Educaci%C3%B3%937189.09.30%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 30 de setembre de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 31 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
Âª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 30.

La senyora presidenta:

Senyories, donem començament a la Comissió d'Educació i Cultura, donant… (S'interromp la gravació)

Bon dia, senyories.

Donem començament a la Comissió d'Educació i Cultura.

I en primer lloc, li donem la benvinguda al nou secretari autonòmic d'educació, Manuel Tomás.
Benvingut a esta comissió per a comparéixer i estar a disposició dels grups parlamentaris per a efectuar-li les preguntes que consideren en relació als punts de l'ordre del dia.

Per a començar, senyor secretari, per favor, passarà llista per a vore si tenim quòrum

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Hay quórum, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari.

El primer punt de l'ordre del dia és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Com totes les seues senyories saben, si no tenen res a dir, donarem per aprovada l'acta.

Compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport, que fa el secretari autonòmic d'Educació i Formació, senyor Manuel Tomás Ludeña, per a informar dels motius d'abandonament del centre social del Grau a la ciutat de València, i quan té previst que es trobe de nou en funcionament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
430), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Educació i Formació (RE número 93.
599)

La senyora presidenta:

I continuem amb el punt número 2, que és la compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport per a informar dels motius d'abandonament del centre social del Grau en la ciutat de València i quan té previst que es trobe de nou en funcionament, que sol·licita el Grup Parlamentari Compromís.
Esta s'acumula també per a tractar sobre la situació del centre social del Grau a la ciutat…, sol·licitada a petició pròpia pel secretari autonòmic.

Per tant, té la paraula el senyor secretari autonòmic per a donar compliment d'esta compareixença.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, bon dia.

I en primer lloc, m'agradaria manifestar…, bé, agrair les paraules de benvinguda de la presidenta.
I m'agradaria també manifestar que representa per a mi una enorme satisfacció intervindre en esta comissió d'educació, per la qual cosa em fique a la seua disposició ara i sempre per a intentar resoldre els dubtes plantejats sobre aspectes relacionats amb el sistema educatiu valencià.
I espere poder sempre atendre les seues propostes, acceptar les crítiques també i, com no, buscar conjuntament solucions a l'educació valenciana.

I insistisc, moltíssimes gràcies per rebre'm ací i per les paraules tan amables de la senyora presidenta.

I ja entre directament a contestar la pregunta que me formula el Grup Parlamentari Compromís respecte al centre social El Grau.
Planteja el grup els motius de l'abandonament del centre social i quan té previst que es trobe de nou en funcionament.

A mi m'agradaria respondre directament a la pregunta ja, dient-li que en veritat mai hi ha hagut un abandonament del centre social El Grau per la conselleria d'educació, ni per l'administració.
Primera, perquè s'ha fet una important inversió acumulada fins a estos moments.
I després perquè les gestions han segut moltes i estan sent contínues, efectivament, per tal de finalitzar les obres pendents, que, com vostés saben, ahí ho tenim.

Paral·lelament hem intentat sempre que… atendre les necessitats de les entitats cíviques afectades i també el que s'ha pretés també és garantir la seguretat i els béns invertits ja en este centre social El Grau.

De fet, de manera ininterrompuda es van realitzats inspeccions periòdiques per tal de garantir la seguretat de l'edifici i de les persones.

I la segona part de la pregunta respecte a quan es trobarà en funcionament, esperem que siga molt prompte.
I després de les últimes actuacions que s'estan fent per tal de trobar l'empresa que finalitze les obres pendents, creem i podem anunciar hui ací que la solució està hui molt més prop.

La veritat és que també, amb independència d'estes manifestacions, sí que voldria compartir la preocupació del Grup de Compromís, i sobretot també compartir la preocupació de les entitats implicades i del conjunt del barri.
És normal i comprensible.

Però també volem donar un missatge de confiança.
En breu entenem que podrem avançar notícies positives, i anem a seguir fent tots els possibles perquè els veïns tinguen a la seua disposició el centre social el més prompte possible.

La conselleria té prou avançades les gestions per a la recerca d'eixa empresa.
I també podem dir que hi ha empreses interessades en assumir el projecte.
El que passa és que vist els antecedents, volem assegurar-mos de la solvència de totes estes empreses.
I no és fàcil hui en el context actual del sector de la construcció, però, com ja hem dit, la solució està ara més prop que mai.

Es més.
Hem contactat amb una empresa, i esta mateixa, en el termini d'una setmana, esperem la contestació sobre la cessió contractual, però que, efectivament, hem d'assegurar-mos que tinga la solvència tècnica i econòmica per a dur endavant el projecte.
Esta setmana, sense més lluny, esperarem la resposta d'esta empresa que estem ja en contacte amb ella.

Amb independència d'explicar-los en quin moment està la situació de les gestions fetes per la conselleria, crec sincerament, senyories, que esta situació ha sigut originada per circumstàncies totalment alienes a l'administració.
Unes circumstàncies que són molt extraordinàries i que són les responsables fonamentals d'esta situació davant la qual estem, com dia abans, fent nombrosos esforços per solucionar definitivament el problema.

Un problema originat bàsicament pels problemes econòmics de les dos empreses constructores encarregades de fer la rehabilitació, la renúncia a fer l'obra d'estes i la declaració d'estes en concurs de creditors són el desencadenant del problema i no tant la gestió de l'administració.

Si em permeten, m'agradaria fer un xicotet històric per vore com hem arribat fins esta situació, i poder comprovar i detectar les circumstàncies especials que han ocorregut i que estava intentant argumentar i explicar en esta compareixença.

L'any 2003 es van declarar les obres d'emergència del centre social El Grau i, posteriorment, amb certa rapidesa, van començar les obres de rehabilitació integral de l'edifici.

Entre 2003 i 2005, es va dur a terme una primera fase de reforç estructural, obra d'emergència.
I la data d'adjudicació de l'obra va ser de 23 maig de 2003 a l'empresa Lubasa, i la data de recepció de l'obra va ser a penes dos anys després, el 28 de novembre de 2005, amb un pressupost total d'adjudicació d'1.
950.
000 euros.
Esta seria la primera gran inversió que l'administració ve a dedicar al centre social El Grau.

Posteriorment, ja es va fer el projecte de rehabilitació integral dels espais ubicats al centre social El Grau, que va ser aprovat per la conselleria i incorporat dins del projecte «Milloraescola» i també dins del que és la programació general de construccions de l'empresa CIEGSA.

El 5 de desembre de 2007 se signa el contracte amb una primera empresa per a l'execució de les obres, per un import inicial d'adjudicació de 5.
145.
447 euros, i un termini d'execució de 15 mesos.

Com a conseqüència dels moments difícils, entenem, pels quals ha travessat el sector de la construcció i la falta de finançament, es va produir una suspensió unilateral de l'execució de l'obra per part d'esta primera empresa que va iniciar l'obra de rehabilitació.

De fet, el 19 de novembre de 2008, els tècnics de CIEGSA constaten que l'obra estava ja totalment paralitzada, unilateralment, per part de l'empresa, sense comunicació oficial i, malauradament, havien certificat sols el 0,59% del pressupost vigent.

Esta primera empresa demana una cessió del contracte a una segona empresa, amb un termini d'execució de 15 mesos des d'esta data de cessió, i el 14 d'abril de 2010 se signa la cessió a favor d'esta segona empresa.

En octubre de 2011, l'obra s'alentix i la segona empresa informa de la seua falta de finançament.
I al desembre, l'obra es paralitzada per estar l'empresa en procés concursal, amb un percentatge d'execució prop ja del 50%, el 48,97%.

I, efectivament, una altra vegada més, els motius de la fallida d'esta empresa van ser, segons ens varen dir, la crisi generalitzada en el sector de la construcció, que, com tots podem saber i comprenem, va afectar també a estes grans empreses que se dedicaven a les construccions públiques.

Insistisc, circumstàncies alienes a la gestió d'esta conselleria.
Esta segona empresa cessionària en el contracte inicial també ha estat obligada a suspendre l'execució i, per tant, haurà de cedir l'obra a un altra empresa perquè finalitze la rehabilitació.

Circumstàncies desgraciades, circumstàncies, com estic intentant demostrat, alienes al que és la gestió de l'administració, perquè, efectivament, amb suficient rapidesa s'ha anat… I ja saben que en el tema de l'obra pública té uns tempos a nivell de contractació, de construcció, de viabilitat tècnica, però este és el punt en què ens trobem ara.

S'han fet ja prou gestions i creem, creem que en breu podrem insistir en tindre eixa tercera empresa, que esta siga ja la definitiva i que s'escometa d'una manera definitiva ja, com dia, la finalització de les obres.

Crec sincerament, senyories, que fins este moment hem fet un esforç d'inversió important en esta obra.
Estem parlant d'un total de 4.
662.
771 euros, que demostra, efectivament, la voluntat inequívoca d'esta administració de resoldre este problema.
Naturalment, no tindria sentit haver fet esta gran inversió perquè després tinguera de quedar-se l'obra a meitat.

L'import de rehabilitació són 5.
539.
334 euros, incloent l'actualització de l'IVA.
Com dia abans també, s'ha realitzat i certificat el 48,97, el que significa d'este projecte de rehabilitació 2.
700.
000 euros, que s'acumulen a 1.
950.
000 euros de la primera obra d'emergència, que, insistisc, ve a demostrar que l'administració té intenció de donar una solució el més ràpid possible a este problema que, efectivament, patim tots, com estic intentant demostrar per qüestions alienes a la gestió de l'administració.

Esperem, esperem que puguem tindre bones notícies esta setmana, esperem poder trobar esta empresa.
Des de la conselleria i també els tècnics de CIEGSA duen ja diversos mesos… N'hi han empreses que s'han interessat.
El que passa és que, insistisc, no volem tornar a tindre una situació com les dos anteriors que hem patit, i este és el moment.

Entenem, com dia abans, la preocupació, una preocupació que també es nostra.
Entenem també el malestar que puguen tindre tota la xarxa d'entitats al voltant del centre social El Grau, però a mi m'agradaria insistir en donar-los un missatge de confiança: la solució està més prop.
I que no és preocupen perquè, efectivament, en breu el centre social se finalitzaran les seus obres i estarà a disposició de totes les entitats cíviques, perquè creguem, i molt, en este projecte.

I este seria el plantejament que els faig en una primera intervenció.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per part del grup que ha demanat la compareixença, el Grup Compromís, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Oltra.

Té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia.

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor secretari autonòmic per la seua compareixença.

La veritat és que a mi m'haguera agradat que vosté fóra un poquet més concret, perquè, és clar, tant l'associació de veïns Marítim-Aiora com el club de jubilats del barri, porten molt de temps denunciat la situació del centre social del Grau, i el seu tancament des de 2003 i l'estat lamentable.

Dir-li una cosa.
Perquè, clar, vosté s'acaba d'incorporar i igual no coneix que en abril ja va haver-hi una compareixença de la consellera, on ens va dir pràcticament el mateix que ens ha dit hui vosté ací.
La diferència és que han passat sis mesos, mig any, i la cosa seguix exactament igual.

Perquè quan vostés diuen «en breu», clar, la brevetat és un terme abstracte molt subjectiu.
Clar, que haja passat mig any i la cosa estiga igual, i que a més justet sempre quan fem alguna iniciativa de l'oposició, la qual cosa mostra també la utilitat que fem estes coses, eixa setmana s'han produït fets.
I, efectivament, esta setmana una persona d'una empresa, que no es va identificar, va anar allí a vore les obres i va demanar que obriren per a vore en quina situació estava.

Benvinguda, doncs, la compareixença si servix perquè vostés facen alguna cosa, però el que mostra és que fins ara vostés no han fet absolutament res en este tema.

Matisar-li també quan diu que no hi ha hagut abandonament.
Mire, jo vaig visitar el centre el 30 de gener, i estes fotos són del 30 de gener, i li les vaig mostrar a la consellera, on la porta estava rebentada, on s'han emportat material…, el coure l'havien arrancat completament.
Estes fotos les he fet jo, vull dir, no me les ha donat ningú.
Estaven destrossant-se quadres elèctrics, que ja estaven acabats.
Això costa molts diners.
Esta és la situació d'escombraries que hi ha a l'interior, després d'haver rebentat a més tots els containers que n'hi ha dins i haver furtat tot el que tenia un poc de valor.
Este és l'aspecte de l'obra.

Si vosté me diu a mi que açò és no abandonar una construcció, no sé el que entenen vostés per abandonament.
Però, certament, el 30 de gener l'estat era lamentable.
Això és un container on s'ha rebentat la porta, on s'ha furtat tot el que tenia algun valor.
I que òbviament això va en detriment de les possibilitats de la rehabilitació del centre, perquè és una cosa que ja s'ha pagat per part de l'administració i que ara s'haurà de tornar a refer, no només l'obra, que no està acabada, sinó tot allò que per culpa de l'abandonament s'ha deteriorat, s'ha furtat i directament s'ha destrossat.

Aleshores, sí que hi ha hagut un abandonament.
Nosaltres denunciàrem això el dia 30 de gener i és cert que als pocs dies es tapia el centre, es féu una tàpia en les obertures que havien sigut rebentades.
Però ahí continua tot igual, tot està tapiat i ahí no s'ha menejat res i l'interior seguix estant en esta situació, ¿no?

Per tant, hi ha una negligència, entenc jo, per part de l'administració autonòmica que fa que les obres públiques ens consten més diners del que haurien de costar-nos si l'administració tinguera una actitud responsable i una bona gestió i un bon govern, que en este cas no existix.

I ara anem a la segona part, a banda de l'abandonament, que és el problema de les empreses i els terminis perquè els veïns del barri i l'associació de jubilats puguen gaudir d'eixa infraestructura.

Vostés, tant la consellera com vosté, plantegen els problemes de les empreses, molt bé.
Jo li pregunte: vostés han demanat alguna responsabilitat a algunes d'estes empreses?
Perquè és obvi que almenys la suspensió unilateral, sense comunicar-ho a més a l'administració, és almenys una irregularitat que caldria investigar i vore quines conseqüències té.
Perquè ací estem parlant d'adjudicatàries i vull pensar que l'administració havia complit amb els seus compromisos econòmics, amb la qual cosa, en tot cas, eixa obra estava coberta pels diners que l'administració havia de pagar.

Que l'empresa abandone, no comunique a l'administració eixe abandonament o la suspensió unilateral de la qual vosté parlava, a mi m'agradaria saber si vostés han pres algun tipus de mesura per a reclamar responsabilitat o, fins i tot, donades les circumstàncies del que jo li acabe de mostrar, alguna indemnització per part d'estes empreses o dels seus gestors.
Perquè ahí jo entenc que hi ha una responsabilitat, una responsabilitat almenys dels administradors de l'empresa.
M'agradaria saber si vostés han fet alguna acció en este sentit.

Quan ha dit que hi ha una empresa interessada, m'agradaria saber quina empresa és, si és l'empresa que esta persona ha tingut esta setmana en les obres i quin tipus de compromisos estan vostés negociant amb eixa empresa.
Que siga vosté un poquet més concret, açò és una comissió parlamentària.
Vosté diu que això se solucionarà en breu i el que ens demana poc menys és que és un acte de fe.
I ací no estem per a fer actes de fe.
Vosté explique'ns quina empresa és, si han vostés esbrinat en este cas la solvència, la serietat d'esta empresa, si té algun antecedent d'haver fet alguna suspensió unilateral com l'anterior i dintre d'uns mesos estarem igual i en quina situació concreta estan les negociacions.

També vull que me concrete fins a quin punt han assegurat vostés el tema dels abastiments que hi ha en el carrer i que els veïns havien demanat la seua retirada total, perquè era molt fàcil accedir, hi havien finestres obertes i, a través dels bastiments que hi ha en el carrer, era molt fàcil accedir.
I, a més, hi havien caigut planxes metàl·liques, probablement perquè algú ja havia intentat accedir-hi, que comprometien la seguretat dels vianants, en concret en el carrer Jerónimo Monsoriu.

I m'agradaria que vosté fóra també més concret quant als compromisos de temps.
Vull dir, si al final eixa empresa se fa càrrec, quin és el temps d'execució de les obres i quan es pot aventurar.
.
.
, no li estic demanant òbviament un dia concret, però igual vosté pot concretar en un trimestre quan estarà l'equipament en condicions de ser utilitzat pels veïns i de ser reobert i que eixa infraestructura, després d'onze anys de tancament, puguen gaudir-la els usuaris i els ciutadans i ciutadanes del barri.

Per tant, si vosté poguera ser un poquet més concret, perquè allò de «en breu» és una cosa que vosté l'entén d'una manera i jo d'una altra i els qui estem ací cadascú l'entén d'una manera.
Jo li ho agrairia molt, perquè se suposa que un govern té una previsió, una previsió més o menys concretada en el temps.
I eixa és la que volem que compartisca vosté amb nosaltres i no ens demane actes de fe.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustríssima diputada Marga Sanz.

Té la paraula, senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Señor Tomás, saludarle, es la primera vez que tengo la oportunidad de compartir aquí este espacio.
Y, por lo tanto, supongo que nos veremos en futuros encuentros.

Pero, mire, señor Tomás, usted ha planteado hace un momentito que todo lo que ha sucedido ha sido por causas ajenas a la administración, una serie de circunstancias desgraciadas que se han ido concatenando en el tiempo.
Pero la verdad es que once años un centro cerrado y deteriorándose ostensiblemente, yo creo que es demasiado complaciente la calificación de causas ajenas.

Yo entiendo que en estas adjudicaciones, digamos, desgraciadas a entidades que luego no han respondido, tenía que haber habido una mayor diligencia de la administración para hacer el seguimiento de las obras.
Quiero decir que han pasado muchísimos años y usted dice: «Y CIEGSA de repente se dio cuenta que en 2008 se habían paralizado las obras…» Claro, pues, realmente choca ese tipo de afirmaciones.
Ese tipo de afirmaciones quería decir que no había un seguimiento de la obra o que… y que se la encontraron así de repente.

Como decía mi compañera, la señora Oltra, la rescisión unilateral de unas obras o de un compromiso también hubiera requerido una reacción de la administración, porque parte de ese presupuesto se ha gastado por parte de dos empresas.
Y eso es algo que se detrae, lógicamente, del presupuesto que queda todavía por implementar para poder rehabilitar integralmente el centro.

Yo, por lo tanto, veo que ahí hay negligencia, que hay desidia de la administración y además en un barrio que era emblemático, en un centro que era emblemático.
Porque ese centro era la conquista de muchos años de un barrio obrero, un barrio que tenía una gran carencia de servicios sociales durante décadas y representó una conquista democrática y representó, digamos, el trabajo de la asociación de vecinos y de otro tipo de entidades, de jubilados, etcétera, que veían de esta forma un proyecto social, de servicios públicos, de servicios sociales y que daba la posibilidad de atender necesidades tanto individuales como colectivas.

Era un centro que aglutinaba al barrio, era un centro donde se podía proyectar, digamos, una serie de ofertas en el ámbito de las necesidades personales y colectivas.
Y, por lo tanto, hay que reconocer que este centro en el año 2003 tenía 2.
000 alumnos y alumnas -digo «alumnos y alumnas entrecomillado»- en distintos talleres, servicios, etcétera, etcétera.

Por lo tanto, era un centro, ya digo, emblemático que constituía una gran conquista para los vecinos de aquella zona.
Y ya digo que proporcionaba satisfacciones importantes individuales y articulaba al barrio realmente en un proyecto colectivo.
Y ofrecía muchas actividades que eran deportivas, eran de educación infantil, eran de formación de adultos.
Siete plantas que además acogía a un centro de jubilados, taller de cerámica, gimnasio y otras actividades que también iban enfocadas en su mayoría a las personas mayores.

Y la verdad es que ha pasado por distintas manos este centro, por distintas instancias de la administración.
Y, realmente, yo creo que eso también ha provocado una falta de rigurosidad en el seguimiento de la situación de este centro.

A mí me choca mucho que tengamos un centro, como es el del Grao, que en su momento fue una inversión y una inversión además yo creo que muy bien orientada, pero que su abandono choca con dos cosas.
Una con el derroche de dinero público que se ve a escasos metros de allí, al lado del cauce del río, y que choca con una obra cerrada, abandonada, que cubrió unos servicios sociales fundamentales.
Y, por otra parte, pues como antes decía, la desidia de la administración en hacer el seguimiento de las obras que allí se tenían que acometer y que se había planteado su realización.

Por lo tanto, yo, señor Tomás, yo lo que le plantearía es en estos momentos que usted concretara con quién está hablando, qué condiciones están poniendo, cómo evitar que se vuelvan a repetir.
Yo no sé si CIEGSA es la entidad, la empresa con los 2.
000 millones de boquete que tiene, la empresa más destinada a hacer este seguimiento en estos momentos, como hasta ahora se ha hecho.

Pero un poco nosotros lo que queremos es garantía y lo que los vecinos y vecinas y la asociación Marítimo-Ayora y la asociación de jubilados están planteando son ya fechas, compromisos concretos y, por lo tanto, plazos estimados para poder abrir esta vez el centro social del Grao a todo el barrio y a todos los ciudadanos.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Partido Socialista té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Pilar Sarrión.
Té la paraula, senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, felicitar al señor Tomás por su nombramiento.
No habíamos tenido todavía la ocasión de poder compartir con él una comisión en la que esperamos que nos dé solución a todas las dudas y todas las inquietudes que los grupos de la oposición principalmente tenemos sobre cuál es la gestión que está llevando a cabo la conselleria.

Y esto lo enlazo con el punto que nos ocupa, que es el centro social del Grao.
Mucho se ha dicho ya por las diputadas que me han precedido.
Pero yo sí que quiero decirle que no nos ha aportado nada, aparte de la cronología de las fechas, porque el diputado Juan Soto, al cual disculpo su asistencia, que es el que debería haber llevado este tema, pero no ha podido ser, ya realizó una pregunta a la conselleria, una pregunta escrita, preguntándole que cuándo se preveía la terminación del centro, que cuando se tenía prevista su puesta en funcionamiento, que a qué uso se iba a destinar este centro.

Y la respuesta fue parecida a la que usted nos da hoy aquí: «Respecte al centre social del Grau li informe que la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport està realitzant els tràmits oportuns encaminats a la consecució de la finalització de les obres d'execució, com a pas previ a la presa en consideració d'un altre tipus de qüestions.
» Esto es literalmente lo que se le contesta.

Me parece muy bien, es una responsabilidad de la conselleria que esté realizando los trámites oportunos.
Pero, perdone usted, trámites oportunos que llevan once años.
Usted nos ha dicho desde 2003, es verdad que ha habido incidencias que pueden ser ajenas a la administración.
Pero la administración cuando gestiona tiene que tener esa capacidad resolutiva.
Y la capacidad resolutiva es que de 2003 a 2008 no se puede estar esperando a ver si se pone en marcha o no se pone en marcha.
Luego, en 2008 se da cuenta CIEGSA que el centro está paralizado o la empresa ya no puede continuar su ejecución.
Hasta 2011, según usted nos acaba de decir hace unos minutos, no se toma la medida de poder trasladar esa obra o ceder esa adjudicación a otra empresa; la otra empresa desgraciadamente quiebra también.
2011, 2012, estamos en 2014, todavía no sabemos para cuándo, porque lo están estudiando, están viéndolo.
Vale, pero estúdienlo de forma un poco más acelerada.

Y luego, también, un problema que desde el Grupo Socialista nos planteamos es por esa dejadez, para nosotros, para nuestro entender, o para ustedes por esas circunstancias sobrevenidas, cuánto dinero más nos va a costar la finalización de ese centro social, centro social que consideramos que debe hacerse de forma inminente.
Pero si estaba presupuestado en 6 millones aproximadamente, entre las obras de urgencia o de emergencia y el centro nuevo, ¿cuánto nos va a costar a los valencianos al final tener ese centro en condiciones que se merece ese barrio?
¿Qué uso se le va a dar o se tiene pensado darle a ese centro?
¿Se va a hablar con las asociaciones cívicas, asociaciones de vecinos, de mayores, culturales del barrio para que eso sea un contenedor cultural donde el barrio pueda tener esas actividades que hasta la fecha tenía?
¿Se va a volver a implantar ahí la educación permanente de adultos, las actividades que había educativas?

¿Se va a volver a poner ahí la escuela infantil cero-tres años, que cuando desapareció de los bajos de ese centro ya no se ha hecho?
Se suprimieron las plazas.
Ya no se está dando esa educación cero-tres en ese barrio.

¿Qué resto de actividades se van a hacer?
¿Quién va a gestionar esas actividades?
¿Cómo?
¿Para cuándo?

Y todas estas preguntas se las hago porque nosotros creemos que debe de existir en la Comunidad Valenciana esa cultura participativa, una cultura participativa que en ese centro sí que se estaba llevando a cabo, que eran las asociaciones, que eran los vecinos los que estaban llenando de actividad el centro.
Un centro que, desgraciadamente, por el tema de aluminosis hace once años se tuvo que empezar a rehabilitar.
Pero supongo que estará conmigo que once años es más de media legislatura, y legislatura grande, del tiempo que lleva gobernando el Partido Popular en la comunidad.
En once años, estamos esperando que a ese barrio se le dote de una actividad cultural, cuando se ha estado gastando el dinero y se ha estado despilfarrando el dinero en otras actividades culturales para una minoría de la población.

Esto nosotros consideramos que es un tema muy importante.
Queremos que nos dé solución.
Queremos que nos explique cuánto dinero, para cuándo, qué empresa y qué servicios va a seguir prestando este centro para el barrio, como motor de dinamización cultural y/o educativa.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Parra.

Senyora Parra, té vosté la paraula.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, agrair al nou secretari autonòmic la presència en esta comissió i agrair les explicacions i complida informació que ens ha donat als grups polítics.

En primer lloc, referendar les paraules del secretari autonòmic, que la voluntat de La Generalitat, del Consell, està ahí.
I això s'ha plasmat en partides pressupostàries, no d'ara, sinó d'abans.
I, com bé ha dit, cal reconéixer les circumstàncies que són imputables no a l'administració, sinó a l'esdevenir econòmic i de fallida que, lamentablement, malauradament, han patit les dos empreses adjudicatàries d'estes obres.

Per tant, aclarir que el barri del Grau de València és un barri especialment important per a València i, per tant, el Consell és sabedor de tota esta necessitat que oferia el Grau.
I per això ha sigut conseqüent, ha sigut conseqüent en donar-li la importància al barri que té.
Per això, ha destinat una important inversió que supera els cinc milions i mig d'euros per a tornar a donar, en condicions, els serveis socials, educatius, per a majors, i tornar a posar a disposició dels més de dos mil usuaris que tenia el centre, tornar a posar a disposició eixe edifici en mans de la societat valenciana, en mans de la societat civil d'este important i -torne- destacable barri de València.

Per això m'alegra, m'alegra l'explicació.
Perquè ens ha deixat ben clar que no ha canviat la voluntat de la conselleria d'apostar per València, d'apostar per eixe barri, de tornar a oferir, quan l'edifici estiga en marxa, eixos serveis de què s'aprofitava tot un elenc de ciutadans de segments culturals i segments educatius i segments de població molt diferents, però que tots ells podien aprofitar-se d'eixe edifici.

I el fet que ja s'haja gastat vora dos milions d'euros diu que La Generalitat continua apostant per eixe projecte.
Que és cert, que han tingut mala sort, han tingut mala sort perquè la situació concursal i fallida de les empreses que es van tirar endavant ens ha ralentitzat el que és el projecte, però la voluntat és palmàriament manifesta i contínua, i això ens alegra.
I no tan sols això, sinó que la partida pressupostària està pendent de ser executada per a fer una realitat que mai han deixat de la mà, per part de la conselleria.

Per tant, agrair-li les seues explicacions, com he dit.
Però, sobretot, agrair-li que la conselleria seguisca apostant i referendant una societat valenciana que és molt important per a esta ciutat, que és el barri del Grau.
I estic convençuda que la llum està prop, que les negociacions donaran el seu fruit i que alguna empresa va a decidir treballar per a fer realitat eixa obra pública que tant mereixen els valencians.

Moltes gràcies i endavant, senyor secretari, en un projecte que mai vostés han abandonat.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

I ara, per a donar les explicacions corresponents, té la paraula el senyor secretari autonòmic.

Senyor Tomás, té la paraula.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

(Inoïble) .
.
.
per les seues intervencions que, amb independència de la valoració política, crec que compartim tots la preocupació de què està passant.

Compartim tots, i això sí que.
.
.
, senyora Sanz, efectivament, que el barri mereix esta infraestructura i que les entitats cíviques.
.
.
Efectivament, estem totalment d'acord en tot este tipus de manifestacions.

Compartim, efectivament, que hi han hagut unes circumstàncies desgraciades que, de vegades, en l'obra pública passen.
I ens trobem davant una situació, efectivament, no creada per ningú, sinó per circumstàncies.
I sí que és veritat que hem de donar la millor resposta davant d'estes circumstàncies.

Mosatros creguem que estem donant eixa resposta, ho dic sincerament.
Perquè, efectivament, tenim un cos de tècnics, tenim un cos de professionals que està encarregant-se i treballant el tema molt insistentment.

El tema de la seguretat, que deia la senyora Oltra.
Efectivament, el tema de la seguretat.
.
.
Coneguem, coneguem la situació del 30 de gener.
També els actes vandàlics moltes vegades són imprevisibles i, efectivament, s'exacerba sobre situacions en què és més fàcil arribar.

A partir del 30 de gener, també s'ha establit un dispositiu especial de vigilància.
Se porta una inspecció periòdica del centre per la direcció tècnica de l'obra i els tècnics de CIEGSA.
N'hi ha un informe facultatiu tots els mesos -l'últim és del 6 d'agost-, en què se fa una valoració de com estan les situacions, si s'ha de fer alguna intervenció ràpida.
És a dir, no està abandonat el centre tampoc en la seua seguretat.

Com vosté molt bé ha dit també, se varen fer unes actuacions de llevar tots els bastidors, excepte un que és d'una empresa de Barcelona que no es pot escalar, però que també estem treballant per a llevar-lo ja.
Però tots els bastidors es varen llevar, se varen tapiar totes les portes.
Se va intentar, a partir d'eixa intrusió, que no tornara a repetir-se i, al mateix temps, està fent-se un seguiment.

És a dir, no n'hi ha una deixada per part de l'administració en el tema de la seguretat.
Estem tots els mesos valorant, i s'han fet actuacions.
S'han retirat tots els bastidors i encara farem més, de veritat, ho dic amb tota sinceritat i sense ànim de fer d'açò un rifirrafe.
És a dir, les actuacions estan ahí i es poden vore i es poden palpar, i els informes també estan ahí.

Jo crec que, ho dic per contestar directament i agrair les paraules també de la senyora Parra.
.
.
És a dir, jo crec que no hi ha hagut en ningun moment negligència.
És a dir.
.
.

I després també, contestant a la senyora Sarrión.
És a dir, no tenim.
.
.
, quan feia la comparativa entre altres infraestructures.
És que en el tema en el centres no és (inintel·ligible) .
.
.
, no hi ha un problema pressupostari, ningú ha tirat enrere ni ha dit que açò no es pot fer perquè no hi hagen diners.
És a dir, La Generalitat ha complit ficant les partides, i s'ha complit un 50% d'eixe pressupost i està disposat a ficar perquè s'acabe.
És a dir.
.
.
, no sé, però no tenim un problema pressupostari.
La voluntat inequívoca d'una administració se demostra en la llei de pressupostos quan, efectivament, l'obra fica els diners.

Jo crec que açò és el fonamental que demostra la voluntat política.
I després ve la gestió.
I la gestió, efectivament, ens hem enfrontat a la fallida de dos empreses, una seguida de l'altra.

De negligència en la gestió crec que tampoc.
No és fàcil -i si se coneix l'administració i tots els processos de contractació- anar donant resposta a estes fallides.
N'hi ha una legislació en matèria de contractació que s'ha de complir, etcètera, etcètera.
I, efectivament, eixa legislació en matèria de contractació no li càpia ningun tipus de dubtes que els contractes, les obligacions contractuals assumides per les empreses han de ser exigides acord a llei, han de ser exigides.

Me demana vosté el nom de l'empresa.
De la mateixa manera que no he dit el nom de l'empresa de les dos que han tingut la fallida -crec que podem conéixer-les-, el nom de l'empresa estem en negociacions encara.
Quan tanquem les negociacions la direm.
Per què?
Perquè pot ser una o pot ser una altra.
Jo crec que és per un criteri de prudència i que vosté comprendrà perfectament.
Fins que no tanquem tots els processos de negociacions no anem a dir el nom de l'empresa.
Crec jo que açò entra dins.
.
.
En comunicar el moment en què estem jo crec que ja és important i fem un exemple de transparència.

Molt importat això de la participació ciutadana.
Això m'ha agradat i compartisc totalment la seua preocupació.
Jo crec que.
.
.
Ara estem centrant tot el nostre esforç en solucionar la paralització de l'obra.
I, quan tingam l'obra ja començada -que, per cert, el període d'execució que manegem és aproximadament uns huit mesos; ho dic jo, que és el que queda per donar també tota la informació que vostés m'estan demanant-, quan comencem l'obra, s'haurà d'iniciar un diàleg amb totes les entitats que en formaven part.
Ha passat molt de temps des de 2003.

A l'hora de decidir l'ocupació, efectivament, haurem d'iniciar un.
.
.
, vore les necessitats de la ciutat i també iniciar un diàleg amb els representants de les entitats cíviques del barri perquè, a partir d'ahí, puguem, efectivament, ja decidir concretament quina va a ser la utilització.
En principi, donar cobertura a totes les entitats cíviques i, naturalment, les necessitats que tinga el barri, partint dels servicis socioeducatius culturals que eixe centre social ja prestava en 2003.

Però, bé, sí que podem comprometre'ns a fer este procés de determinació de qui va a ocupar i com se va a ocupar, en funció de les necessitats reals i també amb un diàleg amb els representants cívics del barri.
Açò pense jo que és una qüestió important que.
.
.
, que jo crec que qualsevol responsable públic o polític ha de tindre molt clar.

En definitiva.
.
.
No sé si m'he deixat algunes qüestions de les que he dit.
Però insistisc, insistisc, el tema de la seguretat l'hem intentat resoldre, hem fet actuacions i tots els mesos està havent-hi una inspecció periòdica.
Per tant, d'abandonament, senyories, no.

El tema de la participació i d'atendre les necessitats de les entitats cíviques, sí.
Iniciarem el diàleg, efectivament, quan resolgam el tema de la paralització de l'obra i s'inicie la construcció.

Respecte a les crítiques de malgastar, insistisc, no, no.
Perquè, efectivament, ahí tenim una obra, des del primer moment, en la voluntat inequívoca de dur-la endavant, de 2003.
I causes alienes, com estic demostrant a esta administració, ho han impedit.

A mi m'agradaria, insistisc, demanar un.
.
.
Sé que moltes vegades els tempos polítics o els tempos de les voluntats dels ciutadans no són moltes vegades els de l'administració.
També he de dir-los que de vegades és bo que això siga així, perquè fer les coses ràpides a la millor mos pot dur que es ralentixen després.

Efectivament, en estos moments la voluntat de gestió, el paràmetre de gestió de l'administració és no tornar a que ens passe el que ens ha passat en les dos empreses.
I en un moment tan complicat actualment en què està el sector, comprendran vostés que ens assegurem, comprendran vostés també que se facen les comprovacions.

I, efectivament, els tècnics de CIEGSA.
.
.
, que a mi també m'agradaria trencar una llança a favor d'ells, perquè són arquitectes, és personal, són persones que han treballat i han fet importants servicis a les construccions a la Comunitat Valenciana, amb independència d'algunes qüestions econòmiques, una crisi que malauradament hem hagut de patir tots.

Cal fer-los també un vot de confiança.
Estan treballant i estan treballant de valent i estan, efectivament, buscant totes les alternatives.
Perquè en els problemes de contractació estan les qüestions pressupostàries, les qüestions legals i les qüestions legals sobretot en matèria de contractació.
No és tan fàcil fer cessió d'una empresa a l'altra, etcètera, etcètera.
Inclús llevar el bastidor d'una empresa que, a la millor, tires a llevar el bastidor i resulta que ja no existix eixa empresa i, damunt, té una seu social en Barcelona.

Vaja!
, no vull jo tampoc donar detalls de.
.
.
, que és una cosa que hem de resoldre mosatros i ho entenc perfectament.
Però vull, per favor, que se queden vostés i tots els representants de les entitats socials del Grau amb la pura convicció de la voluntat inequívoca d'esta conselleria per resoldre el tema, que no hi ha hagut mai deixadesa, ni molt menys, que hem estat en tot moment pendents de tots els problemes, que hem donat resolució i solució a què anava plantejant-se en el dia a dia i que, efectivament, esperem donar una bona notícia molt prompte.

I els demane, simplement, que tinguen eixa confiança en l'administració.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Vol algun aclariment, senyora Oltra?

Té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Torna vosté a demanar acte de fe: «Confien, tenim bona voluntat.
.
.
».
Jo, mire, de la seua bona voluntat no dubte, val?
, perquè jo no estic ací ni per a jutjar intencions ni voluntats, sinó que jo estic ací per a fer un control de govern, que és esta iniciativa, és un control de govern, val?
Aleshores, la seua bona voluntat, jo n'estic molt contenta.

Però, mire, «mala sort».
Mala sort és tindre el centre social del Grau acabat i un dia abans de la inauguració va i cau un meteorit i ho destrossa tot, val?
Això és mala sort, molt mala sort.
(Veus) Sí, clar.

El que ha passat ací no és això.
Ací hi ha hagut una sèrie de fets conseqüència d'una sèrie de decisions polítiques.
I això no és mala sort.
Això són decisions polítiques errònies.
Vull dir que centrem-nos en l'àmbit dels fets i de la realitat, perquè si ens centrem en l'àmbit de la fe òbviament aleshores anirem a dir que açò ha sigut mala sort.

Vosté mateixa diu una frase: «Comprendran que ens assegurem perquè no ens passe això de les dos empreses anteriors.
» Ergo, sí que depén de l'administració triar una empresa, inspeccionar, assegurar-se de la seua solvència i de la seua capacitat per a poder acabar una obra.
Vosté mateixa ho ha reconegut: «Comprendran que ens assegurem.
» Sí, ho comprenem.
Però llavors no comprenc per què vosté no fa una autocrítica al que ha segut la gestió anterior, que és el que ens té onze anys paralitzat este centre i tancat este centre.

Vull dir, el que vosté no pot és emprar un argument i que li'l comprem, i el contrari i que li'l comprem.
No és mala sort, senyor Tomás, són decisions polítiques errònies.
És negligència, més tenint en compte el treball exhaustiu que ha fet l'associació de veïns i de jubilats informant-los a vostés de les situacions, i que CIEGSA s'adone que això està parat quan l'empresa ja s'ha esfumat.
És que s'haja de llevar un bastiment i vostés ja no troben l'empresa és perquè l'administració ha aplegat tard.
Perquè òbviament una empresa no està hui solvent i viento en popa i demà està en concurs de creditors.
N'hi ha tot un temps enmig que, si les inspeccions i la comunicació de l'administració amb l'empresa haguera funcionat, això s'haguera detectat a temps.
I malgrat que els veïns s'han dirigit al president de La Generalitat, als distints consellers d'educació, s'han dirigit al sursum corda, informant-los del que allí estava passant, des de la primera finestra que es trencà, vosté no han fet cas.
Vostés comencen a assegurar les tanques quan jo el dia 30 de gener vaig allí, faig les fotos, les envie als mitjans de comunicació i aleshores és quan vostés reaccionen.
Totes les missives que els havien enviat els veïns, vostés les varen ignorar.
I quan això ix en els mitjans de comunicació, en prime time, aleshores és quan vostés diuen: «Ai, que m'han pillat.
»

Clar, vostés no varen fer açò d'ofici.
Vostés varen fer això, perquè les fotos van recórrer tots els mitjans de comunicació, i aleshores van anar, van tapar, van llevar els bastidors, etcètera, etcètera, després que hagueren caigut les planxes metàl·liques i haver posat en perill els vianants del carrer Jerónimo de Monsoriu.
Aleshores no pot dir vosté que no hi hagut negligència, ni pot dir que confiem en un govern que este tema l'ha gestionat tan malament.
I per cert, sí que ha dit vosté una de les empreses, que era Lubasa.
(Se sent una veu que diu: «La primera.
») Sí, eixa se li ha escapat, no?
Que no sé perquè no tenim dret a saber-ho, igual que ho sap vosté.
Mosatros ací som diputats triats pel poble.
En tot cas, la negligència del seu govern, la qual cosa fa que siga difícil confiar, encara que òbviament els huit mesos -i si al final açò qualla, que jo espere que sí- els permetrà a vostés abans de les eleccions inaugurar el centre, la seua negligència -com dic- el que ha provocat és que les classes de gimnàstica, de dibuix, de judo, de teatre, de karate, de ceràmica, d'informàtica, els balls de saló, perruqueria, l'educació infantil, el teatre, les presentacions falleres, el Club de Jubilats del Grau haja estat onze anys, i si vosté ho fan açò en huit mesos, dotze anys, sense tots estos serveis que prestava la societat civil al barri, i que, no cal dir-ho, no l'ha substituït la conselleria d'educació aquest servei que donaven als veïns.

Eixa és la conseqüència -i acabe- no de la mala sort, sinó d'un mal govern.
Sí que és possible que tindre un mal govern siga una mala sort.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Senyor secretari, té cinc minuts per a donar compte.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Bé, la veritat és que discrepe totalment del seu al·legat, senyora Oltra.
Fets.
Doncs sí, molts fets, molts fets.
En primer lloc, el tema pressupostari.
Li ho he intentat dir en les primeres intervencions i li ho torne a repetir ara.
No hi ha hagut ninguna marxa arrere d'esta administració, per ficar els diners davant.
I és la voluntat inequívoca que se té la intenció rotunda de finalitzar esta obra.
Els diners, els pressuposts, està la inversió feta, quatre milions d'euros.
Li pareix poc fet?

Segon lloc, gestió.
Les circumstàncies han sigut desgraciades, efectivament, com tots compartim.
Però hi ha hagut una gestió de cerca de solucions, i les solucions no han donat els fruits, perquè hem tingut mala sort i perquè hi ha hagut una situació del sector que tots coneguem, i ara estem a punt de trobar la tercera empresa.
Gestió, sí, i molta.

En el tema de les entitats, des del primer moment se va reubicar perquè pogueren fer el seu desenvolupament normal en altres llocs.
El tema de la seguretat, efectivament.
Quan ha segut detectat, immediatament s'ha donat solucions i s'ha fet.
S'estan fent revisions periòdiques.
No puc compartir el seu judici, que és un judici de valor.
Perquè els fets parlen més que les paraules, i vosté.
.
.
No, senyora Oltra, li ho dic de veritat, sense ànim de.
.
.
Sense ànim de, de.
.
.
Sí, però també és fet els pressuposts, també és fet els informes que se fan, també són fets el control que estem fent, també són les solucions que hem donat.
És a dir, que efectivament vosté diu: «No, és que vosté me demana un acte de fe.
» No, no.
Jo li estic donant fets, un darrere d'un altre.
Gestió, diners i control.
I efectivament la solució a prop i una temporalització, i els compromisos que estem adquirint.

Davant d'açò, insistir en esta postura, que davant la seua proposta els fets parlen més que les paraules.
I esperem efectivament que pugam inaugurar este centre social el més aviat possible, que jo crec que vosté també té l'esperança, igual que jo, que ho farem molt prompte.

I moltíssimes gràcies per les seues intervencions.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyories.

Compareixences de la consellera d'Educació, Cultura i Esport, que fa el secretari autonòmic d'Educació i Formació, senyor Manuel Tomás Ludeña, per a explicar els criteris utilitzats per a la supressió d'una unitat d'educació infantil del CEIP Martínez Valls, una unitat d'educació infantil del CEIP Bonavista, com també una unitat d'educació primària al CEIP Rafael Juan Vidal al municipi d'Ontinyent, i per a explicar els motius i circumstàncies que han originat el Decret 106/2014, de 4 de juliol, del Consell, pel qual s'integra el CEIP Josep Camarena en el CEIP Roís de Corella, ambdós de Gandia, sol·licitades pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
431 i 90.
093), a les quals s'acumulen la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida per a explicar les raons i les conseqüències de l'arranjament escolar 2014-2015 (RE número 90.
593), la sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista per a explicar els motius i la repercussió de l'eliminació d'una línia al CEIP González Gallarza i al Ciutat de Cremona (RE número 92.
413), la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida sobre el CEIP Ciutat de Cremona (RE número 93.
269), la sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís sobre el desallotjament dels docents voluntaris del Ciutat de Cremona (RE número 93.
278) i la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Educació i Formació, per a facilitar informació sobre l'arranjament escolar per al curs 2014-2015 (RE número 93.
602)

La senyora presidenta:

Continuem amb el tercer punt de l'ordre del dia.
Tenim la compareixença.
.
.
La petició del Grup Parlamentari Compromís de la consellera d'educació referent a la supressió de l'educació infantil del CEIP Martínez Valls, CEIP Bonavista, com també una unitat d'educació Rafael Juan Vidal, tot allò d'Ontinyent.
Per part del Grup Compromís també tenim per què s'integra el Col·legi d'Educació Infantil i Primària Josep Camarena, en el Col·legi d'Educació Infantil i Primària Roís de Corella, ambdós de Gandia.
També la petició per part d'Esquerra Unida per a explicar les raons i les conseqüències de l'arranjament escolar que proposa la conselleria per al curs 2014-2015, que s'acumula a la sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista respecte a l'eliminació d'una línia al CP d'Educació Infantil i Primària González Gallarza i d'una altra al CP Ciutat de Cremona, ambdós al municipi d'Alaquàs.
També per part d'Esquerra Unida sol·licita la compareixença per a explicar la política de la conselleria en relació al CEIP Ciutat de Cremona d'Alaquàs.
Per part del Grup Compromís, també sol·licita la compareixença per a explicar per què se va optar per la mesura de desallotjament dels 200 voluntaris del col·legi Cremona, amb la conseqüència de provocar un desemparament dels menors.
I s'acumula tot allò a petició pròpia per part del secretari autonòmic d'Educació i Formació.

Per tant, en primer lloc, té la paraula el senyor secretari, senyor Manuel Tomás, sense temps.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, bé, com poden vostés comprovar en l'acumulació de preguntes faré una intervenció general explicant el que és l'arranjament escolar, per donar també una resposta directa a una de les preguntes.
Després, em centraré en les conseqüències de l'arranjament escolar en les poblacions d'Ontinyent, Gandia i Alaquàs, i al mateix temps donaré una contestació específica de les dos últimes preguntes sobre els esdeveniments ocorreguts en Alaquàs en l'inici de curs.
D'esta manera, és per a tindre una unitat de discurs que puga anar enllaçant i contestant d'una manera única a totes les preguntes que vostés me formulen, que han formulat, amb independència que quedaré a la seua disposició per respondre i sotmetre'm a qualsevol consideració que consideren oportuna.

Però, bé, jo crec que la naturalesa de la problemàtica i de les qüestions que anem a tractar hui i que anem a debatre hui s'originen a partir d'un procediment que coneguem com l'arranjament escolar.
L'arranjament escolar, efectivament, que és el procediment administratiu que dóna resposta a les necessitats de planificació que té el sistema educatiu de manera anual.
Jo crec que coneixen vostés també el sistema educatiu, el coneixen molt bé a nivell polític i a nivell tècnic també, i saben que el nombre d'alumnes varia en funció de la natalitat, la població immigrant, i hi ha un dinamisme implícit en esta premissa que motiva l'adaptació any rere any per part de l'administració educativa dels recursos necessaris per a garantir el servici públic de l'educació infantil de segon cicle i de l'educació primària.
Ja saben que l'arranjament va fonamentalment, a part de l'educació especial també, sobre estes etapes educatives.

La realitat educativa és canviant.
La foto d'un any és diferent a la foto d'un any anterior o posterior, com és dia abans, perquè efectivament els moviments migratoris, i molt més en estos temps, els processos de natalitat són canviants.
Doncs totes les accions encaminades a eixa finalitat inclouen -com dia abans- l'expedient conegut com arranjament escolar, que preveu per centre docent i per curs escolar la determinació d'unitats d'escolarització i de la plantilla corresponent.
L'arranjament és l'instrument per donar resposta a eixa realitat canviant que estava intentant explicar.

L'arranjament escolar efectivament el que fa és: quantifica en funció del nombre d'alumnes i les seues necessitats el nombre d'unitats d'escolarització, i la plantilla de llocs de treball necessari per a oferir el servici públic de les ensenyances infantil, segon cicle i primària.
Es fa al conjunt de la Comunitat Valenciana, es fa també per direccions territorials, províncies, però sobretot el nucli bàsic de planificació també és el municipi, ja que és el lloc, la població on els alumnes poden -deuen- efectivament tindre un lloc escolar d'ensenyament obligatori.
La finalitat de l'arranjament escolar és sobretot d'oferir un servici educatiu en condicions de màxima qualitat i cobertura, optimitzant i racionalitzant els recursos disponibles sempre, com és una obligació establida pel nostre ordenament jurídic.
I també he de dir-los que l'arranjament escolar dimana del principi constitucional de programació general de l'ensenyament.
És a dir, estem complint efectivament un pretext constitucional que hem de dur endavant.
En esta línia el que podem és garantir que l'escolarització de l'alumnat es produïxca en les millors condicions possibles i assegurar el dret a l'educació de tots.
Però un procés d'esta naturalesa, que efectivament té la seua complexitat i també és un procés sensible, com tots podrem tindre molt clar, exigix fonamentalment que es faça amb transparència, en primer lloc, i en segon lloc que es faça d'una manera participativa de la comunitat educativa.

La participació de la comunitat educativa en l'arranjament escolar es fa sobretot per mitjà dels consells escolars municipals.
Per què?
Perquè els consells escolars municipals tenen un coneiximent de la població que a la millor administració educativa li és necessari també completar eixa informació.
I sobretot el consell escolar municipal té les ferramentes i els instruments per a poder efectivament coordinar-se també en els centres, i del que es tractaria és que se compartiren decisions entre les autoritats, les comissions d'escolarització i també efectivament el que és l'administració.
Si l'administració educativa ha previst canvis en la planificació dels col·legis públics del municipi, estos es comuniquen al consell escolar municipal i, si ho considera, presenten al·legacions a la proposta feta per l'administració.
És a dir, encara que l'administració sempre té -com no podia ser d'una altra manera, perquè així ho diu el reglament jurídic- l'última paraula, sí que és veritat que els consells escolars municipals poden presentar al·legacions respecte a la proposta inicial que puga fer-se de l'arranjament escolar.

L'arranjament escolar, doncs, efectivament té una primera fase en què molt ràpidament i molt prompte a l'inici del curs escolar els nostres tècnics se fiquen a fer en funció.
.
.
Això també és una cosa que ha de quedar molt clara, perquè sé que hui eixirà.
A mi m'agradaria que tingueren en compte que en totes les decisions al voltant de l'arranjament escolar n'hi ha un caràcter tècnic molt important.

Molt important el caràcter tècnic, perquè estem parlant d'un procés molt delicat i açò està fonamentalment en mans dels tècnics, amb independència de les normatives que hem d'aprovar.
Però la gestió de l'arranjament escolar està sobretot en les inspeccions educatives, en els tècnics de planificació educativa i en les direccions territorials, com vostés saben perfectament, que coneixen igual que jo o millor el sistema educatiu valencià.
La primera fase de l'arranjament escolar és una proposta que se fa efectivament des de l'administració, i esta proposta ja establix quines són les unitats d'escolarització que se suprimixen o que se modifiquen, i genera la primera posició de l'administració educativa.

Amb esta proposta es fa una consulta a la comunitat educativa que és sotmetre-la a la consideració de cada municipi, i el municipi, mitjançant la comissió d'escolarització pel Consell Escolar Municipal, presenta al·legacions a l'administració educativa i a la millor algunes d'eixes al·legacions incorporen algun tipus d'informació que des de l'administració educativa es desconeix o, inclús, poden establir algun tipus de correccions.

El resultat d'estes al·legacions formulades permet la proposta definitiva que és la que se du a terme i se publica, amb independència que l'expedient conegut com arranjament escolar és un expedient viu perquè durant tot l'any, fins que els xiquets s'escolaritzen, se poden produir circumstàncies que alteren les planificacions, com hem tingut l'oportunitat de vore en moltíssimes ocasions, i la vitalitat, la contínua actualització d'este expedient administratiu és una, també, de les consideracions que cal tindre en compte que -insistisc- té un altíssim contingut tècnic i les decisions estan en mans dels professionals que el duen a terme.

No és la meua intenció fer cap màster ací sobre el que és l'arranjament escolar però -crec- sí que és important que en la primera argumentació de definició de l'arranjament escolar doncs estic esbossant algunes idees i alguns arguments que vaig a utilitzar després per a analitzar els casos concrets i, també -m'imagine-, per a respondre a les preguntes que vostés me van a fer.

Bé, ¿quines han sigut les dades de l'arranjament escolar per al curs 2014-2015?
La veritat és que jo he vist moltes vegades que s'intenta identificar les decisions de l'arranjament escolar als ajustos en matèria d'educació, i en açò he de dir-los que, almenys, en el cas del curs 2014-2015 és fals, és a dir, ¿per què?
, perquè en l'arranjament escolar del 2014-2015 s'han incrementat en dos-centes sis les unitats habilitades o creades, és a dir, una part molt important.
Vincular algunes situacions puntuals a processos d'ajust econòmic, en el curs 2014-2015, no és veritat, vorem.
.
.
, no es pot anar a la part pel tot i cal analitzar cas per cas, però he de dir-los que el procés d'arranjament escolar per al curs 2014-2015 implica l'augment de dos-centes sis unitats d'escolarització.

Per tant, l'arranjament no s'ha utilitzat per a retallar, l'arranjament s'ha utilitzat per a racionalitzar, i este és un argument que repetiré moltes vegades, perquè moltes vegades de manera interessada es du a eixe terreny.
De fet, són cinc-cents cinc les unitats habilitades o creades; dos-centes noranta nou les suprimides; i el còmput global mos dóna dos-centes sis de noves unitats.

Ja tindré oportunitat, també, de fer-ho en l'inici de curs però, efectivament, crec que hem d'anar adequant els discursos polítics a la realitat tècnica i a les dades que estem demostrant-los.

Però -insistisc-, arranjament escolar, sí, ¡faltaria més!
, es fa en totes les comunitats autònomes i és un instrument molt important, però no per a retallar sinó per a racionalitzar i, en el cas concret de 2014-2015, dos-centes sis noves unitats.

L'arranjament escolar també té una funció molt important a la nostra Comunitat Valenciana, és buscar un equilibri, efectivament, entre els models lingüístics.
Ja saben que s'aposta clarament en la Comunitat Valenciana per l'educació plurilingüe, tenim dos llengües cooficials en la nostra comunitat però volem, també, anar més enllà i apostem pel plurilingüe perquè estem totalment convençuts que la competència plurilingüe no simplement dota de més alternatives de formació a l'alumnat i més oportunitats sinó que, al mateix temps, també fa que els alumnes milloren en totes les àrees de coneixement, açò està demostrat.

I, efectivament, la distribució d'unitats també es fa en funció d'aquelles que són en valencià i que són en castellà que, en el cas concret del 2014-2015, en el sistema públic, el 52% de les línies d'unitats d'escolarització són en valencià i el 48%, aproximadament, en castellà; en l'ensenyament concertat el 8,8% són en valencià i el 91% en castellà.

El creixement d'alumnat que estudia en valencià augmenta considerablement des del curs 1995-1996 fins l'actualitat; de 74.
000 alumnes que teníem estudiant en l'any 1995-1996, actualment tenim 246.
164 alumnes en valencià.

Per tant, estem en condicions d'afirmar que la conselleria, mitjançant el procediment d'arranjament escolar, reforma també l'equilibri i la manera d'estudiar en valencià.

Efectivament, estes serien les qüestions fonamentals a l'arranjament escolar però, efectivament, l'arranjament escolar -conforme els he dit abans- va rebre també les al·legacions per part dels ajuntaments, i he de dir-los que la primera proposta nosaltres l'entreguem el 13 de desembre del 2013 i els donem als centres de temps fins al 2 de gener perquè facen les al·legacions i, després, també, incorporem, ampliem el termini fins el 10 de gener.

Bé, dels 439 centres afectats sobre 1.
600 centres públics que tenim, aproximadament, n'hi ha 439 centres afectats per decisions al voltant de l'arranjament escolar; d'estos 439, 148 són els que presenten al·legacions, i dels consells de les escoles municipals que són analitzades, estudiades i contestades, doncs d'estes s'estimen cinquanta-set al·legacions, és a dir, el 38,51% de les presentades, o siga, totalment, cinquanta-set, i, parcialment, sis.

Per tant, este arranjament escolar per al proper curs no és tan negatiu perquè en l'arranjament escolar sols s'han vist afectats el 37,42% dels centres i un 66,29% dels centres afectats per l'arranjament escolar estan d'acord amb la proposta de la conselleria, és a dir, les incidències que genera l'arranjament escolar són les que són, ¿val?
, i, després del període d'al·legacions, només, només un 7,25% de la xarxa de centres no està d'acord amb la decisió adoptada per La Generalitat.

Ho dic jo, també, perquè a mi m'agradaria…, la nostra obligació com administració és que quan valorem un procediment administratiu fer una valoració global d'ell, i estes són les dades globals i, després, podrem parlar cas per cas -que ara entraré a parlar també cas per cas-, però estes són les dades globals.

El que vullc demostrar i el que vullc, també, compartir amb tots vostés és que l'arranjament escolar com a procés administratiu, la incidència en el conjunt del sistema educatiu és la que els estic explicant.

Bé, i ara sí que m'agradaria donar un informe més exhaustiu als casos que vostés plantegen en les seues preguntes, que són a Ontinyent, a Gandia i a Alaquàs.

L'estudi particular de la localitat d'Ontinyent revelà en el seu dia la possibilitat de reajustar la quantificació de les unitats d'escolarització de les ensenyances d'educació infantil i d'educació primària, i no per capritx els cens d'alumnat de l'educació infantil ha descendit en quaranta-huit alumnes, i en el curs 2013-2014 van quedar seixanta-dos vacants en educació infantil de tres anys en la població d'Ontinyent, comptant amb una ràtio de vint-i-cinc; ja saben que les ràtios, les legals màximes són trenta però, en funció dels metres que puga tindre cada aula, va de vint-i-cinc a trenta, en este cas estes vacants estan quantificades tenint en compte ràtios de vint-i-cinc.

Este reajustament es podria efectuar en les unitats d'escolarització infantil de tres anys i deixant d'oferir una unitat al Col·legi Públic Bonavista, i una altra al CEIP Martínez Valls, així també com en l'educació primària calia reajustar la unitat en el Col·legi Públic Rafael Juan Vidal, atés que l'oferta de vacants en primària també superava la demanda d'escolarització.

L'actuació d'esta administració educativa garantix en cada punt de servici, concretament en el cas d'Ontinyent, un lloc per a cada u dels alumnes que sol·licitaren l'escolarització en qualsevol nivell educatiu ja que n'hi ha un excés de vacants que permet l'escolarització de tots els alumnes en la localitat.

La situació d'escolarització actual a la localitat d'Ontinyent en educació infantil tres anys després del procés d'admissió i matrícula, a data de 26 de setembre, és que tenim quatre línies en valencià: una en el Lluís Vives amb quinze alumnes; una altra en el Rafael Juan Vidal amb díhuit alumnes; una en Bonavista amb vint-i-set alumnes; una en el Col·legi Públic Martínez Valls amb vint-i-sis, i en castellà dos: en el Maestro Carmelo Ripoll amb cinquanta; i el Vicente Ginés Mora amb vint-i-sis.
Com es poden adonar, en cap moment s'ha trastocat cap dret de l'escolarització i les ràtios estan més que acceptables.

Amb estes dades podem determinar que en els CEIP públics n'hi ha set unitats per a educació infantil de tres anys, que amb una ràtio de vint-i-cinc alumnes per aula serien cent setanta-cinc places, i actualment n'hi ha cent seixanta-dos places ocupades, per tant, encara n'hi ha tretze vacants després de realitzar les dos supressions de l'arranjament escolar.

Ací el procediment sempre és el mateix, senyories, el procediment de l'arranjament és un exercici de responsabilitat per a ajustar els recursos a la realitat del centre, i en este cas, efectivament, informat per sòlids informes tècnics de la inspecció, naturalment presentat i les dades diuen el que diuen.

I bé, podem fer el que vullgam, la interpretació que es vullga fer però -insistisc-, la supressió d'estes dos línies és un acte de responsabilitat, és un acte d'eficiència dels recursos i ha sigut consultat i dut endavant sempre.

Gandia, a Gandia tenim la integració del Col·legi d'Educació Infantil i Primària Josep Camarena en el Col·legi d'Educació Infantil i Primària Roís de Corella.

En particular, a la localitat de Gandia, les dades d'escolarització del curs 2013-2014 al CEIP Josep Camarena, unit al fet de no comptar amb instal·lacions definitives -perquè este col·legi estava íntegrament en prefabricades- van motivar que el servici d'inspecció i educació, és a dir, la inspecció, el cos professional i tècnic de la província de València proposara la seua integració al CEIP Roís de Corella de la mateixa localitat, és una decisió tècnica que naix dels servicis d'inspecció vista la realitat que hi havia allí i que, efectivament, en el cas de la política d'esta conselleria sempre intenta doncs anar acabant amb totes les aules prefabricades que tenim, com anem a fer-ho al final d'esta legislatura en un 90%.

Davant d'esta proposta de la inspecció educativa, els servicis de planificació educativa, els nostres tècnics, valoren, efectivament, quines són les dades que allí es menegen i, efectivament, arriben a la conclusió que eixa decisió és adequada i pertinent per a la prestació d'un servici públic d'educació ja que l'actuació proposada no lesiona el dret a l'escolarització obligatòria de l'actual alumnat del CEIP Josep Camarena, atés que esta administració educativa, en el període previ al procés ordinari d'admissió, garanteix un lloc escolar a tots en el Roís de Corella, que el Roís de Corella compta amb la capacitat suficient a l'efecte i que la ubicació és prop a l'actual emplaçament del CEIP a integrar.

Efectivament, és una decisió també que compta amb una eficiència i racionalització dels recursos disponibles, l'actuació proposada redunda a favor de l'eficiència i ultimació de recursos públics, a més quan el CEIP a integrar no disposa de les infraestructures educatives adequades i d'esta manera podem, també, solucionar el problema de les prefabricades en el Josep Camarena.

I, després, efectivament, que la participació de la seua comunitat educativa, donada la inclusió d'esta actuació en l'expedient d'arranjament escolar, el Consell Escolar Municipal de Gandia va ser informat en temps i forma per a l'emissió del corresponent judici a través de la formulació d'al·legacions, estes al·legacions van ser analitzades i incorporades a l'expedient produint l'efecte de deixar inalterats els fonaments que sustenten la integració plantejada.
I, de fet, no vullc entrar en un tema de xifres però, inclús, després d'integrar el Josep Camarena dins del Roís de Corella la realitat actual és que continuen quedant vacants.

Açò demostra, efectivament, haver encertat els tècnics en este tema, sí, perquè efectivament tenim sis línies en infantil…, no, perdó, el Camarena tenia dos unitats en infantil amb vint-i-un alumnes i sis de primària amb setanta alumnes.
Efectivament, després de la integració tenim huit unitats en infantil que tenen setze vacants i díhuit unitats de primària amb quatre-cents vint alumnes que té trenta vacants, segons els informes de planificació educativa, i els informes els tenim ací tal qual mos els acaben de donar els tècnics.

És a dir -insistisc-, mosatros no anem a comptar els alumnes allí, les decisions polítiques respecte a l'arranjament escolar no són eixes, són els tècnics de la inspecció educativa, són els tècnics de planificació educativa els que, efectivament, fan les propostes en funció de la racionalització.
I els demane per favor un vot de confiança per als nostres tècnics, sempre estem diguent que cal recolzar els tècnics i els funcionaris, que és una garantia enfront de l'administració, el que passa és que ¡referendem-los sempre!
, no quan diuen coses que mos agraden o quan diguen coses que no mos agraden, és a dir, jo he d'interlocutar amb tècnics tots els dies i quan em diuen coses que no m'agraden doncs, efectivament, la meua obligació és assumir-ho perquè és un cos professional però ¡fem-ho tots!
, ¡fem-ho tots sempre!
Insistisc, en l'arranjament escolar les decisions són en una amplíssima majoria -per no dir el 99%-, estrictament de caràcter tècnic.
Tinguem confiança amb els tècnics.

Alaquàs, a Alaquàs es produïx l'eliminació d'una línia, es planteja l'eliminació d'una línia al Col·legi Públic d'Educació Infantil i Primària González Gallarza i d'una altra al Ciutat de Cremona.

De l'estudi particular de la localitat d'Alaquàs.
.
.
, revela la possibilitat de reajustar la quantificació de les unitats d'escolarització en els ensenyaments d'infantil i primària de la localitat.

Este reajustament es podria efectuar en les unitats d'escolarització de l'educació infantil de tres anys, podent deixar d'oferir un dels centres docents de la localitat.
En tot cas, este fet garantix el dret a l'escolarització, redundant també l'eficiència i racionalització de l'ús dels recursos públics disponibles.

Efectivament, el Ciutat de Cremona és un col·lege que està íntegrament en aules prefabricades i, efectivament, la voluntat política, sí, i això ho hem de reconéixer clar i públicament, és d'anar el més ràpidament possible.
.
.
, anar fent la supressió de totes les aules prefabricades.
I en l'arranjament escolar se té en compte este criteri.
(Veus) Se té en compte este criteri.
Bé, no, no, no se preocupe, no passa res.
Comprenc.
No, no me molesta, no me molesta, gràcies.

La senyora presidenta:

Señoría, perdone un momento.

Les recuerdo a las personas que están presentes aquí en la sala de comisiones que deben guardar ciertas normas para poder permanecer aquí dentro.
Les ruego que…, les han dicho que bajen la voz.
No se pueden hacer comentarios, no se puede aplaudir, no se pueden hacer ciertas cuestiones.
Muchas gracias.

Puede continuar, señor secretario.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Gracias, señora presidenta.

A causa de la disminució del cens a la localitat d'Alaquàs i donada la prioritat que atorga esta Conselleria d'Educació, Cultura i Esport d'anar reduint les instal·lacions educatives provisionals, és el CEIP Ciutat de Cremona el que tècnicament es proposa per a la supressió d'unitats de tres anys, donat l'excés d'unitats amb que compta la localitat.

Estes raons, juntament amb recerca de l'eficiència dels recursos públics, determinen que les unitats de tres anys d'educació infantil s'oferix en els altres col·leges de la localitat, que compten amb les instal·lacions i els espais adequats i suficients per donar cabuda a tots els alumnes de tres anys.

Pel que fa al CEIP González Gallarza, ressaltar que exactament no es tracta d'una supressió, que simplement és que els alumnes de les dos línies de cinc anys canviaven d'etapa i, també, algunes ajustos per baix, però que.
.
.
, per tant, el centre compta amb la mateixa oferta d'escolarització en educació infantil de tres anys.
No obstant això, l'evolució natural de l'escolarització dels alumnes va pujant de curs, fa que s'hagen de reajustar de manera natural les unitats d'educació infantil.

Sí que és veritat que un cop.
.
.
, açò va ser la primera proposta i estes varen ser les dos línies que van dir de suprimir, sí que és veritat que un cop adjudicades totes les vacants de la localitat, noves dades van fer necessari introduir canvis per garantir la completa escolarització de la localitat.

L'administració va dir que fóra la mateixa comunitat educativa la que plantejara on deuria fer-se l'habilitació de la nova línia.
I, efectivament, la comissió d'escolarització celebrada en maig de 2014 a Alaquàs fa unes votacions i proposen a l'administració que l'habilitació siga a la Vila d'Alaquàs.
I l'administració, efectivament, dóna compliment al que la comissió d'escolarització.
.
.
-i tenim l'acta, la podem llegir, si volen- el que la comissió d'escolarització diu.
I efectivament aixina procedim.

L'actuació d'esta administració garantix en cada punt del servici, i concretament en el cas d'Alaquàs, un lloc per a cada un dels alumnes que sol·liciten escolarització, ja que n'hi ha un excés de vacants.
L'any passat quedaren tres places vacants en Alaquàs.
.
.
, tretze places vacants en Alaquàs, ¿d'acord?

És el centre que efectivament tenia les prefabricades i la matrícula.
.
.
, el comportament de la natalitat i dels fenòmens migratoris de la ciutat d'Alaquàs és el que és, i en virtut de l'explicació de racionalització que he dit abans, esta és la mesura, amb un exercici de responsabilitat, que es devia prendre.

Com he dit abans, el procés d'arranjament escolar és un procediment viu i, efectivament, circumstàncies varen fer necessàries l'habilitació d'una nova línia.
I l'administració ha habilitat la línia que li ha dit l'ajuntament en la comissió d'escolarització, que és un acte en el qual se produïx una votació i mos diuen que s'habilite l'aula de.
.
.
, en el Vila d'Alaquàs.
I, efectivament, així se produïx.

Aixina i tot, actualment en Alaquàs podem determinar que en els CEIP hi ha nou unitats d'educació infantil de tres anys i tenim actualment 28 places vacants.
Inclús, després de les dos supressions i l'habilitació, actualment tenim 28 places vacants en els centres públics d'Alaquàs, és a dir.
.
.
, que eixa realitat també l'han de conéixer vostés.

També és veritat que.
.
.
, no simplement açò.
Alguns grups d'interés, efectivament, molt legítimament varen plantejar un recurs de reposició i contenciós administratiu davant el tribunal superior de justícia, i el tribunal decidí no aplicar ninguna mesura cautelar de suspensió de les decisions de l'arranjament escolar, és a dir, hi ha un pronunciament judicial al respecte que no calia subvertir ni paralitzar qualsevol procés fet en este moment.

Molt important també, que tingam, per contextualitzar.
.
.
, per tancar el cercle del que és l'arranjament escolar, i és que el 93% de l'alumnat d'educació infantil de tres anys ha aconseguit plaça en el centre escolar seleccionat com a primera opció, és a dir, el centre que la família considera prioritari, suposa un increment del 0,8% respecte a l'any passat.
I en la província de Castelló la xifra arriba al 95%; en València, el 93,02%, i el 93% (inintel·ligible) .
.
.

Podem parlar dels casos puntuals, i tenim tot el dret de parlar-los i d'atendre les casuístiques d'eixes persones, però la realitat de l'arranjament escolar a nivell global és el que és, quant a satisfacció dels centres, quant a satisfacció de les persones, quant a satisfacció dels grups d'interés i, efectivament, un procediment que es fa de manera transparent, molt transparent, com tot el món podrà vore durant estos últims mesos, i sempre comptant amb la participació de la comunitat educativa.

Hi han algunes preguntes també que el grup Compromís hem realitza sobre la gestió dels.
.
.
esdeveniments que varen ocórrer a l'inici de curs en el Ciutat de Cremona i quina va ser l'actuació de l'administració educativa al respecte.

Efectivament, li ho anem a dir molt clarament quina va ser l'actuació de l'administració educativa.

Primera, recolzar totes les actuacions de la direcció del centre.
Perquè moltes vegades se parla amb una certa lleugeresa i cal tindre molt clar quines són les atribucions que té l'administració educativa en la gestió dels centres, quines són les atribucions que té la inspecció, quines són les atribucions que té la direcció dels centres.

I, efectivament, en este cas, la directora del centre va prendre les seues mesures, que va informar-mos de totes elles i he de dir que per part de l'administració educativa aplaudim i recolzem les actuacions que la directora del centre va fer en eixe moment.
¿Per què?
Perquè va garantir el compliment estricte de la legalitat, que era, efectivament, el que qualsevol director de centre ha de fer sempre en el seu centre.
I els ho dic jo, una persona que ha segut onze també director d'un centre educatiu i té molt clar quin és l'àmbit competencial que ha de tindre un director de centre.

En l'exercici de les seues funcions, l'administració educativa va estar assessorant sempre a la direcció del centre allò que ella considerava.

La conselleria va intentar, com díem abans, que es complira la legalitat, i complir la legalitat vol dir que cap membre de la comunitat educativa tinguera ningun perjudici de l'exercici dels seus drets.
Perquè ahí n'hi havia moltes persones que tenien els seus drets i calia buscar l'equilibri, pel compliment de la legalitat i que els drets de qualsevol membre de la comunitat educativa no es veren pertorbats, i eixe va ser l'eix central de les actuacions que vàrem fer en el tema de l'inici de curs.

Naturalment preteníem també que s'establira el més ràpidament possible el clima adequat per a fer les classes amb total normalitat i que el centre recuperara la tranquil·litat, que entenem mai deuria haver perdut.
Perquè efectivament tenim moltíssima legislació i tenim moltíssims aspectes que mos diuen clarament que el clima de convivència és un element fonamental perquè les classes i el procés d'ensenyament-aprenentatge se faça de manera adequada.

Se mos diu també en les preguntes que diu Compromís que no hi ha hagut diàleg.
Jo he de dir-li que tinc entés que els representants del Ciutat de Cremona s'han reunit en una ocasió amb l'anterior secretari autonòmic d'educació, s'han reunit amb el director general de centres docents, s'han reunit amb la inspectora general i s'han reunit amb la subdirectora general de centres docents, o siga, diàleg per part de l'administració ha hagut i ahí estan les reunions que s'han fet amb totes estes personalitats.
.
.
, amb estos alts càrrecs a l'hora de prendre determinacions en el Ciutat de Cremona, o siga, que absència de diàleg, res.

Però efectivament el diàleg no es pot mai confondre amb imposició i el dret a manifestar-se no pot anar mai en contra de la legalitat.
En un estat de dret, el principi de legalitat és sagrat, sagrat.
I les persones han de manifestar-se, faltaria més, però sempre respectant la legalitat.

La directora va decidir amb molt bon criteri.
.
.
la directora va decidir amb molt bon criteri que ninguna persona que no estiguera autoritzada en el centre, estiguera en el (inintel·ligible) .
.
.
de l'alumnat.
¡Doncs clar que sí!
¡Doncs clar que sí!

Vostés me pregunten, ¿per què se va evitar que els professors.
.
.
que els professors voluntaris estigueren allí?
Doncs efectivament perquè no és personal autoritzat per a estar en el centre i no poden estar legalment, com no pot entrar ací un exdiputat i assentar-se ací ara.
.
.
, és a dir, n'hi haurà unes normes efectivament, n'hi haurà unes normes, però no pot entrar un espontani ací i ficar-se a parlar ací ara.
Doncs efectivament passa exactament igual.
.
.
passa exactament igual en un centre educatiu, de la mateixa manera que tampoc està autoritzat qualsevol xiquet que no estiga matriculat a estar dins.

I la directora del centre va prendre les determinacions.
.
.
, no l'administració educativa, però tampoc.
.
.
, però en eixe moment era administració educativa i referendem el que va fer.
I va aplicar estrictament la legalitat d'impedir al càrrec de menors en un lloc públic que n'hi hagueren persones no autoritzades.

I davant els fets consumats de l'entrada de persones al Ciutat de Cremona que no estaven matriculades, varen ser els professors del centre els que atengueren en tot moment a eixos xiquets.
Així que ningú va quedar desatés, ni va vore.
.
.
, no, no, ningú va quedar desatés, ni va en ningun moment a quedar-se ninguna persona sense tindre la protecció adequada.

Insistisc, crec sincerament, li ho dic de veritat, que davant el legítim dret a les manifestacions, el legítim dret a la crítica, estos han de fer-se dins de la més estricta legalitat.

I la veritat és que el conflicte que es va generar, nosaltres havérem volgut que no es generara, havérem volgut que tot havera anat d'un altre caixer, vàrem intentar fer el diàleg.
I, efectivament, garantim i recolzem a la directora del centre en totes les mesures que va prendre eixe dia.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara començarem pels grups que han demanat la compareixença.
Pel Grup Parlamentari Compromís té la paraula l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies.

Senyor secretari autonòmic, senyor Tomás.

Efectivament, ha començat dient que açò tot és una qüestió merament tècnica, l'arranjament escolar, i m'ho reafirma.
O siga, que és una cosa dels tècnics.

Els tècnics són éssers asexuats, són àngels que no.
.
.
, li he de recordar que, fins i tot, els àngels, segons les directrius que seguixen, se van convertir en dimonis.

Per tant, tinga en compte que no és veritat que és una qüestió tècnica.
Els tècnics apliquen els principis que des de l'administració se dicten.
I els tècnics el que realitzen són les maniobres per a complir els objectius que es marquen des de la mateixa administració.
Per tant, la culpa no és dels tècnics.
La culpa és de.
.
.
, no, la culpa i la responsabilitat és des del president del govern, la consellera d'educació i el secretari autonòmic, encara que vosté s'ha fet càrrec molt recentment d'esta conselleria, d'esta.
.
.

Per tant, vostés han fet l'arranjament escolar, i se veu els principis, els principis.
Perquè vosté m'ha contat tot allò de la transparència i participació, tal.
.
.
tot el procediment.
Faltaria més.
Faltaria més.
Després parlarem si després això se complix o no se complix, perquè el procediment està clar.

Perquè vostés.
.
.
, per exemple, me diu coses que.
.
.
, que el 66% dels centres estan d'acord amb l'arranjament.
¿Que vosté els ha consultat?
(Veus) No, no, no, el 66% dels centres no estan afectats negativament per l'arranjament.
Eixa és la realitat.
Vosté no ha fet cap consulta.
La pregunta de si estan d'acord, vaja i pregunte-ho i vorà com no.
El professorat no està d'acord amb les bases en què s'ha fet l'arranjament.

El que passa és que hi ha una quantitat de centres que no estan afectats i, per tant, no han fet al·legacions, vol dir.
Clar que han de fer al·legacions si estan en el que toca!
Per tant, que al·legue aquell que està afectat, per començar.

Vostés n'han fet.
.
.
, diu que no.
Sí, vostés han fet retallades.
I ha fet retallades selectives, dirigides, per una part a tancar uns centres determinats, perquè al llevar-los la matrícula de.
.
.
, o al disminuir unitats en tres anys, farà que progressivament eixe centre se tanque, i molt ràpidament perquè els germans d'eixos centres hauran d'anar a un altre centre per a no estar separats.
Això ho estan fet.
Han seleccionat molts centres de línia única que van a tancar.
I després han seleccionat les línies en valencià, que diu vosté: «És que n'hi han tantes.
»

Mire, anem a parlar.
Eixos són els principis generals, però parlem d'Ontinyent.
Ontinyent, mos diu que tenen 62 vacants.
Més, en Ontinyent n'hi han moltes més vacants de les que vosté ha dit, perquè s'ha oblidat de dir-mos les vacants que hi han en els centres concertats.
En La Concepció n'hi han 19 vacants, en La Milagrosa hi han 21 vacants, en la Pureza de María hi han 14 vacants, en el San José hi han tres vacants, en el Santa María hi han sis vacant, la qual cosa mos dóna una totalitat de 63 vacants, a 4 de setembre, i vostés no han retallat res.

Vostés han ampliat en moltes poblacions els concerts educatius al mateix temps que disminuïen unitats públiques.
Aleshores, la seua explicació, com pot vore, no és coherent.
És coherent a l'hora de suprimir unitats públiques, però no han fet el mateix a l'hora de suprimir les unitats concertades perquè en Ontinyent, vosté té la prova ací, que té en estos moments 63 vacants en els centres concertats i mantenen tots eixos centres concertats, estan mantenint-los.
Una despesa suplementària que ens podríem estalviar si tinguérem les places públiques ja.

Per tant, ja està ahí.
Han suprimit Martínez Valls i Bonavista, unitats en valencià.
Han deixat totes les dels centres concertats exactament.
Això era innecessari i vosté ho ha fet.
He d'anar molt de pressa per l'acumulació que s'ha fet però tenim de parlar.
Perquè ací ha dit moltes coses que són incorrectes.

Vostés han fet una qüestió tècnica.
.
.
Doncs mire, si és responsabilitat del tècnic allò del Roís de Corella, per favor, demane responsabilitats a eixos tècnics.
Clar, jo sé, els tècnics han seguit les instruccions.
Pla de xoc, tancar barracons, tanquem una escola.
Ja no hi han barracons.
No hi ha ni escola, però no hi han barracons, efectivament.
Magnífic.

Integració del Josep Camarena en el Roís de Corella.
Mentida.
Li ho dic aixina: mentida.
Els alumnes del Camarena no van al Roís de Corella.
Els alumnes del Camarena els han repartit en tots els centres de la localitat.
Això no és una integració.
És més, és més, tenint ací l'arranjament escolar i (inintel·ligible) .
.
.
diu, en el previ diu: «Roís de Corella, -posa ahí-, modificacions: integració del CEIP Josep Camarena pendent de publicació, tal.
» I en el definitiu, això desapareix, després de les al·legacions, després d'eixe diàleg en el qual la conselleria ha estat massa vegades sorda però.
.
.
diàleg.
Això desapareix, però després resulta que no.
Aleshores, els alumnes no s'integren i és molt clar; si el Roís de Corella tenia nou unitats d'infantil i díhuit de primària, se li'n disminuïx una i queda huit en díhuit, se fa la integració i, justet, els xiquets del Josep Camarena són àngels també perquè no ocupen espai, perquè seguim amb les mateixes unitats.

O siga, s'integra un centre en un altre i l'altre no augmenta d'unitats sinó disminuïx d'unitats també.
Vol explicar-me això com ho han fet?
Perquè, clar, «no passa res».
Sí que passa.
Sí que passa perquè això afecta els professionals també.
I vosté ja ho sap que afecta els professionals.
Perquè una cosa és que un centre es tanque, s'extingixen les places que tenen allí, i eixos professors van, van tots ells a un concurs de manera prioritària, tenen prioritat sobre tots els altres perquè s'ha tancat el centre i s'han extingit eixes places.

Com no han fet això, en què han fet una integració?
En el que els ha interessat a vostés, perquè els alumnes no s'han integrat, en absolut.
Els han repartit, els materials no han anat al centre perquè el centre no té lloc físic perquè té les mateixes aules que tenia.

I ara diuen: «S'integra el professorat.
» Quin professorat?
El que no havia participat en el concurs o no havia tingut plaça en el (inintel·ligible) .
.
.
concurs.
Amb la qual cosa, els efectes és que sense saber-ho, els professors del Roís de Corella queden desplaçats, propietaris definitius, desplaçats per la imprevisió de la mateixa conselleria, pel caprici de la mateixa conselleria de tancar sense haver fet les previsions oportunes, perquè aleshores sí que van uns professors més antics de la localitat que estaven en el Camarena, al Roís de Corella.

A vore, vostés saben el mal que estan fent?
Aixina de clar.
Saben el mal que estan fent, les decisions que vostés prenen?
Saben que estan afectant persones i famílies determinades quan prenen una decisió?
No se'ls ha ocorregut pensar això?
Haurien de pensar-ho, haurien de pensar-ho, perquè en este moment estan afectant, i molt, i molt.
I vull explicacions molt clares sobre esta integració en la qual, ja li he dit, és una falsetat parlar d'integració perquè ni els alumnes del Camarena han passat al Roís de Corella -alguns sí-, perquè els han passat a tots els centres de la localitat, però no.
Una integració és agarrar els alumnes d'un centre i van a un altre centre en el qual s'integren.
Això no s'ha produït.

I voldria que vosté donara explicacions ben clares de com s'ha fet.
De com s'ha fet.
Perquè parlarem després i vorem ahí com no hi ha hagut tanta transparència, no hi ha hagut tanta transparència.
I no els passe la culpa als tècnics.
Ja dic, açò són directrius, són directrius que vostés han fet.
Per tant, tenim Ontinyent, tenim Gandia, i no me quadra res amb el que vosté ha dit.
I parlem Alaquàs.
Escolte, no cal que m'explique que el director.
.
.
He sigut director en diversos centres.
Sé les obligacions del director que té.
I una, efectivament, està en la que vosté ha dit, dóna classes en el centre, el professorat del centre i assistix el centre, l'alumnat del centre.
Però vol dir que vosté, eixe dia, era un dia normal?
Vol dir que això tenia.
.
.
Vosté.
.
.
és a dir, que en una manifestació de pares en la qual una de les decisions és que uns alumnes de tres anys entren en l'escola, vosté me diu que s'ha de tirar la policia per a agarrar eixos xiquetes i eixos pares i tirar-los al carrer?
No s'escuden una vegada més en el director, perquè al final vosté ha dit: «Eren les decisions del director.
.
.
» Clar, però també ha dit, en comunicació directa i assessorat per esta.
.
.
Assessorat vol dir, «la», «l'administració», vostés, li dien a la directora el que calia fer en eixe moment perquè sabien.
.
.
i, per tant, se va fer en estos termes.
Vosté està defenent-me que entre la policia en un centre, quan era una situació pacífica.
Una qüestió és que hi haguera una situació agressiva.
Vosté m'està defenent això?
M'està defenent que la.
.
.
Vosté sap el favor que fa a l'escola pública?
A la millor és que està.
.
.
precisament, eixa és la imatge que volem donar.

L'escola pública cal tancar-la al mateix temps que.
.
.
Sí, li ho he dit, en Ontinyent han tancat l'escola pública i mentres mantenen les concertades!
Done'm les dades.
Jo sí que li done dades, eixes dades.
Desmentisca'm les dades que li he donat.
Han tancat la pública i han mantingut la concertada.
A la pública va la policia; a la concertada i a la privada no va la policia.
En la pública hi han conflictes perquè els va crear la consellera l'any passat, el curs passat, amb interins que casualment interins només n'hi han en l'escola pública.
I se crea el conflicte des de la mateixa conselleria.
En la privada no hi ha conflicte d'interins, en la concertada no hi ha conflicte d'interins.
En l'escola pública hi ha barracons i quan llevem els barracons és perquè tanquem fins i tot l'escola.
En l'escola privada, a pesar, malgrat que en els barracons s'està molt bé, amb aire condicionat i totes eixes coses, en l'escola privada, senyor secretari autonòmic, no hi ha barracons, la gent no paga per anar als barracons, la gent se queixa d'anar a barracons.

I vostés no escolten el que els diu la gent, igual que no han tingut en compte els efectes sobre professorat d'una integració que no és tal, igual que no han tingut en compte els efectes en l'alumnat i en els pares, amb una actuació de la policia, que hem eixit amb eixes imatges per tot el món, la policia dins l'escola, i no passar la responsabilitat.
Allò, vosté sabia que era un acte de protesta pacífic, pacífic i, per tant, té ahí els drets.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella, vaja finalitzant.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-sí, senyora.
.
.
, però vostés han acumulat moltes coses, tinga un poquet també de.
.
.
eh?
-.
El que estava dient és que els pares del centre, del Cremona, no els he sentit queixar-se, queixar-se d'eixa circumstància; sí que s'han queixat de la presència policial dins del centre.
D'això sí que s'han queixat tots i cadascun dels pares.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Per part.
.
.
Un moment, per favor.
Per part del Grup d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustríssima diputada senyora Marga Sanz.

Té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, mire, señor Tomás, a mí me han extrañado muchísimo sus palabras, que se ha pretendido distanciar como gestor político de unas decisiones, y trasladar la responsabilidad a los técnicos porque, al final, quien toma las decisiones, que todas las decisiones políticas las toman los responsables y la consellera es la última responsable, pero inicialmente las decisiones de los técnicos obedecen a criterios políticos y criterios que salen de la propia administración y de la propia conselleria.
Por lo tanto, digamos que los técnicos han actuado siempre mandatados por unos criterios y contrastando dichos criterios con la realidad.

Claro, cuando usted viene aquí y nos dice que en el Ciutat de Cremona se tomó la decisión que se tomó porque una comisión de escolarización dictaminó que se debía suprimir la unidad en el Ciutat de Cremona, en el CEIP Ciudad de Cremona, pues yo no sé si es que a ustedes estos técnicos les han mentido, pero esta comisión de escolarización ha actuado vinculada realmente a la comunidad educativa de Alacuás, o esta comisión la han montado ustedes a dedo.
Porque a mí no me cuadra ni con las decisiones del consejo escolar de Alacuás ni con el acta.
.
.
una certificación del acta del Ayuntamiento de Alacuás, que dice absolutamente todo lo contrario.

Es más, el consejo escolar municipal aprueba por 12 votos a favor, 7 votos en contra y 2 abstenciones, en concreto, en concreto, a la vista de los datos de escolarización, que efectivamente coinciden con lo que usted ha dado, más niños de los que realmente se está ofertando, exactamente, aprueba solicitar que la conselleria de educación habilite una unidad de tres años de educación infantil en la localidad de Alacuás en el CEIP Ciutat de Cremona y, por tanto, esa es la decisión del consejo escolar.

Esta decisión del consejo escolar se lleva al propio ayuntamiento, lógicamente, al Ayuntamiento de Alacuás, y el Ayuntamiento de Alacuás, en el pleno celebrado, dice: «Ratifica el acuerdo del consejo escolar de 27 de mayo de 2014 sobre la habilitación de una línea de educación infantil en el CEIP Ciutat de Cremona en los términos antes reflejados, en los términos que explicaba el propio consejo y, segundo, solicita a la conselleria de educación la habilitación de una unidad de tres años de educación infantil en la localidad de Alacuás en el CEIP Ciutat de Cremona con anterioridad a la publicación de las listas provisionales.
» Esto es lo que decide el consejo escolar, esto es lo que decide el ayuntamiento, y no es, en absoluto, coincidente con lo que usted dijo de una comisión de escolarización que yo le pregunto quién la nombró y, si la nombraron ustedes, contó con el beneplácito del ayuntamiento y contó con el beneplácito del consejo escolar.

Esto está aquí, se puede contrastar.
Por lo tanto, hay información absolutamente contradictoria, pero qué casualidad, que el ayuntamiento y el consejo municipal de escolarización coincidan en la necesidad de dar continuidad a la unidad de tercero de infantil en el Ciudad de Cremona.
Y no solamente eso sino que, además, el propio consejo escolar municipal valora el arreglo escolar aprobado el 18 de febrero de 2014, lo valora como un ataque a la educación pública al suprimir una de las tres líneas del CEIP González Gallarza, y la única que quedaba en el Ciudad de Cremona, que impide la entrada a nuevo alumnado en este centro educativo lo cual se puede interpretar como los prolegómenos de un cierre a corto plazo si la situación persiste.

Yo, entiendo que si luego crean ustedes una unidad en el Vila, cuando habilitan una unidad en el CEIP Vila de Alacuás, si esto no se puede considerar como un escarmiento al Ciutat de Cremona.
No.
Mire, usted puede decir que no, pero si los datos están ahí, si las decisiones del ayuntamiento y del consejo escolar están ahí y ustedes deciden que pese a lo que dicen estas dos instancias, que son las competentes, no se habilita en el Ciutat de Cremona y se va a otro centro de la localidad, pues no me diga usted que la lectura técnica de esta decisión es una lectura aséptica.
¿Vale?
Eso no es una lectura aséptica.
Y más cuando el Ciutat de Cremona, el Ciutat de Cremona prácticamente la mayoría de estos niños tienen a sus hermanos estudiando en el Ciutat de Cremona.

Pues mire, la consideración desde fuera es que han querido dar un escarmiento al Ciutat de Cremona, un escarmiento político, desgraciadamente.
Y si realmente es vivo el arreglo escolar, y si realmente es vivo el arreglo escolar, rectifiquen, rectifiquen esta decisión que no tiene ningún sentido, no tiene ningún sentido desde la racionalidad.
¿Ustedes quieren quitar los centros con barracones?
Pues construyan, construyan pero no los lleven, no los lleven a su desaparición.
Un centro, además, que es ejemplo, ejemplo en un trabajo de carácter pedagógico y docente magnífico y, además, con demanda, pese a estar en barracones, que hay que ver cómo está por dentro organizado, decorado y han hecho realmente un centro de convivencia que ya lo quisieran centros con ladrillos, ¿eh?
, construidos de ladrillo.

Por lo tanto, yo me quedo estupefacta de que hoy usted haya dicho eso y de que el señor Fabra, el presidente Fabra, en el discurso de política general, el otro día dijera que misteriosamente habían aparecido solicitudes para el Cremona, que antes no existían.
.
.
Quiero decir, o el señor Fabra mintió o le pasaron un papelito que mentía, ¿eh?
Pero eso que dijo el señor Fabra fue absolutamente falso, el otro día.
Y nos quedamos con la boca abierta de que un presidente pueda decir esas cosas que para nada coinciden con la realidad.

Y yo, mire… Usted ha dicho antes -se me ha ido casi todo con el Cremona-…, pero es que realmente me ha…, me ha provocado bastante desazón que ustedes digan esto.
Mire, usted dice que se han creado - ¿cuántas unidades nuevas en el arreglo escolar?
- 206 unidades, unidades más.
Buenos, vamos a ver.

Los datos del arreglo escolar, de lo que son las unidades que ya están creadas y están consolidadas, que se suprimían 152 de infantil, 62 de primaria y 3 de la ESO y 5 de educación especial y se creaban 6 unidades en educación infantil, 112 en primaria y 5 en educación especial pública.
Fundamentalmente donde había una supresión era en infantil.
Ahí había una supresión tremenda.

Pero a usted le sale en positivo la resultante de esta suma-resta porque usted ha metido ahí los datos de las unidades habilitadas.
Las unidades habilitadas no son unidades permanentes en el sistema, se habilitan por una circunstancia que se da escolarización en un año y pueden desaparecer en el siguiente.

Por lo tanto, el arreglo escolar, cuando nosotros estamos hablando de supresión de unidades, estamos hablando de supresión de unidades que están ya consolidadas en el sistema educativo.
De eso hablamos, porque lo otro siempre se puede dar en función de la matriculación, de la demografía, etcétera.
Eso por otra parte.

Pero además, mire, nosotros vemos una voluntad política y una voluntad política de impedir el crecimiento de la red pública, porque esto está afectando a infantil, que es la vía de entrada en los centros públicos de nuestros niños y niñas.
Y, por lo tanto, está afectando al sistema público.

Pero, ¿cómo es posible que se supriman unidades alegando baja en la demografía, alegando una bajada en la inmigración, porque, efectivamente, hay familias que retornan a sus países de origen?
Pero si es que a la vez ustedes, ustedes están permitiendo que se amplíen las unidades concertadas.
En la misma ciudad como, por ejemplo, Valencia, que se suprimen unidades de la pública, están paralelamente ampliando los conciertos de unidades en la privada, en privada concertada.
¿Eso por qué la demografía y la inmigración no le afecta a la privada concertada?
¿Por qué no, por qué no empiezan ustedes…?
Nosotros no queremos que se supriman ni se queden niños sin escolarizar, pero si hay que hacer desaparecer unidades, hagan desaparecer de allá donde nos cuestan más, de allá donde nos cuestan más.
O al menos que no se aumenten los conciertos.
¿Por qué?
Porque eso va absorbiendo al alumnado que se queda sin plaza cerca de su casa, que es donde quieren estudiar los niños, en su entorno, pese al distrito único que usted han montado.

Por lo tanto, ustedes están en esa vía, están en esa vía de permitir, de permitir que los alumnos se deriven hacia los centros y la red concertada.

Y luego -vamos a ver-, 155 unidades en valenciano han sido afectadas, 155 unidades afectadas.
La Federació d'Escoles en Valencià ya puso recursos y ya planteó toda una serie de denuncias.
¿Por qué?
Porque muchas de ellas, como antes estábamos hablando, se dan además en comarcas valencianoparlantes, donde los niños y niñas estudian en inmersión, estudian en inmersión.
Y como usted muy bien ha dicho, si no, se tienen que ir a escolarizar, si no se sitúan…, se tienen que escolarizar muchas veces a centros concertados sostenidos con fondos públicos, y donde apenas el 8% ofertan en valenciano, el 8%.

Por lo tanto, por lo tanto, eso es un elemento de deficiencia, y de sesgo y de marginación del valenciano en los criterios del arreglo escolar.

Y yo, por último, por último, decirle que con todo ello, con todo ello, con todo ello, lo que hay detrás, detrás de todo este arreglo escolar es un criterio clarísimo, y es ese objetivo que tiene la conselleria y que ya anunció la señora Catalá, y es la escolarización al 50-50 en las dos redes.
Y eso está afectando al sistema público, y eso está haciendo que baje la calidad, manteniendo las ratios que se mantienen, la penuria de profesorado y, además, la situación que hay, de baja calidad progresivamente, en el sistema público por los recortes que ustedes están dando.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Por parte del Partido Socialista, tiene la palabra la ilustrísima diputada señora Eva Martínez.

Señora Martínez, tiene la palabra.

La senyora Martínez Ruiz:

Muy bien.
Muchas gracias, señora presidenta.

Con carácter previo, simplemente decir que el Grupo Parlamentario Socialista se va a ceñir en su intervención a la petición que hizo de comparecencia, pese a que se han acumulado, respecto del colegio público Ciutat de Cremona y el González Gallarza.

Señor Tomás, mire, quiero decirle que la verdad es que se estrena hoy aquí, y le damos la bienvenida, y vemos que tiene la lección muy bien aprendida.
Y es que lo primero lo ha repetido en muchas ocasiones en referencia -después de exponernos lo que es el arreglo escolar, que todo el mundo ya lo sabemos, pero, bueno, se agradece-…, de insistir en que las cuestiones de arreglo escolar es una cuestión meramente técnica.

Y, claro, yo me pregunto; ¿es que la inspección educativa no depende de usted y de su conselleria y de la consellera Catalá?
Porque no son extraterrestres, pertenecen a la conselleria y seguirán órdenes, más allá de que nadie está poniendo en duda que realizan su trabajo con profesionalidad.
Pero eso no quita para que haya unas directrices políticas y el cumplimiento de unas políticas públicas, que es más que evidente que el gobierno del Partido Popular no es la defensa de una educación pública y de calidad.

Mire, ha hecho usted exactamente igual que hizo el presidente Fabra en el debate sobre el estado de la comunidad, y es que los datos que nos ha dado sobre el Ciutat de Cremona no son ciertos.
Usted ha traído unos papeles, y yo le voy a mostrar otros, porque no hay que olvidarse de ciertas cosas.
Si venimos aquí, lo sacamos todo, lo ponemos todo encima de la mesa y luego cada uno ya que saque sus propias consecuencias.

Mire, conozco en primera persona el colegio Ciutat de Cremona, porque soy alacuasera, básicamente, conozco desde que se creó en el año 2006, conozco cómo se han caído techos, conozco cómo el ayuntamiento ha tenido que cerrar esos barracones, aunque ustedes llamen aulas prefabricadas.
Yo he visto cómo caía agua a chorros de las luces encima de los niños de tres años que estaban allí dando clase, conozco cómo se derrumbó todo un pasillo, todo eso lo conozco.

Y conozco de primera mano también qué pasó con el proceso de escolarización, como también conozco, porque también estuve allí, cómo la policía sacó a los padres del colegio.
Y también conozco, porque también estuve allí cómo desde conselleria se estaba llamando a los padres para que vinieran a recoger a los niños coaccionándolos diciéndoles que si no se iban a ver obligados a llamar a los servicios sociales del ayuntamiento porque los niños no estaban matriculados.
Yo estuve allí, en la puerta, lo vi y lo escuché.

Pero, bueno, ya que usted se ha ceñido a hablar de números, que es lo que corresponde aquí porque el tema de la escolarización, se lo digo… Por cierto, ¿usted ha visitado el Cremona?
Igual no le ha dado tiempo en los dos meses que lleva.
¿Usted se ha reunido con el AMPA?
¿Se ha reunido con la dirección?
¿Ha tenido ocasión?
Porque yo si fuera secretario autonómico y tuviera este problema, pues yo me hubiera reunido ya con ellos y hubiera escuchado esa comunidad educativa a la que usted en todo momento ha estado alegando que se participó con el arreglo escolar, lo cual le digo que es absolutamente falso.

Pero, mire, le vamos a decir.
El problema del Cremona no es un problema de números, los números están aquí.
Es un problema de voluntad política, clara y llanamente.
Partimos de los datos que el ayuntamiento en noviembre traslada a la conselleria, donde se dice que niños de tres años hay 313.
Esto es un dato que usted supongo que tendrá que admitir, porque es un documento enviado municipal que recibe la conselleria.

La conselleria en base a ese dato -por cierto, eso es noviembre-…, pero luego en el mes de marzo, y ustedes en base a ese dato, ofertan 317 plazas.
Pero como usted muy bien dice, los datos son cambiantes por la movilidad, por la emigración, etcétera.
Y cuando ustedes hacen el arreglo escolar, que eliminan dos líneas, una el González Gallarza y otra en el Ciutat de Cremona, claro, en ese momento ya…, perdón, unos meses más tarde, en marzo, los niños han aumentado, el número de niños empadronados que quieren optar a un colegio público.
Ya pasamos a 323 niños, con lo cual ustedes ya se debieron dar cuenta de que el número de plazas ofertadas era insuficiente.

Misterios, ninguno.
Tengo aquí el acta del presidente Fabra, cuando dijo que misteriosamente, misteriosamente los niños salen…, no sé de dónde salen, pero usted bien sabe que desde el momento en el que se aprueba el arreglo escolar hasta que, efectivamente, se matriculan, hay cambios de última hora en el censo, y usted también sabe que muchas veces aumentan los niños que quieren optar y que no están empadronados, por la sencilla razón de que hay personas que por el domicilio laboral, muchos de ellos profesores, quieren matricular a sus hijos en colegios de Alacuás.

Y llegamos a…, en ese intervalo de tiempo, a que la oferta educativa necesaria para cubrir es de 336 niños, y no 317, que era lo que ustedes habían ofertado en el arreglo escolar.
Luego, ya tenemos un déficit importante, y desde luego del todo justificado, de que de las dos líneas que se habían eliminado en Alacuás, se creara una nueva.

La petición, la petición llegó en un primer momento -y aquí tengo las actas-, a través del consejo escolar municipal, al que usted, vamos, lo ha puesto -lo tengo por aquí anotado- como el máximo órgano de representación municipal, donde sus decisiones deberían vincular a la administración en sus desarrollos y demás… Bueno, pues ya el consejo escolar municipal, en diciembre -y aquí está el acta-, pide a la conselleria, y lo justifica, que se habiliten las dos líneas, la del Cremona y la del González Gallarza.

Pero es que también tenemos otro consejo escolar municipal, que pide, una vez ya aprobado el arreglo escolar, y una vez ya visto que eran necesarias 336 plazas… Por cierto, donde se ha empezado además ya la matriculación y aparecen como primeras opciones veinte niños que piden expresamente matricularse en el Ciutat de Cremona.

Cuando todo esto pasa, el ayuntamiento…, el consejo municipal escolar convoca una nueva reunión, y esa reunión -a la que también ha hecho referencia la señora Sanz-, por 12 votos a favor, 7 en contra y 2 abstenciones, vuelve a pedir y a reiterar…, la comunidad educativa municipal, vuelve a pedir y a reiterar a la conselleria que se habilite el aula del Cremona.

Mire, es cierto, se convocó también una comisión de escolarización, a la que usted ha hecho referencia.
Y, efectivamente, tengo también el acta.
Hubo una mayoría de votos que dijo que se habilitara en el Vila de Alacuás.

Pero, mire, yo le voy a hacer una pregunta.
Es muy curioso y muy extraño que se decida en esa comisión de escolarización, donde solamente la componen seis personas, no todos los miembros de la comunidad educativa… Por cierto, seis personas donde una de ellas era la propia inspectora, frente a las 21 personas que conforman el consejo escolar municipal.

Y digo que es cuanto menos extraño y sospechoso que en ese consejo de escolarización se decide…, hay un número mayoritario de votos de que se habilite el Vila de Alacuás y la propia directora dice que no ha pedido a conselleria la habilitación de ese colegio.
Es decir, que ustedes, ustedes, por una decisión política, habilitan, habilitan un aula, habilitan un aula en un colegio donde no se ha pedido por la dirección y, por otro lado, quitan la habilitación de un colegio que sí lo ha pedido y que además está corroborado y solicitado también por el máximo órgano de representación municipal, que es el consejo escolar municipal.
¿A usted esto no le parece extraño, cuanto menos?
Ya me contestará.

Pero, mire, le voy a lanzar otra pregunta.
Vamos al tema… Se lo voy a plantear en la situación inversa.
¿Qué hubiera pasado, qué hubiera decidido la conselleria si el consejo de escolarización por mayoría decide que la habilitación es para el Ciutat de Cremona y el consell escolar municipal decide que sea para el Vila de Alacuás?
¿Ustedes hubieran habilitado el Cremona, ustedes hubieran habilitado el Cremona?
No.
Entonces ustedes hubieran elegido esta acta, la del consejo municipal escolar, para decidir que la habilitación sería para el Vila y no para el Cremona.
Ustedes han elegido qué parte de la comunidad educativa les ha interesado más a ustedes para conseguir sus propósitos políticos, que era cerrar el Cremona, ir cerrando el Cremona.
Ya no construirlo, ya no construirlo.

Porque, mire, yo he asistido a muchísimas reuniones con secretarios autonómicos, con consellers, con directores territoriales, junto con los padres del Cremona, junto con la dirección y junto con la corporación municipal, y en todas y cada una se nos prometía que en breve, hasta la propia consellera Catalá, que en unos meses el colegio estaba licitado.
Ahora ya sabemos que todo eso es mentira.
Ahora ya sabemos que la única voluntad política que tenía el gobierno de Fabra y de la conselleria de educación era acabar con este colegio cerrándolo.

Me gustaría, señor secretario autonómico, que me contestara a las cuestiones que le he planteado y me gustaría que dijera qué va a pasar ahora.
¿Va la conselleria a seguir queriendo o manifestando su voluntad de cerrar el colegio Cremona?
Porque en un par de meses ustedes también van a aprobar el arreglo escolar, no sé si con la comunidad educativa o sin la comunidad educativa.
Desde luego, si lo hacen como el año pasado, no será teniendo en cuenta toda la comunidad educativa y, desde luego, ya no me refiero a la comunidad educativa únicamente y exclusivamente del Cremona, que es de excelencia, sino a la comunidad educativa de todo el municipio de Alacuás.
Porque lo que le pase a un colegio público de Alacuás…

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…le estará pasando a todos los alacuaseros y alacuaseras.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Martínez.

Por parte del Grupo Popular tiene la palabra la ilustrísima diputada señora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor secretari autonòmic, en primer lloc, donar-li l'enhorabona i desitjar-li molta sort en la nova tasca que se li ha encomanat.
I també la benvinguda a esta que serà, a partir d'ara, també la seua comissió, que és la Comissió d'Educació, Cultura i Esport.
I agrair-li, com no, les explicacions que ha donat al voltant de la seua compareixença.

Està clar que, com vosté ha dit, l'arranjament escolar s'aprova tots els anys, no és una cosa d'enguany i avant, i és per a millorar, evidentment, les condicions d'escolarització de l'alumnat adequant l'oferta a la demanda.
Jo crec que això és el quid de la qüestió, adequant l'oferta a la demanda.
El document final ha sigut negociat per atendre les necessitats específiques de cada municipi i per establir les unitats i els llocs de treball, que seran necessaris durant tot el curs escolar.

Per això, el tècnics, els tècnics de la conselleria, a banda que evidentment, després està el criteri polític, però atenent els tècnics de la conselleria han estudiat incorporar les al·legacions que han presentat els consells escolar municipals al document de treball inicial.
Evidentment, s'ha de tindre en compte el descens de la natalitat, la immigració, el que en algun municipi algun centre educatiu pot tindre algun desajust entre oferta i demana.

I vosté el que ha dit, perquè no sé si és que l'han entés bé, és que s'han vist afectats el 37,42 dels centres de la Comunitat Valenciana.
Però després vosté ha dit que el 66,29 d'eixes centres afectats, per eixe arranjament escolar, són els que estaven d'acord.
I que només queda el 7,25% d'al·legacions que no han estat…

Bé, jo crec que vosté el que ha dit se li ha entés, però vosté no ha generalitzat, cosa que sí fan altres, el generalitzar.
Perquè, clar, jo estic ja molt cansada de dir-ho en totes les meues intervencions; ací es ve a parlar en nom de tot el món, en nom de tot el món.
Jo sempre m'agrada parlar del cas, del que s'està debatent en este cas.

Però, per exemple, li llig, perquè d'açò s'ha parlar ja en esta casa jo crec que set o huit vegades, no és la primera vegada que es parla, i també es va dir per part de la consellera que es continuaria adaptat les unitats escolars necessàries a la població escolar, en cas que fóra necessari, especialment després del procés d'admissió, però tot dependrà de l'alumnat de xiquets de tres anys que hagen d'accedir.
Perquè en aquella intervenció primera hi havien 121 unitats més.
I ara en estos moments estem en 206 unitats més.
Per tant, sí que s'han atés les al·legacions, la majoria, torne a insistir, i les peticions dels consells escolars i dels tècnics municipals.

Però, com li dia, ací s'ha dit: «És un atac a l'escola pública, denigra l'escola pública, està intentant destruir la bona imatge de l'escola pública.
En este moment atacar totalment a l'escola pública a través de la reducció d'unitats en l'educació infantil és, com dic, un atemptat, un atemptat que està sent contestat -senyories- per tota la comunitat educativa.
».
Perdone?
Per tota la comunitat educativa?
Mire, no, senyor secretari autonòmic, no s'ho crega, no s'ho crega, el que li diguen, perquè no és veritat, no és veritat.
Tenint en compte que encara estem en un 67,5% d'educació pública en esta comunitat, quan n'hi han altres comunitat que ja estan en el 50-50, no crec que hi haja raó en dir el que s'està dient.

Però, clar, és que ens hem de centrar, com deia, en els casos concrets dels pobles que s'ha parlar.
Jo entenc perfectament, entenc perfectament que hi hagen pares que no estiguen d'acord en el que els ha tocat, ho crec.
Però tampoc no estic d'acord que els xiquets de vegades puguen servir per a pressionar a ningú.
Per tant, jo crec que l'actuació de la conselleria de recolzar la direcció del centre en els incidents que van ocórrer per garantir el compliment de la legalitat, que és el que vosté ha dit, crec que és el que s'havia de fer.

Però també vaig a dir-li una cosa, perquè vosté vaja sabent on ve.
Ací hi ha diputats que demanen públicament la desobediència civil quant a la LOMQE, vull dir que espere's que els hi parega bé moltíssimes coses.
Vaja vosté preparant-se al que es trobarà ací, li ho dic perquè ho sàpiga.
Però, evidentment, jo, com li deia, entenc que alguns no estiguen d'acord.

En Almassora mateixa, el meu poble, també la supressió de la línia de Santa Quitèria.
Vull dir que molts no han estat d'acord.
Per què?
Perquè anaven en eixe col·legi, estaven contents amb eixe col·legi.
Però és que eixe col·legi va nàixer en un moment on va haver-hi més alumnat i ara, al Regina Violant, que per cert és el més demanat quasi de la província de Castelló, en canvi està en aules prefabricades, absorbix els alumnes d'eixe col·legi que a la llarga ha de desaparéixer perquè tenim molt menys població, i això s'ha d'entendre.

Però, clar, jo el que li volia dir és que hi ha vegades que en una expropiació forçosa també hi han perjudicats, com no, per a fer un col·legi a la millor i el que els expropien no tenen ni xiquets.
Però el que està clar és que en les administracions han de primar els interessos generals davant dels interessos particulars.
I, tal com ha comentat l'oposició abans, la conselleria ha de tindre capacitat resolutiva.
Això és el que ha tingut, crec, en estos moments.
I l'obligació és optimitzar i racionalitzar els recursos, que a la fi són de tots els valencians i les valencianes.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Tiene la palabra el señor secretario autonómico.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies a totes les persones que han intervingut.

I, bé, la veritat és que.
.
.
per reconduir el debat i reconduir-lo d'una manera racional i sobre fets més sensats.
Efectivament, el tema sobre el debat sobre els tècnics i polítics, a vore, efectivament la voluntat política dimana en ordres, resolucions, decrets, efectivament, que són negociats, que té una potestat.
L'aplicació d'eixa normativa correspon als tècnics i l'aplicació de la normativa, efectivament, és de la que dimanen moltíssimes decisions, que en este cas han sigut; sí hi ha una responsabilitat política quan efectivament fem les normes però l'aplicació de les normes és naturalment de tot el conjunt del sistema.
I no sols són.
.
.
Ho deia jo també perquè s'ha dit, «no, és que els inspectors…» No, els inspectors, els directors i els professors són tots, efectivament, cossos diferents, però que pertanyen a l'administració.

Ací no hi ha un divorci entre l'administració i el professorat.
Administració som tots.
Igual d'administració és el professorat que la inspecció, perquè són cossos docents tal qual i aixina ho diu la llei orgànica de 1995.
És a dir, que hem de tindre clar, efectivament, no intentar crear divisions en el sistema educatiu entre uns cossos i altres.
Tots som cossos docents, la inspecció és un cos docent, ho recorde, un cos docent, com els professors de secundària o com els mestres i tots, efectivament, estem al servici de la legalitat, que dimana d'una voluntat política.

Però jo quan estava intentant explicar l'arranjament escolar, efectivament, vostés diuen, «no, és que el tècnic obeeix el que diuen els polítics».
No, un polític no li diu a un tècnic «fes açò».
El tècnic obeeix un polític, mentres este se manifesta mitjançant una norma.
I la norma és pública, aprovada i coneixedora per tots.

Per tant, no creem ací una falsa expectativa de què sí els tècnics són molt professionals, però fan el que diuen els polítics.
Però és que el polític no li diu a un tècnic «haz eso», perquè el tècnic li diria «lo hago si efectivamente está reflejado en la norma».

Així que, per favor, no projectem una sensació ací de que el polític li diu al tècnic el que ha de fer dia a dia, com si fóra això, com si estiguérem en Somàlia.
Ni molt menys.
Açò té un procediment.
I quan me referia als tècnics, efectivament, a partir de la norma els tècnics l'apliquen i l'apliquen amb racionalitat.

Jo volia que quedara explícitament açò i, efectivament, la voluntat política se manifesta mitjançant unes normes i això és evident.
I l'arranjament escolar acaba sent una ordre que publica la conselleria efectivament.
Però, bé, ho dic jo perquè tampoc mos perdam en este debat i que deixem les coses molt clares.

En termes generals, el tema de l'arranjament, a vore, ho dic sincerament i vaig a fer una afirmació que m'agradaria que l'entengueren i que la duguérem pel raciocini.
Mosatros podem entendre que el procés d'arranjament crea descontent, clar que sí!
, i que n'hi han, com ha dit molt bé Maira, la senyora Maira Barrieras, hi ha efectivament en algun moment un ajuntament que puga estar molest perquè se li ha suprimit una línia, pot haver-hi un centre educatiu que no estiga d'acord, inclús pot haver-hi un professor que quede suprimit o pot haver-hi un pare que no pot dur el germà al mateix centre.
És evident, són interessos legítims, però interessos, que moltes vegades en una població de 800.
000 alumnes que tenim, 64.
500 professors i 1.
200 centres, efectivament, la casuística existeix.
I és casuística, com molt bé he intentat explicar jo i com molt bé acaba de dir també la diputada Maira Barrieras.

En este volum del conjunt del sistema educatiu, efectivament, l'arranjament escolar produïx, en alguns moments, efectivament, en qualsevol població, en qualsevol centre educatiu, en qualsevol professor i en algun pare.
Perquè el dret és el dret a l'educació i el dret i l'obligació és la de fer una racionalització òptima dels recursos.

I després, moltes vegades, no se pot atendre tots els interessos legítims, alerta!
Quan parle d'interessos no ho dic de manera pejorativa, interessos legítims que tenen cadascun dels membres de la comunitat educativa.
Efectivament, qualsevol procés de racionalització i d'arranjament escolar sempre va a produir açò.

Però, efectivament, no podem, com se diu en castellà la parte por el todo, ni podem fer d'allà on se crea efectivament un conflicte d'interessos, podem crear la sensació que açò és el desastre total en el sistema educatiu.
Perquè intentaria després, també, quan fem l'altra compareixença sobre l'inici de curs, també intentarem demostrar, efectivament, que n'hi han problemes.
En un volum tan gran, el sistema educatiu és complex.
Però, efectivament, no se pot agarrar la parte por el todo i cal contextualitzar exactament l'amplitud i la magnitud dels problemes que tenim amb un exercici de responsabilitat i de transparència i de diàleg entre vostés i nosaltres, en este cas l'administració.

I, efectivament, eixa és la primera línia que li vull transmetre.
Sí que l'arranjament crea en algunes poblacions, en alguns sectors, un conflicte d'interessos legítims, però el dret és el dret a l'educació i se fa tot açò per la racionalització dels recursos, que és la nostra obligació.
Si no ho férem, estaríem incomplint el mandat legal, perquè tenim obligació de fer açò, alerta!
, tenim obligació de fer-ho.

La segona idea que vull transmetre i que vull transmetre clarament és que, efectivament, l'arranjament escolar i els problemes que ocasiona no pot vendre's com que açò és l'acabose del sistema educatiu, perquè no, perquè la normalitat és absoluta.
I, efectivament, amb independència de que s'haja pogut crear alarma i alerta social en algun punt determinat, el conjunt, l'arranjament com a procediment administratiu ha sigut molt normalitzat en el conjunt del sistema educatiu, excepte algunes qüestions puntuals, que existixen i que existiran i que els passa a totes les administracions, que podem observar les notes de premsa i els diaris que passen en qualsevol comunitat autònoma.
O siga, no mos estem inventant ací res.
Això m'agradaria que quedara molt clar.

Mire, insistisc, senyora Sanz, en vore en l'arranjament escolar un instrument contra la pública, efectivament, si tenim un 70% d'educació pública enfront d'un 30% de privada, més privada concertada!
Si l'aposta, efectivament… I ací el que es tracta també és de tindre en compte la llibertat de les famílies a l'hora d'elecció.
No ho neguem, no ho neguem.
Però, evidentment, també les dades parlen.
Ací no n'hi ha ningun atemptat contra la pública, ni molt menys, se recolza molt la pública i després parlarem de dades comparatives d'altres èpoques el que es recolza la pública i el que no es recolza la pública.
Ara, recolzar la pública, tot i molt; garantir i preservar i estimular la llibertat d'elecció de les famílies, també.
D'acord?
Anem conjugant interessos de tot el món i drets de tot el món.

En el tema dels casos particulars, me'n vaig a anar ja si els pareix al Cremona, que vosté ho ha dit molt bé, ha fet una cronologia que estic totalment d'acord.
Però ha defugit moltíssim l'ultima.
.
.
, sí, sí, la del 28, la del 28 de maig, la posterior al consell municipal.
Eixa acta du el segell de l'Ajuntament d'Alaquàs, el logotip.
El president és Antonio Saura Martín, crec que és el regidor d'educació.
Molt bé.
La comissió d'escolarització és un òrgan col·legiat de l'ajuntament, ¿d'acord?
No, (inintel·ligible) .
.
.
la conselleria, l'ajuntament.
(Remors) És que ací s'ha dit això, algú ha dit això.
En la qual, efectivament, el.
.
.
, entenc jo, i a la millor vosté si té alguna informació la matisem, perquè efectivament jo estic en procés encara, com poden imaginar, de recaptar tot estos tipus de.
.
.
Jo crec que després del municipi, el que vol l'ajuntament és referendar la decisió última en eixa comissió d'escolarització, que està representada la comunitat educativa.

I, efectivament, ací tenim l'acta i l'acta diu: «Valoración y solicitud, si es necesario, de habilitación de unidad en tres años.
Dadas las solicitudes pendientes de asignación de plaza -correcte, hi havia hagut un increment; don Antonio Saura, el regidor, explica- ya que es necesaria la habilitación de una unidad en la localidad quiere trasladar a esta comisión la misma petición que aprobó ayer en el consejo escolar municipal, en la que se solicita la habilitación de una unidad en el CEIP Ciutat de Cremona y así quiere evitar su cierre.
»

El que li diuen els membres d'allí és dir, en el consell escolar municipal se votà una altra alternativa al Cremona?
I ací pareix ser que diuen que no.
Aleshores, el mateix, el mateix.
«Primero se debate enviar todas las propuestas a la consellera y que la comisión se decida en el centro que va a realizar la rehabilitación y se envíe una única propuesta.
» És a dir, el president que modera diu: «Volem que isca d'ací una única proposta», amb.
.
.
I el consell s'havia fet abans.
Esta és l'última.

Vosté me diu: «¿A qui faria vosté cas, a la primera o tal?
».
Bé, jo entenc que la voluntat de l'última reunió matisa la que s'ha fet abans.
Bé, doncs, ací estava el senyor regidor d'educació, ací estava el senyor d'educació d'Alaquàs i planteja.
.
.
És a dir, el senyor d'educació entenem mosatros que planteja, vist el que havia passat, i aleshores diu, a vore: «Se realiza votación secreta, a petición de los miembros de la comisión, de las tres propuestas.
On se obtiene un resultado de: Ciutat de Cremona, 2 votos a favor; González Gallarza, 1 voto a favor; CEIP Vila de Alaquàs, 3 votos a favor.
Don Antonio Saura indica que se remitirá a la conselleria informe de esta comisión, solicitando la habilitación en el centro más votado.
»

A vore, per l'amor de Déu!
El senyor regidor sol·licita, a partir d'esta votació, que s'habilite en el Vila d'Alaquàs.
Home!
Però és que.
.
.
On estem, estem en un embolic d'abans, després, abans, després.
.
.
El regidor del Partit Socialista i regidor, que jo.
.
.
, me pareix molt sensat, pren esta determinació.
I, efectivament, sol·licita a l'administració, el regidor d'Alaquàs, que s'habilite en el Vila d'Alaquàs; ho sol·licita ell, en l'acta.
D'acord?
Aleshores, bé, ací mosatros a què entenem?
A què entenem?

Bé, jo crec que.
.
.
No vull tampoc.
.
.
La veritat, no, no.
.
.
Com és la primera intervenció, el meu perfil és més tècnic i no vull tampoc entrar en este tipus d'històries, però crec que les coses s'han de dir.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señora Parra, absténgase de hacer comentarios.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Després, respecte que l'administració va cridar els pares.
No és veritat.
No és veritat.
Ací tenim l'acta i l'informe que fa la directora el dia 3 de setembre, l'informe que fa la directora.
I diu -disculpe, que la presbícia ja se m'ha.
.
.
, en pocs dies-.
Molt bé, ací el que diu és que els pares i mares que es trobaven encara en l'escola, han accedit a les dependències del centre, han obert una aula del centre, no sabem qui ni com s'ha obert esta i han deixat nou menors en l'aula del col·legi en companyia de personal que no pertany a la plantilla del centre.
La directora telefona a la policia local, qui informa que va a procedir a avisar la policia nacional, per tal que es personen en el centre.
Als pocs minuts arriba la policia nacional, tal i tal.

És a dir, la directora del centre, en l'informe que fa, efectivament, comunica.
.
.
Li ho dic perquè s'ha avisat la policia des de l'administració, s'ha.
.
.
I, a més, ho dic, féu el correcte perquè hi havia persones allí dins que no estaven autoritzades i n'hi ha, segons el Codi civil, responsabilitat d'eixa persona respecte del que puga passar.
I cridar la policia, segons tinc entés, no va desallotjar i va anar tranquil·lament, va parlar i va invitar perquè se n'anaren.
Alguns pares se n'anaren i alguns xiquets se quedaren allí.

O siga, és que pareix ser que ací anà la policia com carregat d'antidisturbis.
I no.
Va ser una.
.
.
(Veus) No, efectivamente, pero lo digo yo, lo digo yo…

La senyora presidenta:

Señora Martínez, (veus) señora Martínez,…

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

…lo digo yo, lo digo yo, lo digo yo.
Es decir,…

La senyora presidenta:

…mantenga el turno de intervención.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

.
.
.
és que moltes vegades se crea un estadi de.
.
.
Aparegué la policia, com si.
.
.
Bé, doncs, aparegué la policia, efectivament, perquè la directora del centre la reclamà davant una situació d'ocupació il·legal per uns alumnes que no estaven matriculats i per uns professors.
.
.
, bé, per uns voluntaris docents que no tenien l'autorització per a estar allí.
I davant la política de drets consumats, insistisc, els xiquets no queden desatesos mai, en ningun segon allí.
Se cridà.
.
.

I després, «la conselleria llamó a los padres».
Bé, per favor, la conselleria.
.
.
(Remors) No, perdone, l'informe de la directora, l'informe de la directora: «En vista que ha passat prou de temps i els pares i mares no s'han presentat en el centre escolar a replegar els menors, es torna a telefonar-los per indicar que han de vindre a per ells en menys de quaranta-cinc minuts, perquè si no ho fan podrien trobar-se davant una possible situació de risc o desemparament d'un menor.
» La directora i el centre criden els pares.
.
.
Vosté s'imagina el secretari autonòmic o el director general cridant els pares per a dir-los que vagen a qui no estiguen allí.

A més, és que és la competent en este cas.
Si la directora féu les actuacions que havia de fer!
La directora avisa la policia, la directora avisa els pares i ací està, en l'informe que ella presenta i signa, en data de 3 de setembre de 2014, senyora Marta Murciano Hernández, directora del centre.

Bé, el que passa és que, clar, ací parlem de democràcia, però unes votacions les acceptem quan mos afavorixen i altres votacions no les acceptem quan no mos afavorixen, sobretot la de la comissió d'escolarització, eh!
És a dir.
.
.
I, damunt, la que es fa posterior.
Insistisc, insistisc, jo, la veritat.
.
.

I, a partir d'ahí, poden vostés fer les elucubracions que vullguen, que si volem carregar-se la pública per afavorir la concertada, que si és una manera.
.
.

A vore, el tema del centre Cremona, senyora diputada.
El centre Cremona el crea un govern del Partit Popular, perquè n'hi havia una necessitat.
Sí, senyora, en 2006, vosté ho ha dit, en 2006.
I se crea el Ciutat de Cremona perquè n'hi havia una necessitat de població allí.
(Veus) És a dir, vostés mos diuen: «No, és que el que vostés volen és carregar-se el Cremona.
» Si mos l'haveren volgut carregar, no l'havérem creat en 2006, o estem bojos ací?

Aleshores, se crea pel que estic diguent, perquè n'hi havia una necessitat d'escolarització, perquè n'hi havia unes dades de natalitat i perquè n'hi havia un procés d'immigració.
I, efectivament, se pren la determinació de crear-lo.
I si ara se reduïx una línia no és perquè se vullga tancar el Ciutat de Cremona, que ja vorem.
A més, jo no sóc endeví, jo no sé com pot anar l'escolarització l'any que ve o d'ací dos anys.
Pensar que tanquem una línia perquè volem carregar-nos el Cremona, doncs, no.

La decisió de l'arranjament és any enrere any i se pren de manera racional, objectiva i conforme a dades.
I si resulta que d'ací dos anys, doncs, tenim una situació de natalitat, pel que siga, per un fort procés migratori o pel que siga, doncs, caldrà prendre unes altres determinacions.
(Veus) Però entendre o relacionar que s'anul·la una unitat perquè volem tancar el Cremona, doncs, bé, és elucubració i un exercici d'endevinació, que vostés sabran.

Bé, el tema d'això de Gandia, el tema d'Ontinyent.
Efectivament, jo crec que n'hi ha ahí també una part d'argumentació fantasiejada, efectivament.

En el tema dels concerts dels concertats, també s'estan.
.
.
, molts concerts estan també reduint-se, efectivament, aplicant-los el mateix procés que s'està aplicant.
Però el que passa és té una (inintel·ligible).
.
.
, en funció de la titularitat d'eixe tipus de centres.
Però, bé.

Ni capritxos ni atemptar contra ningú ni res del que vostés estan diguent.
Els ho dic sincerament.
I no els demane.
.
.
, perquè no me diguen, com m'ha dit la senyora Oltra abans, que els exigisc un acte de fe respecte a mosatros.
De veritat, no vull.
.
.
Però els ho dic de veritat.
I si me volen creure, me creuen.
Darrere de l'arranjament no hi ha cap d'intencionalitat política de no sé quantes de ni sé menys, ni molt menys.
És un procediment transparent, obert, que crea problemes en el seu ajuntament, on governa el Partit Popular, i en altres on governa el Partit Socialista.

La diputada ho acaba de dir també, és un procés que fa l'administració, atenent l'interés general.
És un procés que fa l'administració, creient que ha de racionalitzar els recursos.
És un procediment que, en este cas, no ha tingut ningun impacte gran en el (inintel·ligible) .
.
.

És veritat el que vosté deia de la precisió.
És a dir, la diferència entre creades i habilitades.
Però, efectivament, l'habilitat és que és una certa manera de tindre una flexibilitat que, en estos temps de.
.
.
, perquè se consolide, però és un dels instruments que l'arreglament escolar mos permet, la flexibilització a l'hora de poder crear l'arranjament escolar.

Els ho dic de veritat, els ho dic de veritat, la nostra intenció és la millora de la qualitat.
I, de fet, ja és 4,6 la baixada de l'abandonament escolar primerenc.
Un èxit, sobretot mèrit dels professors, dels directors i dels centres.

A mi, en esta última intervenció meua, abans que vostés parlen, després, si.
.
.
I a mi m'agradaria també recaptar en l'exercici de responsabilitat de tot el món, de tots els tècnics, de tots els centres en el procés d'arranjament escolar que, com poden vore, no és fàcil, que té la seua cosa, però que, efectivament, ho fem convençuts que estem fent l'interés general.
I, d'eixa manera, aplicant els principis de racionalitat, d'eficiència i, sobretot, recolzant moltíssim la nostra educació que, en les inversions que estem fent, en els esforços que estem fent i que estan denotant-se, crec que podem dir que és una veritat el que estem parlant.

La senyora presidenta:

Gracias, señor secretario.

¿Quiere la palabra, señor.
.
.
?

Por parte de Compromís, el señor Pañella tiene la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Tomás, mire, podem dir totes les vegades que vulguem que no, que no se va en contra, que no se dóna preferència a l'educació privada i concertada per damunt de la pública.
Però, tal com vostés diuen, sempre mos posen dades.
Hi han dades que no s'han contestat.

I el que no li admet és allò de.
.
.
, és que l'alarma social.
.
.
Mire, l'alarma social, la responsabilitat la tenen vostés, no la tenim nosaltres.
Nosaltres.
.
.
, jo estic fent una intervenció ací.
Jo no he anat al Cremona d'Alaquàs a dir als pares: «Ale, tots ahí.
» No, no he anat, ni he anat a cap centre.
Quan vaig a un lloc vaig a assabentar-me de les circumstàncies.
I, per tant, l'alarma social no la creem l'oposició -parle per mi i supose que també pels altres grups-, no la creem; la creen les circumstàncies que estan eixint, i estan eixint com a resultat de decisions que se prenen des de la mateixa administració.
I per tant, (inintel·ligible).
.
.
doncs, si no volen alarma social, actuen.

Perquè, clar, vosté mos diu molt clarament que els dos principis principals són de transparència i participació.
Jo m'ho crec que vullguen.
.
.
No, no, però, anem a vore, els pares d'Alaquàs s'han reunit, però diuen que no els escolten.
El secretari autonòmic d'educació esta tarde tenía que estar en Ontinyent -si no tinc mal jo.
.
.
- i no estarà, i no estarà.
(Veus) Tinc la notícia que se l'esperava en Ontinyent esta tarde i que els ha dit que no anirà, i que és la tercera vegada, la tercera vegada, en què s'anul·la una.
.
.
I li he dit «secretari autonòmic» perquè no sé si és vosté o era l'anterior secretari, però és la tercera vegada, la tercera vegada -per això no he dit a vosté directament- que s'anul·la, s'anul·la la visita a Ontinyent per part d'un secretari autonòmic.
(El secretari autonòmic parla amb el micròfon desconnectat) No, no, no.
(El secretari autonòmic, amb el micròfon desconnectat, diu: «Perdone per la interrupció.
») No, no, per mi no hi ha problema, igual que vosté havia dit.
És una circumstància que se m'ha comunitat de dir: per tercera vegada s'anul·la això.
Per tant, això no dóna eixa imatge, no?

I, després, doncs, per exemple, en el tema del Camarena i el Roís de Corella, tampoc.
Perquè, mire, vosté sap quan se.
.
.
, crec, si no m'equivoque, el 13 de desembre és quan se dóna a conéixer la proposta inicial d'arranjament escolar, 13 de desembre de 2013.
L'arranjament definitiu, el 14 de febrer de 2014 -tinc les dades aixina-.
¿Vosté sap el primer informe que hi ha, en el qual se parla de la conveniència de la integració, quina data té?
20 de febrer de 2014, després de la publicació definitiva de l'arranjament.

És curiós que els informes sobre el que és la integració siguen posteriors, estiguen datats posteriorment al que és la publicació.
Molt curiós.
Accedisca a l'expedient i comprove això, que és una curiositat que pot donar imatge de moltes coses, però en cap cas de transparència.
Perquè això, com havia dit vosté, les disposicions que se fan des del Consell se traduïxen en actuacions de vers tècnics, però que són a priori, no després, perquè si no ahí trencaria tot el que vosté m'ha dit.
Si això ho confirma vosté, i jo tinc les dates ací, si això ho confirma, trenca totalment la dinàmica que vosté ha dit perquè hi ha una decisió que se pren abans que se facen els informes per a prendre eixa decisió.
I, per tant, eixa és una situació.

I no m'ha contestat, i voldria que me contestara també.
Perquè jo li he dit, no hi ha integració perquè no s'ha produït el desplaçament dels alumnes d'un centre a l'altre, que és evident això.
Aleshores, això ha comportat també una problemàtica determinada en un sector de professorats -si no m'equivoque, set professors-.
Crec que d'ací, com a mínim, ha d'eixir.
.
.
Si això ha eixit d'una mala.
.
.
, d'una actuació, quan dic «mala», dic.
.
.
, ja no l'estic qualificant, sinó que no s'ha fet correctament tot, perquè si eixa integració no s'ha produït no és una integració.
Aleshores, ha produït efecte als professionals.

Jo la pregunta la faig, ¿va vosté a prendre accions per a evitar que hi hagen danys en el professorat que estiga afectat per esta d'això?
Una pregunta molt clara, molt clara.
Perquè en este moment hi ha set persones desplaçades, desplaçades del centre, però que s'han trobat desplaçades sense previ avís, per sorpresa, perquè ni tan sols van tindre l'oportunitat de participar en un concurs perquè no estaven avisats d'esta situació.
I això, són set famílies afectades.

Jo li demane, primera, que s'implique en este tema i que trobe la solució també conjuntament amb el professorat.
Al marge de la problemàtica global, genèrica, general, vull dir, que afecta el problema de la integració -que jo he dit que no és integració perquè no s'ha produït- en el Josep Camarena i en el Roís de Corella, val?
A part, estan les circumstàncies de les persones, i tampoc hem d'anar nosaltres per damunt dels efectes que puguen tindre per a ells.

Per la resta, per la resta jo dic no he fantasiejat, no he fantasiejat quan li he donat les dades.
Poden (inintel·ligible) .
.
.
, ja li he donat la data, per si allò, 4 de setembre de 2014; 4 de setembre de 2014, 63 vacants en els centres concertats d'Ontinyent.
De moment, que jo sàpiga, i si no m'ho diu vosté, no se n'ha suprimit cap.
Les vacants que hi havien en els centres públics sí que han portat supressions.
I, tercer, li recorde que, això, l'estan esperant en Ontinyent.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Vol contestar a tots, perquè voldran.
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Ah, perdó, no, és que, disculpe, sóc nou ací.
.
.
(Rient)

La senyora presidenta:

És que voldran tots els cinc minuts, perquè com tenen molta acumulació.
Per això.

Senyora Sanz, té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor Tomás, hay datos que yo creo que son bastante incontestables.
El 27 de mayo se produce la reunión del Consejo Escolar Municipal de Alacuás.
27 de mayo.
Deciden la habilitación del Cremona.
El 28 se reúne la comisión de escolarización, y deciden, como usted ha leído, habilitar en el Vila.
Y el 29 se reúne el pleno del ayuntamiento, que ratifica al consejo escolar municipal para que se habilite la unidad en el Cremona.
Esa es la sucesión de reuniones que se dan, donde el consejo escolar, máxima instancia municipal que atiende los problemas educativos, opta por el Cremona y el ayuntamiento, máxima instancia política de la ciudad, opta por el Cremona.
Conselleria decide, por el consejo escolar, que decide el Vila.
Claro, es una decisión política, y ustedes hacen caso de la comisión de escolarización y no hacen caso de la decisión del pleno del ayuntamiento y del consejo escolar.
Entonces, eso es una decisión política, y es una decisión política que tiene una lectura muy concreta que es la que yo le decía antes: una lectura que traslada un castigo político a una comunidad que ha trabajado muy duramente por mantener el futuro de dicho colegio.

Claro, no se entiende esa decisión suya, no se entiende cuando las dos máximas instancias políticas y -digamos- escolares de la ciudad de Alacuás optan por habilitar en el Cremona y además se lo trasladan a la conselleria.
No se entiende.
Usted puede decir lo que quiera, pero yo en estos momentos lo que le planteo es si la conselleria no se va a replantear esta decisión de cara al curso que viene.
¿Va a seguir manteniendo eso?
¿Condena a muerte a un centro que tiene demanda y además ha tenido una trayectoria pedagógica y docente de primera magnitud en el ejemplo que han dado?
Quiero decir, ¿ustedes condenan eso, a un centro que tiene demanda, que tiene futuro y que además tiene ya una plantilla muy estabilizada?
Es que no se entiende.
Con niños dentro, no se puede entender eso.
No se puede entender.
Entonces, por eso yo lo que le planteo es que digan ustedes si no va a ser así, que lo que quieren es que desaparezca este centro porque está en barracones y que no tienen voluntad de construir.
Pues díganlo, díganlo porque no hay racionalidad, hay opción política, pero no hay racionalidad.
Eso por una parte.

Y por otra parte, cuando usted dice que si se opta por la pública, por la privada.
Yo también tengo datos.
También tengo datos.
Mire, en Torrent, se han perdido tres aulas de infantil, mientras que tres centros religiosos concertados han aumentado sus unidades en ese mismo ciclo.
En Valencia, se pierden 19 aulas de infantil y, sin ir más lejos -eso a partir de febrero- y sin ir más lejos, la conselleria modifica en el mes de enero, 30 días antes, permite modificar el concierto con un colegio determinado con los Salesianos, ampliando de 240 a 300 plazas escolares la educación infantil concertada.
Frente a 200 unidades públicas suprimidas en dos cursos, se han creado 29 concertadas.
El mismo DOCV de 18 de febrero, que publicaba el arreglo escolar de 2014-2015, asumía la titularidad de suelo público de Elx y de Calp para construir centros de iniciativa social.

Yo le doy los datos, y los datos son elocuentes.
Porque parece la demografía afecta a una red de centros, pero no afecta a los centros sostenidos con fondos públicos privados.
Y, por lo tanto, estos datos son incontestables y están ahí.
Están ahí.
Por lo tanto, ustedes están redirigiendo al alumnado hacia la privada concertada, díganlo o no lo digan, y piensen que son los técnicos quienes lo hacen.
Pero hay un criterio político que está detrás, y ese criterio político es el que está orientando en estos momentos la política de la conselleria, señor Tomás.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Por parte del Partido Socialista, tiene cinco minutos, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor Tomás, ya nos gustaría muchas veces que el gobierno valenciano no diera órdenes y contratara con determinadas empresas -en fin, ya sabe usted a qué me estoy refiriendo- escuchando las directrices de los técnicos.
Sí, le voy a poner el ejemplo, el último: Valmor.
Ya me gustaría a mí que no se hubiera comprado la empresa, si como presuntamente parece que había un informe de la abogacía en contra.
Pero, bueno.

Mire, el arreglo escolar no se trata de que usted se justifique aquí diciendo que evidentemente con toda la comunidad educativa de toda la Comunidad Valenciana tiene que generar alguna molestia a algunos padres.
Mire, su obligación es solventar los problemas de todos y cada uno de los niños que están estudiando en esta comunidad, al menos trabajar para ello.
Me gustaría que me contestara ahora, en su última intervención, puesto que lo ha pasado de largo, una pregunta muy concreta que le he hecho, y es: puesto que hay una comisión de escolarización, donde hay seis personas que representan o que votan frente a dos acuerdos del consejo municipal escolar de 21 personas que posteriormente fue ratificado por el pleno, ¿por qué le dan más prioridad o prevalencia a la comisión de escolarización?
¿Qué hubiera pasado si la decisión hubiera sido inversa?
Es que no me ha contestado.
Es muy sencillo.
Es una respuesta muy sencilla.
Lleva poco tiempo, pero está capacitado para responder a esto.

Mire, si la eliminación de la línea de Cremona no es por el dinero, no es por los recortes -usted lo ha dicho, que las cuestiones de arreglo escolar no es por recortes, no es por tal, es por eliminar barracones-, yo le pregunto: ¿cuántos barracones hay en toda la comunidad?
Por cierto, ya que no nos lo contestan por escrito, ahora usted tiene la oportunidad.
¿Quinientos?
¿Setecientos?
¿Mil?
¿Cuántos barracones?
¿Quiere usted decirme que ponerse en contra de toda la comunidad educativa y de todo un municipio por eliminar un barracón?
¿Por eliminar un barracón?
La decisión es política, mal que le pese a usted.

Mire, lo que sí que le digo claramente es que no le voy a permitir que se diga aquí veladamente que quienes no respetan las leyes han sido los padres, y que se hable de ocupación ilegal de alumnos de tres años.
Esto es una broma.
Los primeros que incumplen leyes, y lo dicen los tribunales, con la dependencia, con tal, es el gobierno valenciano.
Los padres se han manifestado todas y cada una de las veces respetando la ley, pidiendo autorizaciones a delegación de gobierno y donde ha hecho falta.
Y le digo: van a seguir haciéndolo, porque están defendiendo el futuro de sus hijos, están defendiendo la educación de sus hijos, y porque ni usted ni la consellera son capaces de sentarse con ellos y decirles a la cara que los hermanos van a seguir yendo a otro colegio distinto al de Ciudad de Cremona.
Y, si no, le invito a que les llame a su despacho y conozca de primera mano el proyecto educativo del Cremona, que es ejemplar, y a esa comunidad educativa a la que usted tanta referencia ha hecho.

Después, también me llama la atención, ahora ya lo entiendo.
Ha empezado diciendo: «Apoyamos a la dirección del centro, apoyamos a la dirección del centro, apoyamos a la dirección del centro», para luego sacar un acta y decir: «Fue la directora quien llamó a la policía, fue la directora quien llamó a los padres para que se llevaran a los niños, fue la directora la que no sé qué, nosotros no tenemos nada que ver, fue la directora.
» Pero yo le digo: ¿junto con la directora no estuvo toda la primera semana allí el inspector de zona y la inspectora del colegio?
¿A usted eso le parece normal?
(Se sent una veu que diu: «Totalmente.
») ¿Cuántos colegios de la comunidad autónoma, en este inicio de curso escolar, han contado con la presencia, ahí, a la espalda, del inspector de zona y la inspectora del centro?
¿Me puede decir en cuántos?
¿En cuántos colegios ha sucedido esto?
¡Cómo no iba la inspectora a acatar las órdenes que tenía de los inspectores que estaban permanentemente allí durante toda la primera semana!
Porque, otro hecho que no se ha comentado es que tampoco se dejaba acceder a los padres.
No ya el primer día sino durante toda esa semana, no se les permitió entrar al colegio de la mano de sus hijos como lo han estado haciendo desde el año 2006.

¿Por qué?
¿Suponían un peligro?
¿Había pasado algún incidente?
No, efectivamente, es que usted lo de la policía con el no sé qué lo ha dicho usted.
La policía, efectivamente, fue y los padres acataron la orden de salir tranquilamente del centro.
Así es que le digo, le insisto: ¿de dónde salió la orden de llamar a los padres para que recogieran los niños?
¿Fue la directora o fue la inspección que estaba allí permanentemente, o fue la inspección que estaba permanentemente con ellos?
Y le digo: ¿estamos ciñéndonos a una cuestión de fechas?
¿Me quiere usted decir que la conselleria ha primado la decisión de la comisión de escolarización porque se decidió o se reunió un día -o un día después, perdón- del consejo escolar?
¿Vamos a los actos de las últimas fechas o vamos a ver quién tiene la máxima representación?
¿El consejo escolar municipal o la comisión de escolarización?
Porque mire, sí, nosotros enviamos, el ayuntamiento envió a la conselleria el resultado de las votaciones de esa comisión de escolarización.
Porque en el Ayuntamiento de Alacuás no se esconde papeles en los cajones, como en su gobierno.
Como su gobierno, sí, que les están investigando desde Europa, no me lo estoy inventando, es una investigación.
Efectivamente, al día siguiente, con máxima celeridad, se remitió a la conselleria el resultado de esa comisión de escolarización.
Pero de la misma manera y con la misma celeridad se envió al día siguiente…

La senyora presidenta:

Vaya finalizando.

La senyora Martínez Ruiz:

…-y acabo, señora presidenta- el resultado del consejo escolar municipal, uno remitido por el concejal de educación, como usted ha dicho, y otro remitido por la señora alcaldesa, que digo yo que representará más y mejor al municipio de Alacuás.
Le pediría, por favor, que me contestara a las tres preguntas muy concretas que le he hecho.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Martínez.

Tiene la palabra, señor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies.

Senyor Pañella, en primer lloc, agrair-li moltíssim el to en què ha fet l'última intervenció i li promet que el tema d'això d'Ontinyent.
.
.
Acabe de fer la pregunta per whatsapp, i m'acaben de dir que efectivament jo tenia esta vesprada l'entrevista, venien ells a València, però que per una delegació exprés de la consellera esta vesprada han hagut de posposar la data.
Davant d'això, efectivament, en breu me reuniré amb eixos representants i efectivament tindrem compte i analitzarem algun dels aspectes que vosté ha plantejat ací respecte als informes, per almenys tindre un detall, un estudi amb més detall, per a vore efectivament i contrastar el que vosté hui està diguent ací i tindre opinió respecte d'això.

I, efectivament, això dels set professors de la integració tinc coneiximent que el director general de personal docent i de centres se va reunir amb ells en el palau de La Generalitat -m'ho digueren l'altre dia- perquè efectivament volien un tema d'aclariments respecte a com s'havia produït la integració.
I tenia la notícia efectivament que el director general donà complides respostes al que plantejà el professorat en eixe moment.
Però, que bé, això és la informació que jo tenia ahir.

Respecte a la pregunta que me fa la senyora Sanz que si n'hi ha alguna decisió política de tindre en compte el que diu la comissió d'escolarització.
.
.
I no n'hi ha una decisió política de l'Ajuntament d'Alaquàs de convocar el ple al sendemà que convoque la comissió d'escolarització?
La utilització de totes estes convocatòries, ahí no n'hi ha una utilització política de tot açò?
Pregunte.
Perquè pareix ser que ací sols utilitzem la política, entesa de manera pejorativa, per anar en contra d'interessos generals, des de l'administració.
Però, jo pregunte, en totes estes convocatòries, ahí no n'hi ha una decisió i una voluntat política d'instrumentalització d'este tema?
Vosté és una política d'àmplia experiència, i sap molt bé el que li estic diguent.

Fa la sensació que estem buscant l'acord que més mos interessa, i m'ho pregunta vosté directament: «Usted hubiese hecho que tal, que no sé cuántos, ni sé menos?
» No, però, perdone, perdone, és que ací el que pareix és que se va buscant l'acord que més prompte mos interessa.
Això no és una utilització política?
Jo vull dir una cosa: jo, si fóra el regidor d'educació d'Alaquàs, tindria una esquizofrènia en el meu cap, perquè resulta que vaig, primer, convocatòria del consell escolar municipal.
Val.
Jo entenc, entenc, que creia que la comissió d'escolarització anava a dir-li que sí, i convoca la comissió d'escolarització.
La comissió d'escolarització li diu el contrari.
Ell se compromet en acta, i així ho fa, a enviar el paper a l'administració, diguent que el Vila d'Alaquàs; després l'alcalde enviaria una altra proposta perquè el ple aprova una altra qüestió.
Perdone, açò és política en majúscules, instrumentalització.
I efectivament, els ho dic sincerament, quina papereta per al regidor d'educació que ha de buscar a vore quina de totes val.
No me pregunten a mi quina de totes val i què havera fet.
Pregunte's vosté ací mateixa per què fan este rosari de convocatòries per a trobar la que més poden perquè, efectivament, a mi me pareix esta tercera convocatòria com buscar la piedra filosofal a vore quina de totes per a, després, dir-mos a mosatros quina havérem tingut en compte.

Després, diu una altra cosa que no és veritat, vosté s'irroga que tota la comunitat educativa d'Alaquàs està en esta reivindicació justa i legítima, i jo no vaig a parlar mai de la gent que exercix el seu dret, però és que no, s'equivoca vosté; a mosatros mos vénen i mos vénen, entre altres, algunes de les persones que es manifesten en estos òrgans de govern, que no estan d'acord amb açò, i ahí té la diputada, la senyora Barrieras, quan diu que moltes vegades se fa una instrumentalització de la voluntat general.
.
.
que no és veritat, i en este cas no és veritat perquè, efectivament, tenim coneixement, i el tema del Ciutat de Cremona s'ha vist i s'ha vist moltíssimes vegades.

La realitat és tossuda, també, en el tema del que estàvem comentant-li a vosté, senyora Sanz, és a dir, a vore, el tema sempre sempitern del tema de la pública i la concertada, és a dir, efectivament, la voluntat inequívoca de l'administració per a aprovar el que és públic i, després, també, la voluntat de les famílies per a dur-los als centres, als que ells volen dur-los, i això són realitats que n'hi ha ahí i que cal conjugar i que, efectivament, nosaltres tenim molt clara.
Però, bé, ho dic jo perquè se m'ha ocorregut ara i no volia deixar de contestar-li, però li insistisc a la senyora diputada, respecte al Cremona.

Interés general de l'administració, en el tema.
.
.
-insistisc-, la inspecció no és el xèrif de l'oest; els inspectors són persones que tenen tot el respecte com a professionals i que fan estrictament el compliment de la llei.
La inspecció no li faria ninguna escolteta a la directora, que la directora, una dona molt preparada i molt implementada, ho fera, que si no havia de fer-ho no ho haguera fet, la directora si actuà com actuà és perquè és una magnífica professional, i conec el projecte educatiu del Cremona i estic d'acord amb vostés.
.
.
Separemos churras con merinas, separemos churras con merinas, ací no n'hi ha cap atac contra el Cremona com a col·legi, el respectem, valorem el seu projecte educatiu, se creà al 2006 perquè n'hi havia una comissió, i la voluntat ara de reduir una línia no està totalment lligada a res, però si la inspecció li digué, assessorà la directora, i la directora ha actuat perquè estava assessorant-la en l'exercici de la legalitat.

I eixa visió que vosté està plantejant -i li ho dic també- irresponsable, irresponsable, d'un cos d'inspectors que són magnífics professionals, que anaren allí a dir-li il·legalitats o a pressionar la directora, això és -al meu entendre- intolerable, ¿eh?
, intolerable, perquè no val tot, senyora diputada, no val tot, no val tot pels nostres interessos polítics que pugam tindre vosté i jo ací.

Preservem els professionals de l'educació, ¡tots!
, intentem dur tot açò pel tema de la racionalitat… (veus)

La senyora presidenta:

Señora Martínez, señora Martínez, por favor.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

…¡tots!
, i preservem el dret a l'educació.

I he confessat ací públicament que el procés d'arranjament escolar produïx, efectivament, que alguns interessos no es poden dur a terme, ho he confessat i ho he dit, i reconec i puc entendre eixes qüestions, però vosté i jo estem debatent sobre el sistema educatiu, en general, sobre la qualitat de l'educació, amb la comprensió real i exacta del que són estos procediments, estos processos, i no vale todo, no val tirar insinuacions respecte als professionals, ni acusar la inspecció de ser, més o menys, el xèrif de l'oest (veus), ¡sí que ho ha fet!
, vosté ha dit que la inspecció estava diguent-li a la directora el que havia de fer, i la inspecció és assessoria legal, i la directora prengué les seues pròpies decisions, per cert, molt ben preses.

I res, moltíssimes gràcies per tot, de veritat, els ho agraïsc, tot i espere estar a la seua disposició sempre.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(S'interromp la gravació)

Moltes gràcies.

És closa la comissió, no sense abans agrair la presència del secretari autonòmic, el senyor Tomás, i dels grups que han participat en esta comissió.

Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 22 minuts)