desarrollando su labor, que es fundamental para la creación de empleo en la Comunidad Valenciana y para la inserción de desempleados.
Usted dice que no, pero la realidad que sí.
O sea, que no se la invente.

La Generalitat ha invertido 400 millones de euros desde 2003 en la participación de más de veinte mil alumnos trabajadores en estas escuelas.
El índice de inserción laboral de los participantes ha sido muy elevado, cerca del 80% entre los menores de veinticinco años.

La Generalitat continúa apostando por este tipo de programa, y una buena muestra de ello es el Plan de empleo conjunto, Programa mixto de empleo y formación, que está dotado con 54 millones de euros para los próximos tres años.
Se trata de acciones similares a los talleres de empleo, dirigidos al sector de futuro.
Financia íntegramente La Generalitat a través de fondos ministeriales.

Este fondo mixto de empleo y formación del Plan de empleo conjunto se encuentra actualmente en fase de estudio y la convocatoria de ayuda saldrá una vez concretados diversos aspectos sobre la duración de proyectos, número de beneficiarios y perfil de los desempleados.

Y ahora vamos a la respuesta de su pregunta.
¿Cuál es la deuda pendiente?
La deuda actual contabilizada y pendiente de transferir en la tesorería de La Generalitat asciende a 17,6 millones de euros y la del Servef a 28,2 millones de euros.
Total: 45,8 millones de euros.

Sin embargo, y también hay que decir, que los pagos realizados en 2013, se vienen realizando pagos, y concretamente se han pagado un total de 8,7 millones de euros.
En el último año se han pagado más de cien millones de euros en ayuda en materia de empleo, priorizando los pagos a los colectivos con mayores dificultades de inserción, como las ayudas destinadas a los centros especiales de empleo.

En definitiva, y mal que les pese, la Comunidad Valenciana está liderando la creación de empleo y la reducción del paro juvenil en España, y está creciendo la contratación indefinida juvenil en la comunidad, mientras que en España está bajando.
Estamos teniendo el mejor arranque en cuanto a operación de empresas de los cinco últimos años con 2.
100 empresas creadas entre enero y febrero.

Y nada más, para cerrar, que volver a agradecer la paciencia que están teniendo las escuelas taller, las casas de oficio y los talleres de empleo…

El senyor vicepresident primer:

 Muchas gracias.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

…que están desarrollando su labor, a pesar del retraso en el pago.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la pregunta número 851, que formula el diputado Juan Ignacio Ponce, del Grupo Parlamentario Compromís, a la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente… ¡Ah!
sí, sí…, correspondiendo la respuesta al conseller de Presidencia, Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua, sobre la paralización del plan global frente a las inundaciones en la ribera.

Señor Ponce, tiene usted la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Què pensa fer la conselleria davant la paralització del Pla global enfront de les inundacions a la Ribera del Xúquer i perquè en la seua necessària recuperació, s'arrepleguen -com no pot ser d'una altra manera- les conclusions del Pla de recuperació del Xúquer, elaborat en un procés de participació ciutadana, i així mateix es mantinga la mesa de participació constituïda el 20 de maig de 2010 dins del pla global, condicions ambdues imprescindibles per a arreplegar adequadament els criteris de la Directiva 2007/60/CE, relativa a l'avaluació i la gestió dels riscos d'inundacions?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Señor conseller.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ponce, el Consell compartix amb vosté que el pla global contra les inundacions de la Ribera del Xúquer és de vital importància i que amb la seua execució garantirem que més de tres-cents mil ciutadans que residixen en els municipis de la Ribera tindran la seguretat, com dia, garantida.

Però, com bé coneix vosté, eixe pla no és competència de La Generalitat, per la qual cosa la seua execució no està mans del Consell.
És per això que des del Consell no hem fet més que reclamar durant els últims huit anys a l'anterior govern, i al govern actual també, que prioritze l'execució d'eixe pla.

I, finalment, quant al pla de recuperació del Xúquer, considerem que, efectivament, les seues conclusions han de reflectir-se en el desenrotllament del pla global enfront d'inundacions en la Ribera.
I, per tant, assumim, assumim la validesa dels criteris plasmats en eixe document i que han d'orientar les actuacions en matèria d'inundacions.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidente.

El pasado 20 de octubre de 2012 se cumplía el treinta aniversario de la fatal pantanada que asoló la comarca de la Ribera, resultado de una gran avenida agravada por la rotura de la presa de Tous, causando una decena de muertos y daños por valor de 300 millones de euros.

Han pasado treinta años y la Ribera siga sin estar adecuadamente protegida.
El plan global frente a inundaciones en la Ribera del Xúquer se encuentra en situación de paralización de los proyectos que lo integran.

Es un plan que comenzó a elaborarse con retraso, a finales de los años noventa.
No se presentó la propuesta de actuación hasta el año 2000, y la ejecución del mismo tiene un inaceptable retraso.
No se puede calificar de otra forma, inaceptable retraso.

Y tiene una inaceptable exclusión de la participación pública.
¿Por qué?
Porque en el año 2008 se elaboró, en un proceso de participación ciudadana, el plan de recuperación del Xúquer, en el que contempla también la protección frente a inundaciones.
En las conclusiones se establecía como objetivo incorporar en el desarrollo del plan global, las consideraciones y criterios que se fijaran en el marco del proceso de participación, que se marcaran en el marco del proceso de participación.

El plan de recuperación del Xúquer concluía que la normativa y las directivas europeas aprobadas en los últimos quince años ofrecían una especial oportunidad de recuperar el espacio fluvial de la cuenca baja del Xúquer, de sus valores naturales, sociales y paisajísticos, junto con la resolución de los problemas de inundabilidad, incorporando los criterios de la Directiva 2007/60/CE, relativa a la evaluación y gestión de los riesgos de inundación.

El plan de recuperación considera que el tratamiento conjunto, y desde el principio, en la fase de planeamiento y diseño de las actuaciones es la forma de lograr los mejores resultados.
De esta forma, el plan global permitía incorporar las líneas de actuación de las comisiones de restauración de ecosistemas de ribera y de revalorización sociocultural de los paisajes del agua.

Con esos precedentes, se constituyó el 29 de mayo una mesa de participación vinculada al plan global, constituida por representantes de las tres administraciones -estatal, autonómica y local-, además de con organizaciones ecologistas, sindicatos, organizaciones agrarias y entidades ciudadanas.

La constitución de esa mesa de participación venía motivada por las implicaciones que sobre el territorio, el paisaje, los ecosistemas de ribera y lacustres, el patrimonio natural y cultural asociado al agua, las estructuras agrarias o los valores de uso para las personas son tan evidentes que las soluciones que se adopten han de acometerse contando siempre con la participación de la ciudadanía y los grupos afectados.

La mesa de participación se reunió en cuatro ocasiones en 2010 y 2011, siendo la última sesión el 14 de diciembre de 2011.
Desde esa fecha, los trabajos de la mesa de participación y, por tanto, del plan global contra las inundaciones se encuentran paralizados.

Todo esto supone un riesgo inaceptable para las personas, para el medio ambiente, para las infraestructuras y para.
.
.
, bueno, para todas las comarcas afectadas.

Usted comenta que serán asumidos los criterios, pero de lo que se trataba era que esa mesa de participación de alguna forma tutelaba el proceso y aseguraba que aparte de las obras de prevención de inundación puras y duras, estas recondujeran hacia una vertiente de restauración ambiental, de forma que se pudieran recuperan los ecosistemas, además de hacer esas obras de prevención de inundaciones.

La duda está en que se paralizó el proceso, ahora hay unos proyectos encima de la mesa que solamente se ciñen a los temas de prevención de inundación, pero nos queda la gran duda de si van a incorporar realmente estos criterios ambientales, sociales, culturales, agrícolas, a todos los niveles, que habían de surgir de esa mesa de participación.

Si ahora me confirma que sí, bueno, esto será satisfactorio para todas estas entidades.
Ya le digo, es la sociedad en su conjunto la que está representada en esta mesa de participación y la que de alguna forma pide a las administraciones, nos pide a todos, que hagamos nuestro trabajo en el sentido de poder llevar esa voz a las actuaciones y que las actuaciones sean realmente para recuperar los ecosistemas, los ambientes y todos los recursos socioculturales de la comarca.

Entonces, si usted lo confirma, ya le digo que, bueno, que nos daremos todos por satisfechos.
Se ha de plasmar en hecho, en datos y en próximas reuniones de esta mesa de participación.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Señor conseller.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ponce, jo li reitere novament que des del Consell continuem reclamant este pla, l'execució d'este pla amb la major insistència, tal i com hem fet durant els últims huit anys de govern de l'anterior executiu central.

Un pla que vull recordar-li que va ser impulsat per un govern del Partit Popular, que ja en l'any 2000, en juliol de l'any 2000, va aprovar la proposta d'actuacions.
I en eixe sentit, entre els anys 2000 i 2004, es van dur a terme les actuacions necessàries per a poder posar en marxa els projectes i les obres, com és, per exemple, la realització dels estudis preceptius, com és la tramitació ambiental i com és l'elaboració i la difusió d'una cartografia de tota la plana inundable del Xúquer a escala 1:2000.

El problema és que durant els anys 2004 i 2011 no es va fer absolutament res.
I només al final de l'última legislatura, amb un govern ja en funcions, vàrem ser capaços de traure dos licitacions, però dos licitacions per a les quals no havia disponibilitat pressupostària per a fer.
Recordem que el pressupost de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer per a l'any 2011, que es va fer en l'any 2010, ja de partida s'aprovava amb més de 17 milions d'euros de dèficit.

Però, bé, jo el que li vullc remarcar en el dia de hui és que insistim al govern central perquè entenem que és una actuació fonamental i prioritària, que és evident que es té de prioritzar dins de les moltes obres que es contempla en eixe pla, les que s'han de fer primer.

Que en eixe sentit, pensem que el més important és que es posen en marxa les tres preses previstes en la pla global, les preses de Sellent, de Montesa i del Marquesat, perquè s'estima que amb eixes tres actuacions, com he dit abans, podem garantir la seguretat de més de tres-cents mil habitants.

Per això entenem -insistisc- que de manera prioritària tenim d'exigir-ho al govern central, i sobretot, d'eixes tres preses, la presa de Sellent pareix, segons els criteris tècnics, que seria la més urgent, la prioritària en estos moments.

I, per altra banda, com ja li he dit abans, li reitere que les conclusions del pla de recuperació del Xúquer es deuen tindre en compte en el desenrotllament del pla global.
I que, per tant, assumim la validesa dels criteris plasmats en eixe document.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Passem, a continuació, a la pregunta número 947 que formula el diputat il·lustre senyor Fran Ferri del Grup Parlamentari Compromís a l'honorable consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la convocatòria de beques universitàries.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, per fi li puc fer aquesta pregunta, perquè portava molt de temps volent-la fer i hui estic feliç perquè li la puc fer.

Per què es manté el pressupost del programa de beques de La Generalitat per a la realització d'estudis superiors o universitaris en un context d'augment del preu de les taxes de matrícula en més d'un 30%?

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Senyor Ferri, vosté pot fer-me les preguntes quan vullga i on vullga, no fa falta que me les faça en Les Corts i d'esta manera.
Quan vullga i on vullga me fa les preguntes i jo li les contestaré, li donaré tota la documentació, li donaré totes les dades que vullga, sense ningun problema, perquè aixina és el Partit Popular, és a dir, perquè aixina és el Partit Popular en el govern.
(Rialles)

Li diré el següent: per què se manté.
.
.
?
No se manté.
Mire, s'ha incrementat per huit respecte a l'any anterior, passant de 2 milions d'euros del curs anteriors als 16,5 per a aquest curs.
Açò suposa beneficiar a un de cada tres estudiants.
I no només fa este esforç La Generalitat, sinó, com vosté també sap, destina 769,86 milions d'euros durant l'exercici 2013 a universitats, dels quals 668,5 milions d'euros se destinen a les subvencions directes a les cinc universitats.
Açò vol dir que cada dia els valencians invertim en polítiques educatives, cada dia, un total de 2,1 milions d'euros.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

La pregunta parlava de les beques de La Generalitat, no de les beques en general.

Per tant, vostés en realitat no han augment un 800% les beques.
Això reconega-ho.
En realitat, el que ha passat és que vostés han de compensar aquelles persones que han segut becades per part del Ministeri d'Educació de l'estat espanyol, vostés han de compensar una part de la seua matrícula.

Però això no és augmentar les beques, això és que vostés han de compensar una part de la seua matrícula, tal com feien abans.
Per tant, no han augmentat les beques.

Miren, si han de posar diners ahí, vol dir que vostés han augmentat més d'un 30% el preu de les matrícules.
I, per tant, si mantenen el pressupost de beques de La Generalitat, no hi ha augment de beques, n'hi ha apujada de taxes.

I Fabra encara diu que han augmentat un 800% les beques, i vosté m'ho acaba de dir ací mateix.
Fabra destaca que la comunitat «ha multiplicado por ocho el presupuesto destinado a becas».
Ja li torne a reiterar, vostés l'únic que fan és que han de compensar una part de les matrícules d'aquelles persones que han segut becades per l'estat espanyol, però això ja ho tenien de fer abans.
Per tant, no han augmentat res.

¿I què passa amb les beques de La Generalitat, les que vosté directament és responsable?
Perquè li quede clar, li parle de la línia T1313000, eixa és la partida que determina si n'hi ha més beques o menys per part de La Generalitat.

I mire, per a fer-li-ho més gràfic -i el senyor Buch, que sap molt de matemàtiques, a vore si la pot ajudar-: en 2012, la partida era de 2.
140.
000 euros; en 2013, 2.
140.
000 euros.
Per tant, la partida continua sent la mateix.
Aleshores, si és la mateixa partida i han augmentat les matrícules, això vol dir que n'hi hauran menys becats.
Nosaltres calculem que seran 780 menys beques per a alumnes valencians i valencianes que opten a la beca de La Generalitat.

Això és.
.
.
, per fer-li un exemple.
Si vosté dedica 5 euros a comprar cinc diaris perquè valen un euro, i resulta que els diaris pugen a 1,20, vosté ja no podrà comprar-ne cinc, en podrà comprar quatre.
Això és el que han fet vostés amb les beques de La Generalitat.

L'apujada de les taxes sense augment de pressupost de les beques de La Generalitat comporta que menys alumnes podran accedir a eixes beques.
I mentrestant, continuem aguantant les seues mentides i manipulacions.
Barregen xifres, partides pressupostàries, per a maquillar la realitat.

La seva política expulsa del sistema universitari milers de joves que no s'ho poden permetre.
La seua política suposa, per tant, un atac al futur de la nostra terra i del nostre model productiu.

Em pot dir que no n'hi ha diners, però sí que hi ha diners per a pagar la fórmula 1.
N'hi ha diners per a comprar un Valmor amb més de quaranta milions d'euros de deutes, però no n'hi ha diners per a augmentar el nombre de beques.

I mire, la falta de pressupost en beques de La Generalitat -li reitere, Generalitat- va generar problemes en la darrere convocatòria, entre ells, que molts alumnes els quals complien els requisits per a obtindre la beca, es van quedar sense eixa beca.
És a dir, si vostés posen uns requisits per a accedir a la beca, li concedixen la beca i després li la retiren perquè no n'hi ha prou pressupost, el que està dient-me és que està expulsant del sistema universitari valencià a una sèrie de joves que no s'ho poden permetre.
O això o vosté em dirà: «No, és que igual els criteris eren massa baixos».
No ho sé.

I mentrestant, eixos joves han d'aguantar que vostés paguen saraus, la seua propaganda dient que han augmentat un 800% les beques, perquè també van fer propaganda d'això, i la seua festa.

Per això, li pregunte, senyora consellera, ¿per què no s'ha augmentat el pressupost de beques en la mateixa proporció que les taxes universitàries?
Eixa una.

I després una altra pregunta.
De la partida aquesta que vostés dediquen a compensar les matrícules d'aquells que han segut becats per l'estat, d'eixa partida, que eren.
.
.
, si no m'equivoque -i ho tinc per ací-, si no m'equivoque són 14 milions d'euros.
.
.
Ahi van sobrar diners, perquè vostés només s'han gastat 12,6 milions d'euros.
Eixos 1,4 milions d'euros que li van sobrar en eixa partida, ¿pensa vosté destinar-los a les beques de La Generalitat?
Ahí sí que podrà dir que ha augmentat les beques.
Li done eixa opció.
¿Pensa vosté fer-ho?

Res més.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ferri, vosté llig una línia, una línia de les beques, però s'oblida de les altres.
Vosté llig una línia i prou, i diu, no, és que és el mateix còmput, i jo per un moment m'he sentit ací en un programa de la tele, ¿sap?
, aixina, ensenyant els numerets.

Mire, li vaig a explicar les línies que n'hi han d'ajudes per a les beques universitàries: ajudes per a l'exempció de preus públics (veus) dels estudis universitaris, primera línia; segona línia, ajudes per a completar a les universitats públiques de la Comunitat Valenciana el component de matrícula no finançat amb càrrec als pressuposts generals de l'estat, segona línia; (veus) tercera línia.
.
.
No, no és una beca, són diners que es donen a un particular.
.
.

El senyor president:

Senyor Ferri, per favor.
.
.
¡Senyor Ferri!
(Veus)

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Tercera línia, ajudes al transport universitari; quarta línia, beques destinades a la promoció de l'excel·lència acadèmica dels alumnes que hagen conclòs els estudis oficials; quinta línia, ajudes per a l'exempció dels preus públics dels estudis universitaris quan hi concorren circumstàncies econòmiques sobrevingudes de les famílies; i sexta línia, ajudes (inintel·ligible) .
.
.
els estudiants d'ensenyament superior que participen el programa europeu de mobilitat Erasmus.
Tot açò dóna el següent còmput, el que jo li he fet, un increment en exempció de taxes de 752,68%, i un increment en ajudes en un percentatge total d'ajudes als universitaris de 561,52%.

Però, mire, li vaig a dir el següent: esta terra fa, ajuda i col·labora amb els estudis universitaris dels estudiants.
Cal destacar que des de l'any 1996 la comunitat és la segona autonomia que més ha incrementat el seu gasto universitari, siguent vint-i-sis punts superior a la mitjana de la inversió espanyola.
Segons els degans de la CRUE, que és la conferència de rectors de les universitats espanyoles, les universitats públiques valencianes són les segones millor finançades darrere de Navarra.
I també li diré el següent: la inversió realitzada per cada alumne universitari en 2012 és de 6.
921 euros, quan l'any 2002 era de 3.
129 euros.
És a dir, a pesar de les circumstàncies econòmiques desfavorables, hem duplicat la inversió en les ajudes als universitaris.

Li vaig a dir una cosa més molt interessant.
Dades de l'INE.
L'INE diu que.
.
.
, li vaig a fer la relació de les comunitats autònomes que col·laboren i donen ajudes de l'exempció de taxes.
Mire: «Andalucía, cero beneficiarios; Aragón, cero beneficiarios; Principado de Asturias, cero beneficiarios; Baleares, cero beneficiarios; Cataluña, cero beneficiarios; Galicia, cero beneficiarios; Madrid, cero beneficiarios; Murcia, cero beneficiarios; Navarra, cero beneficiarios; y La Rioja, cero beneficiarios.
» La comunitat autònoma valenciana, l'any passat, sense este increment, 3.
013 beneficiaris de l'exempció de dades.
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta número 986, formulada pel diputat senyor Signes, Grup Parlamentari Socialista, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre el projecte València Olímpica.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyora consellera, vosté ahir va dir que els socialistes i els comunistes podrien donar la seua casa per als desnonats.
Mire, jo vaig a fer-li unes suggerències: amb els 30 milions de Bárcenas, amb els milions que presumptament s'hauria endut Carlos Fabra, amb els diners dels sobres i amb moltes coses d'eixes paregudes més, vosté podria donar una bona solució a les persones que passen per este drama i que vosté és incapaç de solucionar.
(Aplaudiments)

Mire, hem conegut que l'Institut Nóos, junt amb la fundació Metrópoli varen elaborar per a VAERSA, entre 2005 i 2006, quan Blasco ostentava la conselleria de territori, un projecte d'instal·lacions esportives i infraestructures al llarg del litoral valencià, des de Sagunt a l'Albufera, anomenat València Olímpica, com a subseu olímpica del Madrid 2012.

El document digital que es va presentar a VAERSA, un document digital de 232 diapositives amb imatges virtuals i reals, mapes i maquetes del que podria ser el litoral valencià de l'Albufera a Sagunt, proposaven qualificar com a usos no compatibles els aparcaments de Pinedo, el càmping, l'autocine, la pista del Saler per a pràctiques, l'autoescola, el karting, les discoteques i la fàbriques; projectava un parc i pistes fluvials, accés a les instal·lacions amb cotxes elèctrics, dos ponts, un port olímpic, un bo-rail per tota la costa, una connexió València-Sagunt de vivendes residencials, poder construir en l'Albufera, etcètera, etcètera.

Senyora consellera, la pregunta és la següent: té constància en VAERSA o en la seua conselleria d'este projecte València Olímpica.
Si és així, senyora consellera, ¿va abonar VAERSA o la conselleria a Nóos o a l'Institut Metròpoli alguna quantitat del projecte?

Senyora consellera, en cas afirmatiu, quina fou i quin el procediment seguit per a la seua adjudicació.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Sí, gracias, señor presidente.

En primer lugar, agradecer a los miembros de los distintos grupos parlamentarios que hayan tenido a bien alterar el orden de las preguntas para que pudiese estar aquí.

En segundo lugar, señor Signes, en ese listado que ha hecho se le ha olvidado dos importantes, los ERE de Andalucía y los 500 millones de euros que el gobierno socialista derrochó en desaladoras en la Comunidad Valenciana, (aplaudiments) que ahora no sabemos qué hacer.
Y los ERE de Andalucía, que van por mil millones.

Y, en segundo lugar, ¡cómo que no hacemos nada en los desahucios!
, ¡cómo que no!
Hemos presentado propuestas realistas, y ahí están los datos.
Simplemente, lo que me limité es a leer algo que ustedes, ustedes, en Andalucía, están vendiendo a bombo y platillo.
Ustedes hablan de la función social de la propiedad.
Pues, muy bien, visto que algunos ilustres socialistas y comunistas, desde luego, honradamente, tienen abultados patrimonios, ¡qué mejor que el ejemplo en política!
, como decía el señor Indalecio Prieto, y empiecen a poner sus patrimonios al servicio de la función social.
(Aplaudiments i veus)

Pero vamos a la pregunta, señor Signes.

En els arxius de l'empresa de VAERSA figura un document, com vosté ha dit, de presentació amb el títol «València Olímpica.
Projecte Puerta de la Albufera».
En tot cas, VAERSA no ha contracta ni ha abonat cap quantitat a les fundacions Nóos o Metrópoli ni per eixe document ni per qualsevol altre.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyora consellera.

Crec que s'ha oblidat d'unes altres cases, que són les que tindrien d'haver-se construït en Haití i que una trama corrupta va impedir que se construïren.
(Aplaudiments) Això és molt més greu, senyora consellera, perquè són cases per a la gent més pobra d'esta terra.
És a dir, és molt més greu que el que vosté ha apuntat.

Bé, vosté diu que no hi ha.
.
.
, no s'ha pagat absolutament res, i que no hi ha, per tant, cap procediment de licitació per a adjudicar este projecte.
Mire, senyora consellera, aquestes preguntes foren formulades per escrit junt.
.
.
, també demanat per escrit, la còpia del projecte València Olímpica, el 18 de febrer d'enguany.
.
.
El 18 de febrer d'enguany.
Justament hui fa sixanta-tres dies que ho vaig formular, la petició, per escrit.
63 dies, quan el reglament de Les Corts diu que vosté té de contestar-me en quinze dies.
En sixanta-tres dies vosté no m'ha enviat ni la còpia del projecte ni m'ha contestat al que vosté hui ha dit ací verbalment, per la qual cosa també vull que me done una explicació d'este tema, i me diga per què.

Mire, senyora consellera, este cas del que estem parlant i del qual vosté ha afirmat d'una forma rotunda i una forma contundent que no s'ha pagat absolutament res i, per tant, doncs, jo entenc que, per tant, no hi ha hagut un procediment de licitació, etcètera, etcètera, este cas té tots els ingredients típics dels casos de corrupció que han proliferat en el Partit Popular valencià, tots els elements típics, senyora consellera: un projecte faraònic, un comissionista que utilitza la seua condició de membre de la família real, Urdangarin, i un conseller que ha deixat rastre de negocis irregulars per allà per on ha passat, per totes les conselleries per on ha passat.
Té totes les característiques.

Per tant, senyora consellera, jo me crec el que vosté acaba d'afirmar ací, perquè si el que vosté acaba d'afirmar ací jo espere que siga el mateix que me conteste per escrit, quan me conteste, espere que siga veritat per bé de vosté,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, per favor.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
perquè.
.
.
-acabe de seguida, senyor president-, perquè, si no, pot vore's inclosa en un procés.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
realment, molt conflictiu, senyora consellera.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
.
.
Gràcies, senyor Signes.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Signes, yo le contesto a todas las preguntas.
A veces solicitamos prórrogas por la acumulación, pero le contesto a todas las preguntas.
Y, de todas formas, no se vaya usted al pasado, que a ustedes les gusta yo sé que «mucho» el pasado y continuamente (veus) removiendo el pasado.
Vamos al presente, estoy aquí, usted me ha preguntado y creo que he sido clara y contundente.

Efectivamente, hay un proyecto, unas diapositivas que se presentaron en VAERSA, pero no hay constancia de ninguna contratación y no se realizaron pagos.
Así es, si usted quiere esa documentación, ese proyecto, que es unas diapositivas, y como en todos los demás casos, está a su entera disposición.
Es más, este tema, que salió en prensa, el propio conseller entonces de medio ambiente, el señor Esteban González Pons ya lo dijo claramente, que, efectivamente, él recibió una reunión.
.
.
, en una reunión, a los pocos días de ser nombrado conseller, se le presentó un proyecto y se le dijo en el mismo momento que ese proyecto era irrealizable, que no se iba a realizar, como tantos proyectos que, siendo uno conseller, consellera, alcalde, concejal, dirigente, miembro de algún partido político, se reciben proyectos, se analizan, y unos salen adelante después del procedimiento administrativo, y otros no salen adelante.
Este no salió adelante y es una de las más presentaciones, como hay miles y miles, muchas, en todas las administraciones.

Por lo tanto, y usted me ha preguntado, le digo que VAERSA no ha contratado ni ha abonado ninguna cantidad por este proyecto u otros a la fundación Nóos y/o Metrópoli, que usted decía.
Creo que he sido clara y contundente y esta es la realidad.
La documentación que se posee, que es una simple presentación, a su entera disposición, como siempre, señor Signes, como siempre, porque, trasparencia, toda la del mundo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta número 1.
084, formulada per la diputada senyora Mireia Mollà del Grup Parlamentari Compromís al Consell sobre l'abocador d'Albatera.
.
.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Señora consellera, el Consorcio del Plan Zonal de Residuos de la Vega Baja aprobó que el vertedero de esta zona 17 se ubicara en el término municipal de Albatera.
Si esta planta de tratamiento de residuos se construye en este sitio previsto, agredirá una zona de alto valor ecológico como es la rambla Salada y el paraje de El Cocón.
Además, este terreno es fácilmente inundable como consecuencia de las ramblas que le rodean.
(Veus)

El proceso de adjudicación de este vertedero está siendo investigado por un presunto caso de corrupción en el marco del caso Brugal y por eso yo pregunto cómo justifica La Generalitat su voto favorable a la adjudicación de este proyecto de gestión de residuos a la UTE Cespa-Ortiz, que contempla situar el abocador en Albatera.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats, el vot favorable de La Generalitat en el consorci per a l'execució de les previsions de pla zonal de residus de la zona 17 el passat 9 d'abril respon, ni més ni menys, que a l'execució d'una sentència ferma dictada pel Jutjat Contenciós Administratiu número 3 d'Alacant.

A este respecte, li recorde a la seua senyoria l'article 118 de la Constitució, que diu literalment que és obligat complir les sentències i la resta de resolucions fermes dels jutjats i dels tribunals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Señora consellera, mira, eso es una manipulación y una mentira.
La sentencia (veus) no dice que tenga que ubicarse este vertedero en Albatera: ni lo menciona, el nombre de Albatera, como ubicación a la que ustedes tienen que adjudicarle ese macrovertedero.
¡No es cierto!
, es una manipulación.
Habla de la solución base que propuso la empresa, y ustedes, entonces, tienen que ir a ver el expediente que hizo la empresa respecto a las diferentes ubicaciones, y entonces ustedes se encontrarán las deficiencias, las numerosas irregularidades que esta empresa, en las diferentes ubicaciones que presentó, pues, lógicamente, tiene además esta en el municipio Albatera como uno de los sitios donde ubicar el macrovertedero.
Y eso es tal cual.
Por tanto, ustedes no intenten manipular una cosa que además no solamente es que el conjunto de la sociedad de Albatera sino su comarca y los ayuntamientos, entre ellos de su partido gobernados, precisamente Albatera, por un compañero de partido suyo, se lo intenta decir desde el día que salió la sentencia que decía que Torremendo no tenía que ser la ubicación de este macrovertedero.

Mire, ustedes no quieren escuchar a la sociedad, no quieren escuchar los informes que están a sus manos y que precisamente recogen estas múltiples irregularidades, no quieren escuchar a la justicia que señala claramente este proceso, como un proceso probablemente amañado y que de momento lo que tenemos es imputados, entre ellos uno de los empresarios de esta UTE, el señor Enrique Ortiz, por precisamente diferentes delitos, entre ellos el posible amaño de esta adjudicación.

Ante todo eso, la administración valenciana en vez de blindarse da vía libre a un proyecto que probablemente no se tumbe por la voluntad política ni del gobierno valenciano, ni de los ayuntamientos, ni del consorcio, ni de la diputación, es decir, que tenga que ser la justicia quien tumbe que este macrovertedero se instale en el municipio de Albatera.

Pero mientras tanto, ¿qué habrá pasado?
Pues mientras tanto lo que podemos haber visto es que en este largo camino hasta que la justicia resuelva, pues puede pasar que se instale efectivamente el macrovertedero en Albatera y que haga un perjuicio muy importante, no solamente a la sociedad sino a este conjunto medioambiental que puede sufrir la agresión del macrovertedero.

Son muchas las cuestiones que están en entredicho.
Por ejemplo, carece de estudio de impacto ambiental concreto para estos terrenos.
Escuche, señora consellera, que el señor Ortiz copió el informe, el estudio de impacto ambiental, copió exactamente para el municipio de Torremendo que para el de Albatera, cuando las zonas son completamente diferentes.
¿Eso no es un argumento para que La Generalitat intuya que huele a podrido?

Por ejemplo, que esta empresa los puntos que se le dan a Albatera y por la que ustedes entienden que es la solución alternativa, los puntos digan que los terrenos completos donde se ubicaría el macrovertedero son todos propiedad de la empresa.
Mentira.
Alguno de los terrenos son propiedad del ayuntamiento y el ayuntamiento no va a ceder esos terrenos a esta empresa, no va a conveniar con esa empresa cederle esos terrenos.
Entonces, resulta que puntúan a Albatera como un lugar apto para este macrovertedero, porque tenía todos los terrenos.
Oiga, rebájele la puntuación, porque, lógicamente, la empresa mintió, igual que usted está haciendo hoy aquí.

Hay muchísimas más cosas.
Por ejemplo, usted no habla de la catalogación que tiene la zona donde se instalaría este macrovertedero, que es una catalogación de alto valor, entre ellos, alto valor ecológico, etcétera, etcétera.
Es decir, todas estas cuestiones, las afecciones sociales, económicas, medioambientales que va a tener en la zona de Albatera, para usted parece ser que son agua de borrajas.
Pues, ¿qué quiere que le diga, señora consellera?
De su mano está acabar con esta barbaridad.
Y si no está de su mano ya tendrá a la sociedad oponiéndose contundentemente y acabarán con esta perpetuación de un entramado que se llama… (El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Gracias, señora Mollà.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Me sorprende que hable usted en castellano, siempre lo hace en valenciano, me parece muy bien, demostrando que esta comunidad es bilingüe, cosa que me encanta, señora Mollà.
(Remors)

En segundo lugar, señora Mollà, a ver, a ver cómo se lo explico.
Usted habla de demagogia, de manipulación, que depende de mi mano.
Yo hoy asisto aquí y después le he dicho que asisto casi todos los miércoles, después de llevar muchísimas cosas como todo el mundo y el resto de mis compañeros, de venir de muchos sitios.
Y voy un poco, en fin, triste de ver cómo la oposición tiene un desconocimiento tan grande.
Es que lo suyo ya creo que no es ganas de hacer política y demagogia, que lo es sin duda alguna, es el más absoluto desconocimiento de lo que hable.

Mire usted, señora Mollà, no lo digo yo, lo dice la sentencia del juzgado número 3, del juzgado de lo contencioso de Alicante, ratificado por el Tribunal Superior de Justicia que no admitió la apelación.
No, no, es que léase el fallo: «Ordeno, debiéndose procederse por el consorcio a la adjudicación del concurso a favor de la proposición base formulada por la UTE Cespa Enrique Ortiz en su solución base.
Su solución base es la que fijaba en Albátera, la que adjudicó el consorcio y que el tribunal declaró nula de pleno derecho es la segunda, la que tenía, efectivamente, como usted dice, la que había obtenido la mejor valorada, que no era Albátera.
(Remors) Albatera, perdón, Albatera.

Eso es lo que dice la sentencia.
Una sentencia firme que el artículo 118 de la Constitución, esa que ustedes quieren derogar y romper, porque son incapaces de ganar la legitimidad donde se gana, que es en las urnas, dice que las sentencias firmes de los tribunales son ejecutivas por todos los ciudadanos y administraciones.

Yo hoy aquí pido responsabilidad y pido a la fiscalía de la Comunidad Valenciana que intervenga en este asunto, porque ustedes, parte de ustedes están incitando a la comisión de un delito de prevaricación, no ejecutando sentencias firmes y acabando con el estado de derecho.
(Aplaudiments) Esa es la izquierda y ese es el tripartito.
Una sentencia que se ha votado, cuya ejecución mayoritariamente por el 80%.
Y les vuelvo a recordar que la democracia es el respeto de las minorías, pero sobre todo el gobierno de las mayorías.
Y las mayorías refrendada por la sentencia dice dónde va.

En segundo lugar, señora Mollà, una cosa es la adjudicación del contrato, que en ningún momento que así lo determina la sentencia, y otra cosa será la ejecución de la planta de tratamiento de residuos y del vertedero.
Y para eso, señora Mollà, dado su desconocimiento de la ley de residuos de la Comunidad Valenciana de 2000, que yo voluntariamente me ofrezco por las tardes a explicárselo gratuitamente, seguirá el procedimiento de autorización ambiental integrada.
Si reúne todos los requisitos urbanísticos y medioambientales se le concederá y, si no, puesto que es un acto reglado, se denegará.
Por lo tanto, vista la situación de la calle, vista la complejidad, la responsabilidad en un tema tan grave y lo que usted cobra, debería estar más informada.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Mollà, por favor…

Pregunta número 1.
061, formulada por la diputada Marina Albiol, del Grup Parlamentario d'Esquerra Unida, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, sobre el ERE de la Agencia Valenciana de Movilidad.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada.

El Decret llei 7/2012, del Consell de La Generalitat, sobre la reestructuració del sector públic empresarial, va suprimir l'Agència Valenciana de Mobilitat.
Aquesta extinció va ser efectiva el passat 1 de gener.
Aquesta Agència Valenciana de la Mobilitat s'encarregava de coordinar el transport i emetre els bitllets coordinats per a tots els tipus de transport.

Abans de desaparéixer, l'Agència Valenciana de Mobilitat, l'empresa, va presentar un expedient de regulació d'ocupació, concretament el 22 de novembre de 2013, amb l'objectiu d'extingir 31 contractes.
L'empresa comptava amb una plantilla de 39 treballadors i treballadores, és a dir, van fer un ERO, un expedient de regulació d'ocupació, en què van a acomiadar el 80% de la plantilla.
Un ERO que va ser denunciat pels representants dels treballadors i les treballadores.

El 12 de maig, la sala social del Tribunal Superior de Justícia va declarar la nul·litat de l'acomiadament col·lectiu dels treballadors de l'Agència Valenciana de Mobilitat.
La sentència considera que no hi va haver una negociació de bona fe per part de l'empresa pública.

Com que l'Agència Valenciana de Mobilitat ha desaparegut, bé, no ha desaparegut, l'han fet desaparéixer, les conseqüències de la nul·litat de l'acomiadament les ha d'assumir la conselleria i l'entitat d'infraestructures de La Generalitat.
A més, la sentència declara el dret dels treballadors i treballadores afectats a reincorporar-se al seu lloc de feina.

Aquesta és la primera ocasió que la justícia anul·la una acció d'aquest tipus ací; al pas que van sembla que no serà l'última.
Com valora vosté, la consellera dels ERO, aquesta sentència?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Com vostés saben, l'Agència Valenciana de Mobilitat va ser suprimida segons el Decret llei 7/2012, del Consell, de reestructuració i racionalització del sector públic empresarial i fundacional de La Generalitat, convalidat posteriorment per estes Corts.
Per tant, esta supressió obligava a una tramitació d'un expedient de regulació d'ocupació que va culminar el passat mes de desembre.

El 21 de gener, representants dels treballadors van presentar davant del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana una demanda impugnant l'expedient.
I el passat 21 de març el tribunal va anul·lar-lo en estimar un dels quatre casos causes d'impugnació esgrimides pels sindicats.

La valoració que puc fer com a consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient és la de respectar, jo sí, totes les resolucions judicials com correspon a una administració en un estat de dret.

No obstant això, i com que l'advocacia de La Generalitat entén que hi ha fonaments jurídics per a recórrer la sentència davant el Tribunal Suprem, hem decidit presentar recurs de cassació i així s'ha comunicat al Tribunal Superior de Justícia el darrer 28 de març.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

La mateixa sentència diu que l'Agència Valenciana de Mobilitat va iniciar el període de negociació amb la ferma i inquebrantable voluntat de no reduir en un sol el nombre de treballadors i treballadores afectats per l'expedient de regulació d'ocupació.
Açò el que vol dir és que vostés no van actuar de bona fe, perquè no hi va haver negociació.
I, com vosté sap, consellera, tots els ERO impliquen un període de negociació; una negociació que s'ha de donar i en aquest cas no hi va haver negociació, perquè no es va negociar res.
Ni es va negociar una millora en les indemnitzacions, ni es va fer una rebaixa en el número d'afectats, ni res de res.

No hi va haver negociació, que és imprescindible a l'hora de fer un expedient de regulació d'ocupació, com per exemple sí s'ha fet en altres expedients, sí s'ha fet en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, que no estem d'acord tampoc, ni amb l'ERO de l'Agència Valenciana de Mobilitat, ni en el de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
Però és que en l'Agència Valenciana de Mobilitat ni tan sols hi ha hagut eixa negociació, no s'ha donat ninguna oportunitat.

Vostés van plantejar l'ERO i quan el van plantejar ja tenien clar que anaven a acomiadar 31 persones i no van buscar ninguna, absolutament ninguna alternativa, ni van escoltar les fórmules que plantejaven els treballadors i les treballadores.

Per tant, com dic, jo crec que sí que caldria una valoració per part de la conselleria, per part de vosté, senyora consellera, una valoració de com s'ha fet tot este procés amb aquest expedient de regulació d'ocupació, perquè tal i com diu la sentència no s'ha actuat de bona fe.

Perquè, per exemple, el fet de suprimir l'Agència Valenciana de Mobilitat no implicava directament haver d'acomiadar el 80% de la plantilla, perquè de fet si a una part se'ls ha recol·locat als altres també se'ls podria haver recol·locat o bé en la conselleria o bé en l'entitat d'infraestructures.
Perquè ara què passa?
Ningú va a fer eixa feina que feia l'Agència Valenciana de Mobilitat, ningú?
Supose que sí.
Així que si va a continuar fent-se la feia, el més racional haguera sigut que la continuaren fent aquestos treballadors i treballadores.

Vosté diu que s'ha recorregut.
Nosaltres, des d'Esquerra Unida considerem que contra aquesta sentència no s'hauria d'haver posat ningun recurs, perquè hi ha una sentència, que és en favor dels treballadors i de les treballadores.
Per a nosaltres, des d'Esquerra Unida, no s'hauria d'haver fet ningun recurs.
I el que s'ha de fer, al nostre parer, és aplicar aquesta sentència directament.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora conseller d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Algunas matizaciones, señora Albiol.
No es la primera ocasión que los tribunales se pronuncian sobre el ERE o despidos o sobre algunas cuestiones laborales, unas veces fallan a favor y otras en contra.
Por ejemplo, en el tema del IVVSA, que acabó con acuerdo, sí que hubo algunas demandas individuales de representantes y de trabajadores y los tribunales, los juzgados de lo social, le han dado la razón a la administración diciendo que el ERE, el despido ha sido procedente.
Se lo pongo de manifiesto, porque a veces estas cosas no salen y no es que nos guste, es decir, no nos hubiese gustado llevar a cabo los expedientes de regulación de empleo de ninguna empresa pública, pero era absolutamente necesario para regularizar y adecuar el sector empresarial, el sector empresarial y fundacional público valenciano a las necesidades, al igual que han hecho familias y empresas.

Y, una vez más, reitero el compromiso del Partido Popular con todos los trabajadores, absolutamente todos los trabajadores, tanto de la pública como la privada, y con todas aquellas personas que han perdido su puesto de trabajo.
Es decir, la administración es importante, pero el sector privado también.
Por eso, estamos llevando a cabo las medidas necesarias y las reformas absolutamente necesarias para generar la mejor política de empleo, la mejor política social, que es la política que genera empleo.
Y defendemos absolutamente a todos, al sector público y privado.
Nosotros, a diferencia de los sindicatos, no criticamos una reforma laboral y después aplicamos los ERE, como en UGT y Comisiones, aplicando los veinte días.
Tienen un magnífico ejemplo para aplicar los cuarenta y cinco días.

En segundo lugar, aparte de (inintel·ligible)…, yo no hago valoraciones.
Me podrán gustar más o menos las sentencias, pero no hago valoraciones políticas de sentencias.
Soy una representante política y estamos en un estado de derecho.
Ustedes aclárense; cuando les conviene, perfecto, y cuando no, como en el caso de su compañera, la señora Mollà, pues, entonces, despotrican y dicen que no hay que cumplir sentencias.

Yo no estoy en algunos…, jurídicamente hablando.
Puedo discutir.
De los cuatro argumentos que esgrimimos, el tribunal ha admitido todos excepto el tercero; por lo cual, ha declarado nulo este proceso.
Yo puedo rebatir jurídicamente que sí que se actuó de buena fe; que lo que usted…, pero es una cuestión de prueba.
Por eso, como hay fundamentos suficientes y los recursos se basan no…, a diferencia de otros grupos políticos, que lo hacen solamente por motivaciones políticas, nosotros jurídicas, hemos recurrido.
Y creo que es prudente esperar a que la sentencia sea firme para hacer una valoración.
En cualquier caso, si se solicita la ejecución provisional, pues, estará a lo dispuesto a lo que establezca la ley.

Por lo tanto, señora Albiol, no le quepa la menor duda que nosotros vamos a continuar trabajando.
Eso que usted dice de que los trabajadores se podrían haber readmitido en la conselleria de infraestructuras, le recuerdo que el personal administrativo, por el texto refundido de la Ley de la función pública valenciana y también la Ley de función pública estatal, el personal laboral no puede ejercitar potestades administrativas.
Luego, difícilmente… Ése también es un incidente que se ha planteado al tribunal, que es de lo social, y aquí estamos hablando de cuestiones contencioso administrativas; se ha planteado un incidente.
Es bastante difícil, con el Estatuto y la ley de función pública en la mano, que personal laboral desarrolle funciones administrativas dentro de la administración.
Es que esto es mucho más complejo.
(Veus) No, no, es la legislación y es el estado de derecho.
Yo entiendo que ustedes están en el monte y en la pancarta, pero nosotros respetaremos siempre las sentencias y el estado de derecho.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Pregunta 1.
088, formulada per l'il·lustre diputat senyor Lluis Torró, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca i Alimentació i Aigua sobre l'estat de l'aigua subterrània de la Ribera.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Des de fa molts anys, els habitants dels municipis de la comarca de la Ribera beuen aigua de molt baixa qualitat i amb un excés de nitrats, a més de patir episodis -i això d'episodis entre cometes- recurrents de contaminació química per filtració de pesticides.
L'estat de l'aigua de l'aqüífer és dolent.
No hi ha cap projecte estratègic de solució dirigit a actuar sobre les causes d'eixe mal estat.

Per això, li preguntem, a quants municipis arribarà aigua superficial del Xúquer?
I, ¿quant i què va a fer la conselleria per a complir la directiva marc de l'aigua, quant al bon estat de l'aigua subterrània de la Ribera?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

President, moltes gràcies.

Senyor Torró, com vosté sap, la Conselleria de Presidència, Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua es troba, a hores d'ara, executant un projecte d'abastiment a municipis de la Ribera del Xúquer.
Un projecte que té com a objectiu fonamental donar resposta, d'una manera eficaç i d'una manera viable, a la situació actual que presenta la qualitat de l'aigua en les poblacions de la Ribera.
Una resposta que, de manera exclusiva, assumix el Consell de La Generalitat i que suposa una inversió global superior a cinquanta milions d'euros, i que beneficiarà prop de dos-cents mil veïns dels municipis d'Albalat de la Ribera, Algemesí, Alzira, Benicull del Xúquer, Carcaixent, Corbera, Cullera, Favara, Fortaleny, Llaurí, Polinyà del Xúquer, Sueca i Riola.

En definitiva, senyoria, este Consell no ha cessat en el seu interés d'aportar una solució definitiva que ens permeta oferir l'aigua a la Ribera en les millors condicions de qualitat.

Per això, el Consell, de manera coordinada amb la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, està duent a terme tots els tràmits pertinents perquè este mateix any comence a funcionar la planta potabilitzadora, les obres de la qual continuen avançant en este moment.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo no sé si vostés són suficientment conscients de la gravetat del problema que hi ha a la Ribera, no?
A mi, quan em parlen d'això, em recorda molt a allò de quan vas a algun país que no està massa avançat, no?
, això que et diuen: «Compte!
, no se t'ocórrega obrir l'aigua de l'aixeta i beure d'allí», no?
I ací.
.
.
, això està passant-nos ací, en poblacions que no són qualsevol cosa, eh?
, estem parlant de poblacions importants, com Alzira i altres, de la Ribera.
I tot això per un incompliment sistemàtic de la normativa d'aigües, perquè cal recordar que estem parlant d'incompliments de la Llei d'aigües de 1985 i de la directiva marc de l'any 2000, en terminis esgotats, una i altra vegada, de coses que haurien d'estar ja resoltes.

Per tant, el primer que caldria estar pensant és que estem en una situació a què no hauríem d'haver arribat mai, no?
I vostés són responsables al cent per cent del que està passant.
I vostés són responsables també de l'opacitat, del silenci i de la manipulació que hi ha sobre esta qüestió i que afecta els habitants de la Ribera, la major part dels quals encara no acaben d'entendre per què no tenen aigua potable en les seues aixetes, no?

Bé.
El Consell, una i una altra vegada.
.
.
, li podem aplicar el qualificatiu eixe de «ni-ni», val?
, perquè el Consell ni dóna explicacions ni assumix responsabilitats.
I a mi m'agradaria saber en quinze anys què han fet per a resoldre esta qüestió i qui ha d'assumir les responsabilitats.

I ara, en estos moments, jo.
.
.
M'agradaria fer-li tota una sèrie de preguntes, perquè crec que són molt importants.

Mire, per començar, ¿per què no es fan ja analítiques mensuals, que és com es feien abans?
¿Per què han passat de fer-se analítiques mensuals a analítiques bimensuals?
¿I per què no apressen les empreses encarregades d'això, sobretot a una que ja sap vosté el nom, Aguas de Valencia, perquè ho faça això?

¿Per què no han fet res en el tema d'agricultura -i això també li competix a vosté- per a canviar el model agrícola de la Ribera, un model basat, com sap vosté, en l'ús intensiu de fertilitzants i herbicides, que són els causant d'eixa contaminació difusa?
¿Per què La Generalitat, que està obligada a mantenir el bon estat de les aigües, no ha fet res al respecte?
¿Per què no s'elaboren manuals i formació de bones pràctiques i control i inspecció en l'ús de la química?
¿I quines mesures està aplicant La Generalitat, en estos moments, sobre l'ús o, millor dit, el no-ús de fitosanitaris no homologats per la Unió Europea?

També volem saber, ¿qui va a assumir, ara, el cost de les negligències dels diners que han gastat en projectes inútils i pous sense aigua, en pegats, com la idea esta dels filtres de carboni que no aprofiten més que per a una temporadeta?

També volem saber, volem que ens explique, senyor conseller, ¿quines concessions administratives d'aigua del Xúquer tenen els municipis per a abastir-se en estos moments suficientment?

Volem que explique també -i no el veig prenent notes, per tant, m'imagine que em donarà una resposta que ja té ahí prefabricada- com van a recuperar els aqüífers, que són la reserva estratègica durant les sequeres.
¿Com és possible que l'aigua bona de superfície del Xúquer estiguen bevent-se-la en Albacete o en València i, en canvi, els habitants de la Ribera no tinguen encara o no disposen encara d'ella?

I, finalment, si van a seguir incomplint la directiva amb l'aigua subterrània, com estan fent en estos moments amb el tema del pla de Conca.

Espere que em conteste.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
concretament a les preguntes que li he fet i no a eixa resposta que ja té escrita i prefabricada, que supose que és el que anirà a fer.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí, senyor president.
Moltes gràcies.

Senyor Torró, estarà vosté d'acord amb mi que la necessitat de millorar la qualitat de les aigües subterrànies que subministren els municipis de la Ribera no és un tema que haja sorgit ara de sobte, sinó que porta moltes dècades en dansa.
I ha hagut de ser el Consell de La Generalitat, governat per este partit, pel Partit Popular, qui sense el suport ni la col·laboració de l'oposició -que no l'hem tinguda en cap moment-, d'una vegada per sempre, plantege de manera responsable un projecte que siga seriós per a aportar solucions als municipis de la zona.
(Veus) Un projecte.
.
.
, un projecte.
.
.
Mire, jo a vosté no l'he interromput.
.
.

El senyor president:

Senyor Torró, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
Un poc d'educació, li demane un poc d'educació.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Torró.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Un projecte que, com he mencionat abans, assumim des de La Generalitat en solitari, sense cap suport de l'anterior executiu central, el qual, durant quasi huit anys de govern, bé podria haver-se interessat per la Ribera, però no ho va fer.

I dic més.
Abans d'açò es parlava de les dessaladores.
Només en un 2% de més de cinc-cents milions d'euros que es va gastar l'anterior govern en dessaladores, que hui lluny de ser la solució són un problema, s'haveren pogut resoldre molts del problemes que hui estan patint en la comarca de la Ribera.

Afortunadament, les coses han canviat i ara comptem amb la cooperació de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
I els puc assegurar que el nou sistema d'abastiment es va a posar en funcionament molt prompte.

A més, estem treballant conjuntament amb els regants i anem a fer-ho també, anem a fer-ho també, amb els ajuntament per a impulsar ja la constitució de la comunitat d'usuaris que exigix la Llei d'aigües.

Per tant, senyor Torró, no li càpia el més mínim dubte que, a pesar de les dificultats econòmiques i financeres, és un projecte prioritari per al Consell.
I, per què és prioritari?
Perquè està treballant-se en ell.
Este mateix any entrarà en funcionament la planta potabilitzadora que permetrà substituir el subministrament actual d'aigua subterrània per aigua superficial de la major qualitat.

Quant a la segona part de la seua pregunta, relativa al compliment de la directiva marc de l'aigua, quant al bon estat de l'aigua subterrània de la Ribera, dir-li que garantir el bon estat de les aigües subterrànies o superficials, d'acord amb eixa directiva, és una responsabilitat de l'administració de l'estat.
Però que, no obstant això, La Generalitat col·labora amb més d'onze mesures destinades a tal fi.
Explicar detalladament estes mesures seria objecte d'una altra pregunta parlamentària.
(Veus) Però, bé, per citar-li'n algunes:.
.
.

El senyor president:

Senyor Torró, per favor.

Senyor.
.
.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Es fan controls anuals, dins del programa d'actuació sobre zones vulnerables de la contaminació per nitrats.

Es fan anàlisi de sòls, aigües de pous, matèria vegetal i de fem.

Revisió anual de més de mil cinc-cents quaderns d'explotació, que s'han de portar obligatòriament per part dels agricultors.

Desenrotllaments de programes anuals de vigilància de la utilització i comercialització de productes fitosanitaris a la Comunitat Valenciana.

Mire, és molt complex poder determinar l'origen de plaguicides detectats en aigües subterrànies, que poden ser restes de productes utilitzats fa algun temps, que poden ser transports per escolaments i per l'aigua de pluja o de reg, que no sols s'utilitzen en agricultura, es pot fer ús també en altres qüestions com per exemple el manteniment de carreteres, línies elèctriques, zones industrials, etcètera.

En les inspeccions de control que realitza permanentment la conselleria i que s'han intensificat enguany en la Ribera, no s'ha detectat cap cas de comercialització de productes fitosanitaris il·legals.

Li diré més.
Vosté parla d'un control bimensual.
Jo puc dir-li que, només en Alzira, el centre de salut pública en l'any 2012 n'ha fet huitanta-set, huitanta-set anàlisis en el marc del programa de vigilància sanitària de les aigües de consum humà de la comunitat; i que ninguna ha superat el llindar marcat per llei de 0,250 micrograms de plaguicides per litre.

Per tant, la Conselleria de Sanitat, que va a seguir treballant perquè la qüestió de salut pública evidentment, i com no pot ser d'una altra manera, és una qüestió sanitària, a més de realitzar eixa vigilància sanitària exhaustiva de l'aigua de consum humà ha pres totes les mesures.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
necessàries, en col·laboració amb els ajuntaments responsables de l'abastiment urbà, per a garantir.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
que no hi hagen riscos per a la salut.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 1.
072, formulada per la il·lustre diputada senyora Marga Sanz, del Grup Parlamentari de Esquerra Unida, a la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, sobre el recorte de maestros en la enseñanza pública.

Tiene la palabra… Un momento, por favor.
Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, sí.

Gracias, señor presidente.

Señora Catalá, ¿cuáles son las razones de la conselleria para haber recortado en novecientos el número de puestos de maestros de infantil y primaria en la enseñanza pública?

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, esa cifra de novecientos maestros nada tiene que ver con la realidad, absolutamente.
Es una cifra que nunca se ha dado de forma oficial.
Posiblemente, lo haya escuchado usted a algún sindicato… Por cierto, el mismo sindicato hoy, en mesa sectorial, ya decía que eran seiscientos cuarenta.
Por lo tanto, dentro de unos días, seguiremos bajando.

Y, por supuesto, creo que usted conoce la situación y conoce que, además de los puestos suprimidos cada año por la población, por las unidades, por distintas realidades y los centros, se crean muchos otros.

Y, por lo tanto, esas cifras no son siempre las que dan esos sindicatos que, además, evolucionan a lo largo de los días y siempre van a la baja.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Señora Catalá, mire, los recortes continúan y continúan los recortes en plantilla, y las plantillas son, precisamente, la base de la docencia.

En el decreto que establece las nuevas plantillas para los centros de infantil y primaria se eliminan de facto todas las plazas de francés de los centros donde las tenían asignadas, alrededor de quinientas sesenta y seis.
También, se recortan plazas de primaria reconvirtiéndolas en plazas de inglés, y las plazas de pedagogía terapéutica se reconvierten muchas de ellas en audición y lenguaje, algo que va en contra de cualquier criterio pedagógico y docente.
Y es verdad que se crean algunas plazas de educación física, música e inglés, pero la resultante neta entre creación y supresión de vacantes arroja que para colegios entre 12 y 17 unidades -la mayoría- se pierde una persona de plantilla.

Pedagógicamente eso tiene dos efectos perversos para el sistema educativo: uno, en primer lugar, la pérdida de la oferta real de un idioma, el francés; y, en segundo lugar, la falta de un maestro generalista en la mayoría de los colegios que hace que los especialistas tengan que asumir muchas tutorías.
Y quiero recordarle que las tendencias pedagógicas actuales y, también, las que vienen de la Unión Europea, actuales, recomiendan que la universalización en primaria se haga con maestros y maestras tutores generalistas.

Numéricamente, su medida, la medida de la conselleria es la pérdida de vacantes.
Ustedes, en su momento, reconocieron cuatrocientos; los sindicatos estimaban -estiman- hasta novecientos, y quienes sufrirán la pérdida del trabajo va a ser el profesorado interino.
A lo anterior hay que sumar la pérdida de unidades, que implica, también, pérdida de plantilla, debido al arreglo escolar, que también se suma al decreto de plantillas.

Este año el efecto es muy grave en la escuela rural, donde se agrupan unidades de diferentes niveles, lo que lleva a corto plazo a la desaparición de la escuela rural y al empobrecimiento de los servicios educativos rurales.
Y eso es gravísimo, señora Catalá, como es grave que se pierdan en el orden de sesenta unidades por efecto, especialmente, del aumento de la ratio en Educación Infantil, y eso significa, también, destrucción de plantilla, aunque no esté incluida en la orden.

Mire, señora consellera, la orden de plantillas lo que aclara definitivamente es lo que no nos quiso decir cuando debatimos los presupuestos de educación del 2013, dónde y cómo se iba a concretar el 5% del recorte del capítulo I en el cuerpo de maestros.
Y aquí tenemos las primeras cifras: desde 2010 la inercia en la disminución de plantillas es un hecho constante, y, de seguir así, al final de 2014 la plantilla se habrá reducido en diez mil puestos de trabajo respecto al 2010, lo que significa un recorte del 20%.
Y son, ni más ni menos, que las cifras comprometidas en Bruselas por el señor Rajoy con el Plan de estabilidad -que finaliza el 2015- que se compromete a un recorte en la inversión educativa del 1%.
Si eso se tradujera en número de plazas a esta comunidad, a este sistema educativo, le corresponderían, en número de profesores, diez mil profesores menos.

Y el decreto de plantilla, señora Catalá, va en contra de la calidad educativa, va en contra de la calidad educativa y del derecho de la ciudadanía a tener una educación obligatoria con todas las garantías de calidad, que atienda, realmente, a las necesidades del alumnado, elimina puestos de trabajo, líneas y grupos en la pública, pero, mire, no suponen ni una unidad concertada, no suprimen ni una unidad concertada, recortan los gastos de funcionamiento, pero se permiten -como se lo recordé- derivar más de dos millones de los programas de compensatoria de la pública a sufragar gastos de funcionamiento de la privada.

A mí me da la sensación -y a mi grupo- que si les dicen que la educación pública garantiza la igualdad de oportunidades y contribuye a la cohesión social, eso parece que no vaya con ustedes, y su opción por la educación privada es pública, es clara y es notoria.

Y, señora Catalá, lo que están poniendo en marcha es todo un retroceso histórico y democrático que lo pagarán en las urnas en el 2015, sin ningún tipo de dudas.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Señora Sanz, en primer lugar, y empezando por el final, los conciertos los inventó la izquierda, los impuso la izquierda en la Comunidad Valenciana (veus) y, por lo tanto, existen gracias a la izquierda.
Primer punto.

Segundo punto.
La Ley orgánica de educación no habla de escuela pública ni de escuela concertada, habla de centros sostenidos con fondos públicos y no hace la diferenciación de escuela pública y de escuela concertada.

Tercer punto.
Usted dice que se mantienen los conciertos.
Es extraño porque todavía no se han resuelto los conciertos, y usted está diciendo que se mantienen, cuando no se han resuelto los conciertos.
Por lo tanto, es extraño que usted disponga de esa información y es totalmente falsa.

Segundo punto, lo que usted ha comenzado a decir.
Bien, no cuenta usted los ochocientos docentes que hemos puesto de más vinculados al contrato programa de lucha contra el fracaso escolar, que se traducen en 40 millones de euros; no cuentan los doscientos diez docentes que se van a habilitar por las noventa y ocho unidades más que vamos a establecer en este curso; no cuenta usted que desde el año 1996 la plantilla de docentes en esta comunidad se ha incrementado en un 146%, es decir, había en el año 1995-1996 -gobernando la izquierda- 34.
448 docentes en la comunidad; hoy, hay 50.
193 docentes en la Comunidad Valenciana.

Me habla usted de los docentes, de los maestros de francés.
Mire, ¿sabe cuántos maestros había de francés?
566 puestos de francés.
¿Sabe cuántos centros en la comunidad impartían francés?
Cuatro, en toda la comunidad.
566 puestos catalogados en francés, cuatro, cuatro colegios dando francés.
Es complicado no recatalogar e, insisto, recatalogar nunca es que haya personas que dejen de tener puestos de trabajo, quiere decir catalogar más plazas en inglés, quiere decir incrementar un 60% el número de puestos de docentes en inglés para los centros públicos de Educación Infantil y Primaria para el próximo curso, quiere decir tener más maestros generalistas, quiere decir catalogar correctamente las plazas, no prescindir de las plazas.

Y, mire, le voy a decir algo más.
Ustedes no predican con el ejemplo -y discúlpeme que le diga esto-, pero ustedes gobiernan en Andalucía con el Partido Socialista, y, en Andalucía -eso sí son datos oficiales de la conserjería, no son datos, como usted me ha comentado a mí, dichos por los sindicatos, augurados por los sindicatos, que evolucionan conforme pasan los días porque un día son 2.
000, al día siguiente ya son 1.
500, después ya pasan al 900, hoy ya eran 640 y pasarán los días y dejarán de ser los números que ellos hacen- pero, en Andalucía, confirmado por la consejera de educación, doña Mar Moreno, a quien ustedes, a quien ustedes, Izquierda Unida, le dan su apoyo para formar gobierno: «confirmado, se prescindirán de 4.
827 docentes el próximo curso», confirmado por la consejera de educación.
Y ustedes están apoyando este gobierno.
Por lo tanto, prediquen ustedes con el ejemplo.

Primero, aclárense bien con los datos; segundo, no hagan caso de todo lo que oigan porque, si no, cada día variarán, porque varían muchísimo las cifras, especialmente las que dan los sindicatos a los que ustedes escuchan; tercero, no digan aquí lo que ustedes no hacen allá, es decir, tengamos coherencia en el discurso; y cuarto -usted es docente-, este curso hay 12.
000 alumnos menos y tan injusto es mantener la plantilla cuando tienes más alumnos como no reorganizar la plantilla cuando tienes 11.
000 alumnos menos.
Pero es que esto es una evolución progresiva, en el año 2009 cayó la demografía, el índice de natalidad, y hoy lo estamos notando con los niños de tres años, 11.
000 alumnos menos, pero va a seguir 2010 y 2011 porque cayó el índice natalidad en España, pero de forma superior en la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, entiendan ustedes que la educación es un sistema vivo, que se organiza año a año, que se organiza en función de los alumnos, y que, por mucho que ustedes quieran, las plantillas de docentes no pueden ser estancas todos los años porque varían en función del alumnado que tenemos en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Interpel·lació al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch Torralva, sobre la política general de la conselleria en matèria de polítiques actives d'ocupació, que formula el diputat senyor Jordi Serra Ferrer (GP Socialista) (RE número 48.
111, BOC número 134)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem, ara, al punt número 7 de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, sobre la política general de la conselleria en matèria de polítiques actives d'ocupació, que formula, per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Jordi Serra Ferrer, que té la paraula.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies -com li deia-, senyor president.

Senyor conseller, possiblement, el debat al voltant de les polítiques actives d'ocupació siga avui el dia més adequat per tal de tindre'l en aquesta cambra, possiblement siga el dia més adequat senzillament perquè demà serem coneixedors de les dades d'ocupació del primer trimestre de l'EPA.

I la primera pregunta que ens podríem fer és ¿què passarà amb eixes dades d'ocupació del primer trimestre?
Mai han sigut excessivament positives.
Vosté és una persona optimista, vosté ha qualificat les últimes dades d'ocupació que s'està parant ja la sagnia, tal vegada la sagnia d'aturats continue incrementant-se a partir de demà, ja ho vorem.

Per açò, considerem que hui era el dia adequat per tal de tindre aquesta interpel·lació i debatre sobre polítiques actives d'ocupació, un moment en el qual la taxa de desocupats a la comunitat és del 28%, que n'hi ha 16.
000 aturats -com pràcticament quasi tot el món sap-, però que fem una xicoteta anàlisi del que ha sigut l'època Fabra, l'any i mig de govern de Fabra: tres consellers en any i mig, dos conselleries distintes, en les quals ha tingut l'ocupació; el caràcter de la formació, l'àrea de formació que ha estat ballant, que no se sabia si era la conselleria, si era el Servef, o siga que, realment, no sabem què ha estat passant -vosté sí que ho sap i ho sap perfectament bé-; 109.
000 aturats més en aquest any i mig de Fabra; 117.
000 ocupats menys, o siga que hi ha hagut una destrucció de llocs de treball, un any 2012 que s'ha caracteritzat per l'increment d'aturats de llarga durada, per l'increment de dones en atur i que, lamentablement, ens allunyem d'eixe desig que vosté va fer públic «del pleno empleo en el año 2020».

Efectivament, està molt bé tindre eixos desitjos, ser ambiciós, però en estos moments jo crec que la ciutadania el que vol són respostes immediates.
I està molt bé que pugam tindre o que desitgem tindre una taxa d'atur al voltant del 8% o inferior, que eixe és l'índex de taxa que es considera, al voltant del 6, 7, 8%, que es pot considerar de «pleno empleo».
Però, ¿què pensa fer vosté per a l'any 2013?

Ahir, a més, vam tindre unes paraules que podrien ser qualificades, a més, de.
.
.
¡uf!
, que t'entre un tremolor per l'esquena perquè quan tu escoltes: «la previsión de crecimiento no se está cumpliendo y nos obliga a ajustar los presupuestos», palabra de Mariano Rajoy.
¡Puf!
, la pregunta és: ¿a qui afectarà esta vegada eixe retall?

A l'any 2012 les polítiques actives d'ocupació ja es van veure retallades, ¿què passarà este any 2013?
¿Tornarem a tindre'n?
El govern diu que no, però ja sabem que cada vegada que diu que no, al final fa que sí.
¡Vamos!
, va dir que no anava pujar l'IVA i ens va pujar fins i tot el de les chuches, o siga que tot allò que no volia va acabar fent-ho, això sí, «era la herencia recibida», eixa «herencia recibida» que aquí porta dèsset anys «de herencia recibida» del Partit Popular i que sembla que nunca estuvo aquí.
Usted a lo mejor nunca estuvo aquí, però el partit que l'ha ficat al capdavant d'esta conselleria i que vosté, després, ha agafat el seu carnet i ja és «herencia recibida», ja vorem què farem.
(Aplaudiments)

Perquè el finançament és el que és important, el finançament és el realment important per a les polítiques actives d'ocupació, eixe finançament del Servef que heu retallat en més de cent trenta milions en ¡a penes dos anys!
Tots i cadascun dels programes de foment de l'ocupació s'han vist disminuïts.
I el que és greu, hem tingut en un any i mig 100.
000 aturats més i hem tingut una disminució d'ajudes al foment de l'ocupació que ha passat de 167.
000 milions a 52, 0 s'han tingut 100.
000 aturats més i tres vegades menys de diners que han destinat.

I és que, a més, vostés en tot moment han mantingut una actitud servil i no han demanat mai major finançament, sobretot per a les polítiques d'ocupació, i ens hem situat en l'any 2012 com una de les comunitats autònomes que menys diners ha rebut per a formació i per a ocupació, i no hem escoltat dir mai res, això sí, hem anat a totes les reunions, ens hem fet totes les fotos, hem dit que sí a cadascuna de les reivindicacions que fea el govern i d'aquelles retallades que fea el govern y «luego, hemos venido a nuestra tierra y hemos dicho que vamos a seguir luchando por el pleno empleo y que nos sabe mal cuando las cifras del paro son malas, pero estamos trabajando en la buena línea».

No, la reivindicació de l'increment de les polítiques d'ocupació no la fem els socialistes perquè sí.
Són qüestions que ja li demanen tots els agents socials, que li demanen aquells que estan dia rere dia amb els programes de formació i li la demanen els sindicats, li la demana tot el món, que allò important és invertir en formació i en ocupació.
I vostés, moltes vegades, pareix que no li presten atenció.
«Sí, sí, ja ho farem, ja ho demanarem», i mai veiem quin és el resultat.

Perquè arribem a fer una anàlisi de quins són eixos programes.
Hem tingut en aquesta legislatura dos grans programes: el plan de empleo joven y el plan de emprendedores, que resulta que han tingut una qualificació inicial.
.
.
«que íbamos a destinar 99 millones en tres años».
Si férem el desglossament de com venia marcada eixa llei d'emprenedors, on tenien partides pressupostàries que res tenien a veure amb la creació d'ocupació, ni d'ajudes a l'autoocupació, ni que tenien a vore amb la qüestió en la qual anava eixa llei, faríem eixa conclusió de: per a què servirà?
I, a més, totes les ajudes vinculades amb la creació de l'autoocupació s'han vist retallades ja en el pressupost de l'any 2013.
Eixe plan de empleo joven també s'ha vist retallat per a l'any 2013.
En què han quedat eixos projectes estrella?
En què han quedat?

Tenim, a més, eixos programes que han existit durant molts anys -que l'antiga consellera dia que era de los años ochenta- eixos programes que eren.
.
.
, el pla d'ocupació públic, eixos en els quals els ajuntaments podien contractar de manera directa, eixos programes coneguts per tots, el PAMER, l'Emcorp, el salari jove.
.
.
Mire, és la primera oportunitat que tindré d'escoltar la seua valoració, perquè això de fer desaparéixer programes i ara anem a vore ese plan de empleo conjunto, que a vore com ix, a vore quan ix -en l'any 2012 no n'hem tingut-, perquè vam escoltar.
.
.
, portem escoltant ese plan de empleo conjunto con todas las administraciones mesos, i mesos, i mesos, ¡i encara no n'hi ha res!
Està la primera ordre i ja vorem quan es farà efectiva, ¡quan podran contractar a eixes persones!

El que han fet ha segut liquidar uns plans d'ocupació i programar-ne un altre, però la diferència en el temps és llarga, eh?
, és llarga.
Ja no van a haver-hi programes d'ocupació pública en l'any 2012 i en el que estem d'any 2013 vorem quan van a ficar eixe pla d'ocupació conjunta que vosté parlava.

Els col·lectius en situació de risc tenen també, segons vosté, una prioritat dins de les polítiques actives d'ocupació.
El que caldria preguntar-se és, a data d'avui, un d'eixos col·lectius que són importants, com és el col·lectiu de la discapacitat, quina situació es troba en estos moments els centres especials d'ocupació, reclamant-li el pagament del deute, igual que li fan tots i cadascun dels col·lectius que tenien les ajudes.
Però és que estem parlant que estan ficant en perill la continuïtat de 4.
000 persones discapacitades que en estos moments estan treballant -eixes persones, els formadors que tenen i totes i cadascuna de les persones que estan desenvolupant eixa tasca.

I un altre col·lectiu com podria ser els parats de llarga durada, ni està, ni se l'espera, «ni sabemos qué vamos a hacer con ellos, porque como forman parte de todos los colectivos», se tracta de manera global, no se tracta de manera individualitzada i no hi ha cap actuació concreta que vaja dirigida a eixe col·lectiu que en l'any 2012 ha vist incrementat.

Vosté, a més, té una tasca complicada.
Ho sap.
És conscient des del primer moment.
No vaig a dir-li ninguna cosa que li sorprenga.
Però, clar, amb pocs diners, amb una escassa voluntat, amb una situació amb la qual sembla que el millor per a vosté siga ficar-se de costat i vore-les passar, vore-les passar a vore si millora el temps, a vore si encara.
.
.
, perquè astò que la situació econòmica va ja millorant, també portem escoltant-ho, eh?
Astò que estem al final d'esta crisi econòmica portem escoltant-ho.

Però la gent no vol escoltar parlar tant de l'any 2020 i vol les solucions de l'any 2013.
I les solucions de l'any 2013 és la seua retallada al pressupost, la seua actitud servil enfront del govern central i la seua admissió que les seues polítiques no han servit per a crear ocupació.
Eixe és el present.
El futur, única i exclusivament, depén de vosté, perquè és vosté en estos moments qui té l'obligació.
Després, ja vorem.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Té la paraula l'honorable conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Serra, muchas gracias.

Acudo, de nuevo, para atender a su interpelación y lo hago encantado aun sabiendo que la semana pasada debatimos una cuestión muy similar referida en ese caso más en detalle a los jóvenes, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Es bueno iniciar esta interpelación recordando la distinción previa entre política de empleo y políticas activas de empleo.

La política de empleo es el conjunto de políticas sectoriales que activan, dirigen y sostienen la actividad económica de un país y permiten que la actividad empresarial genere empleo.

Las políticas activas de empleo son el conjunto de programas y ayudas dirigidas a apoyar la inserción laboral de personas desempleadas con especial dificultad de inserción -personas con discapacidad, desempleados de larga duración, jóvenes y mujeres- y también, por supuesto, la generación de actividad por cuenta propia y el desarrollo local.

La vuelta a la senda de creación de empleo depende del crecimiento económico a medio plazo, pero también es necesario que las políticas activas de empleo que desarrollemos sean idóneas para fomentar el emprendimiento, favorecer la creación de empleo y mejorar el capital humano.

En el año 2005 el gobierno central se planteó tímidamente la cuestión pendiente de la reforma de las políticas de empleo y su orientación al cambio de modelo productivo.
No prosperaron los intentos de reforma y tuvieron que iniciarse en plena crisis económica cuando se reduce la capacidad de todas las administraciones de actuar en esta materia.

La falta de valentía en afrontar las reformas cuando se podía ha provocado que no se haya reflexionado de forma suficiente sobre los programas más adecuados para un enfoque más maduro de la inserción laboral y que se haya reducido el escaso margen de que disponen las comunidades autónomas para realizar las adaptaciones locales.

Señoría, la política general del Consell en materia de políticas activas de empleo está dirigida a impulsar actuaciones en materia de: impulso de las iniciativas emprendedoras y de la creación de empresas; fomentar la contratación, especialmente entre los jóvenes; restablecer la dinámica del mercado laboral alcanzando un funcionamiento más eficiente que ayude a los trabajadores a cambiar de empleo o a reincorporarse al trabajo; mejorar el capital humano a disposición de las empresas; incrementar la cohesión territorial y social, y favorecer a los colectivos con especiales dificultades en el empleo, como son, entre otros, parados de larga duración o las personas con discapacidad.

Señoría, nuestra estrategia en empleo asume la cohesión social y territorial.
En materia social queremos un mercado de trabajo inclusivo, un mercado que no deje atrás a determinados grupos de ciudadanos, y por eso los colectivos de acción prioritaria serán las personas con discapacidad, las personas con desempleo de larga duración, las personas en riesgo de exclusión social y los jóvenes.

Las actuales tasas de desempleo de los jóvenes los sitúan como objetivo central de todas las políticas de empleo, tanto a nivel europeo, como nacional y autonómico.
Y eso es algo que no debería ser objetivo de conflicto entre nosotros.
Del éxito de la inserción laboral de nuestros jóvenes depende en gran medida el futuro no solo de nuestra comunidad, sino del conjunto de España.
No es una política más.
Es la política de empleo en mayúscula que ha de convocar todo nuestro esfuerzo.

Hemos de romper ese círculo vicioso y, por eso, hemos programado una batería de medidas dirigidas específicamente a desarrollar el plan de empleo joven iniciado el año pasado y al que usted se refería anteriormente con cierto con cierto pesimismo.
Pero vamos a seguir con el apoyo a jóvenes emprendedores, apoyo a la realización de prácticas en empresas, subvenciones destinadas a la realización de itinerarios de inserción personalizados y apoyo a la estabilidad laboral mediante ayudas a tanto alzado a las empresas que ofrezcan un empleo de carácter estable.

Para las personas con discapacidad vamos a continuar con dos líneas de ayudas: el empleo protegido a través de los centros especiales de empleo y el empleo ordinario a través del apoyo a la contratación en empresas ordinarias.

Para el desempleo de larga duración continuaremos subvencionando la realización de itinerarios personalizados de inserción laboral y estimulando que las entidades beneficiarias de las ayudas propicien el acceso al empleo.

Para las personas en situación de riesgo de exclusión social continuaremos con las ayudas a las empresas de inserción con la finalidad de facilitar el acceso al empleo a estas personas.

En cuanto a las actuaciones en materia de cohesión territorial, el proceso de crecimiento por el que hemos apostado se realiza a través de programas en los que se garantice la participación y el desarrollo de políticas activas del territorio en colaboración con la administración local.

En ese ámbito cabe destacar el plan de empleo conjunto en el que La Generalitat y las entidades locales se han implicado en la gestión de ayudas conjuntas para apoyar contratos de duración mínima de tres meses, con una dotación de 99 millones de euros en los próximos tres años, para incentivar la creación de 15.
000 empleos y la recalificación de personas desempleadas.

Señoría, estamos hablando de una actuación global de los programas de empleo para 2013 de más de cuarenta millones de euros.

Junto con estas actuaciones, tengo que referirme a la profunda trasformación que estamos asumiendo en la estructura de nuestro modelo de intermediación e inserción, con las siguientes medidas: la introducción de agencias de colocación; el desarrollo de la red Autoservef para mejorar la atención a desempleados; la puesta en marcha del plan de orientación laboral y profesional para el ejercicio 2013 de mejora de empleabilidad de colectivos de atención prioritaria y, en especial, de los incluidos en el plan Prepara; el diseño de la plataforma de orientación online; la atención prestada a través de la red EURES haciendo posible la movilidad a través de la Unión Europea, y, por último, el desarrollo y mejora del portal GVAJobs, un portal de búsqueda de empleo que en solo tres meses, en 2012, permitió gestionar más de quince mil puestos, con 46.
553 candidaturas presentadas y una contratación de 8.
736 puestos de trabajo.

Pero nada de lo que pongamos en marcha será suficiente si no somos capaces de generar un entorno favorable a la empresa, si no somos capaces de facilitar un marco en el que se puedan obtener los recursos y la financiación necesaria para que la economía se reactive plenamente.

Señorías, no hay mejor política activa de empleo que favorecer la creación de empresas y un capital humano bien formado y formado de manera próxima a las necesidades de las empresas.

El Consell estamos convencidos de que de esta manera y con el esfuerzo de todos conseguiremos recuperar la senda del crecimiento y la creación de empleo.

Finalmente, ya que ha hecho usted referencia a la encuesta de población activa que se conocerá mañana y ha hecho usted referencia a que el actual equipo del presidente Fabra.
.
.
, hemos estado tres consellers a cargo de la conselleria de empleo, quiero decirle que probablemente, ¿eh?
, me intuyo que los datos de mañana, aun siendo estacionalmente el primer trimestre no serán buenos, serán los mejores de los últimos cinco años.
Y eso es mérito de mis dos antecesores, porque llevo muy poco tiempo en el cargo.

Por tanto, yo creo que el Consell del presidente Fabra está haciendo su trabajo y, ya le digo, mañana posiblemente tengamos los mejores datos de los últimos cinco años en la encuesta de población activa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Senyor Serra, té la paraula.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Buch, jo també comence per on vosté ha finalitzat.

A vore, una xicoteta explicació, «si aquí el empleo no lo crea La Generalitat, no lo crean las administraciones, sino que lo crean las empresas», ¿què passa?
¿Quan la cosa ix bé és mèrit del Consell de Fabra i quan es destruïx ocupació (aplaudiments) és culpa del gobierno Zapatero i quan les coses van bé és qüestió de las empresas?
Coherència, senyor Buch.
Coherència.

Mire, escolte, no es preocupe, mire, tinc un xicotet resum que va, també, més o menys en la línia d'eixe llistat que vosté ha anat fent de les distintes línies.
Per exemple, any 2012, ocupació per a discapacitat, partida pressupostària, 34 milions; any 2013, 21 milions.
12 milions de retallades en la partida pressupostària d'ocupació per a discapacitat.
Continuem.
Retallades també en aquelles partides destinades als col·lectius amb dificultat, eixos que vosté anomenava ací: a les dones, als parats de llarga durada, als majors de quaranta-cinc anys.
És disminució, de 6 milions que hi havia en l'any 2012, a 2,4 en una de les partides.
En una altra, de 3,3 milions a 1,38.
Continuem amb les retallades.

La desaparició d'un programa: els tallers de contractació, que possiblement molta gent tampoc no té obligació de saber per a què servixen.
Jo li llig el que ficava eixa línia pressupostària: «ayudas orientadas a la inserción sociolaboral o la reinserción educativa de los jóvenes con carencias formativas».
Això en l'any 2012 existia.
En l'any 2013 desapareix.
Aixina vostés estan ajudant els aturats de llarga durada, aixina estan ajudant vostés els joves desocupats, aixina estan ajudant vostés a estes persones discapacitades, que encara mantenen els llocs de treball.
Perquè, a mi el que realment m'ha sorprés ha sigut la qüestió dels aturats de llarga durada, perquè vosté senzillament ha dit «la realització d'itineraris personalitzats, que això realment no està mal, no costa diners, perquè això fou realitzat pel mateix personal».
Però això no és cap actuació concreta.
Això senzillament és l'orientació prèvia perquè eixes persones puguen millorar, puguen vore quines són les seues carències i puguen tindre eixe trampolí d'eixida per a vore com poden reinserir-se.
Però les persones arribaran a eixe trampolí i voran que baix no hi ha res, perquè baix vostés s'han encarregat de buidar eixa piscina, que eren les polítiques actives d'ocupació.
Això és el que han estat fent vostés durant estos últims dos anys.

A mi realment me sorprén la seua postura.
.
.
, no tant la seua postura, sinó la d'algunes persones que moltes vegades fan els comentaris a banda, i que he estat escoltant en aquesta intervenció, eixes persones que sembla que.
.
.
que creuen que no se les escolta.

Però, mire, els programes d'ocupació pública que jo he mencionat i que vosté ha passat per alt.
Li demane, a vore si té opinió que eren vàlids o no eren vàlids.
Li contaré per què.

Resulta que, dos files darrere de vosté, té vosté un alcalde.
Un alcalde que en el mes de setembre va aprovar per unanimitat una moció, una proposició, en defensa dels programes d'ocupació pública.
El senyor alcalde de Castelló en el mes de setembre.
.
.
El senyor Castelló, alcalde de Sagunt, en el mes de setembre aprova per unanimitat una moció defensant els programes d'ocupació pública.
Després resulta que arriba ací i exactament, por decisión del partidoÂ¸ por decisión del partido, vota a favor de carregar-se els programes d'ocupació pública.
Amb la qual cosa: coherència, (aplaudiments) Eixa coherència, eixa coherència que ha d'impregnar la situació i la vida normalitzada.
Perquè la coherència és la que vostés no practiquen.
La coherència és la que vostés no practiquen mai, defensant una cosa en un lloc i fent la contrària ací, fent la contrària ací.

I vosté, quan parla d'eixes dades d'ocupació, sobretot això de sacar pecho en el tema de empleo joven, que sí, ho tenen bé, podrien fer eixe raonament de saber per què exactament les dades de desocupació dels joves baixen, perquè, senzillament, o se'n van o tornen a l'àmbit educatiu.
Eixa és l'explicació.

Però, mire, jo li deixe damunt la taula una dada, que segur que algú de la seua conselleria li ha tret i que li dirà «millor no parlar d'això».
Li done tota la raó.
L'atur juvenil en aquesta comunitat ha baixat pràcticament en 6 punts.
Però és que resulta que eixa disminució està molt mal distribuïda.
Resulta que l'atur juvenil en els homes baixa 11 punts, però és que en les dones puja 3 punts.

Senyor Buch, faena, faena i bones polítiques aplicades, això és el que li demanem i això és el que esperem que puguen fer.
I si no sap, senzillament que vinga un altre que sàpiga.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Honorable conseller, té la paraula.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Señor presidente, muchas gracias.

Señorías.

Señor Serra, en primer lugar agradecerle el reconocimiento a los buenos resultados en empleo joven, que efectivamente disminuyen.
Ahora me dice usted, hombre, disminuye más en hombres y en mujeres aumenta.
Luego ya me dirá usted, hombre, disminuyen los de veintinueve años a treinta, pero no los de veintiocho.
O sea, si siempre podemos darle vueltas.

El hecho, el hecho, es que el empleo…, el desempleo joven disminuye, y además somos la región de España que mejores datos tiene en ese sentido.
Y seguimos trabajando para mejorar la situación laboral de los ciudadanos de esta comunidad.
Seguimos apoyando a los emprendedores, seguimos impulsando la contratación indefinida, seguimos apoyando a los colectivos más desfavorecidos; por supuesto las mujeres, los jóvenes, los parados de larga duración y las personas con discapacidad.
Y eso se traduce en datos.

La evolución de empleo de la Comunidad Valenciana es la más favorable de España del año pasado.
Los últimos datos de la EPA, del cuarto trimestre de 2012, demuestran que, mientras en la Comunidad Valenciana el paro bajó en 1.
900 personas, en España subió en 187.
000.
Y en 2012 hemos liderado, como usted ya ha reconocido, la creación de empleo juvenil y somos la única comunidad autónoma capaz de crear empleo juvenil y reducir el paro juvenil.

En marzo, el pasado de marzo, el paro bajó por primera vez en este mes en los últimos cinco años.
En el trimestre del año se han realizado cerca de doscientas ochenta mil contrataciones.
Y mientras que las contrataciones aumentan en la Comunidad Valenciana, disminuyen en el resto de España.

La contratación indefinida también crece un 20% respecto al año anterior, creciendo 4 puntos más que la media española.
Y esos datos indican que, aunque queda mucho por hacer, y efectivamente aún el paro es muy alto, estamos en el buen camino y las políticas de empleo que desarrolla este Consell sí están siendo eficaces.

Usted me planteaba, hombre, usted… cuando… unas veces decimos que las empresas crean empleo y otras veces decimos que lo crea el Consell.
No lo entienden ustedes.
Claro, esa es la diferencia.
Vamos a ver, los buenos gobiernos autonómicos crean las condiciones favorables para que las empresas creen empleo.
Esa es la diferencia.
Y como a ustedes les gustan tanto estos gráficos, pues yo tengo unos para que usted compare los resultados de dos gobiernos autonómicos.
Mire usted, Comunidad Valenciana y Andalucía.
Comunidad Valenciana: crece el número de empresarios en 2012; en Andalucía: disminuye el número de empresarios.

Por eso las empresas crean empleo en la Comunidad Valenciana y no en Andalucía.
No porque las empresas de la comunidad andaluza sean peores que las valencianas, simplemente que ustedes no crean el ambiente para que se creen nuevas empresas.
(Aplaudiments) Crean el ambiente para que se destruyan.

Segundo.
Lideramos la creación de empleo juvenil.
¡Qué casualidad!
Andalucía lidera la destrucción de empleo juvenil, no sé si hombres o mujeres, pero lidera la destrucción de empleo juvenil.

Se han creado 5.
300 nuevos empleos en la Comunidad Valenciana.
En Andalucía se han destruido 48.
000 empleos.
Y la tasa de paro juvenil en la Comunidad Valenciana ha bajado 5 puntos, usted dice que 6, o sea, que me gusta más su dato que el mío, que pone aquí 5.
La tasa de paro juvenil en la comunidad andaluza ha subido 10 puntos.
No está mal, eh, para saber tanto de empleo.

Luego, paro juvenil comunidad -aquí tiene un «grafiquito», que es muy bonito también-.
Mire usted, este gráfico es lo que sube, aquí.
Como yo soy optimista, lo hubiese hecho al revés; pero lo ha hecho mi equipo, porque a mí me gusta que cuando baja el paro sea hacia arriba y cuando… Pero, vamos, lo que va hacia arriba es la comunidad andaluza, que es más paro, 19.
500.
Vamos, redondeando, 20.
000.
Comunidad Valenciana, paro juvenil: hacia abajo, 13.
800 parados menos juveniles.

Y el último gráfico, y así también lo ven, empleo juvenil en 2012, 5.
300, Comunidad Valenciana, y 48.
300 parados más juveniles en la comunidad andaluza.

Es decir, es cierto que les cuesta a ustedes mucho entender esto.
Pero un buen gobierno autonómico lo que hace es que, para crear empleo, genera condiciones favorables a la creación de empleo y a la creación de empresas en su entorno.
Y eso es lo que viene haciendo el gobierno del presidente Fabra y el Gobierno de España con las reformas que está haciendo.
Y eso es lo que ustedes no hacen en Andalucía, porque no saben, porque llevan ahí gobernando toda la vida y lideran el paro en España.
Y ese es su récord y esa es la forma de gestionar que tienen ustedes.

Cuando entiendan ustedes que apoyar a las empresas es la forma de crear empleo, a lo mejor les va mejor.
A nosotros nos va bastante bien, dentro de lo mal que estamos, que tengo que reconocer que estamos mal.
Porque no es satisfactorio el paro que tenemos en la Comunidad Valenciana, pero sí que es satisfactorio que la mejora constante que estamos consiguiendo es resultado de las reformas y de los cambios que estamos llevando a cabo, y que, como le enseño en estas gráficas, están…

El senyor vicepresident primer:

 Gracias.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

…teniendo su efecto en el paro en nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general del Consell en relació amb la dotació de professorat dels centres públics, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 52.
235, BOC número 150)

El senyor vicepresident primer:

Punt número 8: interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general del Consell en relació a la dotació de professorat de centres públics, que formula el diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, que té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyories.

Consellera.
El 5 d'abril se va publicar en el DOCV l'arranjament escolar definitiu per al curs proper en primària, infantil i educació especial, on ja apareixia allí el nombre d'unitats que tindrà cada centre.

De la relació de centres hi ha hagut una disminució del que són les unitats educatives importants.
Només en Educació Infantil són 83 unitats les que se disminuïxen.
I no sé si hi hauran errors o no, però la relació en este moment d'on s'ha tret és de la relació d'unitats, centre per centre, de la comunitat, de la qual disposem.

I ha començat abans parlant de la baixada de natalitat com a excusa, perquè parlem ara d'això i després parlarem del decret de plantilles i, indubtablement, enllaçat en tot el que és l'arranjament escolar, perquè una reducció d'unitats escolars va seguida d'una reducció de professorat per eixes unitats, però una reducció de professorat que va més enllà de la reducció de les unitats, sinó que va de les reduccions que s'ha fet centre per centre.

Mire, la comparació que hem de fer en les plantilles, el decret de plantilles que estava vigent era de l'any 1997, si no m'equivoque, eh?
L'any 1997 el País Valencià tenia 4.
015.
000 habitants.
Avui en tenim, seguim superant els 5 milions en les previsions que tenim per al proper curs.

Per tant, dir que la davallada de la gent, dels habitants que tenim, de la població escolar és la causa, no crec.
.
.
, influïx indubtablement una davallada.
No, no, però no me diga que la disminució de professorat i la disminució d'unitats són conseqüència d'això, perquè li porte les dades.
L'any 1997, en el qual es va crear el decret de plantilles, que establia l'esquema d'unitats de professorat per centre, no només d'unitat, d'unitat i altre professorat complementari, teníem quatre milions d'habitants, avui tenim cinc milions d'habitants.

Aleshores, la raó no està en la disminució de població.
La raó està en les retallades de professorat, en l'augment de les ràtios que hem col·locat a 30.
I ahí sí que trobem una raó perquè hi haja un menor professorat.

Per tant, mire, açò s'ha fet aixina.
Es publica per una part en el DOCV el decret d'arranjament escolar i després va el decret de plantilles.
El decret de plantilles, com he dit.
.
.
, sí, la raó la tenia vosté, no són 900.
.
.
Jo, en la relació també centre per centre, en la qual podia haver-hi algun error, lògicament, però nosaltres trobem que són uns quants, són 649 els professors que disminuïxen en global des d'un any a un altre.
Podem desglossar-los perfectament, tenim el desglossament.
En infantil són 160.
En primària són 761.
En anglés, 595.
En els altres, perquè on se creen precisament són en anglés i (inintel·ligible) .
.
.
, per exemple, on se veu més el percentatge és en audició i llenguatge, que també en certa manera s'acumula als de pedagogia terapèutica.
Voldria que m'ho explicara també.
Perquè, d'alguna manera, hi haurà crec que al final més professors d'audició i llenguatge que de pedagogia terapèutica en les escoles.
Jo crec que això no és normal per les necessitats dels centres, a no ser que audició i llenguatge no siga tal i siga una qüestió més ampla.
Perquè una cosa més general, com és la PT, la pedagogia terapèutica, havia de tindre una quantitat molt més abundant en els centres, però ací, i d'on se creen, han disminuït 237 en pedagogia terapèutica, compte en això, 237 menys professors, mentre augmenten 352 d'audició i llenguatge.

Total, ahí tenim una disminució, que no els he dit tots, però al final són de 649 professors menys que tenim ací.

Senyories, açò té dos motius bàsicament.
Tots els canvis que s'han fet van orientats a dos motius, bàsicament: un és la implantació precipitada del plurilingüisme, i l'altre, segon, és la lluita contra el fracàs escolar, que se diu aixina, però que és difícil de creure, consellera; difícil de creure perquè no anem a lluitar contra el fracàs escolar no augmentant les ràtios i disminuint el professorat.
Vull dir, això és una cosa que no se pot sostindre de cap manera.
Com a mínim va a crear més problemes perquè el professorat puga fer la seua acció.

I jo vull aprofitar este moment perquè, clar, ja ho he dit moltes vegades.
Pareix que per a la conselleria el professorat és gent que cobren massa, treballen poc i quan poden, sempre que poden, no van a escola -i ja li ho he dit moltes vegades, i me reitere en les opinions que han eixit, i només tenim d'anar a buscar la premsa qüestions que s'han dit des de la mateixa conselleria.

Per tant, mire, jo voldria en este moment trencar una llança en favor del professorat.
El que he de dir realment està dit.
Necessitem més professorat.
Necessitarem professorat més format, més preparat, però necessitem més professorat.
Necessitem menys alumnes per unitats.

I aleshores, mire, revise la tasca que fa el professorat.
Pensar que el professorat entra en l'escola, entra en l'aula i obri el llibre i dóna classe és una equivocació tan gran que avui no es pot mantindre, consellera.
Estem tots preocupats, vosté també, i això ho admet, pel que és el fracàs escolar.
Estem preocupats.
De fet, hem creat una comissió, hem creat una comissió en la qual estem tenint persones que mos aporten les seues experiències magnífiques a l'hora de poder traure conclusions de millora.

Però, mire, en l'escola se treballava per a millorar els resultats escolars d'una manera que el que és més imprescindible és que hi haja una dedicació completa del professorat.
I això no ho aconseguirem trencant el clima escolar necessari, el bon clima escolar -li ho he dit moltes vegades.
El baix rendiment escolar és conseqüència -moltes vegades ho hem vist- d'alteracions conductuals, de l'absentisme escolar, de situacions.
.
.
, en relació al que és el clima familiar i els recursos familiars.

¿Què ha de fer el professorat davant d'això?
L'única funció que té és la de millorar l'organització del centre per tal d'optimitzar els seus recursos.
Els tutors desenvolupen tècniques de resolució de conflictes -perquè és ahí on tenim el problema-, mediació i disseny de programes específics.
Se redacten els plans de convivència.
A vore.
Un sol conflicte, un sol conflicte en un centre escolar requerix l'actuació dels tutors, l'actuació dels professors afectats, un primer pas d'orientació positiva immediatament ahí, preparar la reunió amb temps per a ajudar a definir, junt amb l'alumne, definir quin és el problema, generar les alternatives de solució, posar en pràctica la solució acceptada.
Això requereix participació de professors, de tutors, de família, com a poc.
Potser si la cosa és més complicada, també l'equip directiu, consell escolar, etcètera.
Això és treball, això són hores de treball.

Quan augmentem les ràtios, quan augmentem l'horari lectiu directe, quan disminuïm el professorat, estem posant impediments que esta acció, per exemple, que he citat jo com a exemple se puga fer.
S'ha de preparar en un centre el tractament a la diversitat, l'educació compensatòria, els plans d'acollida.
.
.
Ahí actua el professor també de pedagogia terapèutica.

L'atenció a la diversitat exigix recursos personals i materials, augment d'eixa ràtio.
.
.
, l'augment de la ràtio, i tot això ho perjudica.
S'ha de començar per tindre en compte cada problema que tenim per la detecció de les necessitats, l'anàlisi d'estes, dissenyar el programa de treball.
És imprescindible l'acció tutorial al llarg de tot el curs, que comença amb la redacció, per exemple, del pla d'acció tutorial que implique a tot el claustre.
Però també han de participar en eixa redacció pares i alumnes.

Tot això, consellera, és que tot això són hores i hores de treball, hores i hores de treball que repercutixen després en el resultat escolar i que no estan fetes des de dins de la classe en el sentit estricte que diem.
Són hores de treball continues.
Si vosté -reitere, reitere- està disminuint el professorat, si vosté està augmentat l'alumnat que tenim en cada una de las classes, si vosté està augmentant, com ha passat en secundària, l'horari de dedicació a docència directa.
.
.
, açò no es pot portar a terme.
No anem a millorar, no anem a millorar en absolut els rendiments escolars amb retallades.
Això és buscar l'absurd, és buscar l'absurd.

No anem a millorar el rendiment escolar creant problemes dins l'escola, sobretot dins l'escola pública, com s'han creat -i li ho diguérem l'altre dia, i li ho tinc de recordar- amb l'actual rebaremació d'interins.
Se podia haver fet d'una altra manera si s'havien de fer canvis.
S'hauria d'haver fet i negociat.
No se pot fer portant esta disminució de plantilles, que avui ha quedat en 649, conforme hem dit, però que inicialment, consellera, no diga que s'enganyen, inicialment eren molt més.
També és veritat que ha atés als centres que s'han dirigit a vostés reclamant, fent al·legacions per la disminució que tenien presentada.
Sí que s'han atés, és veritat.
Però avui són 649 professionals menys que van a estar aplicant la docència en els centres valencians.

Això, això no és el que toca.
Vosté mos pot ací explicar moltes coses, i segur que pujarà i n'explicarà, però convéncer-nos que llevant mestres, que augmentant horari, al final, en resum, que empitjorant les condicions.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-de seguida, president- que empitjorant les condicions en les quals s'ha fet tot el procés educatiu dins d'un centre, no anem a millorar.
Indiscutiblement, no anem a millorar.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, señor Pañella, en primer lugar, quisiera agradecer a la comunidad educativa, y en especial a los docentes de la Comunidad Valenciana, dado que el resultado de su compromiso, esfuerzo y dedicación con los diversos proyectos de innovación pedagógica que están desarrollando actualmente, se ha logrado volver a reducir el abandono educativo temprano.

En este sentido, se ha experimentado un descenso de 0,5 puntos respecto a los datos del 2011, lo que sitúa el abandono escolar en un 26,9%, frente al 27,4% del año anterior, quedando prácticamente en niveles de la media española, que es un 24,9.
De este modo, teniendo en cuenta la serie de datos desde el año 2005, el abandono escolar de la comunidad se ha reducido en 5,2 puntos.

Algunos proyectos de innovación pedagógica son los contratos programa, que, como usted sabe, nos van a permitir incrementar la autonomía de centros.
Hay otros proyectos de innovación pedagógica, como el proyecto Amure, consistente en emplear la educación musical en colectivos con riesgo de fracaso escolar; el Club de Deberes, conformado por grupos de docentes jubilados, que contribuirán al refuerzo educativo de nuestros alumnos; la corresponsabilidad de las familias en la educación de sus hijos a través de los contrato programa Familia-Tutor o los programas innovadores de música contra el fracaso escolar, cuya finalidad es emplear la práctica musical como una herramienta para paliar el fracaso escolar, ya que este tipo de actividades se han demostrado como positivas para el desarrollo psicointelectual y social de los estudiantes.

La política general del Consell en relación con la plantilla de personal docente de los centros públicos es el de dotar a la Comunidad Valenciana de los mejores profesionales para construir un sistema educativo de calidad.

Le reitero el dato que le daba la compañera anteriormente.
En el año 1995-1996, cuando en esta comunidad gobernaba la izquierda, la plantilla del profesorado era de 34.
448 docentes, y en este momento, en el curso 2012-2013, la plantilla del profesorado es de 50.
193 docentes, es decir, que desde el año 1996, con los diferentes gobiernos del Partido Popular, se ha incrementado la plantilla de docentes en aproximadamente en un 146%.

Hemos convocado oposiciones en todos los cuerpos prácticamente todos los años.
Este año, pese a las dificultades económicas, apostamos por el empleo estable y de calidad convocando 300 nuevas plazas.

Además, en el marco de la lucha contra el fracaso escolar, la conselleria destinará para el próximo curso 40 millones de euros a la contratación de más de ochocientos docentes para la realización de labores de apoyo y refuerzo de los programas contemplados en los contrato programa.

En el presente curso escolar, además, sabe que la ratio de los centros docentes públicos, de la que usted también me ha hablado, de la Comunidad Valenciana, se ha situado aproximadamente 10 puntos por debajo de los máximos legalmente establecidos.
En concreto, como usted sabe, segundo ciclo de Educación Infantil, el máximo legal es de 30, y estamos en una media de 21,3 en los centros públicos; en primaria, la máxima es de 30 y estamos en 20,8; y en secundaria, el máximo legal es de 36, 36 y 42, según ESO, FP y Bachillerato, y estamos en 26,4.

Asimismo, cabe recordar, que también usted me ha hecho referencia a ello, que el próximo curso tampoco se aplicará en los centros rurales agrupados, los centros de acción educativa singular y los centros de educación especial el incremento de ratio, y tampoco en las unidades de educación especial se va a producir ese incremento.

Respecto a los centros rurales agrupados, la conselleria va a mantener todos los CRA, todos, aunque escolarizan a menos alumnos del mínimo establecido, pero no solo eso, sino que además se crea el CRA Peñagolosa, que contará con un total de 11 unidades.
En concreto, este centro atenderá a alumnos de Atzeneta del Maestrat, donde habrá seis unidades, de las cuales dos serán de infantil y cuatro de primaria; Les Useres, donde se crearán dos unidades de primaria y una de infantil y Vistabella del Maestrazgo, con una unidad de infantil y una de primaria.
Por lo tanto, habrá un CRA más.

De esta manera, la Comunidad Valenciana contará el próximo curso escolar con 44 CRA, con el objetivo de garantizar una situación de igualdad entre la escuela rural y urbana, que evite la despoblación de las zonas rurales.

Me ha hecho usted referencia al arreglo escolar.
En referencia al arreglo escolar, las actuaciones en la administración educativa tienen como finalidad ofrecer el servicio educativo en condiciones de máxima calidad y cobertura dentro del marco presupuestario establecido.
Debido a que anualmente el número de alumnos a escolarizar varía, porque varía, cada año varía, se ha de adecuar la planificación escolar con el objetivo de ajustar la oferta a la demanda existente, respetando la libre elección del centro por parte de los padres o tutores legales.

La planificación escolar anual se basa en criterios de datos de escolarización existentes y su proyección, datos censales, proyectos educativos desarrollados por los centros y demanda de puestos escolares, produciendo variaciones, entre otros, en el número de centros educativos, sus unidades de escolarización, en sus programas lingüísticos y en el de los puestos de trabajo.
Todo ello para dar cumplimiento a las disposiciones legales vigentes.

Una de las características más importantes de este proceso es la participación de los miembros de la comunidad educativa, a través de la presentación también de alegaciones, que también sabe que existen y que se presentan y que se estiman.

Por todo ello, debido al fuerte descenso de la natalidad, como le explicaba anteriormente, que es una causa que hay que tener en cuenta, y también no solo eso, la inmigración de la Comunidad Valenciana, evidentemente se han suprimido unidades de Educación Infantil.
Pero, en cambio, se han creado y habilitado unidades tanto en Educación Primaria como en educación especial, resultando que el saldo global para el curso 2013-2014 es positivo, es decir, tenemos 98 unidades más que el presente curso.
Este incremento de unidades va a derivar en la incorporación de 210 docentes más al sistema educativo.

Pero, no obstante, si cuando finaliza el proceso de matriculación para el curso académico siguiente, se comprueba que la demanda supera a la oferta, tal y como sucede todos los años, se habilitan nuevas unidades, previa propuesta de habilitación de una nueva unidad por parte de la inspección educativa.

Este procedimiento es que se mantiene abierto a lo largo de todo el curso, porque tenemos demanda y tenemos situaciones variables todo el curso.

En cuanto a las plantillas de infantil y primaria, el objetivo de la nueva orden de regulación de las plantillas de personal docente de infantil, de Educación Primaria y de los centros educación especial se fundamenta también en gestionar eficientemente los recursos humanos disponibles y adecuarlos mediante una recatalogación de puestos a las necesidades actuales de los centros y a la demanda social.

En la modificación de puestos docentes objeto de la orden, se contempla la movilidad del personal docente de la manera más ágil posible, garantizando los derechos del profesorado al mismo tiempo que se contribuye a mantener la estabilidad de los centros docentes.

El nuevo modelo permitirá incrementar la polivalencia de los puestos y la adecuará a las necesidades actuales, con el fin de impulsar el sistema educativo plurilingüe -que ya sé que a ustedes no les gusta, pero al resto de los padres les gusta mucho el sistema plurilingüe- en todos los centros docentes de la Comunidad Valenciana.

Y en este sentido, en el proyecto de plurilingüismo -que a usted no le gusta, pero a nosotros sí y a los padres parece ser que también- se incrementan en 600 los docentes especialistas en inglés en los centros Educación Infantil y Primaria, con el fin de disponer del personal más que suficiente y poder así seguir apostando decididamente en el adelanto de la implantación del plurilingüismo.

Esta medida va permitir incrementar un 60% el número de puestos de docentes en inglés en los centros públicos de Educación Infantil y de Educación Primaria para el próximo curso.

Asimismo, la conselleria -también ha hecho usted referencia- ha incluido en la oferta público de empleo de 2013 la convocatoria de 300 plazas, de las cuales 70 serán de maestro especialista en inglés.

Respecto a la recatalogación, también le reitero lo que le ha dicho la compañera, había 566 puestos de la especialidad de francés, y solo en este curso escolar hay cuatro centros de toda la comunidad que impartían dicha lengua en los grupos de primaria.
Por lo tanto, para compensar la oferta a la demanda, se ha hecho la recatalogación, que es un proceso en el cual en el profesorado de francés afectado antes se pone en marcha para que esos docentes puedan elegir también centro y puedan permanecer en situación de normalidad.

En el proceso de recatalogación se van a crear puestos de maestros de las especialidades de educación física, música, audición y lenguaje y la consolidación de puestos de los maestros de apoyo en infantil.
¿Por qué no PT y sí AYL, señor Pañellla -que usted me ha hecho esa pregunta?
¿Por qué PT no y sí audición y lenguaje?
Porque normalmente en los cursos había dos PT y ellos mismos nos pedían que catalogáramos uno de audición y lenguaje, porque tenían niños con problemas concretos de audición y lenguaje.
Y si hemos habilitado esas plazas ha sido porque nos lo han pedido los mismos docentes.
Porque, como usted sabe, los PT atienden a una situación muy genérica, pero los maestros de audición y lenguaje atienden a una situación muy específica demandada por los docentes en los últimos años.

Se va a incrementar así la plantilla de especialistas en música un 5,1%, de especialistas en educación física, un 5,5%, y como le he dicho, de maestros de audición y lenguaje, en un 93,9%.

En concreto, la recatalogación de puestos de audición y lenguaje permitirá que muchos docentes de esta especialidad sin destino definitivo lo obtengan.
Asimismo, la modificación de las plantillas contempla la consolidación de los puestos de los maestros de apoyo de Educación Infantil, que consiste en que los centros dispongan de un docente más del que les corresponde por el número de unidades, y estos puestos, como usted sabe, son de gran importancia para los cuerpos con unidades de Educación Infantil, dado que permite reforzar las labores que realizan los maestros tutores de cada unidad.

En definitiva, una política que apuesta realmente por el modelo del sistema educativo público de calidad y que apuesta, evidentemente, por la gran labor de los profesionales de la educación pública.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Consellera, primer que res, anem a vore, m'ha arribat a l'ànima això de.
.
.
, quan m'ha parlat dels centres CRA, dels centres rurals agrupats, centres rurals agrupats als quals està disminuint unitats de manera continuada des de fa anys ja, no és el primer any, no, no.
Centres rurals agrupats, centres incomplets, tot.
Avui.
.
.
, tenim estos dies el cas d'Otos, a on tindran en una única aula, amb un sol professor, 15 alumnes, és veritat, però de sis cursos distints.
Per exemple, el centre de Beniarrés, el Perpuntxent, a on cada any li retira unitats, li retira.
.
.
, li lleva vosté unitats.
.
.
Ai, això.
.
.
, ¡n'ha creat un!
.
.
.
¿I quants n'ha desfet?
No els ha tancat, no, però els ha disminuït en unitats escolars.

Vosté me diu que ha augmentat unitats, jo li he dit en infantil han disminuït 160 professors, en primària, 761, ¿eh?
, en francés, els 569 que (inintel·ligible) .
.
.
, compensatòria, li n'han llevat 12, en PT, 237.
.
.
Perquè, clar, quan diu audició i llenguatge, 352, però ho he explicat ara, és una substitució des de pedagogia terapèutica pels d'audició i llenguatge, que volia que ho explicara i (inintel·ligible) .
.
.
Per tant, supressions, 1.
793; creacions, 1.
090; diferència, 649 en números rojos.
Eixa és la realitat.
Mire, i els números quadren pel següent, ja li ho ha dit, si són 649 o al final ne són vint més o vint menys, ho vorem al llarg del curs, perquè vosté ha establert que per.
.
.
Mire, en primària, se suprimix un mestre en cada un dels centres de 2, 3, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 21, 22 i 23 unitats.
¿És així?
Matemàticament.
No hi ha augment.
Se suprimixen dos mestres en cada centre de 9, 16, 17, 18, 19, 20 i 24 unitats.
Es deixa amb la mateixa configuració els d'1, 5, 6 i 7.
Eixa és la realitat.

Després, l'únic nomenament que hi han abundants són els d'anglés, ¿eh?
I hi ha una supressió total del professorat de francés.
Anem a vore.
.
.
, jo no sé, vosté mos ha dit ací que només quatre centres.
.
.
Jo ara fa uns anys que no estic, però quan.
.
.
, fa poquets anys, ne coneixia molts més, molts més que donaven francés.
Però l'altra qüestió és aprofitar (inintel·ligible) .
.
.
.
El problema és que ací estem originant problemes contínuament per unes actuacions precipitades, i vull pensar jo que no són calculades, perquè si són calculades, són calculades per a simplement desestabilitzar tota l'educació pública, en la qual, per una part, els interins, per altra els mestres de francés, que ara van a quedar suprimits professorats i tenen de.
.
.
, sempre que se suprimixen, tenen d'anar a on els eixirà.
.
.
Bé, tindran d'acceptar-ho, perquè és aixina, però se podria haver fet d'altra manera, se podria haver fet d'altra manera, se podria haver respectat i impulsar ensenyaments que també són interessants de tindre ací.
En este moment no hi ha demanda, bé, arreglem.
.
.
, a la millor resulta que se podia solucionar, però ací s'agarra i quan interessa se talla per lo sa i s'ha acabat, i fora.

Bé, doncs, mire, ja li ha-hi dit, ¿supressions?
, sí, supressions.
Ja no ha dit això de la disminució d'alumnat, perquè, clar, hi pot haver una disminució d'alumnat, però ja li he dit jo els números que tenim quant a població i, per tant, això no canta.
Canta, sí, que des del 2012 baixem, però que des del 1997, quan se van implantar el sistema de plantilles, resulta que havíem.
.
.
, ara estem empitjorant, sobre l'any 1997, senyories, sobre l'any 1997, empitjorem.
I aixina rebrem.

M'ha contat experiències.
Experiències, en podem tindre cent mil, de professorat jubilat que participa, això me pareix meravellós quant a organització municipal i dels centres, però és que estem parlant del professorat estable dels centres, no me desvie el tema.
I vull saber si ahí.
.
.
Nosaltres, la demanda va ser molt clara: mire, consellera, no-disminució de ni un dels professors que tenim en este moment en plantilles.
No anem a admetre-ho.
Lògicament,vostés manen, vostés faran, però vostés mos diuen moltes vegades que volen el consens.
El consens no passa per una reducció de professorat, el consens passa pel manteniment de les plantilles d'especialitat també de primària, el consens passa per fomentar el plurilingüisme.
.
.
Sí, no som enemics del plurilingüisme, ¡som enemics dels plurilingüisme sense professorat!
, i aleshores, vosté ha tingut de fer un augment ara de plantilla per un costat.
.
.
, precipitat, que no sé si tindrà el professorat per a començar l'any que ve, perquè l'any que ve té un curs més i l'altre tindrà un curs més.

Atendre les plantilles sobre les necessitats reals del centre i de l'alumnat.
Jo li he parlat d'una cosa que no m'he referit.
.
.
, de les altres activitats.
Cal compensar la càrrega burocràtica dels equips directius, ja que les tasques de coordinació, de substitucions, que els coordinadors, també els n'han llevat, hores, substitucions, desdoblament.
.
.
Les de noves tecnologies, tecnologies de la informació, formació, prevenció de riscos.
Tot això, ¿quan se fa?
Tot això, ¿quan ho han de fer?
Doncs, això tenen obligació també de fer-ho, i això és un ensenyament de qualitat, consellera, amb menys hores de dedicació,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
¿ho fan en casa?
Home, ja crec que ja.
.
.
, això no és el que toca per a una educació pública i de qualitat (inoïble) .
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, per favor.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Senyor Pañella, mire, jo.
.
.
, podem estar ací parlant municipi per municipi, localitat per localitat i centre a centre, però crec que ni tenim temps ni és la qüestió de la interpel·lació.

Vosté m'ha anomenat del tema d'Otos.
Otos té 7 docents.
.
.
, ¡7 docents!
per a quinze alumnes, alguns d'ells itinerants.
¡7 docents!
per a quinze alumnes.
És a dir, eixa és la realitat d'Otos, i vosté pot dir mentira les voltes que vullga, però, per sort per a esta comunitat, vostés no tenen responsabilitat de govern i nosaltres, sí; vostés no tenen dades oficials, nosaltres, sí; vostés no tenen la base de dades, nosaltres, sí; no fan l'arreglo escolar, nosaltres, sí; (veus) no fem l'arranjament, com vosté diu, nosaltres, sí.

Per tant, o siga, vosté pot dir mentires les voltes que siga, perquè, evidentment, no té ninguna responsabilitat.
Però, mire, qui li parla la té, i li estic dient que n'hi han 7 docents per a quinze xiquets.
Insistixc, 7 docents per a quinze xiquets.
I, a més, li ho torne a dir, ¿per què PT i AIL?
¿Per què?
Li ho torne a repetir: n'hi havien dos PT, i ells mateixa ens demanen els AIL.
¿Per què?
Perquè tenen xiquets amb problemes d'audició i llenguatge, i detecten xiquets amb problemes d'audició i llenguatge.
I això ho fan els centres, i per tant, tots els centres ara van a tindre totes les possibilitats de dificultats.
.
.
O siga, tot el ventall de possibilitats, de dificultats, cobertes, perquè tenen tant els PT com els mestres d'audició i llenguatge.
O siga, tenen qualsevol necessitat educativa que ixca, la tenen coberta amb professionals.
I això no és una cosa de decisió de la consellera, és una cosa de sol·licitud dels centres.

Vosté me parla de la supressió d'infantil.
Torne a repetir: a l'any 2009 n'hi ha una caiguda de natalitat.
Els xiquets de l'any 2009 comencen ara a anar als centres educatius.
N'hi han 11.
000 alumnes menys aquest curs escolar.
¡És que és evident!
, és evident que n'hi hasquen supressions d'unitat d'infantil, ¡si n'hi han menys xiquets d'unitats d'infantil!

És que vostés, mire, diuen «no» a la disminució, «no» a la recatalogació, «no» a la rebaremació, «no» a la reorganització.
.
.
És que menys mal que vostés no governen, perquè, si no, l'educació seria un compartiment estanc, ací som els que som i estem els que estem, té igual que n'hi hasquen més xiquets o menys xiquets, que tinguen problemes d'audició i llenguatge o que no els tinguen, té igual que vullguen anglés o que no el vullguen.
.
.
¿No volem francés?
, ¡pren, francés!
, 566 de francés.
O siga, (veus) vull dir, és que.
.
.
, perdone, però menys mal que vostés no (inoïble) .
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
d'educació.
.
.
¡Menys mal que no gestionen l'educació!
(Aplaudiments) De veres.

A més, mire, vaig a.
.
.
, vaig a assumir un compromís amb vosté: cada centre que demane francés i acredite la demanda, s'habilitarà un professor de francés.
Però, mire, el que jo no puc és tindre catalogades 566 places de francés, ¡quan n'hi han quatre centres en tota la comunitat que donen francés!
Mire, és que això és un desgavell, com vostés diuen, els agrada dir, un desgavell.
I l'educació és un sistema viu i que necessita reorganitzar-se i adaptar-se a les necessitats dels xiquets, adaptar-se a les noves.
.
.
, als nous moments, a les necessitats dels xiquets que necessiten una atenció concreta, i no puc consentir que vosté.
.
.
, defenguen que l'educació siga estanca, que no canvia res, que no canvie res, les coses, que no canvien!
.
.
.
¡No!
, en educació tenen de canviar, és que tenen de canviar.

Per tant, mire, de veres.
.
.
I a més, li vaig a dir una cosa, vostés que es fixen tant, ¡tant!
, ¡tant en altres comunitats!
.
.
.
Bé, no sé si vosté, perquè no sé si vosté és dels nacionalistes o no dins del seu grup, no ho sé, igual vosté sí que és dels que se posen davant de la bandereta, o diuen que no, no ho sé, això jo sé que és un motiu de conflicte per al seu grup, però alguns de vostés, del seu grup, que miren cap a dalt, ¿val?
, «número de profesores suprimidos en Cataluña, 3.
000».
.
.
(Veus) ¡3.
000!
«Pese al aumento de alumnado, el departamento de enseñanza de Cataluña ha reducido un 17%, 927,6 millones de euros.
El gasto por estudiante pasa de 4.
190 euros a 3.
370 euros.
»

Mire, si vosté és dels que miren cap a dalt, que no ho sé, perquè ja li dic que en el seu grup (veus) n'hi ha molta.
.
.
, n'hi ha ara un poquito de moviment en eixe tema, que n'hi ha un poquito de lío, (veus) ¡n'hi ha un poquito de lío!
.
.
.
Si vosté és dels que miren cap a dalt, miren cap a dalt per a tot.
.
.
¡Per a tot!
, per a parlar, per a tindre coherència en el discurs i també per a fer un discurs «co-he-rent» i no «immobiliste», (veus) que vostés són excessivament, per al meu gust, immobilistes.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general del Consell pel que fa als centres públics d'ensenyament d'idiomes, que formula la diputada senyora Rosario Margarita Sanz Alonso (GP Esquerra Unida) (RE número 43.
169, BOC número 130)

El senyor president:

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general del Consell pel que fa a centres públics d'ensenyament d'idiomes, que formula la diputada senyora Marga Sanz, del grup parlamentari d'Esquerra Unida.

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señora consellera.

Sabemos que la conselleria se plantea revisar la orden de 2009 que regula la organización y el funcionamiento de las escuelas oficiales de idiomas a partir del curso 2013-2014.
Han justificado dicha medida en la necesidad de adecuarlas al actual marco europeo.
Esquerra Unida lo que confía es que dichas modificaciones vengan acompañadas de las necesidades, infraestructuras y recursos humanos y materiales para que estas escuelas oficiales de idiomas puedan cumplir sus funciones como centros públicos que imparten enseñanzas de idiomas en régimen especial y con plenas garantías de calidad en cuanto a docencia, a especialización y a certificación.

Porque de las escuelas oficiales de idiomas se espera mucho, dado que tienen que responder a los retos de un sistema plurilingüe y a las exigencias del mercado común europeo de referencia de las lenguas.
Sin embargo, esta revisión de la organización y funcionamiento de las escuelas de idiomas nos brinda la oportunidad, y de ahí mi intervención, de situar los gravísimos problemas que se arrastran desde hace años en este ámbito del sistema educativo.

La falta sistemática y sistémica de plazas de las escuelas oficiales de idiomas debería haber propiciado la creación por parte de la conselleria de nuevos centros y de nuevos aularios.
Las 74.
000 plazas que actualmente se ofertan, son absolutamente insuficientes, así como su reparto entre los distintos idiomas, dependiendo de la demanda social que hay de los mismos.

Las escuelas que menos alumnos dejan fuera, una de ellas, es Castellón.
Solo deja el 10%.
Pero la Escuela Oficial de Idiomas de Valencia deja fuera el 80%, datos de la última matrícula, y donde han renunciado además a construir la segunda escuela oficial de idiomas, cuando el Ayuntamiento de Valencia ya les había cedido el terreno.
Pero se puede añadir Burriana, con un centro prometido del que no se sabe nada, que dejan.
.
.
, actualmente es el 65% de la demanda de inglés sin cubrir.
O Alcira, con insuficiente oferta en francés.
O Xàtiva, un centro que oferta 703 plazas y que este curso dejó fuera a 2.
362 solicitantes.

Y así, señora consellera, nos encontramos con una demanda de idiomas al alza, por la exigencia de cualificación del mercado laboral hoy en día, pero, además, una demanda que ustedes han impulsado desde el punto de vista de una necesidad profesional, concretamente el inglés, con el sistema plurilingüe que prevé que el 25% de las plazas de la enseñanza obligatoria serán catalogados en ese idioma.
Es decir, uno de cada cuatro profesores deberá acreditar sus conocimientos de inglés para impartir aquellas asignaturas o áreas no lingüísticas que con el nuevo plan deberán hacerlo en inglés.

Y realmente ustedes no se preocupan de las escuelas de idiomas públicas porque, al igual que la educación, porque no es posible, señora Catalá, que durante tanto tiempo se arrastre esté déficit en oferta en las escuelas de idiomas.
No es posible que la conselleria esto no lo haya planificado cuando sitúa como un objetivo estrella el sistema de plurilingüismo.

Claro, ustedes crean una expectativa a la que no responden.
Pero, sin embargo, como se crea una demanda y una necesidad social y profesional, lo que están haciendo es servir en bandeja un suculento negocio a colegios, centros y academias privadas, cuando en estos momentos se necesitan soluciones inmediatas para esos miles de alumnos que se quedan sin poder cursar estos estudios en las escuelas públicas de idiomas y tienen que pagar cantidades, que muchos no se pueden permitir, en centros privados.

Pero, mire, la gota que ha colmado el vaso este año en las escuelas oficiales de idiomas, lo que ha colmado la paciencia del profesorado de departamentos y de equipos de dirección de las escuelas de idiomas ha sido la precipitación, la falta de diálogo e información con que la conselleria ha puesto en marcha los programas plurilingües involucrando la escuela oficial de idiomas.

Desde la escuela oficial de idiomas a ustedes se les dijo: creemos que un programa dictado sin análisis y aceptación de las condiciones reales y sin la participación de todas las partes interesadas está abocado al fracaso en su intento de capacitar, que no de certificar, al profesorado encargado de llevarlo a cabo.
Y vale la pena que hagamos un poquito de historia.

Mire, el 26 de julio de 2012, ustedes anuncian que exigirán a docentes de infantil, primaria y secundaria, a partir del curso 2013-2014, un nivel de conocimiento de inglés equivalente al B2, en el marco común europeo de las lenguas, y nivel que corresponde al avanzado 2 del currículum de nuestras escuelas oficiales de idioma.

Posteriormente, en septiembre de 2012, anuncian que ofertarán en dichas escuelas 8.
000 plazas para formar a docentes en inglés, dando prioridad a aquellos de infantil, puesto que el sistema plurilingüe se implementa a partir de esta etapa educativa y el profesorado de áreas no lingüísticas se dice deberá tener el título B2 como máximo en el curso 2014-2015.

La formación de este profesorado, que antes hubiera recaído en los Cefire con el programa PALE, tras el desmantelamiento de dichos centros, lo canalizan a las escuelas oficiales de idioma.
Pero la tijera hace milagros y uno de los milagros es que el presupuesto para la formación en idiomas que tenían los Cefire no pase a la escuela oficial de idiomas para contratar a más profesorado para atender funciones que antes realizaban los Cefire.
Pero eso sí, el profesorado de las escuelas oficiales de idiomas vio aumentar en dos sus horas lectivas por el decreto estatal.

De las 25.
000 solicitudes que tuvieron de docentes las escuelas oficiales de idiomas solo se pudieron atender 8.
000, 3.
000 semipresenciales y 5.
000 a distancia.
¿Qué paso con los 17.
000 restantes?
Sencillamente, los que fueron rechazados, fueron carne de negocio para centros privados de idiomas.

Pero hubo más.
Ustedes idearon la fórmula para que el profesorado de las escuelas oficiales de idioma asumiera la formación de todo este profesorado de enseñanza obligatoria a coste cero en personal.
Compraron la plataforma virtual My Oxford English en agosto pasado, 145.
200 euros del erario público destinado a un producto de pésima calidad en opinión del profesorado especialista.
Se presenta como innovador para docentes un curso de inglés creado por el Oxford University Press, que se puede adquirir por Internet a 80 euros, plataforma que también sirve para formar a 800 empleados de Macro y para el colegio de farmacéuticos de Madrid.

No les cabe en la cabeza a ustedes contratar más profesorado, ofertar más plazas en las escuelas, hacer más cursos específicos, pero con profesorado que voluntariamente habría optado por especializarse en ese trabajo.
Han menospreciado, señora consellera, al profesorado responsable y competente que tenemos en enseñanzas de idioma.
En realidad no hay formación alguna para el profesorado, ustedes acertadamente han llamado a estas clases, clases de refuerzo oral para profesores.

Ustedes engañan al profesorado, piensan muchos de ellos, los que están en las escuelas de idiomas ahora, que son alumnos de las escuelas oficiales de idiomas cuando no lo son.
Piensan que el profesorado de las escuelas oficiales de idiomas son los que les van a examinar, cuando no van a ser ellos, y que les van a aprobar el certificado B2 cuando no es así.
Y mientras ustedes guardan silencio, lo cual hace pensar que una de dos, o que la conselleria habilitará a los examinadores o el personal de esta plataforma Oxford será quien lo haga.

Todo un engaño y al final es todo un negocio.
Y ustedes en la práctica lo que están haciendo es subordinar permanentemente lo público a lo privado.
Y las escuelas oficiales de idioma no podían quedarse al margen de esa tendencia que han puesto en marcha el señor Wert y usted en la conselleria.

Y, mire, la adquisición de esta plataforma de carácter privado, que obliga a trabajar en torno a ella al profesorado competente en lenguas, es todo un botón de muestra.
La participación de las escuelas oficiales de idiomas se reduce al apoyo a dicha plataforma en la destreza oral, impuesto por la conselleria en las dos horas lectivas que adicionalmente se ha implementado al conjunto del profesorado, según el decreto estatal.

Señora consellera, en el ámbito de las enseñanzas de idioma cada sector, el público y el privado, tienen su espacio y tienen su papel.
Pero subordinar los recursos humanos y de la propia experiencia docente de los profesores de las escuelas de idiomas a los intereses comerciales de empresas con ánimo de lucro, no sólo es innecesario sino que además es rechazable por el sometimiento a criterios comerciales de lo que debería ser una necesidad social que puede y debe ser satisfecha por los mecanismos ya previstos dentro de la función pública.

Y ustedes han trazado unos objetivos irreales e inalcanzables de propiciar formación lingüística a aproximadamente 8.
000 profesores para que estos puedan llegar a impartir en inglés sus asignaturas en los plazos previstos por la conselleria.
Y no es posible alcanzar un B2 del marco común europeo en lo que aquí, a esa misma categoría y nivel de competencia, cuesta de cinco a seis años.
Y además esas clases van en detrimento de las clases de refuerzo que habitualmente se da al alumnado normal de las escuelas.

¿Y por qué eliminar esas clases cuando se podía haber organizado esta oferta y esta atención al profesorado de otra forma y contando con la experiencia docente del profesorado?
Pues, mire, no se puede entender su actuación, la de su conselleria, nada más que desde la consideración de que el verdadero modelo plurilingüe del Partido Popular que han puesto en marcha es entregar a la iniciativa privada el suculento negocio de la enseñanza de idiomas.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sanz.

Honorable consellera, té la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, presidente.

Señora Sanz, con respecto a las infraestructuras, le diré que la conselleria ha optado por optimizar los recursos públicos existentes.
Que no nos estamos centrando tanto en la construcción de nuevos edificios como en la utilización de los recursos existentes en los centros públicos que por las tardes no tienen horario lectivo y que, por tanto, pueden albergar los aularios las escuelas oficiales de idiomas, intentando que esos recursos que liberamos en la no construcción de nuevos edificios vayan derivados al incremento de los grupos y el incremento de la oferta formativa de las escuelas oficiales de idiomas existentes.

Y esto es todo lo que diré sobre las infraestructuras.
Me habla usted de la Escuela Oficial de Idiomas de Valencia, de Burriana.
Pues yo le diré que ahora mismo para nosotros lo importante es incrementar la oferta formativa y que pensamos que el edificio, que la infraestructura no siempre es lo más importante teniendo, como tenemos, centros para utilizar en horario vespertino o en cualquier otro horario, que además están perfectamente en buenas condiciones para poder ofertarlo.

En segundo lugar, el decreto de plurilingüismo es una necesidad que tenemos que aplicar de manera inmediata, es decir, el 20% de las ofertas laborales actualmente exigen el dominio de un idioma extranjero, especialmente el inglés.
Pero en la conselleria hemos decidido que esto que no podía demorarse, porque no podía demorarse, usted me dirá que teníamos que haber hecho una formación del profesorado haberla hecho con más calma, con más tranquilidad e implantar el plurilingüismo en otras condiciones.

Yo le tengo que decir que sinceramente no considero que un niño que comience ahora con tres años tenga que estar condenado a no tener un buen manejo del inglés, porque la administración tenga que estar totalmente bloqueada y no esté abierta a otras alternativas de formación del profesorado o del alumnado.
Yo creo que nosotros perder el tiempo y que ese niño pierda esas oportunidades es una falta de responsabilidad por nuestra parte.

Esta conselleria ha incrementado en un 21% la oferta de plazas en las escuelas oficiales de idiomas de la Comunidad Valenciana, lo que supone la creación de 12.
539 nuevas plazas.
La intención de la conselleria es seguir a medio plazo incrementando la oferta de plazas para poder dar respuesta a ese alumnado y a esa demanda de la enseñanza pública de idiomas por parte de la sociedad.

Este curso, como usted ha dicho, hay 74.
109 plazas, en los 11 idiomas que se imparten en las escuelas oficiales de idiomas y aularios de la Comunidad Valenciana.
Y respecto al curso 2007-2008 las plazas disponibles han incrementado, han sufrido un aumento de un 74,5% y prácticamente se han triplicado desde el año 1995.
Por lo tanto, no es cierto que sea una oferta estanco, es decir, ha ido incrementando y evolucionando.
Estoy con usted que estamos en el momento en el que estamos, que hay una demanda muy fuerte y que tenemos que librar también recursos para dar resultados y dar oferta a esa demanda que tenemos.
Pero en tan solo ocho años se ha duplicado la cifra de docentes en las escuelas oficiales de idiomas.
Este es un esfuerzo que ha de ser considerado por usted, es decir, ha de ser considerado por usted.

Usted dice que el decreto de plurilingüismo, además, se ha establecido sin tener en cuenta a los profesionales de escuelas oficiales de idiomas.
Mire, no es cierto.
Con los primeros con los que nos hemos reunido para implantar el decreto de plurilingüismo y especialmente la formación de los docentes son con los profesionales de las escuelas oficiales de idiomas, que siempre se han considerado o se han querido considerar, y yo comparto esa idea, formadores de formadores.
Y, por lo tanto, nosotros compartimos la idea de que ellos tienen que formar a los docentes de la comunidad.

Pero, mire, tenemos 70.
000 alumnos presenciales, evidentemente, y algunos otros en oferta semipresencial.
¿Por qué negamos la posibilidad de dar una oferta semipresencial, es decir, por qué si en todas las áreas de formación universitaria de postgrado, se está imponiendo la formación semipresencial, la formación online, por qué usted me dice que la formación semipresencial en enseñanza de idiomas no es válida?
Es igual y perfectamente válida que el resto de las enseñanzas y además está al orden del día, señora Sanz, está al orden del día.

Y nosotros no podemos negar la evolución.
Y la evolución dice que las personas cada vez se decantan por la formación semipresencial.
A partir de ahí, evidentemente, seguimos apostando por la implantación de las pruebas homologadas de idiomas en todos los centros docentes, de las cuales se han beneficiado más de cincuenta mil alumnos en los últimos dos años, los cuales ya han acreditado el nivel A2 del marco común europeo de referencia de las lenguas.
Por lo que respecta al resto de niveles, especialmente el nivel C, se oferta de modo experimental en 21 grupos los niveles C1 y C2 en las escuelas oficiales de idiomas en la comunidad.
Y, evidentemente, vamos a seguir propiciando esos modelo de colaboración.

Yo sé que usted, su grupo, no cree en la colaboración público-privada para ningún tipo de enseñanza, es decir, ni la enseñanza de idiomas, ni la enseñanza obligatoria, ni la universitaria, ni nada.
Pero entenderá que mi grupo cree en la colaboración público-privada.
Y aquí decimos una y mil veces que son las empresas las que generan puestos de trabajo, que es la iniciativa privada la que genera puestos de trabajo.
Y que es a través de la colaboración público-privada, cuando la fortaleza del sector público y el sector privado se unen en un momento como este, cuando las cosas salen bien.
Y esto es una cosa en la que usted y yo podemos discutir mil veces.

Pero, sí, mire, yo creo en la colaboración público-privada, yo creo que se puede colaborar, la administración pública para formar idiomas se puede apoyar en la iniciativa privada.
Lo creo.
Pero eso no quiere decir que no confíe en los profesionales de las escuelas oficiales de idiomas y los formadores del sector público de idiomas, no, no quiere decir eso.
Quiere decir que considero que esta comunidad puede apoyarse en el sector privado también para la formación de idiomas, como lo hace para otros aspecto de la formación.

¿Usted cree que deberíamos hacerlo todo desde el sector público?
Pues es una forma de pensar.
Yo le digo que nosotros pensamos en esa colaboración.
Pero seguimos, e insisto para que usted no diga «usted está dejando en manos el negocio, para que otros hagan negocio de la formación de idiomas propicien una necesidad y luego se lo dan a los ricos y a los que tienen empresa y a los de la privada y a los de la concertada».
No.
Mire, para que usted no me diga eso, le diré que además en el ámbito del sector público y de la formación de las escuelas oficiales de idiomas, estamos trabajando en la reorganización de los grupos para poder ofertar mayores grupos de cara al próximo curso, organización que se está realizando conjuntamente con esos profesionales, para poder incrementar la oferta con un mayor número de grupos, concretamente con un grupo más por cada docente.

Si esto resulta, el curso que viene podremos ofertar más plazas en las escuelas oficiales de idiomas y seguiremos mejorando la formación de idiomas.

Pero, mire, sí, seguiremos también, cuando lo consideremos, apoyándonos…, como cuando usted ha dicho que compramos el That's English, la plataforma virtual de formación de inglés.
Pues, mire, sí, consideramos que en ese momento era un momento oportuno para hacer una compra de una plataforma de formación semipresencial y a distancia.
Y también consideramos que a algunos docentes de la comunidad les vendría bien ese modelo de formación.
Una formación que tiene de presencial sesenta horas y a distancia ciento veinte horas, es decir, cuatro horas semanales; es decir, una formación semipresencial.

Por lo tanto, ese decreto de plurilingüismo, esta formación, esta colaboración, aspiran a que en un plazo de diez años el número de docentes de esta comunidad con competencias comunicativas en lenguas extranjeras sea mayor.
Y, por lo tanto, de ahí la aplicación progresiva del decreto de plurilingüismo, para que esa formación progresiva del profesorado se vaya adaptando y se vaya incorporando a los niveles de educación obligatoria de nuestro alumnado.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora Catalá, mire, yo le he dicho que la iniciativa privada tiene su campo de acción dentro del mundo de la difusión de los idiomas y del conocimiento de los idiomas, pero la pública también.
Porque, cuando ustedes inducen a una demanda profesional, a una demanda del profesorado, porque es fundamental que se habiliten en el conocimiento de inglés para poder impartir su docencia, ustedes lo que tienen es la obligación de sentar las bases de esa formación desde lo público, con una oferta adecuada, pero desde lo público.
Porque quien quiera pagarse un curso magnífico estrella de inglés, y si tiene dinero, se irá a una academia privada, a un colegio privado o a un instituto privado.
Pero el profesorado de la pública que por ley, por decreto de plurilingüismo tiene que habilitarse, y además en un plazo determinado, a ellos les tienen que ofrecer una oferta desde un ámbito público.
Y, desde el ámbito público, yo le puedo decir que diecisiete mil -y usted también los sabe- profesores se han quedado sin poder cursar este año.

Pero, mire, no solamente eso, sino que es que además, es que además, el caos, el caos y la falta de criterio pedagógico ha sido clamoroso en la puesta en marcha de todo este proceso.

Yo le puedo decir, de la escuela oficial de idiomas, del departamento de inglés, en un escrito redactado por ellos y dirigido…, que les habrá llegado a ustedes:

«El profesorado manifiesta su disconformidad con su alta en la plataforma My Oxford English, hecha con sus DNI, sin consentimiento previo de su parte, por considerar que el profesorado de la enseñanza pública no deseamos contribuir al uso de una plataforma de carácter privado.
Por ello, ruego se nos dé de baja de dicha plataforma.
Los profesores harán uso de sus propios recursos, a partir de la información que ya dispone sobre temas y contenidos facilitados a través de Moodle.

»Segundo, consideramos que, puesto nuestras clases son únicamente de apoyo a la expresión e interacción oral y no evaluamos a los participantes, no podemos firmar actas donde conste la calificación de apto ni de aprovechamiento.
Por lo que este departamento únicamente certificará asistencia a los participantes.
» Por eso que habla de que quien ahí se apunta no sabe exactamente a lo que va.

Pero yo quiero ir un poquito más lejos y me voy a Elda.
Y, entonces, desde Elda, la Escuela Oficial de Idiomas de Elda dice, a final del año pasado, cuando ya se habían puesto en marcha todos los procesos:

«Seguimos sin contar material para el desarrollo de las clases presenciales, a dos días de su comienzo -¿vale?

»Existen contradicciones con respecto a la equivalencia de los niveles entre los diferentes documentos colgados en la plataforma.

»El documento que define las tareas del profesorado únicamente incluye información administrativa relativa al control de asistencias y bajas.

»No están definidas las funciones online en general, de los profesores online.

»Los niveles con los que se ha juzgado al profesorado entrante son tan heterogéneos que se han conformado al final, dentro de los mismos grupos, niveles que no van a poder situarse al mismo nivel en el tiempo que marca la conselleria -y luego explican que se han encontrado hasta con cuatro niveles diferentes dentro de un mismo grupo.
»

Mire, se pueden optimizar los recursos existentes.
Pero, al final, las habas son contadas y los recursos existentes llegan hasta donde llegan, pero la demanda llega hasta donde llega.
Y cuando es una demanda que se ha de contestar y se ha de, por tanto, absorber, quiere decir que esos recursos se tendrán que ampliar y que se tendrán que organizar mejor.

Por lo tanto, por lo tanto, ustedes lo que tienen que hacer o lo que debería hacer la conselleria es generar, lógicamente, mayores niveles, puestos de trabajo y, por lo tanto, mayor oferta -que esto es necesario-, y, sobre todo, garantizar que el profesorado se puede habilitar en las competencias que manda el decreto de plurilingüismo en el tiempo que ustedes han señalado y, además, desde las escuelas oficiales de idiomas, porque los Cefire ya no cuentan.
Y, por lo tanto, ahí se tiene que meter un plan de choque inversor que permita al profesorado poder abordar ese reto, esa nueva competencia que ustedes les trasladan, con la calidad, con las infraestructuras y con los materiales adecuados para dar esas enseñanzas con calidad.

Y, desde luego, lo que sí que es un clamor, tanto para los equipos directivos como por los departamentos como el profesorado de las escuelas oficiales de idiomas, es que a ellos se les respete su capacidad y su experiencia pedagógica para organizar estas enseñanzas, de acuerdo a los niveles que ustedes les están exigiendo; que yo estoy convencida que tienen suficientes recursos como para no tener que ir a pagar plataformas privadas a la hora de poder implementar esas clases desde un punto de vista de la calidad que se necesita para el profesorado que se tiene que formar.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

Honorable consellera, per a tancar el debat.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, presidente.

Señora Sanz, mire, ¿por qué incrementar, cuando se pueden reorganizar y optimizar los recursos públicos?
Ésa es mi gran reflexión.
Es decir, ¿por qué, por qué hay una tendencia -y ustedes colaboran con esa tendencia- a cuanto más recursos mejor, mejor, mejor, mejor, mejor?
No, si no están bien reorganizados.
No, si no están bien optimizados.

Es decir, hay que saber que esto lo pagamos entre todos y esto son fondos públicos, y no por gastar más… Esto es como todo.
Yo siempre hago la misma comparación en educación, que es una comparación muy sencilla.
Es decir, cuanto más dinero para alimentación para una familia, para alimentos, ¿es mejor?
Evidentemente.
¿Eso quiere decir que tengan una mejor alimentación?
No, porque se pueden dedicar a comprar alimentos que no sean acorde a una buena dieta y a una dieta equilibrada.
Pues, para educación, lo mismo.
Cuando más dinero para la educación, ¿es mejor?
No necesariamente, no necesariamente.
Se pueden reorganizar y optimizar los recursos, de forma que vaya a una dieta más saludable, a un sistema público más eficiente y que se persigan mejores objetivos y mejor calidad en la enseñanza.

Y yo le hago dos preguntas, o me han surgido dos preguntas respecto a dos afirmaciones que usted ha hecho aquí.
La primera es que considera que para acceder o para atender a determinadas necesidades formativas del sector público se tiene que hacer siempre desde lo público.
Y, a raíz de esa afirmación, yo me pregunto si entonces usted está en desacuerdo con la puntuación que se da a la persona que se presenta a unas oposiciones por otros méritos, por ejemplo los cursos que hacen los sindicatos que puntúan 0,5 o 0,25 si son, en el caso de educación, de nuevas tecnologías.
Es decir, si para usted los que acceden a la función pública lo tienen que hacer desde lo público, usted me está diciendo que para acceder a una oposición a la función pública tenemos que cargarnos la puntuación por otros méritos porque como no se imparte desde la administración, evidentemente, pues, no está en línea con su argumentación, cosa que no entiendo que sea ésa su argumentación.
Pero podría hacer el mismo paralelismo, si usted considera que la necesidad formativa de inglés a los docentes sólo se tiene que hacer desde lo público, pues, toda la necesidad formativa y la puntuación en una oposición de los docentes o de los técnicos de la administración, pues, ese punto de «otros méritos» o de «otros cursos» no se puede hacer desde los sindicatos o desde otras organizaciones, cosa en la que yo no estoy de acuerdo.

Y segunda afirmación o conclusión de su argumentación.
Usted dice que determinados profesores de la pública no quieren incorporar la plataforma por no contribuir a una plataforma de carácter privado, por no utilizar una plataforma de carácter privado.
Y yo me pregunto, si ésa argumentación es así, ¿quiere decir que ese profesorado los materiales que recomienda a su alumnado también van a ser materiales propios, elaborados por ellos?
Porque, entonces, no recomendarán ningún tipo de libro, de libreta, de material escolar; porque, evidentemente, están beneficiando a un sector privado que es el sector editorial, la papelería o cualquier empresa que se dedique a librerías o del sector editorial, claro.
Es que estas afirmaciones son peligrosas, mire, son peligrosas.

Por lo tanto, tenemos que tener el mismo criterio para todos.
Si consideramos que la formación para lo público se puede impartir desde determinadas organizaciones, consideremos que la formación para lo público se puede impartir desde distintos sistemas.
Si consideramos, además, que se puede utilizar material, beneficiando a determinados sectores privados, como el editorial, consideremos también que se puede utilizar una plataforma que ha adquirido La Generalitat a una empresa privada para poder formar a los docentes.

Y ésas son las conclusiones.
Es decir, o sí o no, pero no podemos estar de acuerdo para unas cosas y para otras… Y ésa es la reflexión que yo quisiera hacerle.

Simplemente un apunte.
Los Cefire no han desaparecido.
Los Cefire eran… Los mismos profesores decían que era difícil que el mismo profesor se desplazara a un Cefire para recibir formación y que era más oportuno llevar la formación al centro.
Y eso es lo que hemos hecho, nombrar a una persona, que es el responsable de la formación del centro, y que él organice la formación acorde a la necesidad del centro y también del profesorado.
Por lo tanto, no diga que los Cefire han desaparecido, porque lo que hemos hecho es acercar la formación al centro de trabajo, es decir, la formación al centro educativo.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà demà dijous a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 57 minuts)