Economia%889241.02.24%20macro.html





Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda realitzada el dia 24 de febrer de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el diputat senyor Jorge Bellver Casaña.
Reunió número 16/I.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
per vore si n'hi ha quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

N'hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Doncs, abans de mamprendre, donem pas al punt 1, que és lectura i aprovació de l'acta anterior.
Si no tenen res a dir respecte a esta, la donem per aprovada.

I passaríem ja a la intervenció del síndic de Comptes.
Com saben, va a fer una intervenció, apuntant i dirigint cada un dels informes, dels cinc informes que presenta.
La intervenció, com hem comentat ja en els portaveus, és una primera intervenció seua, sense límit de temps.
Després, intervindran de menor a major els grups parlamentaris, per un temps de huit minuts.
Vosté té una segona intervenció, sense límit de temps.
I, finalment, bé, doncs, n'hi haurà una intervenció de quatre minuts per a rèplica, per a preguntes que vullguen fer els grups parlamentaris.
I tancaria vosté, amb quatre minuts.

Abans de mamprendre, dir-los que, com saben, ja ho vàrem comunicar a la Mesa de Les Corts i a la Junta de Portaveus, només acabem el punt 6 suspendrem la sessió i la passarem al dimecres, al dimecres 1, a les deu i mitja del matí, en el punt sèptim, que és la compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic.

Doncs, sense més ja, senyor síndic de Comptes, quan vullga, té vosté la paraula.

Informes de fiscalització del compte general de La Generalitat (RE número 44.
247), de les universitats públiques de la Comunitat Valenciana (RE número 44.
248), de les cambres de comerç de la Comunitat Valenciana (RE número 44.
249) i dels fons de compensació interterritorial (RE número 47.
168) corresponents a l'exercici de 2015; i informes de fiscalització del compte general de les entitats locals de la Comunitat Valenciana corresponent a l'exercici de 2014 (RE número 23.
691, BOC número 80)

El senyor síndic major de Comptes:

Bé.
Moltes gràcies.

Bon dia.

La veritat és que hui m'imagine que serà un matí intens, perquè són molts informes els que n'hi han previstos.

Començarem amb l'informe de fiscalització del compte general de La Generalitat, que és el més extens, no només el compte de l'administració, sinó també de tots els organismes, empreses, consorcis.
Però també està en l'ordre del dia abordar l'informe de les universitats públiques, de cambres de comerç, dels fons de compensació interterritorial i del compte de les entitats locals de 2014 -que va quedar pendent de presentar per l'anterior síndic major, i hui aprofitarem per a presentar-lo també.

I vull ací afegir davant, o encara que siguen tres o quatre diapositives, per a parlar un poc com treballem en la sindicatura.
Perquè crec que és important, de cara a conéixer fins on podem arribar en molts aspectes.

Clar, ¿com treballem en la sindicatura -això vaig a fer-ho breu?
Som set equips d'auditoria, en els quals n'hi ha set auditors, una vintena de tècnics, una vintena d'ajudants, auxiliars, administració, informàtica.
.
.
, tot això coordinat per tres síndics, un secretari general que, accidentalment, està efectuant-ho el lletrat.
.
.
En total, som unes huitanta-cinc persones.
D'acord.

¿Com funcionem?
Doncs, a partir de l'aprovació del programa nou d'actuació i la planificació dels treballs, ahí comença primer un treball de camp, on l'auditor i el seu equip es reunix amb l'entitat fiscalitzada i comencen a tocar els papers.
I este treball pot continuar en la seu de l'entitat fiscalitzada o en la seu de la Sindicatura de Comptes, fins que s'acaba i se té un projecte d'informe.
Este projecte d'informe se mostra als gestors, i ja se discutix amb el síndic.
I, a partir de l'opinió que puguen donar els gestors, ja se munta un esborrany on participem els tres síndics i amb l'auditor ja.
.
.
Això és el que se transmet a les al·legacions.

És a dir, fins ací han sigut documents de treball, projecte d'informe, esborrany.
I, una vegada vénen les al·legacions dels comptedants, és quan ja tenim un informe definitiu on s'inclouen les al·legacions que hem rebut, l'informe que des de la sindicatura se fa d'eixes al·legacions i el text definitiu, amb aquelles modificacions, si escau, que calga incorporar.
D'acord.

¿Per què he volgut dedicar-li un temps a açò?
Perquè s'entenga que, realment, el nostre informe és este, és quan arribem ací.
L'anterior forma tot part d'eixos documents de treball.
Aleshores, és difícil poder fer informes parcials, que alguna vegada s'ha comentat, Â«ai!
, la sindicatura podia anar avançant informes parcialsÂ», perquè realment el nostre informe, fins que no arribem ací que tenim les al·legacions, no se pot lliurar.

Diferent és el cas d'un informe com el que hui presentarem del compte general, que és un informe que conté, diguem-ne, subinformes independents.
En este cas sí que podria ser que, en compte d'esperar-nos a arribar a tindre tots els ens auditats, doncs, a la millor, quan ja tenim una empresa, doncs, eixa empresa se podria fer ja públic.
Això no passaria res, però sempre que estiga acabat cada un dels informes.

I, una vegada arribat ací, ja, simplement, se comunica als ens fiscalitzats, se penja en la web de la sindicatura, s'envia al Tribunal de Comptes i a la fiscalia i, posteriorment, s'anirà fent el seguiment de recomanacions.

Clar, una cosa important que també vull que tinguen en compte són els tipus d'auditoria que fem en la sindicatura.
Per una part, en una auditoria de regularitat, incorpora dos tipus d'auditories que són les més habituals que, realment, responen a dos qüestions.
Per una, ¿és la informació financera.
.
.
?
¿Es presenta adequadament?
¿Els comptes realment donen una imatge fidel dels resultats, del patrimoni?
Això ho contesta l'auditoria financera.
I una altra que realment el que fa és valorar si està adequat en la legalitat, realment és una auditoria de compliment de la legalitat.

Este dos són importantíssimes i són el que habitualment vegem en el món de l'auditoria.
Però, després, també hi ha una altra que és l'auditoria operativa, molt important, perquè és la que realment fa un anàlisi de l'economia, l'eficiència i l'eficàcia de la gestió.
¿Per què dic que és tan important?
Perquè, val, tot i que l'anterior el que marca és que tot siga legal i que se done una imatge fidel, si el que volem realment és tindre un sector públic eficient, hem de seguir treballant molt en este últim tipus d'operativa.
Més encara si volem mantindre un estat de benestar en unes situacions d'estat estacionari de l'economia o, fins i tot, decreixent.

Clar, o els ingressos s'augmenten moltíssim per a poder mantindre eixe estat del benestar, que no estaria mal també que s'avançara en la progressivitat, o anem a ser més eficients, perquè, si no som més eficients, difícilment podrem mantindre eixe estat de benestar que tots desitgem.

Per tant, és molt important avançar per esta línia.
Però és molt difícil.
I, ¿per què és molt difícil?
Perquè, així com en l'àmbit privat podíem dir que una empresa el que vol és.
.
.
L'eficàcia o l'eficiència d'una empresa és relativament senzilla de valorar perquè, en el fons, utilitza uns serveis, presta uns serveis o ven uns productes per a aconseguir un objectiu final, que són uns beneficis.
Deixem al marge el que són les empreses de l'economia social, solidària o cooperativa, no?
; però centrem-nos en empreses capitalistes.
Clar, d'alguna manera l'eficiència i l'eficàcia ahí és més fàcil mesurar-la, tenint en compte si han complit eixos beneficis que buscaven i en quina mesura.

En el cas del sector públic és molt més complicat, perquè realment l'objectiu últim és el servei en si.
Clar, com se valora que l'educació realment s'ha prestat en l'eficàcia i l'eficiència que caldria, o la sanitat.
És molt més complicat.
No hi han indicadors adequats i, damunt, serien discutibles.

Clar, per això dic que no sempre és fàcil parlar de temes d'eficiència i eficàcia dins del sector públic.
Però s'ha d'intentar anar millorant-ho.

I, clar, ¿quin és el nostre àmbit d'aplicació, de la sindicatura?
La Generalitat, evidentment, i quan dic Â«GeneralitatÂ» no és només el compte de l'administració, sinó organismes autònoms, empreses públiques, fundacions, consorcis, el sector públic, el sector públic local, entitats locals -més de huit-centes, comptant municipis, províncies, àrees metropolitanes, consorcis, organismes.
.
.
-.
No només això, la sindicatura també auditem les cinc universitats públiques i altres com les cambres de comerç, el fons de compensació interterritorial, la contracta electoral en els casos en què hi haja eleccions autonòmiques.
.
.
¿Què vol dir?
Que, realment, abracem moltíssim àmbit.

Clar, no tots els anys podem fiscalitzar-ho tot.
Per això se fa un programa nou d'actuació.
¿I com s'elegix?
I açò tinc interés i, de fet, vaig a usar una analogia perquè entenguem com decidim este programa nou d'actuació, que no és a l'atzar, no és per caprici.

Realment, mireu, anem a fer com una analogia.
Si jo fóra pescador -i no és el cas-, clar, no tindria sentit que traguera la barca, me clavara mar en dins i llançara la xarxa, no?
El que caldria és aprofitar l'experiència de molts anys per a decidir per on passen els bancs de peixos, segons l'època de l'any, segons l'horari.
.
.
, això és important.
També estaria bé que tinguera en compte els indicadors; per exemple, per on revolen les gavines o altres aus marines vol dir que ahí n'hi hauran bancs de peixos, és important que ho tinguem en compte.
També, fins i tot, que utilitzem la tecnologia que hi haja disponible; si me puc pagar un radar, en el radar me dirà exactament on està el banc de peixos.

Molt bé.
Nosaltres no mos dediquem a pescar, però fem auditories, no?
I, d'alguna manera, esta analogia ens pot servir.
La sindicatura tenim eixa experiència, l'experiència de més de tres dècades d'estar donant un servei públic.
Esta experiència ens permet identificar àrees de risc, quines són les zones que no.
.
.
, no són les mateixes en unes entitats que en unes altres.
Clar, eixa experiència cal tindre-la en compte a l'hora de triar el programa anual d'actuació.

Indicadors.
Doncs, clar que tenim indicadors.
I pose un exemple, per exemple, els advertiments dels interventors locals en les corporacions locals, o tots aquells acords que se prenen en contra de l'opinió del secretari; ja te dóna una idea que ahí cal furgar, que pot haver-hi alguna cosa.

Quan parle de tecnologia.
Doncs, si hui en dia tot està informatitzat, aleshores hem de saber fer auditories de sistemes d'informació per a fer un barrido de tot això que n'hi ha.

L'analogia va completant-se.
És més, podrem fer, en funció de la grandària del vaixell, val?
Abans ho hem dit, som unes huitanta-cinc persones, huitanta-cinc persones podem arrastrar la xarxa que podem arrastrar; si en fórem més, podríem arrastrar més xarxa.

I, fins i tot, tenim un problema de límit d'aigües territorials.
¿A què me referisc amb açò?
Que, quan fiscalitzem un ens públic, moltes vegades ens quedem en ganes de poder cotejar amb empreses privades que realment han signat un contracte amb l'ens que nosaltres estem auditant, però que, almenys, fins ara, no podem fer-ho.
És una de les coses que en la nova llei sempre hem suggerit, poder arribar a demanar i poder cotejar amb tercers privats la informació que tenim del sector públic.

Però tenim un altre límit d'aigües territorials, i és que n'hi ha fins un punt on arribem i, a partir d'ahí, ja no podem arribar més.
Realment, la potestat jurisdiccional la té el Tribunal de Comptes i arriba un punt en què nosaltres, simplement, informem al Tribunal de Comptes i ell i la fiscalia continuen el treball.

Clar, així és com.
.
.
, tenint en compte tot açò, és com decidim el programa nou d'actuació.
I he volgut aprofitar estes primeres transparències per a refrescar la memòria, que ja sé que tots ho saben, però volia que, d'alguna manera, ho tingueren tots clar.

Clar, vist açò, doncs, passem ja als informes de hui.
Sis volums.
Enguany, l'informe de compte general conté sis volums.
Realment cinc, del segon al sisé, són els informes de fiscalització pròpiament dits; el primer és diferent, el primer hem volgut enguany fer una espècie d'introducció i un resum de totes les conclusions de la resta d'informes, amb la idea d'ajudar el lector.
Realment, l'objectiu és ajudar el lector, no només els diputats, sinó també els mitjans de comunicació o qualsevol ciutadà que té gust de baixar-se el PDF i mirar-se'l.

Som conscients que ho hem fet amb molta pressa i que, possiblement, algun altre any anirem millorant-ho.
Però, bé, teniu en compte que és un Consell nou; jo vaig entrar en juny; hem portat poc de temps.
Ens haguera agradat encara poder-ho sintetitzar més, ser més pedagògics encara que hem sigut.
Un altre any millorem en este aspecte.

Bé, doncs, un incís que vull.
.
.
, perquè sé que és un tema que, normalment, sempre atrau a tots.
Que quan parlem d'indicis de responsabilitat comptable, ¿de què estem parlant, per deixar-ho clar?
Fem este incís.
S'ha de complir, al mateix temps, tot açò: que hi haja una acció o omissió culpable realitzada per qui està encarregat de tocar els diners públics; que eixa acció o omissió vulnere les lleis, evidentment; i que haja produït un dany efectiu i avaluable en els diners públics; i que hi haja una relació entre aquella acció o omissió i el dany produït.

¿Per què insistisc en este tema?
Perquè moltes vegades se complixen algunes de les parts, però no totes elles.
I això fa que, al final, la responsabilitat comptable se donen en casos comptats, perquè.
.
.
, i vos pose un exemple: perfectament pot passar que hi haja un contracte, que devia haver sigut un gran contracte amb tota la parafernàlia de publicitat i concurrència i tal, però que algú el que fa és trossejar-lo, fracciona en contractes xicotets per a, al final, reduint eixa publicitat, acabar assignant-li a qui realment volia, val?
Per suposat, això està mal.
Molt bé.
Però, ¿podem avaluar que realment s'haja contractat a un preu diferent al que s'havera aconseguit si s'havera fet tot legalment?
Doncs, possiblement, no podem avaluar-ho això; però, a la millor, al final, sí que s'ha contractat al mateix preu que havera eixit de l'altra manera.
Aleshores, ja no compliria tots els requisits.

Per això, és important saber per què.
.
.
, quins són els casos de frau comptable i per què alguns arriben ahí i altres no.
¿I què passa quan detectem responsabilitat comptable?
Doncs, directament, al Tribunal de Comptes.
Tots els informes van al Tribunal de Comptes i a la fiscalia, però ahí detallem exactament: arriba i en tal pàgina trobaràs açò que hem de.
.
.
Ahí no només informem dels casos de responsabilitat comptable, sinó també d'altre tipus que podem observar.

I, clar, una vegada dit açò, algú s'haurà quedat amb ganes.
.
.
Â«No, però, ¿enguany heu trobat alguna cosa?
Â».
Sí, ho avance, encara que després ja ho treballarem quan arribem als informes.
Hem trobat indicis de frau comptable en el consorci de l'hospital general de València i en el consorci de l'hospital provincial de Castelló.
Després ja, quan arribem al seu cas, ho parlarem.

Bé, doncs, passem ja.
L'informe de l'administració de La Generalitat.
El d'ací, en el de La Generalitat hem fet una part d'informe d'auditoria financera, de compliment de la legalitat i, després, informes específics de contractació i de despeses de personal.
Al final han sigut tres informes.

Quant a l'auditoria financera, ¿què podem aixina comentar com a principals.
.
.
?
Per una banda, n'hi han pendents d'aprovació 26 liquidacions del que se coneix del model Alzira, liquidacions dels contractes de concessió administrativa de la prestació del servei sanitari.
S'acaba l'any, però no arriba a liquidar-se i encara n'hi han pendents de liquidació 26 d'eixos cinc contractes.
És a dir, diversos anys de cada un.

Per una altra banda, n'hi han drets pendents de cobrament, aproximadament 315 milions de diversos impostos, d'impostos de successions i donacions, i en impostos sobre transmissions patrimonials.
Ahí n'hi ha una estimació del ministeri d'hisenda, que diu que aproximadament 70 d'estos al final no seran cobrables.
Destaquem que hi ha hagut un canvi de la comptabilització de les infraestructures de CIEGSA.
¿A què me referisc?
Que no és que haja.
.
.
, hagen desaparegut i.
.
.
No, no, sinó que realment quan passa de CIEGSA, passa a conselleria, i la conselleria després ho passa als ajuntaments, realment hi han hagut ahí una sèrie de canvis de comptabilització.
I en alguns casos hem ressenyat que hi ha hagut el canvi; en altres casos aconsellem que seria més correcte reclassificar-ho en altres comptes.
Són realment assumptes de com se reclassificarien.

Hem detectat que n'hi han riscos elevats en la societat de garantia recíproca.
.
.
Clar, però per això es fa allí des de les derivades de contractes de refinançament, tant de pimes com d'autònoms, i també per l'aval a La Generalitat, que són els 200 milions aproximadament.
Això suposa un risc elevat i ho hem posat.
.
.
, ho hem posat de manifest.

Quant a la fira de mostres, La Generalitat s'ha fet càrrec de tota la cartera financera pel pla de modernització del 2002 i 2007.
I la sindicatura el que hem destacat és que caldria reclassificar 500 milions.
.
.
, considerats com a provisions, passar-los a deutes amb entitats de crèdit.

Quant a provisió per.
.
.
, perdó, quant a la provisió per insolvències, considerem que s'hauria d'haver augmentat en 286 milions més, per a poder cobrir la totalitat dels drets estimats de dubtós cobrament.

I quant a la memòria, hem ressaltat, i moltes vegades la sindicatura.
.
.
, ja ho he dit en altres anys, és molt extensa, però realment n'hi ha informació poc rellevant i, a la millor, la que és rellevant no acaba d'aparéixer.
Un exemple: possiblement caldria incorporar més detalls sobre l'execució dels ingressos, pel que fa als ingressos, sobretot especial referència del sistema de finançament autonòmic.
Sabeu que és un sistema complex, i en la memòria estaria bé que s'explicara bé cada partida d'on ha procedit.
I en la memòria, tal com està, no queda clar.

Quant a les conclusions del que és l'auditoria de compliment de la normativa, compliment de la legalitat, una, que -i açò sempre se diu- hi han hagut moltes modificacions pressupostàries: enguany, de l'ordre de quasi 2.
700 milions, un increment del 15,6% sobre el que era el pressupost inicial.
Clar, hem de posar.
.
.
, hem de cridar l'atenció que els pressupostos haurien de ser més realistes i adequar-se al que realment al final acaba siguent la despesa.
Sabem tots els problemes que n'hi han, ¿no?
, tot el que no pot entrar en el pressupost, totes les limitacions que n'hi han.
Però la nostra obligació és marcar.
.
.
, que haurien de ser molt més realistes del que ho són.

Això provoca que n'hi hagen nivells de pagament molt baixos en algunes línies de subvencions.
I, per exemple, no.
.
.
Per altra banda, també detectem que La Generalitat.
.
.
, no consta que haja pres les mesures previstes pels incompliments en la fira de mostres internacional.
Hi han hagut incompliments del conveni, i sembla que La Generalitat no ha exigit tot el que caldria haver exigit en estos casos.
Ni tampoc els informes de fiscalització prèvia de la intervenció delegada en el cas de la fira.

Quant al dèficit, doncs ja sabeu, tots els anys el dèficit de la Comunitat Valenciana és molt superior a l'objectiu.
Enguany ha sigut de quasi el 2,6% del PIB, quan el que s'havia establit era el 0,7%.
Ara bé, hem de tindre en compte què està afectant ací.
Una comunitat autònoma, amb uns ingressos públics per capita molt baixos.
De fet, en l'última dècada la comunitat autònoma amb els ingressos per capita més baixos de totes les comunitats autònomes.
I en gran mesura a conseqüència d'un model de finançament que discrimina els valencians.
I, clar, això fa que continuen tots els anys sense incomplir.
.
.
, l'objectiu establit de dèficit.

Quant a este altre informe que ens ha fet específicament sobre la contractació, hem de dir que s'han revisat 41 expedients, i el principal incompliment, no només d'esta part de la contractació, sinó en general també en l'informe de compte de l'administració, és el que moltes vegades ja s'ha dit, després de realitzades sense consignació pressupostària i sense ajustar-se a la normativa.
¿Què passa?
El pressupost s'acaba i, com que n'hi ha despesa, cal cobrir les despeses; acaben en alguna època.
.
.
, el que antigament se dien factures al calaix; si no, al compte 409 o 411, que és alguna manera de dir: bé, no podem incorporar-se al pressupost d'enguany, però ahí estan.
O, fins i tot, en alguns casos, a la millor, doncs contractes fraccionats o pagats mitjançant el mètode de caixa fixa.
Clar, ¿què passa?
Passa que no n'hi ha pressupost i cal anar trampejant d'alguna manera -ai, perdó.

Clar, per tant, tot açò, el que ocorre és que no s'ajusta a la normativa de contractes.
Açò.
.
.
, estos.
.
.
, ja ho hem dit abans, eixe pressupost inicial, molt inferior al definitiu, al final el que afecta és que açò vaja passant durant l'any.
I això afecta molt la conselleria de sanitat.
Ja sabeu tots que realment la sanitat és la funció que més se dispara de despesa, no només ací, sinó en totes les administracions, i és la que és més difícil de pressupostar inicialment, sobretot si tens una limitació tan gran com n'hi ha hui en dia.

Incompliments que hem detectat en esta auditoria de contractació.
Ràpidament, i per resumir: en molts casos no s'ha precisat la naturalesa, la necessitat, la idoneïtat o la urgència del contracte, o no haver justificat l'elecció dels criteris d'adjudicació, o no concretar-los.
Per exemple, en el cas d'adquisicions de farmàcia i productes sanitaris, pel que fa un moment comentava, s'han fet moltes vegades com a contractes menors, pel sistema de caixes fixes, però, clar, això és una infracció del principi de publicitat.
.
.
i, també, un fraccionament indegut del contracte; pagaments de factures fora de termini; contractes menors, la qual cosa suposa una insuficient justificació (inintel·ligible) .
.
.
contracte i el fraccionament indegut del seu objecte.
I, per últim, també, que abans ja havia comentat, s'observen retards en les liquidacions anuals del que són els cinc contractes de concessió de l'assistència sanitària integral, el que se coneix com a model Alzira.

Quant a despeses de personal, hem de tindre en compte que, bé, despeses de personal són més de cinc mil milions -ve a ser el 38% de la despesa no financera de La Generalitat-, quasi 151.
000 perceptors de nòmina.
D'ahí, el que he fet ha sigut centrar-nos la nostra anàlisi en el personal docent; per cert, el grup més nombrós.
I, en general, hem de dir que estan adequadament comptabilitzades i gestionades les despeses de personal.
Ara bé, recomanem que s'automatitze i digitalitze la gestió, perquè hui en dia encara n'hi han expedients de personal que es gestionen en paper, encara -en paper- i, clar, moltes vegades estan incomplets.

I com a deficiències que hem observat d'estos aspectes, hem vist que hi havien controls no tot allò adequats en la tramitació de sexennis, o no existien controls adequats per a evitar errors rellevants en el pagament de nòmina.
Perfectament podia ser que algú li pagaren una nòmina desorbitada, i no cantava el sistema, ¿no?
Això són coses que ja han sigut solucionades.
Ja som conscients que s'ha solucionat ja.

Per exemple, el traspàs de dades entre aplicacions, el que és la gestió de llocs de treball, les despeses de personal, les nòmines, encara se fa d'una manera precisament manual, la qual cosa va en contra de l'eficiència i, damunt, una major possibilitat de risc.

Caldria reforçar la seguretat en la gestió, tant de les altes, de les baixes de modificació dels usuaris que toquen els sistemes d'informació, per a evitar que poguera haver-hi algun descontrol.
.
.
I s'haurien d'elaborar plans de recuperació de l'activitat davant d'un desastre.
Estar preparat, què passaria, com reactivar l'activitat davant d'una apagada generalitzada, per exemple, i conservar còpies evidentment fora de la conselleria.
Això seria el recomanable.

I ja avance que som conscients que durant el 2016 ja s'han resolt algunes d'aquestes observacions.
Açò corresponia al 2015, però sabem que ja en alguns controls s'han afegit.

Altres aspectes importants detallats en l'auditoria i que, d'alguna manera, resumixen la situació tan delicada que té la Generalitat valenciana: un greu desequilibri econòmic-financer des de ja fa molt anys; fons propis -el que és patrimoni net- de -25.
000 milions; un passiu de 45.
000; endeutament financer de vora 40.
000 milions; un fons de maniobra negatiu de 10.
000 milions, és a dir, el passiu corrent és superior a l'actiu corrent -això suposa una posició molt, molt delicada en la liquiditat i la solvència a curt termini de La Generalitat-, un resultat pressupostari.
.
.
un dèficit de més de quasi 4.
200 milions.
És cert que caldria ajustar-lo -i després l'ajustarem en un quadre que mostrarem-, perquè, clar, no és el mateix haver d'alguna manera fet extraure tot açò que anava acumulant-se en els comptes 409 i 411.
Si s'extrau ara, al final el dèficit és per a ara, mentres que si s'havera en el moment que tocava, havera sigut dèficit en el moment que tocava, ¿no?
Clar, a l'ajustar-ho, voreu que la xifra esta baixa un poc.
I uns romanents de tresoreria negatius per vora 2.
600 milions.

Clar, ¿quins són els principals ingressos de La Generalitat?
Passius financers, el fons de liquiditat autonòmica i el fons social, i tributs cedits tant de l'estat com propis.

Una cosa a tindre en compte és que els ingressos que procedixen pel sistema de finançament autonòmic sols cobrixen el 68% del pressupost, havent-hi exclòs ja les despeses de l'endeutament.
Perquè si no ho excloguem, serien de l'ordre.
.
.
, només arribarien a cobrir el 55%.
Clar, realment queda molta part no coberta pel sistema de finançament.

I una cosa important: entre les transferències que La Generalitat rep de l'estat, que vénen a ser uns mil milions, podrien ser perfectament de 2.
500 milions.
Però n'hi ha una partida que resta, una partida de vora 1.
500 milions, que és el fons de suficiència global.
És un fons que forma part del sistema de finançament autonòmic.
I és una curiositat que té el sistema, però que fa que els valencians, gran part de la falta de finançament procedix per culpa de com funciona este fons.
És a dir, el finançament se repartix segons uns indicadors de quines són realment les necessitats en cada territori, d'una manera equitativa, que això n'hi ha un fons, que és el fons de garantia de serveis públics fonamentals, se distribuïx.
Però després n'hi ha un fons que actua a posteriori, que el que fa és dir: Â«Val, val, molt bé, s'ha repartit molt bé de manera equitativa.
Ara bé, hem, almenys, de cobrir l'statu quo que hi havia abans.
Aleshores, per molt bé que ho hàgeu distribuït, si algú abans tenia més, doncs ara anem a afegir-li perquè arribe al que tenia abans.
I si algú tenia menys -cas valencià-, doncs anem a llevar-li perquè no puge tant.
Â» I aixina és com funciona els fons de suficiència, dit d'una manera molt vulgar, però aixina és com funciona, i per això el fons de suficiència és negatiu en 1.
500 milions.
En la primera part havérem obtingut més diners dels quals obtenim per culpa de com funciona del fons de suficiència.

I si veiem l'evolució dels ja reconeguts en els últims anys, pràcticament està pla.
Els ingressos vénen a ser constants.
En els últims anys no canvia massa.

¿Què podem dir de la despesa?
Abans de parlar de la despesa, cal que aclarim açò de com periodifiquem el que antigament dien.
.
.
, això de les factures al calaix, per dir-ho d'una manera vulgar, ¿no?
, que ara no existixen ja.
Però, clar, eren factures que no estaven reconegudes en cap lloc, que és esta xifra.
.
.
, ai, esta línia de la gràfica que ha anat baixant i ha desaparegut; del 2012, desapareix.

Clar, desapareix perquè, part d'ací -bum-, se clava en el compte 409, 411, que d'alguna manera és dir: bé, esta caixa -això ja no és en un calaix amagat; és un calaix públic- no mos ha cabut en el pressupost, doncs almenys sabem que ho tinguem ahí, ¿val?
Estos comptes el que fan és anar amuntonant ahí el que no has pagat en el pressupost, però que.
.
.
, ho tens ahí.

I, ¿què ha passat?
Sí que veiem com.
.
.
, observem la gràfica com ha anat baixant en els últims anys.
Clar, va arribar a ser elevadíssim, 3.
500, i en el 2015 estem en 500.
Ara bé, ¿què vol dir açò?
Anar buidant els comptes 409 i 411 suposa estar, ara, hui en dia, acceptant unes obligacions que venien del passat.
Aleshores, el que cal fer d'alguna manera és ajustar, periodificant correctament açò.

A l'ajustar-ho, veiem que la despesa real, açò seria la despesa de subvencions reconegudes en cada exercici, i estos ajustos mos dóna quina seria la despesa, podíem dir, real ajustada.
Això fa que l'evolució del dèficit -que és açò que mostrem ací-, que abans recorde que havíem parlat de quasi 4.
200 milions de dèficit, realment una vegada ajustada, podríem estar parlant de 3.
700, ¿val?
Ahí n'hi han uns quatre-cents i escaig milions d'euros que realment han eixit enguany, però que correspondria a exercicis anteriors.

Clar, ¿què ocorre?
Que tots estos dèficits acumulats de molts anys provoquen un creiximent continuat de l'endeutament.
Ací hem arribat ja, en el 2015, a una xifra de més de 42.
000 milions, tenint en compte el que és l'administració pública i els organismes autònoms també.

Hi ha una paradoxa, i és que la Comunitat Valenciana és la comunitat autònoma amb el major endeutament en relació amb el PIB, ja per damunt del 40% del PIB -el 43% per ahí, per amunt- i, curiosament, és la que menys gasta.
En l'última dècada ha sigut la que menys ha gastat, la qual cosa tinguem la conclusió que és un problema clarament d'ingressos.
Ingressos que no se solucionen per la via del FLA, perquè el finançament per la via del FLA no és equivalent al finançament per la via del model de finançament.
Perquè si ve per la via del model de finançament, són diners que tens, pots fer d'ells el que vols; si ve per la via del FLA, és un deute, damunt un deute condicionat a moltes coses.
En estos moments ja per la via del FLA hem rebut 32.
000 milions.
Una barbaritat.

Bé.
I clar, enguany hem incorporat un exercici en l'informe que diem: Â«Bé, si no paren d'insistir que és un problema d'ingressos i, a més des del 2002, podríem comparar-ho amb la mitjana del sistema de finançament autonòmic, podríem dir, bé, què haguera passat si els valencians hagueren rebut el mateix que la mitjana des del 2002 fins a l'actualitat?
Â» Anteriorment podem parlar menys perquè era difícil comparar.
Des del 2002 les competències són homogènies i és més fàcil comparar-ho.

Clar, l'exercici el que ens diu és que si haguérem tingut un finançament autonòmic adequat a la mitjana, els valencians hagueren tingut este comportament, els de la franja blava.
En l'època -diguem-ne- de bonança econòmica haguérem tingut un deute estable i s'haguera disparat, quan arriba la crisi, com a tot el món se li ha disparat perquè el sistema de finançament autonòmic no tenia previst una crisi com la que hem patit.

Teniu en compte que les comunitats autònomes són les que presten hui en dia l'essència de l'estat de benestar: l'educació, la sanitat, els serveis socials.
Açò no depén que l'economia vaja bé o vaja malament.
Els ingressos poden caure perquè l'economia va malament, però els xiquets van a escola igual i la gent se posa malalta i va al metge.

Clar.
Açò se dispara en totes, però almenys en la primera època haguérem pogut tindre un deute més equilibrat del que hem tingut per culpa de la falta de finançament.
Aleshores, esta franja que n'hi ha ací el que fa és valorar què s'ha anat acumulant, què s'ha anat faltant des del 2002 fins a l'actualitat per culpa de l'infrafinançament.
Mentre que la franja verda de dalt el que fa és estimar els interessos que estem pagant per la franja esta central.

És a dir, entre una cosa i l'altra estem parlant d'uns 14.
400.
000 aproximadament, que podríem dir que és el que ens ha faltat de finançament des del 2002 fins a l'actualitat.
El que de vegades de manera vulgar diem deute històric.
Que seria molt major encara si tinguérem en compte -i açò ho he calculat només des del 2002- que els valencians des de mitjans del huitanta, aproximadament, ja tenim cedides les competències d'educació i sanitat.
El problema de falta de finançament l'hem tingut històricament.

Bé.
I ja després de comptar totes les coses tristes, volia fer un comentari.
I és que.
.
.
, una grata sorpresa, no?
Després de publicar l'informe, de la conselleria d'hisenda em cridaren molt interessats en començar a obrir grups de treball bilaterals entre els diferents departaments de La Generalitat amb la sindicatura per a anar corregint tot açò que nosaltres posem de manifest en l'informe.

La veritat és que quan ho vaig contar a la sindicatura tot el món se va alegrar molt.
Bé, està bé, està bé que se prenguen seriosament un informe i que, d'alguna manera, se vagen marcant un full de ruta d'aquelles coses que són fàcils de solucionar en un any, intentar solucionar-les; les que són a la millor a mig termini almenys marcar un full de ruta cap a on avançar.
Hem de dir -després de contar totes les coses negatives- també hem de dir que açò ens va alegrar i açò és molt positiu.

Bé.
Amb açò acabaríem el que és el compte de l'administració i entraríem en el que són comptes d'organismes, empreses, fundacions, consorcis.
Intentaré ser molt sintètic en cada un dels ens.
També és cert que ja tenen tots vostés l'informe complet i també el volum 1 que d'alguna manera resumia tot açò.

Primer.
Entitat a parlar d'ella, l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària.
Cal dir que l'autonomia financera apareix de conformitat amb el marc normatiu i simplement hem indicat que caldria dotar provisions per a cobrir riscos.
Ah no!
Cal indicar que els han dotat ja, volia dir.
Que s'havien dotat seguint les recomanacions d'altres anys, enguany hem vist que ja estaven dotats estes provisions i per tant volíem ressaltar-ho.

I quant a la fiscalització del compliment de legalitat, val, que ens hem centrat enguany en les subvencions, hem detectat insuficient control de l'aplicació de determinades normes comunitàries i altres incompliments en una mostra de subvencions que hem revisat.
Per una banda, falta de contingut en la resolució de la convocatòria, no està tot ben explicat.
Alguna resolució expressa de concessió de subvenció, no hi ha una resolució expressa d'eixa concessió a cada beneficiari individualitzada.
Els pagaments s'han realitzat fora de termini en alguns casos.
En general, açò és el que podríem ressaltar de l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària.

Quant a la Ciutat de les Arts i de les Ciències, CACSA, podem dir que ha complit amb les normes de contractació excepte alguna excepció.
I quines podem destacar?
Doncs una insuficient transparència en els criteris de contractació del servei de vigilància i seguretat i en el de la campanya de publicitat.
Ahí hem tirat en falta que s'explicaren millor els criteris de contractació.
És cert que els comptes els hem trobat adequats i s'ha corregit incorreccions que s'havien destacat en informes anteriors.

Per exemple, s'ha valorat.
.
.
, el fet de no haver instal·lat les lames de l'Àgora suposa un deteriorament de 13 milions.
Açò també s'ha valorat en l'informe.
I també se posa en valor que existix un nou model de gestió i explotació dels edificis i instal·lacions de l'Oceanogràfic i l'Àgora, encara que cal dir que igualment no ha tingut ingressos suficients per a cobrir les seues despeses i inversions.

Una altra empresa, l'Empresa Pública de Sanejament d'Aigües Residuals, EPSAR.
L'informe de l'auditoria és favorable i caldrà mantindre el recolzament financer de La Generalitat, evidentment.
S'adequa a la legalitat en les operacions revisades.
I quant al control intern, volíem posar de manifest deficiències en la gestió del cànon de sanejament en les diferents fases tant la liquidació, la facturació, cobrament, la inspecció del cànon i el seu registre comptable.
Recomanem adequar la plantilla, redimensionar-la a les diferents activitats: manteniment, control, gestió del cànon, recaptació i inspecció.
Possiblement hui en dia no està ben dimensionada la plantilla per a les diferents activitats que fa l'empresa.

Ferrocarrils de la Generalitat.
La fiscalització del compliment de la legalitat s'ha centrat en la contractació.
Conforme en els aspectes significatius; alguns incompliments.
Quins podem destacar?
No justifica suficientment l'elecció del procediment en alguns casos, ni (inintel·ligible) .
.
.
d'adjudicació.
En determinats expedients els informes no han detallat la naturalesa i l'extensió de les necessitats que pretenien cobrir-se.
En alguns casos els criteris de valoració de les ofertes han sigut imprecisos.
I hem detectat en algun cas fraccionaments indeguts d'alguns contractes.

Institut Valencià de Finances.
S'ha complit de manera raonable la normativa de contractació.
Quins incompliments podem detectar?
Doncs, per una banda l'aprovació d'algunes despeses.
Amb anterioritat al 28 d'abril del 2015 se feren sense tindre en compte que qui tenia realment atribuïda la potestat era el consell general, el president del consell general, mentre que havia anat fent-ho la direcció general.
Que és una cosa que també ha passat a partir d'eixa data en l'aprovació de despeses superiors a sis mil euros.
Que també hauria d'haver recaigut en el consell general.

Alguns casos de fraccionament de contractes també s'han detectat i en algun cas contractes menors amb el mateix proveïdor de manera reiterativa.
Clar, això eludix les normes de contractació.
Per una banda, s'han corregit algunes de les incorreccions que s'havien assenyalat en altres anys i sí que és cert que les conclusions de la revisió dels comptes anuals ahí detectem que hi ha un risc no aprovisionat per crèdits i per avals del sector públic, aproximadament uns mil milions que caldria aprovisionar.

Quant a l'Entitat d'Infraestructures de La Generalitat, Eige, hem de dir que l'auditoria financera.
.
.
, hi han hagut certes limitacions a l'abast perquè ha faltat confirmar alguns ingressos i despeses significatives que se demanaren, no hem tingut confirmació i, per tant, se mantenen en el balanç.
.
.
La sindicatura no ha tingut la confirmació que realment existisquen de la manera que apareixen.
Existixen també assumptes litigiosos que podien comportar deutes i que dels quals tampoc hem tingut una informació suficientment adequada per a valorar-ho.
Per això diem que és una auditoria amb limitacions a l'abast.

Quines incorreccions hem detectat en els comptes?
Per un costat, no s'ha estimat adequadament el deteriorament en existències ni en alguns actius.
Què vol dir açò?
Que d'haver-ho fet, l'increment en les pèrdues haguera sigut major que el que hem detectat.
I, per una altra banda, s'ha reflectit indegudament en el balanç alguns actius i liquidació de passius que s'espera realitzar durant l'any 2016.

Quant a la fiscalització del compliment de la legalitat, hem detectat pagaments de rebuts de l'IBI fora del termini i, fins i tot, alguns embargaments.
I pagaments de contractes realitzats per damunt del termini establert de trenta dies.

Quant a Culturarts, la veritat és que l'auditoria financera (inintel·ligible) .
.
.
d'ingressos s'havien centrat.
.
.
, del compte de pèrdues i guanys, ho hem trobat d'acord amb les normes vigents.
Simplement hem comentat que no s'ha pogut verificar la possible existència de demandes o litigis oberts que podien afectar als comptes.
I quant al compliment de la legalitat, destacar que no existix document que justifique la quantia dels preus públics dels espectacles de Culturarts.
Falten les memòries economicofinanceres que determinen el perquè d'eixos preus públics.

Quant a la fundació del Palau de les Arts Reina Sofía, en general les activitats realitzades i la informació dels comptes està conforme a la normativa.
Alguns incompliments?
Destacar en concret dos aspectes.
N'hi ha dos contractes de serveis formalitzats en l'any 2016, el de vigilància i seguretat i el de neteja, que s'han prorrogat més del màxim legal, que és de sis anys.
Clar, des del 2006 encara estan en vigor, han anat prorrogant-se i prorrogant-te i s'ha superat ja el que marca la llei en les pròrrogues possibles.

I hem trobat falta de diligència en la tramitació dels expedients.
En concret, de dos expedients que han obligat a formalitzar un contracte menor i una pròrroga no previstes, és a dir, no haver-ho fet bé ja temps ha fet que s'hagen vist obligats a començar un contracte menor i una pròrroga que no estava prevista.

Quant a la Fundació per a la Investigació de l'Hospital Universitari de La Fe, la veritat és que no hem trobat cap incompliment a destacar.
I com anem justets de temps, el bote.

Els consorcis.
Ací ja n'hi ha més mantecao, que diria ma mare.
El Consorci Hospital General Universitari de València, ací, quant al compliment de la legalitat en una selecció representativa de contractes, que és on ens hem centrat, hem trobat debilitats en la gestió i el control de la despesa.
Clar, açò significa decisions que s'han adoptat.
.
.
Ens referim a decisions adoptades per la gerència i la direcció economicofinancera però que realment a qui li tocava haver-ho decidit i supervisat és el consell de govern.
I això no ha ocorregut.

I n'hi ha obligacions significatives que s'han efectuat sense cobertura pressupostària i sense tramitació d'expedient de contractació.
Això que més d'una vegada he comentat ja hui.
Això no garantix la rendibilitat del preus ni la selecció més avantatjosa.
Per tant, no s'ha complit la normativa de contractació pública.

I hem detectat alguns incompliments molt significatius en alguns dels expedients.
En dos en particular detectem indicis de possibles responsabilitats comptables i, per tant, ja està informat el Tribunal de Comptes d'estos aspectes.
I quant a la comprovació dels comptes, en general el que trobem és un desequilibri econòmic i financer molt elevat per falta de finançament de La Generalitat i de la Diputació de València, i unes obligacions pendents de comptabilitzar en el pressupost de més o menys 11 milions que s'han quedat per comptabilitzar.
És a dir, pel que abans avançava, este és un dels dos casos on hem detectat indicis de possibles responsabilitat comptable.

L'altre qui és?
L'altre és l'altre consorci hospitalari, el de Castelló.
En el de Castelló hem trobat realment un comportament semblant al de València en alguns aspectes.
Debilitats en la gestió i el control de la despesa.
Decisions que s'han adoptat per la gerència i la direcció economicofinancera sense la supervisió de qui hauria de fer-ho, que era el consell de govern.
Desequilibri econòmic i financer elevat per eixes pèrdues acumulades per la falta de finançament de La Generalitat i la Diputació de Castelló.
I novament unes obligacions significatives sense cobertura pressupostària, per tant, no s'està complint la normativa de contractació.
Incompliments molts significatius en alguns expedients i en particular també en dos.
Novament s'han detectat indicis de possible responsabilitat comptable.

Igualment també hem detectat alguns pagaments efectuats sense contracte que també han provocat indici de responsabilitat comptable i que també ha sigut informat d'aquesta manera el Tribunal de Comptes.

I quant a la fiscalia de l'àrea de personal, que hem fet un informe específic de l'àrea de personal també, algun dels contractes es va tramitar i adjudicar amb greus incompliments de la normativa, la qual cosa impedix garantir que l'adjudicació de contractes haja sigut a l'oferta econòmicament més beneficiosa.
I quant a la despesa de personal, que les hem adequadament comptabilitzades, però alguns incompliments com per exemple pagar la paga extra del 2012 sense tindre pressupost per a poder-la pagar.
I algunes diferències entre els perceptors de nòmina que apareixen en la memòria i els que realment estan percebent nòmina.
Això també ho hem posat de manifest.

Altres incompliments de la legalitat?
N'hi ha retribucions que no han tingut l'aprovació del consell de govern ni l'informe favorable de la conselleria.
I també hem detectat indicis de responsabilitat comptable en els pagaments de triennis no ajustats a la normativa, pagaments a l'administrador general que superen els límits retributius.
Fins i tot un pagament indegut d'indemnització per acomiadament del director gerent.
En este cas, el consorci ens ha avisat ja que ha sigut reclamada ja, la quantitat pagada.
I, per últim, simplement dir que la despesa de personal i el control intern és deficient.
No garantix que totes les despeses de persones es comptabilitzen adequadament.

Amb açò acabem el que era el compte general de La Generalitat, tant el de l'administració com el d'empreses, organismes autònoms.

I ara canviem ja a un altre informe.
L'informe de fiscalització de les universitats públiques.
Estos són molt més curtets.
Ja avise.
Pel bé vostre i pel bé meu.

En el cas de les universitats, simplement s'ha fet una revisió dels comptes anuals i del control intern de les seues entitats dependents.

Quant als comptes, conclusions, doncs en el cas de la Universitat Política de València no ha remés el pressupost de les entitats dependents; en el cas de la d'Alacant no ha recollit en l'actiu els drets de cobrament que li deu La Generalitat, caldria reclassificar el termini d'alguns venciments (soroll de papers); i en el cas de la Miguel Hernández, semblant al cas de la Politècnica de València, no ha remés el pressupost de la seua entitat dependent.

Altres aspectes destacables, doncs cal dir que exigix un nou conveni entre La Generalitat i les universitats de manera que La Generalitat assumix la càrrega financera dels programes d'inversió (algú tus) i també part del deute de les universitats, 284 milions i -com l'any passat ja es va indicar en l'informe- hauria de constar en l'actiu de les universitats esta despesa corrent del conveni, però no n'hi ha hagut un criteri comptable uniforme.

Al final, sí que és de veres que les universitats ho han incorporat, en alguns casos com la Universitat de València i la Politècnica tenen incorporat l'import total en l'actiu, mentre que la Universitat d'Alacant, l'UJI, i la Miguel Hernández, realment tampoc només una part, emparant-se en el principi de prudència, s'ha optat per no registrar altre espai mentre no es cobre.

Quant a eixe altre aspecte que hem tingut en compte en la fiscalització sobre el control intern de les universitats respecte els seus ens, hem de dir que la Universitat de València no té cap procediment de control intern respecte als seus ens, llevat de les auditories de comptes que les efectua una empresa independent.
Totes són favorables amb l'excepció de la Fundació Lluís Alcanyís en què existia una problema de relació dels preus per al servei de pràctiques dels alumnes.
¡Clar!
, a la Universitat de València se li recomana que implante les auditories de compliment de la legalitat.
Tenim constància i estan previstes ja en el 2016.
I, per tant, a l'any que ve açò desapareixerà, la recomanació.

Quant a la Politècnica de València, sí que realitza auditories financeres, de compliment de legalitat i operatives sobre tots els seus ens, llevat del de la Fundació Agromuseu de Vera, en què sols tenen auditoria financera.
En totes estes auditories n'hi ha una opinió favorable amb excepcions en totes elles, llevat de la Fundació Ciutat Politècnica que és desfavorable.

En la Universitat d'Alacant sí que n'hi ha auditoria financera en compliment de la legalitat però en la web sols publiquen l'auditoria financera, i caldria que publicaren les dos.

En la Jaume I no n'hi ha procediments de control intern, aleshores caldria que establiren tant auditories financeres com de legalitat.
(Algú tus) Bé, estem referint-nos a control intern dels seus ens dependents.

I en el cas de la de Miguel Hernández l'auditoria financera que és favorable, l'únic ens dependent és la Fundació Quòrum, i se li recomana instaurar la corresponent auditoria de compliment de legalitat.

Amb este repàs ràpid hem vist les universitats i passaríem a l'informe de fiscalització de les cambres de comerç, que encara ho faré més ràpid.

Hem comprovat que existix coherència en els comptes, contenen tota la informació requerida i han sigut degudament formulats, aprovats i retuts.
¿Quins aspectes destacables?
¿De què podem parlar?

Bé, hem de tindre en compte que en el 2010 un reial decret va fer desaparéixer l'obligatorietat del pagament del recurs cameral permanent, això vol dir que les cambres a partir del 2011 van haver d'ajustar-se tant en l'aspecte econòmic, organitzatiu i de personal, i en la llei del 2014 aclareix un poc esta situació i ells han d'estar adaptant-se ara a eixe nou marc normatiu i realitzar les correccions necessàries per a assolir eixe equilibri financer.
Clar, el fet d'haver desaparegut el recurs cameral ha trastocat també el d'organitzar-se.

¿Quines principals conclusions es poden destacar?
Un incompliment dels terminis d'aprovació i rendició dels pressupostos i dels comptes per les cambres d'Alacant i Oriola, i en menor mesura la de Castelló.
Estan pendents d'adaptació en general totes les cambres, pendents d'adaptació a estos reglaments de règim interior i codis de bones pràctiques que se'ls exigix recentment, i una recomanació seria millorar la informació de les subvencions i dels recursos públics rebuts diferenciant clarament quins són recursos públics i quins són recursos privats de les cambres.
Amb açò acabem l'informe de les cambres i passaríem al del fons de compensació interterritorial, que també és un informe breu.

¿Quin és l'objectiu d'este informe?
És informar sobre el destí dels recursos rebuts de la Comunitat Valenciana amb càrrec al fons de compensació interterritorial i el grau d'execució dels projectes finançats.

Conclusions, simplement dir que ha rebut una dotació de 55 milions destinats a finançar total o parcialment uns vint-i-quatre projectes.
(Soroll de papers) La Generalitat ha sol·licitat el cent per cent dels fons assignats, i com a tal figuren registrats com a drets reconeguts i cobrats en el compte de l'administració.
És cert que no es pot conéixer molt bé el grau d'execució; l'única cosa que podem dir és que, efectivament, han sigut sol·licitats els diners que corresponia i estan comptabilitzats.
I una recomanació que ens fa -ja s'havia fet en anys anteriors i ho tornem a fer enguany- és que seria recomanable que s'aplicara un sistema de comptabilitat analítica que permetera controlar els costos i necessitats físiques de cada projecte.

I passem a l'últim informe que anem a tractar avui, que és l'informe de fiscalització del compte general d'entitats locals, en este cas del 2014.
El del 2015 està ja molt avançat però encara no està acabat.
El del 2014 es va acabar a principis del 2016 però no va arribar a temps de presentar-se en l'última compareixença del síndic major, Rafael Vicente, i és quan ens han demanat que la presentem hui i la farem ara.

Este informe realment el que fa és una visió global del sector públic local valencià tenint en compte la composició, el compliment de les obligacions del cicle pressupostari; especialment ens fixem en la rendició de comptes, tenim en compte la qualitat dels comptes i l'agregat i evolució dels valors pressupostaris, financers i patrimonials.

¿Què podem destacar d'este informe?
En l'informe es proporciona un resum de cada compte del sector públic local però els comptes complets estan disponibles en el portal rendiciondecuentas.
es, que és un portal compartit amb el Tribunal de Comptes i altres òrgans de control extern.

Clar, ¿què podem destacar?
Que el nombre d'entitats locals ha anat reduint-se des del 2011.
Clar, la recessió ha provocat la supressió de molts anys dependents i de caràcter associatiu, ha anat desapareguent, no és que desapareguen municipis, desapareixen, clar, ens dependents dels municipis o altres que realment són mancomunats.

Hem detectat un incompliment generalitzat dels terminis del cicle pressupostari, en particular.
El 65% de les entitats locals no aprovaren el pressupost a temps; el 30% no aprovaren la liquidació en el termini establert; el 43% tampoc elaboraren a temps el compte general; i el 41% no l'aprovaren dins dels termini.
Ara bé, una cosa a destacar: que la majoria de entitats compleixen la remissió de comptes a la sindicatura.

És de veres que ací pot tindre molt a vore que qui no complix no percep la subvenció de La Generalitat, i això (rient), això fa que s'obliguen a retre comptes a la sindicatura; de fet, jo crec que açò explica que en el cas de la Comunitat Valenciana siga una de les comunitats autònomes on més es reten els comptes, possiblement per açò, perquè si no es complix no es reben subvencions.
Podríem dir que han rendit comptes els municipis que cobrixen un 99% de la població valenciana, és a dir, els principals, tots.

I altres aspectes a tindre en compte, la sindicatura ha revisat els comptes en suport informàtic.
És important destacar-ho perquè la plataforma permet que quan es bolca la informació detecte directament incoherències comptables o pressupostàries, i això fa que abans de fer el lliurament definitiu s'hagen pogut validar els comptes abans de remetre'ls.
Clar, gràcies a això a tres-cents trenta-sis ens se'ls ha demanat que afegiren correccions o justificacions.

¿Quin tipus d'incidències hem trobat?
Doncs, les incidències pressupostàries més freqüents són del tipus de romanents negatius de tresoreria per a despeses generals, ¡clar!
, açò a l'incorporar-ho a la plataforma canta i ràpidament es demanen explicacions; resultat pressupostari negatiu; falta d'estimació dels cobraments dubtosos en els romanents de tresoreria.
Tot açò són el tipus d'incidències que s'han detectat.

Quant als agregats principals, cal dir que la situació del sector local globalment està sanejada, i fins i tot millor que en el 2013, en l'any anterior al de l'informe este que es referia al del 2014, s'ha reduït l'endeutament tant a llarg termini com a curt, i n'hi ha hagut una reducció d'un 41% del saldo d'operacions pendents d'aplicar a pressupost.
I amb açò acabem per hui el repàs de tots els informes.

Em disculpe perquè açò sé que resulta un poquet llarg i pesat, he tractat de sintetitzar el més que he pogut però és cert que després estan els informes a disposició de tots i també, en el cas d'enguany, del compte general, existix un resum que més o menys ha servit de base a esta presentació.

El senyor president:

Molt bé.

Doncs, moltíssimes gràcies.

I per a començar el primer torn d'intervencions, per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, senyor Torres, quan vullga, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor Cucarella.

La veritat és que ha fet una intervenció molt instructiva, i he de dir-li que almenys a mi no se m'ha fet gens pesada, tot el contrari, i a pesar que ha sigut extensa se m'ha fet breu.

Jo, com l'any passat, felicitar-la, sobretot pel treball que ha fet la Sindicatura de Comptes, i faig extensiva aquesta felicitació també a tot el seu equip i, bé, veig que enguany no l'han acompanyat els altres dos síndics, però es fan també extensius aquests agraïments.

La veritat és que nosaltres trobem -i ja ho vàrem denunciar l'any passat-, trobem dos dificultats, ¿no?
, que no voldríem ser repetitius però -crec- no està mal tornar-les a repetir per a intentar buscar millores.

La primera és que vosté és l'auditor, ha vingut, mos ha explicat l'informe però, evidentment, nosaltres ara, bé, li podem preguntar sobre els dubtes o fer una reflexió sobre el que nosaltres hem vist però evidentment vosté no és el responsable del que n'hi ha dintre de l'informe o d'allò que l'informe expressa.

Nosaltres, a la millor és per una deformació professional però el més habitual és que en l'àmbit privat normalment siguen els gestors, que a vegades vénen amb l'auditor, però són els que vénen a retre comptes de la gestió que han fet.
A mi, la veritat és que m'haguera agradat més trobar-me amb els gestors.

La segona dificultat és que després d'aquesta compareixença tenim l'oportunitat de fer una proposta de resolució, els podríem demanar també que s'ampliara algun dels informes però ja l'any passat ens trobàrem amb la dificultat que com ja hem presentat la programació anual doncs moltes vegades és molt difícil d'encaixar eixes ampliacions dintre d'eixes programacions anuals.

I la veritat és que a nosaltres en algun sí que ens agradaria demanar alguna ampliació -i segurament ho fem-, i ens agradaria que a pesar que la programació anual -com ens deia el senyor Queralt l'any passat- ja està molt ajustada doncs que sí que poguérem tindre eixa oportunitat.
Això serien dos dificultats.

Nosaltres vegem també una preocupació, que també vàrem denunciar l'any passat, i és que -ho diu el mateix informe- és potestat de la sindicatura la que decidix el tipus d'auditoria que fa a cada organisme, i vegem que en el cas dels ens estatutaris per exemple es fa una revisió formal dels comptes, no s'avança més enllà, ni es fa l'auditoria d'eficàcia, ni d'eficiència, i pel que tenim entés mai s'ha fet.

I ens agradaria que algun any doncs eixa auditoria també es poguera fer sabent que tenen pressupostos que en relació amb el volum del pressupost de tota la Generalitat valenciana no és molt elevat, però sí que ens agradaria que també els ens estatutaris tingueren eixa auditoria de com han funcionat, si s'han gestionat de forma eficaç i eficient els recursos, on han anat destinats i, bé, conéixer un poquet millor quin ha sigut el funcionament d'aquests.

I, bé, com vosté (rient) no em pot respondre però, bé, farem una xicoteta descripció de.
.
.
Vosté la veritat és que en la seua explicació ha donat una cara molt amable als informes perquè ho ha explicat de manera molt detallada, molt tècnica i molt elaborada, però nosaltres al llegir l'informe la veritat és que trobem coses que ens preocupen i que qualificaríem, a vegades, de museu dels horrors de la gestió d'una administració pública, sobretot per les deficiències, que no totes tenen responsabilitat comptable -com vosté ha dit- perquè no complixen tots eixos requisits però que, evidentment, són deficiències i són deficiències importants.

I esperem que aquest nou Consell doncs, bé, que fique tots els mecanismes que té al seu abast per a poder demanar responsabilitats i poder recuperar tot el que s'ha perdut.

Véiem fa poc en premsa que possiblement per al cas Valmor, doncs, bé, als gestors anteriors, senyora Bonig, Ciscar, Fabra, i tota la gent que va estar en aquell Consell i que va vendre l'empresa per un euro, doncs, possiblement se'ls puga reclamar els diners que perguérem els valencians per vendre eixa empresa a un euro.

Però centrant-mos en els informes que hem vist hui, la veritat que jo crec que n'hi ha un nom propi, que és el senyor Sergio Blasco, que imagine que estarà relaxat en el seu retir en República Dominicana, casualment nebot de Rafa Blasco, que pareix que siga un costum familiar, el de gestionar i el de desviar els fons públics a interessos particulars o interessos familiars.
I la veritat que el més preocupant que hem vist és el tema de com s'han gestionat les contractacions per a logística del complex hospitalari de l'hospital general, els contractes de les ressonàncies magnètiques i, bé, altres irregularitats que podrien arribar possiblement als 24 milions, i també el cas del consorci hospitalari de Castelló, que la veritat que ens decep que un sector tan maltractat, com ha sigut la sanitat, el qual ha tingut unes retallades tan grans i en un sector tan fonamental per a la societat, mentres la gent està patint eixes deficiències, i s'han hagut d'apretar el cinturó i, bé, han hagut d'assumir que es retallava justament en eixe sector que és tan fonamental, doncs bé.
Alguns l'han gestionat de manera tan malament i no sabem si, amb eixes responsabilitats comptables i eixa investigació del Tribunal de Comptes vaja endavant, no sabem si.
.
.
, si eixos diners havien anat intencionadament a les butxaques errònies o simplement havien sigut uns errors.
Nosaltres no anem a jutjar ningú.

I dintre d'eixe museu del errors, hi ha dos qüestions a destacar també dintre dels exemples de mala gestió.
Un és el de l'SGR, la societat de garanties recíproques, que al final entre obligacions fallides, el contracte de refinançament, els riscos elevats en els avals signats en La Generalitat, al final es deixen quasi 340 milions que, amb quasi tota seguretat, haurem de pagar els valencians de les nostres butxaques.

I la segon qüestió és els convenis de finançament de la fira de mostres internacional de València pel pla de modernització, que també ens costarà 505 milions més per als valencians, que en total veiem que són 845 milions que.
.
.

Bé, apareixen més riscos elevats en l'informe, però eixos són els més destacables, que al final són quantitats importants per a les butxaques dels valencians.
I sorprén ahí que el senyor González, el de Cierval, ens diga ara que passem pàgina i que en la comissió d'investigació de fira de mostres internacional.
.
.
, de les fires de mostres, doncs bé, que no.
.
.
, que no rebusquem molt, que això fa mal al sector.
Bé, jo crec que hem de rebuscar tot el possible perquè açò no torne a passar, simplement perquè pugam aprendre.

En definitiva, veiem que els informes són una herència de la mala gestió que s'havia anat fent i que hem tingut d'heretar.
I que agraïm sempre les recomanacions de la Sindicatura de Comptes perquè eixa herència quede enrere, i ja que no hem pogut donar-la a benefici d'inventari, doncs bé, almenys la resolem de la millor manera possible.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

Per part del Grup Parlamentari Ciutadans, i per un temps màxim de huit minuts, senyor Woodward, quan vullga.

El senyor Woodward Poch:

Buenos días, señor Cucarella.

Agradecerle la exposición que ha hecho, como ha dicho mi compañero, que ha sido muy amena, pese a que sean números y números.

Realmente aquí lo que nos gustaría remarcar desde nuestro grupo es: estamos ante un nuevo informe de la sindicatura, correspondiente a las cuentas del 2015.
Este informe recoge el fin de una era de la Comunidad Valenciana, que era una forma de gestionar las cuentas de La Generalitat, hacer una política concreta con los gobiernos del PP al frente.
Y, además, estos informes de 2015 es el inicio de otra época, que era necesaria, con un gobierno llamado del botànic; también, con un informe firmado por un nuevo síndico, un síndico mayor, y también con una revisión de la ley de sindicatura que está.
.
.
, entre manos.

Se trata de un segundo informe para nosotros, para Ciudadanos, que revisamos y estudiamos desde que entramos aquí en Les Corts como grupo parlamentario.

Como le he dicho, le agradezco la exposición y espero que nos pueda pasar el PDF con su exposición.
Como también se valoró positivamente los informes de su predecesor en el cargo.

Pero, bueno, lo que sí que vemos realmente que cambios y cambios en la gestión de cuentas a la vista de su informe y sus conclusiones, de momento.
.
.
, no se observan.
Realmente, sí que recalco lo que nos ha informado como interesante, que es lo que ha comentado, que el interés mostrado, a raíz de la presentación de los informes por parte de la conselleria de hacienda, para mejorar y cómo era la creación de grupos bilaterales, que para nosotros sí que es un avance importante.
Pero esperamos que no se quede en un mero interés informativo por parte de la conselleria, sino que realmente tome cargas en el asunto.

Y, como le he expuesto, esta semana, revisando y preparando la comparecencia suya, es como si fuera un déjà vu tanto del ejercicio pasado de fiscalización del 2014 como creo que fueron los anteriores para mis compañeros: incumplimientos e irregularidades, que es lo que se detalla realmente al final de esas cuentas.
Aunque, como ha dicho mi compañero, parecía una exposición muy amena, pero que realmente lo que.
.
.
, si vamos al fondo de la cuestión, es bastante triste.

Desde nuestro grupo creo que no vamos a preguntarle específicamente por ningún punto en concreto a las actuaciones llevadas, porque en su informe queda bastante claro, y en su exposición también, y además han sido suficientemente elevadas a la opinión pública desde que los informes se hicieron públicos.

Los objetivos de los informes ya los ha explicado usted.
Las conclusiones, más o menos, dicen que no hay.
.
.
, o sea, que no se encuentran situaciones en la que se puedan concurrir responsabilidad contable, salvo en lo que ha manifestado del Hospital General Universitario de Valencia, el consorcio hospitalario de Castellón…

Pero lo que sí que nos preocupa es en lo que se determina realmente, igual que remarcamos el año pasado, la contestación a los puntos 3 y 4.
Por un lado, que la administración de La Generalitat no tiene desarrollado un sistema general que incorpore indicadores para cuantificar los objetivos y permita comparar las previsiones con los resultados obtenidos.
Y, por otro, que los recursos disponibles por la sindicatura no permiten realizar auditorías integrales -financieras, de cumplimiento de legalidad u operativas- del sector público valenciano.
Y termina diciendo que estas circunstancias suponen que la sindicatura no se plantea la emisión de una opinión global en términos de eficiencia, eficacia y economía, sino la realización de fiscalizaciones específicas sobre determinados aspectos de la actividad de La Generalitat.

Y nuestra primera pregunta sería: ¿no cree que sería mucho más importante que de una vez por todas se profundice en esta materia de la falta de recursos de la sindicatura o, mejor dicho, de dotar de los recursos suficientes para lograr que las auditorías sean integrales o que tengamos las herramientas suficientes para que no ocurra esto y podamos tener los indicadores suficientes para cuantificar los objetivos?

A raíz de los informes, ¿no cree que ya es hora de hacer un inventario completo y actualizado que recoja detalladamente la composición y ubicación y valoración del inmovilizado no financiero de La Generalitat?

En la página 24 del informe de.
.
.
, digamos, en la información simplificada para el correcto entendimiento ya nos indica que el déficit de la Comunidad Valenciana ha sido el 2,59%, superior al objetivo del 0,7%.
Aquí usted da una opinión, entiendo yo que es un poco subjetiva, ya que indica que asume con mayor dificultad el cumplimiento de los objetivos de déficit debido a sus menores ingresos públicos per capita, en gran medida a consecuencia de la menor financiación autonómica recibida.

Le digo yo, el tema de.
.
.
, sugirió.
.
.
¿Por qué no dice directamente que La Generalitat incumple los objetivos de déficit, los remarca.
.
.
?
No vamos aquí con un poquitín de.
.
.
, retórica en las cuestiones.
Y si en gran medida es consecuencia de una menor financiación, ¿en menor medida sería, por ejemplo, mala gestión con incumplimientos de presupuestos irreales o duplicidad de entes, organismos o agencias?
Creo recordar que en su comparecencia en la fase de participación ciudadana de la proposición de ley de modificación de la ley de la sindicatura ya apuntó que hay que procurar que haya una buena coordinación entre estos dos órganos para evitar duplicidades en el trabajo.
Está en la hemeroteca.

Las conclusiones que se repiten año tras año.
.
.
Por ejemplo, en la página 23 nos da como una práctica habitual de este nuevo.
.
.
, que también está en este nuevo gobierno, aunque sea al principio, que lo mismo que los anteriores: créditos inicialmente aprobados que no se adecúan a las necesidades reales de gasto; niveles de pago bajos o nulos de subvenciones.
En cuanto a la contratación, el principal incumplimiento se refiere a gastos realizados sin consignación presupuestaria.
¿Cómo se pueden solucionar estos incumplimientos?

También, en los expedientes revisados no consta justificación documentada adecuada sobre la elección de criterios.

Los gastos de personal, año tras año, tenemos el mismo problema: no se lleva a cabo una fiscalización previa de expedientes de creación de puestos de trabajo de los docentes.
Se siguen gestionando en papel y están incompletos.

Y un tema bastante grave es el tema de la protección de datos personales que está exigida por la ley, que no está actualizada, ni consta en auditorías de protección de datos.
Realmente, para nosotros, ¿por qué no se realiza la información.
.
.
, la informatización y digitalización de una vez por todas?
Es el tema que.
.
.
, sea un tema prioritario para La Generalitat.

En el detalle de la situación económico-patrimonial, creo que no es necesario ni ir a las.
.
.
, o sea, viendo las cifras -en una palabra-, es insostenible, como usted ha dicho, y en anteriores informes ya se recalcaba.
Informe tras informe, se viene recogiendo esta situación y parece que es como el cuento del lobo, que al final si no se soluciona, hemos visto ya lo que ha pasado con otros países, que es lo que nos va a pasar a nosotros.

Me ha gustado la nota que aparece del estado bienestar, que aparece nuevo en este informe, pero aunque es interesante, parece como que se quisiera justificar algo que.
.
.
, parece que todas las culpas en la Comunidad Valenciana, tanto de las cuentas como de la gestión, recaiga en la mala financiación, y no recaiga en la propia gestión de lo que son los presupuestos y las cuentas.

A nuestro grupo sí que le preocupa el nivel de endeudamiento, que parece que no tiene fin.
Un aumento, como indica, de 22.
000 millones de euros en los últimos seis años.
Parece que es un suma y sigue continuo año tras año del gobierno pasado y, ahora, al principio, sobre todo.
Lo que indica en el informe, nos preocupa, son las previsiones que se recogen en la página 41, que es que la demanda privada interior se prevé débil durante los próximos años.
¿Qué podrá ocurrirnos?

El gráfico 6, como ha indicado en la página 40, en la evolución de la deuda, aquí se conjuga una mala financiación.
.
.
, insuficiente autonómica, la crisis.
.
.
Y, como detalle, ya ha explicado que el problema importante se inicia a partir del 2008 o 2011, esos tramos.
.
.
, en la deuda.
.
.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Sabina Escrig Monzó)

La senyora vicepresidenta:

Senyor diputat, ¿vol anar acabant?

El senyor Woodward Poch:

Y, bueno, lo dejo aquí.
Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

I, ara, per part del Grup Parlamentari Compromís, la senyora Mollà.
Té vosté huit minuts.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cucarella, benvingut a la comissió.
Moltíssimes gràcies per la seua explicació.

De fet, li he de dir que jo porte ara deu anys en Les Corts i mai hem tingut una sessió pedagògica al principi sobre el funcionament intern de l'elaboració dels pressupostos.
No vol dir que això siga.
.
.
, fer de menys als anteriors, sinó que li alabe els minuts que vosté ha dedicat a això, perquè li he de reconéixer que no s'ha fet en este període d'esta dècada que jo tinc constància, i segur que ens ve bé.
Per tant, no patisca per si pensa que ha fet llarga la seua intervenció, que no ha estat així, que ha tingut elements interessants.

Jo diria que probablement este informe.
.
.
, podríem dir que és el fi d'una època; no el principi d'una altra.
No el principi d'una altra.
.
.
En 2015 hi ha un canvi de govern que, de forma efectiva, no comença a gestionar fins a mitat d'any.
I, fins i tot, començant a gestionar a mitat d'any, hi han moltíssimes coses de fiscalitat, de contractació, etcètera que ni estava en les seues mans, i dinàmiques discutibles de l'administració, que algunes porten en eterna espera canviar-les, i altres, que és de veres que, any rere any, les recomanacions van fent passos per millorar quant a la comptabilitat.
.
.
Fins i tot, fins els mateixos mitjans informàtics, vull dir, que vénen a donar-li una seguretat als processos.

Fins i tot m'atreviria a dir que ni tan sols l'informe que vosté faça del 2016 serà el principi d'una altra època, perquè quedaran moltíssimes per solucionar, d'este tipus de dinàmiques.
Vull dir, al marge d'entrar en el detall, hi ha un problema, i jo crec que ningú hem de negar-ho, i és: hi han processos interns a l'administració, hi ha dinàmiques establertes que s'ha de posar punt i final, però és cert que fins i tot posar punt i final comporta problemes.
Quan vosté parla dels comptes 409, 411, és de veres que s'han de posar d'ahí, s'han de treure del calaix, s'han de posar en els comptes, però després eixa incorporació als comptes públics genera un problema, veritat?
, amb la qual cosa fins i tot hi ha dinàmiques difícils.

Jo voldria fer alguns comentaris al que vosté ha exposat ací.
Per exemple, per avançar, no?
Vosté ha considerat interessant poder, bé, en la part privada dels contractes, serveis, etcètera, poder fer eixa comparativa sobre els serveis contractats que siguen fidels, no?
, a la contractació, al preu, etcètera.
Estic d'acord amb vosté.
La pregunta que faria: no sé si vosté pensa que l'oficina antifrau també podria ajudar en això?
Perquè bé és cert que la llei de la Sindicatura de Comptes no ho contempla, que la Sindicatura de Comptes d'alguna manera intervé en informes normalment d'exercicis endarrerits, però amb l'oficina antifrau almenys el que se pretén és actuar sobre el moment, que molt probablement allò de cotejar el servei si s'està fent i si s'està complint fidelment en l'altra part, és més fàcil fer-ho quan està el servei realitzant-se i no a posteriori, en contractes bàsicament que són molts anys, no?
, però pot ser que siguen anuals.

Aleshores la pregunta que li faria és si pensa que pot ser un mecanisme també d'ajudar a eixa part que vosté ha ressaltat.

M'agradaria preguntar-li una cosa.
Mire, jo en açò dels indicis de responsabilitat comptable i amb el seu predecessor he tingut moltes discussions sobre la Sindicatura de Comptes pot fer una cosa més que assumir que el Tribunal de Comptes és qui té la competència d'actuar.
Perquè, per la literalitat de la llei, el que jo entenc és que la sindicatura pot demanar al tribunal poder desenvolupar eixa competència en moments concrets.
I el tribunal.
.
.
, no hi ha impediment per a poder transferir-li, diguérem, eixe.
.
.
, delegar-li.
Això no ho compartia el seu predecessor amb mi, encara que la llei jo li la llegia una i una altra vegada, i no sé, la literalitat de la llei està ahí.
I li preguntava moltes vegades si havien pensat en demanar-ho.
Vull dir, una altra cosa és que el tribunal, és cert que el Tribunal de Comptes pot dir que no perquè al final és la seua competència, bé, és cert, i transferir-la és una decisió, pot dir que no.

Jo no sé si vostés en algun moment pensen que podrien optar per fer este tipus de peticions en coses concretes, no ho sé.

Sobre els indicis de responsabilitat comptable per tal que probablement siga la part que jo li estic demanant que poguera en alguns casos al Tribunal de Comptes poder actuar vostés, diu vosté: quins són indicis de responsabilitat comptable?
Complir en tots estos ítems.
Sí, és cert, i són molt complicats, no?
, sí.
Ara bé, no és.
.
.
, quan un posa deu ítems i se'n complixen huit o no, no és susceptible de donar algun.
.
.
, no sé, o traspassar-lo?
Perquè, clar, diu, per a la responsabilitat comptable són estos ítems, però per a delinquir no són eixos ítems.
Pot ser que siguen càrrega de prova, val?
, una suma de càrrega de prova d'alguna cosa que se demostra per diversos contractes en diversos serveis o etcètera, etcètera.
Sap el que vull dir?
Que a la millor eixos ítems sobre una cosa concreta, un servei concret, un contracte concret, no se complixen tots com per a dir que hi ha responsabilitat comptable, però a la millor d'eixos huit, deu, cinc, se'n complixen quatre en eixe, quatre en un altre i quatre en un altre, i si un ho mira amb perspectiva va i resulta que és Brugal i Gürtel, que jo estic convençuda que sense Brugal no existeix Gürtel.
És a dir, se financia un partido político, no porque sea una ONG o sea de mi ideología, se financia para conseguir yo.
.
.
O sea, ¿la mordidita para qué es?
 No?
Porque me lleve algo, no?
La mordidita és per un servei.
I aleshores no s'entén.
.
.

I, per tant, no sé si vosté me pot dir si vostés podrien indicar quan no arriben a complir-se tots els ítems, però hi ha determinats serveis que tenen una càrrega de compliment de més d'eixos ítems, de diversos d'eixos ítems, doncs no sé, a la millor no tots, menys un, no?
No sé si això ho poden.
.
.

Objectiu del dèficit.
El problema és d'ingressos.
Podem discutir la priorització dels gastos, però mai podrem discutir que se poden retallar gastos.
Jo és que crec que eixe debat si no el superem ens faran trampa constantment.

Nosaltres podem discutir sobre si se gasta bé o on toca, però mai que se pot reduir en gasto.
Vull dir, això és que és indiscutible, perquè si no mos la pegaran constantment, que és el que fan.

M'agradaria que vosté poguera fer una reflexió sobre què implica que no estiguen liquidats els contractes de les concessions privades sanitàries ja en diverses anualitats, què podria vosté pensar que pot suposar?

Després li agraïsc moltíssim, tant a la conselleria d'hisenda com a vostés, el tema dels grups de treball bilaterals, me pareix fonamental, i a més que vull cridar l'atenció que sembla que és la primera vegada, una cosa que me sembla incomprensible, perquè, vaja, no ho entenc.

I m'agradaria, si vosté poguera.
.
.
Perquè vosté diu, bé, els informes estan ahí i està escrit.
Sí, però, bé, açò és un informe, és un diari de sessions, potser que ara no.
.
.
, però hi ha gent escoltant-nos i que no hagen tingut a bé de llegir-se tots els informes.
Ara, vosté podria aprofundir una miqueta més sobre eixos incompliments significatius que pensen vostés que són de responsabilitat comptable, podrien ser en els consorcis dels hospitals de València i el provincial de Castelló.
Podria incidir una miqueta més, contar-ho, que arriba ahí, perquè quede aquí, perquè escolte qui vullga escoltar-ho.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

I ara, pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el diputat senyor Muñoz.
Té vosté vuit minuts.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias, presidenta.

Me uno a las palabras de mis compañeros agradeciéndole la pedagogía en una cuestión pues que, a priori, digamos que puede parecer muy densa y que no invita a que por ejemplo muchos ciudadanos se conecten para seguir esto; pero que, bueno, que sabemos que, en cualquier caso, es una cuestión fundamental conocer en qué se están gastando, cómo se están gestionando los fondos públicos de todos los valencianos, y creo que es fundamental el trabajo que se hace desde la sindicatura como garante de esta idoneidad en la manera de gestionar los recursos de todos, en definitiva.

Bueno, se hablaba, y es cierto, es una nueva etapa en la sindicatura, que coincide también con una nueva etapa en la gestión de la Generalitat valenciana.
Pero no es una nueva etapa en sí mismo, pues que, como se ha dicho, pues tanto las cuentas de las entidades locales corresponden al año 2014, pero además la cuenta general corresponde al año 2015, una etapa en la que se hereda una administración después de veinte años de gobierno.
Yo creo que cuando un partido político gobierna durante veinte años en las instituciones no se convierte en un gobierno, es un régimen, y no lo digo desde una manera peyorativa, sino que hay una serie de dinámicas que se van produciendo y que evidentemente en el primer año de cambio de gobierno, cuando además entras a mitad, pues evidentemente estas dinámicas son, no digo complicadas de modificar, es imposible y esto tardará yo creo que un tiempo en que esto se vaya modificando.

Ya se ha dicho, y creo que es positivo, que hay una serie de dinámicas que eran sencillas de corregir, como la bilateralidad entre los grupos de trabajo, creo que es una cuestión lógica.
Cualquier empresa cuando audita sus cuentas lo que hacen es poner al servicio, además de la documentación, una serie de persona que van explicando qué sentido tienen esos papeles, o se van aclarando dudas o se van resolviendo salvedades encontradas por los auditores.
Y, por tanto, creo que es la práctica habitual.
Y la administración, si quiere conseguir la confianza de la ciudadanía, tiene que intentar parecerse a aquellos a los que quieren representar, y en este caso a las empresas.

Pero, bueno, en cualquier caso, y por tampoco extenderme mucho en esto, sí que le quiero agradecer su presencia, su pedagogía.
Y además yo creo que ya vino usted en la fase del proceso de participación ciudadana, pero conoce mejor que nadie que estamos en un proceso de modificación de la ley de la Sindicatura de Cuentas.
Y, por tanto, yo creo que hay una serie de cuestiones que también estaría bien, ya sé que se comentó en ese momento, pero un poco yo creo que es importante conocer por nuestro grupo parlamentario una serie de cuestiones o de principios que deben regir esta modificación de la ley.
Vamos, yo creo que, en primer lugar, y esto es clave, reforzar la independencia de la Sindicatura, tanto… Es verdad que de alguna manera funciona como un comisionado de las Cortes Valencianas, pero necesita que haya una independencia funcional respecto a las Cortes, y evidentemente respecto a La Generalitat, puesto que es la institución que debe controlar.
Tiene que ser el garante de la objetividad y la legalidad, para ello creo que es necesario pues también que se doten de los medios materiales y humanos necesarios para llevar con efectividad este trabajo.

Creo que es necesario, y usted lo comentaba hoy, fíjese cómo las entidades locales que presentan la rendición de cuentas, en tanto en cuanto necesitan rendir estas cuentas para luego recibir las subvenciones.
Por tanto, creo que es fundamental que haya mecanismos que faciliten la colaboración entre administraciones, mecanismos coercitivos en algún caso y en otros incluso sancionador, como se ha planteado y se ha puesto sobre la mesa.

Y además se hablaba de la cuestión de la responsabilidad contable.
Yo no voy a extenderme mucho, creo que Mireia Mollà lo ha explicado muy bien.
Pero sí que es cierto que en la fase de instrucción sí que estaría bien que…, o sería necesario que la Sindicatura de Cuentas tuviera una delegación de esta capacidad de instrucción por parte del Tribunal de Cuentas, fundamentalmente porque si nos creemos el sistema de autonomías, el sistema autonómico, pues creo que también hay que dotar de recursos para que sea efectivo y sea lo más eficiente y rápido posible, en beneficio de la ciudadanía.

En cualquier caso, yo sí que hablar en principio de una administración, de un régimen de veinte años, y aquí vemos que hay una serie de fantasmas que vuelven a aparecer, sobrevuelan este informe.
El primero es las ayudas del plan de vivienda.
Ya nos lo comentaron por parte de los nuevos gestores de la Conselleria de Obras Públicas, de Infraestructuras y Vivienda, que había una serie de ayudas… Bueno, en primer lugar, ayudas reconocidas que directamente, por una falta de consignación presupuestaria o por una falta de recursos, directamente se meten en el cajón y no había más que hablar.

Pero incluso yo creo que esto llegaba un poco más allá.
Porque directamente se dijo también en el Pleno de las Cortes que se rechazaban ayudas a la vivienda con personas beneficiarias que cumplían los criterios reconocidos por la conselleria únicamente por una cuestión de que no había dinero, a pesar de que potencialmente se ajustaba esa persona como beneficiaria a los criterios emitidos por la conselleria, directamente la falta de presupuesto llevaba a que se denegara, lo cual es una auténtica…, no se cumplía con la legalidad.

Sí que esto, claro, es importante en tanto en cuanto la actual síndica del Grupo Parlamentario Popular, Isabel Bonig, era la responsable de la conselleria en ese momento.
Y, por tanto, sí que me gustaría que usted se parara a explicarnos qué problemas había con las ayudas del plan de vivienda, que se dice en el informe que había 63,3 millones de euros reconocidos en la cuenta 409, que en 2015 se incrementaron en 40,1 millones más.
Creo que es importante que tendamos a conocer exactamente qué ocurría en la Conselleria de Vivienda, y especialmente a estas ayudas a la vivienda.
Además es un tema muy sensible, teniendo en cuenta la situación de desahucios, de un derecho de la ciudadanía como es el de vivienda, que no era reconocido y que desde las administraciones públicas además no se ayudaba a que este derecho fuera efectivo.

En segundo lugar, otro viejo conocido, había una comisión de investigación, el caso de CIEGSA, las infraestructuras educativas.
Usted hablaba que, y lo explicaba muy bien, los 1.
044 millones de euros por la construcción y luego por la recepción, se incrementaba en 1.
113 millones de euros, además de la diferencia de contabilidad respecto de las administraciones que se hacían cargo (inintel·ligible) .
.
.
Pero, en cualquier caso, bueno, yo creo que es por todos conocido que había una serie de sobrecostes, se ha dicho de mordidas.
Creo que también sería interesante que usted se parara, nos contara qué ha visto usted en las cuentas de CIEGSA.
Hay una comisión de investigación abierta en las Cortes, tenemos información por la prensa.
Pero creo que también usted, como síndic major, ha revisado todas estas cuestiones, y sería interesante que nos comentara.

Otro gran conocido, que aprovecho también, estaba planteando si sería necesario citarle a usted a la comisión de investigación, otro gran conocido como es Feria Valencia.
Vamos a empezar una comisión de investigación, ya se ha empezado o van a empezar las comparecencias, creo que es la semana que viene, si no me equivoco.
1.
300 millones de euros de deuda con unos sobrecostes totalmente inasumibles, un convenio de 505 millones de euros que debe ser amparado, que debe ser amortizado, y que tenemos sobre la mesa.

En cualquier caso, una comisión de investigación para una institución ferial que intentó… Esto es una cuestión que hacía mucho el Partido Popular, en este caso hubo una gran discusión sobre si Feria Valencia era una institución pública o no era una institución pública.
Esto tenía un contenido muy sencillo: si no era una institución pública o si no dependía de La Generalitat podía saltarse los controles administrativos, y evidentemente aquí se genera un problema en la propia administración del Partido Popular.
Creo que también es necesario que nos hable de Feria Valencia, sobre todo también para tener, digamos, un previo a cuando empiece la comisión de investigación.
Creo que nos podría venir bien, porque creo que algunos de los que estamos aquí también somos miembros de esa comisión y nos puede ayudar.

Y luego ya…, el tema de los consorcios, ya le han preguntado.
Por lo tanto, no voy tampoco a pararme en eso.
Sí que es verdad que sabemos por los medios de comunicación que el consorcio hospitalario de Castellón ha tenido una serie de irregularidades, ha aparecido en prensa.
Ya le han preguntado.
Creo que también sería necesario que nos lo dijeran.

Pero -ya para acabar- usted decía, y respecto al sistema de financiación, es verdad que el sistema de financiación es insuficiente y que esto ha generado, aproximadamente…, usted lo cuantificaba en 11.
000 millones de euros, una deuda…, una deuda histórica, ¿no?

Yo le preguntaría si sería posible, a su entender, cuantificar la deuda o el déficit producido por la mala gestión, por la corrupción, por el despilfarro.
Es decir, ¿hay algún elemento o hay unos criterios objetivos que nos pudieran identificar cuál es esa deuda generada por una mala gestión de la administración?

No lo digo por nada, porque creo que, evidentemente, al final todo es gestión de la administración, toda esa deuda es la que es, pero sí que creo que nos daría mayor…, -no sé cómo decirlo-, mayor garantía o, de alguna manera, mayor credibilidad a la hora de reclamar un sistema de financiación justo para nuestra comunidad autónoma.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Jorge Bellver Casaña)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Muñoz.

Senyor Ibáñez, per part del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de huit minuts, té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Muy buenos días, señor Cucarella.

También agradecerle, como no puede ser de otra forma, su exposición.
Los que ya le conocemos de algún tiempo y hemos estado en algunas exposiciones suyas, sabemos de su buen hacer didáctico.

También agradecer, como no puede ser de otra forma, a todo el personal de la Sindicatura de Cuentas y al resto de síndicos, porque al final usted es la cara visible, pero el trabajo…, y más habiendo entrado usted en un período intermedio, pues es lógico que forman parte también de este trabajo y creo que es lógico que se les felicite por el mismo.

Yo, a la última pregunta del señor Muñoz…, se ha ido a la última pregunta el señor Muñoz, recomiéndele que se compre su libro, el que usted escribió, porque es que está allí.
Quiero decir, comprando su libro, lo sabemos.
No creo usted que vaya a variar ahora aquello que dejó por escrito, ¿no?
Por lo tanto, la respuesta está y está publicada.
Y creo que sería bastante sencillo comprobarlo.

En cualquier caso, a mí me ha gustado la parte de la exposición… Algunas de las cuestiones, lógicamente, ya las conocíamos, pero me he apuntado una frase, porque me ha gustado cuando ha presentado el tema del barco y ha querido hacer la metáfora y creo que acertadamente, porque reunía todos los requisitos.
Usted ha dicho que cuando hay informes de interventor…, cuando hay informes de intervención, Â«n'hi ha de furgar perquè pot haver-hi alguna cosa mésÂ».
Me lo he apuntado, porque me ha gustado.

Entonces, yo lo primero que le digo…, yo he estado mirando detenidamente, y me he leído el informe, ustedes, reiteradamente, hacen…, ponen de manifiesto que existe un cierto abuso de los contratos menores, un cierto abuso de los enriquecimientos injustos.
Por cierto, nada que no dijera la intervención cuando compareció aquí.
Y yo, sobre eso, sí que me gustaría decirle y reiterar eso de cuando hay informes de intervención, Â«n'hi ha de furgar perquè pot haver-hi mésÂ».

Yo no sé si usted conoce la noticia que salió ayer, la señora Oltra…, se han destapado 107 informes en contra de la intervención con las contrataciones en las residencias de mayores.
Una parte de ellas son de 2015, del período de julio a diciembre del 2015.
¿Van a furgar ahí per si pot haver-hi alguna cosa més?
Porque nosotros, desde luego, vamos a llevarlo al Tribunal de Cuentas.
Me gustaría saber si la sindicatura, y dado que usted ha dicho esta frase ya casi célebre, que si hay informes de intervención i Â«n'hi ha de furgar perquè pot haver-hi alguna cosa mésÂ», ¿van a furgar ahí també?
Porque creo que es substancialmente clarificador de una conducta, además, que mes a mes se ha venido reiterando.

Si a usted le parece esto mucho, se va asustar -yo le daría…, tómese tila-, porque lo del 2016 es tremendo, se han batido todos los récords de enriquecimientos injustos y de informes en contra de intervención en todas las materias.

Pero, bien, usted verá y la sindicatura verá, yo le doy una pista de también cuestiones que creo que se podía decir.
Aquí al final usted ha presentado un hijo del que -fíjese- hay una parte que no reconoce su paternidad… Dice: Â«Bueno, esto no es una nueva época, no ha empezado una nueva época.
Â» Mire, el 2015 va a caballo entre dos instituciones…, bueno, una misma institución gobernada por dos partidos… Bueno, dos, no, uno y muchos.
Y, por lo tanto, también forman parte todos… Nosotros reconocemos una parte, lógicamente.
Nosotros estuvimos gobernando hasta aproximadamente, si quiere, hasta julio, principios de julio del 2015.
El resto habrá que ser consecuente también.
Y yo no sé por qué se alejan…, se tiran los valores fuera.
Lo cierto es que entiendo en algunos aspectos el porqué.

Usted pone de relieve que hay, aproximadamente, más de 150.
000 facturas en el cajón.
Lo pone usted en el, en el…, en este.
Y a mí…, aquí se ha hablado de algunas facturas en el cajón.
Y me sorprende, la verdad, que nadie haya puesto el acento en una cosa que es absolutamente dramática, dramática, sobre todo de aquellos que abanderan el rescatar a las personas.

Mire, el salto substancial que ha existido en facturas en el cajón, en dependencia, lo pone usted en su informe.
En dependencia hemos pasado de los 7 millones a los 27 millones, casi se ha multiplicado por cuatro las facturas en el cajón.
Quizá hoy tengamos la clave de aquellos de quienes no quieren reconocer que este hijo es suyo en esa parte.
Ya le digo, nada que ver con lo que va usted a ver, porque ya está el cierre del 2016, lo que va a ver en el 2016.
Es decir, se va a multiplicar…, la multiplicación llega casi hasta nueve.
Aquí la hemos dejado en cuatro o cinco.
Va a pasar a nueve, ya se lo advierto, porque está.
.
.

Usted reclamaba que debería ajustarse el presupuesto a lo más real.
Y aquí hasta la saciedad, esta nueva hornada nos ha comentado que ellos realmente se ajustan al gasto real.
Y fíjese, solo en sanidad hay 400 millones de diferencia entre lo gastado y lo presupuestado.
Pero es que el otro día, el gobierno del botánico aprobó una modificación de ajuste -se llaman ahora Â«ajustesÂ»- del presupuesto anterior para inyectar 200 millones más a la farmacia, quitándolo de personal y quitándolo de gasto corriente, de personal en servicios sociales, en sanidad y en educación.
Dicen que hacía falta más personal, y en esa modificación lo que quitan es cantidades de ese personal, algo sencillamente sorprendente.

Usted ha dicho que hay un problema de gasto y no un problema…, hay un problema de ingresos y no un problema de gastos.
Y no le puedo quitar la razón, es cierto.
Es algo que nosotros siempre hemos dicho.
Esta comunidad tenía verdaderamente un problema de ingresos.
Y usted, además, en la gráfica lo ha plasmado de una forma clarísima.

Pero no es menos cierto que en este 2015 ha pasado algo sorprendente, y es que los derechos reconocidos son los mayores en los últimos cuatro años, pero el gasto real es el mayor también en los últimos cuatro años.
De tal forma que la cuenta del resultado económico-patrimonial, mientras los gastos aumentan un 14%, los ingresos aumentan un 5%.
Ha habido, por tanto, ya un mayor ingreso de gastos.

Claro, ¿eso a qué nos ha llevado?
Eso nos ha llevado, según usted dice en su informe, que el resultado del ejercicio 2015 es un 47,4% en negativo mayor que el de 2014.
Ahí también podemos tener la clave de por qué alguien no quiere reconocer esa parte del hijo suyo.

Pero, mire, usted nos ha dado también otra pista, y es la primera vez que alguien lo ha dicho -fíjese que ha comparecido veces el conseller de hacienda-, es la primera vez que no dicen cuál ha sido el déficit real del 2015.
El conseller de hacienda, en sede parlamentaria, nos dijo que era el 2,51.
Usted hoy lo ha cifrado ya en 2,59.
Y aquí nadie ha dado explicaciones.
Claro, la culpa la tendrá el sistema de financiación y otras cuestiones varias.
Pero nadie dirá que, por ejemplo, y usted lo dice, que el gasto corriente en ese último período aumentó cerca de dos millones de euros.

Sobre el tema de las responsabilidades contables, a mí sí que me gustaría que explicara una cosa.
Hasta la fecha, lo que sabíamos antes, cuando gobernaban los malos, era que si había algún tipo de responsabilidad de esta, el culpable era el órgano que acababa aprobándolo todo.
Eso es lo que nos habían dicho hasta ahora, y a la gente se le hacía desfilar y se le sigue haciendo desfilar.
Y yo le pregunto: ¿y ahora, si hay responsabilidad contable en sus consorcios, de quién es la culpa?
, porque las cuenta las aprueba un órgano.

Le voy a dar una pista.
El consorcio hospital provincial, las cuentas se aprobaron con el voto de calidad, de calidad, de la señora Montón, ante la oposición de un gran número de consejeros que no votaron esas cuentas.
Si hay responsabilidad contable en ese consorcio, ¿de quién es la culpa?
¿Del órgano que aprueba las cuentas también, como decían antes?
O ¿ahora ya no va a ser?
Porque, le repito, esas cuentas están hoy vigentes y se ha dado luz verde por el voto de calidad de la consellera Montón, con el voto en contra de una serie de consejeros.

Bueno, son cosas que pasan, fíjese.
Es un hijo nuevo que nadie reconoce, pero que tiene mucho que decir todavía.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Per a contestar les qüestions que li han plantejat els grups parlamentaris i sense límit de temps, com sap.
Quan vullga, té la paraula.

El senyor síndic major de Comptes:

Bé.
Intentaré respondre a tots.
En algun cas, a la millor lligue dos temes perquè a la millor s'han repetit.

En primer lloc, l'únic que vullc és agrair-los a tots les bones paraules de cara a la sindicatura, que, evidentment, jo els ho traslladaré als meus companys allí.
I, efectivament, com molt bé s'ha comentat, açò és un informe de tot un grup de gent, en què, a més, ací tots, tots han tingut…, per al bo i el roín, tots hem participat.
I els traslladaré la seua enhorabona a tots ells.

Aniré un poc per ordre.
Coincidisc plenament que açò hauria de servir per a demanar explicacions als gestors, evidentment.
Jo sempre he pensat que l'informe de la sindicatura el que dóna és un material, una informació perquè Les Corts tinguen criteri per a després demanar explicacions al govern.
En el fons, eixa ha de ser l'essència.

Per tant, vindre ací a explicar-ho està bé, però vindre ací a defensar l'informe no té sentit.
Jo vinc ací a explicar-ho, però no vinc ací a defensar si l'informe està bé o està mal.
La qüestió és que vostés, a partir d'esta informació, demanaren explicacions a qui corresponga.
Jo en això estic totalment d'acord.

Quant a afegir al programa anual d'actuació, ¡home!
, realment nosaltres sempre estarem obert perquè Les Corts proposen, i si no cabera en el programa anual d'actuació del 2017, intentaríem posar-ho en el 2018.
Estem oberts a qualsevol proposta.

Ara bé, una cosa cal tindre en compte, i és que sempre insistim en la independència de la institució, i mentres les peticions siguen raonables, no n'hi haurà cap problema en afegir-les.
Quan les peticions siguen excessives, acabarà condicionant el mateix programa.
I això sí que seria un problema.
I pose com a exemple el que ha passat en la comunitat de Madrid durant l'any, on després d'entrar el nou govern va haver una sèrie d'obligacions adquirides, que caldria fiscalitzar moltíssims ens.
I açò va fer que al final la cambra de comptes de Madrid no haja tingut pràcticament independència per a triar.
Clar, això cal evitar-ho.
Està molt bé que se tinga en compte l'opinió de Les Corts per a incorporar algunes peticions d'informes, sempre que no siguen excessives, perquè si no, ja se condi…, anem limitant eixa independència que té la sindicatura.

Quant a fiscalitzar no només d'una manera formal els ens estatutaris, ho apunte.
De fet, enguany a Les Corts ja està en marxa una fiscalització de Les Corts, a petició pròpia de Les Corts, que és genial.
S'està fiscalitzant 2015 i a continuació 2016.
Haguérem volgut tindre el 2015 ja, però al final se va començar molt tard.
Es va demanar més tard i damunt va coincidir ja en l'època que estàvem fiscalitzant ja el compte general.
Ara està, ara en estos moments està en marxa la fiscalització del 2015 i a continuació serà el 2016.

Altres ens estatutaris, ho apunte, perquè me pareix, clar… Jo crec que la sindicatura d'alguna manera ha d'anar passant per tot.
És evident que no pot passar per tot al mateix temps.
I per això m'he esforçat en explicar fins on podem arribar i fins on no i quanta gent som en la sindicatura.
Moltes vegades el pressupost, altres qüestions qualitatives, l'interés que en algun moment se demostra va condicionant el nostre programa anual d'actuació.

Ací s'apunta perquè més prompte o més tard també passarem… Igual com, per exemple, enguany el programa anual el que hem volgut és deixar clar que els grans ens locals van a tindre la sindicatura molt pendent d'ells continuadament.
Per exemple, enguany passarem pels quatre grans ajuntaments, les tres diputacions, mentres que… ¿Això vol dir que en els ajuntaments xicotets no anem a entrar mai?
No, ni pensar-ho.
Anem entrant igual.
Tot el món sap que en algun moment li pot tocar.
Però aixina com els grans saben que quasi tots els anys anem mirant alguna part, els xicotets d'alguna manera saben que costa més d'arribar a ells.
Açò passa igual.
Els ens estatutaris, pel pressupost i per tot, són xicotets.
Això no vol dir que no s'aborde mai, s'abordarà en algun moment.
I en este cas, jo ho apunte com una cosa a tindre en compte.

Quant que havia encontrat una cara amable i que n'hi ha moltes més deficiències, sí, efectivament, però al final açò és un resum i se va molt ràpid.
I es tracta de marcar les coses que considerem principals -en el resum de l'informe ja n'hi han més que ací- i després ja en cada un dels informes de fiscalització està tot complet amb pèls i senyals d'exactament tot el que n'hi ha ahí.

I una cosa a ressaltar en açò, un comentari.
Estes deficiències s'arrepleguen tots els anys, i és que no se solucionen mai.
Efectivament, se repetixen moltes d'elles.
Almenys n'hi ha una cosa d'agrair i alguns ho heu comentat.
Enguany, almenys la conselleria es va posar en contacte per a intentar-ho i no ha sigut només paraules boniques.
I això crec que ho puc dir ací davant de tots.
Esta mateixa setmana he rebut la trucada de la subsecretària d'hisenda dient-me que ja tenia els noms de tots els subsecretaris.
.
.
, qui són els responsables, perquè ella s'havia reunit amb els subsecretaris de cada departament, per a poder començar a fer estes reunions bilaterals.
Bé, bon senyal, no només va ser una mostra d'intencions, van cridar per a dir-me que ja tenen la llista de la gent amb què ja podem començar a treballar junts.
Bé, això és d'agrair també.

La seua intervenció s'ha centrat en assumptes del consorci, que repetíem coses que ja havíem dit.
És cert que entrar en detalls exactes del contracte i de la quantia, açò, permeteu-me que no entre, primera, perquè possiblement m'equivocaria parlant de xifres en concret i hauria d'agarrar l'informe i dir exactament.
.
.
Quins tipus de contracte?
Bé, recorde de cap contractes relacionats amb l'hemodiàlisi, amb ressonàncies, que en alguns casos s'han prorrogat indegudament.
També comentava vosté una pròrroga que s'ha prorrogat, però en la renovació de la pròrroga s'ha incrementat el servei i, per tant, ja no correspon al contracte inicial sinó que és un servei incrementat.
Clar, això no s'haguera hagut de prorrogar; havia d'haver tornat a eixir a contracte de nou.
Clar, totes estes coses.
.
.
O canvi de preus no autoritzats en els plecs.
Tot això són les coses que hem anat detectant i tot això està ahí explicat.

És que si començara a parlar de cap de magnitud exactes m'equivocaria i em clavaria en un embolic.
Però són d'este tipus.
I, de fet, en el resum ja se diu i després en l'informe detallat està amb pèls i senyals.

Quant a si era, ja ho he contestat en part, que si era un canvi d'era, un nou síndic, una nova llei i que si estos canvis al final.
.
.
Bé, hem de dir que este informe parla del conjunt de 2015, clar, és cert que hi ha una part que forma part d'un govern i una altra part que forma part d'un altre govern.
I ací no estem dient, Â«no, és que este contracte va ser d'este i este.
.
.
Â» No.
És una visió del conjunt de 2015.
Evidentment, qui té interés pot saber exactament cada contracte d'on ha vingut, furgant pot saber-ho.
Però ací hem donat una visió conjunta de 2015.

I quant a si eixe interés de la conselleria era només per aparentar, ja acabe de contestar que no, no és per aparentar.
Jo m'he alegrat molt esta setmana de rebre la trucada eixa.

Quant a començar a establir indicadors per a valorar l'eficiència del sector públic.
Això seria ideal.
Ara bé, és molt difícil.
Per què?
Jo ho he insinuat un poc en la meua intervenció.
Aixina com en el sector privat en el fons.
.
.
, una empresa, en el fons el que ha d'aconseguir són els beneficis.
I al final tu per arribar ahí vendràs un producte o prestaràs un servei, però en el fons és fàcil identificar l'eficàcia i l'eficiència perquè tens molt clar i molt quantificable al final on vols arribar, una empresa capitalista; no m'estic referint a la millor a la social, solidària, cooperativa, que tenen altres interessos.

En el cas del sector públic això és més difícil.
Per què?
Perquè al final l'objectiu és prestar el servei i prou.
Eixe és el seu objectiu, no és l'instrument per a un objectiu posterior, és l'objectiu.

Clar, com valorem l'educació?
Per quants xiquets han aprovat o han deixat d'aprovar?
La sanitat?
Per quanta gent mor o no mor?
Per quants anys de vida?
No és fàcil establir açò.
Evidentment que s'ha d'anar avançar, s'ha d'avançar en este tipus d'indicadors.
I en alguns casos ja comencem a tindre indicadors interessants i més caldria haver-ne.
Però és difícil.
Per això sindicatura diu que no pot fer una auditoria operativa del conjunt del sector públic.
No.
Sí que se poden fer coses parcials.
Per exemple, se va fer una auditoria de ressonàncies magnètiques, fa uns anys.
Actualment està a punt d'eixir una auditoria del model de gestió en el cas del que es coneix com a model Alzira, però en el cas de l'hospital de Manises.
Això està a punt d'eixir.
De fet, hi han hagut filtracions de la premsa abans d'hora, desgraciadament.

Però, clar, algunes coses particulars se poden fer operatives.
De tot el conjunt és molt complicat per açò, perquè no és fàcil identificar quina és l'eficiència i l'eficàcia dins del sector públic.
Però, evidentment, cal avançar.
Jo no dic que perquè no siga fàcil no caldria intentar-ho, cal intentar-ho.

Quant a la falta de recursos de la sindicatura, sí, és de veres, ens queixem moltes vegades i ja es va aprovar un increment del personal, que prompte començarem ja a moure-ho.
I, de fet, per exemple, estem tenint ja problemes d'espai en la mateixa sindicatura, que hauríem de començar a créixer un poquet més també en espai.
A la sindicatura clar que li agradaria abraçar més i créixer un poc més en personal i en espai.
Clar que sí.

Quant a l'inventari, vosté ha comentat que s'està insistint que no està inventariat tot l'immobilitzat.
Per curiositat, i això és una curiositat, remuntant-nos al primer informe de la sindicatura, ja ho va dir.
El primer que hi ha constància correspon a l'exercici de 1983 i es va fer anys després, perquè la sindicatura va començar en 1985.
Però posteriorment se li demanà que fera un informe retroactiu i també se va fer en 1983.
Ja en aquell informe de 1983, 1984 i 1985 ja se deia que faltava.
Estes són d'estes coses que no se solucionen d'un any a l'altre, però sí que cal marcar un full de ruta per a anar millorant-lo, efectivament, açò reconeguem que no podem dir que l'any que ve estarà l'inventari fet.
No.
Evidentment, cal dir-ho i cal avançar.
El que no pot ser és que no s'avance mai.
No, no.
Cal avançar-ho.
I de fet, quan parlàrem en esta reunió que vaig tindre per a fer reunions bilaterals este és un del tipus de coses que incorporaríem al marcar un full de ruta.
Bé, doncs, a mitjà termini hem d'avançar per aconseguir açò.
No se pot solucionar en un any només.

Quant al tema del finançament autonòmic, clar, ahí hi ha hagut una crítica, i l'accepte en allò personal, perquè, clar, sembla que la introducció del model de finançament en este tipus d'informe tractava de justificar.
Jo en això discrepe.
Per què?
Perquè, efectivament, cal contextualitzar estos problemes que té este sector públic en particular, on estan.
I per això l'informe d'enguany també parla un poc de l'efecte sobre l'estat del benestar i també parla de com el model de finançament està afectant els valencians.

Jo crec que és important per a entendre, perquè any darrere any se marquen unes coses que no se solucionen mai.
I ahí el model de finançament té molt a explicar.
Vol dir que la despesa no se pot fer millor?
Clar que sí, clar, clar, la despesa se pot millorar, la despesa.

Quina part explica, està explicada per la despesa o per la mala gestió i quina part pot estar explicada per la falta de finançament?
Mireu, la falta de finançament d'alguna manera podem documentar-la prou bé comparant-nos amb la mitjana.
I d'alguna manera el gràfic eixe ho tracta de fer.

Després, el Grup Socialista comentava si se valora la mala gestió.
Quant a la mala gestió, jo diferenciaria sempre dos aspectes.
Un és el que podíem dir, a la millor, un desencert en determinats aspectes, no?
Per exemple, pose un exemple, en el cas de Guggenheim en Bilbao va ser un encert, allò ha reavivat la ria i tot ha anat genial.
Ací a la millor no hem tingut eixa sort, a la millor no s'ha pensat en una sèrie d'inversions que no han tingut allò que s'esperava.
Val, jo podria acceptar que siga un error, d'acord.
Això és diferent que hi haja després corrupció, que hi hagen comissions, que hi hagen moltes coses que van unides a este tipus de decisions polítiques.

Efectivament, eixa part és la que hem intentat d'evitar i és la que està en judici.
La resta, la resta, l'únic que se pot dir és que, bé, tant de bo haguera sigut més encertat.
Jo ahí diferenciaria.
El problema és que els valencians estem patint, per culpa de la primera, estem patint una mala imatge.
I després quan anem a demanar un finançament just, per exemple, ens diuen, Â«bé, sí, ja sabem per a què vos ho gasteuÂ».
Jo això ho he sentit.

Per tant, jo ahí diferenciaria el que és un sobrecost per corrupció, per balafiament de recursos de manera indeguda i el que és un desencert a l'hora de triar en què s'invertia, que són dos coses diferents.
Està això valorat?
No hi ha una valoració, jo no conec que hi haja una valoració exacta excepte, doncs, per exemple, sé que s'han valorat uns sobrecostos en CIEGSA de 1.
000 milions, d'acord, no l'hem feta nosaltres, però per ahí circula eixa valoració de 1.
000 milions de sobrecost.
Després, altres assumptes?
No sé, sumant-ho tot no sé el que pot ser atribuïble a la mala gestió.
Sí que sé el que pot ser atribuïble a la falta de finançament, perquè és fàcil de comparar-se i, per això, el gràfic.

Després, quant als pressupostos no realistes, és un tema que es repetix moltes vegades.
És cert que caldria que els pressupostos foren més realistes.
Ja sé que s'ha tirat moltes vegades en cara que s'hagen inventat partides fictícies d'ingressos.
En l'any corresponent a 2015, ahí es va d'alguna manera inventar una partida.
.
.
, que del fons de competitivitat se suposava que anava a arribar als més de 1.
000 milions que no arribaren.
.
.
Al final, el que passa és que (inintel·ligible) .
.
.
arribà el que tocava, que eren més de 1.
000 també, però els més de 1.
000 addicionals no han arribat.
I, per tant, clar, eren uns ingressos ficticis ahí.
Després, en altres casos i en altres tipus d'ingressos ficticis, esperant que el sistema de finançament autonòmic done uns diners que no arriben.

Val.
Això és criticable?
Sí i la sindicatura ho critica.
Ara bé, jo ahí plantege una reflexió en veu alta.
Què és més problemàtic inventar-nos, que d'alguna manera és una invenció, estos ingressos ficticis o que per culpa de no haver-hi pressupost al final s'estiga gastant de manera amagada amb factures al calaix, en passar, en no poder contractar adequadament, etcètera?
Val?
(Remors) Això ho criticarem sempre, però d'alguna manera he de tindre en compte que el pitjor és que s'escape la fiscalització de les despeses.
La fiscalització de les despeses escapa sempre quan no hi ha pressupost i al final s'ha de fer igual.
Clar, per exemple, en sanitat, que sols ser on hi ha més problemes.
Si al final, a partir de mig any quasi, ja no queda pressupost i s'ha de seguir atenent, si no hi ha pressupost acabes, desgraciadament, fent contractes menors, fraccionant, tirant a caixa fixa.
Perquè al final has de prestar el servei, val.
Aleshores, ¿això és criticable?
Sí, clar que sí, la sindicatura sempre ho criticarà.
Ara bé, és més criticable allò altre, és més criticable que la despesa no es puga fiscalitzar.
Això vull deixar-ho clar.

Quant a tot este tema de digitalitzar la informació, per suposat que cal anar avançant.
I jo crec que ahí cal posar-se les piles, amb el que és l'administració electrònica ja que en el fons va a favor de l'eficiència i del control de tot.

Jo crec que ja més o menys he anat ja responent a altres qüestions que hi havia respost ja.

De Compromís, Mireia Mollà, insistia que realment ací hi ha dos meitats i que hi ha moltes dinàmiques difícils de parar.
Sí, és possible.
No per això no deixarem de destacar-ho en els informes.

I el fet de poder arribar a tercers, a vore, és cert que a la millor eixe no poder arribar a tercers l'oficina antifrau, com vosté ha insinuat, a la millor podria ajudar.
Jo sempre dic que en el cas este de l'oficina antifrau, que el que cal fer és coordinar bé la sindicatura i l'oficina antifrau, evitar les duplicitats perquè nosaltres sabem molt bé fer el nostre treball.
I allà on nosaltres no arribem si l'oficina antifrau sí que arriba, perfecte, siguem complementaris, compartim informació i avant.
On nosaltres no arribem demanarem ajuda i ells, si alguna cosa necessiten, tindran l'ajuda de la sindicatura.

Quan demanem arribar a tercers ens referim no a fiscalitzar tercers sinó quan estem fiscalitzant una entitat pública i tirem en falta poder contrastar eixe contracte que ha sigut amb un tercer demanar-li explicacions en particular per eixe assumpte que tenim entre mans.
No vol dir fiscalitzar a tercers en general sinó per als dubtes en particular.

I una altra cosa que ha eixit és si caldria demanar esta cessió de la funció jurisdiccional al Tribunal de Comptes.
A vore, és cert que se podria demanar en alguns casos.
Això suposaria redimensionar la sindicatura.
En este moment no crec que poguérem atendre este tipus de tasques, caldria redimensionar-ho.
És cert que des d'un punt de vista de l'autonomia si realment mos creiem que açò és una comunitat autònoma, caldria avançar en eixe sentit.
És possible.
Jo això no ho negue.
Però també suposaria un redimensionament de moltíssimes coses que en este moment no podem fer-ho.
I, de moment, sabem que això ho fa el Tribunal de Comptes i que va fent-ho prou bé, prou bé.
La veritat és que nosaltres enviem, ells obrin, ells treballen i la fiscalia.

Quant als indicis de responsabilitat comptable tenen moltíssims ítems i a vegades no es compleixen tots, hi ha una cosa que també cal recordar, que ho he dit i ho he dit molt ràpid; no sols enviem a la fiscalia indicis (inintel·ligible) .
.
.
comptable; també enviem altres indicis, ho he deixat ahí, altres indicis, no he dit més, la veritat, ho he deixat en l'aire.
Clar, per exemple, si nosaltres detectem malversació o frau o indicis, això també s'informa a la fiscalia, a la fiscalia d'això també informem, no només quan detectem responsabilitat comptable que, complim amb tots els ítems, sinó quan no es complixen tots, però vegem coses que criden l'atenció.
D'això també s'informa, el que passa és que moltes vegades.
.
.
Primera, no diguem que s'ha informat; mosatros informem i ja està, punt, ells ja treballen pel seu compte.
Per això, moltes vegades ixen informes del Tribunal de Comptes o de fiscalia anys després, que el seu origen es va basar en informació que la Sindicatura de Comptes havia portat al Tribunal de Comptes i a la fiscalia.

Per tant, si això.
.
.
, sí que n'hi ha, n'hi ha un protocol en la fiscalia i se treballa conjuntament.
Jo totes les setmanes rep, contínuament, de la fiscalia del tribunal demanant papers, obrint, tancant.
.
.
, contínuament.
Això.
.
.
N'hi ha una bona coordinació.

Quant a això de l'objectiu del dèficit.
.
.
Clar.
.
.
Bé, i això, m'avance un poc a una resposta que si al final el dèficit era del 2,59 o.
.
.
Bé, això són dades del Banc d'Espanya i del ministeri que va actualitzant.
Vull dir, de tant en tant se recalcula, i moltes vegades se recalcula no sols perquè el dèficit s'haja afinat i ara se sàpia que es major o menor, sinó perquè el PIB, que és la base, també s'actualitza i, a l'actualitzar el PIB, doncs, afecta el percentatge respecte al PIB, val?
Per tant, això, a la millor, hui entrem i ha canviat un poc la xifra.
Bé, de 2015 a la millor ja no tant, però de l'any anterior està canviant, cada tres mesos canvia.
I, per tant, ahí no és un problema.
No crec que en ningun moment ningú haja volgut amagar la xifra.
És pública, cal entrar en la web i vore-ho.

Quant a allò del dèficit diferencial, mira, jo en açò de l'objectiu de dèficit.
.
.
, jo, bé, no.
.
.
, i açò ja no és per la meua funció de síndic, per la meua funció d'economista de l'IVIE durant molt de temps, jo açò ho he argumentat.
El cas dels valencians és un cas justificat de necessitat de dèficit diferencial, perquè el nostre problema no és un problema de despesa, és un problema principalment d'ingressos.
Per tant, mentres no mos solucionen els ingressos per a posar-mos a la mitjana de tots, ¿com van a exigir-nos.
.
.
?
Si ens exigixen el mateix dèficit que a la resta, però ens obliguen a tindre uns ingressos molt inferiors, vol dir que estan condemnant-nos a unes despeses de risa.
Aleshores, açò és una cosa que en el cas valencià.
.
.
, i això no només ho diguem alguns valencians; això ho diu la mateixa Airef.
L'entitat independent diu que en el cas dels valencians estaria perfectament justificat un dèficit diferencial, perquè no se li pot exigir el mateix que a altres, perquè la seua partida és diferent.

Quant a.
.
.
¿Què podíem dir de la falta de liquidació de les concessions del model Alzira?
Home!
, doncs, ahí.
.
.
Ja ho diguem en l'informe.
Ahí el que cal dir és que hi ha hagut falta de control durant molt de temps.
Això s'havia d'haver liquidat.
Val, en alguns casos pot ser que hi hagen discrepàncies en la liquidació, val, i que això s'allargue; però això són casos puntuals.
De fet, en algun cas, fins i tot, pot arribar a estar en juí, i n'hi ha algun cas.
Però, ¿que no se liquiden, que s'acumule una altra i una altra i no se liquide?
, ha sigut una falta de control.
I això en l'informe ho diguem, diguem que hi ha hagut falta de control.

Després.
.
.
A vore, jo crec que ja.
.
.
, algunes coses crec que he anat ja tocant-les, que se repetien.
Sí, això també ja he contestat.
.
.

Quant a.
.
.
Bé, senyor Ibáñez, quant a.
.
.
En fi, he anat repassant, jo crec que ja havia tocat.
.
.
Respecte a l'exemple que he utilitzat jo de l'informe d'advertiments, per exemple, d'advertiments de les corporacions locals o de la intervenció, en el cas de La Generalitat, me dóna igual.
.
.
Vull dir, evidentment que nosaltres tot això.
.
.
, és material, són indicadors.
En l'exemple de la foto, són eixos pardals que van venint volant i indiquen alguna cosa, no?
Sí, per suposat, mosatros ho tenim en compte tot; tot el que diguen els interventors locals, el que deia la intervenció de La Generalitat, tot això dóna pistes d'on pot a vore alguna cosa a tindre en compte.

Després, quant a.
.
.
Hi ha hagut ahí un comentari que a mi m'ha tocat personalment, (rient) i és.
.
.
No, no, no, i ho pose com un exemple.
No, no, amb cap mala idea, no?
Per exemple, que s'ha disparat la petició d'ajudes per la dependència, no?
Sí, que hi havia un muntó de.
.
.
Sí, que havia augmentat moltíssim la petició d'ajuda a la dependència o.
.
.
(Un diputat parla amb el micròfon desconnectat) Sí, sí, informes n'hi han un muntó.
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Per això ho dic.
Â») No, però després ha afegit que on s'estava disparant l'acumulació de peticions no cobertes era en la dependència.
Això m'ha paregut sentir.
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«No, no.
.
.
Â») Doncs, ho hauré entés jo mal.
Val, val, val.
Sí que ho he entés jo mal.
Jo pensava que havies destacat justament que era en eixe departament on s'havia disparat.
(Un diputat parla amb el micròfon desconnectat) Val, val.
No, doncs, havia entés que era ahí.
M'havia sorprés perquè això és una cosa que ha format.
.
.
(Alguns diputats parlen a la vegada) Sí, m'ha paregut que havia.
.
.
(El diputat diu: Â«Ho tinc ací apuntat.
Â») Sí, sí, doncs, m'havia paregut que havia citat el cas de la dependència com a un.
.
.
, on s'havia disparat i que hi havia moltíssims més.
.
.
(El diputat parla amb el micròfon desconnectat.
Veus) Ja, ja, però a això me referia.
No, no, en eixe cas sí que havia entés bé, que era dependència.
(Veus) Sí, sí.
Val.

No, però en això cal diferenciar el que són factures que no han anat tenint eixida i el que és una acumulació de factures noves per peticions noves, no?
I vull dir, i això.
.
.
Per això dic que en el personal jo ho tinc, desgraciadament.
Bé, mon pare ha faltat este estiu i ma mare ha estat cuidant-lo durant molt de temps.
A ma mare tota la vida li havien dit que no calia que demanara cap ajuda, perquè no anava a rebre-la; per què tramitar-ho.
I, curiosament, a partir de cert moment, va dir, Â«ah!
, ja pots començar a tramitar les ajudes, que ara ja comencenÂ», i s'ha disparat la petició d'ajudes.
I això és un cas dins de l'àmbit personal.

En el moment que n'hi ha intenció de satisfer els serveis, s'incrementa la petició d'eixe servei.
Fins a determinat moment, doncs, com sabies que no anaven a donar-t'ho, la gent no ho demanava.
Això passa exactament igual en este cas com pot passar amb la gent que busca faena, (remors) si veu que ningú li va a donar faena, passa de demanar-la; i, quan veu que es mou l'economia, comença a intentar entrar en el mercat laboral.

Això.
.
.
No, simplement, per explicar el cas este en particular, perquè l'he viscut en persona.
(Veus)

A vore, quant al 2,59, això ja ho havíem comentat.

El problema d'ingressos.
.
.
És que jo crec que he anat.
.
.
, d'alguna manera, he anat contestant ja pràcticament.
.
.
És que he anat un poc.
.
.
, com se repetien algunes coses.
.
.

El senyor president:

Doncs, moltes gràcies.

Mamprenem el segon torn per part dels grups parlamentaris, en este cas per un temps màxim de quatre minuts.

Senyor Torres, del Grup Parlamentari Podemos, quan vullga.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Senyor Cucarella, és.
.
.
, perquè ha eixit eixe tema relacionat de diverses maneres, el tema del finançament, ha eixit també el tema del balafiament, la gestió, la corrupció.
.
.
I el quadre este que ha ficat vosté, no?
, de com s'havera quedat el deute que tenim; si el deute històric no havera sigut el que teníem i tal, ¿com havera evolucionat?
Que, més o menys, en este crec que estava en onze mil, perquè era 2015, més o menys.
.
.
, bé, per ahí, parlaven en xifres.
.
.

Clar, parlem sempre que no és un problema de despesa, perquè de fet hem ajustat molt la despesa, sinó que és un problema d'ingressos, i que ens han faltat, doncs, precisament, eixos onze mil, tretze mil -segons l'any que estiguem mirant- milions d'euros de deute històric.
I vosté ho ha comentat, no?
, que era difícil valorar quin era el cost de la corrupció o el cost de la mala gestió o del balafiament.

Però jo li faré una pregunta.
Jo sé que és difícil valorar-ho, però sí que n'hi ha gent que ho ha valorat, no?
El mateix llibre que s'ha nomenat diverses vegades, no?
, de Tierra de saqueo, que parla de 13.
500 milions el cost de la corrupció i del balafiament en la Comunitat Valenciana.
Quan eixe llibre ja estava escrit, després, van aparéixer els mil milions de CIEGSA; ara vegem això de la SGR, els consorcis.
.
.
O siga, que ja estaríem per més de quinze mil milions, si anàrem sumant.

I, clar, el que jo li pregunte és, si a pesar de no haver tingut un finançament just, eixos tretze mil o quinze mil.
.
.
, al voltant de tretze mil milions que no es van gestionar adequadament o que no han anat a les butxaques adequades, ¿vosté creu que tindríem el dèficit que tenim en l'actualitat, si eixos al voltant de tretze mil milions s'hagueren gastat en allò que haguera tocat?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

Senyor Woodward, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Woodward Poch:

Sí, intentaré ser breve, aunque me llamen la atención a los cuarenta segundos, como ha ocurrido antes… Pero no creo que me hagan falta.
(Veus i rialles)

No, una cosita.
Yo solo le agradezco las respuestas.

Vamos a ver, yo en el tema del… A lo mejor es que no se entiende en el discurso a Ciudadanos, porque parece que cuando decimos lo de los presupuestos ajustados, estamos pidiendo reducción de gastos.
Y no es así, porque, por ejemplo, en el actual gobierno llevan ya dos presupuestos y siempre hemos recalcado, por ejemplo, en el tema de sanidad, que el presupuesto que se hace es insuficiente, siempre lo hemos dicho.

Entonces, realmente, cuando hablamos de presupuestos irreales es porque no entendemos por qué no se quieren recoger… Ya que hay una financiación injusta y por debajo de lo que tocaría para los valencianos, realmente, si sabemos que los gastos de sanidad -que son los que más duelen o más se notan-, sabemos cuando estamos haciendo el presupuesto que ya es…, cuando hacemos el presupuesto, es más bajo de lo que va a ser realmente, no ajustamos realmente esos presupuestos que sabemos que van a estar sobre un 20% más y no seríamos, a lo mejor, al final, tan criticados por no realizar unos presupuestos como Dios manda.

Realmente, ahí es donde nosotros ponemos el dedo en la llaga.
No que queramos hacer recortes por hacer recortes, sino que realmente hay un problema de ingresos en esta comunidad, que lo sabemos, pero que realmente hay un problema de gastos no puestos o sacados a cuenta cuando se hacen los presupuestos, que deberían aparecer para luego sí que poder reclamar ese problema.

Y, como usted bien ha dicho, el déficit diferencial que tiene la Comunidad Valenciana, pues, sí que es verdad que debería tenerse en cuenta, si no tenemos esa financiación como Dios manda, o como toca, mejor dicho, no se enfade gente…, fuera ese.

Y en el tema de… Por eso, una de las preguntas que creo que se me ha quedado antes, se podría entender que, gracias a la financiación injusta -digo, gracias a la financiación injusta-, ¿se asumen como normales los desequilibrios y los incumplimientos que hay en la Comunidad Valenciana?
Si no tuviéramos esa financiación, ¿podría ser que no hubiera esos desequilibrios?
¿O seguirían existiendo por lo que ha pasado durante estos veinte años, veinticinco o, como usted ha dicho ya, desde que tenemos informes?

Y eso es todo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Senyora Mollà, per un temps de quatre minuts, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, gràcies, senyor president.

Senyor Cucarella, jo crec que hi ha un parell de cosetes que li hem demanat, a la millor, si podria fer alguns comentaris un poc més concrets, que era tant de Fira València com dels hospitals.
No sé si vosté ahí pot mencionar alguna cosa.

Jo li he de dir que.
.
.
Clar, parlem de factures en els calaixos i diguem que hem de fer uns pressupostos reals.
Quan parlem d'això, parlem de despeses, no?
, parlem de serveis, parlem de factures, parlem de medicaments, parlem d'atenció a la dependència, parlem de tot això.
Clar, i dius: Â«Bé, li ho compre.
Tot el que siga real, sácalo, aflóralo.
Â»

Jo és que crec que hi ha una cosa que és que no s'està entenent, i és que uns pressupostos, obligatòriament, quadren fins l'últim cèntim en ingressos i en despeses.
I, per tant, si ho aflorem tot, ¿per què se queixa ací gent, grups polítics, i voten en contra de pressupostos per posar una línia concreta d'ingressos respecte al model de finançament que els valencians i valencianes hauríem de rebre?
Perquè, aleshores, ¿on està el problema?

Diu, Â«no, no ponga esos ingresosÂ»; aleshores, Â«no pongo esos gastos porque, oiga, esto es a, a; a igual a a; pues, no lo pongoÂ».
Â«¡Ah!
Pero, ¿sale en la factura?
Â».
Pues, la pregunta es: ¿no doy esos medicamentos y ese servicio sanitario y esa atención a la dependencia?
 Perquè, escolte, és que, si no, la suma.
.
.
, açò, les matemàtiques en els pressupostos són molt sofrides, ¿eh?
, un pot fer numerets i tal.
.
.
, diu, però és el que hi ha darrere dels pressupostos, en este cas, és gent que necessita d'un servei hospitalari, educatiu, d'atenció a la dependència, etcètera.

Aleshores, que mos diguen, concretament, totes eixes factures, els diners que representen, on volen que ho retallem; perquè també és molt sofrit això de la duplicitat, de no sé què.
.
.
Dius: Â«Home!
, si nosaltres està contrastat que som la comunitat amb menys despesa, ¿a nosaltres se mos diu duplicitats?
Fotre!
Doncs, aleshores, ¿què estan fent la resta?
Â» Y no veo yo a formaciones que gobiernan juntas en Madrid, en Andalucía, etcétera, parlant de duplicitats.

Perquè si nosaltres en esta despesa que tenim, que atenem la sanitat, que atenem la dependència, que atenem l'educació, etcètera, resulta que se mos diu que és que Â«hay algoÂ» per ahí, que és tan summament duplicat, que podria fer que, llevant-ho d'ahí, en les factures de dependència, de sanitat, se compensaren.
Clar, diu, no sé, doncs que, escolten, que vagen fent la suma.
Que vagen fent la suma, que jo estic disposada, de veritat.

Quan facen la suma, a vore si quadra.
Açò, el a+a.
I de veres, que jo ni estic apel·lant.
.
.
És que jo crec que en el fons tot el món ací volem dir el mateix.
Però el problema no el tenim ací.
És que pareix que és que busquem en esta reflexió un culpable en esta primera fila.
I no, està en Madrid.
I ho tinc molt clar.
I llavors, aquí podem discutir, Â«no, pues que saquen las facturasÂ»; l'altre, Â«no, pues que no pongan ingresos ficticiosÂ», Â«no, pues que no sé quéÂ».

No, miren, no.
No.
Caiem en la trampa una i una altra vegada.
Assenyalem el culpable i després discutim les factures en els calaixos, discutim l'ordre de despesa, discutim l'atenció i l'eficiència i l'eficàcia, etcètera.
Però primer que mos donen els diners, i després sabrem si sabem fer les coses bé.
Perquè és que si no.
.
.

Sobretot perquè, escolten, que se dediquen a dir a una comunitat que ha sigut condemnada a una multa per falsejar el dèficit, que és que vosté diu Â«dos cincuenta y nueveÂ» i el conseller diu Â«dos cincuenta y unoÂ», i això és que vol amagar-ho, quan són dades del Banc d'Espanya públiques.
Una administració condemnada per amagar les dades, que va ser l'anterior.

O que se diga que Â«es que hay un problema que han pasado de siete millones a veintisiete millones las facturas en los cajones de dependenciaÂ».
Quan vosté ha posat una gràfica ahí que vam arribar a 3.
500 milions d'euros.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
en les factures.
I quantes eren de dependència?
Ah, això valdria la pena.
No sé si se pot saber.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, acabe de seguida.

Voldria un poquet més d'aclariments sobre Fira València, sobre els consorcis.

I bé, i en principi, eixes són les coses que he de preguntar.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Muñoz, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Muñoz Lladró:

Yo únicamente agradecerle el trabajo y además la explicación que ha hecho, porque es verdad que esto de los números, así en frío y sin interpretación puede dar lugar a confusiones.
Y creo que ha explicado muy bien lo que ocurría con la ley de dependencia y la aplicación de la ley de dependencia y las ayudas a la dependencia, lo que ocurre ahora.

Y creo que la comparativa que ha puesto usted respecto a las personas que buscan empleo es tan sencillo como que… Lo sabemos todos.
Muchas veces las cifras del paro bajan únicamente porque las personas que tienen un incentivo en estar apuntadas en las listas del paro para recibir una prestación por desempleo, en el momento en que dejan de tenerla no tienen ningún incentivo, y por tanto se dan de baja.

Eso, hay gobiernos que lo interpretan como una reducción del paro totalmente ficticia.
Y en este caso lo que se ha intentado pretender, de alguna manera utilizando las cifras, decir que ahora lo que había era un colapso en dependencia.
No, lo que pasa es que ahora sí que se están dando las ayudas, y por tanto las personas que están en situación o que pueden ser potencialmente beneficiarios tienen un incentivo para solicitarlas, lo cual antes no ocurría.

Por ello, sí que le agradezco esa pedagogía, porque muchas veces las cifras en frío se entienden como algunos quieren que se entiendan, y sobre todo da lugar a que se retuerzan, para arrimar el ascua a la sardina de cada uno.
Y por tanto, sí que le agradezco esto, su trabajo, y nada más.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

I senyor Ibáñez, per acabar el torn d'intervencions dels grups parlamentaris, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Yo, la verdad es que le agradezco, aparte de su pedagogía, el que haya hecho virar de una forma tan sustancial a alguno de los miembros de esta mesa.
Afortunadamente tenemos los diarios de sesiones.

Mire, hace un año, un año, la cuenta 409 era un demonio con patas, significativo de una mala gestión, bueno, de una nefasta gestión.
Hoy, la 409 es una cuenta donde ahí se acumulan las nuevas cosas que van apareciendo, y lógicamente… Por favor, yo creo que no nos vamos a tratar tanto de tontos todos.

Aquí ahora se ha dicho que los grupos que ahora critican las partidas ficticias pues, hombre, lo que tendrían que hacer… No, aquí, ahora hay grupos que critican las partidas ficticias.
Antes había grupo que los llevaba a los juzgados.
Por cierto, por este presupuesto, el que usted ha hecho, fíjese.

¿Y qué dicen esos grupos que ahora ven que los ingresos se han ejecutado en más del 90%, cuando habían dicho que era la gran catástrofe, iba a pasar la gran catástrofe?
Que no reconocieron que mientras se habían puesto 1.
200 millones para pago de intereses, antes de que se ejecutara el primer céntimo de presupuesto, es decir, el 26 de diciembre del año donde el 1 de enero iba a ejecutarse ya el primer presupuesto, eso descendió 700 millones.

Porque empezó el FLA a cero.
Ahí todos se callaron.
Exactamente el mismo silencio que yo he dicho sobre el déficit.
Si yo no culpo a nada del conseller.
Que si el déficit sea al 2,59 o el 2,48, si es que me da igual.
Yo lo único que he dicho es que es la primera persona que en sede parlamentaria lo ha dicho.
Nada más, punto y final.
Nada más.

Después, hombre, no me ha dicho nada antes, y me parece que es muy importante, sobre la responsabilidad de los órganos que aprueban las cuentas.
Porque hasta ahora nos habían enseñado que el órgano político, sea consorcio, sea consejo, sea junta, sea no sé qué, que aprobaba las cuentas, ese desfilaba por el juzgado.

Yo le he dicho qué responsabilidad va a tener, según usted.
Hasta ahora sabíamos lo que pasaba.
Aquí ya ve que los giros en las intenciones van cambiando mucho.
Qué responsabilidad va a tener aquel que además con voto de calidad, aprueba esas cuentas, con voto de calidad.
Le pregunto.

Sobre la 409, que al final son pendientes de aplicación presupuestaria, yo le he hecho un ejemplo, y le he dicho, fíjese, porque está usted aquí en la (inintel·ligible) … porque lo ha remarcado usted.
Yo le he dicho que a 31 del doce del 2014, usted, no yo, usted, cifró que en la dependencia habían en la cuenta 409 7,3 millones.
Y a 31 del doce del 2015 hay 21,7.
Y usted me dice: Â«Son nuevas personas.
Â» Serán ahora y antes.
Serán ahora y antes.
Primera cuestión.

Segundo, si son ahora y antes, lo que está claro es que no están cobrando, porque están pendientes de aplicación presupuestaria, y ahí supongo que me dará la razón.
Porque no estarán cobran… Sí, sí, ya sé que me dice que sí, pero dígalo, que no pasa nada, que aquí no se va a enfadar nadie.

Pero yo le digo que eso no es nada con lo que se va a encontrar este año, el 2016.
Porque es que eso de antes, que era multiplicado por cuatro, ha sido por nueve.
No sé si es buena o mala gestión esa, pero eso es así.

Y después, usted hay otra cosa que ha dicho antes.
Dice, y también ha puesto el ejemplo del empleo, y ha dicho antes que otra de las cuestiones que había encontrado era la baja ejecución en las subvenciones.
Y hablando de empleo, yo le preguntaría que qué le parece que el Servef, con 138 millones de presupuesto, su ejecución sea del 0,83%.
Se ha pagado un millón de euros, de 138 millones.

Eso pasa también ahora.
Pero fundamentalmente me gustaría que se detenga, y sé que al final como soy el último, casi nunca me contestan las cosas, que me diga, bajo su punto de vista, qué responsabilidad tienen hoy, que igual ha cambiado esta teoría, aquellos órganos que acaban aprobando las cuentas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

I ara ja sí, per a acabar la seua compareixença i per un temps màxim de quatre minuts, té la paraula.

El senyor síndic major de Comptes:

Bé, doncs moltes gràcies.

I com esta segona ronda ha pres un caràcter més polític, me permetran que en certes coses no entre, perquè crec que no correspon que jo entre.
Jo entraré en les coses que considere que toquen la sindicatura.
I en esta, diguem-ne, d'alguna manera gresca que hi ha hagut, jo ho deixe en les seues mans.
Jo confie que vostés ho aclariran.
Però, a vore, comencem.

Bé, quant a que haguera ocorregut si no només.
.
.
?
Bé, sí, això ha segut una observació.
Què haguera passat si en comptes.
.
.
?
Tenim un mal finançament que justifica gran part dels problemes que tenim, però a banda hem tingut una mala gestió.
A banda, potser, hem tingut un malbaratament.
A banda.
.
.
Tot suma, evidentment.
Això està clar.
Tot suma.

Si les decisions s'hagueren pres millor, no hi hauria a la millor tants problemes, el problema seria menor.
N'hi hauria problema, però seria menor.
Si realment la justícia acaba demostrant tot el que sembla que apareix de corrupció, doncs bé, evidentment això sí que són diners que no devien haver-se tirat.

Ara bé, hi haguera igualment.
.
.
?
I ahí connecte perquè.
.
.
Hi haguera hagut igualment un problema de quadrar els comptes?
Sí, jo crec que sí.
Per què?
Perquè el sistema de (inintel·ligible) .
.
.
autonòmic no estava pensat per a rebre una crisi com esta.
En quin sentit?
Que tal com està dissenyat no té en compte que el cicle econòmic pot pujar i baixar els ingressos, com ha passat, que han caigut de colp els ingressos.

Mentres que les despeses que fa una comunitat autònoma, pel tipus de competència que té transferides, depenen simplement de les persones, no depenen del cicle econòmic.
Aleshores, això té la seua dinàmica, que és impossible.
I aixina i tot, per exemple, en educació i en sanitat s'acabà tallant un 20% de despesa per càpita.

En general, en el conjunt de l'estat espanyol.
No només ací.
Però aixina i tot, n'hi ha un enorme dèficit.
Per què?
Perquè el sistema no estava previst per això.
Tant de bo en el canvi de sistema se tinguen en compte estes coses.

Aleshores, si haguérem tingut un millor sistema de finançament, almenys no haguérem tingut un dèficit estructural, que ara sí que pot ser que tenim.
Evidentment, això no ho haguérem tingut.
Però en un cas, en una conjuntura com la crisi, en eixe sistema de finançament, haguérem continuat tenint dèficit.

Si damunt ens haguérem estalviat alguns diners per males pràctiques, doncs molt millor encara.
Això està clar.

Per què, si els pressupostos són.
.
.
?
Mosatros insistim que haurien de ser més realistes, els pressupostos.
Clar, per què no són realistes?
A vore, quina és la part que fixem?
La d'ingressos o la de despeses?
Si és la d'ingressos, sabem que estem baixíssims.
Clar, perquè per ara ningú ens ha solucionat la falta de finançament autonòmic.
Per ara estem baixets.

Si vol dir que hem de fer un pressupost per a ajustar-nos a eixos ingressos, ja te dic, sempre la sindicatura dirà que ha de ser realista.
Ara bé, reconeguem on està el problema, i és que és la comunitat autònoma que té la despesa per càpita més baixa, i no només ara, des de ja fa més d'una dècada.

Clar, això vol dir que els valencians, si ens ajustàrem només a ingressos, voldria dir que tindríem un estat de benestar de pitjor qualitat a la resta de l'estat espanyol.
Aleshores, jo, ja no com a síndic, com a ciutadà, d'alguna manera dic, Â«ostres, és que jo no vull que maltracten d'eixa maneraÂ».

I si el que marquem és la despesa, que ja és la més baixa de l'estat espanyol, eixa és la que marquem, aleshores el que cal demanar que els ingressos mos els posen a l'altura de la despesa.
I per això tota la reivindicació del finançament autonòmic.
Per què no són realistes?
Doncs en gran part jo entenc que per això.
No obstant, la nostra faena és que és l'atenció en molt dels punts.
Tot i que sabem la dificultat que n'hi ha per a complir algunes coses.

A vore, quant a parlar en concret d'hospitals, ja he parlat un poquet.
I de Fira València.
.
.
Jo crec que si me clavara ahí a parlar de xifres de cap, jo crec que me clavaria a la millor a parlar de xifres que no recorde exactament.
Això està en l'informe.
Casos puntuals d'això podem després tranquil·lament tirar mà a l'informe i respondre.
Però aixina de cap ara, no podria entrar en quins contractes en concret han segut els causants d'algun problema.

Quant a si els pressupostos estan ajustats o no, ja dic que en este debat polític que hi hagut no entre.

Quant a la 409, el compte 409, bé, en el gràfic ho he posat, el (inintel·ligible) .
.
.
ha passat de 3.
500 milions a 500.
Aleshores, bé, jo crec que això és destacable a positiu, que haja baixat.
Sí, el 409, en el gràfic apareix de 3.
500 a 500 aproximadament.
Això en el 2015, que era l'últim que estava en el gràfic.
Crec que eren 500, però bé, pot ser, no ho sé.
Jo ara de cap, pense que en el gràfic eren 500.

Quant a l'exigència de la responsabilitat dels òrgans, quant a la insistència que opine sobre la responsabilitat d'òrgans que aproven els comptes, doncs el que dicte la llei.
Jo, com no sóc jurista, el que dicte la llei.

I bé, la resta jo crec que ja està tot contestat.

El senyor president:

Molt bé, senyor Cucarella, moltíssimes gràcies per la seua compareixença.

I als grups polítics dir-los que suspenem la sessió, i la reprendrem el dilluns 1 de març.
.
.
(Veus) Perdó, dimecres, 1 de març a les deu i mitja.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 2 minuts)