Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
.para2 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 22 de
maig de 2008.
Comença la reunió a les 16 hores i 9 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 6/I.

Pregunta 65 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la política d'habitatge social en lloguer,
que formula la diputada senyora M.
ª José Salvador Rubert (GP
Socialista) (RE número 12.
979, BOC número 47)

El senyor president:

Buenas tardes a todos,
señoras y señores diputados.

Buenas tardes, señor conseller.

Damos comienzo a la Comisión de Medio Ambiente,
Territorio y Vivienda.
Y primero, antes de nada, la secretaria va a pasar
lista.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias.

Primer punto del orden del día, como todos
ustedes saben y conocen, es la lectura y aprobación del acta
anterior, ¿si no hay ningún reparo?
Queda aprobada.

Antes del segundo punto del orden del día doy
la bienvenida a los dos asesores del señor conseller, que los veo allá al
fondo con cara de estar bien despiertos y no responder a la hora en la cual
nos encontramos.

El segundo punto es la pregunta número 65 sobre
la política de vivienda social en alquiler.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
María José Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, quines mesures ha pres la
conselleria per a impulsar a la Comunitat Valenciana la política
d'habitatge social en lloguer?

El senyor president:

Tiene la palabra el
honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Yo creo que uno de los principales objetivos de la
política de vivienda del Consell es robustecer la línea de
acceso a la vivienda mediante el empleo.

Tenemos dos grandes bloques de ayudas que van
dirigidas a este punto.
Las que están dirigidas a inquilinos y
propietarios y las destinadas a promotores para fomentar el parque
residencial en alquiler.

Además, tenemos la intervención directa
en el mercado con los servicios de intermediación que prestamos a
través de la Agencia Valenciana de Alquiler y con la actividad del
Instituto Valenciano de la Vivienda, como promotor de viviendas protegidas,
destinadas en un alto porcentaje también al alquiler.

Por lo que se refiere a las subvenciones, hasta abril,
último mes vencido, se han concedido, dentro del Plan de viviendas
2005-2008, que estaríamos, digamos, en tres años de ese plan
-falta el cuarto-, más de 3.
500 ayudas directas a
inquilinos y ayudas a propietarios para sacar sus viviendas vacías
al mercado del alquiler.
Ha supuesto un total de más de 8.
275.
000
euros, con las que hemos facilitado a más de 3.
500 familias el
acceso al alquiler.

Todas estas ayudas se han concretado en una
reducción de la renta de alquiler del 30 o del 40%, según se
alquilan viviendas libres o concertadas.
Sin embargo, en el Real decreto
14/2008, de 11 de enero, que aprobó el gobierno socialista,
eliminó las ayudas a los inquilinos de viviendas protegidas.
El
Consell, consciente de que es un colectivo que merece ser apoyado,
está ultimando un decreto con el cual las personas que alquilan
viviendas protegidas percibirán el 10 o el 15% de ayudas, llenando
el vacío que entendemos que el gobierno central ha dejado, todo ello
con cargo a los presupuestos de La Generalitat.

También las ayudas a promotores de viviendas
nuevas para alquiler han supuesto una gran inversión.
Entre rentas
básicas y concertadas tenemos un total de 2.
600 viviendas con
subvención reconocida.
La gran mayoría de ellas son las de
renta básica, 2.
411, que suponen un 109% del cumplimiento de los
objetivos de todo el plan, cuando aún falta un año
aproximadamente para cerrarlo.

Asimismo, quiero destacar la apuesta de La Generalitat
por el alquiler de viviendas con opción de compra, figura impulsada
de forma pionera con la normativa valenciana, y que el gobierno central (so per interferència d'un mòbil) recogió posteriormente en la normativa estatal.
Esta figura de protección plantea una doble ventaja: las ayudas a
los inquilinos y la reducción del precio de la vivienda hasta un 30%
en función de las rentas satisfechas.
En tan solo dos años,
las viviendas de alquiler con ayudas concedidas ya se acercan a las 500.

Todas estas medidas se han visto potenciadas por la
Agencia Valenciana de Alquiler que desde su creación, la pasada
legislatura, ha permitido impulsar el mercado de alquiler mediante un
servicio gratuito destinado a informar, captar viviendas y promover el
alquiler.

Además, a través de la Agencia
Valenciana de Alquiler, se han firmado más de 3.
500 contratos de
alquiler, y en estos momentos hay en bolsa más de 730 viviendas; y a
través de promociones propias del IVVSA o promociones convenidas con
promotores privados tenemos otras 1.
300 viviendas que en los
próximos meses se irán terminando y entrarán al
mercado a través de la agencia.

Respecto al Real decreto 1.
472/2007 sobre renta
básica de emancipación, el número de ayudas concedidas
va aumentando rápidamente.
A fecha 16 de mayo de 2008 los
expedientes resueltos son 3.
700, de los cuales el 80%, 2.
928, con ayudas
concedidas.
El número de atenciones al ciudadano ha superado las
28.
300.

Y por último, el IVVSA ha participado mediante
promociones propias en el momento de alquiler con una inversión de
más de 60 millones de euros en los últimos cinco años
y un total de prácticamente mil viviendas de nueva
construcción para alquiler entre las promociones ya terminadas y las
que se encuentran en ejecución.
Casi 500 familias, en Castalla, la
Nucia, Castellón, Vilamarxant, Alicante, (so
per interferència d'un mòbil) Paterna, tienen su vivienda nueva en régimen de alquiler.

Ayer mismo entregábamos su vivienda a otras 40
familias en Torrevieja, precisamente en la primera promoción
ecológica pública de la comunidad.
Otras 115 familias de
Moncada, Picaña y Alcora están a punto de recibir su vivienda
ya finalizada, y además están en ejecución otras 300
viviendas en Benidorm, Aspe, Pilar de la Horadada y Gandia para que otras
familias puedan acceder también al alquiler de una vivienda nueva.

Evidentemente, todas estas actuaciones realizadas no
se van a quedar aquí, vamos a seguir fomentando el alquiler como
recurso fundamental para el acceso a una vivienda en un futuro
próximo, mediante una serie de medidas como la movilización
del suelo rotacional -ya puesta en marcha-; la promoción
(so per interferència d'un
mòbil) de 10.
000 viviendas de alquiler en
la próxima década; seguir incentivando el alquiler a precios
asequibles, potenciando también el alquiler con opción de
compra; y seguir prestando especialmente atención al colectivo
joven; reforzar la Agencia Valenciana de Alquiler para ir comprando el
parquin privado desocupado al mercado, incluso mejoras fiscales a
promotores, propietarios e inquilinos.

En definitiva, yo creo que es una batería muy
variada de propuestas que venimos desarrollando para que el alquiler se
convierta en una alternativa real y sólida para acceder a una
vivienda, reconociendo que la tendencia y lo que le gusta a nuestra
sociedad en principio es más la compra que el alquiler, pero hoy
entendemos que es una medida positiva y que tenemos que ir en esta
dirección también.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor conseller.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, la
diputada María José Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la veritat és que benvingut
al discurs positiu en les polítiques impulsades i en les que ha
tingut la iniciativa el govern central i el Ministeri d'Habitatge
sobre el foment i la necessitat de fomentar el lloguer no només a la
Comunitat Valenciana, sinó també a la resta de territori
espanyol.

La veritat és que li agraïsc que
faça referència a eixe decret que estan preparant sobre
l'actualització dels mòduls de la vivenda protegida,
sobretot pel que ha fet referència a estes ajudes per al lloguer
protegit, que ja està subvencionat, i per això no està
regulat en el decret, sobretot per posar en evidència un poc eixos
720 euros anuals, aproximadament, que estan previstos d'ajudes, que
jo no sé exactament què cobrirà 720 euros anuals, si
el rebut de la llum o el rebut de l'aigua.
No ho sé.

Per una altra banda, també dir-li que en esta
proposta de decret -i espere reconsideren- hi ha una
substancial reducció de les ajudes per a l'accés a la
vivenda protegida, sobretot perquè ha modificat el criteri
d'accés del criteri percentual i al criteri lineal, i per tant
a les persones amb menys recursos açò va a suposar una
reducció a la baixa de les ajudes entre 15.
000 i 20.
000 euros.
Per
tant, també pense que ja que l'estan redactant, reconsideren
aquesta qüestió.

Per una altra banda també, eixa
referència que ha fet a les ajudes a l'emancipació,
finançades i impulsades pel Ministeri d'Habitatge, per a joves
entre 22 i 30 anys, dir-li que si bé en quasi cinc mesos de
vigència d'aquest pla s'han resolt 3.
700
sol·licituds, li dic que hauríem d'estar en una mitjana
mensual de 3.
000 sol·licituds aprovades o resoltes, perquè
tenim en compte que hi ha uns 42.
000 joves que al llarg de tot l'any
podran accedir.
I, per tant, estem un poc, ens quedem un poc curts quant al
nombre de resolucions aprovades.

També dir-li, senyor conseller, que el nou
Estatut d'autonomia, concretament en el seu article 16, reconeix el
dret a un habitatge digne, juntament amb la Constitució espanyola, i
ens diu clarament que la Generalitat valenciana garantirà el dret
d'accés a un habitatge digne als ciutadans valencians.

Any rere any el Síndic de Greuges posa en
evidència que el problema més important que tenen els
ciutadans en matèria d'habitatge és que continuen sense
poder accedir-hi, lamentablement en una comunitat en què hem passat
per una etapa de tanta construcció d'habitatge, i tants
problemes seguixen tenint els ciutadans per accedir a un habitatge,
concretament a un habitatge protegit.

Davant aquesta situació, senyor conseller,
vosté mateixa, en una resposta escrita a una pregunta del Grup
Parlamentari Socialista, va reconéixer que en tota la legislatura
passada únicament 25.
470 habitatges protegits s'han
construït en esta comunitat.

I dir-li que quant al Pla estatal d'habitatge,
vostés en matèria d'habitatge protegit de nova
construcció es troben al 50% de grau de compliment.
Diguen
també eixa informació, no només la que els interessa.

També la sindicatura de Greuges posa en
evidència les llistes d'espera interminables per accedir a un
habitatge protegit a la comunitat, el tímid foment públic del
lloguer, com indica any rere any en el seu informe la síndica de
Greuges, que se veu vosté no lligen perquè no posen ningun
remei.

També en resposta seua, senyor conseller, li
vaig preguntar la legislatura passada quantes ajudes per a lloguer
s'havien concedit, i a data de 15 d'octubre de 2007
vosté va contestar que 2.
658, quan hi havia una demanda de
més de 8.
000.

Hi ha una realitat, i és que hi ha persones que
per raons de mobilitat laboral, perquè no poden accedir al preu de
l'habitatge de renda lliure o no poden accedir a un habitatge
protegit, perquè no és estrany en esta comunitat, davant el
baix nivell de construcció d'habitatge protegit, demanen un
habitatge en lloguer.

Vostés van elaborar un pla valencià per
a l'habitatge i van executar tant sols l'1,9% d'eixe Pla
valencià d'habitatge 2003-2007.
4.
603 habitatges concertats
dels més de 30.
000 que havien anunciat.
Almenys el pla estatal a
l'any 2006 s'havia executat en un 98,8%, afortunadament per als
ciutadans d'esta comunitat, senyor conseller.

Del Pla d'emancipació, dir-li que
vostés també, en seu parlamentària, es van negar a
complementar les ajudes als 240 euros i als 35 anys.
Vostés, que li
van reivindicar a la ministra que augmentarà aquesta
qüestió.
I una inversió del govern central en el Pla
d'emancipació a la Comunitat Valenciana de 130 milions
d'euros.

Ara han presentat fa poc un informe de demanda social
d'habitatge, entre altres coses, la gent a la qual han enquestat diu
que només el 3,5% dels inquilins a la Comunitat Valenciana reben
ajudes públiques, el 69% les desconeix i 3/4 parts de la
població de la Comunitat Valenciana li demana que augmente les
ajudes a lloguer.
Senyor conseller, és la seua competència i,
per tant, li demane que actue.
No es tracta de fer malabarisme, sinó
que es tracta de convicció, de compromís,
d'inversió, de sensibilitat en esta qüestió i de
voluntat política.
Per tant, li demane que prenga un poc
d'exemple del Ministeri d'Habitatge, que ha visitat
vosté recentment, i estarà fent un exercici lloable de
responsabilitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señora diputada.

Tiene la palabra para el turno de réplica, por
cinco minutos, el honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Muchas gracias, presidente.

Moltes gràcies també, senyora diputada.
I gràcies per eixes lliçons de responsabilitat i de treball
que vol, que ja.
.
.
intuir en les seues paraules.

Com molt bé ha dit, fa unes 48 hores
aproximadament, el dimarts passat, estàvem reunits amb l'equip
de ministeri, no sols amb la ministra, sinó amb la directora
general, el secretari, i estàvem intentant impulsar de forma
constructiva mesures que anaren en la direcció de la
construcció de vivendes de protecció, tant per a lloguer i
també, per què no?
, per a la venda.

Mosatros proposàvem una sèrie
d'actuacions al ministeri que enteníem que podien millorar el
pla de la vivenda del mateix ministeri.
Entre elles estaven: facilitar,
donar, fer més fàcil l'accés a la vivenda dels
mateixos usuaris que la necessiten, de manera que el que és
l'hipoteca del 80% se poguera ampliar almenys a un 90%, perquè
ahí és on està la dificultat.
Vosté que coneix
tan bé el que diu, eixa problemàtica que té la
vivenda, la dificultat de l'accés a eixa vivenda.

També els díem que, si bé
és cert que en el pla anterior estàvem al voltant
d'eixes 25.
000, 28.
000 vivendes que s'anaven a construir, en
l'estudi de demanda que tenim hui la necessitat per als
pròxims quatre anys estaria al voltant de 80.
000 vivendes, que
entenem que si mosatros, entre mosatros i el ministeri també, som
capaços de posar els instruments, un d'ells és el
sòl necessari per a poder fer eixes construccions i fer-les que
puguen tindre eixa accessibilitat en les distintes versions de lloguer, de
compra, bé, estaríem fent, jo crec, un gran favor a tot el
món.

Per tant, mesures constructives, mesures en sòl
per a poder construir eixes vivendes.
Fer, i estem comentant-ho i
reunint-mos tant amb els ajuntaments, com amb els promotors, com amb els
sindicats, fent atractives eixes mesures, de forma que els promotors
vullguen construir-les, que els ajuntaments posen el sòl que tenen a
disposició i si no anem a crear-lo, sí, el sòl que
tenen a la disposició.
Hi ha molts ajuntaments de tots colors que el
sòl no se posa a disposició pels problemes de
finançament que tenen els mateixos ajuntaments.
Aquí hi ha
més d'un alcalde que coneix perfectament el tema.
No sé
si vosté no el coneix.

Aleshores, hui els ajuntaments tenen problemes per a
fer moltes coses, i no  sols eixa qüestió.
I, per tant,
alguns estan resistint-se a traure eixe sòl perquè no tenen
una altra possibilitat de fer actuacions socials també que no siga
eixa concretament i volen dedicar part d'eixe sòl.
I estem
facilitant eixa possibilitat, i vosté coneix perfectament que en el
decret que mosatros volem aprovar està eixa possibilitat.

Per tant, seriositat i responsabilitat vol dir
treballar en eixa direcció, vol dir.
.
.
I a més, li he
estés la mà al seu grup per a d'alguna manera treballar
en col·laboració, perquè este tipus
d'actuacions, tant en vivenda com el que és urbanisme, no
són actuacions sols d'un equip de govern, que tampoc no tenim
ningun problema en assumir-les, sinó són actuacions jo crec
de política de comunitat o de política d'estat que
deuen tindre una continuïtat, una garantia, ara i en el futur.
I en
eixa direcció estem treballant crec que de forma molt positiva.

Jo -aquí he de dir-ho
públicament- agraïsc la disponibilitat que la ministra de
Vivenda tenia cara a.
.
.
en la conversació que vam tindre i en el
treball, com en les propostes que vam fer.
I en eixa direcció van a
trobar-mos sempre.

Pregunta 91 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la creació del registre de demandants
d'habitatge protegit de la Comunitat Valenciana, que formula la
diputada senyora M.
ª José Salvador Rubert (GP Socialista) (RE
número 15.
268, BOC número 61)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la pregunta número 91.
Tiene la
palabra la diputada María José Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Crearà la conselleria el registre de demandants
d'habitatge protegit de la Comunitat Valenciana?

El senyor president:

Gracias, señora diputada.

Tiene la palabra el honorable conseller para la respuesta.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, señor presidenta.

Señora Salvador, la Comunidad Valenciana
está cumpliendo perfectamente las obligaciones que se derivan del
desarrollo del plan de vivienda que tenemos conveniado con el ministerio.

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la
diputada María José Salvador, por cinco minutos.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la seua resposta em resulta un poc
estranya, perquè, evidentment, no em contesta en absolut a la
pregunta que li acabe de formular.

Fa uns mesos li vam fer una pregunta escrita a
vosté, senyor conseller, en la qual li preguntàvem si a la
Comunitat Valenciana hi havia un registre de demandants d'habitatge
protegit.
I vosté ens va contestar que la Comunitat Valenciana no
té registre de demandants d'habitatge protegit, la
creació del qual està prevista en el conveni signat entre la
conselleria i el Ministeri d'Habitatge, en el marc
d'execució del Pla estatal de l'habitatge 2005-2008.

Concretament, el Reial decret 801/2005, d'1 de
juliol, que segur que vosté coneix, en virtut del qual
s'aprova el Pla estatal d'habitatge 2005-2008, insta les
comunitats autònomes a la creació d'un registre
públic de demandants d'habitatge protegit.

La creació d'eixe registre, en el cas de
la Comunitat Valenciana, es preveu en el conveni firmat el 26 de desembre
de 2005 entre el Ministeri d'Habitatge i la Conselleria de Medi
Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, per executar el pla estatal
2005-2008.
I disposa en la clàusula segona, article 7.
4, que
«la Comunitat Valenciana ha d'adoptar mesures per a fer
operatiu el registre públic de demandants d'habitatge».

No obstant això, la Comunitat Valenciana i la
seua conselleria no ha procedit a la creació ni impuls d'un
registre d'estes característiques, vulnerant d'esta
manera el conveni amb el ministeri.

D'una altra banda, el conveni preveu que en
compte de registre de demandants, es poden aplicar procediments
anàlegs.
No obstant això, la Comunitat Valenciana no
té procediment anàleg, senyor conseller, ni registre de
demandants ni procediment anàleg, que establisca un sistema
públic que permeta conéixer en detall on s'ubiquen
geogràficament i quins són els ciutadans que requerixen un
habitatge protegit a la Comunitat Valenciana.

Li recorde -per si de cas en la seua resposta,
que a la millor és tan escueta com la primera.
.
.
-, que a la Comunitat
Valenciana eixe registre valencià d'habitatge protegit no
té res a veure amb un registre de demandants, ja que només
s'encarrega de registrar habitatges protegits, no demandants
d'habitatge.

La veritat, senyor conseller, és que no
sé com han desenvolupat vostés una política
d'habitatge a la Comunitat Valenciana en els anys que l'han
precedit a vosté com a conseller d'habitatge, sobretot per
eixe desconeixement de la realitat social en matèria
d'habitatge protegit a la Comunitat Valenciana, que s'ha fet
patent ara en eixe recent estudi sobre les necessitats i demanda
d'habitatge a la Comunitat Valenciana que vostés han publicat
fa poc.

Un registre de demandants d'habitatge protegit
haguera contribuït a conéixer quina era la demanda existent i,
per tant, quina era la realitat social en eixa matèria, la qual cosa
haguera permés certa planificació d'una política
d'habitatge adequada a les necessitats de la Comunitat Valenciana,
però pareix que això en aquells moments a vostés
-i pareix ser que ara tampoc- no els interessava.

El registre de demandants no sols servix per a
conéixer la realitat social en matèria d'habitatge,
sinó també la transparència en
l'adjudicació d'habitatge i  eliminació del
frau en el mercat de l'habitatge protegit on puga existir.

L'estudi aquest a què jo he fet
referència i vosté també, senyor conseller, és
cert que diu que hi ha una demanda d'unes 82.
000 habitatges protegits
a la Comunitat Valenciana per als pròxims tres anys, que diuen
vostés ara que no és que en van a fer 82.
000, es que diuen
que en van a fer 150.
000 perquè l'oferta supere a la demanda.

Per tant, s'evidencia clarament que hi ha
demanda d'habitatge protegit, senyor conseller.
Ja em dirà
vosté on va a fer eixos habitatges protegits i amb quins recursos
els va a fer.
Perquè espere que isca vosté d'eixe
discurs victimista i de demanar més al govern central, perquè
vosté ha anat a la ministra a dir-li que en el pròxim pla
estatal es preveja, en lloc de 25.
000 habitatges, 80.
000 habitatges.

Jo, senyor conseller, l'únic que vull
és que vosté assumisca les seues competències.
Perquè com diuen que vostés.
.
.
, i és cert, i la
Constitució i l'Estatut els reconeix les competències
en matèria d'habitatge, assumisca-ho amb responsabilitat i
complisca.
Deixe de reivindicar més habitatges i més
finançament al govern central, senyor conseller.

Vosté, per tant, política
d'habitatge sense planificació, a cegues, i sense necessitats
i sense voluntat.
Perquè vosté pareix ser.
.
.
Bé,
no sé en la següent resposta quina me donarà, si
serà un poc més clar.
 (Veus)
Sense crear eixe registre de demandants
d'habitatge protegit ni procediment anàleg, que no existix,
senyor conseller.
I això està previst en el conveni que
vosté ha firmat amb el Ministeri d'Habitatge, o el seu
predecessor, però que vosté ha de complir.

Per tant, diga'm sí o no.
És que
es molt fàcil.
Va a crear el registre de demandants o no el va a
crear?

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Salvador.

Tiene la palabra, por cinco minutos, para la
respuesta, el honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

No sé si me pide una respuesta de sí o
no, o me pide una respuesta para contestar un poco a todo lo que ha
expuesto.
(Veus) Li
vaig a contestar a tot, sense ningun problema.
A més, sense acritud
i amb el mateix to i el mateix tarannà amb què vaig estar amb
la ministra, de col·laboració, de construcció i de fer
possibles les coses.

No vam anar allí ni vaig estar allí
sense ningun sentiment victimista, de demanar.
.
.
(inintel·ligible) (Veus) No, no,
no.
És que vostés interpreten el que volen.
Lligen sols la
premsa que volen i no tenen la informació que els toca, ni va estar
allí.
Parle amb la ministra i li dirà exactament el que vam
parlar.

Jo crec que la relació va ser perfecta, el que
ha de ser entre dos administracions.
No vam estar amb ninguna
exigència ni amb ninguna demanda, sinó vam estar en la
col·laboració, en el que ha de ser i en el que volem que
siga.

Igual que -li ho dic una altra volta- la
demanem per anar construint i fent coses, pactes, solucions i coses en
positiu, no sols crispació i no sols.
.
.
bé, estes eixides
de to, que no tenen ningun sentit.

Duem tres anys treballant conjuntament amb
l'estat en el Pla de la vivenda 2005-2008, que està celebrant
periòdicament reunions bilaterals, com la que vam tindre
l'altre dia, de seguiment, intercanviant informació
contínua, que mos ajuda molt a les dos administracions.
I no hem
tingut fins ara ninguna discrepància quant als mètodes, als
mecanismes que estem aplicant en la Comunitat Valenciana per a poder
gestionar eixa pla de la vivenda.

D'acord amb el conveni -que diu
vosté, i és cert- que vam firmar entre el Ministeri de
la Vivenda i la Comunitat Valenciana per a l'aplicació del pla
de la vivenda, «la comunidad autónoma se compromete a adoptar
las medidas que procedan, a fin de establecer y hacer operativo el registro
de demandantes o los procedimientos análogos a que se refiere el
Real decreto 801/2005».

Pues bien, señoría, en cumplimiento de
ese real decreto y de ese convenio, en esta comunidad se han creado
procedimientos, como el regulado por el artículo 95, del Decreto
75/2007, por el que se aprueba el reglamento de protección
pública de la vivienda.

De acuerdo con esta norma autonómica, en todas
las promociones de vivienda protegida que se realizan en suelo
público, sea un promotor público o privado, se establece un
registro individualizado de demandantes, entre los cuales se sortea de
manera pública, y con todas las garantías, la
adjudicación de las viviendas.
Los ayuntamientos que están
aquí lo conocen perfectamente que así se está
haciendo.

Además, tenemos también el registro
valenciano de viviendas con protección pública, (inintel·ligible) .
.
.
empresa en funcionamiento y permite el seguimiento de la oferta con datos
actualizados.

Este registro coordina la información sobre las
viviendas que son objeto de cualquier tipo de actuación protegida,
por lo que los ciudadanos pueden estar informados de la oferta de vivienda
protegida y existente en la zona que más le interesa.

En el registro se incluyen las viviendas en
construcción tanto para la venta como para el alquiler o el alquiler
con opción de compra.
Su inscripción, además, resulta
preceptiva.

También se incluyen en este registro las
viviendas de segunda mano de los particulares que quieran inscribirlas, con
el fin de ponerlas en el mercado para venta o alquiler.

Por ello, la puesta en marcha de este registro ha
permitido prestar un servicio público de información a los
ciudadanos.
A partir de esta información, el ciudadano tiene a su
disposición un instrumento de apoyo que puede ser muy importante
para la toma de una decisión vital.

Ahora bien, lo que no hemos hecho es crear un registro
global de demandantes de vivienda protegida a escala de toda la comunidad,
pero no solo nosotros, ni Cataluña, ni Andalucía, ni
Extremadura, ni un montón más de comunidades gobernadas por
muchos colores.

En este sentido, nosotros hemos hecho un estudio de
demanda de viviendas -que usted también conoce, como
veo- que presentamos hace unas semanas y que constituye la base
fundamental que nos permite actuar de verdad en la demanda efectiva y
potencial en una plazo temporal amplio y por zonas geográficas.
Estudio que, como saben, es la base fundamental para el plan
estratégico de vivienda protegida, y eso es querer hacer las cosas
con responsabilidad política y, además, de una forma clara y
concreta.

No obstante, por supuesto que cualquier
actuación que mejore el servicio y la información al
ciudadano, estamos dispuestos a estudiarla y ponerla en marcha en consenso
con los agentes sociales.
Y por eso, estamos trabajando dentro de lo que es
la elaboración del nuevo Pavace, en medidas que.
.
.
donde se
puede registrar de manera operativa y eficaz las demandas de vivienda, que
es un sistema más flexible, más acoplado a la escala local,
no a la escala regional, porque a lo mejor no nos dice tanto como lo que es
la escala local.
Y eso se está haciendo en el marco, como le
decía, de las conversaciones que estamos teniendo con los agentes
sociales para elaborar el nuevo Pavace.

Hemos presentado la propuesta de constituir registros
locales de demandantes de vivienda protegida de cada municipio, y
preferentemente en los municipios de más de 10.
000 habitantes.

Por tanto, estamos trabajando en ese sentido,
colaborando, construyendo, haciendo el plan estratégico, tendiendo
la mano al ministerio, tendiendo la mano a los ayuntamientos,
también a los promotores y a los agentes sociales, para intentar
paliar en la medida de lo posible el grave problema que hay, para los
usuarios y para el sector, que es muy importante y queremos estar, como le
digo, seriamente trabajando ahí.

Gracias.
(S'interromp
la gravació)

El senyor president:

Gracias y buenas tardes.

Proposició no de llei sobre
l'elaboració d'un pla de recuperació ambiental i
conservació del saladar d'Aigua Amarga i del seu complex dunar
als termes municipals d'Elx i Alacant, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 13.
093, BOC número 58)

El senyor president:

Seguimos con el punto número 4 del orden del
día.
.
.
(Remors i pausa) Seguimos con el punto número 4 del orden del
día, que es la Proposición no de ley sobre la
elaboración de un plan de recuperación ambiental y
conservación del saladar de Agua Amarga y su complejo dunar en los
términos municipales de Elche y Alicante, presentada por el Grupo
Compromís.

Pero tenemos una enmienda, una enmienda del Grupo
Socialista a la proposición no de ley.
Con lo cual, tiene la palabra
el señor Morera, el ilustre señor diputado don Enric Morera,
por quince minutos.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

L'objecte de la present proposició no de
llei és dotar a la ciutat d'Alacant, connexió a Elx,
d'una nova zona protegida en un dels llocs més
emblemàtics que té el municipi d'Alacant.

En estos moments constatem amb preocupació
-i crec que és una preocupació compartida per
tots- com l'excessiva ocupació de la costa ha deixat
pràcticament la costa alacantina i del conjunt del País
Valencià amb una situació de pràctica
inexistència de zones verges al litoral.
Dels quasi 500
quilòmetres que té el nostre territori, només 46 estan
lliure de presència i d'ocupació per part de zones
ocupades per la urbanització.

En  eixe sentit, la ciutat d'Alacant
té encara una zona, la zona d'Aigua Amarga, que juntament amb
el Fondó d'Elx i de Crevillent, les salines de Santa Pola, les
llacunes de la Mata i Torrevella, conformen unes zones d'alt valor
ecològiques, elles protegides.
I ens trobem que els saladars
d'Aigua Amarga, en el terme municipal d'Alacant, un conjunt
d'unes 200 hectàrees, no tenen, en estos moments, la
qualificació per a considerar-los com una zona protegida.

Afortunadament, gràcies a les mobilitzacions
ciutadanes, se va aconseguir situar, este -des del nostre punt de
vista- espai natural important, en el catàleg de zones
humides.
Però, tot i estar present en el catàleg de zones
humides, la seua protecció -des del nostre punt de
vista- és insuficient.

Crec que podem aprofitar l'ocasió
-i esta és una bona manera-, que estes Corts Valencianes
assenyalen la necessitat que per a la ciutat d'Alacant hi haja un
projecte emblemàtic.
Eixe projecte emblemàtic -des del
nostre punt de vista- podria ser, entre altres,
l'ordenació, la protecció i posada en valor de les
quasi 200 hectàrees que configuren la zona coneguda pel saladar
d'Aigua Amarga.

Tot i la presència d'esta zona en el
catàleg de zones humides, hem d'assenyalar, amb
preocupació, que l'Ajuntament d'Alacant, tot i que tenia
la possibilitat de fer una protecció local, una protecció
d'un paratge municipal protegit, no ho ha fet.
I nosaltres considerem
que seria, ara, en estos moments, un pas positiu per a la ciutadania
d'Alacant incrementar el nivell de protecció i, per què
no?
, dur endavant un conjunt d'accions que permeteren restaurar la
zona de l'aiguamoll.

Saben vostés que esta zona, per falta de la
protecció, ha patit una enorme transformació dels terrenys
que l'envolten, en especial la serra Colmenar, que ha estat
utilitzada, desmuntada, per a construir els platons de cinema de la Llum de
les Imatges.
S'ha canviat el rumb de les aigües
d'escorrentia, les que baixaven cap al saladar.
(Algú parla sense micròfon) La Ciutat de la Llum, he dit.
.
.
(Algú
parla sense micròfon) Perdó.
(Rient) Ciutat de la Llum.
És que n'hi ha tanta imatge, (algú
parla sense micròfon) tanta llum.
La
Ciutat de la Llum, efectivament.
Bé.
S'ha produït
ahí una transformació, i, en estos moments, doncs hem de
constatar amb preocupació que la zona ha patit una situació
negativa i ha canviat el rumb de les aigües d'escorrentia, la
qual cosa ha privat en època d'extrema sequera aconseguir una
millora de la seua situació.

També hem constatat, esta setmana passada
-sense anar més lluny-, la gran quantitat
d'enderrocs d'obres que se depositen sense control al llarg i
ample de la zona humida; i, per què no dir-ho?
, les pressions
urbanístiques amb infraestructures.
.
.
necessàries,
segurament, com una planta dessaladora al racó d'Alacant i que
voregen, no arriben a tocar, els termes del que nosaltres considerem que
s'hauria de constituir com un espai protegit.

Mosatros, des del Bloc, i altres col·lectius
ciutadans, molt amples, hem proposat, sempre, la necessitat de construir,
d'articular, un gran parc suburbà que comprenga tota la
superfície dels saladars d'Aigua Amarga, incloent la serra
Colmenar i, per què no?
, la reforestació
d'espècie pròpies d'este entorn.

Fins i tot caldria parlar, i seria potser un repte
important, plantejar-nos la modificació del traçat
-però això ja seria per a més endavant- de
l'actual nacional 332 per a, tenint en compte la finalització
de la via parc que hi ha prevista entre el Centre Comercial Porta
d'Alacant i Torrellano.
.
.
, en eixa conjuntura, de futur se podria
plantejar el replantejar-nos el traçat d'eixa carretera
nacional.
Això indicaria, necessitaríem, la cooperació
de totes les administracions: l'administració local,
autonòmica i central.

Tenim també en compte un altre factor, i
és que aquella zona té un especial creixement industrial,
 urbà, tot l'eix estratègic que configura la zona
d'Alacant, Elx i Santa Pola.
I seria bo que hi haguera un
contrapés ambiental, important, en la zona del litoral.
I crec que
açò seria un pas importantíssim per a evitar la
degradació i possible especulació d'una zona -des
del nostre punt de vista- d'un alt valor ecològic, i que
se podria, en estos moments, restaurar, més tenint en compte que
és de les poques zones que queden en el nostre litoral lliure de
l'ocupació per urbanitzacions.

Hem de tindre en compte, també, que en estos
moments s'està procedint a una demanda de la Unió
Europea, i és la catalogació de les zones ZEPA al nostre
territori, en base a la Directiva marc de protecció de les aus i la
Directiva europea d'hàbitats.
I hem de recordar que el
Tribunal de Luxemburg, en sentència de 2006, va declarar i va
condemnar al conjunt de l'estat espanyol per la poca
designació de zones ZEPA en la nostra terra, i feia una
referència molt explícita a la nostra comunitat.

En esta conjuntura seria bo que tots els grups
parlamentaris ens posàrem d'acord en esta decisió
d'avançar cap a un estatus de major protecció de la
zona del saladar d'Aigua d'Amarga.
En eixe sentit ja els puc
anunciar que considere que l'esmena que ha plantejat el Grup
Socialista és una esmena que millora el text i -després
ho comentarem-, però, l'acceptarem perquè
considere que millora la proposta que nosaltres, com a proposta de
resolució, hem formulat i va en línea de millorar el que
nosaltres hem plantejat.

Dit tot açò, crec que n'hi han
suficients motius de pes que indiquen la necessitat d'avançar
cap a un estatus de major protecció de les 200 hectàrees, que
en estos moments configuren una zona protegida, una zona sense
protecció, tot i estar inclosa en el catàleg de zones
humides.

I crec que seria un pas necessari per a esta ciutat,
per a la ciutat d'Alacant que per desgràcia, cada vegada que
anem i cada vegada que som presents allà ens donem compte de com
avança la desertització i com la ciutat d'Alacant, el
seu entorn, està mancat de zones ecològiques, zones
d'alt valor ecològic que servisquen per a oxigenar, per a
dotar-les per als serveis dels ciutadans de la zona.
Com podíem
comparar la situació, salvant totes les diferències, al que
suposa per a la ciutat de València el Parc Natural del Saler,
salvant totes les distàncies, però creiem que seria un pas en
la bona direcció.

Si no fem açò, què pot passar?
Pot passar que els terrenys del saladar d'Aigua Amarga tornen a ser
moneda de canvi per a reflotar alguna empresa amb dificultats.
I nosaltres
estem per a ajudar les empreses amb dificultats, però no a canvi de
vendre el nostre territori, de vendre la nostra terra.
Tenim
experiències -des del nostre punt de vista- doloroses en
el que ha passat en l'entorn de Terra Mítica.
Creiem que hi
haurien altres solucions per a aconseguir reflotar eixe complex, i no la
venda de terrenys, com se va fer en el seu dia.

Crec que estem a temps d'aconseguir un triple
objectiu.
Un, posar en valor una zona que en estos moments té un
valor ecològic important, tot i que ha sofert una agressió,
una minva en la seua qualitat, i que estem a temps per a aconseguir que
eixes hectàrees siguen d'ús públic per a tots
els ciutadans d'Alacant, d'Elx, per a tots els valencians i per
a tota la gent del món.
Dos, dotar la ciutat d'Alacant
d'un parc suburbà important.
Tres, millorar la qualitat
ambiental de la zona.
Quatre, aconseguir complir els requisits que ens
vénen fixats per la Unió Europea, i dels quals nosaltres som
solidaris i estem obligats a complir-ho.

Els he de recordar que en estos moments s'ha
presentat el Pla zonal de les zones ZEPA a la nostra comunitat, i seria bo
aprofitar la conjuntura per a situar esta important zona humida dintre del
catàleg, i aixina aniríem complint les demandes que
se'ns fan des de la Unió Europea, que ha reconegut la
importància de les zones humides.

Crec que estem a temps, i per això hem
plantejat esta proposició no de llei, que entenc que serà
aprovada per tots els grups parlamentaris.
I en eixe sentit l'hem
presentat, és a dir, amb estos quatres objectius importants.
I per
això espere que d'ací pugam eixir tots amb la
satisfacció de donar un pas en la direcció que toca, en la
direcció de defendre el territori, de posar el territori en valor,
de posar el territori a un ús públic, d'evitar que esta
important zona caiga en mans de l'especulació
urbanística, i aconseguir una reconciliació amb el nostre
territori que tant ha patit i que, en estos moments, jo considere que estem
a temps per a aconseguir que els saladars d'Aigua Amarga formen part
del catàleg de les zones d'humides, de les zones ZEPA i de la
Directiva d'hàbitats de la Unió Europea.

Moltes gràcies.

El senyor president:

(Inoïble per raons
tècniques) .
.
.
enmienda, el
señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí.
Moltes gràcies, president.

Efectivament el saladar d'Aigua Amarga és
una antiga albufera -com ha dit el representat de
Compromís- natural, que conté hàbitats
mediterranis de vegetació de saladars i dunes, protegits per la
Directiva europea d'hàbitats.
Així mateix destaca
també per la importància de la seua fauna i per ser espai de
nidificació d'aus, algunes d'elles, per cert, en perill
d'extinció.

A pesar de la seua rellevància mediambiental,
el saladar seguix classificat en el Pla general d'ordenació
urbana d'Alacant com a sòl no urbanitzable rústic, a
pesar d'estar inclòs -com també ha dit el
representat de Compromís- en el catàleg de zones
humides de la Comunitat Valenciana, des de l'any 2002.

Este espai natural és, per tant, un bon exemple
d'una pràctica que els socialistes portem temps denunciant, i
que suposa que La Generalitat no vetlla per fer efectiva la
protecció que, en teoria, correspon als espais inclosos en alguns
dels diferents catàlegs de zones de reconeguda rellevància
mediambiental, com és el catàleg de zones humides, o les
zones LIC o ZEPA.

El saladar d'Aigua Amarga està
sotmés a contínues agressions mediambientals que estan
deteriorant greument els seus ecosistemes, en molts casos fomentades pel
mateix Ajuntament d'Alacant, i permeses des de La Generalitat.
És el cas del projecte, del passat any, de construcció
d'un passeig de vianants per a accedir a les platges de la
urbanització Urbanova, amb utilització de formigó i
arbratge no autòcton, que naturalment no va ser aprovada per la
Direcció Territorial de Costes del Ministeri de Medi Ambient de la
província d'Alacant.
Eixa mateixa direcció general
està escometent, a hores d'ara, un projecte de
restauració de la franja litoral del saladar, des de la platja
d'Urbanova fins a la de Sant Joan, i ha delimitat 30 hectàrees
de saladar com a domini públic marítim terrestre.
Així
mateix, el Ministeri de Medi Ambient ha manifestat la seua intenció
d'adquirir terrenys, a l'aiguamoll -al saladar
d'Aigua Amarga-, que són de propietat privada,
així com també ha expressat la mateixa intenció a
l'Ajuntament d'Alacant.
No obstant, en este últim cas
-en el cas de l'Ajuntament d'Alacant-, la propietat
municipal es produiria, previsiblement, a canvi de drets
d'edificabilitat en algú pla parcial; en el cas del Ministeri
de Medi Ambient, no.

En opinió del Grup Socialista, és
obligació de La Generalitat vetllar per la conservació
d'un espai, els valors ambientals del qual ella mateixa, La
Generalitat, ha reconegut en incloure-la en el catàleg de les zones
humides de la Comunitat Valenciana.
I fet que està demostrat
irrellevant esta inclusió per a garantir la seua protecció,
per la qual cosa resulta necessari que el Consell declare el saladar
d'Aigua Amarga com a parc natural protegit -tal com presentem
en la nostra esmena- i el dote, a més, d'instruments de
protecció i gestió de recursos que deriven d'eixa
declaració de parc natural.

Finalment, estimem també convenient que la
propietat del saladar siga pública, i preferentment de titularitat
de La Generalitat, a fi de salvaguardar-la de qualsevol operació
urbanística o especulativa com la que en este moment li afecta.

En el cas, en el cas que La Generalitat no puga
assumir el cost de la compra dels terrenys, el Consell -i és
la nostra proposta- hauria d'instar la seua compra per part del
Govern d'Espanya, ja que el saladar forma un conjunt, amb la zona de
domini públic marítim terrestre, ja delimitada per part del
Ministeri de Medi Ambient.

I és per això que he presentat esta
esmena a la proposició no de llei de Compromís -que
agraïm que haja sigut acceptada-, que respecta l'esperit
de la PNL que havia presentat Compromís, i a més proposa
mesures més concrets i, tal volta, més eficaces per a la
protecció i conservació del saladar d'Aigua Amarga.
En
concret, l'esmena de modificació, en la seua part resolutiva,
diu, en el primer punt, que les Corts Valencianes insten el Consell de La
Generalitat perquè, primer, atenent els seus valors ambientals, els
del saladar d'Aigua Amarga, i per tal de garantir la seua adequada
conservació, inicie el procediment per a declarar el saladar
d'Aigua Amarga, ja inclòs en el catàleg de zones
humides de la Comunitat Valenciana, com a zona ZEPA, tal i com ha dit ja el
representant de Compromís, però també com a parc
natural.

Segon, promoga la titularitat pública dels
terrenys de l'esmentat saladar, valorant la possibilitat que puguen
ser adquirits per La Generalitat.
En cas de no ser possible, l'insten
igualment a adreçar-se al Govern d'Espanya,
sol·licitant-li al Govern d'Espanya l'adquisició
dels esmentats terrenys.

I, tercer, done compte a aquestes Corts del grau de
compliment de la present resolució en el termini màxim de dos
mesos.

Jo, la veritat, crec que és una PNL, junt amb
l'esmena, molt sensates.
Jo crec que este és un dels
típics acords o acords que haurien de ser aprovats per unanimitat
d'esta comissió, per unanimitat del Partit Popular, del Partit
Socialista i de Compromís.
Una volta més.
.
.
, i ho vaig dir en
l'última comissió d'agricultura, una volta
més crec que els socialistes estem donant un exemple de.
.
.
,
bé, que si cal sol·licitar-li al Govern d'Espanya
l'esforç econòmic de comprar els terrenys, el saladar
d'Aigua Amarga, que se faça, que se faça, fins i tot
valorem que La Generalitat no puga, per les raons que siguen, no
m'importa, fer eixa compra i, per tant, proposem que se li propose o
se demane al Govern d'Espanya la compra d'eixos terrenys.

Per tant, l'única cosa que el Consell de
La Generalitat hauria de fer és anar un pas més enllà
de la inclusió del saladar d'Aigua Amarga en el catàleg
de zones humides de la Comunitat Valenciana, declarar-lo zona ZEPA, en este
moment que està en procés de discussió i en
informació pública, o si no ho està, acabà fa
pocs dies la ampliació de zones ZEPA en la Comunitat Valenciana, i
declarar-lo parc natural per les característiques i vàlues
mediambientals que té.

Per tant, si realment estem en la direcció tots
de preservar el nostre patrimoni natural i el nostre patrimoni
mediambiental, jo pense que la proposta del Grup Socialista fa que,
bé, no siga per falta de recursos econòmics de La
Generalitat.
Si això és aixina, exigim-li al Govern
d'Espanya, tal i com proposem en el punt 2, que el Govern
d'Espanya compre eixos terrenys, per a salvaguardar-los de
l'especulació i de possibles permutes dels drets d'eixos
terrenys privats dins del saladar, per, digam, uns drets edificatoris, com
he dit abans, en qualsevol pla parcial de l'Ajuntament
d'Alacant.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra para aceptar.
.
.
, aunque de las
palabras que antes le hemos escuchado, tiene un turno de aceptación
el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Sí, efectivament, ho hem manifestat abans.
Crec
que l'esmena del Grup Socialista millora la nostra proposta de
resolució, és més concreta i va en la mateixa
direcció, i és de salvaguardar el patrimoni natural de la
nostra terra, i salvaguardar-ho per a les futures generacions, i concreta
més l'esperit de la nostra proposta de resolució, el
concreta d'acord amb el que hem assenyalat del tema ZEPA, i fins i
tot dóna una possibilitat, i és que els terrenys, si no
n'hi ha dotació econòmica per part del govern de La
Generalitat, instem el govern central que se'ns done els recursos per
a procedir a esta iniciativa.

En eixe sentit, jo accepte l'esmena.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Para fijación de posiciones de grupo, tiene la
palabra la señora.
.
.
, la ilustre diputada doña Elena Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

El saladar de Agua Amarga es un humedal incluido en el
catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana,
aprobado por el acuerdo del Consell de 10 de septiembre de 2002.
Sus 208
hectáreas gozan de un régimen de protección
máximo por ser zona húmeda catalogada, una figura de
protección recogida en la Ley 11/1994, de espacios naturales
protegidos de la Comunidad Valenciana.
Al situarse en una zona
metropolitana muy habitada, es inevitable la presencia de construcciones
más allá de los límites externos del humedal recogidos
en el catálogo de zonas húmedas.

Respecto de la referencia que se hace en la
exposición de motivos al impacto ambiental de la Ciudad de la Luz,
de la ampliación de la desaladora del canal de Alicante y de
urbanizaciones residenciales, estas urbanizaciones e infraestructuras han
seguido los trámites administrativos pertinentes en cumplimiento de
la legalidad vigente.

Por otro lado, el aeropuerto de El Altet es de
competencia estatal y su instalación es muy anterior a la
declaración del saladar como espacio natural protegido.
La
compatibilidad de la ampliación del aeropuerto, la cual apoyamos,
con la conservación de los valores naturales del saladar, se
garantizará con la aplicación de la legalidad vigente.

Vuelvo a repetir que el saladar de Agua Amarga es un
suelo protegido como zona húmeda o humedal dentro de los
clasificados como tal en la Comunidad Valenciana.
Aproximadamente el 50%
del humedal pertenece al término municipal de Elche, el otro 50%, al
de Alicante.
Mucho antes de que surgiera la situación de la empresa
Kelme, el alcalde de Alicante manifestó su decisión
política de que el territorio del humedal, aprovechando la
redacción del plan general de ordenación urbana pasara a ser
de dominio público, con el único objetivo de terminar de una
vez por todas con las frecuentes manifestaciones de algunos colectivos que
denunciaban, sin ningún fundamento -digo, sin ningún
fundamento- que ese suelo terminaría utilizándose para
construir viviendas.

Posteriormente, esa voluntad viene avalada por la Ley
4/2004, de 30 de junio, artículo 13, punto 6, de ordenación
del territorio y protección del paisaje, que determina la
posibilidad de delimitar unidades de ejecución discontinuas para la
obtención de suelo con destino a parques públicos naturales
como consecuencia de una reclasificación de suelo, aplicando en el
área de reparto resultante los correspondientes coeficientes de
ponderación de valor.
Por cierto, estos coeficientes son calculados
y aplicados por los técnicos correspondientes y nunca por
políticos, y todo ello como resultante de una técnica
desarrollada en el ROGTU, Reglamento de organización y
gestión territorial y urbanística.

Con la aplicación escrupulosa de la Ley de
ordenación del territorio y protección del paisaje, el
Ayuntamiento de Alicante va a pasar probablemente a ser propietario de los
saladares ubicados en el término municipal, en su término
municipal, pasando, de esta manera, a ser suelo público, que hasta
la fecha es privado.
El Ayuntamiento de Alicante ya ha iniciado
conversaciones con el Ministerio de Medio Ambiente, propietario, por otra
parte, de los humedales, para recuperar la lámina de agua y realizar
las obras necesarias para mejorar el paraje, en aras a que sea un parque
natural de calidad, cuidado y preservado y de titularidad pública.

Por lo expuesto anteriormente, consideramos que el
nivel de protección legal del que goza el saladar garantiza su
conservación más allá de la titularidad de los
terrenos, aunque, por supuesto, cualquier iniciativa pública o
privada de adquisición de los terrenos con vistas a ejecutar
proyectos de restauración ambiental, será siempre apoyada por
la Conselleria de Medio Ambiente, Agua y Urbanismo, y estamos hablando de
titularidad pública en el momento que puedan ser adquiridos por el
Ayuntamiento de Alicante.

Y en cuanto a la enmienda presentada por el PSOE,
tengo que decir que el saladar de Agua Amarga, vuelvo a repetir, goza de un
régimen de protección máximo, ya que se trata de zona
húmeda catalogada, repito, Ley 11/1994, de espacios naturales
protegidos de la Comunidad Valenciana.

En cuanto a lo que ustedes solicitan de que sea zona
ZEPA, es decir, zona especial de protección de aves, esto es una
normativa europea que en este momento la conselleria tiene en trámite una propuesta de ampliación
de las actuales zonas ZEPA.
De momento, no se prevé convertir este
saladar en zona ZEPA, porque no hay valores específicos que lo
justifique.
Si los tuviera, estarían en la consideración de
la propuesta de la conselleria.
Así, de hecho, van a ser incluidas otras zonas que
sí tienen justificación.
Aquí no se trata de incluirlo
todo en todas las figuras normativas existentes, sino solo en cada caso,
cuando así lo indiquen las peculiaridades singulares de cada zona.
Y
le vuelvo a recordar el grado de máxima protección del
saladar de Agua Amarga.

Y en cuanto a la titularidad pública, ya hemos
hablado, pero se lo vuelvo a repetir, de estos terrenos, ya está
siendo promovida por el Ayuntamiento de Alicante, y a nosotros nos parece
muy bien.
Por lo tanto, no vamos a considerar que el Ayuntamiento de
Alicante no sea interlocutor válido.
Es decir, si este tema se va a
resolver gracias a la intervención de la institución local
del Ayuntamiento de Alicante, no parece oportuno descalificar a dicha
institución para que ahora promovamos que sea otra
institución la que promueva la titularidad pública de estos
terrenos.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Bonet.

Turno de réplica.
.
.
No sé si queremos.
.
.
(Veus) ¿Sí?
Pues, tiene la palabra por cinco minutos el ilustre diputado señor
don Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, president.

Jo repetixc el que vaig repetir en
l'última comissió d'agricultura, me dóna
la sensació que estem davant d'un frontó protector de
no sé què, perquè és que ni tan sols és
del Consell, i.
.
.
, bé, (veus) i té igual que el Partit Socialista ací
reivindique un esforç econòmic del Govern d'Espanya per
a protegir un espai natural d'interés de la nostra comunitat, (veus) té igual,
té igual que demanem que ho pague el Govern d'Espanya,
¡té igual!

És a dir, vostés, ací,
sistemàticament la resposta és «no, no i no».
És a dir, ací n'hi un espai que té uns valors
ecològics, mediambientals importants, que està en el
catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana, que té
raons per a ser declarat zona ZEPA i parc natural, i vostés no tenen
de posar ni un duro, vostés únicament tenen de fer
l'esforç de crear la figura de protecció que ací
en l'esmena se demana.
No han de posar ni un duro, si no volen, si no
tenen diners per a posar-los.

Demanem al Govern d'Espanya, perquè el
Govern d'Espanya els posarà.
¡Tampoc volen això!
És a dir, és que no.
.
.
, la veritat és que no els
comprenc.
És a dir, contínuament, quan parlen de
finançament, se dirigixen al Govern d'Espanya a demanar
finançament.
En este moment, el Partit Socialista estem oferint que
anem junts davant del Govern d'Espanya per a demanar
finançament per a comprar els terrenys privats que n'hi han
dins d'este espai protegit: no volen tampoc.

Parlen de l'ampliació de l'Altet,
ja comencen a condicionar l'ampliació de l'Altet pel
mateix saladar.
Mire, l'única garantia que els terrenys
privats que n'hi han dins del saladar d'Aigua Amarga siguen
públics i amb eixa operació de compra no s'especule i
no n'hi haja res ocult darrere, els ho dic, és que els compre
el Govern d'Espanya.

És a dir, jo no dubte, en absolut, de
l'Ajuntament d'Alacant, però pot ser que
l'Ajuntament d'Alacant.
.
.
, com vosté ho ha expressat,
l'Ajuntament d'Alacant, en la compra d'eixos terrenys als
propietaris privats, que tots sabem qui són, i no cal dir ací
els noms de qui són, possiblement els faça falta que els tire
una mà l'Ajuntament d'Alacant per a resoldre problemes
de liquiditat o el que siga.
.
.
És a dir, però, bé,
això serà sempre, com he dit abans, fent una cessió
d'aprofitaments d'eixos terrenys en plans parcials del mateix
pla general d'ordenació urbana d'Alacant.

Per tant, estem en la mateixa de sempre, estem posant
en un mateix sac la necessària protecció dels espais naturals
de la Comunitat Valenciana amb el negoci urbanístic, i eixe no
és el tema.
Vostés només tenen de declarar parc
natural el saladar d'Aigua Amarga.
¡Només, només!
I zona ZEPA.
.
.
Si no volen zona ZEPA, per les raons que han dit, parc
natural.
Però l'esmena és zona ZEPA i parc natural,
és l'única cosa que tenim de fer, i el Govern
d'Espanya jo puc assegurar-los que seria molt possible que se
prestara a fer la compra dels terrenys privats dins del saladar.
.
.

¡No!
, és a dir, ¡no a res!
, no,
quan tenen de pagar vostés, no, quan té de pagar el Govern
d'Espanya, ¡no a res!
Vostés el que no volen és
proteccions més severes del espais naturals de la Comunitat
Valenciana.
I vostés no ho volen, perquè tenen en perspectiva
que com més lleugera siga la protecció, més
possibilitats n'hi hauran de fer operacions urbanístiques al
voltant d'eixe espai natural.
I, evidentment, no és igual una
zona protegida dins del catàleg de zones humides com un parc
natural.
I, per tant, les expectatives de negoci urbanístic en els
límits de l'espai, no són igual en un cas que en
l'altre, i és l'única cosa que estan
demostrant-me, (veus) és
l'única cosa que vostés estan demostrant-me,
perquè no tenen cap altra raó per a negar-se a l'esmena
que el Partit Socialista hem presentat i a la PNL, en el seu conjunt, que
ha presentat Compromís, no tenen absolutament cap raó.

Per tant, quan el president de La Generalitat ixca en
la sessió de control de Les Corts i li se torne a omplir la boca
parlant del tant i més d'esforç que està fent La
Generalitat i el propi president Camps per preservar les zones
mediambientals i ecològiques interessants de la nostra comunitat,
haurem de tirar-li en cara aspectes com este que vostés en este
moment rebutgen.
¡És mentira!
Són paraules buides.
És una falsedat.
No és veritat.
No és veritat.
Són paraules per a la galeria.
Perquè quan se presenta a
l'hora de la veritat anar als fets, vostés se neguen.
Vostés se neguen, perquè -repetisc- per a
vostés és molt més important el negoci
urbanístic que la preservació dels nostres espais naturals.

I me pareix increïble que se desmarquen de votar
esta proposta que estem fent ací.
Me pareix realment increïble.
I els demane que fagen un últim esforç per a pensar-ho, per a
recapacitar i per a sumar-se a la proposta que fem.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo, la veritat, és que he manifestat la meua
decepció i al mateix temps el meu agraïment.
Decepció,
perquè si n'hi ha un tema en el qual mos podia haver posat
d'acord d'una forma senzilla, ràpida és este,
és el de dotar a la ciutat d'Alacant d'una zona amb un
alt valor ecològic.
.
.
alt valor ecològic, no com ha dit
vosté, senyora Bonet, sinó que n'hi han valors
específics importants en esta zona.
I que poden deixar de tindre
eixos valors importants específics en matèria de
vegetació i en matèria d'ocells, d'aus, (so per interferència d'un telèfon
mòbil) perquè
s'està degradant molt.

Aleshores, la meua decepció, perquè
posant en safata una decisió que podria capitalitzar el govern
valencià i posar-se la medalla, vostés la rebutgen.
(Remors) La meua decepció,
perquè no entenc com un dels projectes emblemàtics.
.
.
¡Això sí que seria un projecte emblemàtic!
, i no
tantes i tantes coses que se fan amb molts recursos, que després no
redunden en benefici de tota la societat.
Però posar en valor una
zona que s'està deteriorant, i vosté ho ha dit molt
bé, i per això jo li done les gràcies per la claredat
amb la qual vosté ha parlat.
Perquè fa la impressió
que, d'acord amb el que vosté ha dit i d'acord amb la
llei d'ordenació del territori, el que s'està
plantejant és que per a sanejar una empresa, se va a buscar una
permuta de terrenys.
.
.
(veus) Sí, ho ha dit vosté en la llei
d'ordenació del territori.
Ho ha dit claríssimament.
És a dir, per a pagar forats econòmics se va a vendre.
.
.
a
malvendre el nostre territori.

Diu que és qüestió de
tècnics.
Però ¡escolte!
, mosatros estem ací per
a prendre decisions polítiques que afecten la nostra societat.
No
estem per a fer de tècnics.
Els tècnics no tenen res a dir,
quant si se posa en valor les 200 hectàrees, 50% del terme municipal
d'Alacant i 50% d'Elx, en un gran projecte que podria ser molt
complementari en l'eix econòmic entre Elx-Santa Pola i
Elx-Alacant -se diu projecte Sud- molt emblemàtic.
I li
vaig a dir més.
Un projecte que tindria des del nostre punt de vista
i si entra esta zona en la zona ZEPA, que no és una
qüestió baladí, és que l'estat espanyol i
el govern valencià està obligat a catalogar més zones
d'alta protecció.
N'hi ha una obligació.
Estem en
Europa.
I les directives i els reglaments de la Unió Europea
són d'obligat compliment i sembla que no van amb vostés
estes qüestions.
I van, i són obligatòries.

Seria una qüestió important per al turisme
d'Alacant.
Seria una qüestió important per la qualitat de
vida de la ciutat d'Alacant i d'Elx.
Seria una
qüestió important per al nostre medi ambient.
I, mire, li dic
més, tindria finançament de la Unió Europea a banda.
Si vostés tot això ho rebutgen.
Perquè vosté
diu que amb la situació d'estar en el catàleg seria
suficient.
Però si en eixa situació estem veient com eixa
important zona s'està degradant, i n'hi han exemples
d'eixa degradació.
No me puc explicar com vostés
aposten, perquè en esta situació de qualificació
mínima esta zona va a continuar sent degradada, i podem arribar a
una situació irreversible.
I, li torne a dir, estem a temps per a
evitar eixa situació.

Lamente que este siga el plantejament que fan
vostés en matèria de medi ambient, en un projecte
emblemàtic -torne a repetir- per a eixa gran
àrea.
I que en estos moments que patix una situació
difícil, segurament derivada pel canvi climàtic, i
això podia servir com un baló d'oxigen per a les
ciutats d'Elx, d'Alacant, i seria un element que incrementaria
el benestar de tota la zona.

Nosaltres no hem desqualificat l'Ajuntament
d'Alacant en absolut.
El seu alcalde és col·lega
nostre, i per què no ho ha de capitalitzar el propi alcalde esta
situació?
Si li ho hem servit en safata.
El que passa és que
el Grup Popular i el Partit Popular només entén el consens
sobre la base estricta de les seues posicions.
I això no pot ser.
Això no pot ser.
Això diu molt poc a favor de la
política valenciana.
Jo crec que la política valenciana
necessita d'una base de consensos i d'acords, perquè la
competitivitat i el futur mos els juguem no competint, i entre nosaltres,
efectivament n'hi han diferents punts de vista, però
n'hi han elements que mos haurien de fer recapacitar sobre la
necessitat de generar consensos.
I el projecte de dur-ho endavant, una
major protecció de la zona del saladar de l'Aigua Amarga seria
un d'eixos elements.

Que ho capitalitza l'alcalde d'Alacant?
Que ho capitalitza el president Camps?
Però duguem-ho endavant.
No
se tanquen vostés a una proposta ben fonamentada, ben argumentada,
dotada econòmicament, amb possibilitats de cooperació, i no
se tanquen vostés a una situació que seria, des del nostre
punt de vista, i és una necessitat per a la ciutat d'Elx, per
a la ciutat d'Alacant i que posaria en valor una zona que ara, per
desgracia i per la passivitat de les administracions locals i
autonòmica, s'està degradant d'una forma molt
preocupant.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, la
ilustre diputada señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Señor Morera, yo le pediría que cuando
tenga usted la oportunidad repase lo que yo he dicho en mi primera
intervención.
Y, desde luego, no he dicho nada parecido a lo que
usted ha expresado que yo he dicho.
Usted lo repasa, y lo podrá
comprobar.

Por otro lado, quiero decirle al respecto de algo que
usted sí que ha dicho, que el propietario del suelo de Agua Amarga
siempre cobra, pague el Ayuntamiento de Alicante o pague la
administración del estado.
Por lo tanto, no hay ninguna
especulación urbanística ni de otro tipo.

Miren, señores diputados, los criterios que
ustedes han expuesto en sus intervenciones entiendo que son la consecuencia
de una inquietud comprensible, pero desde mi grupo yo les aseguro que no
hay motivo real para ello.
Nosotros somos los primeros interesados en
proteger, mantener, preservar, etcétera, todos aquellos parajes
naturales, humedales, ecosistemas, etcétera, situados dentro del
territorio de la Comunidad Valenciana y, para ello, se articulan las
necesarias figuras legales de protección en función de las
características especiales de cada paraje.

Yo.
.
.
me parece muy honorable la intención
del Ayuntamiento de Alicante, y en cuanto a la declaración de parque
natural, sin cerrar esa puerta, teniendo en cuenta que ustedes han
presentado también una enmienda con solamente seis horas de
antelación, y realmente no hay tiempo posible para poder hacer
aquellas gestiones oportunas con los responsables, en este caso, que
podrían ser el Ayuntamiento de Elche o el Ayuntamiento de Alicante,
como le digo sin cerrar ninguna puerta.
Por otro lado, sería
-entendemos nosotros- incluso poco respetuoso por nuestra
parte, instar al Consell su declaración sin conocer en estos
momentos el parecer de los ayuntamientos afectados.
Si en cualquier
declaración de parque natural, paisaje protegido, etcétera,
se cuenta con el visto bueno de los ayuntamientos afectados, lo
lógico sería, -repito- sin cerrar ninguna puerta,
que con carácter previo se pidiera el parecer de los ayuntamientos
de Elche y Alicante.

Pero yo, por otro lado, no voy a terminar mi
intervención -que de hecho la voy a terminar ya-, pero
no voy a terminar mi intervención sin hacerles una propuesta.
Una
propuesta que si todos los grupos estuvieran de acuerdo, pues, bien,
podríamos llegar a un tipo de acuerdo y, si no, yo
lamentándolo mucho tendríamos que rechazar en este caso la
proposición no de ley y la enmienda correspondiente.
Y sería
esta propuesta la siguiente: que es que las Cortes Valencianas acuerden o
acordaran solicitar a la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda y a la Confederación Hidrográfica del Júcar
que se incluya el saladar de Agua Amarga en el nuevo convenio a suscribir
entre ambas administraciones para la realización de actuaciones en
los humedales la Comunidad Valenciana.

Y, con ello, señor presidente, termino mi
intervención.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Bonet.

Pasamos a la.
.
.
(Veus) Hay una propuesta encima de la mesa, me gustaría que
se expresaran, tanto un portavoz como el otro.
(Algú
diu: «No tiene.
.
.
no tiene trámite esa propuesta.
»)

El senyor president:

Para hablar en este pleno
tengo yo que dar la palabra, hasta el momento.
(Veus)

Vamos a ver.
(Algú
diu: «Señor presidente, le ruego dirija.
.
.
») Sí, si me dejan.
Estoy esperando que se me deje.
Vamos
a ver.
Aquí, señor secretario, aquí hay un portavoz
del Partido Socialista y un portavoz del Grupo Compromís.
Yo les
solicito.
.
.
yo les.
.
.
pues es.
.
.
usted es más veterano
que yo, con lo cual debería de tener más conocimiento del
mismo.
Yo si usted quiere la palabra, no me niego a dársela.
Pero
déjeme, por favor, dirigir esta comisión, como hasta el
momento lo hemos hecho, sin prejuicio alguno y sin problema.
(Veus)

Señores portavoces de los dos grupos, hay una
propuesta que ha hecho la portavoz, en este caso, del Partido Popular,
¿quieren ustedes, por un turno de un minuto, expresar su
opinión sobre la misma?

Señor Signes, por favor.

El senyor Signes Núñez:

Me pareix que és eixir-se'n per la
tangent, total i absolutament.
I, per tant, jo entenc el que ha dit la
responsable del Partit Popular, és a dir, que no ha hagut temps a
consultar a la conselleria si -digam- açò
és factible.
Però és que, en definitiva, el que
nosaltres demanem en l'esmena és que s'inste el Consell
a la declaració de parc natural.
És a dir, si és
possible serà possible, i si no requerix les condicions no
serà possible.
Si no anem, senyora diputada, no anem a declarar parc
natural d'Aigua Amarga ací.
És a dir, estem instant el
Consell que encete el procediment, per tant, no entenc.
.
.
és que no
he entés la proposta alternativa, ni vullc entendre-la tampoc,
perquè és que és un embolic tan gran i que se
n'ixen per la tangent que no.
.
.

Per tant, jo que crec que han de votar sobre la
proposta que se presente damunt la taula, i de veritat crec que haurien de
votar-la a favor i haurien de fer un esforç, perquè nosaltres
-repetisc- no demanem que declarem ací el parc.
.
.
Aigua
Amarga com a parc natural.
Demanem que el Consell.
.
.
se li inste al Consell
a iniciar el procediment.
Repetisc, no és el mateix que compre els
terrenys el Ministeri de Medi Ambient i passen a ser públics, que
els compre l'Ajuntament d'Alacant a canvi d'una
sessió d'aprofitaments urbanístics en un pla parcial
d'Alacant.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

¿Per què?
Perquè eixos
aprofitaments que se cedixen a les empreses privades que estan dins del
saladar, lògicament, són.
.
.

El senyor president:

Señor Signes, por favor.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
ingressos, que se lleven als ciutadans
d'Alacant.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Signes.

Tiene la palabra, por un minuto.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.
(Veus)

Jo entenc el secretari de la comissió,
perquè el reglament és nou, i la veritat és que
és un reglament molt difícil d'interpretar, amb moltes
antinòmies.
Jo mateix me faig un embolic, i me l'he estudiat,
eh?
(Rient) És
un reglament nou fet amb urgència per un cas que tots sabem.

Jo crec que l'alcalde d'Alacant si de
veritat vullguera.
.
.
i el d'Elx, estic convençut que.
.
.
que si
aprovem esta proposta de resolució ací estaran absolutament
meravellats, encantats i serà positiu.
Perquè estem privant
l'alcalde d'Alacant que haja d'adquirir uns terrenys a
canvi d'una permuta de terrenys o d'un excés
d'edificabilitat.

La proposta que vosté planteja, diputada Bonet,
desvirtua completament el sentit d'esta proposta de resolució.
Per tant, no l'accepte.

El senyor president:

Muchas gracias.

Por un minuto, señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Sí, para aclararle al señor Signes, no
me he referido a consultar con la conselleria, sino con los ayuntamientos.
En cualquier caso, si no
aceptan la propuesta, nosotros no vamos a votar a favor suyo.
Pero, en
cualquier caso, como les he dicho, no vamos a cerrar la puerta a hacer las
consultas oportunas -repito- con los ayuntamientos afectados y
contemplar la posibilidad de retomar el asunto en el futuro.
(Veus)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Bonet.

Pasamos.
.
.
pasamos a la votación de la
proposición no de ley del punto cuarto.
(Remors) ¿Votos a favor de la proposición no de
ley?
7 votos a favor.
¿Votos en contra?
8.
Queda denegada la
proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre la prohibició
expressa de modificar l'ús forestal d'un terreny
incendiat durant almenys trenta anys, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 13.
387, BOC número 58)

El senyor president:

Pasamos al punto número 5: la toma en
consideración de la proposición no de ley sobre la
prohibición expresa de modificar el uso forestal de un terreno
incendiado durante, al menos, treinta años, presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra para su defensa, por un espacio de 15
minutos, el ilustre diputado señor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, no
vaig, en absolut, a utilitzar-los ni tots ni la meitat.

De totes formes, insistir que vaig a seguir parlant,
encara que a alguns.
.
.
vaig a insistir parlant, encara que a alguns dels
presents els moleste, d'interessos urbanístics i de
«pelotassos» urbanístics.
Però, bé, ho
sent molt.

Esta proposició no de llei presentada pel meu
grup té com a objecte instar el Consell perquè modifique
l'article 59.
1 de la Llei forestal valenciana, així com el
14.
1 de la Llei d'ordenació del territori i protecció
del paisatge, LOT, i el Decret 6/2004, que aprova el reglament que
desenvolupa la LOT, i el Decret 67/2006 sobre normes de protecció
dels terrenys forestals incendiats.

En eixes normes s'establix la prohibició
de classificar o reclassificar -és cert- a urbà o
urbanitzable els terrenys forestals incendiats.
Però no
s'especifica l'obligatorietat de mantindre l'ús
forestal d'un sòl que haja patit un incendi, que són
coses evidentment radicalment diferents.

Com tots sabem, la classificació de sòl
no urbanitzable inclou diverses, possibles qualificacions
d'ús, com poden ser: forestal, l'agrari o el terciari,
de manera que només prohibint la reclassificació, com estan
les normes que he dit al principi, no es garantix el manteniment d'un
determinat ús.

De fet, a la Comunitat Valenciana hi ha molts exemples
de canvis d'un ús d'un sòl forestal incendiat.
És el cas, per exemple, del parc temàtic Terra Mítica,
assentat, com tots sabem, sobre sòl forestal acabat
d'incendiar, després de l'oportuna requalificació
a ús terciari.

Senyor president, crec que no ha posat el
micròfon este.
.
.
, el rellotge en marxa.
(Remors)

Així mateix, després de l'incendi
forestal, repetisc, Terra Mítica s'assenta sobre sòl
forestal acabat d'incendiar, després de l'oportuna
requalificació a ús terciari del sòl incendiat.

Així mateix, també, després de
l'incendi forestal en el municipi de Dos Aguas, i a pesar de
classificar-se el sòl afectat com d'especial protecció
per a la repoblació forestal, La Generalitat va autoritzar la
ubicació en eixa zona de l'abocador més gran a la
Comunitat Valenciana, que, per cert, hui està en sentència
per al seu tancament i tota la història que coneguem en
l'aspecte dels residus.

Per tant, exemples hi ha que demostren que la falta de
concreció de la legislació valenciana permet aprofitar un
incendi forestal per a modificar l'ús del sòl i que on
hi havia arbres puguen, per exemple, construir-se hotels, o apartaments o
qualsevol altra figura residencial.

És per això necessari modificar estes
normes, que d'altra banda haurien d'haver sigut ja adaptades a
la nova Llei de monts, de muntanyes, estatal, en la qual sí que
s'establix, en la modificació de 2006, que les comunitats
autònomes hauran de garantir les condicions per a la
restauració dels terrenys forestals incendiats; i prohibix la
legislació estatal, la Llei de monts estatal, prohibix expressament
el canvi d'ús forestal almenys durant trenta anys, almenys
durant trenta anys.

En ocasions anteriors, en què el meu grup ha
sol·licitat esta mateixa modificació legal, el Consell
s'ha negat sistemàticament, argumentant que la
prohibició de reclassificació és el mateix que la
prohibició d'un canvi d'ús, que evidentment no ho
és.

No obstant, com ja he exposat abans, no sols no
és el mateix, sinó que provoca sovint efectes radicalment
distints.
Mentre la legislació estatal anul·la qualsevol
possibilitat d'especular amb un sòl forestal incendiat, la
legislació valenciana, no sols ho permet, sinó que ho
afavorix.

Altres comunitats autònomes, així com
els països també del nostre entorn més immediat, amb
semblants condicions climatològiques que la Comunitat Valenciana, ja
han inclòs esta prohibició de canvi d'ús en les
seues legislacions.
Hem de tindre en compte que el 95% dels incendis
forestals són provocats per l'home, i que, encara que la
majoria són involuntaris, és obligació de
l'administració eliminar qualsevol possibilitat que
ningú, ningú, puga beneficiar-se del fet que la muntanya es
creme.
Repetisc, encara que siguen incendis provocats involuntaris.

Necessitem, senyors del Partit Popular, els boscos
més que mai.
Ells, els boscos, són la nostra millor
protecció contra els efectes adversos del calfament global de la
nostra comunitat.
Els arbres són els únics que poden adsorbir
el CO2 de
l'atmosfera, principal gas d'efecte hivernacle.
I sense els
boscos, que retenen la humitat de l'atmosfera, no podrien omplir-se
els aqüífers.
Tampoc sense ells podria evitar-se
l'erosió del sòl o la desertificació.
El pitjor
enemic del canvi climàtic és el bosc, i res justifica que el
Consell s'encabote, s'obstine permanentment a mantindre oberta
una porta falsa, la del canvi d'ús d'un sòl
incendiat, per la qual es puga afavorir la seua destrucció, la
destrucció del bosc.

Si per a vostés, senyors del Partit Popular, la
prohibició de modificar l'ús d'un terreny
forestal incendiat és trivial i innecessària, no tenen per
què negar-se a ella.
Si ho fan serà perquè coneixen
molt bé la seua importància i trien mantindre deliberadament,
deliberadament oberta la porta falsa per a la reclassificació,
requalificació i canvi d'ús d'un sòl
incendiat d'ús forestal o a terciari.

Res més.

El senyor president:

Muchas gracias por haber
cumplido además su palabra de no agotar el tiempo.

Tiene la palabra el señor Morera, para la
defensa de fijación de posición, por un turno de diez
minutos.

El senyor Morera Català:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Jo crec que la proposició no de llei del Grup
Socialista és oportuna i que té com a finalitat aconseguir
una millor prevenció de la xacra dels incendis forestals.

Estos incendis, en un percentatge elevat, tenen el seu
origen en la mà de l'home.
Moltes vegades per
imprudència, però algunes vegades també per
interés.
I un interés que deriva en molts casos amb una
legislació que no ha contemplat amb tot el rigor, com sí que
han fet altres països, altres estats afectats per la plaga dels
incendis forestals de l'àmbit mediterrani, i ja no tant al
mediterrani, perquè en Galicia fa dos estius hi hagueren uns
importants incendis, ha de vore amb el canvi de l'ús que en
eixos moments tenia eixe sòl forestal.

En eixe sentit, el nostre grup parlamentari
donarà suport a esta proposició no de llei que té com
a objectiu millorar la legislació en matèria de
l'ús forestal d'un terreny incendiat i que es priva
d'un canvi del seu ús durant 30 anys.
Crec que mos equipara a
les legislacions avançades d'Europa, i en eixe sentit el
nostre grup donarà el seu vot favorable.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Morera.

Tiene, por espacio de diez minutos, la palabra el
ilustre diputado don Pedro Ángel Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Yo quiero manifestar la opinión de Grupo
Parlamentario Popular en esta cuestión, en esta proposición
presentada por el Grupo Socialista.
Y además yo alabo, alabo la
preocupación que puedan tener desde la óptica de la
regeneración de nuestros bosques, de nuestros espacios
públicos, de nuestros campos.
Y al mismo tiempo decir que
coincidiríamos en el fondo con esta cuestión si fuera
realmente oportuna en el momento en la que la presentan.

Yo creo que debemos destacar la poca originalidad y la
falta de ideas que el Grupo Socialista pretende para defender la necesidad
de que se modifique la normativa autonómica para adaptarla a las
previsiones de la Ley de montes estatal, ya que los motivos que se recogen
para ello en la proposición no de ley presentada son los que
aparecen en la exposición de motivos de la propia Ley de montes
estatal, y yo creo que coincidirá conmigo, señor Signes, en
que esto es así.
Recogen, precisamente, la exposición de
motivos la misma pretensión que usted pretende.

El artículo 59 de la Ley 3/1993, forestal de la
Comunidad Valenciana, contiene una serie de limitaciones y prohibiciones
sobre los terrenos forestales que hayan sufrido los efectos de un incendio
en cuanto a las clasificaciones o reclasificaciones urbanísticas
-tanto que le preocupan a usted-, preceptuadas en la Ley
4/1992, de 5 de junio, de La Generalitat, del suelo no urbanizable,
derogada precisamente por la Ley 10/2004, a excepción de la
disposición adicional tercera, que contiene medidas de
protección de la legalidad urbanística y de sanción de
las infracciones a la misma.

Por su parte, el artículo 14.
1 de la Ley
4/2004, de ordenación del territorio y protección del
paisaje, prevé que los terrenos forestales clasificados como suelo
no urbanizable que hayan sufrido los efectos de un incendio no
podrán clasificarse o reclasificarse como urbano o urbanizable.
Por
tanto, se le cae a usted de peso toda la argumentación que usted
estaba manteniendo hace un ratito, ¿no?

A nivel estatal, a nivel estatal, la ley 10/2006
modifica la Ley 43/2003, de 21 de noviembre, de montes, en su
artículo 50, incorporando la prohibición de cambio de uso
forestal de los terrenos incendiados durante al menos 30 años,
así como la realización de toda actividad incompatible con la
regeneración de la cubierta vegetal.
Totalmente de acuerdo, y es una
ley de rango estatal.

De todo lo anterior podemos concluir y apreciar que
desde hace casi 15 años hay una legislación que protege los
terrenos forestales incendiados y que impide que los incendios se utilicen
para obtener aprovechamientos urbanísticos.
Y usted ha presumido
ahora de que eso se utiliza para esto.
Y yo le digo que se remita a la ley
a la que le estoy refiriendo.
No se puede hacer.

Esta ley se dicta al amparo de lo dispuesto en el
artículo 149.
1.
23 de la Constitución, que atribuye al estado
la competencia exclusiva en materia de legislación básica
sobre montes, aprovechamientos forestales y vías pecuarias y
protección del medio ambiente, sin perjuicio de las facultades de
las comunidades autónomas de establecer normas adicionales de
protección.

Como se puede observar, y observamos, la
prohibición de cambio de uso forestal por al menos trenta
años no está sometido a ningún tipo de desarrollo por
la legislación de las comunidades autónomas, por lo que es de
obligado cumplimiento y plenamente vigente.
Coincidirá usted conmigo
que es de rango superior y, por tanto, plenamente vigente.

Cualquier artículo contradictorio o con un
grado de protección menor, incluido en la legislación
autonómica valenciana, no sería de aplicación a la
entrada en vigor de la legislación básica de montes citada.

Por tanto, creemos que no es necesario modificar la
ley, la legislación autonómica.
La Ley 3/1993, forestal de la
Comunidad Valenciana, ni el artículo 14.
1 -como usted
propone- de la Ley 4/2004, de ordenación del territorio y
protección del paisaje, para que recoja la prohibición
expresa de modificar el uso forestal de un terreno incendiado durante al
menos trenta años, pues, evidentemente, la legislación que
contiene esta prohibición es legislación básica, como
sin duda habría visto el señor diputado si además de
la exposición de motivos de la Ley 43/2003, de montes, hubiera
leído, y creo que la habrá leído, también la
disposición final segunda, que le invito a leerla si no la ha
leído.

Así, en la actualidad, en la Comunidad
Valenciana está prohibida la clasificación o
reclasificación de los terrenos forestales quemados con
carácter indefinido y la prohibición del cambio de uso
forestal por 30 años.
Debe usted asumirlo, señor diputado.

Por todo lo anterior, nos vemos obligados a no aceptar
la proposición no de ley planteada por el Grupo Socialista en la
medida en que no aporta ninguna protección mayor a la actualmente
existente.
No hay que modificar la legislación autonómica
para proteger los terrenos, señor diputado, o montes forestales e
incendiados.
Lo que se propone, ya que está recogido en la Ley de
montes estatal.

Antes de la modificación operada por la Ley
10/2006 se aplicaba la Ley de montes de 2003, y ahora se sigue aplicando
con el límite establecido de los 30 años.
Por tanto, la
protección existía antes y sigue existiendo.

Ahora le reitero que no es necesario, señor
diputado, que tomemos esta decisión, puesto que está recogida
perfectamente en la legislación vigente.
Nosotros somos respetuosos
con todas las leyes, y por tanto sabemos lo que es una ley de rango
superior y una ley de rango autonómico en la cual están
recogidos los 30 años que usted propone en esta propuesta, en esta
proposición no de ley, y, en consecuencia, no podemos admitirla en
ningún momento.

Muchas gracias.

El senyor Signes Núñez:

Sí.
Gràcies.
.
.

El senyor president:

Un momento.
Cuando quiera.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Jo tinc la temptació de tornar-li a llegir la
intervenció que he fet, però bé, no.
.
.
,
lògicament no ho faré, no?
(Remors) Que tinc la temptació de tornar-li a llegir la
intervenció que he fet abans, però lògicament no ho
faré.
Perquè, evidentment, tinc claríssim que el tema
de la reclassificació és una qüestió, però
el tema de canvi d'ús és una altra.

Anem a vore.
Se mos acusa de poca originalitat i falta
d'idees.
No.
Mire, el que som és un grup parlamentari amb
plena convicció que La Generalitat nada en l'ambigüitat
quan es tracta d'estos temes, quan es tracta de temes que, per
acció o per omissió, poden acabar suposant operacions
urbanístiques, com he dit abans, com ja tenim l'exemple de
Terra Mítica -repetisc-, feta sobre un sòl
incendiat, o tenim l'exemple de l'abocador de Dosaigües.
Per tant, nosaltres no som partidaris d'ambigüitats.

Vosté en este moment planteja una
qüestió, que és que la Llei de monts estatal és
legislació bàsica.
Mire, traslladen, traslladen este precepte
dels 30 anys de prohibició de canvis d'ús a la
legislació valenciana.
I li dic la veritat: només aixina el
socialistes ens quedarem tranquils.
I no ho sé tampoc, no ho
sé tampoc, però, bé, crec que només aixina els
socialistes ens quedarem tranquils.
Faça-ho, faça-ho.

És a dir, el nostre grup ha plantejat els
mateixos anys de prohibició de canvi d'ús, no
n'hem plantejat més.
Si s'hagueren plantejant 30 anys i
6 mesos, vosté no m'haguera plantejat que la legislació
estatal és bàsica i, per tant, estem obligats a aplicar-la.
Nosaltres plantegem el que diu la legislació estatal.
No, no.
Perquè és que La Generalitat podria plantejar més de
trenta anys, podria plantejar-ne quaranta o cinquanta.
És a dir, que
és aixina, és axina.
No fem gestos perquè és
aixina.
Però plantegem els 30 anys, el que diu la Llei de monts.

I, per tant -el que he dit abans-,
nosaltres ens quedaríem tremendament més tranquils, coneixent
com coneixem determinades actuacions, i en esta línia, en el tema de
canvi d'ús, ja no per la part d'altres actuacions que
s'han estat fent, quedaríem molt més tranquils que es
modificaren, com he dit al principi, els articles corresponents de la Llei
forestal valenciana, de la LOT, i el decret que desenrotlla la LOT, i els
decrets sobre normes de protecció dels terrenys forestals
incendiats.

Vostés únicament han de fer trasllat de
la legislació estatal a la legislació valenciana.
És a
dir, igual que vostés han de fer trasllat de la llei del sòl
estatal, d'1 de juliol de 2007, a la LUV, o al futur text únic
o refós, com vullguen dir-li, urbanístic, el mateix.
És a dir, que vostés han de fer trasllat d'este tema i
vostés han d'assegurar en la seua legislació que en 30
anys no es canviarà l'ús permetent un terciari que
permeta, digam, l'operació urbanística sobre el terreny
incendiat.

I, repetisc, ni aixina ens quedaríem tranquils
els socialistes, però crec que han de fer-ho per a demostrar, per a
demostrar que les paraules del president Camps són paraules de cor,
són paraules certes, són paraules que no volen enganyar als
valencians, són paraules que de veritat estan en la línia de
la defensa dels interessos valencians.

Perquè si vostés no ho fan, a nosaltres
sempre ens quedarà el dubte que en un futur immediat els valencians
i valencianes, el poble valencià, en definitiva, pot estar en una
situació de risc de poder tindre dos, digam, actuacions lesives de
cara als seus interessos: primera, un incendi forestal i, segona, per a
més vergonya i més indignació, que sobre el sòl
cremat al final aparega un gratacels o rascacielos, aparega una gran urbanització, aparega un Terra
Mítica 2 o aparega una incineradora.
.
.
-no diré
abocador, s'ha fet en Dosaigües, però ara la moda ja no
són els abocadors, són les incineradores-, o aparega
una incineradora sobre un sòl cremat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Pedro Ángel Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Signes, señor diputado,
representante del Grupo Socialista, con todos los respetos, yo creo que
usted ha tenido responsabilidades políticas en otro momento a nivel
de tomar decisiones importantes en un municipio, como las he tenido yo y
las tengo todavía.
Y a mí consta que jamás,
jamás, ni un alcalde ni una persona en un ámbito territorial
pueda tomar decisiones en contra de ley, en ningún caso.

Si yo a usted le estoy diciendo que no puedo tomar, ni
usted ha podido tomar, ni La Generalitat puede tomar decisiones en contra
de la legislación vigente, y más de ámbito general y
estatal, que está por encima de cualquier legislación
autonómica, coincidirá usted conmigo que lo que yo le he
comentado anteriormente, de la derogación precisamente de la
exposición de motivos de la Ley 43/2003, de montes, si la hubiera
leído en la disposición final segunda, entendería
cuál es la solución que yo le estoy dando para no aceptar su
proposición no de ley, entre otras cosas, porque está
recogido.
No podemos ir desde La Generalitat, en ningún caso, contra
esas decisiones.

Coincidirá usted conmigo también en que
el presidente Camps actúa con la total y absoluta legalidad.
No
conozco ni una sola decisión en contra de la legislación
vigente ni en materia estatal ni en materia de la Comunidad.
Y si tiene
usted alguna, por favor, le ruego la denuncia, porque está para eso.

Usted ha nombrado actuaciones en la Comunidad
Valenciana, pero no ha dicho si están o no están dentro de la
legislación vigente.

Cuando usted habla de que los incendios forestales son
provocados o no, eso hay que demostrarlo, hay que demostrarlo siempre.
Si
usted sabe de algún incendio que haya sido provocado, diga usted,
por favor.
.
.
(Veus) Usted ha dicho que hay incendios provocados para luego
reclasificar.
Yo lo he entendido.
Y perdone.
Si no lo he entendido bien, si
no lo he entendido bien, es así.
Y si lo ha dicho otro señor
diputado, yo he tomado las palabras por lo mismo.
(Veus) Le ruego, por favor, le ruego,
por favor, que si el presidente quiere dirigir el debate, que lo dirija,
pero que si usted cree esto, yo le pido disculpas.

El senyor president:

Por favor, respetemos.
.
.

El senyor Hernández Mateo:

Si usted no lo ha dicho.
.
.

El senyor president:

.
.
.
el turno de la palabra.

El senyor Hernández Mateo:

.
.
.
pero lo he entendido, lo he entendido.
Es que
yo tampoco soy valencianoparlante y entonces a veces no cojo muy bien el
tono o el interés de su conversación.

Pero le puedo decir que en los últimos
años no solo no se pierde más aforos forestales en la
Comunidad Valenciana, sino que, muy al contrario, la incrementa con
más alta tasa de incremento que nunca en la cuenca
Mediterránea española se había realizado.
Y eso lo
podemos comprobar a través de todo lo que son las plantaciones que
se vienen realizando.

Ustedes quieren hablar de usos y de cambios de usos y
demás.
Yo podría decirle que si el propietario de un suelo no
urbanizable común tiene una serie de derechos, como, por ejemplo,
edificar una vivienda, si tiene extensión mínima determinada
 o tramitar un LIC, se cumplen los requisitos.
Y nada pasa nada, que
usted lo sabe, porque ha tenido responsabilidades y ha tenido que autorizar
a veces este tipo de cosas.

Si ese derecho lo tenía antes del incendio y
después del mismo, no puede pasar a urbano o urbanizable.
Eso lo
dice la ley y lo tenemos muy claro también.
¿De qué se
iba a beneficiar esa persona si le pega fuego a algo, sabiendo a donde
tiene que ir a parar?
¿De qué le sirve pegarle fuego a un
monte a una persona si sabe que va a estar toda su vida, con la
legislación vigente, sin poder hacer nada de lo que tenía
anteriormente?

Por otra parte, si ese suelo no urbanizable
está protegido antes del incendio o donde está dicho que con
el incendio se pierda la protección preexistente, ¿qué
pasa?
Eso es lo que nos tenemos que preguntar, señor Signes.

Y, por otro lado, yo le agradezco a usted, y se lo he
dicho al principio de esta intervención, su preocupación por
las masas forestales.
Y le tengo que agradecer también su
preocupación por la Comunidad Valenciana.
Pero entiendo que son sus
cinco minutos de gloria, en este caso, sus cinco minutos de hablar de
incendios forestales.

Pero tengan ustedes más imaginación para
plantear las propuestas aquí, las proposiciones no de ley.
Las cosas
que están recogidas en la legislación vigente no son
necesarias que vengan aquí, señor Signes.

Y, por otro lado, entiendo que usted pueda estar muy
preocupado en estos asuntos, muy preocupado en estos asuntos, pero
dedíquese a algo que no esté contemplado.
Esto está
contemplado en la legislación.
Y estamos todos tan preocupados que
la hacemos cumplir permanentemente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputados.

Pasamos a la votación.
(Veus)

El senyor Morera Català:

Amb la vènia, senyoria.

Sí.
Jo he dit que hi han alguns incendis
provocats fent-me ressò dels informes del Seprona de la
Guàrdia Civil.

El senyor president:

Un segundo, un segundo.

Vamos a ver.
Señor Morera, usted se puede
dirigir a mí y decirme que me quiere contar o explicar alguna cosa.
Entonces, cuando usted me diga qué es lo que quiere hacer, yo le
autorizo o no le autorizo.
Entonces, empecemos por la primera parte.

El senyor Morera Català:

Gràcies, president.

Vull fer un aclariment sobre la intervenció del
diputat Mateo, un aclariment.
.
.

El senyor president:

A usted no se le ha mencionado en ningún
momento.
Si el aclariment es exactamente de diez segundos, yo le voy a dejar porque
creo que el tono del debate está siendo el adecuado.
Pero diez
segundos para hacer una aclaración.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, president.

El diputat que ha mencionat que hi han incendis
intencionats i provocats per la mà de l'home he sigut jo,
fent-me ressò d'informes del Seprona de la Guàrdia
Civil, que ho destaquen contínuament.
Simplement és
això.

El senyor president:

Bueno, ha sido una aclaración.
Y espero,
señor Hernández Mateo, que igual que la aclaración ha
sido de diez segundos, la suya también responda como ha sido la de
los diez segundos.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señor presidente.
Muchísimo menos.

Ni esto ha sido un incendio provocado ni era mi
intención que usted provocara ningún incendio.

Muchas gracias.

El senyor president:

Está bien.

Pasamos a la votación de este punto, del punto
número 5 del orden del día.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
(S'interromp
la gravació)

Proposició no de llei sobre la creació
d'una agència valenciana de l'aigua com a
administració hidràulica única en La Generalitat,
presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 13.
388, BOC
número 58)

El senyor president:

Tiene la palabra el ilustre diputado, señor
Signes, para la defensa de la PNL del punto número 6.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Esta proposició és la proposició
no de llei presentada pel nostre grup sobre creació de
l'agència valenciana de l'aigua.
Jo lamente anomenar la bicha ací,
però.
.
.

En les passades eleccions autonòmiques, tant el
Partit Popular de la Comunitat Valenciana com el Partit Socialista del
País Valencià, incloguérem en els nostres respectius
programes la creació de l'agencia valenciana de l'aigua.
El dos partits.
Ens vàrem comprometre davant el poble
valencià a crear eixa agència si accedíem, amb els
vots del poble valencià, al govern de La Generalitat.

Doncs bé, senyors del Partit Popular, esta
proposició no de llei té com a objecte refrescar-los a
vostés la memòria i exigir-los, tal com haguérem fent
nosaltres si haguérem tingut el recolzament -no ho
dubten- del poble valencià, exigir-los que complisquen amb la
paraula donada als valencians i valencianes abans de les últimes
eleccions autonòmiques del passat 28 de maig de 2007.

El president Camps -no sé si dir FC,
perquè com en el ple d'este matí al president Zapatero
li dien ZP-, el president Camps es va comprometre.
.
.
(Veus) El president Camps es
va comprometre que La Generalitat assumiria.
.
.
-i dic que FC no
seria ferrocarrils, seria Francisco Camps- que La Generalitat
assumiria, literalment, «totes les competències en la
planificació i gestió de l'aigua de les conques
intracomunitàries de la Comunitat Valenciana i a crear -llig
literalment- un ens públic de gestió, que es
denominaria agencia valenciana de l'aigua, per a executar les
polítiques hídriques de La Generalitat dins d'este nou
marc competencial.
»

En concret, senyors del Partit Popular, són els
punts 1.
053 i 1.
055, els dos que he llegit, respectivament, del seu
programa electoral.

Però, senyors del Partit Popular, ha passat un
any de legislatura i pareix que vostés, immersos en altres batalles
que vostés creuen que tenen més rendibilitat política,
absurdes, per cert, en temes d'aigua, pareix que han oblidat el tema
de.
.
.
, un aspecte que és un tema que sí que és
fonamental per a l'aigua en la Comunitat Valenciana, que és la
creació d'esta agència.

Al president Camps li sobra una càmera i un
micròfon per a fer la seua política de l'aigua.
Amb
això el president Camps fa la seua política de l'aigua.
I vostés, diputats i diputades del Partit Popular, tenen prou en
convocar manifestacions i per a crear plataformes per a fer la seua
política de l'aigua; al meu parer, evidentment.

Però la seua obligació no és
eixa, ni la que fa el president Camps ni la que fan vostés.
La seua
obligació és governar i fer-ho segons les promeses que varen
fer als valencians i valencianes.
Perquè, perquè, si de
veritat els importara l'aigua ja haurien instat el Govern
d'Espanya que agilitzara el procés de transferències de
les conques internes valencianes.
Si fóra l'aigua el seu
vertader objectiu, ja haurien creat l'instrument amb el qual
gestionar amb autonomia els nostres recursos hídrics, segons les
nostres prioritats i necessitats, les dels valencians i valencianes als
quals vostés diuen representar amb eixos discursos purament
electoralistes i que no tenen cap suport que siguen la solució real
a la problemàtica de l'aigua en la nostra comunitat.

Però és molt més fàcil,
és més còmode i, per descomptat, és més
rendible políticament limitar-se a demanar, criticar i protestar.
És molt millor per a vostés, senyors del Partit Popular, no
haver de decidir sobre si el senyor Andrés Martínez
-per si no el coneixen vostés, o els representants senyors
diputats d'Alacant no coneixen el senyor Andrés
Martínez (remors), president de la Junta Central d'Usuaris del
Vinalopó, l'Alacantí i la Marina Baixa­-,
¿perquè pot o no pot vendre els seus drets d'aigua a
Danone?
Mentres, al mateix temps, clama per l'aigua de l'Ebre i
critica el transvasament Xúquer-Vinalopó perquè
portarà aigua per a regadiu a les seues terres, a ell -a les
del senyor Andrés Martínez-, perquè s'ha
vist que el que l'interessa més és la de consum
humà per a poder vendre-la, no la de regadiu.

És més fàcil per a vostés
no preocupar-se per gestionar la sequera que patim i confiar que el Govern
d'Espanya s'ocupe d'aprovar les mesures oportunes.
Perquè jo sé que en el fons vostés saben que el Govern
d'Espanya va a fer-ho.
Jo sé que en el fons vostés
confien més en el Govern d'Espanya per a solucionar el
problema hídric, que en el seu mateix govern.
Jo ho sé.
Dic,
confie que el Govern d'Espanya s'ocupe d'aprovar les
mesures oportunes, mentres vostés es limiten simplement a
criticar-les, encara que -repetisc- en el fons saben que
són les úniques que poden solucionar els problemes
hídrics del poble valencià.

Mire, la creació de l'agència
valenciana de l'aigua que jo exigisc al president Camps, i a
vostés senyors del Partit Popular, és molt més que el
compliment d'una promesa electoral, molt més: és la
prova de la decència política del senyor Camps.
Repetisc,
és la prova de la decència política del senyor Camps.
Perquè l'aigua ha sigut, amb diferència, el tema del
qual més ha parlat el president de La Generalitat, tant en la
passada legislatura com en el temps que ha transcorregut d'esta
legislatura; i no obstant és la qüestió de què
menys s'ha ocupat el seu govern, el govern de vostés, el
govern del Partit Popular, el govern del senyor Camps: no s'ha ocupat
per a res dels temes d'aigua.

Mire, si tan nefasta és la política
hídrica del Govern d'Espanya, si tant discrimina Zapatero els
valencians, si Camps vol fer una política de l'aigua diferent
a la que fa Zapatero, ¿per què no la fa?
¿Per
què eludix la seua responsabilitat i s'amaga darrere
d'una pancarta?
¿Per què no crea l'agència
valenciana de l'aigua i demana les competències per a fer la
seua política de l'aigua, diferent a la de Zapatero?

La societat valenciana exigix un pacte de
l'aigua, i en la creació de l'agència valenciana
de l'aigua tenim un punt important de coincidència.

Els demane, senyors del Partit Popular, que escolten
el clamor del carrer, no eludisquen la seua responsabilitat i voten a favor
d'esta proposició.

Miren, jo vull dir-los una cosa.
Jo no entendria.
.
.
,
entendria els argument.
.
.
Bé, ja me'ls sé.
No és
que els entendria, és que ja sé els arguments que van a
donar-me: l'Ebre, Zapatero, mos furta, mos no sé què,
mos lleva la cartera.
.
.
, és a dir, diferents arguments.
Però,
la veritat és que no entendria que a l'hora de la
votació d'esta proposició no de llei vostés
votaren en contra d'una cosa que, dos coses, primer, porten en el seu
propi programa electoral -els he dit dos punts-, primera
qüestió.
I segona qüestió, que creant eixa
agència se possibilita, se dóna la possibilitat que
vostés practiquen la seua pròpia política
d'aigua, aquella que vostés confronten amb la del Govern
d'Espanya, aquella política d'aigua que vostés,
d'alguna manera, presenten com a alternativa a la del Govern
d'Espanya.

Ahí tenen l'oportunitat.
Complisquen amb
el programa electoral -seu-, cree l'agència
valenciana de l'aigua i facen la política d'aigua
alternativa.
Demostren als valencians que el seu discurs de l'aigua
no és un discurs buit, no és un discurs enganyós, no
és un discurs electoralista.
Demostren als valencians que tenen una
alternativa i la practiquen a través de l'agència
valenciana de l'aigua.

Si voten en contra, de veritat, que no ho
entendré.
Però jo supose que, no només jo, sinó
molta gent no va a entendre una cosa que vostés proposen i que se
neguen a practicar una pròpia política d'aigua i se
limiten permanentment a criticar la política d'aigua de
Zapatero.

Res més, i moltes gracies, senyora presidenta

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora
Elena Bonet Mancheño)

La senyora vicepresidenta:

Muy bien.

Tiene la palabra, para fijación de
posición, el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

La veritat és que ens trobem en una
situació curiosa, no?
Des de l'aprovació de
l'Estatut d'autonomia, reforma, no un nou Estatut sinó
una reforma de l'antic Estatut, en abril del 2006 fins
l'actualitat, maig del 2008, han passat dos anys i un mes i no tenim
cap nova competència.
No tenim res amb què poder celebrar que
s'ha complit el mandat estatutari d'aconseguir
transferència de competències per part del govern central; no
en tenim ni una.

I esta proposició no llei d'alguna forma
ve a marcar un buit i una demanda estatutària de l'article 49,
que reconeix unes competències pròpies de La Generalitat.
I
en eixe sentit, és l'oposició, en este cas el Grup
Socialista, i mosatros, des del Bloc, donem suport que hi haja un
desenvolupament de l'Estatut.

Jo estic fart de vore iniciatives en estes Corts
Valencianes de poca transcendència, de cap transcendència
política.
S'ha parlat molt d'aigua, i anem a parlar
d'aigua però de veritat, del que són les nostres
competències per a poder articular-les.

I en eixe sentit, ja els dic que estem a favor de la
proposta, perquè és un mandat estatutari i és una
necessitat que tenim els valencians de poder responsabilitzar-nos
d'una cosa que vostés atribuïxen la responsabilitat a uns
altres.
Si no ens responsabilitzem d'allò que es nostre,
¿com ens atrevim a demanar als altres coses que nosaltres no fem?

I els contaré un cas.
Este passat mes
d'octubre, mentres el president Camps estava visitant i presidint la
desfilada de la hispanitat, els pobles de la Marina s'ofegaven.
S'ofegaven perquè es va desbordar un riu, que és el riu
Girona, i que sense (remors) -no sé si serà català, però
està al territori valencià.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

A ver, por favor, señor Morera.
Tiene la
palabra el.
.
.
Perdón, senyor Signes, la palabra el señor.
.
.

El senyor Morera Català:

I la falta d'assumir les competències van
provocar unes inundacions desastroses.
Entre altres coses perquè
este riu, conca interna, competència nostra, i que ens
hauríem de preocupar.
.
.
Si s'haguera actuat en temps se podien
haver articulat els mecanismes de seguretat, en una de les zones
d'Espanya on més plou; després de Grazalema esta
és la zona d'Espanya -és curiós!
,
no?
- on més plou.

I portem cinc mesos, senyors del Grup Popular, perdent
aigua al mar.
¿No han reparat vostés en això, no?
¿Han reparat?
Doncs és una qüestió que jo, cada
vegada que passe per allà, me dóna de tot.

És a dir, que si tinguérem una
agència valenciana de l'aigua, i, efectivament, tenim ja
alguns elements que indiquen que estem articulant amb entitats de
sanejament d'aigües depurades.
I, per tant, si posem en marxa el
mecanisme i se porta per part del govern de La Generalitat una
proposició no de llei en eixe sentit, serà més
fàcil reclamar les competències del govern central en una
matèria clau per al nostre benestar i per al nostre futur.
La
pregunta és: ¿Per què no ho fan vostés?
¡Porten dos anys de retard!

Estem en el «pelotó» dels torpes.
Vam ser els primers en
arribar a una reforma.
Però en estos moments ens hem quedat en el
«pelotó» dels torpes per una acció de govern, per un impuls legislatiu del
govern que no ha portat a Les Corts res significatiu.
I en eixe sentit som
l'oposició els que els hem de dir a vostés:
«Actuen!
» (Algú parla sense
micròfon) Completen l'Estatut.
Posem en marxa els mecanismes que contempla l'actual Estatut per a
actuar en un dels camps en el qual vostés són especialment
sensibles, no sé si per a embotellar aigua o per a fer algunes
altres coses, però en este cas n'hi han conques internes,
abundantíssimes que no estem aprofitant.
(Veu)

Jo crec que este és
un tema neuràlgic i que planteja el model d'autonomia que el
Partit Popular està impulsant: exigir molt, reclamar molt als de
fora, i no complir amb el seu mandat i deure estatutari.
I en eixe sentit
no es refugien vostés en paraules buides, sinó que actuen i
impulsen l'Estatut, articulen la iniciativa per a crear
l'agència valenciana de l'aigua i, a partir
d'ahí, impulsem el procés de transferències
contemplades en l'Estatut.

Els he de dir que amb el Partit Popular tenim zero
competències.
I nosaltres, des d'este punt de vista,
considerem que és absolutament neuràlgic impulsar eixa
iniciativa.
I per tant donarem suport a la (rient) a la PNL.

Me calle ja perquè açò.
.
.
(Rialles.
Veus)

(Ocupa la presidència el president, senyor
Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Señor Morera, perdone, pero es que.
.
.
no puedo
dejar el gallinero suelto.
(Rialles)

Continúe con su exposición, por favor.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Simplement, per acabar, donem suport a esta
iniciativa.
No tenim cap competència en estos moments, esta pot ser
una bona iniciativa per a aconseguir les competències, que en estos
moments són zero, zero ben redó.
I creguem que és un
tema neuràlgic poder començar a fer una política
pròpia valenciana en matèria hídrica.

Moltes (so per
interferència d'un mòbil) .
.
.

El senyor president:

Perdón.
El portavoz del Grupo Popular, el
ilustre diputado señor Císcar, por favor.

El senyor Císcar Bolufer:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Amb caràcter previ.
Jo conec el senyor
Andrés Martínez pel mitjans de comunicació, amb la
qual cosa el que jo vaig a dir ara, (veu) que no servisca per a prejutjar res.
.
.

El senyor president:

Por favor.

El senyor Císcar Bolufer:

.
.
.
que no servisca per a prejutjar res.
Però.
.
.
este home, segons ell ha declarat als mitjans, si vol vendre auia per a
embotellar, és per a invertir el producte d'eixa venda en
modernització de regadius i per tant per a estalviar aigua.
Per
tant, tingam un poquet de consideració i no prejutgem d'una
manera tan ràpida.

Efectivament, els.
.
.
-no sé si es referia
a mi-, els programes electorals estan per a complir-se, però
es tenen de complir en el termini per als que són ficats,
¿eh?
, que són quatre anys.
I, efectivament, i els estatuts
d'autonomia també estan per a complir-se, i ahí hi ha
un article, que és el 17, que parla dels transvasaments de les
conques excedentàries a les deficitàries que, de pas,
també prediquen amb l'exemple i podrien recolzar.

Jo, senyor Signes, jo sóc nou en estes Corts i
és la segona volta -sí, però porta més
temps que jo- que tinc de debatre amb vostés i sempre, sempre,
me se'n va un poc per la tangent per a arremetre contra la
política hídrica del govern valencià.
(Veus) Sí, sí,
sí.
.
.
I, bé, jo els que sí que vullc en esta
intervenció és deixar evidència de
l'eficàcia i la serietat amb què el govern
valencià tracta el tema hídric, encara que vosté no
compartixca l'opinió, i al mateix temps deixar en evidentment
l'erràtica i l'errònia política que
practica el govern de Madrid respecte de la política hídrica
de la Comunitat Valenciana.

Bé, hi ha un proverbi àrab que diu:
«Los puentes se cruzan cuando se llega a ellos».
I amb
açò vull fer-li una reflexió: durant els últims
dotze anys les competències en matèria hídrica del
govern valencià han estat repartits en tres conselleries.
La
Conselleria d'Infraestructura, quant a planificació,
construcció i gestió d'infraestructures; la
d'Agricultura, Pesca i Medi Ambient, quant a la modernització
de regadius; i la de Medi Ambient, en relació a la qualitat de les
auies.
Pense que en esta legislatura s'ha donat un pas molt importat.
Molt important en el sentit que totes les competències del govern
valencià en matèria d'auies ja estan en una
única conselleria, i no sols això, sinó que, a
més, s'ha creat la Direcció General de l'Aigua,
que engloba totes eixes competències.

Per a poder arribar a plantejar-mos una agència
valenciana de l'auia, (veus) necessitaríem primer tindre transferides tota la
gestió i totes les competències de les conques internes, que,
efectivament, vostés ho apunten en la seua proposició no de
llei.
Però, perquè es puguen fer eixes transferències,
en primer lloc, és cosa de dos, ahí té d'estar
l'administració de l'estat, que té molt a dir,
lògicament, al respecte; i, en segon lloc, eixes
transferències deuran ser acceptades per la Generalitat valenciana,
si vénen acompanyades del corresponent finançament,
perquè, si no, seria incrementar el dèficit econòmic
per part de l'estat respecte de la Comunitat Valenciana.
I com solem
dir els valencians, en eixe tema estem prou escaldats com per a, damunt,
continuar per la mateixa línia.

Amb tot açò ¿què vull dir?
Vull dir, tenim la Direcció General de l'Aigua, tenim totes
les competències en una mateixa conselleria i en una mateixa
direcció general, mos falta tot el procés de les
transferències.
.
.
El senyor conseller, en el seu debat de
política general, també ja va fer referència a tot el
que és el tema de les conques internes, i quan tingam les
transferències en la seua corresponent partida econòmica, que
tindrà d'haver-la, doncs, ja mos podrem plantejar el poder
parlar d'algun ens que puga gestionar l'auia, que, repetixc, no
mos pareix mal, però no podem crear-lo sense tindre primer
allò altre, i això és el que en estos moments o en
eixa labor és en la que en estos moments està centrada la
Conselleria de Medi Ambient.

Per això dia que «los puentes se cruzan
cuando se llega a ellos, y no antes».
Anem a fer la labor que
està fent-se de manera seriosa i eficaç des de la Conselleria
de Medi Ambient i quan tinguem totes les transferències que
necessitem i quan tinguem els mitjans econòmics adequats, llavors
mos podrem plantejar eixa agència valenciana de l'aigua.
Però, ara, en estos moments, no sols no seria millor sinó que
seria inclús contraproduent.

Jo espere amb esta intervenció haver contestat
i haver-li aclarit per què, doncs, en estos mateixos moments no
podem donar suport a la seua proposició.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor diputado.

El turno de réplica, tiene la palabra el
señor Signes, por un espacio de cinco minutos.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, vosté m'ha anomenat un
proverbi àrab; jo li vaig a anomenar una dita castellana,
però que té traducció al valencià, ¿no?
,
que diu que una mentida repetida moltes vegades, pot arribar a ser
percebuda com una veritat.
Això és el que vostés estan
fent amb el tema de l'aigua de la Comunitat Valenciana.
Jo repetixc
el meu argument d'abans.
És a dir, vostés han de ser
capaços de mostrar amb gestió la seua alternativa a la
política hídrica que tant critiquen del govern.
Miren,
és veritat, i ho reconec, sí, han fet una avanç,
digam, residenciant
en una única conselleria allò que abans estava residenciat en tres
conselleries diferents, és cert.
És a dir, crec que és
un avanç, ¿no?
, i això li ho reconec.

Però, anem a vore, vostés encara no han
demanat al Govern d'Espanya la cessió de la gestió de
les conques hídriques, vostés encara no han fet la
petició formal, és a dir, vosté ha fet una
plantejament en el sentit que això pareix una cosa que està
negociant-se, que estan negociant-se també els recursos
econòmics corresponents que acompanyarien la cessió de les
competències.
Vostés, fins a este moment, no han demanat la
cessió de la gestió dels recursos de les conques
hídriques internes de la Comunitat Valenciana al Govern
d'Espanya.
No ho hem fet.

I, mire, vosté diu: «No ens pareix mal el
que proposen».
.
.
Mire, és que no ha de paréixer-los ni
mal ni bé.
És a dir, vostés han de complir amb
l'estatut i amb les seues promeses amb el poble valencià.
És a dir, no ha de paréixer-los ni mal ni bé.
És a dir, un polític, quan se compromet a alguna cosa i
dóna la seua paraula davant del poble, ha de complir amb la seua
paraula.

Però, i amb això acabe, mire, jo pense,
de veritat, (veus) que
vostés no van a crear l'agència valenciana de
l'aigua, perquè mentres vostés no creen
l'agència valenciana de l'aigua, tenen camp lliure per a
criticar la política hídrica del Govern d'Espanya.
I ho
dic sincerament i crec que és l'única raó per la
qual, a un any de les eleccions autonòmiques, vostés no han
creat l'agència valenciana de l'aigua.
Li la tire
més llaga: jo crec que aplegarem a final de legislatura i vorem si
vostés han creat l'agència valenciana de l'aigua.
Vostés no volen «con-di-ci-o-nants».
.
.
, condicionants a
eixe discurs catastrofista, mentider, i eixe discurs victimista que
permanentment estan fent enfront del Govern d'Espanya i enfront del
president Zapatero.

Vostés, creant l'agència
valenciana de l'aigua es posarien davant de l'espill de la
política hídrica del Govern d'Espanya, (veus) i vostés el que no
volen és posar-se davant de l'espill de la política
hídrica del Govern d'Espanya.
Per tant, senyor diputat, no
invente més excuses, no s'esforce excessivament més: jo
sospite, i el temps donarà i llevarà raons, que el més
al final de legislatura i sempre i quan no puguen escapar-se, vostés
crearan eixa agència valenciana de l'aigua.
(Veus) I, per tant, eixa la trista
realitat, la trista realitat, no per a este diputat, pel fet que
vostés voten en contra d'eixa proposició no de llei,
sinó la trista realitat per als valencians i valencianes, que els
han votat i que no els han votat, però que, en qualsevol cas,
esperen molt més de la seua gestió, i esperen que els
problemes que de veritat els afecten a ells, siguen problemes que
vostés els resolguen i els solucionen, i siguen problemes que no
siguen utilitzats electoralment, tal i com vostés estan fent.

A mi m'agradaria que vostés explicaren
als valencians i valencianes per què no creen eixa agència
valenciana de l'aigua, no ací, sinó públicament,
president Camps.
Per què no la creen i per què no plantegen
l'alternativa a la política hídrica del Govern
d'Espanya.

Res més.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Su turno de réplica, señor Enric Morera,
tiene la palabra por cinco minutos.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo, com estan fent tots unes cites, (veus) n'havia pensat una,
però crec que no ve al cas.
(Rient) Igual el senyor Mateo (ininte­l·ligible) .
.
.
, però no ve al cas, però la diré de
totes formes i en diré una que sí que ve al cas.
Com
és tema d'aigua, doncs: «Plou poc, però per al
poc que plou, plou prou.
» (Rient; veus) Però, bé, com eixa no venia al cas, he estat
pegant-li voltes, i se me n'ha ocorregut una que ha utilitzat el nou
delegat del govern, el senyor Ricardo Peralta, que hui ha pres
possessió, i ha fet menció a una cosa (veus) interessant, que
és.
.
.

El senyor president:

Señora diputada, por favor, yo le
rogaría respeto.
.
.

El senyor Morera Català:

.
.
.
una cita de Raimon que diu que «al meu
país la pluja no sap caure».

I en eixe sentit, seria convenient que tenint en
compte un sistema hídric i de precipitacions i un ecosistema
fràgil, un territori a la Mediterrània, doncs, que hi haguera
una agència valenciana que se n'ocupara, de tot
açò.
I en eixe sentit, doncs, vosté diu que tenim
quatre anys, tenim encara tres anys per davant, però jo li diria al
senyor diputat i senyories del Grup Popular, ¡hem perdut un any!
, hem
perdut un any demanant l'aigua, com hem perdut tants anys fins i tot
quan vostés governaven en el govern central, huit anys que no van
portar ni una sola gota d'aigua ací, ¡ni una!
I
així estem, enfrascats i empantanats, mai millor dit, en esta qüestió
que és una qüestió que pot ser que tinga i té un
rèdit electoral molt interessant per a vostés, però
és nefasta per a les nostres possibilitats com poble.

Jo em pregunte si la seua falta
d'ambició, la incapacitat del govern valencià per a
desenvolupar a través de projectes de llei el nostre Estatut
d'autonomia o per a reclamar allò que estan reclamant altres
comunitats autònomes, doncs, ja és estructural, perquè
vostés s'han quedat només en unes reivindicacions
d'un victimisme certament hipòcrita, perquè quan manava
Aznar no reclamaven res, i en estos moments me pregunte si no seria
necessari, si no seria convenient (veus) que vostés, tenint en compte que ja n'hi ha una
Direcció General de l'Aigua, que n'hi han entitats de
sanejament, que n'hi ha un conjunt de competències i que
n'hi ha una competència plantejada en l'Estatut, crearen
vostés una agència valenciana de l'aigua, i a
través de la creació anaren a reclamar i negociar les
competències amb el govern central.
(Remors)

¡És que no han fet res!
¡És
que portem un any perdut!
I m'estranya vore els aplaudiments que se
donen vostés mateixa en el ple de les Corts, perquè
són uns aplaudiments que, bé, doncs, un any perdut.
¿És això el que volem?

Els torne a dir, s'està perdent aigua en
estos moments del riu Girona.
Si vostés no volen aconseguir la
competència atorgada en l'Estatut i posar en marxa un
mecanisme per a la gestió, per a la utilització, per a actuar
en un problema greu, ¿què fan vostés ací?
¿Creuen vostés en l'autonomia?
Perquè ens
podríem preguntar, ¿al remat, no serà que
vostés tenen por de comprometre's en la gestió en
matèria hídrica i, per tant, tindre de mullar-se -mai
millor dit- i actuar en una situació de falta, de carestia, de
necessitat, de.
.
.
, i mentrestant culpabilitzar un altre?

Doncs, la política d'altura es demostra
responsabilitzant-se de les seues pròpies competències.
I, en
eixe sentit, ¡actuen!
, perquè portem un any de sequera
legislativa i d'ambició i de projectes legislatius i
d'acció de govern en esta matèria, que en
l'única cosa que ens ha servit la seua acció és
per a plorar, (remors) per a plorar.
I, escolte, crec que esta iniciativa és
interessant i, (veus) si
no l'admeten, doncs, dirà molt poc a favor de la seua
ambició autonòmica.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Vamos a ver, muchas gracias, señor Morera.

Por alusiones, tiene la palabra por un minuto.
.
.
(Veus) La alusión
directa, porque le ha nombrado con nombre y dos apellidos el señor
Morera al señor Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Moltes gràcies, senyor president.

És que no, no he agarrat el matís de la
declaració que ha fet el senyor Morera, i per això crec que
no sé què vol dir.
(Veus)

El senyor president:

Bueno, muchas gracias.
(Veus)

Para la respuesta, para el turno de réplica,
tiene la palabra el portavoz del Partido Popular, por espacio de cinco
minutos, don José Císcar.

El senyor Císcar Bolufer:

Con la venia, señor presidente.

Senyor Morera, a la millor li dic una cosa que ja ha
sentit, però és que és la veritat: quan governava el
Partit Popular en l'administració central, es va fer un pla
hidrològic nacional, amb voluntat d'aplicar-lo, que
després el Partit Socialista d'una plomada es va carregar.
Eixa és la realitat.
(Veus) No és de veres, no.
(Veus) És veritat, és veritat, es va carregar el
transvasament.
(Veus) I vosté estava allí en el delta de l'Ebre, amb
Montilla i amb.
.
.

El senyor president:

Vamos a ver.
Por favor, señores diputados,
señor secretario.
Yo sé que el ambiente a estas horas.
.
.
es una hora taurina.
.
.
(Veus) Señor secretario, por favor.
Señor
Signes, no me contribuya usted a ponerme esto difícil, que usted es
una persona que suele colaborar siempre con esta presidencia.

Yo sé que es una hora difícil, pero
vayamos a terminar, porque solamente nos queda una intervención, que
es la del portavoz del Partido Popular, el muy ilustre señor
diputados don José Císcar.
Y ya damos por concluido.
Yo
sé que es una hora difícil y que ustedes, hasta el momento,
se están portando muy bien.
Y vamos a ver si conseguimos que esto
termine en sana paz.

Tiene la palabra el señor Císcar.

El senyor Císcar Bolufer:

Gracias, señor presidente.

Yo intentaré ser lo más breve posible,
pero le ruego que el minuto y veinte segundos me los tiene que
añadir.

Senyor Signes, què estem fent en el tema de
l'auia?
Jo crec que està molt clar.
Dit per l'Institut
Nacional d'Estadística -i no vull donar moltes dades,
perquè, efectivament, a estes hores.
.
.
-, però dit
per l'Institut Nacional d'Estadística, som la comunitat
que més auia reutiliza, som la comunitat que millor gestiona els
nostres recursos hídrics.

I a mi, que em parlen de mentires quan parlem del tema
de l'auia.
.
.
Ho sent molt, però li ho he de dir.
L'única mentira, l'única mentira clara i
determinant que jo he vist en el tema de l'auia es diu programa Auia,
valga la redundància, que és el gran fracàs del govern
central.
És trist.
I li ho dic com alcalde, li ho dic com alcalde
que ha viscut eixa política, alcalde d'un municipi litoral que
anaren oferint pels municipis les dessaladores a vore qui volia una
dessaladora, perquè no hi havia ni criteris tècnics ni de
ningun altre tipus per a dir on s'havien de posar les dessaladores.

I tant és aixina, i ho va dir el conseller no
fa molt, que inversions que havien d'anar al programa Auia, li les
han oferides a la Generalitat valenciana i a altres governs, cosa que
és d'agrair per part del govern central, perquè es
pogueren.
.
.
En concret, en el cas de la Generalitat valenciana, 33
milions d'euros, que no s'han pogut invertir per la
ineficàcia del programa Auia.
I eixa és una realitat, i
això és aixina.
(Veus)

I jo seguisc dient el mateix.
Vostés tenen un
problema en el tema hídric, i jo ho entenc, perquè els costa
defendre una posició que, primer, molts de vostés no creuen
en ella.
I si no, que li ho pregunten a l'alcalde de Benferri.
I
segon, segon, saben i els consta que la majoria dels valencians recolzen la
postura de la Comunitat Valenciana o de la Generalitat valenciana.

El conseller els ho va dir en.
.
.
pense que
també en el debat sobre política general, en setembre de
2007.
Sense renunciar a les grans aspiracions que puguem tindre, intentem
un pacte, intentem fer un full de ruta que siga comuna.
I en aquelles coses
que mos podem posar d'acord, posem-nos d'acord, si estem oberts
-ho va dir el conseller.
I en estos moments, en estos moments, jo li
reitere, en nom del Grup Parlamentari Popular, eixe oferiment.

Però, clar, el que no pot ser és que
vostés presenten aquí una proposició no de llei
-està molt bé, està molt bé,- i que
mosatros els diguem: «cada cosa al seu temps».
No vullguen que
ho fem en un any, perquè a la millor és impossible fer-ho en
un any.
Per a què fer una agència valenciana de l'auia,
que podria estar en estos moments buida de continguts perquè no
tenim les transferències?
Les transferències estan mirant-se,
estan mirant-se.
(Veus)

Per tant, anem a rebutjar la seua proposició,
però vull que quede constància d'eixe oferiment.
És que pense que hi poden haver punts d'encontre, i a la
millor és interessant que ens posem a parlar.
I amb això crec
que conteste també un poc les reivindicacions del Bloc Nacionalista
Valencià, que estem d'acord.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Císcar, por el minuto y
23 segundos que me reivindicaba.
(Veus)

Tratándose de usted, y por la
colaboración que ha hecho con esta mesa, si quiere usted responderle
a l'oferiment.
.
.
¿No?
(Veus)

Señoras y señores diputados, se
suspende.
.
.
(Veus) ¡Perdón!
Siempre cuando llega este momento me
olvido de votar.

Votemos la proposición no de ley del punto
sexto.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.

Queda suspendida la comisión hasta la
próxima convocatoria, que se les hará conocer puntualmente a
todos.

(Se suspén la reunió a les 18 hores i 25
minuts)