DS-049%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 15 de juny de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 30.
Primera reunió.

El senyor president:

Anem a encetar el nostre treball parlamentari.
Tot recordant-los la nostra suggerència perquè utilitzen, si han de fer alguna acció per Twitter, el hashtag #plecorts.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Sessió plenària ordinària número 30 de la novena legislatura.

Elecció dels síndics de la Sindicatura de Comptes

El senyor president:

Com a primer punt de l'ordre del dia hem de procedir a l'elecció dels síndics de la Sindicatura de Comptes.
El procediment està regulat en els articles 175 i 178 del nostre reglament.
En primer lloc, passarem lectura al secretari segon de la mesa, l'il·lustre diputat Marc Pallarès, perquè done lectura dels candidats i candidates presentats.

Senyor Marc Pallarès, té vosté la paraula.

El senyor secretari segon:

Gràcies, president.

Â«La Mesa de Les Corts, en la reunió del 14 de juny de 2016, ha tingut coneixement de l'escrit presentat conjuntament pels grups parlamentaris Popular, Socialista i Compromís, número de registre 26.
976, en què proposen els candidats a síndics de la Sindicatura de Comptes, d'acord amb l'article 175 i l'article 23 de la Llei de la Generalitat Valenciana 6/1995, d'11 de maig, de Sindicatura de Comptes.

Â»En aquest sentit, la Mesa de Les Corts, de conformitat amb l'article 178.
2, ha acordat proclamar com a candidats les persones següents, una vegada comprovat que tots ells compleixen els requisits legalment establerts d'acord amb la documentació presentada: Vicent Cucarella Tormo, Marcela Miró Pérez, Antonio Mira-Perceval Pastor.
Â»

El senyor president:

Moltes gràcies, senyories.

Ja saben vostés el procediment.
Van a ser cridats vostés per ordre alfabètic i podran exercir el seu vot, com a màxim, de tres noms entre els candidats i candidata proposats per a la Sindicatura de Comptes.

Senyor secretari segon, procedisca vosté a cridar els il·lustres diputats.

(El secretari segon crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Llegirem si és completa, en blanc o si n'hi ha altra…

(Veus) Sí, completa vol dir: Vicent Cucarella, Marcela Miró i Antonio Mira-Perceval.

(El president fa l'escrutini)

Senyories, realitzat l'escrutini, el resultat final ha sigut el següent: Vicent Cucarella Tormo, 77 vots; Marcela Miró Pérez, 77 vots; Antonio Mira-Perceval Pastor, 77 vots; blanc, 11.

Per tant, han sigut nomenats membres de la Sindicatura de Comptes les tres persones que han comptat amb una votació superior a 60 vots.
(Aplaudiments)

Senyories, la decisió de la cambra, la resolució serà comunicada al president del Consell, al molt honorable president de La Generalitat perquè siga nomenat el síndic o síndica de Comptes de La Generalitat.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'accés universal a les beques per a estudis universitaris, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 17.
310, BOC número 66)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'accés universal a les beques per a estudis universitaris, presenta pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua presentació i defensa donem la paraula a la il·lustre diputada María José Catalá, per un temps màxims de huit minuts.

La senyora Catalá Verdet:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Honorable conseller.

Desde la entrada del nuevo gobierno valenciano, su foco en materia universitaria ha estado en buscar la confrontación con un sector de la comunidad universitaria: el de la universidad privada, representado por tres instituciones, en nuestro caso, que tienen alguna de ellas tradición de décadas en nuestra región.

La Generalitat ha puesto todo tipo de problemas para implantar nuevos títulos verificados por las agencias de calidad impidiendo completar a las universidades su oferta educativa, restringiendo la oferta educativa y la elección de las familias.

Y, además, ayer -es una casualidad pero no nos viene mal- se publicó la Orden 21/2016, de 10 de junio, de la conselleria de educación, por la que se establecen las bases reguladoras para la concesión de becas para la realización de estudios universitarios en las universidades de la Comunidad Valenciana; por cierto, cuatro meses después de la convocatoria que hicimos el año pasado gobernando el Partido Popular, un poco tarde.

A partir de ahí, decirles que en esta orden -se publican varias órdenes-, esta es la única orden que hace referencia a las universidades privadas, y se dan dos hechos: el primero es que, directamente, en unas ayudas que ideamos desde el Partido Popular de excelencia académica se elimina la posibilidad a las universidades privadas de poder optar a estas becas de excelencia académica.
Les recuerdo que eran unas becas para los estudiantes de último curso y para que pudieran hacer un máster en una universidad pública, es decir, les financiamos el primer año de máster en una universidad pública.

Directamente, a los estudiantes de las universidades privadas les hemos anulado en esa orden esa posibilidad.
Solo contemplamos en una orden de las cuatro publicadas la posibilidad ambigua, abstracta, realmente indefinida, de que las universidades privadas y los estudiantes puedan acogerse a una beca pública de La Generalitat.

Y, señorías, tengo que decirles que, sinceramente, esa forma de redactar diciendo, bueno, que en cada convocatoria ya se verá si pueden optar o no, les lleva a los estudiantes de las universidades privadas o las personas que estuvieran pensando en una posible opción, en optar a una universidad privada porque a lo mejor no saben si van a tener la nota suficiente para optar a una pública, les deja en una situación de grave desconcierto e indefensión.
¿Qué van a hacer?
¿Ir a la universidad privada y, después, ya veremos si en la convocatoria pueden optar o no pueden optar?
¿Se la juegan o no?
¿Qué hacen?

Señorías, no solo es eso, no solo es eso, es que esto es único en las principales comunidades autónomas de nuestro país.

Miren, en la comunidad autónoma vasca tienen una orden en la que se establece que las becas se destinen a estudiantes de enseñanza superior con vecindad administrativa en el País Vasco que durante el curso académico realicen cualquiera de los estudios universitarios o superiores en un centro ubicado en el ámbito territorial de la comunidad autónoma o del resto del estado.
Lo mismo la Comunidad de Madrid, lo mismo la comunidad catalana.

Por tanto, señorías, en el derecho comparado autonómico el único criterio que se evalúa para la posibilidad de acceso o no a la beca es el de la territorialidad del centro universitario en el que el alumno va a matricularse, además de cumplir los requisitos académicos y económicos que se regulan en las bases de la convocatoria pero no en el hecho de estar matriculado en un centro privado o en un centro público.

Por tanto, señorías, primero, ya queremos estar a la cabeza de la restricción de derechos en materia universitaria en España, ya queremos ser los campeones de la apisonadora ideológica.

En segundo lugar, queremos seguir siendo los campeones de la vulneración de la normativa básica del estado, cosa que es una característica de este gobierno desde su primera iniciativa en este parlamento, el Â«decretazoÂ», ¿recuerdan?
, el Â«decretazoÂ», el decreto ley de la señora Montón.
Sí, ahí ya queríamos ir contra la normativa básica del estado, toda una declaración de intenciones, y aquí seguimos haciéndolo.

Miren, aunque el artículo 53 del Estatut d'autonomia les permita, le permita al gobierno valenciano una regulación de la enseñanza en todos sus niveles, esta regulación tiene que estar supeditada a la Constitución y a la regulación del estado, es decir, al artículo 149, apartado 1, número 30, de la Constitución española, y al artículo 27.

Por tanto, pensamos que romper el principio de jerarquía normativa, es decir, que tenemos una norma superior del estado que nos dice claramente que el sistema universitario español es único y no discrimina por razón de la naturaleza público-privada del centro, que esto está en la Constitución española, que además está en la Ley 6/2001, de 21 de diciembre, de universidades, que además está no solo en esto sino en la doctrina, señorías, en la doctrina.

Miren, los estudiantes pueden elegir libremente en este país, por lo menos han podido hacerlo hasta ahora.
Y esto se regula no solo en la normativa que les he dicho anteriormente sino también en las sentencias del Tribunal Constitucional.
Léanse ustedes la Sentencia 5/1981, la Sentencia 5/1985, la Sentencia 77/1985 y la Sentencia 86/1985, en el momento en el que este país estaba determinando en qué medida los estudiantes tenían libertad, y el Constitucional lo dijo muy claro: Â«Tanto los estudiantes como sus padres tienen todo el derecho a elegir libremente sus estudios y todo el amparo de nuestro sistema jurídico.
Â» (Aplaudiments)

Por tanto, señorías, desconcierto e indefensión para nuestros estudiantes, un caso aislado de apisonadora ideológica en el derecho comparado autonómico, una normativa que es contraria a la normativa básica del estado, una normativa que es contraria a la Constitución y a las sentencias y a la doctrina del Tribunal Constitucional, una normativa que es contraria a la autonomía universitaria, y les diré por qué, porque el artículo 27 de la Constitución indica que se reconoce la autonomía universitaria en los términos que la ley establezca, y los términos que la ley establece los marca en el artículo segundo.

Por tanto, si la administración autonómica deja de subvencionar a los estudiantes de las universidades privadas se atenta directamente contra el derecho a la autonomía universitaria como quiera que no es posible la consecución de los fines que le son propios en la universidad y que se contemplan en el artículo 1 de la Ley orgánica de universidades, contemplando el artículo 2, el de autonomía universitaria, los medios que son necesarios para conseguir los fines de cualquier universidad, ya sea pública o ya sea privada.

Señorías, todo esto lo que destila, su política contra la libertad de los estudiantes, su política de apartheid, de apartar, ¿no?
, de los eslóganes, de las etiquetas sociales, de la división de la sociedad, de la separación de los valencianos entre buenos y malos, de esa forma tan -perdónenme- casposa de decir que los ricos y los pobres, ¿no?
, los que van aquí y los que van allí, esa forma casposa de la izquierda valenciana, casposa, señorías, esa forma de ver el mundo y esos tópicos manidos que ustedes utilizan son realmente ofensivos para este grupo parlamentario.

Y, miren, les diré una cosa: no es la educación privada ni la concertada secundaria, ni supletoria, porque el ciudadano tiene, le asiste al ciudadano jurídicamente el derecho a optar a una forma u otra de educación.

Y, por tanto, privar a un alumno de obtener una beca pública para elegir un centro de titularidad privada es un agravio para aquellos alumnos que teniendo un nivel económico bajo no puedan optar para elegir centro porque la ausencia a beca les impide a ello.
Y, curiosamente, eso es defender un tipo de enseñanza elitista al que solo pueden concurrir quienes por su nivel económico puedan permitirse pagar sus estudios.
(Aplaudiments)

Miren, les diría, para finalizar, que podemos estar en desacuerdo, y seguramente lo veamos en este debate, pero voy a aprovechar este turno de palabra para decir que estando en desacuerdo lo que no podemos permitir es ofender a las personas.

Miren, dos entrevistas recientes del secretario autonómico de la conselleria y de la directora general de universidades, les leeré: Â«Nuestra obligación es garantizar la oferta pública de calidad y si alguien decide ir a la privada es porque se lo puede permitir o porque se quiere meter en un préstamo, como quien quiere comprarse un BMW pero yo ahí no me meto, se lo tendrá que pagar.
Â» ¡Oiga!
, ¿estamos comparando la educación con comprarse un BMW?
(Veus)

El senyor president:

Señoría.

La senyora Catalá Verdet:

Por tanto, señorías, vamos a ver bien quién va en BMW en este parlamento, quién es rico o pobre en este parlamento, vamos a determinar exactamente quién tiene opción a elegir o no a elegir, ¿van ustedes a decirle a la sociedad quién es beneficiario de los derechos de todos y quién no?

Pues si estamos aquí para eso, ustedes van a ser realmente decepcionantes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

A la proposició no de llei s'ha presentat una esmena per part del Grup Socialista.

I per a la seua presentació i defensa de l'esmena li donem la paraula a la il·lustre diputada Eva Alcón, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, president.

Benvolgut conseller.

Senyories.

Intentaré en la meua intervenció no utilitzar desqualificatius; crec que cap membre d'este parlament deu ser anomenat com Â«casposoÂ».

També, intentaré no fer ús de l'autonomia universitària, un concepte tan apreciat per a tots els universitaris.

I, per a començar, parlaré de la singularitat del sistema universitari valencià.

Si fem un repàs a les universitats públiques i privades per comunitats, trobarem que a Galícia no tenim cap privada; a Andalusia en tenim una; a Castella-la Manxa, cap; a Cantàbria, cap; a Canàries, cap; a Aragó, una i sense confluència de titulacions; arribem al nostre territori i en tenim cinc públiques, quatre privades, una cosa pareguda que passa a la Comunitat de Madrid, sis i sis.

La pregunta és: ¿com és possible que en els últims anys han crescut tant les universitats privades?
Bona pregunta.
N'hi han diverses raons.
(Aplaudiments)

La primera és que no han segut capaços de consensuar un mapa de titulacions que tinga en compte oferta i demanda i, a més, fer-ho a llarg termini.
Tampoc s'ha buscat la gestió eficaç i eficient dels recursos públics.
I el que és més greu, s'ha confós àmbit públic amb àmbit privat.
Fins i tot, ara sabem que professionals sanitaris, incomplint règims d'incompatibilitat, prestaven serveis al sector públic i privat al mateix temps, cosa que estaran d'acord amb mi que és gravíssim.

Sí, senyories, s'ha confós àmbit públic i privat.
I amb aquesta PNL tornem a confondre el que és àmbit públic amb àmbit privat.

El que diu esta PNL és: els estudiants de la universitat privada tenen dret a rebre finançament públic.
I això simplement no és possible.

Deixen que els ho explique en un àmbit que els afecta a tots de prop, l'àmbit sanitari, un altre àmbit que també és públic.
Anem a ficar un estudi de cas.
Pensem que qualsevol de mosatros necessitem fer-mos una prova diagnòstica, una ressonància.
I com que no ens donen hora, hem d'esperar per a fer-mos la prova o perquè mosatros pensem que n'hi ha un hospital públic.
.
.
, privat que ens agrade més, anem allí.
Fins ahí, cap problema.
El problema ve quan utilitzem els arguments que utilitza la PNL, i dic.
.
.
, i vaig a utilitzar textualment alguns dels arguments.
Jo dic: Â«Como contribuyente al erario público tengo derecho a elegir dónde quiero hacerme la prueba y pido que la Generalidad me dé ayuda.
Â» Algú es preguntarà, ¿com?
La PNL ens diu: Â«Porque mi opción no puede venir condicionada por mi libre e incuestionable decisión de acudir al hospital privado.
Â» ¿Veritat que este argument no seria sostenible?
¿No podríem sostindre el nostre sistema sanitari?
Doncs seguint aquest exemple, no es pot demanar que els estudiants que opten per rebre formació privada els financem amb diners públics.
(Aplaudiments)

Vull que quede clar.
.
.
vull que quede clar que el Grup Parlamentari Socialista no està en contra de les universitats privades.
Sabem, i ho sabem, que tot el món té dret a triar una privada, que tots els que van a la privada no són rics i que a moltes famílies els costa molt d'esforç portar als fills a les privades.
Ara bé, el que no compartim, ni compartirem és que amb diners públics financem les universitats privades, directa o indirectament, com és el cas de les beques.

El Grup Parlamentari Socialista sí que està a favor de l'accés universal a les beques, de l'accés directe a les víctimes de violència de gènere, i per això hem presentat esmena.
Però com que els recursos no són il·limitats, pensem que cal distribuir les beques, no repartir -el concepte de distribuir i repartir és ben diferent-.
Per a mosatros la forma de distribuir que proposem és prioritzant als estudiants de les universitats públiques.

Miren, senyories, segons l'informe de la Xarxa Vives, el 56% dels estudiants els financen les famílies.
I, ¿saben quantes famílies no poden arribar a pagar les taxes de la pública?
¿Unes taxes que oscil·len entre 1.
100 i 1.
500?
Moltes, moltíssimes.
I així m'ho va comentar l'altre dia Ana, una dentista, que em va dir: Â«En les circumstàncies actuals, amb la pujada de les taxes i les dificultats d'obtindre beca, la meua família no m'haguera pogut pagar la universitat i jo avui no seria dentista.
Â» (Aplaudiments)

A mi les seues paraules em van fer pensar.
I vaig pensar, per a Ana la universitat va ser una oportunitat, un ascensor social, i val la pena seguir treballant perquè el nostre territori continue (inintel·ligible) .
.
.
ací i que tinguem moltes, moltes persones que puguen veure realitzat el seu projecte vital.

Miren, jo sé que no me poden contestar, perquè la dinàmica parlamentària fa que la interacció no siga amb totes les senyories.
Però jo sí que les vull fer una pregunta a tots i a totes.
¿Creuen de veritat que en este món tot el món tenen les mateixes oportunitats per a accedir a estudis superiors?
Doncs mire, sincerament jo crec que no.
Jo crec que no i per això hem presentat esta esmena.
Hem presentat una esmena perquè, en primer lloc, complix la normativa vigent.
La normativa vigent, el Reial decret 595/2015 diu textualment quan parla de beques, les beques que esta Generalitat ha aplicat durant anys, que són les compensatòries, i diu: Â«Cuando la cantidad aportada por el Ministerio de Educación, Cultura y Deporte a la universidad pública resulte inferior al coste de matrícula, corresponde a dicha comunidad compensar a las universidades públicas por la diferencia.
Â»

Fins ara, l'anterior govern va considerar incloure públiques i privades, però això no ho diu la llei.
La llei diu que cal compensar a les universitats públiques, és a dir, als estudiants que acudisquen a la pública.
Per tant, l'esmena complix la legislació, en segon lloc, respecte que totes les persones són iguals davant la llei, però prioritzem als estudiants de la pública.
I, ¿sabem per què els prioritzem?
Perquè moltes vegades, i simplement per raons de naixement, són les persones que tenen més dificultats econòmiques per a accedir a la universitat.

Per concloure, estic convençuda que l'única manera de recuperar els drets perduts és amb polítiques d'incentivació i discriminació positiva cap a les universitats públiques.

La universitat pública i privada són dos models.
Els dos són vàlids.
Ara bé, són vàlids sempre que respectem que els diners públics es destinen: en primer lloc, que cap estudiant quede exclòs de la universitat per motius econòmics i, en segon lloc, sempre que respectem que els diners públics es destinen per a millorar la qualitat de les universitats públiques valencianes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Passem al torn d'acceptació o no de l'esmena presentada per la ponent.
Té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, señora Alcón, las universidades privadas han crecido en la Comunidad Valenciana, pero no es una cuestión de las becas, porque las becas…, el acceso de los estudiantes a las universidades privadas a las becas está desde el curso 2006 y 2007, y las universidades privadas -la gran mayoría de nuestra comunidad- existen desde antes en esta comunidad.
O sea, que las becas no han tenido que ver.
No sé por qué lo ha traído usted aquí esto.
No ha tenido nada que ver.

En segundo lugar, una pregunta: si usted ha dicho aquí que los profesionales sanitarios prestaban servicios a la pública y la privada, y que por eso han eliminado ustedes la posibilidad de hacer las prácticas de los estudiantes en la universidad privada en los hospitales públicos, si hay una incompatibilidad manifiesta y una ilegalidad, ¿por qué continúa haciéndose?
¿Por qué no han quitado ustedes las posibilidades de hoy?
¿Por qué siguen permitiéndolo?
¿Están ustedes prevaricando?
Si hay una incompatibilidad, si hay una irregularidad, ¿por qué se va a permitir que se siga realizando?
¿Eso es así?

Mire, no hemos dicho en ningún punto en nuestra proposición no de ley que debamos financiar a las universidades privadas.
Ustedes llevan el debate a otro lugar.
Yo no estoy hablando de titularidades.
Estoy hablando de personas.
Estoy hablando de si las mismas…, dos personas, con el mismo nivel de renta, con el mismo acreditado, con el mismo nivel de patrimonio familiar, tienen o no derecho al mismo servicio o a la misma colaboración de su administración a la cual contribuyen los dos.
Eso es lo que yo he dicho.
No me voy a financiar a las privadas.
Me voy a las dos personas que, con el mismo nivel de renta acreditado, el de la pública y el de la privada; con la misma situación de patrimonio familiar, el de la pública y el de la privada, acreditado, tienen desigualdad.
A uno se le da la beca y a otro no se le da.
¿Por qué?
Por su elección.
¿Motivada por qué?
Por cuestiones en las que no tenemos que entrar, pero posiblemente en muchos casos porque no tienen la nota suficiente a lo mejor para entrar en una universidad u otra.
(Aplaudiments)

Mire, ustedes que dicen que han rebajado el tope de…, han rebajado la nota media, dicen que, claro, es que nosotros lo subíamos a 5,5, y ustedes lo han bajado a 5, resulta que aquí están haciendo lo contrario.
Es decir, ustedes dicen que hay que ayudar a la gente, aunque tenga la nota más baja, y aquí están diciendo que una persona que no puede entrar a la universidad pública porque tiene una nota más baja, resulta que no tiene derecho a beca.
Es más, no es que no tenga derecho a beca, es que ustedes los dejan en el limbo, porque han dicho que Â«ya veremos cada convocatoria, ya veremos lo que hacemosÂ».
Seguramente, porque son elecciones y porque no quieren ahora mojarse en esta historia.

Y, miren, les voy a decir varias cuestiones.
Cuando una autonomía se compromete con una universidad, cuando la ANECA está supervisando su nivel de calidad, realmente esa universidad tiene un compromiso de La Generalitat.
Es que nosotros no tenemos por qué ahora ir en contra de nadie.
Y ustedes no tenían por qué ir en contra de nadie.
Y además les voy a decir una cosa, ya está bien de los ricos y los pobres.
Oiga, que no.
Mire, las últimas convocatorias: 3.
549, en el curso 2011-2012, alumnos de la privada que obtuvieron beca, porque demostraron el nivel de renta, igual que el de la pública; 2.
900, en el curso 2012-2013; 3.
400, en el curso 2013-2014… Señora Alcón, que no son ricos, que han manifestado el mismo nivel de renta que el que manifiesta un alumno de la pública para obtener esa beca.
(Aplaudiments)

Y, finalmente, le voy a decir varios…, usted sabe por qué no le acepto la enmienda, muy a mi disgusto porque me hubiera gustado consensuarla.
Primero, porque desvirtúa absolutamente la iniciativa, la desvirtúa.
Y, segundo, por una cuestión, y que no vamos tolerar, oiga, yo en la PNL puse que, como pasaba anteriormente, cualquier víctima de violencia de género, estudiara donde estudiara, tuviera directamente una beca universitaria.
Y cuando de víctima de violencia de género, hablo del estudiante o de su madre, porque, según la legislación, se considera también que cuando la madre ha sido víctima -o padre- de violencia de género, el hijo es considerado víctima y, por tanto, tenía un acceso directo, estudiara donde estudiara.

¿Saben lo que me han puesto ustedes, los progresistas, los sensibles con la violencia de género?
Me han puesto en su enmienda Â«que se garantisca l'accés directe a les beques de La Generalitat per la relació d'estudis universitaris en les universitats públiques valencianes a totes les persones que tinguen la condició de víctima de violència de gènereÂ».
¿Sap el que han fet vostés en esta esmena?
Dividir a les víctimes de violència de gènere.

Vostés estan creant dos tipus de víctimes de violència de gènere.
Vostés que venien, venien a rescatar les persones, vostés que venien a ser els més sensibles en la violència de gènere.
¿Vostés se pensen que és digne que posen negre sobre blanc que només se done beca a les víctimes de violència de gènere que trien les universitats públiques?
(Aplaudiments) ¿De veres?
¿De veres pretenen que el Grup Parlamentari Popular accepte esta esmena?
¿De veres?
¿Li ho han explicat vostés a la vicepresidenta?
¿O no li ho han explicat?

Senyora Alcón, no a les divisions.
I molt menys, no a les divisions entre víctimes de violència de gènere.
No ho anem a consentir.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica.
.
.
, està clar que no s'accepta l'esmena i, per tant, passem al torn de rèplica de la diputada Eva Alcón.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies per les seues paraules, diputada Catalá.
Bé, i intentaré contestar.

Vosté diu que jo he parlat d'una cosa que no té res a vore en la PNL.
Jo ahí no estic d'acord amb vosté.
Cal contextualitzar sempre en l'àmbit en què estem treballant i jo crec que és pertinent, és rellevant que jo contextualitze el que ha passat, quina és la situació d'on venim i on estem en el nostre territori.

Vosté me diu que les pràctiques.
.
.
, si anem a prevaricar, si és que no es van a fer.
.
.
Mire, senyoria, des de la conselleria d'educació el que estan fent és solucionar un problema, un problema que se va crear ací, i el problema va ser que entraren tants estudiants a fer les pràctiques que no podíem garantir una adequada formació.
I per això, ja, esta setmana s'han reunit vicerectors d'universitats públiques amb vicerectors d'universitats privades, perquè el que mosatros volem és solucionar els problemes.
Per tant, s'estan buscant solucions per a evitar el caos que regnava en les pràctiques sanitàries.

Jo no he dit que són rics els estudiants que van a la privada.
És més, explícitament he volgut deixar que som conscients que no són rics i que a moltes famílies els costa molt, molt d'esforç portar els fills a la universitat que han triat.
Aixina que, per favor, alerta el que.
.
.
, si no s'han interpretat bé les meues paraules, les rectifique.

No utilitzen, no utilitzen estes Corts per a fer eleccions.
Això a mi sí que em dol.
Parle de qui vullga, però no me diga a mi que les meues intervencions són buscant vots en les eleccions, perquè no me trobarà.
¿Val?
(Aplaudiments) No me trobarà.
Que jo ací estic per a millorar la vida de la gent i únicament per això.

Violència de gènere.
Bé, jo no tinc problema en reconèixer si m'he equivocat.
La meua esmena va ser una.
.
.
, en este cas, va ser d'estil, estilística, perquè si no recorde mal vostés parlaven dels estudiants, en masculí, i jo volia ficar persones per a referir-me tant a hòmens com a dones.
Si m'he equivocat ho rectifique, jo no tinc cap problema, no tinc cap problema.
En cap moment l'objectiu de l'esmena és dividir en un cas tan important com és la violència de gènere, i me pareix vergonyós que en esta cambra s'utilitze la violència de gènere amb aquesta finalitat.
(Aplaudiments)

Bé, per anar acabant, jo vull insistir que no anem en contra de ningú.
I tinc dades, perquè jo m'he preparat, jo he buscat dades, i no anem en contra de ningú.
No anem en contra de ningú i, per exemple, si comparem els recursos d'investigació que se destinen a universitats privades respecte a 2015, a 2016, han pujat en totes les modalitats.
Ajudes a congressos, ajudes a projectes d'investigació, ajudes a professorats.
És més, vosté ha dit dos coses que no són del tot certes.
Si no estic mal informada i, si estic, rectificaré, les ajudes a l'excel·lència no s'han eliminat de la convocatòria.
És més, les han modificat a favor de les universitats privades.
I li explicaré com.

Anteriorment un estudiant que tenia la beca d'excel·lència, l'ajuda d'excel·lència sols podia fer un màster en la pública.
A partir d'ara no, a partir d'ara podran triar fer el màster en la pública, en la privada, en una universitat nacional, en una universitat internacional.
És això anar en contra de les universitats privades?
Jo crec que no.
El que passa és que si som realment conscients del que costa estudiar en una privada, per exemple, medicina, 10.
000 euros la Catòlica, 16.
000 el CEU i la pública 1.
100 o 1.
014, taxes, estaran d'acord amb mi que no tenen les mateixes possibilitats tot el món d'accedir a eixes taxes.
Per tant, des del nostre plantejament, per afavorir l'accés a la Universitat cal donar recursos a aquells que menys recursos tenen.
I és tant així com això.
I de veritat, jo li reconec que vosté defense i es creu el que ha presentat en esta cambra.
No ho dubte.
El que sí que li demanaria, i li ho demane per favor, és que no mai, no mai pense que les meues intervencions tenen una finalitat que no és la de millorar la gent d'esta comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per al torn de rèplica, té la paraula la il·lustre diputada María José Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Senyora Alcón, mire, l'esmena, la proposició no de llei posa dos coses: una, que se garantisca l'accés universal a les beques.
I dos, que totes les víctimes de violència de gènere, totes, tinguen accés directe a la beca i que no se valore la situació econòmica de la família.
.
.
econòmica o acadèmica de l'alumne.

I vosté el que m'ha posat en l'esmena, me l'ha corregida i m'ha posat l'accés directe a les beques de La Generalitat per a la realització d'estudis universitaris, i m'ha posat vosté Â«en les universitats públiques valencianes a les persones que tinguen la condició de víctima de violència de gènereÂ».
És a dir, vosté ha matisat la proposta.
I el que ha posat és que les víctimes de violència de gènere que estiguen en la privada no tinguen accés a les beques.
Punt, ja està.
És que és aixina.

Segon.
Mire, jo no li he dit que vosté gaste este parlament per a les eleccions.
Jo el que he dit és que l'ordre deixa indefinida, indefinida és en cada convocatoria se verá si optan o no optan.
I hui no se resol el problema.
Hui se deixa en situació d'indefinició a qualsevol estudiant que puga optar o no a eixa universitat.

Tercera.
Mire, és tendenciós el tema de les xifres.
Clar, vosté diu, hombre, es que el CEU vale 7.
000 y la pública vale 1.
300.
No, mire, perdone, el 85% del cost d'un alumne que va a la pública el finança La Generalitat i és un cost de quasi 6.
000 euros per alumne.
Una cosa és que la taxa siguen 1.
300, però el cost del servei universitari, perdone, senyora Alcón, són sis mil i tants euros.
És a dir, una cosa és que el 85% el paguem tots els contribuents i una altra cosa és que me vaja vosté a comparar les dos coses.
Clar, els de les universitats privades ho financen tot ells.
Clar, sí, però no faça vosté eixa diferència que és tendenciosa, és tendenciosa.

I a més li diré una cosa, mire, senyora Alcón, en el fons, en el fons esta qüestió és una qüestió de conceptes.
Per al Partit Popular les persones són iguals, trien l'opció que trien.
Iguals, senyories.

I mire, iguals, encara que se riguen vostés.
Les víctimes de violència de gènere són iguals, (aplaudiments) trien el que trien, pensen el que pensen, estudien on estudien, facen el que facen i tinguen les circumstàncies personals que tinguen.

I vaig a acabar dient-li una cosa, una altra cosa tendenciosa.
Clar, las becas de excelencia académica ahora lo que le financia puede ir a cualquier universidad.
No, anem al principi.
El problema és que en la convocatòria, i la té vosté en el DOCV perquè isqué ahir, fica las becas de excelencia académica dirigida a los estudiantes de las universidades públicas.
Per tant, els estudiants de les universitats privades no poden optar a la beca d'excel·lència acadèmica.
Vosté diu, sí, en los de la pública luego podrán elegir o no hacer el máster.
No, jo li he dit, los de la privada ni tan sols tenen opció a optar a eixa beca.
Eixa és la gran realitat, publicada ahí en el DOCV.

I, per últim, li vaig a fer una altra matisació.
Vostés han donat audiència a totes les universitats per a l'ordre de convocatòria de les beques, però per a una ordre, no per a les quatre que eixiren publicades ahir.
Per tant, n'hi han tres convocatòries que eixiren publicades ahir per a les quals no han tingut tràmit d'al·legació.
Ojito també a eixa circumstància, senyora Alcón.

Finalment, podem o no estar d'acord, arribarem o no a un acord, és evident que no.
Però, mire, vosté no me va a negar a mi el següent.
Esta esmena, esta esmena és simplement una excusa per a poder fer una intervenció un poquet més llarga, perquè sap vosté que la iniciativa o l'objectiu de la iniciativa legislativa d'este grup parlamentari era que tots els estudiants tinguen opció a les beques.
I vosté me fica que els estudiants en les universitats públiques.
Clar, per a d'això no haguérem fet res, senyora Alcón.

Per tant, faça vosté ús de la seua al·lusió, faça vosté ús de la seua paraula.
Jo li dic que jo a vosté l'admire com a parlamentària, però només igual que vosté me demana a mi unes coses, que no s'utilitzen unes coses i altres, que no se mos diga unes coses.
.
.
, jo li'n demanaré unes altres.
No siga vosté tendenciosa ni en les xifres ni en les qüestions.
Siguen vostés valents per a fer-ho i per a dir-ho.
Per a fer el que posa la convocatòria i per a dir ací alt i clar que qualsevol estudiant de la universitat privada hui amb vostés no té opció.

Y que una vez más, lo siento, pero es lo que pone, es el punto dos del acuerdo: que les víctimes de violència de gènere per a vostés no tenen els mateixos drets.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, i per a fixar posició els grups que no han presentat esmenes, donem la paraula a la il·lustre diputada Sandra Mínguez, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

La verdad es que el señor Wert va a pasar a la historia como uno de los ministros más recordados, y no precisamente por la buena gestión de sus políticas educativas.

Una de sus ocurrencias, como tantas otras, fue la implantación del nuevo sistema de becas.
Para mantener la beca los alumnos han de aprobar el cien por cien de las asignaturas matriculadas.
Una persona cuyo sueldo de ministro de 69.
000 euros al año impone la siguiente medida: para conseguir las ayudas más cuantiosas la renta de las familias con tres miembros no podrá superar los 10.
606 euros anuales.
Para el señor Wert una familia que obtenga un poquito más, 12.
000, que si hacemos la media sale a 4.
000 euros por persona y por año, esta familia no tiene derecho a esas becas.
4.
000 euros por año y por persona.

Y todo esto, Â«made in WertÂ», de nuevo, con toda la comunidad educativa en contra, rectores y estudiantes, una vez más se unieron en contra de sus medidas.

El gobierno de su partido, el Partido Popular, y su gestión aquí, en nuestra comunidad con este nuevo sistema de becas lo que han conseguido con ese aumento de tasas universitarias es dejar fuera de nuestro sistema universitario en los últimos dos cursos a siete mil alumnos.

Y a estos abandonos totales hay que sumarles también los abandonos parciales, porque ha habido alumnos que no han podido matricularse de todas las asignaturas debido al alto precio de la matrícula y han tenido que matricularse de muchos menos créditos de los que les hubiese gustado.

Y hoy aquí nos encontramos con esta PNL.
Son conocedores que en nuestra comunidad autónoma se han aumentado 130 euros el precio por crédito.
Somos la tercera comunidad autónoma más cara de toda España.
Son también conocedores que se ha aumentado el precio de un grado un 32 % y de un máter un 75%.
Y todo esto lo han hecho durante la peor crisis económica de la historia de nuestro país, donde cada vez hay más familias ahogadas por la crisis y no pueden hacer frente a las desmesuradas tasas universitarias.
Con un paro juvenil desmesurado, donde costearte tu carrera universitaria con la nómina de un minijob es misión imposible.
Durante el 2011 el salario anual más frecuente era 1.
500 euros en un país con cinco millones de parados.
Y su gobierno, mientras nos asfixiaba, imponía una injusta política de becas y subía desmesuradamente las tasas universitarias de las matrículas, dificultando a muchísimos estudiantes el acceso a la universidad y provocando un inaceptable incremento de desigualdades.

Un país no puede salir de la crisis si no apuesta por una educación universitaria pública y de calidad, accesible para toda la población, independientemente de la renta familiar de sus familias.

Con sus recortes en materia de igualdad de oportunidades han conseguido que el Gobierno de España haya sido un ejemplo para Europa de lo que no se ha de hacer.

El precio medio de la primera matrícula en España es veinte veces superior al de Alemania.
De los treinta y siete territorios de la Unión Europea el precio de nuestros grados hacen que España sea el noveno país más caro.
Países como Finlandia, Noruega o Suecia, conocidos por la alta calidad de sus sistemas de educación, imparten sus estudios universitarios de forma gratuita.

Esto es lo que ustedes han conseguido.
Miren donde estamos.
Hasta ahora hemos competido por abajo y a partir de ahora vamos a empezar a competir por arriba.
Y es lo que se está haciendo ya en nuestra comunidad, con el cambio de gobierno, aumentando un 40% respecto al año anterior la partida en becas, con las becas salarios, pioneras en toda España, dando recursos a aquellas familias que más lo necesitan.
Y esta medida sí ha tenido el apoyo de toda la comunidad educativa, con los rectores de la Universidad de Valencia y la Universidad Politécnica, las dos universidades más grandes que tenemos.

Y para finalizar, anunciarles que nuestro posicionamiento será Â«noÂ».
Y ustedes, tal y como firman en su PNL, dicen lo siguiente: están al lado de la libre e incuestionable decisión de aquellas familias que quieren que sus hijos estudien en la privada.
Pongamos un ejemplo que ya han mencionado las dos diputadas.
Una persona que quiera estudiar medicina, en el caso de medicina de la pública, su matrícula cuesta 1.
700 euros al año.
Una persona que quiera estudiar medicina en la privada cuesta 17.
000 euros al año.
Lo que proponen ustedes es que se le beque exactamente con la matriculación de la pública a esta persona si decidiese estudiar en la privada.
Es decir, se le diese una beca de 1.
700 euros.

Y les quería hacer una pregunta: ¿ustedes consideran que una persona que no es capaz de pagar 17.
000 euros con una beca de 1.
700 sí que cubre sus estudios universitarios en la universidad privada?

Acaba de comentar que para el PP todas las personas son iguales.
Pues quería finalizar con dos preguntas: ¿dónde queda la libertad incuestionable de estas familias que no pueden pagarse la universidad privada?
¿Dónde queda la libertad incuestionable de estos alumnos que no pueden acceder a la misma?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyora Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Bé, moltes gràcies, senyor president.

Una volta més en esta dinàmica de Barrio Sésamo, que començà, inicià la nostra vicepresidenta, anem a tornar a explicar la situació.

Estudiante de medicina de la universidad privada, cuesta, según la señora Mínguez, 6.
000-7.
000 euros.
Estudiante de la pública, 1.
300.
Señora Mínguez, no, 1.
300 no, 1.
300 són les taxes, val?
El resto de lo que va a la seua formació a la universitat pública, que és un 85%, ho paguem tots els contribuents.
És a dir, el pare del xiquet que va a la privada també ho paga.
És a dir, no facen vostés estes comparacions o almenys intenten entendre el que estem dient.
És a dir, no comparem 1.
300 con 7.
000, és que no és de veres.
1.
300 son las tasas, y de ahí a los 7.
000 ho paguem tots els contribuents, que el cost per alumne a l'any en la universitat pública són 6.
000 euros, senyora Mínguez, que sí, que són 6.
000 euros, que ho paguem tots.
I la taxa són 1.
300.
No n'hi ha comparació.

A més, li vaig a dir una cosa: ¿però com vostés poden parlar del senyor Wert?
O sea, bien, vale, parlem de qui vullgueu.
Però és que vostés estan recolzant un govern que ha vingut i després d'un any no ha baixat les taxes universitàries.
És que vostés els estan donant vots a un govern autonòmic que vingueren a dir que baixaven les taxes de la universitat i que a la primera no han baixat les taxes de la universitat.
(Veus i aplaudiments) Però, ¿què me diu vosté a mi?

La primera convocatòria que fan vostés, el nou govern del tripartit, anem a baixar les taxes i no sé menys… Fan dos coses que per a mi són…, vaja, me deixen ojiplática.
O sia, primera, lleven una convocatòria de beques que n'hi havia…, mire, n'hi havia unes beques… Vosté que diu: Â«No, se deixen fora set mil persones.
Â» Però, atenga, ¿vosté d'on trau eixos números, d'on trau eixos números?
Mire, li vaig a dir una cosa: el govern del PP, i jo era la consellera, i alguna cosa sé d'açò, vàrem posar unes beques, que eran becas por circunstancias sobrevenidas, que eren unes beques per als estudiants que havien manifestat un nivell de renda a l'inici del curs i que els pares s'havien quedat en l'atur, que havien tingut una incidència familiar i que el seu nivell de renda havia canviat al llarg del curs, i per si canviava eixa circumstància econòmica, que pogueren acollir-se a eixa beca.
Sap què?
Vostés les han eliminat, vostés les han eliminat.
(Veus) No hay becas por circunstancias sobrevenidas, no hay en la convocatoria.

I aleshores, diuen: Â«No, és que hem apujat a 21,4 milions d'euros.
Â» Atenga, el Partit Popular apujà de 2 a 16,5 milions d'euros, en un any, ¿eh?
, con recursos propios, que hi hauria de vore si en estes noves convocatòries que s'han tret vosté, tot són recursos propios, que a la millor alguna cosa ve del fons social europeu i gestionat pel PP.
(Aplaudiments) ¡Ojo!
, ¿eh?
, ¡ojo!
, que igual lo de las becas salario se lo hemos colocado al fondo social europeo.

Però, mire, coherència, facen vostés un exercici de coherència.
O siga, vénen ací vostés i apugen a la trona a parlar com si estiguérem en fa un any, quan se parlava de Wert y las tasas, que ustedes no las bajan y la gente no puede pagar… Però, atenga, vostés porten un any en el govern.
Vostés estan recolzant un govern que porta un any i que ja ha tret una convocatòria i que ja ha aprovat en el Consell Interuniversitari les taxes.
I ¿sap què?
No les ha baixat, no ha baixat les taxes.
Aleshores, ¿què me diu vosté a mi de les taxes?
Seriosament, eh?
(Veus) O siga, no.

Pense, de veres, que vostés han de reflexionar un poc sobre els números, les dades i les circumstàncies.
Insistisc, no estem recolzant el finançament de la universitat privada, no.
Estem recolzant la persona que en la seua circumstància econòmica a la qual vosté ha fet al·lusió, per una qüestió de nota, i les qüestions acadèmiques no són qüestions que tingam ací de determinar si son los buenos o los malos… Vostés són els que han vingut a fer eixe discurs.
Una persona que no tinga suficient nota, tinga de continuar la seua vocació professional i la seua família, en un esforç important…

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Catalá Verdet:

…puga anar a la universitat privada.
Eixa circumstància vostés no la contemplen.
Deurien contemplar-la.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té vosté per a rèplica quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, president.

Continuemos con Barrio Sésamo.
No sé si no se han entendido bien las cifras, no son 1.
300, 6.
000; estamos hablando de 1.
700, 15.
000, que hay una cuantiosa diferencia entre las cifras que usted ha nombrado y las que yo he comentado.

No se trata de eso, se trata de una persona que no tenga recursos para pagar 15.
000 euros para estudiar medicina en una privada, aunque le den 1.
700 euros de beca de matrícula, va a seguir sin poder pagarlos.
Y esta persona tiene que tener los mismos derechos y las mismas oportunidades que las personas que sí tienen esa renta económica.

Y pongamos un ejemplo.
Dos alumnos, con la misma nota, uno sí que tiene recursos económicos y el otro no, pero no han podido acceder a la misma carrera en el sistema público.
¿Aquí qué pasa?
Que el que tiene recursos económicos sí que tiene derecho a ir y pagar una universidad privada y cursar los estudios que quiere.
Y el que no tiene recursos económicos tiene que cambiar la carrera igual que el resto de sus compañeros, igual que el resto de estudiante de la Comunidad Valenciana.
Esto es una injusticia.
Y aquí lo que se tiene que hacer es dar las mismas oportunidades a todas las personas.

Sigamos.
(Veus) Ha comentado también que cuesta 6.
000, que se paga del erario público.
Por supuesto que se paga del erario público.
Es que la universidad pública ofrece un servicio público.
Esa es la diferencia con la universidad privada, porque una universidad privada es una entidad privada.
Y la universidad pública ofrece un servicio público que, por supuesto, se paga con dinero público.
(Veus)

Por supuesto que se han quedado siete mil alumnos fuera.
Y repito, no es que se hayan quedado siete mil alumnos, es que tenemos que contar también los abandonos parciales, esos alumnos que no han podido matricularse de todas las asignaturas que les hubiese gustado, porque no han tenido dinero para hacerlo, porque se han subido muchísimo las tasas universitarias.

Por supuesto que vamos a hablar de Wert y por supuesto que vamos a hablar de las malas políticas que se han hecho desde su gobierno, porque eso también nos afecta a nuestra comunidad.
Y eso lo ha hecho su partido.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Continuem amb la fixació de posició dels grups que no han presentat esmenes.
En este cas, en nom del grup Ciudadanos, parlarà el seu síndic Alexis Marí, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Vaya por delante, señora Alcón, que yo sí que pienso que usted es una muy digna representante de esta cámara y uno de mis referentes, aunque en este caso, ya también le adelanto que hoy no vamos a estar de acuerdo, pero, bueno.
.
.

Mire, el programa de becas universitarias para el curso 2016.
-2017 del conseller Marzà tiene como objetivo, según dice, y abro comillas, que ningún alumno se quede sin acceder a las universidades valencianas por razones económicas y que, vuelvo a abrir comillas, pretende potenciar igualdad de oportunidades a la hora de cursar estudios universitarios.
Esas fueron, si no me equivoco, el señor Marzà, sus palabras.

Pues mire, la realidad de este programa parece que no va a reflejar ni una cosa ni la otra, porque la orden publicada, como bien ha comentado la diputada Catalá, la orden publicada no aclara si los alumnos de la privada podrán optar a las becas, si podrán hacerlo solo los alumnos de algunas carreras de la privada o todos ellos.

El Consell defiende dar oportunidades, dar valía a las capacidades -fueron sus palabras-.
El Consell dice defender los intereses de los jóvenes, pero otra vez decide, una vez más, y de nuevo, en educación poner obstáculos a la formación y a la educación de los universitarios.

Este Consell se empeña en excluir del sistema de formación y preparación a los estudiantes de las universidades privadas, con las prácticas, y ahora, ahora mismo con las becas.
Pues mire, lo que debían de hacer es en lugar de enfrentar a los ciudadanos, en lugar de crear ciudadanos de primera y de segunda, lo que debían de hacer quizá es dar ayudas a las familias con rentas más bajas, dar ayudas a quien más lo necesita, estudien donde estudien.

Ya les conté la semana pasada un caso particular, mi caso particular, y como esos hay miles.
Aún no he obtenido respuesta por parte del Consell.
No todos los alumnos que estudian en la privada lo hacen porque quieren, sino porque es la única opción que les queda.
Se empeñan en crear brechas en la sociedad, en dividir, diferenciar, discriminar y en romper la igualdad de todos los valencianos.
Y frente a estas políticas, van a encontrar siempre, ya se lo dijimos, a nuestro grupo parlamentario.

En las privadas se estudia una veintena de títulos que la pública no oferta, por si ustedes tampoco lo saben.
Y son los datos del informe del Instituto Valenciano de Investigaciones Económicas.
¿Van a poder esos alumnos solicitar una beca de la conselleria?
Hay estudiantes que pueden estudiar en las privadas a través de becas y a través de un gran esfuerzo de sus familias, y también de sus amigos en muchos casos.
¿Van a poder estos alumnos optar a becas de la conselleria o van a sufrir un agravio comparativo?

En las universidades públicas, en nuestra comunidad cuentan con cerca de veinte mil alumnos.
¿Qué va a ser de ellos a partir de ahora, señor Marzà?
¿Van a despreciar a las familias que no han optado o no han podido optar a la universidad pública?
También son valencianos los alumnos de las privadas, ellos también son valencianos, también pagan impuestos sus familias y ustedes también tienen que gobernar para ellos.

Ustedes que venían con el lema de rescatar personas, pero lo único que están haciendo es limitar los derechos y las libertades.
Lo único que han hecho es despreciar a una parte de los valencianos, y así, señorías, no se rescata a los ciudadanos, rescatan solo a quienes ustedes quieren.

No ataquen al principio de igualdad, por favor, porque es gravísimo discriminar y excluir una parte de los estudiantes.
Es gravísima la política sectaria en educación que mantiene este Consell, más preocupados por la inmersión lingüística y el sectarismo que por una enseñanza de calidad universal y gratuita.

Se lo dijimos ya la semana pasada: no pongan barreras al futuro laboral de los jóvenes valencianos, que ya de por sí es muy incierto.
Expliquen claramente, explíquenlo, si los alumnos de las privadas podrán optar a las becas y si podrán hacerlo todos o solo algunos.
Y sobre todo, siguiendo el principio de igualdad, si podrían optar en las mismas condiciones.

Señorías, abran puertas, dialoguen, busquen puntos de encuentro, reconsideren su política educativa, porque -lo decimos siempre- los estudiantes no tienen por qué pagar las consecuencias de un Consell que impone un modelo educativo ideológico, que desprecia a una parte de los jóvenes valencianos.
¡Ya está bien de coartar el futuro de los valencianos, de limitarlo, ya está bien de poner obstáculos al talento de nuestros estudiantes!

Y yo me pregunto también: ¿ustedes no sabían a qué venían aquí hace un año?
, porque constantemente hablan de los recursos.
O sea, ustedes no sabían cuál era la situación económica de la Comunidad Valenciana.
Pues miren, creo que uno cuando se apunta a un baile tiene que saber con quién quiere bailar y de la forma con la que quieren bailar.

Por eso -termino-, menos, menos retiros espirituales y más becas para todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Continuem amb la fixació de posició dels grups parlamentaris que no han presentat esmena.
In este cas, en nom del Grup Parlamentari Compromís, parlarà l'il·lustre diputat Jordi Juan.

El senyor Juan i Huget:

Moltes gràcies, president.

Bé.
Després de la intervenció de la diputada Sandra Mínguez i l'amiga Eva Alcón, poca cosa tenim d'aportar.
La veritat que la seua intervenció, senyora Alcón, ha sigut brillant, es nota vosté que és una catedràtica de prestigi i que sap del que parla.

Però, bé, anem allà.
Com ve saben, com som del grup del conseller d'educació, trobe que és just que parlem i que diguem les xifres de la convocatòria de beques.
Es destinen 21,4 milions d'euros en este curs, un 27% més que l'any passat.
I, evidentment, com s'ha dit, les beques tenen un caràcter social i potencien la llibertat i la igualtat d'oportunitats.
Esta és la nostra manera de fer política.

També, ¿com no?
, hem de parlar de la beca salari, on es destinen 5 milions d'euros, i un salari mensual fins a 600 euros, perquè els estudiants puguen estudiar la carrera que desitgen.
A més, s'ha abaixat el nivell de renda fins a 18.
000 euros i la nota mínima és un 5, no conforme va apujar el govern central en les seues beques.

Les beques Erasmus també s'han augmentat un cent per cent fins a doblar la quantitat del curs anterior.
I, per altra banda, tot s'ha de dir, les beques Excel·lència, i açò ja s'ha fet referència ací, els estudiants que reben les beques Excel·lència podran també fer un màster a les universitats privades.

I això, per tant, el que volem dir és que nosaltres no estem en contra de les universitats privades.
No hem de vindre ací a confrontar, no hem de vindre ací a dividir i posar una ratlla, quan les ordres que s'estan publicant diuen justament tot el contrari.

Però no hem de perdre de vista que ací estem parlant de serveis públics, i n'hi ha un servei públic, que són les universitats públiques i n'hi ha altres serveis que no són serveis públics.

I per tal de dir, explicar el que estem parlant, jo vaig a fer un exemple.
Tenim uns col·legis concertats.
Un col·legi concertat és aquell que l'administració els subvenciona perquè en un determinat municipi, en un determinat barri l'administració no té recursos per a oferir l'educació a tota la població.

Però ací no estem parlant del mateix.
I m'explique.
S'ha posat el cas de l'exemple de la sanitat.
Posem un exemple més concret encara.
Una dona que va a parir i resulta que li toca en La Fe, però per qüestions de l'administració i de l'ordre, ella voldria en el Clínic, però no, li toca en La Fe.
I al final, diu: Â«Bé, com no puc anar al Clínic i m'envien a La Fe, doncs vaig a la Quirón, que està enfront.
Jo em pague la Quirón i a continuació vaig i li passe la factura a l'administració.
Â»

¿Veritat que això no té sentit?
Doncs ací tampoc té sentit.
I per això, per això en les carreres que no oferix l'administració pública, com és veterinària, sí que s'oferix beca, perquè és allà on no arriba l'administració, que és el mateix que passa en els col·legis concertats.

I ací, senyors i senyores, estem parlant d'educació superior, educació superior, i creguem que la nota de tall és un sistema vàlid perquè, si al final, com bé ha dit la diputada Sandra Mínguez, dues persones en la mateixa nota de tall no han pogut accedir a la mateixa carrera que volien, i resulta que una persona no pot pagar-se una universitat privada i una altra sí que se la pot pagar -que ha parlat el senyor Alexis Marí que és l'única opció que els queda, però és que n'hi ha gent que no té ninguna opció- i, dins d'eixa mateixa nota de tall, resulta que un tria la privada, l'altre no pot, i acabem donant una beca a la persona que ha anat a la privada, ¿quin sentit té la nota de tall?
No tindria ningun sentit.

Aixina que, senyories, com bé saben, el Grup Parlamentari Compromís votarà que no a esta proposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jordi Juan.

Sí?
N'hi ha rèplica?

Doncs, li.
.
.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Juan, per a mi també és un honor poder debatre amb una persona amb el coneixement tan acreditat en esta matèria com és vosté.
I jo pense que tots els qui estem ací.
.
.
, la veritat és que pense que estem buscant una mateixa finalitat, i és el bé de les persones.

Vostés han posat reiteradament un exemple que a mi me pareix desafortunat, que és el tema de la sanitat.
Me pareix desafortunat, eh?
, però és una opinió.
I és desafortunat perquè, com vostés saben, quan hi han retards en la sanitat pública, en normativa autonòmica i en normativa estatal, directament, en totes les comunitats, l'usuari pot anar a l'hospital privat.
(Veus)

I, a més, és que en l'exemple que vostés han posat, que és l'exemple de la dona que està a punt de ser mare, doncs, evidentment, si no va a la pública, a algun lloc haurà d'anar a ser mare, no?

És a dir, per a mi la circumstància o l'exemple me pareix desafortunat.
Però no anem a quedar-nos en les anècdotes dels exemples, que és el de menys.

Jo el que vinc a dir ací és, primera, jo tinc molta inquietud, molta inquietud.
Tinc ganes de vore què voten, per exemple, vostés, els diputats de Compromís, a l'esmena de la senyora Alcón.
Tinc curiositat, per diversos motius.
En el punt primer, n'estic d'acord, pense que estan vostés totalment d'acord.
Però, ¿en el punt segon.
.
.
?
És a dir, ¿van vostés a votar que només les víctimes de violència de gènere que trien la pública siguen beneficiàries de beques?
(Veus) Tinc curiositat, eh?
Si vostés ho fan, estaran en el seu lliure dret per a fer-ho, però tinc curiositat.
(Veus)

I, segon, mire, vaig a ficar-li jo la comparació ja en l'exemple concret, en l'exemple de l'educació universitària.
En la PNL vostés tenen detallat, perquè volia que ho tingueren, quins són els llindars de renda que nosaltres posàvem en les anteriors convocatòries.
Tenen: Â«familia de un miembro, 15.
800 euros; familia de dos miembros, 27.
000.
.
.
Â»; ahí fins a Â«familias de ocho miembrosÂ», val?

Tenen vostés també, en la PNL, que intentí fer-la prou completa perquè no tingueren cap dubte, que no és només que acrediten el mateix nivell de renda, sinó que acrediten també el mateix nivell de patrimoni familiar.
És a dir, tienen el mismo dinero al año y tienen las mismas propiedades, val?

I a més, els pose, els advertisc.
.
.
Perquè, de veres, la PNL està registrada en data 1 de març, senyor Juan.
Este document, de veres, era un poc advertència.
No colen vostés la pota, ficant que una persona que és víctima de violència de gènere no és beneficiària directa, perquè és un error, és un error, és un error, i espere que el rectifiquen.
És un error.

Però jo els pose açò i els dic: dos persones, mismo nivel de renta familiar, mismo nivel de patrimonio familiar, misma exigencia de rendimiento académico, però, a més, tenint en compte que se li donen els mateixos diners, és a dir, siga el que siga la taxa de la privada, se li paga com a la taxa de l'experimentalitat de la carrera en la pública, val?
, dos situacions idèntiques, dos valencians iguals, que paguen la mateixa aportació a la contribució de tots a l'erari públic, per a vostés són diferents, són diferents.

I vostés li afegixen un mantra: són diferents porque uno se lo puede pagar y otro no.
No, no.
No.
Han acreditat el mateix nivell de renda.
No és de veres, han acreditat el mateix nivell de renda.
Possiblement, circumstàncies d'altre tipus que vostés no valoren.
.
.
És que ho he dit en diverses intervencions.
És que, a la millor, no han obtingut la nota suficient per a poder optar a la universitat privada.
Mire, moltes de les persones que cobrixen la informació en estes Corts són periodistes que, en el seu dia, hagueren d'anar a la universitat privada perquè no s'ofertava en la pública, és que és aixina.

I, mire, bé, a mi me pareix bé que regulen el mapa de titulacions, que regulen l'oferta acadèmica.
A mi me pareix molt bé.
Però el que no me va a paréixer mai bé és que a dos persones que tenen les mateixes situacions econòmiques acreditades les vullguen tractar vostés de forma distinta.
Perquè vostés.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.

La senyora Catalá Verdet:

.
.
.
són govern per a tots i han de ser govern per a tots.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Sí, senyor Jordi Juan, i passaríem a votació.
Té vosté quatre minuts màxim.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, president.

Bé, jo sóc nou en Les Corts, sóc d'esta legislatura.
Però jo crec que, una vegada una esmena no és acceptada, no es vota.
No es vota l'esmena, si vosté no l'ha acceptada com a ponent.

En qualsevol cas, la senyora Alcón, respecte al tema que s'ha parlat de víctimes de violència de gènere, ja ha dit la seua intenció.
I, si s'havia equivocat, ha rectificat.
A la millor, és que no estem acostumats que ací vinga un diputat o diputada i que rectifique i que reconega que s'ha equivocat, (veus i aplaudiments) però la senyora Alcón ho ha reconegut i no passa res, no passa res si no s'ha expressat bé.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, efectivament, el que passaríem a votació és simplement la proposició del Grup Parlamentari Popular i punt.

Però deixem que parle l'orador i passaríem a votació.

Senyor Jordi Juan, té vosté la paraula.

El senyor Juan i Huguet:

Havíem comentat abans, per l'exemple que ha posat vosté dels periodistes, (veus) que els alumnes que estudien veterinària sí que tenen accés a beca.

Però el debat jo trobe que està arribant a un nivell de profunditat interessant.
I això és bo, perquè entenc el que vol dir: dos valencians, en les mateixes condicions econòmiques, patrimonials.
.
.
Però, clar, arriba un moment en què eixos valencians prenen decisions diferents.
Un pren la decisió d'anar-se'n a la pública i pensar: Â«Vaig a preparar-me millor la selectivitat per a pujar la nota i anar on jo vullÂ», o Â«vaig a anar-me'n a Barcelona, a Madrid o on siga, a estudiarÂ».
I l'altre estudiant diu: Â«No.
Jo vaig a traure els diners de la butxaca per a anar-me'n a la privada.
Â» I, en eixe sentit, l'administració no pot actuar de la mateixa manera, perquè ahí estem parlant de la lliure elecció.
I, en definitiva, estem parlant d'estudis superiors.
I nosaltres creguem que s'ha de becar a aquell que ha accedit per un servei públic i sempre respectant els criteris de la nota de tall.

Res més.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jordi Juan.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.
Els recorde que votem la proposició no de llei d'urgència que ha presentat el Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.

Senyories, abans de passar al recompte, els comunique que el sistema de votació de la il·lustre diputada María José Ferrer -número 47-, de Sandra Martín -número 83-, del senyor Juan Carlos Caballero, del diputat Juan de Dios Navarro i de la diputada Verónica Marcos no funcionen.
Però anem a comptabilitzar el vot, acreditant la seua presència ací.

Per tant, els vots favorables han sigut 41, 41 vots favorables a la iniciativa; i 48 contraris presencials, comptant el de la diputada Sandra Martín, (la vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«I Clara Tirado.
Â») i la diputada Clara Tirado que ha exercit el seu vot de forma telemàtica.
Per tant, són 49 vots en contra per 41 vots a favor.
Per tant, queda rebutjada la proposta del Grup Parlamentari Popular.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la incorporació de la perspectiva de gènere en la docència universitària, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 25.
039, BOC número 84)

El senyor president:

Senyories, passem al tercer punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la incorporació de la perspectiva de gènere en la docència universitària, que presenta la il·lustre diputada Eva Alcón, a la qual li donem la paraula.

A esta proposició no de llei no s'han presentat esmenes.
I, per tant, és la proposta, sí o no.

Senyories, escoltem amb atenció esta iniciativa parlamentària.
I li donem la paraula a la il·lustre diputada.

Quan vosté vullga.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies, president.

Vull començar esta intervenció amb unes paraules d'agraïment i felicitacions.

Agrair i felicitar totes les persones que han impulsat la igualtat de gènere en la societat i en les universitats en particular.
Felicitats a la Fundació Isonomia, als instituts universitaris feministes i de gènere, a les unitats d'igualtat i també als diferents col·lectius i partits polítics pel treball fet fins ara.
(Aplaudiments)

Bé, estaran tots i totes d'acord amb mi que la igualtat de dones i hòmens és un principi jurídic universal, tal com queda recollit en normes internacionals i nacionals.

També compartiran amb mi que, per a aconseguir la igualtat, cal impulsar accions positives, moltes vegades accions de discriminació positiva.

I jo hui vull compartir amb tots vostés, en primer lloc, d'on venim, quina és la situació en les universitats valencianes.
I vull fer-ho per a demostrar que aquesta PNL és rellevant en el moment actual.

Miren, senyories, les universitats han elaborat el marc teòric i les normes per impulsar la igualtat de gènere.
És a dir, hem creat les unitats d'igualtat i cada una de les universitats ha elaborat el seu pla d'igualtat.

Les investigacions de gènere ja formen part de l'acadèmia.
I jo els recomane els treballs de la professora Asun Ventura, que els il·lustraran adequadament en aquesta direcció.

Ara bé, malgrat la legislació actual i el treball realitzat, cal reconéixer que ens queda molt de camí per recórrer.

Per il·lustrar el que vull dir, els diré que un simple càlcul del nombre de catedràtiques, directores de grups d'investigació, rectores o dones que han rebut distincions per la seua trajectòria acadèmica i investigadora ens porta a la conclusió que la universitat encara es visualitza en masculí.

Per aquest motiu, i per canviar esta situació, des del Grup Parlamentari Socialista presentem aquesta PNL.
És una PNL que insta el Consell a impulsar, vetlar i fer un seguiment de la igualtat de gènere en el sistema universitari valencià.
La pregunta seria, ¿com podem aconseguir-ho?

Miren, sols hi ha una manera de treballar en educació: sumant i buscant el consens.
I, en aquesta ocasió, la solució passa per demanar que la conselleria d'educació i les universitats vagen de la mà en aquest tema.
No podem permetre que torne a passar com ha passat en el mapa de titulacions.
Durant anys, hi ha hagut una total descoordinació i falta de planificació de l'oferta acadèmica.
En el tema d'avui tenim la gran oportunitat de demostrar a la ciutadania que el Consell i les universitats poden coordinar-se i consensuar accions.

És cert que les accions poden estar recollides en el pla d'igualtat de les universitats, però també és cert que necessitaran la voluntat política del Consell.
Altres, serà el Consell qui voldrà impulsar-les, però necessitarà la complicitat de les universitats.

Vegem alguns casos de què vull dir:

Per exemple, des de la direcció general d'universitat ens van comunicar que, a partir d'aquest any, el període de maternitat, paternitat o inactivitat laboral per motius de conciliació familiar no se tindran en compte a l'hora d'avaluar els projectes i els currículums del professorat.
I això és una magnífica notícia, ¿saben per què?
Perquè moltes dones, durant el període de maternitat, la seua productivitat científica disminuïa i, a l'hora de demanar una beca postdoctoral, per exemple, eren penalitzades.
I això era una injustícia.
I això se corregirà a partir d'ara.
(Aplaudiments)

Bé, però, ¿com podem coordinar aquesta mesura amb les universitats?
Les universitats tenen els plans propis d'investigació, i aquestes mesures deuen ser incentivades perquè formen part d'eixos plans.

Un altre exemple: el Consell ha decidit que les comissions avaluadores dels projectes siguen paritàries.
Ho aplaudim.
Però, què passa en la universitat?
N'Hi ha percentatge d'hòmens i dones?
Bé, agafant algunes dades, els estudiants que accedixen per primera vegada a la universitat, ens trobem 56% dones, 47% hòmens.
Una vegada finalitzen els estudis, els diplomats tenim també equilibri: 53 dones, 47 hòmens.
També tenim equilibri respecte al professorat titular.
Ara bé, quan parlem del professorat acreditat, sols 21% del professorat són catedràtiques.
Amb tot el que això implica a l'hora de constituir comissions d'avaluació, direccions de projectes, altres càrrecs, etcètera, etcètera.

Per tant, respectant, aplaudint totes les accions que des del Consell s'estan portant a terme, pensem que ens queda molt per fer.
I per això, la PNL proposa actuar en la docència, la recerca i la gestió, els tres àmbits d'actuació de la universitat.
En docència, és urgent incorporar la perspectiva de gènere en els plans d'estudis.
Jo em pregunte que si n'hi han universitats que han optat per tindre anglés com a assignatura d'estil, per exemple, no serà el moment de posar assignatures respecte a gènere?
Clar que és el moment!
En primer lloc, perquè és un mandat legal.
La legislació obliga a fer-ho així.
I en segon lloc, perquè sols des de la formació podem avançar cap a una societat més equitativa.

En investigació, cal incentivar el lideratge de les dones.
Avui en dia sols 16% participen en els programes Prometeo, programes d'excel·lència investigadora.
I en gestió, cal incentivar la presència de les dones en l'alta direcció universitària.
Miren, quan es busca la igualtat, els equips de govern de les universitats són paritaris.
Si no es busca la igualtat, la universitat es visualitza en masculí.

Per concloure, aquesta PNL aborda un tema que ha preocupat i ha ocupat el PSOE durant molts anys.
El PSOE sempre ha defensat la importància de les dones en la construcció d'una societat moderna, de progrés, més justa i més equitativa, una defensa en la qual em sento identificada.
Per això, és un motiu de satisfacció per a mi presentar esta PNL, una PNL que demana coordinació i mesures per tal que la universitat deixe de visualitzar-se en masculí.

Els diré una cosa: el millor servei que podem fer des de les universitats és ser un espill de valors i principis.
No oblidem que els estudiants d'avui tindran responsabilitats en un futur.
Tindran la responsabilitat, com tenim nosaltres avui de defensar la igualtat de dones i hòmens.
Sols perquè les generacions actuals i futures siguen conscients que la igualtat entre hòmens i dones és clau, si volem viure en una societat més equitativa, els demane que voten a favor d'aquesta PNL.
Crec que val la pena.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Alcón.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula la seua diputada il·lustre senyora Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Veiem com d'important és el gènere, per a algunes bancades i algunes bancades, eh?
, pel nombre d'escons omplerts o buits.

Afegir-nos al reconeiximent que ha fet la senyora que ha fet la senyora Alcón a les universitats, i concretament a la nostra, la que compartim, a la Fundació Isonomia i a la senyora Asun Ventura de la qual algunes hem segut i continuem sent alumnes.

L'educació informal a través de la publicitat, els llibres, les cançons, però també l'educació formal, estereotipada, des de problemes de matemàtiques a la infància, on sempre les dones són les que van a comprar, fins a assignatures d'història del dret en la meua carrera, per exemple, la carrera, la llicenciatura de dret, on mai al costat de l'explicació de la Declaració dels drets de l'home i del ciutadà s'ha explicat mai que dos anys després se va haver de fer la Declaració dels drets de la dona i de la ciutadania, tenen com a conseqüència continuar construint-mos en dos gèneres, el masculí i el femení, que, a més, ens obliguen després al sexe femení o masculí, al d'home o dona, a veure obligatòriament a través d'una d'eixes dos ulleres.

Però no només això: les persones que després volen trencar amb aquesta construcció, com les xiquetes que volen jugar a futbol, o els xiquets que volen jugar a la corda, són persones assetjades.
I no només això.
N'hi ha una altra segona o tercera conseqüència, i és que la visió masculina s'ha construït com el centre del món.
Per tant, ens trobem amb una situació no només profundament violenta, perquè capa les nostres llibertats, sinó profundament estúpida.

Ens construïxen per a tindre una visió en concret, però després malbaraten eixa visió en concret, sense voler-la integrar en els coneiximents, en aquest cas els coneiximents universitaris.
Ja deia Simone de Beauvoir que la dona no naix, la dona es fa.
I per exemple, l'arquitecta valenciana, Tania Magro Huertas, en el seu estudi Â«Prácticas urbanas inclusivas desde el movimiento de mujeresÂ», indica com ací, a la ciutat de València, en els barris valencians, no van començar a integrar-se guarderies i serveis col·lectius, fins que les dones no van començar a estar integrades en les polítiques d'urbanisme.

O, per exemple, l'enginyera Marta Beltrán Pardo, en el seu treball, Â«La importancia del género del avatar en los simuladores de entrenamiento basados en la realidad virtualÂ», explica com les dones bomberes, les dones dels cossos de protecció civil, dels cossos de forces armades no es comporten igual si l'avatar que utilitzen és masculí o femení.
Per tant, importantíssim tindre en compte la integració de la perspectiva de gènere.
Però és que, si no ho fem, a més ens podem veure en situacions de perill, com aquestes bomberes o integrants de cossos de forces armades, que després, en la vida real, no es comporten igual que en la vida virtual.

Per tant, des de Podem, en primer lloc, el reconeiximent a aquesta proposta, el reconeiximent novament a les polítiques feministes.
I anem a votar a favor, perquè aquesta proposta, u, integra la perspectiva de gènere, i per tant enriqueix, és a dir, dóna una visió diversa dels coneiximents.
Dos, visibilitza eixa visió diversa a l'hegemònica, que ha vingut sent la masculina.
I en tercer lloc, aplica justícia, igual que també aplica justícia tindre uns òrgans paritaris, com diu el punt 2 i 3 de la proposta.

Perquè tenint uns òrgans paritaris, contribuïm que s'integre més la perspectiva de gènere i podem arribar, desitgem arribar a un món on per fi no existixquen visions construïdes socialment, és a dir, no existixquen els gèneres, sinó que cada un i cada una tinga la seua visió pròpia, sense atendre si és home o dona.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Cabedo.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la seua diputada Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Bon dia.

En primer lloc, vull felicitar la senyora Alcón per haver presentat aquesta PNL, perquè crec que, com a condició de dona i també com a condició de docent investigadora, creem que és necessari que es presenten propostes d'aquesta.

En España, igual que en el resto de Europa, la desigualdad en la representación de la mujer en el mundo de la ciencia sigue siendo un problema, un problema que nos lo pueden decir las estadísticas.
Por ejemplo, un dato alarmante se da cuando solo el 18% de los galardones de la ciencia recaen en las mujeres.
Y es más, solo el 5% de los premios Nobel de ciencias han sido concedidos a mujeres desde su creación desde 1901.
Por lo tanto, los datos hablan por sí solos.

Pero si nos vamos más allá, nos vamos a los datos sobre la formación y la educación superior de las mujeres, las estadísticas ofrecidas por el Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad muestran que las mujeres representan aproximadamente el 59% de las graduadas en España, y el 42% de las doctorandas.
Es más, las mujeres son las que muestran, las que obtienen mejores expedientes.

Solo por poner un dato, en la Universidad Politécnica de Valencia, una universidad, como ustedes saben, donde la mayoría de los grados que se ofrecen son de ciencias, ingeniería y arquitectura, las mujeres han obtenido el 70% de los premios a los alumnos con mejores expedientes académicos.
Y estos datos evidencian que el talento existe entre las estudiantes de la universidad en estas carreras universitarias.
Pero la realidad nos indica que este talento se escapa.
Este talento no es aprovechado, porque los datos nos muestran que las mujeres están infrarrepresentadas en el ámbito científico.

Porque, por poner un dato, aproximadamente sobre un 39% de las mujeres tienen una profesión de científica en España.
Y también, como bien había indicado la señora Alcón, también tenemos problemas a la hora de tener investigadoras principales en proyectos de investigación.
Solo un 29,8% son mujeres.

Respecto a la carrera académica universitaria, muy pocas mujeres acceden a los escalafones más altos de la carrera académica, aunque hay que decir que en estos últimos años hemos avanzado, ya hay más mujeres.
En esta línea tengo que decir que existen más investigadoras que tienen becas de formación, FP y FP1 que hombres.
Pero lamentablemente los datos que nos ofrece el ministerio de educación indican que las mujeres ocupan menos plazas a tiempo completo y menos plazas a nivel titular.

Pero el agravio se da con las plazas de catedráticas, porque como bien ha comentado la señora Alcón, únicamente el 21% son ocupadas por mujeres.
El problema se agrava mucho más en los puestos directivos.
Según el informe del ministerio de investigadoras del CSIC del 2015, en España menos del 20% de las mujeres tienen posiciones estratégicas en laboratorios, universidades y centros de investigación.
¿Y qué decir del CSIC, donde nunca ha habido una mujer presidenta?

En este caso, quiero hacer un paréntesis.
Aquí han gobernado los dos partidos, y ustedes predican, pero no con el ejemplo, porque nunca han puesto desde 1907 una presidenta en el CSIC.
Por otro lado, si nos vamos a los órganos del gobierno, indicar que el número de rectoras se pueden contar con las palmas de la mano.
En 2016, por poner un dato, ocho rectoras frente a setenta y cinco rectores.
A pesar de los avances legales y los programas en cuanto a igualdad y planes estratégicos, seguimos teniendo esta problemática.

Por lo tanto, creo que debemos de trabajar unidos todos los partidos para hacer propuestas que tengan como objetivo la igualdad efectiva, desde eliminar estereotipos, incorporar políticas de conciliación, promover valores de igualdad en el campo universitario, y generalizando, en el mundo educativo, y apostando por becas universitarias y líneas de investigación de excelencia y premiar el esfuerzo, el mérito y la capacidad.

Para finalizar, indicar que Ciudadanos considera la igualdad como uno de los pilares básicos de cualquier sociedad avanzada.
Defendemos el principio de igualdad de oportunidades, de capacidad y mérito, porque la desigualdad merma las posibilidades de desarrollo, crecimiento y bienestar de la sociedad.
Por todo ello, vamos a votar a favor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la seua diputada senyora Maria Josep Ortega.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories, en primer lloc vull aprofitar aquesta primera part de la meua intervenció per deixar constància del camí que encara ens queda per recórrer a l'hora d'assolir les màximes quotes d'igualtat i respecte entre les persones que senten i s'estimen de manera diferent.
Quina pena i quin fàstic!
El que ha passat recentment ens ha d'encoratjar, encara més si cal, a avançar com una locomotora pel camí de la igualtat plena entre tots els éssers humans (aplaudiments), siguen com siguen i vinguen com vinguen.

Aquesta proposició no de llei que parla d'igualtat, de perspectiva de gènere en un àmbit fonamental per a qualsevol societat com és l'universitari, ens ve al pèl per a insistir en què cal consolidar els fonaments que ja, en els anys setanta les feministes van crear, desafiant l'oposició secundària de les dones en la societat.
La perspectiva de gènere és la construcció de la societat inspirada i feta per les dones i els hòmens per igual, sense consideracions fonamentades en prejudicis ni en estereotips que es basen en la biologia o en l'anatomia humana.

Basar-se en la biologia o en l'anatomia és absurd i impropi d'una societat que s'autoanomena avançada.
És absurd i impropi, però si no férem res, seria sobretot d'una torpesa brutal, insuportable.
Perquè prescindir o deixar en segon lloc una bona part del talent del que disposes, senzillament no té nom.
Per tant, no és només, que també, una qüestió de garantir la igualtat d'oportunitats en el sentit d'eliminar les barreres en la participació de la dona en tots els àmbits d'actuació de la universitat, sinó també en tindre les portes obertes, de bat a bat, a les quantitats ingents de talents que les dones proporcionem a la societat.

I, de vegades, el que acabe de dir, que sembla tan obvi, resulta que continua trobant-se amb barreres construïdes per estructures especialment resistents als canvis.
I es que, no només hem de treballar en assolir un tracte igualitari per a evitar la discriminació directa, també hem de superar eixes estructures que són culturals, que són mentals, i hem d'instal·lar en elles els mecanismes que acaben d'una vegada per totes amb les discriminacions basades en el gènere.

Aquest fet influïx tant en la participació dels hòmens i les dones en la investigació, com en les dades que la mateixa investigació aporta.
Perquè, encara hui en dia, la major part se centren en l'experiència i el punt de vista dels hòmens i presenten resultats com universalment vàlids.
I no es tenen en compte les qüestions de gènere pertinents o s'aborden de manera superficial.
Els resultats de la investigació seran parcials, per tant, i potencialment tendenciosos.

Per tant, el gènere pot constituir un factor important en la investigació de qualitat.
Per exemple, en el camp de la investigació energètica, la participació de les dones és quasi inexistent.
Este només és un exemple dels molts que existixen, però que ens han d'obligar a treballar per la igualtat i l'equilibri en la investigació i detectar estructures i patrons subjacents que ho dificulten.

Esta proposició no de llei que estem tractant parla de recerca d'investigació, de docència i de la gestió com els tres àmbits d'actuació de la universitat.
Caldria anar un poquet més enllà i caldria treballar també de les diferents col·laboracions que les universitats tenen amb altres organismes públics o empreses a través dels múltiples convenis que signem i que, també, haurien de contemplar esta perspectiva de gènere.
És a dir, la necessària i saludable participació de les universitats en els diferents àmbits de la societat.

Per tant, sobretot, és la necessària participació de la universitat en estos diferents àmbits de la societat, eixa creació d'empreses sobre l'assessorament d'aquestes, este catalitzador de l'emprenedoria en nous o tradicionals jaciments d'ocupació, en la sensibilització i difusió dels seus treballs d'investigació, eixa perspectiva de gènere l'hem d'instal·lar com a la convicció que les veritables societats les hem de construir per igual, entre homes i dones.
Per tant, tinguen ben present que Compromís direm sí, i votarem sí, a esta PNL.

Moltíssimes gràcies per presentar-la.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ortega.

Finalment, per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la seua diputada senyora Blanca Garrigós.

La senyora Garrigues Francés:

Gràcies, presidenta.

En primer lloc, sumar-mos al suport a les víctimes de la barbàrie d'Orlando i vaja per a ells el nostre record.
I estem amb ells.

En primer lugar, quiero adelantar ya el voto favorable del Grupo Popular a esta iniciativa.
Y no podía ser de otra forma.
Y no podía ser porque el Grupo Popular ya ha presentado iniciativas en la comisión de igualdad en este sentido.
Iniciativas que hacen referencia a la adopción de unas medidas educativas que favorezcan la formación en igualdad, con el fin de prevenir actitudes violentas en nuestros jóvenes.
Es importante que esta perspectiva de género no se limite únicamente a los ámbitos universitarios, sino que debería extenderse a toda la educación, desde las etapas infantiles y hasta la finalización de los estudios.
Por eso decía que, como no podía ser de otra forma, íbamos a apoyar la iniciativa.

La iniciativa que ustedes presentan hoy tiene tres propuestas de resolución.
La primera habla de incorporar la perspectiva de género en la docencia universitaria y, como ya les decía, estamos totalmente de acuerdo, no sólo en la etapa universitaria sino desde infantil.

Es importante realizar una labor con los jóvenes.
Para ello es importante formar a los profesores y a todo el personal educativo.
Es verdad que ustedes hablan de incorporar la perspectiva de género, pero usted ha explicado ya, y yo se lo iba a decir también, que las universidades no es que la incorporen ahora, están trabajando en este tema durante mucho tiempo, tienen planes de igualdad, pero es verdad que hay que cumplir esos planes de igualdad y que es importante seguir incidiendo en la materia.
Es cierto que los avances no son tan rápidos como nos gustarían, pero también es cierto que las universidades están por la labor y esperamos, con el apoyo del Consell, que eso es lo que nos preocupa más, que así sea.

La segunda propuesta habla de coordinarse con las universidades para impulsar acciones para promover la equidad en la ciencia.
Sin embargo, en este punto, esta iniciativa es cuanto menos resulta poco creíble.
Y le voy a decir por qué.
Ustedes hablan de impulsar, dentro del sistema universitario, acciones para promover la equidad en la ciencia.
Pero, ¿qué pasa cuando es el Grupo Popular el que presenta acciones para promover dicha equidad?
Cuando la compañera Marta Gallén propuso esta iniciativa en la comisión, votaron ustedes en contra.
Votaron en contra cuando se propuso que en los presupuestos de la Generalitat valenciana se habilitara una partida presupuestaria de exención de tasas para mujeres que decidan matricularse en cualquiera de las carreras técnicas que se oferten.
Por eso les decía que, cuanto menos, resultan poco creíbles.
Porque cuando hablamos de generalidades, de impulsar, de incentivar, siempre dicen que sí.
Pero cuando vamos a acciones concretas, la respuesta ya la hemos visto.
Siempre es no.
(Aplaudiments)

En el punto 3, ustedes piden a las universidades que corrijan desigualdades de género.
El problema es que esto vuelve a ser un brindis al sol.
Porque, ¿qué ocurre cuando son ustedes los que no están cumpliendo con su deber de corregir estas desigualdades de género?
Cuando en las propias consellerias, cuando nombran los altos cargos, no se cumple.
Cuando crean comités de expertos y realmente no se cumple porque no hay ni una mujer.
¿Cómo vamos a pedir a las universidades que corrijan esas desigualdades si no lo hacemos nosotros mismos?
Por eso le decía, cuando hablaba usted, señora Alcón, que hay que ir de la mano de la conselleria, nos parece muy bien, pero primero la conselleria tiene que mirarse a sí misma para después poder exigir.

Por eso hoy le voy a pedir, como ya hemos hablado, que no se quede en una mera declaración de intenciones.
Yo creo, de verdad, en su buena fe, señora diputada.
Pero, la verdad, es que necesitamos iniciativas concretas.
No necesitamos más generalidades, necesitamos mejoras en el sistema educativo.
Y, además, cuando se refieren ustedes a incentivar en las universidades para incluir acciones, ¿a qué universidades se refieren?
¿A qué se refieren, a obligar, a incentivar, a sugerir?
¿Cómo lo van a hacer?
Queremos medidas.
Y cuando hablamos de a qué universidades se refieren, ¿a cuáles?
¿a las públicas, a las privadas, a ambas?
Porque, cuando hablamos de obligaciones se refieren a todas, pero cuando hablamos de derechos únicamente hablamos de unas.

Por eso, hoy le pido la misma voluntad política que muestran para corregir estas desigualdades de género.
La misma voluntad para corregir cualquier tipo de desigualdad para cualquier alumno.
Estudie donde estudie.
Para que pueda hacer prácticas en cualquier hospital, estudie donde estudie.
Para que pueda recibir becas, estudie donde estudie.
Nosotros apostamos por la igualdad.
Por la igualdad de género, pero también por todo tipo de igualdad.
No dividimos a los estudiantes entre primera y segunda clase.
Por ello, siempre que lo que presenten sean iniciativas que vayan en este sentido, nos van a encontrar, venga la iniciativa de donde venga.
¡Qué pena que no podamos decir muchas veces lo mismo de ustedes!
Porque, cuando es el Partido Popular el que presenta una iniciativa, por sistema suelen decir Â«noÂ».
Y, en este caso, no se lo digo a usted, señora Alcón sino a sus compañeros de grupo.
Y eso, ¿sabe cómo se llama?
Eso tiene un nombre, que se llama sectarismo.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada Blanca Garrigós.

Senyories, finalitzat el debat, passaríem a votació.

Sí, ¿vols?
Sí, bé.
Un segon, per a possibles rèpliques, sí?
No havia vist que la senyora Alcón demanava.
.
.

La senyora Alcón Soler:

Simplement vull felicitar a totes les diputades per les magnífiques intervencions que han tingut en este apartat.
Per a mi ha sigut una oportunitat d'aprenentatge i crec que és el que, en definitiva, és la vida, anar aprenent progressivament.

Vull agrair al conseller d'educació la seua presència, per la sensibilitat que ha mostrat en aquesta PNL i, també, a la directora general d'universitats, la professora Josefina Bueno, per tot el treball que ella està realitzant des de la conselleria.
(Aplaudiments)

També vull agrair a tots els grups parlamentaris per la bona disposició, tant avui com els dies abans que hem hagut de comentar alguns temes que no quedaven clars i que, entre tots, hem sigut capaços de trobar la possibilitat de consensuar aquesta PNL i que, previsiblement, votarem tots a favor.
Tant de bo trobàrem més exemples com aquest.
Exemples de que tots treballàrem per a millorar aquelles coses que no ens agraden i trobàrem, cada vegada, menys exemples en esta cambra per desqualificar o traure rèdit electoral.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Sí.
Bé, no estem realment en una contradicció dels arguments i estem en un torn tot.
.
.
, sí?
No, no, no.
A vore, senyories, d'acord amb el reglament la diputada Eva Alcón no hauria tingut dret a este temps de rèplica perquè no ha sigut contradita en les seues argumentacions.
Anem bé de temps i hem sigut oberts.
Però, de la mateixa manera que la diputada Eva Alcón ha pogut expressar-se i s'ha expressat bé, la diputada Blanca Garrigós si vol exercir.
.
.
(Veus) ¿Què?
(Se sent una veu que diu: Â«Garrigues.
Â») Garrigues, perdó.
¿Garrigues?
Doncs ací m'ho han posat.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Sí, està mal ací.
Â»).
Vol dir.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Garrigós han posat.
Â») Estem en un torn que no hauria d'existir però bé.

Té vosté la paraula.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, president por la generalitat.
.
.
, per la generositat que sempre el caracteritza.

Nada, simplemente agradecer el debate, agradecer el tono.
Que creo que cuando hay una propuesta que merece la pena debe ser compartida por todos los grupos, venga de donde venga.
Por eso, mi queja anteriormente en el sentido de las propuestas que hemos presentado en relación a acciones concretas para favorecer la equidad.
Y lo mismo en el sistema…, en la comisión de igualdad para favorecer medidas en el ámbito educativo, para favorecer la igualdad y que fue respaldada por todos los grupos.
Creo que, cuando la propuesta es buena, venga de donde venga, se tiene que respaldar.
Y, en ese sentido, agradecer a todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

I ara sí, anem a passar a votació.

Senyories, comença la votació.
(Aplaudiments) Senyories, queda aprovada per unanimitat amb 82, 3, 4, 5, 6, 7, 88 vots comptant el de Clara Tirado i de les senyories que estan presents i que no els funciona el sistema de votació.
Amb 80, 1, 2, 3, 4, 5.
.
.
88 vots favorables.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la retirada dels recursos interposats contra el Decret 239/2015, de 29 de desembre, pel qual s'aproven les bases per a la concessió de subvencions al col·lectiu de persones amb diversitat funcional, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 21.
804, BOC número 73)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la concessió de subvencions al col·lectiu de persones amb diversitat funcional, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua presentació i defensa, donem la paraula a la il·lustre diputada Marian Campello.

Quan vosté vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Â«Los ciudadanos han vivido por encima de sus posibilidades.
Â» ¿Ho recorden?
¿Recorden aquella frase tan lapidària?
En eixa frase, eixa frase condensa en poques paraules tota una ideologia.
La ideologia que ens han imposat en els últims anys a colp de retallades.
És la ideologia del poder, la que ha intentat que la ciutadania, que la gent senzilla pensara que la crisi era culpa seua i que, per tant, era normal que l'eixida de la crisi passara pel seu patiment.

És una ideologia perversa que busca convertir les víctimes en culpables només amb un objectiu, un objectiu que és el que ha perseguit el govern del Partit Popular en els últims anys: que la crisi la paguen els que més necessiten i no els que més tenen, que la crisi la pague la gent senzilla i no els que defrauden i s'emporten els diners a Suïssa i a Panamà.

Eixe ha sigut el full de ruta del govern de Mariano Rajoy, el que ha fet que alguns hagen guanyat diners amb la crisi a costa del patiment de la immensa majoria de la gent.
Un exemple d'este patiment els dels pensionistes i persones amb discapacitat que han hagut de suportar una de les mesures més injustes dels últims anys.
I ¡miren que n'hem tingut, de mesures!
, però és que esta, senyories, s'endú la palma.

Parlem, ¿com no?
, del copagament farmacèutic per a pensionistes i persones amb diversitat funcional, un copagament, per dir alguna cosa, perquè realment és un repagament ja que el que feia és que la ciutadania pagara dos voltes per la seua salut: una volta a través dels impostos, i la segona volta a través del repagament pel qual havíem de pagar diners per les seues medicines i les seues ortopròtesis.

I, ¿com va justificar el govern central esta mesura?
El secretari de sanitat i assumptes socials del Partit Popular, José Ignacio Echániz, va dir que era una mesura dissuasòria, que als pensionistes només els suposaria el que costen quatre cafés al mes.
Quatre cafés al més, ¡com es pot ser tan insensible!
, o pitjor encara, ¡com es pot ser tan ignorant, tan ignorant del que passa en la nostra societat!

Perquè qui deia que el copagament són només quatre cafés al mes, a part de mentir, el que està fent és ignorar els milers de persones que estan en una situació dramàtica, persones majors que van abandonar el seu tractament perquè amb eixos diners havien d'ajudar les seues famílies, persones majores, herois i heroïnes que deixaven les seues medicines perquè els seus néts pogueren menjar carn roja eixa setmana.

Estes coses passaven, senyories del Partit Popular, no eren quatre cafés.
Eixes coses encara passen en altres territoris però no al nostre país.
Els valencians i valencianes ja no tenim eixa situació perquè, ara fa un any, es va signar un acord amb una prioritat clara: rescatar persones.

Per això, des de l'1 de gener de 2016, els pensionistes amb rendes menors a 18.
000 euros i les persones amb diversitat funcional ja no han de repagar per les seues receptes i les seus ortopròtesis, perquè este govern decidí com a prioritat que vora un milió de persones pogueren viure amb la tranquil·litat de tindre medicines garantides tingueren o no tingueren diners; per això es destinà 41 milions d'euros a compensar amb ajudes la injusta decisió del govern central.

Les persones beneficiàries no han de passat tràmits burocràtics ni han de fer cues de la vergonya per ser pobres, només han d'anar a la farmàcia amb la seua recepta i comprovar com, per fi, n'hi ha un govern que té clares les prioritats.

Parlava de 41 milions d'euros que s'han dedicat a estes persones, comparem-los, per exemple, amb els 60 milions que ha de pagar el Consell per la fórmula 1 que vostés, senyors del Partit Popular, ens digueren que eixiria a cost zero.
¿Quants cafés li va pagar el govern del PP al senyor Ecclestone?

Com deia, per fi, ara, tenim un govern que té clares les seues prioritats.
Per això, tot i patir el finançament injust que patim, este govern ha decidit destinar 41 milions per a eliminar el repagament, mesura injusta del govern central.

¿I quina ha sigut la resposta del govern central?
Exactament la mateixa resposta que ha tingut davant de totes les mesures que este govern ha posat en marxa per a rescatar persones: anar als tribunals per a intentar guanyar allí, en els despatxos, el que no poden guanyar en les urnes.

I jo em pregunte: ¿per què el govern del PP vol fer patir el copagament als valencians i valencianes?
, ¿per què no ens deixen fer justícia amb els nostres propis diners?

¿Saben per què porten als tribunals les mesures del govern del botànic?
Perquè demostren que n'hi ha una altra manera de fer política.
El govern del botànic demostrà que amb pocs recursos és possible fer justícia amb les persones més vulnerables; és possible atendre l'emergència social, és possible garantir l'atenció sanitària i farmacèutica a totes les persones siguen joves immigrants, persones sense papers, persones amb més o menys recursos, perquè la salut és un dret humà bàsic.

Totes i tots pel fet de ser persones mereixem tindre un tracte digne, mereixem tindre garantida l'atenció sanitària de qualitat i universal.
Amb el govern del Partit Popular això no passa.

Els quatre cafés que deia el secretari de sanitat del Partit Popular que els suposaven a la gent senzilla, per a la gent del carrer van suposar 468.
909 tractaments no iniciats entre setembre de 2014 i agost de 2015, un 32% dels pensionistes no van iniciar el tractament que els prescrivia el seu metge, i un 16% van abandonar els tractaments ja iniciats, això vol dir 198.
517 tractaments abandonats.

La nostra terra era líder en abandonament de tractaments amb dos punts per damunt de la mitjana espanyola.
Hem passat de ser líders en patiment a ser referents en recuperació de drets.
Això és el que sembla que li molesta al govern central, al govern del Partit Popular; si no, no s'explica el recurs que han interposat.

Per això, esta iniciativa pretén una cosa molt senzilla, que d'estes Corts isca un clam unànime, un clam fort per a defensar els drets dels valencians i valencianes a no patir el copagament.

Volem que tots els diputats i diputades d'esta cambra diguen ben alt que ens alegra que en només tres mesos s'ha reduït el 24% de l'abandonament en els tractaments.

Pot ser que al govern central del PP li molesta que el govern valencià haja aconseguit que els que pateixen colesterol estiguen tornant a prendre els mecanismes per a reduir el seu nivell de colesterol en sang.

Pot ser que al govern central del PP li moleste que els valencians i valencianes amb hipertensió tornen a prendre la seua medicació diària.

I pot ser li moleste que l'abandonament del tractament en afectats per la diabetis de tipus 2 s'haja reduït en un 80%.
No ho sabem.

Però sí que sabem que ara, en estes Corts, no n'hi ha govern central que valga.
Ara el que mana és la consciència de totes i cadascuna de les senyories.

Per això, els demane que voten a favor d'esta proposta, que és el mateix que votar a favor dels 785.
000 valencians beneficiats amb esta mesura justa del Consell.

Voten a favor dels valencians i valencianes exigint al govern central que deixe de posar pals a les rodes al nostre poble, siguen empàtics amb els seus compatriotes i no els facen triar entre menjar o medicar-se.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A esta proposició no de llei no s'han presentat esmenes.
Per tant, passarem a conéixer la posició de cada grup parlamentari.

En primer lloc, li donarem la paraula a l'il·lustre diputat Daniel Geffner, en representació del Grup Podemos-Podem.

Quan vosté vullga.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señor presidente.

A nosotros, desde el Grupo Podem-Podemos, nos parece una muy buena iniciativa y apoyaremos la ponencia de la diputada Marian Campello.

Consideramos que el copago es injusto, ineficaz, ineficiente, por lo que estamos en contra del mismo y somos partidarios de suprimirlo.
Es injusto porque golpea a los más enfermos, a los sectores más vulnerables de la población.

El copago, también llamado Â«repagoÂ», castiga al pensionista enfermo que debe pagar de su bolsillo algo por lo que antes del Real decreto 16/2012 no lo hacía.

El copago tiene un fin recaudatorio al disminuir el gasto que se hace cargo el estado y descargarlo sobre el bolsillo del enfermo.

Este hecho aumenta la desigualdad ante la enfermedad al dificultar la accesibilidad al tratamiento médicamente necesario.
El paciente decide no tomarse unas pastillas, muchas veces los medicamentos más necesarios, porque tiene que optar entre tomar el fármaco o pagar la comida, ropa, luz o ayudar a un hijo a una hija en paro.

El Partido Popular ha favorecido una fiscalidad injusta donde no pagan más los que más tienen.
En el caso del copago esto se vuelve a confirmar: un impuesto a los más necesitados; más impuestos a quienes menos tienen y más necesitan; un impuesto que fomenta el abandono del tratamiento y aumento de las complicaciones; un impuesto que aumenta la desigualdad en la enfermedad; un impuesto que genera un nueva forma de pobreza, la pobreza farmacológica.

Les deben sonar, señorías, las consecuencias del Decreto 16/2012, el decreto más cuestionado y con más oposición en la historia.
Es un compendio de las consecuencias de las políticas del Partido Popular: recortar prestaciones, aumentar la desigualdad, aumentar la pobreza, es decir, recortes y pérdida de derechos.

En este sentido, el efecto del copago en el campo de la desigualdad ya es conocido en la literatura científica estimándose una disminución de la adherencia a los tratamientos del orden del 11 al 15%, según enfermedades, y la cuantía del copago, cifras claramente inferiores a las que se han publicado por la conselleria.

El Partido Popular cuando cambió las condiciones de acceso a los medicamentos no hizo un estudio sobre las consecuencias en salud y lo debería haber hecho.
Falta de cultura y evaluación, tan necesaria y tan poco empleada por las administraciones.
Quizás, omitió este deber porque sabía el efecto perverso de la medida y mejor ocultarlo para no aparecer como responsable ante esta grave irresponsabilidad.

Faltó analizar las consecuencias de sus actos, y el informe de la conselleria es demoledor en cuanto a que un 32% de pensionistas no iniciaron el tratamiento prescrito por el facultativo y otro 16% lo debieron abandonar, cifras también escandalosas para el colectivo con diversidad funcional.

Pero, además, resulta que el copago también es ineficaz para disminuir el gasto sanitario porque fomenta que el enfermo o enferma deje de cumplir el tratamiento, tenga más complicaciones, más ingresos hospitalarios y mayor gasto sanitario.

Finalizo que las medidas adoptadas por el Consell en el tema del copago eran necesarias y justas, pero son insuficientes porque todavía hay personas con pobreza farmacológica en muchos hogares, especialmente en el grupo de trabajadores pobres.

Desde el Grupo Podemos-Podem, trabajaremos para convertir la pobreza farmacológica que sigue siendo una realidad en demasiados hogares.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

Per a fixar posició, en nom del Grup Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Juan Córdoba.

Quan vosté vullga.

El senyor Córdoba Cortijo:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, la protección de la salud es un derecho reconocido en la Constitución, y deben ser los organismos públicos los garantes del cumplimiento de dicho mandato constitucional.

Desde Ciudadanos defendemos esa confluencia entre una sanidad pública y de calidad con el cumplimiento del reconocimiento constitucional.

Una vez formuladas estas dos observaciones preliminares, quiero destacar de forma nítida y rotunda que en Ciudadanos estamos en contra de la instauración de cualquier tipo de copago adicional en sanidad.
Insisto, para que quede claro, que estamos en contra de la aplicación de cualquier copago o repago adicional.

Queremos que quede claro en esta cámara pues una posición que hemos defendido reiteradamente y, una vez más, creo en la conveniencia de recordarlo.

Por otro lado, la situación económica de los últimos años, junto con la precariedad que padecen aquellos colectivos más vulnerables y con menos recursos, hace necesario arbitrar medidas tendentes a paliar estas deficiencias con soluciones tangibles y eficaces.

Teniendo en cuenta estas circunstancias se aprobaron los mencionados decretos, el Decreto 239 y 240/2015, en los que nosotros dimos nuestro apoyo al Consell para la puesta en marcha de estas medidas como contraposición al copago.

Desde nuestra posición, manifestamos que el coste de los medicamentos no puede ser una barrera para nadie, independientemente de sus recursos.

Sin embargo, si hay algo con lo que no estamos de acuerdo es la forma con la que han intentado justificar su iniciativa, no necesitaban desvirtuarla de esta manera.

Mire, ustedes en su iniciativa adolecen de cierta falta de rigor en los datos que han presentado en el argumentario, aunque en el fondo de la cuestión estamos de acuerdo.
No era necesario recurrir a la demagogia en casos tan claros como el que estamos tratando.
Y se hubieran dado cuenta fácilmente si hubieran hecho una simple división entre el número de beneficiarios y la cantidad total destinada, comprobarían que sale aproximadamente…, bueno, exactamente una media de 52 euros por beneficiario.
Con estos 52 euros ni tan siquiera llegaríamos al coste que el propio decreto establece.
Es, por tanto, innecesario esta argumentación, ya que enturbia el verdadero fin de la iniciativa.

Para que ustedes tengan una referencia, un análisis comparativo es el que realmente ha hecho Farmaindustria, que es la patronal de las empresas farmacéuticas.
En el año 2011 los españoles abonamos un 5,7% del montante total de la factura farmacéutica, mientras que en el 2015 estamos ya pagando un 11,5% -de un 5,7% a un 11,5%-, es decir, que la aportación que hacemos los ciudadanos se ha duplicado.

Señorías, el problema no es la aportación global, que sigue estando por debajo de la media de los países de la zona euro, que ronda aproximadamente el 14%, sino que esta aportación global impacta de manera muy significativa, como digo, en pensionistas con pensiones bajas, en trabajadores con salarios bajos y en personas desempleadas que siguen cobrando un subsidio, pero que tienen dificultades para hacer frente al pago de las medicinas.

Por tanto, el actual sistema de aportación puede ser lesivo para muchas personas y, aunque es difícil determinarlo, puede suponer que se ponga en peligro en algunos casos la continuidad de los tratamientos.

En Ciudadanos tenemos claro que el sistema nacional de salud es un elemento de cohesión, de cohesión social y que tiene que ayudar a cerrar esa gran brecha a la que ha hecho referencia el último premio Nobel de economía cuando hace un análisis de cómo la desigualdad está rompiendo la cohesión de muchas sociedades y, también, de la española.
Este es un aspecto que queremos contribuir a paliar con medidas concretas como estas.

Para finalizar, aunque conocemos que buena parte de la legislación farmacéutica es competencia del estado -y eso no lo ponemos en duda-, nos parece muy conveniente que el gobierno de la Comunidad Valenciana inste al gobierno de la nación a retirar el recurso contencioso-administrativo interpuesto.
Y, en este sentido, votaremos a favor de la propuesta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

A continuació, per a fixar la postura del Grup Parlamentari Socialista li donem la paraula a l'il·lustre diputat Ignacio Subías.

Quan vosté vullga.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

El Real decreto ley 16/2012 fue uno de los mayores ataques al estado social y de derecho y al sistema sanitario público.
Fue un real decreto indigno, inhumano con enormes consecuencias, tanto a nivel personal, como desde el punto de vista de la salud pública.

Entre otros recortes, supusieron el cargarse la universalidad e implantaron diversos copagos a las personas activas incrementándoles los que tenía, a los pensionistas por primera vez, pero no quedaron ahí.
El gobierno valenciano del Partido Popular en los presupuestos para el año 2013 se cargó el artículo 16 de la Ley 11/2003, sobre el estatuto de las personas con discapacidad, que decía que aquellas personas discapacitadas menores de dieciocho años con una discapacidad igual o superior al 33% y los mayores con una discapacidad igual o superior al 65% tenían los medicamentos y los productos ortoprotésicos gratuitos.

A partir del 1 de febrero de 2013, y como consecuencia de ello, tuvieron que pagar.
Por eso en el año 2013 este grupo presentó una proposición de ley en defensa de los derechos de los más desfavorecidos.
Dije entonces y digo ahora que alzaba la voz y la palabra en nombre de aquellos que tenían más problemas, que alzaba la voz y la palabra en nombre de los más desfavorecidos, que alzaba la voz y la palabra en nombre de los discapacitados y dependientes que sufrían un trato irreflexivo sin medir las consecuencias, poniendo en riesgo de exclusión a los que más necesidades tienen.

Las asociaciones de discapacitados se pronunciaron contundentemente y denunciaron el tremendo esfuerzo que deberían de realizar las consecuencias de los mismos.
Por eso presentamos esa proposición de ley que, lamentablemente, el Partido Popular votó en contra.

Asimismo, y como he dicho, el Real decreto ley 16/2012 afectaba a los pensionistas que tenían que pagar los medicamentos por primera vez.
Todo ello provocó exclusión social y muchas personas pensionistas y discapacitados tenían que decidir, y tenían que decidir entre poder comprar alimentos o tener que pagar los medicamentos.
Según datos de la propia conselleria, más del 30% de los pensionistas están tomando inadecuadamente la medicación.

Mientras el gobierno del Partido Popular recortaba, el gobierno salido de las urnas de mayo del 2015 empezó a dar derechos que se habían recortado.
Y así, en julio, recuperamos la universalidad de la asistencia sanitaria.
Y en diciembre de 2015, el Consell aprobó los decretos 239 y 240 por los que se aportaba la subvenciones de 41 millones de euros a los presupuestos de La Generalitat para cubrir los copagos a pensionistas con pensiones inferiores a 18.
000 euros al año y a las personas con diversidad funcional, de acuerdo con las características de la Ley 11/2003.

Y así, a partir del 1 de enero, los pensionistas con pensiones inferiores a 18.
000 euros y los discapacitados y dependientes, nuevamente, recuperaron derechos y, nuevamente, no tuvieron que pagar los medicamentos.

Pero el Partido Popular…, y, recuerdo, esta medida ha afectado a casi un millón de personas: ochocientos y pico mil pensionistas y casi noventa mil discapacitados y dependientes.
Pero el Partido Popular, una vez más, el gobierno de la nación, en su obsesión con el gobierno valenciano, interpuso un nuevo contencioso-administrativo ante el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, intentando cercenar derechos de los más necesitados.
Por todo ello, evidentemente, vamos a apoyar esta proposición no de ley, donde se pide instar al gobierno de la nación a retirar los recursos presentados contra los decretos 239 y 240 del 2015.

En cualquier caso, señoras y señores diputados, yo espero que el gobierno que salga de las urnas el próximo día 26 tome una decisión, que es contundente, que tiene que ser y que es definitiva, y es derogar, retirar el Real decreto ley 16/2012, que es el auténtico causante de todos estos males.
Por eso espero que todos hoy, por dignidad, por respeto y por justicia social, votemos a favor.
Estamos hablando de los derechos de los más desfavorecidos, estamos hablando de los derechos de los más necesitados.
Cuando hoy apretemos…, aquellos que apretemos el botón verde estaremos votando a favor de derechos.
Aquellos que no aprieten el botón verde estarán votando a favor de mantener recortes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

Per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari Popular, li donem la paraula a l'il·lustre diputat Fernando Pastor, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Pastor Llorens:

Gràcies, president.

¡Qué complicado, señor Córdoba, venir a esta cámara a hablar de copagos en época de campaña electoral!
Â«Ciudadanos -El País, hace exactamente un año en previas a otra campaña electoral, la de diciembre-, Ciudadanos propone copagos en la sanidad y la educación.
La formación quiere que las autonomías paguen así las prestaciones extraordinarias.
Â» (Aplaudiments) Albert Rivera… Albert Rivera… Albert Rivera.

Creo que en general todos…, todos ustedes salen con ventaja a este debate.
Y esa ventaja les viene dada por la capacidad que ustedes tienen de salirse con habilidad de la historia real y meterse en un guion mucho más fácil; eso sí, repleto de inexactitudes, repleto de medias verdades y, lo que es peor y más preocupante, repleto de falsas expectativas a los más necesitados.

Señores de Compromís y de la izquierda en general, y también meto ahora a Ciudadanos porque ustedes han dicho que van a votar favorablemente este punto, no es malo ayudar a la gente.
Lo que es malo es hacer chapuzas y escudarse en que ello se hace aun a sabiendas para favorecer a la gente.

Y la primera chapuza en esta historia tiene nombres y apellidos, la señora consellera de sanidad, Carmen Montón.
Porque fue precisamente la consellera quien anunció a bombo y platillo algo que después no pudo hacer, y que fue eliminar los copagos, el anuncio de los copagos farmacéuticos.
Y no fue ni el gobierno de Rajoy, ni el Gobierno de España quien tumbó aquella feliz idea.
Fue el informe del Consell Jurídic Consultiu, que lo mínimo que le decía era que no se podía jugar con las ilusiones y con las expectativas de los más desfavorecidos.

Pero, a continuación, la consellera de sanidad no cejó en el empeño y vino con una segunda feliz idea, que es la que hoy estamos aquí debatiendo, la de las ayudas a los copagos, esos que prometió eliminar pero que nunca eliminó.
Qué casualidad también que también entonces estábamos en vísperas de otras elecciones, las generales de diciembre.
Y hoy, que estamos en vísperas de otras elecciones, volvemos, mejor dicho, la izquierda trae de nuevo el tema de los copagos para que hablemos de nuevo frente a unas elecciones de copagos.

Lo he dicho antes y lo digo ahora, lo repito y lo reitero, ustedes… muchas medias verdades y muchas inexactitudes.
Han hablado todos de que se tenía que elegir durante mucho tiempo o que…, sí, sí, hasta enero del 2016, entre pagar la factura de la luz, entre comer una familia, entre pagar el gas, incluso alguno ha dicho todo esto junto o pagar los medicamentos.
Con ocho euros, señores, se hace todo lo anterior.
No lo dicen.
Medias verdades, inexactitudes.
Lo máximo que un pensionista…, lo máximo, que yo no digo que sea mucho o sea poco, lo máximo que tiene que pagar al mes, lo máximo que tendría que pagar al mes serían ocho euros.
Y, ¿ustedes me quieren decir, manipulando y tergiversando, que con ocho euros se puede pagar la luz, el gas, la comida, no sé cuántas cosas más de una familia y se tiene que elegir entre eso o lo otro?
Eso no es serio, eso no es coherente y eso es bastante demagógico.
(Aplaudiments)

Quiero también apuntar una cuestión interesante, y es que tampoco dicen ustedes…, también callan y también ocultan que las ayudas que está dando la conselleria de sanidad, las que ha aireado este Consell, las que ha aireado la señora Montón -y no lo dice el presidente Rajoy y no lo dice el Gobierno de España, lo dicen prestigiosos economistas- van a obligar a miles de pensionistas, que hoy no tienen la obligación de hacerlo, a tributar al año que viene y hacer todos la declaración de la renta.
Sí, sí, señor Subías, no haga así con la cabeza, que es que sí.
Y yo entre prestigiosos economistas que dicen públicamente por escrito lo primero, me creo más a los primeros, como digo, que a los segundos.

Por cierto, es importante también remarcar que ningún ministro, ni ningún gobierno es el que interpone recursos a las chapuzas de la consellera de sanidad, ninguno.
Simplemente, sí, sí, ante un fraude de ley lo que ocurre es que hay informes de la abogacía de estado que le obligan al gobierno a interponer un recurso ante chapuzas, porque si no, de lo contrario, y probablemente, el Gobierno de España estaría incurriendo en prevaricación.
(Aplaudiments)

La señora Montón ha hecho de todo menos lo que tenía que hacer.
No sé si eso es el gobierno a la valenciana, es decir, anunciar cosas que incumplo, después meter en líos a la gente, a los pensionistas que al año que viene van a tener que hacer declaración de renta y, a lo mejor, fíjense, les cuesta bastante más de los ocho euros con los que algunos pagan el gas, la luz y la compra de casa.
Probablemente, a algunos en renta les cueste bastante más caro, porque el dinero público recibido vía subvención tributa y, por lo tanto, se debe declarar.

Y quiero decirles para acabar…, para acabar a Ciudadanos -he empezado con Ciudadanos y quiero acabar con Ciudadanos- que antes de escuchar al señor Córdoba en su argumento, yo tenía, y así siempre lo había escuchado, que Ciudadanos quería que la sanidad fuese igual en las diecisiete comunidades autónomas, que la educación sea igual en las diecisiete comunidades autónomas, en Andalucía, en Galicia, en Asturias o en la Comunidad Valenciana.
Lo que usted propone hoy aquí es una cosa completamente diferente, y es que en unas zonas de España haya copago y que en la Comunidad Valenciana no lo haya.
Me sabe mal, pero ustedes han sido bastante contradictorios en la mañana de hoy.

Muchas gracias, president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

¿Sí?
La ponent, Marian Campello, per a rèplica, contradicció en les seues argumentacions, té vosté la paraula.
¿Des de l'escó?
Sí, té vosté quatre minuts.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

A vore, primer, voldria contestar-li al company de Ciudadanos.
M'alegre que voten a favor d'esta PNL i d'esta proposta.
Però sí m'agradaria deixar clar que tenim punts de vista diferent, perquè nosaltres parlem de beneficiaris quan parlem de la gent que té dret a percebre esta ajuda i vosté parla de xifres de venda.
Quan jo parle de drets amb dades de conselleria, vosté parla amb dades de la patronal farmacèutica.
Aleshores, jo crec que ahí també mos queda prou clar un poc les diferències que podrien tindre de mirar estes coses.

Als senyors del Partit Popular, és que.
.
.
, n'hi ha massa coses que comentar.
Però el primer que li diré és que està exempt en la renda.
És aixina, ¿no?
S'ha fet una consulta a hisenda i està exempta esta ajuda.
(Veus) I, a més, això, vull dir, és una cosa que es cita en els mitjans de comunicació i poden vostés vore, i no vinguen aquí a intentar confondre-mos al personal.

Per altre costat, voldria dir-los que no és una falsa expectativa, perquè, a dia de hui, en el País Valencià no tenim copagament.
O siga, i no sé quina falsa expectativa és eixa.
Si hui quan els pensionistes i les persones amb diversitat funcional van a comprar les seues medicines no han de repagar eixos costos.

I, per altre costat, a mi m'agradaria comentar-los que, no sé, que pareix que mosatros mos inventem les coses.
Però aquí els que van inventar el copagament van ser vostés, i per això ve aquí.
I ve aquí i pareix que els fa molt de mal que ve en campanya electoral.
És que en campanya electoral és molt important que la ciutadania sàpiga on se situa cada una de les forces.
I vostés se situen en maltractar les persones vulnerables i este govern el que fa és defensar eixes persones, els pensionistes i les persones amb diversitat funcional.

Per altre costat també m'agradaria ja, per acabar, dir-los que molts dels pensionistes pareix mentira que vosté fa.
.
.
, estava parlant dels huit euros al mes.
Se nota molt quan ixen a parlar aquí, en estes Corts Valencianes, que no saben el que és fer la compra comptant els centimets, no tenen ni idea de què és això.
I pareix que tampoc tinguen ni idea que hi ha pensionistes en este país que estan mantenint a tota la família i no saben el que les persones són capaces de fer amb huit euros al mes.
Tenen molt poca vergonya, la demagògia la fan vostés quan parlen aixina de les persones i de huit euros al mes.
(Aplaudiments)

N'hi ha gent, n'hi ha gent en este país que cobra l'hora molt per baix de huit euros l'hora.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor.
.
.
Sí?
Senyor Juan Córdoba, vosté també té dret.

Sí.
Quan vosté vullga.

El senyor Córdoba Cortijo:

Muy brevemente al diputado del PP.

Hombre, la verdad es que el tono del debate estaba siendo bastante tranquilo, bastante pausado, y lo que se nota es una rabia contenida lógicamente en las fechas que estamos electorales por parte del PP.

Una intervención totalmente demagógica, tenía que usted posiblemente haber expresado el turno en contra, pero es que, además, cómo se atreven ustedes a decir lo que están diciendo, cuando teniendo una mayoría absoluta en el país han dejado de aplicar tributos a las grandes fortunas, han rescatado a los bancos de una manera totalmente injustificada y además a los amiguetes les han dado una amnistía fiscal.
Y eso, en lugar de hacer todo esto, se han dedicado a recortar derechos de las personas y además de los ciudadanos más desfavorecidos como pensionistas y parados.

A nuestro juicio, no tienen ningún tipo de autoridad moral, porque con una mayoría absoluta como la que tenían, podían habían enfocado la crisis de una manera totalmente distinta y no con copagos y repagos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Juan Córdoba.

Senyor Subías, vosté també vol?
Està en el seu dret.
Per tant, li donem la paraula.

Té vosté la paraula, senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gràcies, senyor presidente.

Muy breve.

Miren, señoras y señores del Partido Popular, lo que es malo no es dar derechos, lo que es malo es recortar derechos.
Y eso es lo que ustedes hicieron durante la legislatura anterior, y durante la anterior y durante la anterior.
Pero lo que hicieron ustedes en la última legislatura con el Real decreto ley 16/2012 fue un ataque a los derechos de las personas, sobre todo a los más vulnerables.
Y cuando usted habla de que total por ocho euros de los pensionistas, se notan dos cosas: en primer lugar, que ustedes viven en otro mundo; en segundo lugar, que ustedes nunca se han tenido que enfrentar parece ser a aquellas personas que tienen más problemas, aquellas personas que cuando van a un consultorio en muchos casos, cuando les dicen Â«y usted con esto va a tener que pagar tantoÂ», dicen Â«pues mire, no me haga la receta porque con eso prefiero comprar comida para mis nietosÂ».
Y eso ha ocurrido en muchas ocasiones.
(Aplaudiments)

Y, después, cuando usted habla de los doce euros tiene un desconocimiento sobre lo que estamos hablando a otros niveles.
Los discapacitados y dependientes no tienen que pagar ocho euros.
Los discapacitados y dependientes, señoras y señores del Partido Popular, tenían que pagar el 40, el 50 o el 60% en función de la renta, no ocho euros.
(Aplaudiments) Y los discapacitados y dependientes en esta comunidad son casi noventa mil personas, noventa mil personas a las que ustedes agredieron con sus medida.
Noventa mil personas a las que estamos intentamos solucionar el tema cuando presentamos una proposición de ley, una proposición de ley en el año 20699 que intentaba recuperar derechos.
Y ustedes, delante de todos los discapacitados y dependientes que vinieron, delante de las asociaciones que estuvieron pidiendo que presentáramos esta proposición de ley porque no podían aguantar, porque no podía ser, porque les ponían en una situación extrema, ustedes votaron en contra, y votaron en contra sabiéndolo, y votaron en contra a conciencia y votaron en contra en una situación indigna, y por eso hoy les he dicho los que apretemos el botón verde estaremos votando a favor de derechos, los que aprieten otro botón están votando contra derechos, contra los derechos de los más desfavorecidos, contra los derechos de los pensionistas con pensiones bajas, contra los derechos de los discapacitados y dependientes, aquellos que más protección debieran tener desde una administración.

Y por otra parte y, finalmente, ya se lo he dicho a la compañera de Compromís.
No es verdad que tengan que declarar en la declaración de hacienda, es presentado y no es verdad, no digan ustedes inexactitudes.
Piénsenlo por un día, voten ustedes a favor de los derechos y voten ustedes a favor de esta propuesta que lo único que pretende es que el gobierno de la nación en funciones, espero que por poco tiempo retire lo que ha mandado.

Y, por otra parte, lo que he dicho antes: espero que el gobierno que salga de las urnas, que desde luego no va a ser el del Partido Popular, retire el Real decreto ley 16/2012, (aplaudiments) auténtico causante de todo.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

Senyor Pastor, per a finalitzar el debat, té vosté la paraula per quatre minuts.

El senyor Pastor Llorens:

Muy bien.

Al señor Subías, me quedo con eso que ha dicho al principio.
Es bueno dar derechos y es malo quitar derechos.

Yo, la verdad es que echo en falta que usted con la vehemencia, la fuerza, la potencia con la que ha actuado, con la que ha intervenido en esta réplica suya, lo hubiese hecho con la mitad de la misma vehemencia, fuerza y potencia ante otro orador, ante su presidente, José Luis Rodríguez Zapatero, que ese sí que fue el que metió el mayor hachazo de la historia a los derechos sociales de este país.
(Aplaudiments) No les he oído nunca decir nada absolutamente de eso.
Y ese señor, José Luis Rodríguez Zapatero, presidente del Gobierno de España, ese sí que le metió un hachazo a los propios pensionistas de algo más de ocho euros, de algo más de ocho euros.

Por lo tanto, echo en falta que esa vehemencia que usted le caracteriza aquí, esa fuerza y esa potencia no la haya utilizado al igual que el resto de compañeros de bancada de la izquierda, y hoy incluso de los de Ciudadanos, contra quienes de verdad metieron, no dicho por nadie del Partido Popular, sino por expertos y por los mejores editorialistas que hay en este país, el mayor hachazo y el mayor recorte al sistema de bienestar español.

Dice la diputada de Compromís que se debe hablar con rigor.
Y al mismo tiempo dice: porque el Partido Popular inventó el copago y eso es hablar con un rigor, pero vamos, como el que tenía Zapatero para muchas cosas.
Ninguno, en el año 1987 ya había copago, lo regulaba entre otras cosas el gobierno entonces de Felipe González.

Pero le quiero decir una cosa: en la última regulación, en la última transformación, modificación que se hizo del copago, les he dicho en mi primera intervención que ustedes vienen cargados de medias verdades, de medias tintas y de inexactitudes.
Y les pongo otra de ejemplo.
En la reforma, en la modificación que hizo del sistema de copago, que no era nuestro, nosotros veníamos evidentemente, venía de otra época, se hizo una reforma importante.
¿Sabe qué se hizo en ese copago farmacéutico?
Se propuso y se evitó que más de un millón de parados de larga duración, fíjense si es importante esto, diputada de Compromís, que más de un millón largo de parados de larga duración no tuviesen que hacer frente al 40% que por ley estaban obligados a hacer frente en el copago farmacéutico.
¡Fíjese si eso importante!
Que aquellas familias de verdad que tenían al único miembro de su unidad familiar trabajando en desempleo de larga duración tenían por ley que hacer… ¿Se acuerda del abono verde?
¿Se acuerda de aquella factura?
El 40%.
Y el PP con esta transformación, con esta modificación que se hizo del copago lo eliminó.

Y yo quiero acabar diciendo una cosa importante sobre una persona que me sabe mal que no esté aquí oyendo un debate que le afecta a su conselleria y a su materia, a la señora Montón.
Y es que el Gobierno de España antes de interponer los recursos llamó a la señora Montón a reunión, para intentar mediar y para poner una solución encima de la mesa que satisficiese a todas las partes, porque la señora Montón nunca fue a proponer su propuesta a ninguna parte, simplemente lo hizo ante los medios de comunicación.
Pero no fue a ningún sitio donde hubiese cargos competentes en materia de sanidad en España.

Como digo, desde el Gobierno de España se le llamó.
¿Saben qué es lo que dijo la señora consellera de sanidad, Carmen Montón, en esa reunión?
Nada, no se presentó.

Muchas gracias, president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

S'ha finalitzat el debat i ja no hi ha temps de possibles repliques.
(Veus) El reglament és així, i quan vostés decidisquen modificar el reglament mos ho comenten, però mentre existisca un reglament nosaltres ens hem d'atendre al que marca el reglament.
I som molt benignes en moltes rèpliques.

Senyories, anem a passar a votació.
Anem a votar la presa en consideració de la proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la retirada de recursos del Decret 239/2015.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la votació dóna el següent resultat.
Comptabilitzem els 61 vots de la diputada Sandra Martín, 62 vots de Clara Tirado, 62 vots favorables i abstencions són 22, 23, 24, 25 i 26.
26 abstencions.
Queda aprovada la proposició no de llei per 62 vots a favor i 26 abstencions.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la publicitat institucional en matèria de donacions/testaments solidaris i en compliment de la finalitat social dels mitjans de comunicació de titularitat pública, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 26.
385, BOC número 85)

El senyor president:

Passem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és el cinquè, que és la presa en consideració de la Proposició i tramitació especial d'urgència sobre la publicitat institucional que presenta el Grup Parlamentari Ciudadanos.

Per a la seua presentació i defensa donem la paraula a l'il·lustre diputat Alberto García.

S'ha presentat una esmena conjunta i aplicarem la resolució que ja tenim acordada, i és que cada grup esmenant conjuntament donarem sis minuts per a la seua exposició.

Senyories, escoltem amb silenci l'orador.
Quan vosté vullga.

La senyora García Salvador:

Senyor president.

Senyors diputats.

Mire, senyor Pastor, si jo formara part d'un partit com el de vostés i tinguera un conseller que en el 2012-2013, en la Llei de taxes de 2014, fulminara, maltractara, tractara de forma immisericorde, de forma dolorosa els menys acomodats de la nostra societat, una de dos, me tornaria boig, intentaria fulminar el conseller o me n'aniria jo del meu partit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyoria, li recorde que ha d'anar vosté al tema.
.
.

La senyora García Salvador:

Anem a parlar de solidaritat, anem a parlar de solidaritat com a concepte i actitud vital.
Per a nosaltres això és una rellevància, és una rellevància sobretot en les situacions d'emergència humanitària de ciutadans provocades pel conflicte armat i també per la crisi econòmica dels darrers anys en el nostre país.

Volem que hi haja un reconeixement social d'estos valors i hem de dir que Espanya i la nostra comunitat ha donat mostra sobrada del nostre tarannà solidari.

Ja en els anys noranta, amb la crisi humanitària en Ruanda, se va apuntar un important canvi en l'actitud ciutadana, vam superar països que tradicionalment eren més solidaris que nosaltres, com ara Alemanya.
Anys després, l'últim eurobaròmetre ens ho diu clar, la població espanyola és solidària, solidària en la seua immensa majoria.
En el 93% estem a favor de polítiques de cooperació.
La societat espanyola, juntament amb la societat sueca és la més favorable a que la lluita contra la pobresa siga una de les prioritats del govern, inclús el 26%, la segona xifra més alta d'Europa, voldria que s'augmentaren els fons destinats a cooperació.

I és que, com dia abans, la crisi econòmica ha tingut uns efectes importants, i un d'ells, positiu, és que Espanya és més solidària.
La crisi ha fet que el nostre país augmentara el nombre de voluntari.
Aixina ho manifesta l'estudi Â«Profundizar en el voluntariado, los retos hasta el 2020Â», una iniciativa de la plataforma pel voluntariat en Espanya.

I avui els volíem parlar d'una altra forma de compromís, una altra forma de solidaritat, el compromís solidari.
Estem parlant de les disposicions patrimonials, de les donacions, dels testaments solidaris, en favor d'entitats del tercer sector o d'organitzacions no governamentals d'àmbit supraestatal que desenvolupen programes al nostre país i també a la nostra comunitat.

Però aquí n'hi ha una qüestió que volíem ressaltar.
N'hi han altres països, com per exemple els anglosaxons, on un 20% dels ingressos d'organitzacions no governamentals vénen d'herències i llegats de particulars.
Això en el nostre estat només se dóna en un 3%.
I hem de recordar que eixes donacions, eixos testaments tenen ja beneficis fiscals en la renda, en l'impost de donacions, successions o en l'impost de societat, que vertaderament són moltes les campanyes publicitàries que se fan, moltes campanyes d'àmbit supranacional, com ara legadosolidario.
org, Â«Herencias y legados con corazónÂ», que és un conveni entre la Fundació ONCE y la Fundación Aequitas del Consell General del Notariat, on t'expliquen els passos que tu pots donar per a incloure al testament una ONG.

Però tot i això, són molts els ciutadans que ignoren que eixa mateixa possibilitat existix per tal de fer efectiu el seu compromís en causes socials impulsades per a l'anomenat tercer sector.
Estem parlant de plataformes d'ONG d'acció social, Creu Roja, Associació contra el Càncer, Càritas, plataformes de voluntariats, Save the Children, Médicos del Mundo, (inintel·ligible) …, o Avapace, que són altres institucions que estan arrelades aquí a la nostra comunitat.

Però més enllà de les campanyes de sensibilització i informació desenvolupades per les entitats, és necessari visibilitzar, visibilitzar estes opcions davant l'opinió pública i impulsar-les institucionalment, ja que segons experts, l'actitud proactiva de la ciutadania inclús en temps de crisi econòmica, té molt a veure amb la informació que la societat rep de tot allò que està passant en el seu si.

Per això, per a nosaltres és important i té un paper crucial els mitjans de comunicació de titularitat pública, ja que la informació en si mateixa no és patrimoni de ningú, és un bé social.
Una radiotelevisió pública ha de ser útil als ciutadans i ha de ser plural.

Per això, els principis bàsics i irrenunciables han d'estar el rigor, la independència, la neutralitat, la garantia d'accés dels grups socials significatius.
Una de les seues funcions essencials és el de promoure el dret constitucional a la informació de tots els ciutadans, imprescindible en tota democràcia, és a dir, complir en el seu paper de servei públic.

La radiotelevisió pública haurà de realitzar un paper fonamental en la promoció de valors i principis constitucionals, així com en la promoció dels drets dels col·lectius, com ara les dones, els menors, discapacitat o les minories.

Tampoc hem d'oblidar que la societat de la informació és de vegades una realitat aliena a la vida diària de moltes famílies.
I això reforça el rol social dels mitjans de comunicació de titularitat pública.

Igualment, crec que és de justícia reconéixer el paper que estan desenvolupant el teixit associatiu, fent un gran suport per a moltes famílies.
Els programes d'autonomia personal, d'ajuda a domicili, de lluita contra la pobresa, el sosteniment de centres o la contractació de mitjans humans necessiten de finançament per al seu manteniment i ampliació.
I fins ara la solidaritat ciutadana ha estat una font de recursos per a nosaltres poc explorada, una font de recursos que des de les institucions s'ha de promoure per mitjà d'una informació específica, facilitada des dels mitjans de comunicació de titularitat pública, com a un projecció més de la seua funció social.

Des d'esta funció social dels mitjans públics de comunicació es veu reflectida en campanyes institucional, ara bé com Â«La casilla solidariaÂ».
Segons el Ministeri de Sanitat i Serveis Socials i Igualtat, el resultat de la recaptació de la casella d'activitats d'interés general considerades d'interés social, de les rendes generades en 2014 i presentades en 2015, van suposar uns ingressos de 297 milions d'euros.
I això es va traduir en 1.
272 programes d'acció social, desenvolupades per 470 entitats, que van beneficiar més de set milions de persones en risc d'exclusió social.

Per a acabar, sabem que està en tràmit, i pendent d'aprovació parlamentària, la redacció definitiva de la llei reguladora del serveis de radiotelevisió valenciana.
No obstant això, hem considerat urgent la tramitació d'esta iniciativa, perquè pensem que l'estat ací en la comunitat, l'autonomia, està en molts pocs recursos i el que volem és que açò se done ja…, que se faça de forma ràpida perquè el més prompte possible la gent tinga consciència del que està passant a la nostra comunitat, que la gent sàpiga quin és…, el que està passant al si de la nostra societat, quina gran quantitat de persones ho estan passant malament i posar ja en marxa tota esta tasca.

La funció social dels mitjans de comunicació, per tant, en la divulgació d'iniciatives solidàries, ha d'estar connectat també amb les necessitats del tercer sector, que necessitem l'impuls i recolzament de La Generalitat per a fer arribar informació veraç i de rellevància social a tot el públic valencià en format accessible i en franges horàries d'audiència no residuals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alberto García.

Senyor Pastor, sí, vosté ha segut contradit en les seues argumentacions, en un punt, l'inicial, del senyor Alberto García, en un debat que ja estava substanciat.
El senyor Alberto García ha usat un minut i, per tant, jo li vaig a donar un minut perquè vosté puga fer una rèplica.

El senyor Pastor Llorens:

Muchas gracias, president.

Y yo quiero decirle al señor García que él ha dicho que se volvería loco de pertenecer a mi partido, y yo le digo que cada uno tiene lo suyo.
Yo también probablemente me volvería loco de pertenecer a un partido como el suyo, en el que sus líderes cada día dicen una cosa según el sitio, según la comunidad, según la materia, en el que cada día dicen una cosa y en el que todos, además, (aplaudiments) se quedan tan panchos y con la sensación de que están veraneando.
Esa es la verdad.

Le podría poner muchos ejemplos, pero me vienen tres a la cabeza del último mes.
Ustedes quieren esclarecer la corrupción, quieren luchar contra la corrupción, pero votan aquí en contra de que se cree una comisión de investigación en favor de…, o en contra de la corrupción por los papeles de CEPS.
Ustedes en la Diputación de Alicante están en contra de la tasa turística que el Consell planeaba o no aprobar, pero ustedes en estas Cortes votan de manera diferente.
Y no quieren copagos, pero su líder a nivel nacional, Albert Rivera, habla de que hay que establecer copagos en educación y en sanidad.

Por lo tanto, yo en su partido me volvería loco completamente.

Muchísimas gracias, president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Continuem el debat amb l'esmena conjunta que ha presentat el Grup Parlamentari Socialista i el Grup Parlamentari Compromís.
I d'acord amb la resolució que hem acordat, cadascun dels grups tindran sis minuts per a presentar i defensar l'esmena conjuntament en esta fórmula.

Per tant, donarem la primera paraula a la il·lustre diputada Concha Andrés.
¿No?
A la diputada Mònica Álvaro per sis minuts.
I després, seguidament, a la diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Bé.
Jo me torne boja a vegades de sentir algunes coses que se senten en esta cambra, però en fi…

Hem començat el matí parlant de Barrio Sésamo, però jo voldria acabar el matí, ja que estem a l'últim punt del dia, parlant d'A la babalà, d'allò que és nostre i allò que cal protegir.

Certament, el poble valencià és un poble solidari.
Bona mostra d'això l'hem donada recentment en els milers i milers de valencians i valencianes disposats a acollir refugiats i en la xarxa de ciutats solidàries que s'estenen arreu del nostre territori.

Nosaltres, els valencians, som un poble obert i solidari, que ens costa ben poc eixir al carrer quan els nostres drets perillen o, simplement, perquè volem reivindicar…

El senyor president:

Senyories, si han de mantindre un diàleg en veu alta, jo els recomane que abandonen l'hemicicle i que puguen vostés expressar-se lliurement, però, mentrestant, escoltem l'oradora que està en l'ús de la paraula.
Moltes gràcies.

La senyora Álvaro Cerezo:

I aprofite, aprofite el moment per recordar-los que el dissabte tots i totes tenim una cita amb la manifestació de l'orgull que convoquen els col·lectius LGTBI, i a la qual, des de Compromís, un any més, ens unirem.
I més encara, tenint en compte els esdeveniments que van ocórrer tristament el darrer diumenge a Orlando.

Senzillament, senyories, fem falta totes i tots, cadascú de nosaltres, de la societat, i donar de nou la cara per demostrar que no anem a fer ni un pas enrere davant la violència ni davant les amenaces.
Però també concordaran amb mi, encara que només siga per una volta, que allò que no es coneix és difícilment millorable.
I és ahí on este parlament pot oferir molt en pro de la solidaritat.

De fet, l'esmena que presentem va encaminada a concretar i a donar a conéixer projectes socials que es fan a casa nostra i que ben bé mereixen el nostre reconeixement.

Parlem en aquesta esmena de donar veu i difondre allò que es fa pels altres, allò que es fa des del cor, allò que es fa des del voluntariat.
I prompte, i novament, tindrem un mitjà de comunicació nostre que uns van tancar deixant sense veu un poble.
Parlem de radiotelevisió valenciana, i parlem d'un compromís ferm per tal de visualitzar iniciatives com les que avui debatem, perquè ens coneguen i s'augmenten els projectes solidaris, per als de dins i per als de fora, sense distinció.

Per això demanem al futur òrgan de direcció de radiotelevisió valenciana, així com al consell assessor territorial de Radiotelevisión Española, que treballen per a donar suport a campanyes solidàries que fins ara han passat de puntetes a casa nostra.

Com els deia, podem i devem fer molt pels altres, i Les Corts no som alienes a eixe procés, però no serem ni els primers ni els últims en oferir un treball, el nostre, per les iniciatives socials, si plasmem aquest acord amb els nostres vots.

De fet, al 2014 IB3 ja es va fer ressò en el seu canal autonòmic d'iniciatives com aquestes, d'aquestes campanyes; igual feren en la televisió basca i també en la televisió de Navarra més recentment.

En eixes cadenes de televisió públiques es contaven històries com la de Josep que, abans de morir, volia fer alguna cosa pels altres i va deixar el seu llegat a una ONG.
I avui, gràcies a gent com Josep, hi ha una escola que obri tots els dies als xiquets i xiquetes d'una aldea d'Angola.

Acabe per on he començat, per recordar que som un poble obert i solidari.
Som tan solidaris que fins i tot som la tercera comunitat que més aporta a l'estat central, i tots vostés ja saben que dita solidaritat no es reconeix en un finançament ja no millor sinó simplement just.
Així que seguim endavant, a la valenciana, lluitant i treballant per expandir la solidaritat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Continuem en la defensa d'esta esmena conjunta amb la posició del Grup Socialista.
I per això donem la paraula a la il·lustre diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Bon dia.

Señor García, decirle que, bien, que esta PNL, evidentemente, la vamos a aprobar.
Es una exposición de motivos muy trabajada, se nota.

Yo quiero destacar ese dato que usted ha mencionado, que en momentos de crisis, según datos de ACNUR, España prácticamente doblaba la aportación para la cooperación internacional a algún proyecto de algún país que siempre suele marcar posición en Europa, como puede ser Alemania.

Somos una sociedad concienciada con la necesidad de cambiar este mundo, y especialmente en la lucha contra la pobreza, que se ha convertido en estos últimos años en una prioridad, desplazando la ayuda a la cooperación internacional a un segundo nivel.

La presidenta de la plataforma de ONG del sector de acción social, muy importante, muy relevante en el tercer sector, aseguró hace unos días que más de mil proyectos no se habían podido llevar a cabo por falta de financiación.
Proyectos que miran las necesidades de las personas, independientemente del lugar donde hayan nacido, que promueven avances, que cambian realidades, además de aquí, en veinticinco países, que contribuye a la gobernanza y a la lucha contra las desigualdades, dando voz a quienes no la tienen.

La financiación pública es y ha sido la fuente de ingresos más importante que han tenido las instituciones del tercer sector.
Un 55% de esa financiación corresponde al estado y a las comunidades autónomas, también a los ayuntamientos; propia es aproximadamente un 25%.
Y la privada, efectivamente, es la que menos contribución tiene a esta financiación, un 19%.

De la políticas de recortes que se ha producido en el estado durante estos últimos años, desde el año 2010, lógicamente ha provocado que hayan descendido de una forma importante esta financiación, y por ello las entidades del tercer sector han tenido que abandonar la ejecución de determinados proyectos.

Yo quisiera aprovechar esta intervención para hacer un reconocimiento a la labor del tercer sector, especialmente a la más importante, a esa vertiente de acción social, por su compromiso y su importante labor que realizan las más de seiscientas cuarenta mil personas remuneradas, y especialmente los tres millones de voluntarios que cubren las necesidades que, por otra parte, no pueden hacer frente por esa falta de financiación.

Esa plataforma, ese órgano que aglutina a todas estas entidades, tiene una peticiones muy concretas.
Por un lado, el desarrollo normativo que les dé cierta seguridad jurídica en el trabajo que están realizando y, por otra parte, también nos piden el compromiso real de las instituciones en su promoción y visibilidad.

Según los estudios que haya realizados a este respecto, el 36% de la población española mayor de catorce años colabora con alguna de estas ONG, un 7,9 es voluntaria, más de tres millones.
De estos, más del 54% son mujeres.
Hay voluntarios hombres y mujeres, pero las mujeres somos más solidarias.
Y de esos, de todos esos voluntarios, el 13% son estudiantes.
O sea, la gente joven está muy vinculada a la solidaridad y a estas entidades.
Y dos de cada diez son pensionistas.
Esos pensionistas -y en esto me quiero detener, mi compañero Subías lo comentaba antes-, que a pesar de que en estos cinco años solamente han tenido 42 euros de incremento en su pensión, en estos últimos cinco años, del estado, del gobierno del señor Rajoy, han seguido siendo solidarios como bien han podido, con su aportación dineraria o con su tiempo, quizás porque ya empezaron en la otra época, en los siete años anteriores de gobierno del señor Rodríguez Zapatero, que vieron incrementada su pensión mínima en 257 euros.

Eso lo hizo bien el señor Rodríguez Zapatero, al igual que la colaboración y el apoyo a la cooperación internacional.
Se equivocaría el hombre en otras cosas, pero en esas dos cosas no.
Quien se ha equivocado ha sido el gobierno del Partido Popular, que ha estado durante todos estos años recortando derecho y recortando también la ayuda a los proyectos de cooperación internacional.

Los valencianos y las valencianas, señor García, somos solidarios, usted lo ha dicho.
En una encuesta recientemente realizada, el 85% de ellos, a pesar de lo que se está viviendo en esta comunidad, apoyaban toda esa defensa de la cooperación internacional y de los proyectos solidarios.

También nuestra Comunidad Valenciana es más solidaria que otras muchas.
Estamos a la cola en todas aquellas políticas sociales que ha impulsado el gobierno del Partido Popular durante estos últimos años; pero los valencianos, la sociedad, han sido solidarios.

Esta PNL pretende enlazar la función social de la radio y las televisiones públicas con la divulgación de relevancia social del trabajo de estas entidades del tercer sector.

Es muy importante la contribución de toda la sociedad, quizás también a través de ese instrumento que es el testamento solidario, que contribuirá, de buen seguro y en cierta medida, a la financiación de todos estos proyectos que hoy no se pueden realizar.

Hemos presentado esta enmienda porque entendemos que sí, que estamos de acuerdo con este planteamiento, pero que existen dos leyes en este momento en fase de tramitación parlamentaria, que son la ley de radiotelevisión valenciana y también la ley de publicidad institucional, que deben recoger este tipo de iniciativas, este tipo de propuestas, entre otras cosas porque son las encargadas de definir y garantizar que esta, esta publicidad, sea de interés de la ciudadanía para informarle de sus derechos y sus obligaciones, pero también para difundir las actitudes cívicas en beneficio de la colectividad, de los valores de convivencia y de la solidaridad entre los ciudadanos y las ciudadanas.
Eso es lo que recoge el texto que, a bien seguro, se podrá mejorar.

Estamos a favor de ese testamento solidario.
Estamos a favor de su iniciativa, porque pensamos que es una llamada a ayudarnos a cambiar el mundo.
Estamos de acuerdo, porque este testamento solidario puede ser una cuestión de convicción para algunos o simplemente que queremos seguir ayudando.
En cualquier caso, el testamento solidario significa hacer algo bueno.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Ara és el moment de conéixer si el ponent accepta o no l'esmena plantejada.

Senyor García, té vosté la.
.
.

El senyor García Salvador:

Sí, ja havíem tingut ocasió de revisar-les abans.
Acceptem l'esmena.

De fet, a nosaltres el que ens interessa, com cada iniciativa que proposem, no és tant ostentar la paternitat de la iniciativa.
El que ens interessa és que les coses funcionen i que als beneficiaris d'estes actuacions que ací promovem, doncs, els arribe el més aviat possible.

Sí que dic que, en eixos sis mesos que s'han canviat de termini de temps -nosaltres havíem plantejat tres mesos, ells van a sis mesos-, estarem vigilants; i que el que avui se propose, que se faça realitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Aleshores, ¿entenc que l'esmena és d'adició sobre el text o és de substitució?
No.
.
.
És una modificació sobre el text que n'hi havia.
Per tant, el que val és l'esmena que modifica sobre el text que n'hi havia.
D'acord?

Doncs, aleshores, ja tenim clara la posició i de què estem parlant.

Anem a donar la paraula als grups que no han intervingut en este debat, que no han presentat esmena.
I, en primer lloc, li donarem la paraula al Grup Parlamentari Podemos-Podem, a l'il·lustre diputat Josep Almería.
I ara ja estem parlant sobre esta acceptació d'esta esmena, sobre este nou text.

Senyor Almería, quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Senyories.

Anem a apel·lar a la solidaritat.

Totes les persones que tenim la gran sort de poder fer la declaració anual de la renda -perquè n'hi han moltes que no ho poden fer- ens trobem tots els anys amb la llibertat, i també amb el dubte, de marcar les diferents possibilitats que ens ofereixen les caselles de la ics solidària: la que destina un 0,7% de la quota íntegra al sosteniment econòmic de l'Església catòlica o la que destina també eixe mateix 0,7% de la quota íntegra a les activitats d'interés general, considerades d'interés social, previstes en el Reial decret llei 7/2013, de 28 de juny.

No obstant l'anterior, fa escassos dies la presidenta de la plataforma d'ONG d'acció social assegurava que uns mil projectes d'entitats de l'àmbit social s'havien quedat sense finançament per falta de fons de la ics solidària.
I animava tota la ciutadania a marcar aquesta casella en la seua declaració de la renda per a finançar iniciatives d'entitats que redunden en benefici de la societat.

Actualment, 10,4 milions de declarants ja marquen la ics solidària i permeten que set milions de persones en risc d'exclusió es beneficien d'aquests programes.

No obstant açò, un estudi ha posat de manifest que, del 46% de declarants que encara no marquen aquesta casella, la tercera part manifestaven que desconeixien que podien marcar les dues caselles, la de l'Església catòlica i la de les activitats d'interés general social, i que molta d'aquesta gent valida l'esborrany de la renda sense fixar-se a penes en aquestes caselles, quedant com a residual un sector minoritari que no desitja col·laborar i ho fa de forma totalment conscient.

Cap de les dues opcions ni el fet de marcar ambdues caselles suposa un esforç fiscal per a la ciutadania, encara que albirem problemes amb l'adequada informació del contribuent sobre aquests aspectes, la qual cosa ha portat Càritas a engegar una campanya per a demanar que es marquen les dues caselles i no solament la de l'església.

Al marge dels pressupostos i les polítiques de cada comunitat autònoma, la ics solidària és un complement que gestionen les ONG perquè miren les necessitats de les persones, independentment del lloc en el qual hagen nascut.

Amb aquest senzill exemple es posa de manifest la crucial importància que tenen els mitjans de comunicació, especialment aquells de caràcter públic, en l'èxit de les accions solidàries de captació i distribució de fons, ja que, des d'aquest especial punt de vista, la informació deixa de ser un patrimoni particular, convertint-se també en un bé social.

Per una altra banda, les disposicions patrimonials intervius, o donacions, i el testament solidari, mortis causa, en favor d'entitats del tercer sector, ONG d'àmbit supraestatal que desenvolupen programes d'actuació a l'estat espanyol, s'han convertit en una altra forma de compromís solidari, ja que gaudeixen d'avantatges fiscal en l'impost sobre la renda de les persones físiques, a l'impost de societats i les disposicions mortis causa també a l'impost de successions i donacions i en el de societats, en atenció a les seues finalitats no lucratives.

No obstant, i com en altres moltes coses, encara anem un poc per darrere dels països anglosaxons en aquest àmbit.
Segons dades de legadosolidario.
org, mentre en països com Gran Bretanya el 20% del pressupost d'una ONG prové d'herències i llegats, en les grans organitzacions espanyoles sense ànim de lucre aquesta xifra se situa al voltant del 3%.
Ens queda encara un llarg camí per recórrer.

I és que, malgrat les campanyes publicitàries desplegades per les ONG d'àmbit supranacional, entitats relacionades amb els col·legis notarials, etcètera, gran part de la ciutadania encara desconeix les possibilitats existents per a materialitzar la seua solidaritat i el seu compromís amb les causes socials impulsades pel tercer sector.

D'aquesta forma, es fa necessari l'impuls institucional en aquest aspecte, a través dels mitjans de comunicació de caràcter públic, per a visibilitzar totes les opcions solidàries disponibles i estimular l'actitud proactiva de les persones a través del coneixement de què esdevé en la societat que ens envolta, ja que, en aquests moments de crisi, hi ha un sector de la població que no pot accedir a tot l'espectre de mitjans tecnològics de comunicació que hi ha a l'abast.

Votarem a favor, i ens pareix encertada l'esmena presentada pel Grup Socialista i el Grup Compromís, tant pel que fa a l'assignació de la competència i la responsabilitat de subscriure convenis de col·laboració amb les entitats del tercer sector per donar a conéixer les possibilitats de les donacions i legats solidaris en favor d'aquest tipus d'entitats com també per a contemplar la millora de la fiscalitat d'aquestes donacions i legats, tant a la llei estatal de mecenatge com a la nostra i recent aprovada Llei autonòmica d'impuls de l'activitat i del mecenatge cultural de la Comunitat Valenciana, que va ser amplament criticada pel Consell Valencià de Cultura i que continua amb el seu tarannà testimonial, perquè ha estat incapaç d'acomplir els objectius per als quals va ser (inintel·ligible) .
.
.

Estic segur que es millorarà.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

I ja, per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Popular, senyor Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Con su venia.

Gracias a la señora Andrés podemos hablar con cierto rigor de la enmienda que han traído aquí, puesto que, al habérnosla trasladado ayer, pues, hemos tenido tiempo para valorarla.

Queríamos decir que vamos a votar a favor, desde el primer momento.
Nos parece que apoyar al tercer sector, de verdad, es importante; lo es con palabras, como lo es a través de esta PNL, pero nos parece mucho más importante que se haga con hechos.

Inicio mi intervención reconociendo las buenas intenciones, indudablemente, que tiene el grupo proponente.
Pero es que hay otros grupos que es cierto que alzaron la voz y la palabra y, a la hora de actuar, a la hora de realizar hechos, no han estado al nivel de cuando alzaron la voz y la palabra.

Miren, en esta enmienda lo que se ha logrado ha sido quitar de en medio al Consell para que tenga obligaciones a la hora de pagar campañas informativas.
Ahora se remiten a un futuro órgano de dirección de radiotelevisión valenciana y a una petición.
Esa es la enmienda que han hecho, han quitado de en medio al Consell a la hora de pagar una publicidad institucional.
Bueno, ellos verán.

Por otro lado, en el punto segundo, hace una referencia importante a la ley que se está tramitando de publicidad institucional.
Yo creo que es una referencia lógica, ¿no?
Hombre, ¿les parece a sus señorías normal presentar una PNL sobre un tema cuya ley se está tramitando?
Pues, no, no parece muy normal.
Si estás tramitando una ley, lo lógico es que hubieras hecho alguna enmienda.
¿Se ha hecho alguna enmienda, por parte de Ciudadanos, a esa ley?
Pues, no, no se ha hecho ninguna enmienda por parte de Ciudadanos.
Pero, en fin, ahora con esta PNL esperemos que se pueda resolver algo.
Pero, desde luego, no es para presentar una PNL de tramitación especial y de urgencia, en absoluto.

Se insta, se pretende conveniar y hacer campañas publicitarias en unos entes que no existen.
Pero aceptaremos pulpo como animal de compañía y votaremos a favor.

Hay otra parte que es la modificación de la fiscalidad de la Ley 49/2002, también en muy estilo de Ciudadanos y ratificada por el tripartito en su enmienda.
Ley que ha sido modificada por la Ley 27/2014, en la que se ha pasado del 25% al 75% en los 150 primeros euros e incluso el 30% para los restantes, e incluso el impuesto de sociedades se ha modificado al 40%.

Y hablábamos de incoherencia.
¿Qué creen ustedes que votó -Ciudadanos no estaba y Podemos tampoco-, qué creen ustedes que votaron el Partido Socialista y Compromís, que hoy apoyan esta cuestión, respecto a esa modificación en la fiscalidad que da más beneficios para favorecer al tercer sector?
Efectivamente, votaron en contra.
Es otra marca más del…, voy a decir bipartito y seré bueno con Podemos; incoherencia.
Hoy quieren modificaciones fiscales que cuando se van al congreso se votaron en contra.
Pero, señorías, así son, alzan la voz y la palabra, pero pocos hechos.

Fíjense si es incoherente quitar de en medio al sector este problema cuando el propio Consell se está quitando de en medio al tercer sector.

Ha habido retallades en 2016 del 33%.
No se ha pagado nada en el año 2015.
La convocatoria cambió el modelo de proyectos a presentar; modificó la definición entre educación formal, no formal y sensibilización; hubo cambios en la documentación y en los criterios de la ley, sin consenso.
Eso lo dice la coordinadora de ONG de ustedes, no hablan demasiado bien de ustedes la coordinadora de ONG.
Lo dijeron en la prensa, literalmente.
La coordinadora advierte, además, de que el Consell pretende reducir el presupuesto en 1,5 millones la cantidad ya anunciada.
Espectacular, señorías, pero esto es lo que temen que puedan hacer ustedes respecto al tema de la cooperación internacional.

Les pediría, por lo tanto, coherencia.

Miren, (soroll de papers) este era su lema antes de las elecciones, de alguno de los partidos, que todos se sumaban: Â«Rescatem personesÂ».
Este guiño siempre me había llamado la atención, siempre he pensado que era una especie de engaño, como diciendo: Â«Voy a mentirles.
Â» (Veus) Parece que ahora, en este tema de cooperación, tiene bastante razón.
(Protestes) Pero lo realmente grave, señorías, (aplaudiments) lo realmente grave… Bueno, podrían decir: Â«No.
Estábamos avisando que era de broma.
Â» Lo realmente grave, señorías, ¿saben qué es?
(Veus) Que para estar contra los recortes del Consell hoy, un año antes de que celebren su primer aniversario, tenga que salir aquí el Grupo Popular a decirles Â«prou a les retalladesÂ».
(Aplaudiments) Ya está bien, señorías.
Ya está bien de engañar a la gente.

Gracias, presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.
Les seues intervencions mai defrauden.
(Rialles)

I, senyories, anem a passar a votació.
Ha manifestat el senyor Castelló que van a votar a favor.
¿Sí?
Bé, si consideren que ha segut contradit en les seues argumentacions, doncs té la paraula… Qui ho demanen?
Vosté també?
Doncs tenen tres min…

Senyora Andrés, té vosté la paraula.
Té tres minuts.
Ha segut contradita en les seues argumentacions i té dret a rèplica.
(Remors) I el senyor Castelló, vosté pot finalitzar.
Bé, en tot cas li he fet un elogi del rigor, però bé.
En tot cas, té vosté la paraula.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, president.

Yo he oído el elogio inicial, pero también he oído que esta enmienda, al fin y al cabo lo que pretendía era quitar al Consell.
Que el Consell se quitaba de en medio al tercer sector.
Yo creo que, señor Castelló, no ha leído usted bien la enmienda.
Entonces, simplemente quería aclararle esto.
Nosotros sí que decimos en la enmienda que las Corts instan al Consell a incluir en sus campañas de publicidad institucional.
Las campañas de publicidad institucional se supone que son aquellas que paga el Consell.
No sé antes quién las pagaría.
Pero a partir de ahora (aplaudiments) las tiene que pagar el Consell.

Unas campañas institucionales dirigidas a informar sobre derechos y obligaciones a los ciudadanos, y también, como he dicho en mi intervención, a todas aquellas causas que mejoren la cohesión social, la solidaridad, y entre ellas, esta propuesta que ha hecho el señor García.
No dirigidas a potenciar empresas privadas.
No dirigidas a potenciar a empresas amigas.
Dirigidas a potenciar las acciones y el trabajo que realizan desde las instituciones del tercer sector, desde las ONG, desde el voluntariado.
Eso sí, eso sí que queremos que se haga.

Y por eso, está recogida en esta enmienda, más allá de que después se tenga también en cuenta aquellos otros órganos, como la radiotelevisión valenciana o como debe ser también en nuestra comunidad la televisión española, que puedan contribuir en esta buena acción.
Por cierto, la radiotelevisión valenciana, empresa pública sustentada por la Generalitat valenciana, porque es de titularidad pública.
Y a partir de ahora será una radiotelevisión valenciana también puesta al servicio de las personas.
No como antes, que estaban puestas solamente al servicio de un partido en el gobierno.

Y entre las personas están también las personas que forman parte de las ONG y del tercer sector.
Agradecer de nuevo la gran labor que están realizando en esta materia y en otras muchas, no solamente en acción social, también en otras muchas.
Por lo tanto, señor Castelló, no estoy de acuerdo con lo que usted ha dicho sobre nuestra enmienda, de la misma manera que no estoy de acuerdo con ese recorte que usted ha sacado, que no sé de dónde lo habrá sacado, porque hay que decir las cosas claras y hay que aclararlo.

A las ONG en este momento, en el presupuesto del 2016, su presupuesto ha pasado de 1.
200.
000 a 2.
400.
000, línea presupuestaria concreta de los presupuestos de la conselleria de política social inclusiva.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Fem la rèplica al final?
Finalitza el debat la senyora Andrés?
Sí, sí, un moment, un moment.
I després va a fer també.
.
.
(Rient) No passa res, no passa res.
Si açò és interessantíssim.

Senyor Castelló, senyor Castelló, té vosté la paraula.
Ja li he dit jo que les seues intervencions mai defrauden.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Mire, yo dije: Â«Ha salido esta noticia en prensa.
Sacadme de dos medios.
Â» Y me han sacado una del Levante, el mercantil valenciano, y otra de Las Provincias.
Â«Las ONG se rebelan contra el recorte de las ayudas de un 33% del Consell.
Â» Es que una cosa está muy bien poner en el papel; 2.
400.
000 euros, y lo pones en el presupuesto.
Y luego vas y te cargas el 33%.
Eso es lo que está mal.
Una cosa está bien, que es aumentar.
Otra cosa está mal.

Pero fíjese, ¿sabe a ustedes lo que les echan en cara?
No solo les echan en cara las cuestiones que les he comentado respecto a las ONG, los cambios en la convocatoria que los han vuelto locos a ustedes, porque lo dice la coordinadora, ¿eh?
No lo decía yo.
Les echan en cara les retallades del 33%.
Les echan en cara que no pagaron un euro en 2015, ni un euro.
Y tenían 1.
200.
000, y no lo tramitaron.
Nada.
No tramitaron nada ustedes.
Manda narices que esto lo tenga la conselleria de transparencia.

Además, le digo que es que además anunciaban que sabían que les habían dicho que además se iba a reducir el presupuesto todavía más para 2016, aparte de ese 33%.
Decían, además, que este recorte se produce en plena crisis de los refugiados de Siria.
Fíjese si es especialmente grave.
Fíjese qué sensibilidad tiene su Consell, que pone el 0,1% del presupuesto, no el 0,15 que se comprometió, y encima le recorta el 33%.
Bravo, muy bien, fantástico.
Y decían que había malestar e indignación de la plataforma, y que consideran muy grave el recorte.

Oiga, y si ellos lo consideran así, ¿cómo quiere que lo consideremos nosotros?
Lo que no puede ser es que usted se hayan desgañitado, como decían antes, alzando la voz y la palabra, y cuando llega el momento de los hechos, cogen las tijeras.
Â«RetalladesÂ».
Eso es lo que no puede ser, señora Andrés.
Por lo tanto, lo que les pedimos es coherencia.
No puede ser que ustedes vengan aquí a pedir mejoras fiscales, la mejora en la fiscalidad de las donaciones y en las herencias para este tipo de cuestiones que se dan al tercer sector, cuando hay una ley que hace un año y medio ya las ha aprobado por el gobierno del PP, en solitario, señora Andrés, con su voto en contra, y el voto de Izquierda Unida en contra.

Claro, ese es el problema.
Es incoherente.
Que hay una disfunción entre lo que ustedes dicen y lo que ustedes hacen.
Hay una disfunción cuando ustedes decían que Â«venimos a salvar personasÂ», y ahora las están hundiendo.
Esa es la diferencia.
Y eso es lo que quería dejar en evidencia.
Que está muy bien la proposición no de ley que ha presentado Ciudadanos.
Hubiera sido mejor que hubiera sido congruente con la ley.
Pero da igual.
Como he dicho antes, aceptamos pulpo como animal de compañía, no pasa nada.

Todos vemos lo bienintencionado de esta cuestión, y por lo tanto lo aceptamos.
Pero que estaría muy bien que a la hora de los hechos ustedes tuvieran coincidencia con lo que decían anteriormente.

Mire, enmienda, no dice eso, señora Andrés.
Punto primero de la enmienda: Â«Donde dice Les Corts instan al Consell, debe decir…Â».
Y se calla.
Y en el punto uno -no me haga la señal de la victoria-, y en el punto uno dice: Â«Les Corts instan al futuro órgano de dirección de radiotelevisión valenciana, el consell assessor de radiotelevisión valenciana en la Comunidad Valenciana, a que suscriban pam, pam, pam.
Â» Y se cargan el Consell.
Le quitan obligaciones.
¿Ve como sí que es así?

Sé que en el punto 2 no lo quita.
Como está usted tan pesada, le voy a decir que sí, que tiene razón.
En el punto 2 no lo quitan.
Pero en el quinto uno, la obligación que tiene el Consell lo quitan.
Y se lo quitan ustedes voluntariamente.

Nada más, presidente, gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Diputada Mònica Álvaro, té vosté tres minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Del punt 1 li puc parlar jo, senyor Castelló.
De totes maneres, si vosté me deixa, jo també li faré el símbol del dos, que és molt a la valenciana, i a esta bancada ens agrada molt.

Mire, que vosté me diga que les ONG ara estan descontentes, doncs jo li puc contestar molt fàcilment.
Les ONG, totes, i les entitats socials, totes demanaven i ara tenen el que vostés no tenien: transparència.
Transparència en els pressupostos, transparència.
Que ben bé els haguera vingut quan vostés regalaven, regalaven diners de tots els valencians i valencianes a fundacions com Aigua i Progrés.

I, si tornem a les esmenes, la veritat és que entenc perfectament que vosté estiga totalment descol·locat, perquè s'ha passat tota la sessió xerrant.
Estava jo intervenint i li han hagut de cridar l'atenció, senyor Castelló.
És que vosté s'ha d'asseure una miqueta, i sobretot si ha d'intervindre després, per favor.
Mire, l'esmena al punt 1, li ho explicaré ben facilet, a la babalà, si vosté vol.
L'esmena al punt 1, el que fa és centrar i atorgar responsabilitats a qui realment les té.
I atorga responsabilitats en aquestes campanyes al futur òrgan de direcció de radiotelevisió valenciana, que ací triarem.

I atorga responsabilitats al Consell Assessor Territorial de Radiotelevisió Espanyola, que ací hem triat.
O és que vosté no creu en la democràcia, senyor Castelló?
És això?
És això?
I damunt, me ve i me parla vosté d'incoherències i de retallades.
Sap vosté quina retallada estem patint encara?
Estem patint que el 2014 el senyor Alberto Fabra triplicava la publicitat institucional, d'1,5 milions a 5,5 milions d'euros, llevant diners a sanitat, a educació i tancant Canal 9.
Això és el que feia el seu Consell.

I mire, per acabar, no ens estranyen les seues intervencions.
No ens estranyen gens ni miqueta.
Entenem que la seua solidaritat i la seua cooperació no siga la de la resta de mortals, perquè entenem que la seua siga la d'omplir-se les butxaques i finalment acabar en Picassent, com el senyor Blasco.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.
Ara sí ja, per a finalitzar el debat, senyor Alfredo Castelló, té vosté la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Yo, si mi sensibilidad hubiera sido llenarme los bolsillos, le aseguro que no me hubiera dedicado a la política.
Lo tengo clarísimo.
(Veus) ¿Siempre dice lo mismo, quién?

El senyor president:

Senyories, deixem parlar l'orador, i escoltem-lo en silenci.
És que els debats creuats estos…

El senyor Castelló Sáez:

Se lo aseguro que es así.

El senyor president:

Senyor Castelló, té vosté la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Sobre mi responsabilidad o corresponsabilidad con el tercer sector, si quiere -es una cosa muy personal- se lo explicaré luego fuera.
Cómo colaboro yo personalmente con el tercer sector, y con qué organizaciones, y seguramente hasta se sorprenderá usted.

Pero se equivocan en una cosa: no he criticado yo, no he dicho yo.
He leído.
Les he dicho cuáles son las críticas de los representantes del tercer sector hacia ustedes.
Lo he leído.
He cogido la prensa.
Si quieren ustedes, maten al mensajero, que le están cogiendo mucha afición a ese tema.
Ahora parece que la prensa es lo que engaña.
Antes era la biblia, y ahora parece que todo es falso.
Oiga, pues es lo que dice la prensa.
Y he cogido las manifestaciones de ellos y se lo he leído.

Â«La coordinadora advierte de que el Consell pretende reducir el presupuesto en 1,5 millones de euros más a la cantidad ya anunciada.
Â» Y lo dice la Plataforma de Coordinadoras de ONG.
Igual que dice y denuncia el recorte que se produce en plena crisis de los refugiados en Siria.
Lo mismo que denuncia que ustedes dijeron que en el 2016 iban a poner 0,15% del presupuesto y pusieron el 0,1.
Ya empezaron con recortes.
Pero es que ahora van y recortan otro 33%.

Pero es que es una cuestión evidente.
Lo han hecho ustedes porque han querido.
Están gobernando.
Y porque Podemos les ha dejado, porque otras veces no les deja y no lo hacen.
Perdón.
(Rient) En cualquier caso, son ellos los que consideran muy grave el recorte, ¿sabe?
Y nosotros también lo consideramos grave.
Y son ellos los que lo llaman recorte.
No se extrañe que les saque yo su señal de prohibido con las tijeras.
Lo inventaron ustedes.
Pero es que ahora lo están siguiendo a pies juntillas, y eso es grave.

Es verdad que los presupuestos son más transparentes.
Es tan transparente que casi no se ve la partida que han dejado ustedes, de transparente que es.

Decirle que a mí no me ha llamado la atención nadie, mientras usted estaba hablando, y que es verdad que los hombres tenemos dificultades para hacer dos cosas a la vez.
Pero en ocasiones me puedo concentrar y las puedo hacer.
Puedo escucharle a usted y puedo tomar nota, e incluso pensar.

Mire, eso de que se otorgan responsabilidades a unos… Otorgan responsabilidades a quienes ustedes quieren otorgarlas.
Se está tramitando la ley.
Veremos la ley a quién le otorga responsabilidades, a quién le otorga derechos y obligaciones.
La ley lo dirá.
No lo va a decir una PNL de una ley que está en tramitación.
Lo podremos poner algo todavía, como hablaba ayer con el compañero de Ciudadanos, en la nueva ley de radiotelevisión valenciana.
Ahí podremos poner algo, supongo.
Se podrá poner alguna cosa.
Pero poco más allá.

Y de la misma forma que ponen responsabilidades, quitan responsabilidades al Consell, claro que sí.
¿Por qué quitan esa responsabilidad al Consell?
Oiga, pues mire, pues porque ustedes están dándole sustento.
Quizá con demasiado celo en este caso.
Pues sí, yo creo que sí, que evidentemente sí.
De todas formas, quiero destacar que, a pesar de que tenemos diferencias con el tema, a la hora de los hechos cuando se está en la oposición, que es votar, vamos a votar de una forma, yo creo que, estando en campaña, muy evidente siendo del Partido Popular, vamos a votar a favor.

Gracias presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.

Votem l'esmena transaccional a la proposició no de llei del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
(Veus) Ara ho diré.
¿Estan tots?
1, 2, 3, 4, 5.
Senyories, queda aprovat per 85 vots no comptabilitzats per defecte dels.
.
.
votació, que és la senyora Sandra Martí, el senyor Caballero, Juan de Dios, María José Ferrer i ¿Verónica Marcos?
(Se sent una veu que diu: Â«No, eso es un nulo, però.
.
.
Â») Això és un nul, no és.
.
.
no figura.
Són 85 vots més el vot de Clara Tirado, 86, que ha votat telemàticament i des de la.
.
.
, ací saludem molt efusivament i esperem tornar a vore-la prompte en l'hemicicle.

Senyories, finalitzat el treball del matí i com ja és costum, reprendrem el nostre treball a les quatre i mitja.

Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 10 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 36 minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Senyories, els he d'informar que, abans d'iniciar-se la sessió plenària d'este matí, s'ha presentat una proposició no de llei de tramitació immediata, d'acord amb l'article 161.
5 del Reglament de Les Corts, i que ha de vore amb la relació d'animals de circ salvatges a la Comunitat Valenciana.

Per tant, si no n'hi ha inconvenient, demà vorem, una vegada finalitzat el punt 10, que és la compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana.

Pel que fa a la seua tramitació, si no n'hi ha cap objecció, passaríem, primer, a la votació de la iniciativa i, a continuació, de menor a major es procedirà a l'explicació de vot per part dels grups parlamentaris.

Per tant, si no n'hi ha inconvenient, queda incorporat aquest punt a l'ordre del dia perquè suposa la modificació de l'ordre del dia que es va acordar en la Junta de Síndics passada.

Per tant, després de la sessió de control, farem la proposició no de llei de lectura immediata.
(Soroll de papers)

Preguntes

El senyor president:

Senyories, continuem el nostre treball, bon treball -com diu el senyor Rubén Ibáñez-, amb la pregunta 443, que formula l'il·lustre diputat Miguel Ángel Mulet, en nom del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

Li done la paraula al senyor Mulet per un temps de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en gran nombre de les seues declaracions en aquest any de govern en majoria minoritària s'ha referit a igualtat, llibertat i qualitat, malauradament parlant pràcticament sempre d'educació i no de cultura.
No obstant això, com són principis bàsics, haurien de servir per a tot però, també, tristament, no veig la seua aplicació als veïns de la província de Castelló per cap lloc, per enlloc.
El primer: les persones.

La pregunta és clara i concisa: ¿qui serà el màxim responsable de Culturarts Castelló?
, ¿quan?
, ¿i per fer què?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Honorable conseller, quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputat, per la seua pregunta.

I contestant-li a la pregunta, el futur Institut Valencià de Cultura, el que coneixem com Culturarts, tindrà una unitat territorial a Castelló, també una unitat territorial a Alacant, dos unitats que no existien.

I la persona -en concret per la que vosté em pregunta- que és la que coordinarà, la que estarà al capdavant de la unitat territorial de Castelló serà triada quan es publique el decret del sector públic, un decret que s'està tirant endavant ara i que regularà eixe lloc de treball i, per tant, serà triat amb els principis de mèrit, igualtat i capacitat, no com fins ara es feien les coses.
(Veus)

I, no només això, sinó que la seua programació continuarà sent com la que està establida en el pla estratègic i de la qual els ciutadans de Castelló podran continuar disfrutant, igual que la resta de ciutadans de tot el nostre territori.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Com dien a la televisió, ¡moooc!
, ¡error!
(rialles), insults i desqualificacions, insults i desqualificacions.
Si continua parlant pels seus diputats, allà vosté, allà vosté; jo, avui, estic parlant per a les persones de la Comunitat Valenciana en general, i per les de Castelló en particular.

¿On està la veritat del seu compromís?
¿On està la qualitat i la igualtat amb la resta de veïns de la comunitat?
Incapacitat, falsedat, mediocritat, fer el dropo.
¿Com ho podria definir sense ofendre?
No ho sé, no ho sé.
El que sí que sé és que ens mantenim en el desgovern.

A Castelló, com a la resta de la comunitat, tenim uns extraordinaris contenidors culturals: museu EACC, auditori, el palau, Museu de la Mar, Teatre Principal, amb unes excepcionals, pel que fa a la professionalitat, plantilles de personal.
I eixa és la seua sort, però, a Castelló, sense patró.

Vosté mos parla de recuperar la dignitat i l'ètica en la gestió i de posar-se al capdavant de vaixells a la deriva.
¿Com?
¿Sense capità del vaixell al timó?
Parlant de timó, ¡un timo!

¿Quina és la lectura de la seua acció de desgovern?
No atén els problemes de la cultura com es mereixen, no creu en els espais culturals, i el que és pitjor, ni en la seua activitat cultural, i no ha canviat la programació millorant en quantitat i qualitat, que era la seua promesa.

Per fi, malauradament, a Castelló, en matèria de cultura han arribat les retallades i el desgovern, és a dir, el despropòsit.
I el responsable de no ficar un responsable és vosté.

¿Com li diria a no fer cas als generadors i receptors culturals, no atendre les necessitats culturals, no assumir les responsabilitats que té, encara que tinga altres i grans problemes en educació?
Això, a casa nostra li diem Â«despreciÂ».

Som Castelló, la més menuda en població de les tres províncies de la comunitat però som igual de persones, igual de persones que la resta, amb les mateixes obligacions però també amb els mateixos drets.

Senyor Marzà, li pese el que li pese, i li puc assegurar que a mi encara em pesa més, no ho ha fet bé, ens ha despreciat i s'ha mantingut en la mateixa línia del seu president: desgovern, incompetència i agravi comparatiu; el primer, els meus i, l'últim, la resta de les persones.
Sectarisme en essència pura.

Ara, si vol, replique'm amb contalles del passat, amague's darrere de les històries recents, darrere de les desqualificacions, però vosté, vosté, i tots els presents -que no en són molts-, però tots els presents sabrem que això no és governar o, o, i és el que m'agradaria, assumisca el seu error, el seu desestiment de funcions i diga'ns com ho resoldrà, que això sí que és governar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

És curiós parlar de desqualificacions fent tot un seguit de desqualificacions però, bé, si vol continuar fent este tipus d'acusacions no n'hi ha problema, les aguantarem com qualsevol altre diputat.

Si vol que insistisca tant, com insistix tant en què passava a Castelló i què passarà a Castelló en matèria cultural, li puc explicar, per exemple, que no existia ni la relació de llocs de treball de l'empresa Culturarts, no n'hi havia ni relació de llocs de treball.

¿Sap el que implica això, no?
Tindre treballadors sense saber què van a fer i què estan fent.
No n'hi havia reglament orgànic i funcional, és a dir, no n'hi havia atribució de funcions en eixe Castelló Cultural del que vostés tant es penjaven la medalla.

I, ¿què ha passat amb això?
No només això sinó que una integració d'una antiga empresa, Projecte de Castelló Cultural, que era una empresa d'àmbit de tot el territori en la qual n'hi havia al voltant de trenta treballadors a Castelló i ni mig per a Alacant.
Si parlem de tot el territori, haurem de tindre equilibri territorial en tots els sentits.

Per tant, nosaltres que som els que ara estem governant estem canviant això, i estem posant ordre, estem posant ordre a un desgovern espectacular, senyor Mulet, i deixe'm que li ho diga així de clar, un desgovern espectacular que no tenia ni reglament orgànic i funcional.

I, ¿com hem fet això?
Doncs, bé, posant ordre -com dèiem abans- i creant eixes dos unitats territorials, una unitat territorial a Castelló, una unitat territorial…, ¿em poden posar el temps, si no, no sé quant em queda?
, una unitat territorial a Alacant perquè es puga programar, perquè puga estar en contacte d'acord amb la política general de la institució, de Culturarts, el que abans es coneixia com Culturarts.

I, per tant, eixes unitats territorials estaran en contacte amb el teixit cultural de cada territori, i no només això sinó que en consonància i no treballant de forma paral·lela o de forma totalment desvinculada al conjunt de la política cultural de tot el territori.
Precisament, per a això, per a la igualtat, per a la qualitat i per a la territorialitat, perquè arribe a tot el territori.

Per això, eixa unitat territorial dinamitzarà i facilitarà la interlocució i serà triada d'acord amb el codi de bones pràctiques.
No posarem a ningú a dit allí, com podia u pensar que es podia fer o com s'havia fet fins ara, ¿no?
, sinó que posarem la persona que guanye el concurs, que siga la més idònia per a dirigir eixos espais, per a poder estar en eixes unitats territorials.

Per això es dedicarem, entre altres coses, a fer el que ja estem fent, no només estem reorganitzant i posant en valor el que s'ha de fer bé sinó que, a més a més, ja estem treballant per a duplicar, per exemple, la presència de ciutats i pobles al circuit comarcal, al circuit cultural per a les comarques de Castelló, és a dir, duplicarem les ciutats que estan dins del circuit cultural i, per tant, arribarà a tot el territori valencià i a tot el territori de Castelló, a tota la ciutadania de Castelló, entre ells també a la gent de l'interior que, fins ara, també, estava molt oblidada.

Continuarem amb les programacions que ja existien i funcionaven com, per exemple, el Festival Internacional de Jazz, o el Festival de Música Antiga i Barroca i, a més a més, recolzem ja i estem donant suport a festivals que fins ara estaven amagats, que l'administració no estava donant suport com, per exemple, un que els sonarà a tots que és l'Aplec dels Ports que durant trenta-huit anys ha estat reivindicant la presència a l'interior de les nostres comarques i, fins ara, no havia tingut cap suport de l'administració, i enguany el tindrà.

A més a més, la fira Troba'm, que serà també una de les grans apostes que farà la nova administració, i el conjunt d'activitats culturals que s'estan fent al nostre territori de la mà d'aquells que les feien a pesar que no els deixaven ni un raconet d'ajudes de l'administració durant tants anys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, passem a la pregunta 483, que formula la il·lustre diputada Sandra Martín, a l'honorable consellera de Vivenda, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

Quan vosté vullga.

La senyora Martín Pérez:

Senyora consellera.

De las bondades del transporte público no les voy a hablar ahora porque me lo reservo para la siguiente pregunta que formularé.

En la actualidad, existe un gran catálogo de ventajas para incentivar el uso del transporte público en nuestra comunidad en este caso que nos ocupa del Tram y del metro.

Nos encontramos, por tanto, con bonos para satisfacer a un amplio número de población, por ello nos encontramos con títulos sencillos que pueden ser utilizados por cualquier usuario o usuaria del transporte público; pero igualmente no encontramos, también, con títulos para determinados grupos de población, como son los existentes para nuestros mayores, nuestros jóvenes, bonos infantiles, para personas desempleadas y sus familias, para turistas, y nos encontramos, también, que hay descuentos para familias numerosas.
Todos estos títulos permiten viajar a sus titulares en un transporte público a unos precios mucho más asequibles que lo que supone la compra de un billete simple.

Y esto es algo que nos parece fantástico, que nos gusta, pero creemos que estos beneficios deben ser ampliados a otros segmentos poblacionales, como es el caso de las familias monomarentales y monoparentales, aquellas a las que un único progenitor convive con y es responsable en solitario de sus hijos e hijas menores o dependientes.
En estos casos estamos hablando de una familia monomarental o monoparental.

Y es que, señorías, la familia se está transformando como consecuencia de los cambios demográficos, socioeconómicos y del sistema.
De modo que junto a las fórmulas tradicionales han aparecido otras nuevas, entre las cuales la más numerosa es la de las familias monomarentales o monoparentales, es decir, la formada por un único progenitor y sus hijos.

Y, afortunadamente, y a diferencia de lo que pasaba hace años, estas familias no son una rareza, todo lo contrario; son cada día más numerosas y cada día tenemos más.

Por tanto, su existencia es una realidad en nuestra sociedad y es una realidad que es bastante mayoritaria.
Además, son familias con profundas diversidades entre sí mismas; nos encontramos desde madres adolescentes hasta madres y padres que ejercen o eligen la maternidad y la paternidad, ya se la biológica o sea adoptiva, en solitario.

Todas estas familias se enfrentan a diario con numerosas dificultades -que no son motivo de análisis en este momento- y que sí que sería necesario acabar con las desigualdades que soportan.

Por ello, consellera, yo le pregunto: ¿qué medidas se están tomando desde la conselleria para ampliar a otros sectores de la población los descuentos en el transporte público de metro y de Tram?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, evidentment que el recolzament del govern valencià al transport públic és ferm des del minut zero que vàrem arribar al govern.

La primera mesura que vam adoptar en el nou consell d'administració de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana per a afavorir les necessitats de mobilitat dels usuaris de Metrovalencia i del Tram d'Alacant, tenint en compte la situació econòmica general, va ser proposar a la conselleria la congelació de les tarifes vigents per a l'exercici 2016.

Pel que fa a la xarxa Metrovalencia, la incorporació de les millores i avantatges per als usuaris, com les que permeten viatjar gratis durant el mes natural una vegada aconseguit uns límits màxims, s'està realitzant a través de la targeta Tuin, targeta única intel·ligent.
Amb característiques pròpies d'una targeta moneder, permet viatjar per tota la xarxa de metro en qualsevol combinació zonal i a preu reduït.

La targeta té diversos avantatges respecte als tres títols de Metrovalencia.
La zona D es considera com a zona C, excepte l'aeroport; tot el tramvia es considera com a zona A, i el trajecte entre estacions contigües pertanyents a zones tarifàries diferents es paga com una sola zona.
A més, aquesta targeta anirà absorbint progressivament la resta de títols multiviatge i temporals unificant-los, simplificant així la gestió d'un únic suport.

De fet, aquest 2016 s'ha dut a terme l'adaptació de la targeta Tuin als títols que requerixen targetes personalitzades i, des del passat mes de febrer, la targeta permet aplicar conjuntament els beneficis del Bonometro i del títol d'abonament temporal.

En el marc de les mesures de reducció i homogeneïtzació dels títols de transport, el següent pas serà la supressió del Bonometro i del títol d'abonament temporal, i per això serà necessari fer primer totes les modificacions i adaptacions que necessita la infraestructura de validació dels títols, així com la realització de campanyes informatives per als usuaris.
En tot cas, la previsió és que el procés culmine al llarg de 2017.

D'una altra banda, un dels compromisos de l'actual Consell en matèria de transports, inclusió i igualtat és l'equiparació de les ajudes a les famílies monoparentals, monomarentals amb les que reben les famílies nombroses.
En compliment d'això, des del passat 1 de juny s'oferixen descomptes del 20% i del 50% per als membres de les famílies monoparentals o monomarentals, segons es tracte de famílies de categoria general o especial, tal com es fa respecte de les famílies nombroses, que eren les úniques que fins ara se podien beneficiar d'aquestes bonificacions.

Els descomptes es fan efectius a través de la targeta Tuin personalitzada, que se sol·licita aportant el carnet individual de membre d'una família monoparental o monomarental expedit per la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.
Açò significa que els titulars d'una targeta personalitzada de família nombrosa o monoparental o monomarental que carreguen deu euros de saldo en la Tuin només hauran de pagar huit euros si són família nombrosa o monoparental general, o cinc euros si són família nombrosa o monoparental o monomarental especial.

Respecte a la xarxa del Tram, els descomptes mencionats s'apliquen en la totalitat dels títols propis de ferrocarrils, no es així en els títols corresponents a la zona TAM, perquè sap que són zones distintes.
I, d'acord amb els càlculs inicialment realitzats, s'estima que d'aquestes mesures podran beneficiar-se.
.
.
, hi ha una projecció de 232.
600 persones, concretament unes cent trenta-quatre mil a la província de València i unes noranta-huit mil en la província d'Alacant, calculant-se un impacte econòmic màxim al voltant de tres-cents seixanta-cinc mil euros anuals en funció del nombre de famílies que sol·liciten i obtinguen el carnet de reconeixement monoparental o monomarental.
Per tant, crec que és important la mesura, el que totes les mesures i descomptes se vagen adaptant a la realitat social que tenen les valencians i les valencianes i que, per descomptat, estan en total sintonia en quines són les polítiques i les iniciatives del govern valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Passem a la següent pregunta, que formula diputada Sandra Martín a la consellera de territori.

La senyora Martín Pérez:

Consellera, el transporte público evita en gran medida las retenciones, atascos y los posibles errores originados por un desconocimiento de la zona.
Además, el uso sistemático y masivo del vehículo privado colapsa las ciudades y las hace más sucias y más ruidosas.

A estos problemas del tráfico que se ocasionan en las calles de nuestros municipios y la polución…, hay que asociar también la polución.
Se une progresivamente también la carencia de espacios de aparcamiento para satisfacer las demandas de los usuarios de automóvil privado.

El uso de transporte público colectivo supone la alternativa más ecológica y solidaria para muchos de los desplazamientos que se hacen tanto dentro del casco urbano, como en áreas metropolitanas.
Sin embargo, y tristemente, las estadísticas dicen que en la actualidad solo usan el autobús mayoritariamente quienes no tienen otra alternativa.

Hay que contribuir a cambiar esa tendencia, ya que el uso del automóvil debe ser cada vez…, o sea, es insostenible para el entorno y el medio ambiente.
En las ciudades el automóvil debe ser la última opción, cuando no exista una alternativa de desplazamiento más razonable y sostenible.

Cada ciudadano y ciudadana debería conocer la línea que mejor se adapta a sus necesidades de trabajo, de estudios, de ocio.
Porque si así la conocen y la usan, podrán incluso descubrir que se ahorran atascos, que no tienen que buscar aparcamiento y que incluso ahorran en combustible.

La elección de una persona entre transporte privado, coche o transporte público debe ser clara, debería ser clara.
Siempre desde la libertad de la elección de la ciudadanía, debe existir un fomento del transporte público por parte de las administraciones públicas.

Por parte de la conselleria se ha manifestado…, y usted, consellera, ha tenido ocasión de decirlo aquí mismo en el pleno cada vez que ha tenido…, que hemos abordado el tema de los transportes, ha dicho que es necesaria una reestructuración, racionalización y modernización de las concesiones de servicio público de transporte de viajeros por carreteras que potencie el uso de transporte público como elemento clave de una adecuada política de movilidad.

Hay que recordar, llegados a este punto, que la mayoría de concesiones han vencido o lo harán próximamente, que esto es algo que está conselleria heredó.
Hay como un 80% de concesiones que están vencidas o lo harán en breve.
Y, en este sentido, ya se ha iniciado por parte de la conselleria la reordenación del mapa concesional.
Por ello, consellera, yo le pregunto: ¿qué acciones se están realizando desde la Conselleria de Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio para garantizar la movilidad sostenible en las áreas metropolitanas de Valencia, Alicante y Castellón?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Honorable consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, les actuacions de la conselleria per a garantir la mobilitat sostenible en les àrees metropolitanes en la Comunitat Valenciana passen per una prioritat del transport públic i la intermodalitat i es poden agrupar en tres grans aspectes.

El primer d'ells és l'impuls dels plans de mobilitat metropolitana que vaig anunciar en la meua compareixença sobre les principals línies d'acció de la conselleria en la legislatura el passat setembre.

La conselleria ha elaborat els plecs de condicions tècniques de cara a licitar la redacció dels plans de mobilitat metropolitana sostenible de les àrees de Castelló, de València i d'Alacant-Elx.
Així, els plecs dels plans de mobilitat de les àrees de València i d'Alacant-Elx els hem enviat al servei de contractació de la conselleria i en breu ho farem amb el de l'àrea de Castelló, per tal de començar la tramitació interna que acabarà amb la licitació pública dels corresponents contractes de redacció i seguiment dels plans de mobilitat.

Es tracta dels primers plans de mobilitat que La Generalitat posa en marxa des que es va aprovar la llei de mobilitat en març de 2011.
Estem en 2016.
És a dir, s'ha passat tota la legislatura passada, de 2011 a 2015, sense que l'anterior conselleria licitara cap pla de mobilitat metropolitana i serà el nou govern qui començà i que està començant esta tasca, molt important no nomes perquè es tracta de considerar i de fer propostes sobre mobilitat de manera integral i que afecta a milers de persones, sinó, també, perquè aquests plans s'han d'elaborar amb molta cura per tal de poder accedir a fons europeus en el seu desplegament i execució.

El segon dels aspectes en què estem treballant és la creació de l'autoritat única de transport, sense perjudici del nom i de la forma que finalment se li done a l'àrea metropolitana de València.
Un altre tema en què l'anterior conselleria no va fer els deures.
Nosaltres ho tenim clar i per això en novembre vam plantejar a seixanta alcaldes i representants municipals de l'àrea metropolitana de València una declaració institucional en eixa línia per tal de gestionar el transport metropolità i oferir un servei de major qualitat als ciutadans.

En desplegament de la declaració institucional, en febrer van constituir una comissió tècnica integrada per representants de La Generalitat, Ajuntament de València, EMT, FGV i la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, per tal d'estudiar i proposar el tipus d'organisme a crear, marc jurídic organitzatiu i ja ha mantingut diverses reunions de treball.

Finalment, com a tercer àmbit d'actuació en matèria de mobilitat sostenible, davant el desgavell que suposa que totes les concessions metropolitanes de servei públic regular de transport de viatgers per carretera estiguen caducades -quan vam arribar al govern teníem el 80% caducat i, ara, pràcticament, tenim quasi el cent per cent de les concessions caducades-, estem procedint a licitar l'elaboració d'una proposta de nou mapa concessional.
Concretament, en el diari oficial el 17 de maig de 2016 hem publicat la licitació de l'elaboració d'una proposta de reestructuració racionalitzada i modernització de les concessions de les províncies de Castelló, incloent l'àrea de Castelló i, pròximament, remetrem al servei de contractació de conselleria la licitació corresponent per a les concessions en les àrees metropolitanes de València i d'Alacant.

Sense perjudici de l'anterior, també podem assenyalar actuacions que van a desplegar-se a curt termini en cada àrea, com, per exemple, la connexió directa que partir d'avui precisament, 15 juny, entra en funcionament, de connexió entre el centre urbà de Castelló i la Universitat Jaume I amb la platja, perquè l'anterior govern de La Generalitat va eliminar eixa connexió directa i nosaltres hem apostat i l'hem recuperada aquest estiu; l'inici dels primers trams de l'anell verd metropolità a l'àrea de València, i la represa en 2017 de les obres del túnel de la serra Grossa a Alacant, com vaig informar en l'última sessió plenària.

Estem, per tant, complint els nostres compromisos en aquest àmbit, tot i la falta d'activitat que ens vam trobar en juliol de 2015 quan vam arribar al govern, evidentment en tota la falta de planificació i previsió que va tindre l'antiga consellera i que nosaltres, evidentment, amb tota la pressa, estem reorganitzant, planificant i en breu tindrem el nou mapa concessional i les noves projectes licitats per a les àrees metropolitanes esmentades.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Pregunta 354, que formula l'il·lustre diputat Josep Nadal al conseller d'educació, cultura i esports.

El senyor Nadal Sendra:

Senyor president.

Ana és de Pego i és professora, i té trenta-tres anys.
Ja en fa nou que guanyà la seua plaça a les oposicions.
La primera destinació que va tindre va ser a Oriola, després va vindre a Benidorm, Asp, Elx, Pedreguer.
.
.
Cada any, a un lloc diferent, sense cap tipus de continuïtat, quasi sempre lluny del municipi familiar, sense dret a comissió de serveis, sense dret a restricció de província, sense dret a conciliar.
Ana és una funcionària de carrera en situació d'expectativa de destinació.
Però la història d'Ana és només una història més dels vint-i-cinc mil docents que el Partit Popular va deixar en la mateixa situació.

Aquesta situació planteja un prejudici evident en la qualitat educativa.
Implica que no poden conéixer la situació de l'alumnat per a atendre millor les seues necessitats educatives.
Implica que no poden preparar materials didàctics de qualitat, ni posar en funcionament projectes de millora de centres.

I, ¿per què aquesta situació?
¿Què hi ha al darrere de no donar definitives?
¿Potser és una qüestió ideològica?
Si les places no estaven adjudicades, era més fàcil de carregar-se personal.
Si les places no estaven als catàlegs del centre, era més fàcil retallar unitats.
Com les més de sis-centes unitats de la pública suprimides per la senyora María José Catalá, perquè després vagen les senyories del PP a cantar Libertad sin ira sense ritme, ni compàs.
(Rialles)

¿On estava la llibertat dels docents sense plaça fixa?
¿On estava la llibertat de les famílies, siga quin siga el seu estatus social, d'accedir a un ensenyament de qualitat?
¿On estava la llibertat dels professors i professores com Ana que porten deu anys pegant-li voltes al nano?

Senyor conseller Vicent Marzà, ¿quines actuacions està duguent a terme la seua conselleria per a donar una solució definitiva al professorat amb expectativa de destinació?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Honorable conseller.

Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputat.

Li ho diré també amb llibertat i sense ira, li ho diré amb tranquil·litat.
La realitat és que, com vosté dia, hi havia milers.
.
.
hi havia milers de professors, de docents que estaven en eixa situació, persones com Ana, com la que estaves diguent, que té la mateixa edat que jo i, per tant, comprenc perfectament la seua situació i, com deia, han estat anys i anys; algunes d'elles, nou, deu anys, huit, set, havent aprovat una oposició, havent obtingut la plaça, però no tenint una plaça definitiva.
És a dir, no tenen un lloc de treball estable.
¿Què implicava això?
El que vosté estava definint efectivament, que no tingueren.
.
.
, no tinguen estabilitat en el seu lloc de treball, no només pel que feia.
.
.
, al que fa a la planificació familiar i a la seua pròpia vida, sinó, sobretot, per a l'arrelament en un centre per a desenvolupar els projectes pedagògics en eixe centre i, per tant, per a millorar la qualitat educativa que reben els nostres xiquets i xiquetes.

Com vosté ha dit, efectivament, això no era casualitat, era fruit d'un posicionament, un posicionament ideològic d'aquells que este matí se'n reien ensenyant unes tisores i dien que no hi havien hagut retallades, ¿no?
, d'aquella gent que pensava que era més fàcil suprimir unitats, com deia vosté, de la pública, que no continuar preservant eixe servei públic.
Dons bé, efectivament, eixa inestabilitat de les plantilles va ser un dels principals objectius que vam dir que havien vingut a rebatre i a acabar amb elles, i ja en este primer concurs de trasllats que hem fet s'ha acabat l'expectativa de destí del cent per cent del professorat que estava durant més de huit, nou i deu anys en expectativa de destí.

¿Per què hem pogut fer això?
¿Per què hem pogut acabar amb eixa expectativa de destí?
Perquè hi ha una voluntat política, que és la de no tancar unitats, sinó més bé la de revertir i la de treballar per la qualitat educativa.
I, efectivament, hem revertit eixes situacions.
Com deia, el cent per cent de les persones que estaven en expectativa de destí han ocupat ja una plaça definitiva i, per tant, podran implicar-se més en eixe projecte pedagògic.
I no només això, sinó que el 90% del personal que estava suprimit, el que havien suprimit l'anterior govern ocupant un lloc provisional.
O que havien fet les practiques, estaven fent les pràctiques de l'oposició, també han obtingut plaça.
I, per tant, hem triplicat, hem més que triplicat l'oferta d'estabilitat que hi havia fins ara en els concursos de trasllats, hem triplicat eixes places i, per tant, hem donat compliment a l'estabilitat de les plantilles, com dèiem, fins ara.
No només això, sinó que hi havia una associació de docents en expectativa de destí que ens han demanat fins i tot una reunió per agrair-nos i per a dir-nos que es dissolien perquè ja havia estat resolta la seua problemàtica.

Però no mos podem quedar ací, no és suficient, no és suficient resoldre l'expectativa de destí, hem d'anar més enllà.
Per anar més enllà hem de baixar els índexs d'interinitat que n'hi ha a les nostres aules.
I, per tant, potenciar i anar al màxim pel que fa a la convocatòria d'oposicions.
Ja ho hem fet enguany, ixen més de mil cent cinquanta places, el màxim que ens permet el ministeri.
Per tant, si volem anar més enllà haurem de canviar el govern a Madrid també.
I, per tant, poder arribar a donar encara més estabilitat a les plantilles.

I no només això, sinó que anem a incorporar moltíssims mestres i professors a l'ensenyament públic.
Ho anem a fer revertint tots els anys de retallades que hi han hagut en les últimes èpoques.
Anem a introduir en el proper curs, començaran milers de professors més, milers de professors més, que fins ara l'únic que havien estat era mirant les cues de l'atur.
I nosaltres no només que no generarem atur, sinó que generarem més estabilitat a les plantilles, cosa que generarà moltíssima més qualitat educativa.

Vam dir que anàvem a millorar l'educació, ho estem fent.
Vam dir que la inestabilitat de les plantilles s'acabaria, el cent per cent de l'expectativa de destí s'ha acabat en tant sols un any.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, conseller.

A continuació la pregunta que formula la il·lustre diputada Mireia Mollà, a l'honorable conseller de Transparència i Responsabilitat Social.

Quan vosté vullga.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, bona vesprada.

El meu grup parlamentari vol preguntar-li sobre els Centres de Valencians a l'Exterior, una de les ferramentes que considerem poden ser útils per a promoure la nostra cultura, la nostra llengua, també per albergar qualsevol tipus d'activitat que fomente als valencians i les valencianes que estan en altres indrets del món, però sobretot a eixe afegit que la crisi ha dut endavant, i és als milers i milers de jóvens valencians i valencianes que estan hui a l'exili i que tenen l'enyorança de tornar a casa i que volen tindre un espai on compartir el coneixement, on compartir la cultura, on compartir la llengua, on compartir l'esperit dels valencianes i les valencianes i tindre també una administració propera.

I li preguntem pels Cevex no perquè dubtem que vostés tinguen clars estos objectius, de fet són els que han marcat estos objectius.
Li preguntem perquè en el canvi de govern clarament s'ha posat de manifest que ha hagut un desgovern en cadascuna de les àrees de les competències que el Partit Popular va gestionar durant vint anys, i aquesta no anava a passar desapercebuda per la mala gestió, irregular gestió o fins i tot posarem entre parèntesi Â«corrupta gestióÂ» que s'ha fet en este cas dels centres de valencians a l'exterior.
I li explique.

Miren, darrere de les bones paraules, i de les bones actuacions i dels objectius lloables, el Partit Popular teixia una xarxa d'irregularitats i de gestió discutible.
Darrere de les coses que els valencians i les valencianes podíem sentir-nos orgullosos, com per exemple tindre estos centres de valencians a l'exterior, deixaven la seua taca de sospita.

Vosté sap, a més, que durant molt de temps els Cevex s'han encomanat al conseller Rafael Blasco, avui en Picassent.
Un conseller que va obrir molts Cevex, alguns en llocs que els coneixia bé, com per exemple la República Dominicana, projectes de cooperació de diners robats en la República Dominicana, o per exemple a Miami, on obrien els comptes on desviaven els diners que robaven de la cooperació valenciana.
Feien usos discutibles d'estos centres, com per exemple que la seu del centre valencià allà a Miami, a Florida, va ser oberta en la mateixa avinguda on poc després l'empresari, també en presó, Augusto César Tauroni, va comprar dos apartaments amb diners de la cooperació valenciana; no hi havia altres carrers a Miami que coincidir amb esta inauguració que féu el senyor Blasco allí mateix després de passar per Cuba, on va coincidir amb el seu fill, l'artista Rablaci, que feia una exposició allà i que de pas el viatge el va carregar als comptes públics.

Però hi ha moltíssimes irregularitats.
I vostés ho han pogut vore i comprovar només accedir a la conselleria, centres on hi ha adscrita una o ninguna persona, sospites de centres tancats sense comunicar a La Generalitat, sospites que efectivament algunes foren tapadores per a altres usos, com per exemple estos o, qui sap este centre de valencians a l'exterior a Panamà si ha servit per a poder desenvolupar una política activa, proactiva en l'obertura d'offshore, no ho sé, per sospitar qui podria dir que no.

El cas és que vostés arriben i fan un informe, una avaluació respecte a la situació dels Cevex.
I això els aboca a tindre una reglamentació, una normativa i sobretot uns objectius clars a complir.

Davant d'això i davant la necessitat de donar uns espais de potenciació de la nostra cultura, de la promoció lingüística, de la participació dels jóvens que estan exiliats per a trobar casa seua allà on estan, jo li pregunte: en quins aspectes s'està treballant per a un canvi en el model de relació amb els Cevex?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyoria, pel seu interés evident pels Cevex, que per a nosaltres és molt important, perquè és una tasca molt entranyable, perquè per damunt de totes estes situacions ens trobem també amb centenars, amb milers de valencians i de valencianes que tenen este vincle, i per a nosaltres és molt important.

Segur que esta vesprada, on a la millor allà serà de dia, en molts llocs estaran en una pantalla o demà miraran en la web el que hui estem parlant ací.
Una salutació per a ells.

Com vosté indicava, els Cevex són un moviment associatiu que canalitza la participació dels valencians de fora de la Comunitat Valenciana, que actua de vincle entre ells i la nostra terra.
No està de més recordar que n'hi ha trenta-un a Amèrica, dos a Àsia, dèsset a Espanya i set a la resta d'Europa.

El poble valencià té una llarga història d'emigració que ha configurat la nostra identitat, i en esta emigració històrica està l'origen de molts dels Cevex de l'actualitat.
Per això, globalment, malgrat tot, és un fenomen molt positiu que mereix un tractament diferenciat.

Dit això, la situació que hem trobat en relació amb els centres valencians a l'exterior és certament caòtica.
Tenim un consell dels Cevex inactiu, que no s'havia reunit des de l'any 2012, i un buit legal per haver-se derogat en abril de 2015 la llei que ho regulava sense substituir-la per una altra.

Davant d'aquesta situació, ens hem centrat primer de tot en fer un diagnòstic centre per centre fins on podem arribar, perquè en alguns casos certament els viatges costarien molts diners, de la realitat actual dels Cevex.
En particular, hem començat pels centres Cevex d'Espanya; hem visitat, sempre que ha sigut possible, quasi tots.

Tenim un desconeixement total sobre l'activitat de molts d'ells, sobre quin era el seu dia a dia.
A alguns només se'ls va atendre quan hi havia diners i els interessava per a fer negocis.
Vosté ha nomenat alguns casos d'Estats Units o de Llatinoamèrica i alguns casos que són certament molt estranys.

Durant molts anys l'actuació de La Generalitat en relació amb estos centres s'ha basat en un model limitat i obsolet, folklòric o folkloritzant, que no atenia les necessitats dels nous fenòmens econòmics i socials i tampoc tenia la voluntat de fer-ho.
Ha citat reiteradament, lògicament, la situació dels jóvens.

Des de la nostra conselleria estem treballant en canvis per a fomentar que siga receptiu a la nova realitat social.
Volem un model integrador, àgil i molt més participatiu, en què els centres siguen els primers que puguen dir la seua i que se'ls escolte.

Per a això, comptem amb dos instruments que en aquest moment estem desenvolupant.
El primer és un nou decret.
Decret que desenvolupa la llei de transparència.
Es troba ara mateix esperant el dictamen del Consell Jurídic Consultiu i esperem que s'aprove en breu, en qüestió de setmanes.
Amb el nou decret, el consell dels Cevex tindrà una estructura més flexible, es reunirà més sovint, utilitzant mecanismes telemàtics.
I en ell tindran una presència molt major els representants dels Cevex, que en cap cas serà inferior als representants de La Generalitat, perquè els espais de participació no estan per a ser colonitzats pel govern, sinó per a contrastar idees i projectes.

A més, amb el decret també volem arribar als nous fenòmens migratoris, als jóvens a l'estranger.
Volem un model obert, integrador, un nou tipus de Cevex, que certament definirem amb els mateixos jóvens.

D'altra banda, la setmana passada es van publicar les bases de les subvencions i a finals d'este mes eixirà la convocatòria amb dos modalitats: modalitat d'activitat i funcionament, que atendrà projectes concrets, essencialment projectes relacionats amb la igualtat de gènere, promoció de la joventut o els col·lectius amb més dificultats; i una altra modalitat destinada a despeses d'inversió, que tindrem en compte exclusivament criteris objectius, basats en viabilitat tècnica, planificació, objectius establerts i impacte.

Volem que els Cevex siguen, per tant, espai d'acollida i que tinguen un paper actiu dins del teixit associatiu valencià.
Per això mantenim una comunicació fluida, que va més enllà dels instruments formals.
Per exemple, s'està preparant, la setmana passada mantinguérem una reunió amb representació de l'Ajuntament de València, perquè els Cevex siguen coparticipants de la reivindicació de la candidatura de les falles com a patrimoni de la humanitat.

També hem demanat la seua col·laboració per acollir refugiats, perquè ningú coneix millor la importància de la solidaritat i acollida de les persones.

Finalment, volem una activitat específica, que començarem a desenvolupar prompte, en els pròxims mesos, en alguns centres a més d'Espanya, en col·laboració amb la conselleria d'educació i cultura, a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua o al Consell Valencià de Cultura.

Treballem per a programes concrets per a Barcelona, per a Madrid.
I hem començat també a treballar per a la celebració l'any vinent del setanta aniversari del Cevex a París, en una setmana cultural valenciana.

En definitiva, aquestes són les línies d'actuació en què estem treballant per a construir juntament amb els mateixos Cevex un model participatiu, integrador i solidari que s'adeqüe millor a les noves realitats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta 434, que formula l'il·lustre diputat Antonio Subiela, a la vicepresidenta d'Igualtat, Polítiques Inclusives.

Senyor Subiela, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, vicepresidenta.
Nos vemos otro pleno.

Hace tres meses salió una noticia en la que decía que las listas de espera para atender a las víctimas en el centro de mujer de Alicante eran de tres semanas y en el centro de mujer de Valencia era de más ni menos que de seis semanas.

Por eso le preguntábamos: ¿qué medidas concretas está poniendo en marcha la conselleria para reducir la lista de espera para atender a mujeres víctimas de violencia de género en el centro Mujer 24 horas de Valencia?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Vicepresidenta, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada.

Gràcies, senyor Subiela, per la pregunta.

Bé, abans de res dir-li que efectivament som conscients de l'existència de llistes d'espera.
A mi m'agrada contestar les preguntes tal com les formulen, i efectivament té vosté raó, hi ha llistes d'espera en els centres de 24 Hores.
I el fet és que açò és una més d'estes ruïnes en diferit que hem heretat, no?
I que estem treballant per a millorar en el conjunt de recursos que formen tota la xarxa de centres dona, i de manera especial en la resolució dels problemes que afecten als centres 24 Hores, perquè entenem que els centres 24 Hores són una peça fonamental d'esta xarxa, perquè són on apleguen les dones que estan en pitjors circumstàncies.

Malgrat la gravetat del problema, l'informe que pel que fa a la primera presa de contactes, val, de la dona víctima de violència de gènere amb qualsevol dels centres dona de la xarxa, i per tant també del centre 24 Hores de València, tant en els casos greus com en aquells en què n'hi ha una urgència d'atenció que realitza és immediata, val?
Vull dir, hi ha moltes dones que se dirigixen a estos centres, però sí que és de veres que se fa un cribratge entre aquells que són urgents i que són greus, eixos s'atenen de manera immediata, eixos no tenen llista.

Però també és cert que quan eixe primer contacte no revestix esta urgència ni esta gravetat, el termini per a concertar la primera cita normalitzada a València excedix amplament de la mitjana en què es facilita esta en la resta de recursos que conformen la xarxa, sent de dotze dies des de la sol·licitud, encara que el més freqüent és de cinc a huit dies, ja dic, depén de la gravetat, eh?
, no tots els casos se tracten igual, no totes les dones estan el mateix temps esperant, perquè se fa un cribratge previ.

Mentre que a Alacant, Castelló i Dénia són tres, quatre i tres respectivament.
És a dir, és deveres que València excedeix estos terminis i això requerix una solució.

També li tinc de dir, i li ho tinc de dir a vostés, que a més parlen tant d'aprimar l'administració.
Quan parlem d'aprimar l'administració, tenim coses com estes.
El centre de València és un centre que du una empresa privada, que està externalitzat, que està privatitzat.
No podem canviar les condicions del contracte fins que no acabe.
Acaba el 18 de gener de 2017 este contracte.

Aleshores, ens trobem també en este pinçament de no poder canviar les condicions actuals perquè és una empresa qui ho fa.
I jo li faig la reflexió.
Quan vostés des de Ciutadans diuen tant d'aprimar l'administració, pensen en casos com estos, que ens nuguen de peus i mans, perquè segurament si açò ho duguérem directament des de La Generalitat, estaríem fent un millor servici.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Senyor Subiela, per a concretar més la pregunta, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Tiene usted razón, vicepresidenta, nosotros somos partidarios de adelgazar la administración todo lo que se pueda, pero, claro, adelgazarla bien.
Si no está bien adelgazada, hay que tomar medidas.
Y yo dudo que esperarse al 18 de enero de 2017 sea una buena medida.
No, no me haga así.
Estamos como con el tema de los puntos de encuentro para las familias.
Vamos a esperarnos a que acabe el contrato para solucionarlo.
No.
Si tenemos una deficiencia, y más con temas tan sensibles como los que usted lleva, puntos de encuentro de familias, mujeres maltratadas, habrá que buscar soluciones, y las hay.
Y no me diga que no las hay, porque las hay.

Entonces, decirles a las mujeres que llegan a esos centros a pedir atención que se tienen que esperar hasta 2017, ya no es que estemos hablando de que llevan un año, les podemos acusar de que llevan un año sin hacer lo que deberían hacer, es que ya nos están diciendo que se van a esperar dos años para hacer lo que tienen que hacer.

Yo creo que no es una contestación que podamos darle a las mujeres.
Ya le digo, es lo mismo que el otro día me contestó con los puntos de encuentro familiares.
Â«Es que hay una licitación que se hizo anteriormente, que yo me he tenido que ver obligada a hacer el contrato…Â» Pero si esa licitación no era correcta, ¿por qué hace usted el contrato?
Si hay un contrato aquí que se está haciendo…, hay un contrato aquí que tiene unas deficiencias, vamos a ver qué soluciones hay.

Nosotros presentamos una proposición no de ley, estamos a la espera de reunirnos con el secretario…, con su secretario autonómico y seguimos a la espera.
Pero seguimos a la espera hasta…, a mi compañera Mari Carmen Sánchez, le han denegado la…, le han suspendido la reunión a una hora de hacerse la reunión.
O sea, que entiendo que es difícil.

Hoy se decía…, hoy decía una compañera suya que se puede hacer política de otra manera, que se puede hacer política con pocos recursos para las personas desfavorecidas.
Pues yo simplemente le digo, señora Oltra, que realmente lo veo así, pero que lo apliquen, que lo apliquen, porque entiendo que son ya muchas preguntas las que estamos haciendo sobre sus competencias.
Estamos en…, los puntos de encuentro familiar, retrasos de pago en dependencia, centro de mujer… Creo que deberíamos de ponernos unas prioridades.
Y por mucho que nosotros queramos adelgazar la administración, justo en las competencias que usted tiene, de adelgazar, desde luego, ninguna.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies.

Li agraïsc molt la seua intervenció.
¡Vinga-se'n a la conselleria!
(Rialles) ¡Vinga-se'n!
M'agrada, m'agrada, perquè vostés parlen molt d'estalviar, d'aprimar l'administració… Estes són les conseqüències d'això.

Vosté me diu: Â«No ho deixe per a dos anys.
Â» Bé, gener del 2017 és mig any, eh?
No és que jo vullga discutir-li els números, però… Ja sé que vostés sempre són millors en els números, però jo diria que és mig any.

Anem a vore.
Vosté dia: Â«¿Per què no toca un contracte si n'hi ha necessitat?
Â» Escolte, perquè és prevaricar, tal qual.
Perquè está atado y bien atado.
I vostés són els del dogma neoliberal.
Vostés són els que estan dient que ací el mercado es sacrosanto.
Açò són les conseqüències del mercado.
Jo no puc tocar este contracte, i vosté ho sap.
¡I ja m'agradaria, i ja m'agradaria!
, que a mi és a la qui li fa mal la panxa de tindre d'aguantar açò fins a gener de 2017.

Perquè este servei no està ben fet, i jo sé que no està ben fet, però està privatitzat.
I n'hi ha un contracte, i n'hi han unes condicions i n'hi ha un sistema que diu que això no se pot tocar fins que no expire el contracte.

I clar que estem treballant en els nous plecs.
I clar que estem treballant en canviar això quan arribe el 18 de gener, però vosté ho sap igual que jo.
I si creu que n'hi ha una manera de solucionar-ho, vinga-se'n a la conselleria, vinga-se'n a la conselleria.
Jo encantada de la vida.
Si vosté pensa que li podem donar la volta a les privatitzacions de serveis, nugades i ben nugades pel Partit Popular, i vosté té la solució, vinga-se'n amb mi.
Jo encantada de la vida, perquè jo li pegue moltes voltes, li pegue moltes voltes.
(Veus) ¿Qué dice usted?
No es su turno.
Vosté ha renunciat a la seua pregunta.
Aixina és que ara mut.
(Aplaudiments) El cas és que, el cas és que…

Mire, per al centre Dona 24 Hores de València, estem plantejant una ampliació de set noves professionals: tres treballadores socials, tres psicòlogues i una psicòloga infantil.
En els centres dona després de la introducció d'estes millores, s'estima que l'augment va a ser de cinc milions d'euros.
Centre Dona Alacant, estem plantejant-mos l'ampliació a Torrevella.
Volem fer un altre centre a Torrevella, perquè Alacant i Torrevella estan molt allunyats, encara que parega que no.
I ahí n'hi haurà un lloc de psicopatia infantil, que actualment presta serveis als centres.
Centre de Dona Dénia, que hem estat visitant-los…

El senyor president:

Vicepresidenta…

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
-acabe de seguida, president; perdone, però és que açò és important, és el tema de les dones, perdone- (veus) està obert de dilluns a divendres, de 08:00 a 22:00 hores, estem plantejant-mos l'ampliació de plantilla, sis llocs de treballs, dos treballadores socials, una psicòloga, una subalterna.
Obertura d'un nou centre, com dic, a Torrevella.
Centre Dona 24 Hores de Castelló, en principi, es preveu l'ampliació de la jornada completa del lloc de psicòloga infantil, que actualment presta serveis en el centre.

En fi, he demanat comparéixer en esta cambra, atenent al que diu la Llei 7/2012, que no se complix des de fa anys, esta compareixença i ahí els explicaré més detalladament, perquè ara realment el temps se me'n va.
Però, senyor Subiela, la invitació està feta.
Si vosté té una solució, vinga-se'n.

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.
(Aplaudiments)

Passem seguidament a la pregunta 481, que formula l'il·lustre diputat Alberto García a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

Senyor García, té vosté la paraula.

El senyor García Salvador:

L'altre dia vaig tindre l'ocasió de visitar amb uns treballadors socials jubilats, gent molt implicada, que porta molt de temps treballant al barri de la Coma.
Vosté coneixerà igual com jo que és un barri aïllat, una espècie de desert, ara rodejat de vivendes de renda lliure.
El que passa és que separades per una espècie de cordons sanitaris, una espècie de setos o muros metàl·lics.

Igual que jo, imagino que vosté té clar que la situació de la gent que està vivint allí no és una situació en absolut digna, no és humana i no és justa i que difícilment la gent que està allí té possibilitats de poder abandonar la situació d'exclusió social en què se troben.

Per tot això, la meua pregunta és si el departament que vosté dirigix té algun pla integral per al barri de la Coma.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Senyoria, he tingut ocasió de manifestar en diverses ocasions davant Les Corts que la rehabilitació del parc públic d'habitatge és una de les nostres tasques prioritàries, perquè afecta moltes persones que han vist desateses durant els últims vint anys les seues necessitats bàsiques.

En la barri de la Coma, que agrupa el 9% de tot el parc d'habitatges de la Generalitat valenciana, estem duent a terme un conjunt de mesures dins del pla de dignificació de l'habitatge social que vam posar en marxa el passat mes de novembre, en una doble vessant: la de dinamització social i d'activitat rehabilitadora de vivendes, edificis, zones comunes i espais públics, a fi d'aconseguir la dignificació del barri.

Dins de la dinamització del barri, cal dir que hem acudit a la comissió mixta de la Coma, que portava any i mig sense reunir-se, i que congrega representants polítics, socials i veïnals, amb l'objecte de desenvolupar accions que potencien i impulsen aquest barri.

La conselleria forma part de la subcomissió d'habitatge en la qual també estan representats l'Ajuntament de Paterna, junt amb col·lectius veïnals i socials de la Coma.

D'aquesta forma, la conselleria ja està treballant amb l'Ajuntament de Paterna, i molt especialment amb els seus serveis socials municipals.
A més, s'han mantingut diverses reunions amb representants veïnals, associacions i ONG que treballen en el barri.

Estem preparant un pla director que agrupe les diferents mesures per a revitalitzar i dinamitzar aquest barri i que ens permeta després realitzar intervencions a menor escala, actuant directament amb els veïns, perquè no cal oblidar que en el barri de la Coma tenim més de mil habitatges.

Respecte a les actuacions en matèria de rehabilitació que s'estan realitzant o que estan previstes, les podem agrupar en tres apartats.

En primer lloc, estem reparant vivendes recuperades.
Ja hem finalitzat en el que portem d'any la rehabilitació de quinze habitatges, i actualment estan reparant-se'n altres sis.
Considerem que dins de 2016 puguen ser reparats entre quinze i vint habitatges més, depenent de l'estat de conservació en què es troben.
I anem a fer-ho incorporant clàusules socials en la contractació en dos sentits.

Les empreses licitadores tenen de saber que hauran de contractar almenys un 50% dels veïns del barri de la Coma que siguen aturats de llarga duració, i serà també puntuable, d'altra banda, que eixes empreses que opten tinguen dintre de la seua plantilla persones amb dificultats d'inserció laboral.

Per tant, és una tasca molt important incorporar i poder incorporar els veïns i veïnes del barri aturats de llarga duració en les tasques de rehabilitació i reforma del mateix barri.

En segon lloc, anem a rehabilitar uns cent habitatges més que han sigut assaltats i es troben en un estat molt deficient de conservació.
Per això estem tramitant un contracte específic amb un pressupost d'1.
650.
000 euros, que licitarem tan prompte com siga possible, per tal de poder reparar unes cent vivendes entre 2016 i 2017.

En tercer lloc, anem a posar en marxa una àrea de regeneració i renovació urbana, un ARU en el barri, concretament per a la realització conjunta d'obres de rehabilitació d'edificis i vivendes, reurbanització d'espais públics i la resta d'aspectes específics de l'ARU de la Coma.
I l'acord contempla una inversió de 3,2 milions d'euros.

A hores d'ara estem tramitant un contracte que volem licitar el més prompte possible per a l'elaboració dels informes d'avaluació d'edificis i la redacció del projecte d'execució necessari per a poder licitar després les obres.

En definitiva, estem parlant d'un conjunt de mesures globals per al barri entre les quals figuren una inversió al voltant de cinc milions d'euros en el barri de la Coma entre 2016 i 2017.

És clar que quan vam arribar al govern es vam trobar set-centes vivendes del parc públic en estat absolutament ruïnós, mentres esta autonomia érem la segona o tercera autonomia en nombre de desnonaments i teníem un parc públic absolutament abandonat.

He sigut la primera consellera del nou govern, perquè la del vell passat ningun conseller ni ningun membre de la conselleria va ficar un peu en el barri de la Coma de Paterna, (aplaudimenrs) com en tants barris degradats del parc públic d'esta autonomia.

Estem ahí, coneixem la realitat i prenem totes les mesures -tant de bo poguérem fer-ho més ràpid-…, però estem prenent totes les mesures, intervenint i, sobretot, treballant en serveis socials, perquè no és només la reforma de la vivenda, no és una intervenció només de rajola, sinó que després cal treballar, i ho estem fent, en els serveis socials i en la conselleria de polítiques inclusives per tal de fer una feia post reforma, per tal de dignificar i treballar per la dignificació d'este i de tots els barris on tenim parc públic d'habitatge.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, consellera.

El senyor García vol acabar el temps que li queda?
Quan vullga.

El senyor García Salvador:

Bé.
Consellera, en la seua resposta, jo crec que mos hem centrat bastant en el tema de rehabilitació d'habitatge, però com vosté dia al finalitzar la seua exposició, és que no és només un problema…, vosté ho coneix, no és només un problema de rehabilitar habitatges.
El problema que n'hi ha en este habitatge és que es rehabiliten, se gasten els diners i al poc temps estes vivendes, pel que siga, tornen a estar destrossades.

És un problema de concentració, és un problema de segregació, és un problema que la gent que està allí té un 80% d'atur.
És un problema que n'hi han parcs, és un problema que no n'hi han tendes, és un problema que no n'hi han bars, és un problema que no n'hi han equipaments.
És un problema que…, bé, a esta gent caldrà buscar-los un futur.
O siga, no es poden només deixar segregats allí, abandonats a la seua sort i després vorem el que passa.

En definitiva, el tema de rehabilitació, sí, correcte, però voldria que vosté mos explicara el tema, per exemple, el tema de l'atur, com acabar amb l'atur.
Si després n'hi ha una actuació transversal de tota la sèrie de conselleries.
Haurà d'intervindre polítiques inclusives, haurà d'intervindre educació, haurà d'intervindre sanitat.
En fi, si mos poguera fer una aportació un poc més succinta d'esta qüestió.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor García.

Anem a passar a la pregunta número 217, que formularà la diputada Mercedes Ventura, del Grup Parlamentari Ciudadanos, a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

Senyora Ventura, quan vullga.

La senyora Ventura Campos:

Buenas tardes.

Señor conseller, la violencia escolar está presente en nuestras aulas.
Y esta afirmación ha sido evidenciada durante este año académico por los diferentes titulares recogidos en prensa.

Los datos ofrecidos por la Universidad Miguel Hernández evidenciaban que la mitad de los jóvenes entre doce y dieciocho años reconocían haber recibido amenazas, coacciones e insultos, entre otras acciones violentas.
Es más, el nivel de violencia escolar se ha incrementado aproximadamente el 2% respecto al año anterior.

En esta línea, el último informe del Síndic de Greuges advierte sobre el incremento de la violencia en el ámbito escolar y reclama a la administración educativa la necesidad de arbitrar, en casos de violencia entre escolares, con inmediatez los mecanismos previstos en el plan Previ, evitando procesos de victimización y garantizando, en todo caso, la protección y solidaridad con los menores que pudieran ser afectados.

Sabemos que la conselleria, pues, tiene voluntad de subsanar esta situación, al igual que todos los partidos políticos, dado que se aprobó por unanimidad una proposición no de ley, presentada por Ciudadanos, para promover la implantación de un protocolo autonómico de prevención, de concienciación y de detección temprana del acoso escolar, así como de crear una comisión de estudio sobre el acoso escolar.

Esta voluntad política está bien, pero les recuerdo que la ley nos obliga a poner en marcha todo tipo de mecanismos para prevenir y actuar sobre la violencia, y que tenemos un decreto del año 2012 que regula la coordinación de todas las instituciones, pero no se ha hecho efectivo.

No obstante, hay que reconocer que el anterior gobierno de la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, de la Generalitat valenciana, creó, en 2005, el plan Previ y, posteriormente, en 2014, puso en marcha una normativa.
Este plan Previ, pues, trataba cuatro líneas de actuación que voy a resumir muy rápidamente.

La primera, extender la prevención específica contra la violencia de género.
Para ello debe contar, pues, con especialistas que oriente de cómo hacer estas medidas de prevención para que lleguen a todas las etapas educativas y a todas las materias.

Por otro lado, ofrecer formación al profesorado.

En tercer lugar, pues, también desarrollar talleres de prevención para el alumnado del centro.

Y la cuarta, y la más importante de las líneas -para mí todas son importantes, pero esta es la que…, se manifiesta el plan Previ, ¿no?
, la que desarrolla-, era garantizar la atención del alumnado que ha vivido violencia de género, y promover la colaboración de la escuela con otros servicios.

Pues, ¿no cree que son muchas las actuaciones que realiza?
Pero, ¡ojo!
, ¿con qué recursos humanos?

Tengo que decirle que toda mi admiración hacia este magnífico equipo que tiene que formar, informar y atender a los 1.
796 colegios de la Comunidad Valenciana.
Creo que son un equipo de superhéroes, no los podría categorizar de otra manera, porque contamos únicamente con cuatro orientadores para toda la Comunidad Valenciana: uno en Castellón, uno en Valencia y dos en Alicante.

Tengo que decir que soy una fan incondicional de la labor que desarrollan, porque tienen que atender a un elevado número de demandas.
Y, a fecha de hoy, tengo constancia de que existe una larga lista de espera.

Por poner un ejemplo, en Valencia solo tenemos un psicólogo para 1.
134 colegios con fondos públicos.
Y la lista de espera tiene que atender a un elevado nivel de demanda de acoso escolar, ¿no?
, por lo menos los datos que a mí me han llegado que…, seis meses de espera, aproximadamente.

Por eso, a mí me gustaría preguntarle, en relación al plan Previ, si va a incrementar el número de orientadores en la Comunidad Valenciana.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Diputada, com que ha explicat vosté tan bé quins són els objectius del mateix pla i també ha reconegut a l'anterior govern que van fer eixe treball molt bé i el van poder planificar, nosaltres també ho reconeixem, és un bon pla, és un bon projecte.
Fa deu anys això sí que es va posar en marxa.
I, tot i això, tot i que fa deu anys, fins ara no ha tingut una plantilla estable, i precisament és pel que vosté em pregunta.
I, per tant, nosaltres anem a incidir ahí.

Sí que dir-li, abans de.
.
.
Dir-li que sí, que anem a augmentar la plantilla i que l'any que ve n'hi haurà més plantilla destinada específicament al pla Previ en totes les direccions territorials.
I, per tant, eixa preocupació que compartim totes i tots de una millor atenció serà atesa.
I, per tant, n'hi haurà més personal per a estos casos.

Dir-li algunes de les coses, perquè no queden només les dades en què vosté ha dit.
També és cert que han augmentat els casos, és veritat, han augmentat els casos.
I, sobretot, s'ha produït un increment significatiu de les incidències.
Però això no vol dir que hagen augmentat en si els casos que ocorren en cadascun dels centres, sinó que n'hi ha una millor atenció i, sobretot, que els professionals estan fixant-se més en eixe tipus de conductes, eixe tipus de situacions.
Per tant, el que estem fent és detectant-ne més.
I, per tant, el que s'està fent és que, precisament, una bona mostra que sí que està funcionant és que se n'estan detectant més perquè estan més conscienciats el conjunt de professionals i, per tant, tenen els mecanismes per a poder-los detectar i poder actuar.

S'han portat a terme 826 actuacions d'assessorament als centres, d'assessorament al conjunt dels docents i el conjunt de la comunitat educativa.
I s'està contribuint a teixir eixa xarxa d'intervenció interinstitucional de prevenció i intervenció ràpida.
Com deia vosté, no cal només detectar, cal intervindre quan està passant, no?
I això ho estem fent en diferents conselleries, tant en la de Sanitat Universal i Salut Pública com en la d'Igualtat i Polítiques Inclusives, estem treballant de forma conjunta, també amb la delegació del govern.
I, per tant, a nivell interinstitucional, estem treballant per a millorar-ho.

I no només això.
Ja li dic ara, en relació al que estàvem dient, no pot ser que durant deu anys haja sigut un pla experimental sense que s'haja donat eixa estabilitat.
Estem ja redactant l'ordre que desenvoluparà i que donarà forma i estabilitat a eixes unitats, val?
, i que, com li he dit, el que farà serà crear orgànicament eixes unitats, definir exactament les seues funcions i dotar-les de més recursos, dotar-les de més recursos personals, en funció de les incidències registrades i en funció de la quantitat d'alumnes als quals hem d'ajudar.

I, per tant, mirarem els resultats del 2015-2016, quan tinguem les dades de l'informe anual, considerant les particularitats de cadascun dels nostres territoris, determinarem quina és la quantia de.
.
.
, major quantia de professionals al seu servei.
Però anem a dotar-nos d'estabilitat i n'hi hauran més professionals.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Només li queden quinze segons.
Val.

Quan vullga.

La senyora Ventura Campos:

Agradecerle que vaya a aumentar las plantillas, porque, como le he dicho, con cuatro superhéroes no podemos llegar a todo el… Espero no llegar a todo el alumnado, pero a todos los centros…

Sí que es verdad que cuando se aumenta… Se aumentan los casos porque se ofrece un mejor diagnóstico, pero se ofrece un mejor diagnóstico, pero no se puede llegar a un buen seguimiento porque, al ofrecer mayores diagnósticos, al seguimiento tienes que dedicarle mucho más tiempo.

Por lo tanto, sí que seguiré de cerca esta ampliación de plantilla.
Y esperemos contar con ustedes en esta línea tan positiva como usted me ha comentado.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Ventura.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Sí, però eixe no és el meu temps, no?
(Rient) Si no, mal assumpte.

Val, gràcies.

Gràcies, diputada.

És cert que hem de treballar en eixe sentit.
També és cert que amb major conscienciació i amb major capacitat tècnica dels mateixos professionals, més capacitat directa d'intervenció dels professionals que estan en el conjunt dels centres i no una necessitat d'atenció d'un especialista extern.
És a dir, com més ben formats estan els nostres professors, més directament poden actuar.
I, per tant, en eixe sentit, estem ja treballant i s'ha completat ja la formació dirigida a les direccions dels centres, als equips directius.

I, a més a més, estem treballant també en la millora de l'aplicació del registre, val?
, perquè és important que es puga notificar com toca.
Per això, en breu, es podrà comunicar la fitxa d'entorn escolar a través de l'aplicació, tal com ens vénen demanant els diferents centres educatius.

I, per una altra banda, estem millorant també la comunicació de les dades, especialment en relació amb les causes de violència, que és importantíssim que ho fem.

Per tant, no només ho diem, sinó que, com sempre se'ns demana i sempre s'ha de fer, no?
, passem de les paraules als fets.
I evidentment que treballarem conjuntament per a millorar, en este sentit, les nostres polítiques.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera

Gràcies.

Passarem a la pregunta número 127, formulada per la diputada Sandra Mínguez, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, també al conseller d'educació.

Senyora Mínguez.
.
.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, vicepresidenta.

Buenas tardes, conseller.

La Conselleria de Educación, Cultura y Deporte, dentro de las acciones iniciadas en el Plan de choque contra el fracaso escolar, inició en el año 2013 el programa experimental de Â«El club de los deberesÂ», primero en Castellón de la Plana y luego extendiéndolo, hasta el día de hoy, en más centros de la provincia de Castellón.

En los centros donde se imparte este programa experimental, se han creado grupos de estudio integrados por personal voluntario de la bolsa del voluntariado de Â«El club de los deberesÂ» y por alumnado cuya participación sea solicitada y autorizada por sus tutores legales.

En la Orden 70/2015, de 25 de junio, de la conselleria de educación, se especifican todas las características de dicho programa experimental, Â«El club de los deberesÂ».

Bien, Â«El club de los deberesÂ» está dirigido al alumnado matriculado en cuarto de la ESO de educación primaria, siendo un programa creado para combatir el fracaso escolar, ¿no considera usted, como maestro además, que esta medida llega tarde en cuarto de primaria; que, en caso de implantarse, debería de hacerse en cursos anteriores?

En cada centro educativo, además, el coordinador general del programa designará un voluntario coordinador del programa en el propio centro.
Nos gustaría saber, ¿bajo qué criterios el coordinador elige al voluntariado; y, además, bajo qué criterios eligen al propio coordinador?
Porque nos resulta un poco curioso la poca transparencia que hay en cuanto a la elección, tanto de coordinador como de voluntariado.
Y es algo que debería de ser público y transparente.

El personal voluntario, además, deberá estar en posesión del título universitario de grado o título oficial de arquitecto, ingeniero, licenciado, arquitecto técnico, ingeniero técnico o diplomado o estar, en el momento de la publicación de la correspondiente convocatoria, cursando el último curso de cualquier grado universitario -gracias.

También nos gustaría conocer su opinión de cómo no se solicita el requisito de la capacitació d'actitud pedagògica, el CAP, que se nos solicita a cualquier docente que trabajamos e impartimos clase con niños y niñas, al voluntariado que ejerce este tipo de programas.

Bien, además, en la convocatoria, en la orden, dice: Â«El personal voluntario se compromete a rechazar cualquier contraprestación material o económica.
Â» Y esto nos resulta un tanto curioso.
¿Considera aceptable ejercer una labor pública sin remunerar, a base de voluntariado, como medida contra el fracaso escolar?

Bien, así aparece en la orden también: Â«Igualmente, el voluntariado expresará en su solicitud de preferencia el horario de ejercicio de la acción de voluntariado: mañana, tarde o indistinto.
Â» Bien, me suena a mí, no estoy segura, pero creo recordar que nuestros niños y nuestras niñas por las mañanas están en clase.
Por lo tanto, el voluntariado no puede impartir este tipo de programa por las mañanas.
Aparece en la convocatoria, y nos gustaría también saber si va a seguir estando este párrafo en concreto en ella.

Bien, además, el voluntariado ha de formarse mediante unos cursos, unos cursos de formación que se ofertan por la dirección general competente en esta materia de innovación educativa.
Bien, este curso consta de cuatro sesiones en las que incrementarán sus habilidades sociales, dinámicas de grupo, saber escuchar, saber comunicar, aspectos relacionados con la prevención de la violencia en la escuela, relaciones alumno-tutor y resolución de conflicto en las aulas, todo esto en cuatro sesiones.

Es alucinante lo que ha conseguido la anterior dirección de innovación que, en solamente cuatro sesiones, consigue que personas voluntarias se formen en todas estas cosas, cuando los propios docentes, los maestros, las profesoras, nos tiramos años y años de formación estudiando másteres o estudiando cursos específicos que duran todo un año para simplemente una de ellas.

Bien, la pregunta, ¿va a seguir implantando este programa experimental el curso siguiente?

No entendemos tampoco cómo el anterior gobierno solo puso en marcha este programa experimental en la provincia de Castellón.
Igual no tenían en cuenta que somos la comunidad autónoma con más fracaso escolar de toda España y que no solo se produce este fracaso escolar en Castellón, que también se produce en las otras dos provincias.
Por lo tanto, en caso de continuar con el programa en marcha, nos gustaría también saber si va a implantarlo en las otras dos provincias.

Bien, otra cuestión que nos gustaría que nos contestase es si está de acuerdo en no remunerar económicamente y tirar de base de voluntariado para combatir el fracaso escolar.

Mientras el anterior gobierno creaba un club de deberes para combatir el fracaso escolar, también lo combatía despidiendo a cuatro mil docentes, aumentando las ratios, masificando nuestras clases -finalizo-, masificando nuestras clases, no dando dinero a los centros para poder pagar la calefacción… Estas eran sus políticas, para acabar, contra el fracaso escolar.

No olvidemos que nuestras niñas y nuestros niños ya realizan su jornada…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Mínguez, tiene que acabar.

La senyora Mínguez Corral:

…-acabo la pregunta-, ya realizan su jornada escolar de seis horas, llegan a casa muchas veces con muchas horas más para realizar deberes y tienen derecho, tienen derecho a ser niños, tienen derecho a jugar, tienen derecho a ir al parque…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Mínguez, tiene que acabar ya.

La senyora Mínguez Corral:

…-voy acabando-, tienen derecho porque son niños.
No les robemos este derecho, porque solo se es niño una vez en la vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Gràcies, presidenta.

I gràcies també a la diputada per la pregunta.

A la seua pregunta directa, si va a continuar el programa, no, no tenim la intenció que continue el programa.

Compartim amb vosté les seues preocupacions i reflexions al voltant d'este programa.

Pensem que, tot i la bona voluntat, el agraïment que hem de fer als voluntaris perquè estan participant i les seues ganes de contribuir, no pensem que hagen de ser voluntaris els qui han de realitzar estes tasques d'acompanyament.

Estem segurs que en quatre sessions no s'aprén tot això que es deia en la convocatòria.

I, a més a més, després de tres cursos, hem vist que no ha funcionat i que, realment, només està centrat en alguns centres de les comarques de Castelló, que ni tan sols tots els centres que ho havien demanat ho han pogut tindre perquè, com es partix d'eixe voluntarisme, no n'hi havien suficients voluntaris per a acompanyar a aquells que ho havien demanat.

Per tant, pensem que la lluita contra el fracàs escolar no va per l'acompanyament voluntariós, que agraïm a eixa gent, però no va pel voluntariós acompanyament fora, per a fer deures, sinó va per una transformació profunda de què passa a les aules, de com estem educant els nostres xiquets i xiquetes, i també sobre una reflexió de què entenem pels deures.
I què passa amb els deures, si realment hauríem d'estar tenint eixos nivells de deures.
Nosaltres pensem que no.
Que l'únic que servixen és en alguns casos per augmentar les desigualtats, perquè el que fan és reproduir que aquells que realment tenen accés a un acompanyament de qualitat per professionals i que se'l paguen poden millorar, i aquells que realment no el tenen, no arriben a poder-lo tindre.
Per tant, pensem que no ha de ser precisament a partir d'ahí, perquè en molts casos contribuïx a la diferenciació social, i per tant no va en eixe sentit.

Per tant, per a nosaltres el programa no té sentit i no continuarà, i el que hem de fer és millorar les pràctiques metodològiques.
Com ho estem fent?
Des que hem entrat a la conselleria estem intentant el que moltes vegades vosté mateix diu, apoderar també el conjunt de la comunitat educativa, l'escola, el professorat, l'alumnat.
Per a fer això, al mes de gener vam fer el programa Edusiona't, en el qual es van poder compartir experiències d'èxit que n'hi han arreu de tots els nostres centres educatius.
Vam poder compartir els propis professionals, els vam poder posar en valor, van accedir a altres experiències que estan fent en altres centres.

Hem reforçat la formació dels docents i en breu anem a presentar una nova estructura de la formació del professorat.
És importantíssim que formem els nostres docents, i ho farem en breu.
Presentarem eixa nova estructura, que estem segurs que serà un autèntic canvi de rumb a la formació del professorat, per a incidir realment en allò que és més necessari.

Hem fet ja trobades amb dos-cents innovadors, més de deu trobades, entre les quals de diferents temàtiques: innovació, infantil, convivència, actuacions d'èxit, TIC, educació en valors i participació, amb l'objectiu de recopilar totes eixes experiències d'èxit, que la gent puga accedir i també posar-les en valor, i sobretot projectar-les cap al futur en els propis projectes pedagògics de tots els centres.

I estem a punt de fer ja la convocatòria de les ajudes per als projectes d'investigació i innovació en centres, que comptarà amb més d'un milió d'euros.
I per tant podran tindre accés tots els centres a eixos projectes, per a innovar, per a tindre acompanyament de l'administració i els recursos necessaris per arribar a canviar com estem ensenyant per a millorar i acabar en el fracàs escolar, millorar l'èxit escolar.

Estem preparant també una trobada de participació de les famílies.
És importantíssim que no ens centrem només en el que passa dins l'aula, sinó que el conjunt de l'educació som tots, eduquem totes i tots, eduquem en comunitat, eduquem en comú.
I per tant, alguna gent, per haver dit això s'ha endut alguna reprimenda dels sectors més rancis d'esta societat, però això és així.
Eduquem en comú, i per tant, per fer això el que hem de fer són també jornades de participació familiar, en associacions, en federacions i en confederacions, per tal de compartir què és el que s'està fent, i posar en valor la importància d'una educació entre totes i tots.

També ho vam fer en la primavera educativa, i també anem a fer-ho ara, amb un àmbit específic, que són les arts.
Il·lusionar-nos amb les arts, amb l'expressió, pensem que és important per al conjunt de la societat saber expressar les nostres emocions, els nostres sentiments via l'art, ens ajudarà també a millorar la nostra educació, i per tant l'èxit escolar.

Però eixa és la nostra línia d'actuació, ja l'estem fent i no passa per la voluntarietat o el voluntarisme d'uns deures que el que pensem és que el que fan és reproduir les desigualtats.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

La pregunta 284 ha estat retirada.

I passarem a la pregunta 487, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, que farà l'il·lustre diputat César Jiménez al conseller de transparència, responsabilitat social.
Quan vosté vullga.
De seguida.
Ja.

El senyor Jiménez Doménech:

Bé, el sector de les ONGD ha estat un dels més castigats pels successius governs del Partido Popular a la Comunitat Valenciana, primer per les retallades contínues, després pels diners que se n'anaven a les butxaques del conseller presidiari, i finalment amb moltes més retallades, fins deixar-les en un 0,01 del total del pressupost.
Per molt que aquest matí algun parlamentari s'haja volgut erigir en el defensor de les seues reivindicacions.

Les ONGD i especialment aquelles especialitzades en l'educació al desenvolupament han estat fonamentals per difondre les problemàtiques que pateixen els pobles menys afavorits d'aquest món, per explicar els fenòmens migratoris i per combatre la xenofòbia.
Un sector aquest, el de les ONG, molt minvat en les seues estructures i en la seua capacitat d'acció pel càstig -reitere- de les polítiques del Partido Popular en les últimes legislatures.
Un sector, per tant, que necessita ser sanat de les seues ferides i cuidat per l'administració valenciana.

Per això, no acabem d'entendre.
.
.
, vet aquí la nostra pregunta, quin ha estat el procediment per a la resolució de la convocatòria de subvencions a ONGD per accions de sensibilització i educació al desenvolupament.

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muchas gracias, presidenta.

Muchas gracias, señoría, desde el agradecimiento por su sensibilidad y porque compartimos ideas y argumentos.

En relación con la resolución de la convocatoria, lo primero que hay que indicar, lógicamente, como usted sabe, es que todavía no se ha resuelto, porque se está en la fase de valoración de proyectos, al no haber concluido el plazo previsto de seis meses.
En relación, en general, con el procedimiento, con independencia de que en una ulterior intervención, si usted lo considera, pudiera ampliar alguna información, hay que indicar, y esto me parece que es lo fundamental, que hasta ahora todos los proyectos se integraban en el concepto genérico de sensibilización.

Por ello, muy pocos proyectos en el ámbito de la educación se beneficiaban de las ayudas.
Por ejemplo, en 2014, solo fueron dos.
Ahora la convocatoria prevé, por primera vez, tres modalidades de proyectos, con criterios de valoración específicos.
La modalidad A engloba procesos educativos y actividades pedagógicas centradas en los ODS, en los objetivos de desarrollo sostenible, que se desarrollan en instituciones y centros educativos públicos, o sostenidos con fondos públicos.

La segunda modalidad incluye procesos educativos fuera del ámbito educativo formal, y la tercera recoge las actividades orientadas a la sensibilización social, ya sea al conjunto de la sociedad o dirigida a algunos de los sectores en concreto.

El senyor Jiménez Doménech:

Bé, com li deia, el sector de les ONGD ha estat especialment castigat i, de fet, els recursos personals, humans en els quals compta són moltes vegades voluntaris.
Allò els ha impedit reaccionar de manera eficient davant d'unes bases de convocatòria totalment canviades respecte a convocatòries anteriors.
Aquest fet els ha impedit que puguen concursar en condicions òptimes en aquesta convocatòria.
I ja es sap, encara que no està resolt, ja es sap el muntant total dels projectes sol·licitats, i ja se sap que no arribaran a cobrir tota la línia pressupostària.

Voldríem saber què passarà amb els diners que no es puguen assignar a la seua finalitat original, perquè les ONG reclamen que no se minoren partides que ja de per si no eren satisfactòries.
El seu director general sembla que al·lega que no hi haurà temps per articular una segona convocatòria.
També els va dir que no hi havia temps per a definir un nou decret de bases per a l'any 2016, per motius burocràtics, i després ens vam trobar que sí, que hi havia temps per definir nous decrets de bases, però esta vegada no consensuats en el sector.
Les ONG estan prou molestes amb aquest fet.

Tampoc se van sentir escoltades quan, a l'inici de la legislatura, van manifestar que la prioritat de les actuacions no estava en la redacció d'una nova llei de cooperació, millorable a l'anterior, sí, però molt per darrere en la cua de matèries a reconstruir, després del pas de la trituradora del Partido Popular.
Doncs, tenim ja un avantprojecte de llei, sense temps per a la reflexió, fruit de les autoexigències imposades en el que jo anomene el campus de Morella.

Jo mateix vaig dir en seu parlamentària i en dos ocasions que estava satisfet per les formes de la nova Direcció General de Cooperació, perquè havien canviat.
Però ara li he de dir que el llenguatge comença a semblar-se al d'etapes anteriors.
Lamente haver de dir-ho.
En nom de les organitzacions no governamentals, tinc dos preguntes: què passarà amb els diners d'aquesta línia pressupostària?

Ens preocupa també, la segona pregunta: quina serà la manera d'afrontar les futures convocatòries?
Si hi haurà un nou decret de bases no consensuat, si hi haurà diàleg amb les ONG.

Com ens assegurarem que les quantitats pressupostades, que eren molt menys del que el sector mereix i reclamava, que no s'acosten ni de lluny al 0,7%, no es vegen novament disminuïdes per una convocatòria desastrosa com l'actual d'educació per al desenvolupament?

Els demanem que reflexionen d'aquesta experiència, encara que depenga de la seua conselleria.
Estes descoordinacions es tradueixen en una retallada en serveis socials, i sobretot poden acabar per sepultar el treball de dècades de les ONG que han servit per aturar els efectes de la xenofòbia i el racisme que campen al seu aire per Europa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor diputat.

Pregaria una miqueta de silenci, per favor.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Gracias.

Obviamente discreparé de algo, de que la convocatoria ha sido desastrosa.
Es decir, vamos a ver, me parece estupendo que usted se erija en representante de una coordinadora de asociaciones.
Me parece de verdad bien.
Luego le diré lo que opino.
Pero, hombre, simplemente se pueden aplicar otros criterios distintos.
Y hay otros actores afortunadamente en la actualidad en la cooperación.

Bien.
Me parece que la clave de muchas de las cosas que estamos hablando y que hablaremos será la inclusión en el horizonte de la cooperación de los objetivos de desarrollo sostenible.
Esto me parece que es fundamental, porque incorpora a la Comunidad Valenciana y la pone delante de muchos de los proyectos, y así está siendo reconocido, por ejemplo, por Naciones Unidas, con diversos proyectos, invitaciones a participar en jornadas, etcétera.
Esto supone cambios.
Es decir, esperar que volvamos simplemente a la etapa anterior a Blasco era afortunadamente un imposible.

Se está regenerando la cooperación de una manera más global.
En cualquier caso, me parece que las críticas que vertió el pasado 28 de mayo en un comunicado la coordinadora de ONG de desarrollo a mí personalmente me parecieron apropiadas, válidas para un debate que ya hemos iniciado, matizadas, mucho más matizadas, desde luego, de lo que usted hace.
Y me parece que -digamos- en ese sentido, aceptamos con gusto muchos de los elementos que allí se producen.

Básicamente, porque el elemento clave para nosotros es que la convocatoria de ayudas para la educación y sensibilización, cuando se dice que dificultan la presentación de proyectos, es algo que podemos sentarnos a evaluar objetivamente, cuando haya acabado, además todo el proceso, no cuando estamos a medias.
Cuando acabe todo el proceso.
No vaya a ser cosa que, con el proceso sin acabar, resulte que al final el resultado es que participan más ONG que las que podían participar anteriormente.

En segundo lugar, se nos ha enviado un escrito con la preocupación sobre los recortes que yo hubiera firmado también.
Por supuesto que sí.
Luego me referiré un momento a eso.

El pasado viernes nos reunimos con la coordinadora y le agradecimos, le agradecí personalmente todas sus observaciones.
Igualmente, como su señoría no ignora, tuvimos una reunión del CAHE, del Comité de Ayuda Humanitaria de Emergencia, para el terremoto de Ecuador, donde de nuevo colaboramos de manera muy grata, nada más lejano de una cierta imagen catastrofista que me parece ha podido dejar usted flotando en el ambiente.

Y se ha dicho que en esta convocatoria es más difícil para las ONG presentar proyecto.
Desde el mes de noviembre, la Dirección General de Cooperación avanzó a las ONGD las líneas estratégicas que iban a guiar la convocatoria, para que se dispusiera de tiempo suficiente para poder adaptar sus proyectos, y se han mantenido múltiples reuniones con la coordinadora, tanto el director general como yo mismo.

De hecho, el nuevo sistema no ha provocado que se presenten menos proyectos, sino al contrario, ha aumentado el número de solicitudes.
De cincuenta y cinco en 2014, a setenta en esta convocatoria.
De ellas, veintiocho corresponden al ámbito escolar, doce a la educación no formal, que son las nuevas modalidades.

Por otra parte, los cambios en la documentación requerida no obedecen a una voluntad de esta conselleria, sino a las exigencias de la Ley 1/2015, de 6 de febrero, de hacienda pública, del sector público instrumental y de subvenciones, que no se aplicó el año pasado porque el anterior gobierno no convocó estas ayudas.
Por lo tanto, somos los primeros en aplicar una ley que lógicamente nos hemos encontrado.

Por último, quiero remarcar, como así lo hemos manifestado -insisto- en reuniones muy gratas, nuestra voluntad de seguir trabajando conjuntamente con la coordinadora de ONGD.
En particular, destacar nuestro compromiso de aportar una nueva ley de cooperación y desarrollo sostenible.
El que se haya presentado un anteproyecto no cierra ningún proceso participativo.
Al revés, al revés, lo abre.
Lo abre.
Es decir, es a partir de ahora cuando vamos a poder hablar de algo concreto, y no de una entelequia.

También, como su señoría no ignora, está en tramitación para el debate un nuevo plan director y el incremento que se produjo del presupuesto de cooperación -ahí sí tiene toda la razón, y lamentablemente tengo que coincidir con usted- se ha recortado.
Esa minoración se la han llevado los recortes de presupuestos recientes.
Y esto es un hecho que ha afectado a todas las consellerias.
Como creo que su señoría sabe, el contenido concreto de esas minoraciones, el por qué han sido unas, no otras, etcétera, en nuestra conselleria la explicación es bastante, porque el 51%, el 51% del presupuesto de la conselleria es cooperación.
Y, desgraciadamente, hemos tenido que recortar de ahí.
Pero, digamos, el análisis concreto lo ofrecerá en su momento el conseller d'hisenda.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) .
.
.
número 478 formulada pel diputat José Salas, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'economia sostenible.
¿Salas?

El senyor Salas Maldonado:

Gracias, vicepresidenta.

Señorías, voy a hacer una pregunta de control, porque hasta ahora esto parecen juegos florales.
(Rialles.
Aplaudiments)

Señor conseller, ¿a qué criterios obedece el cambio que se ha producido en materia de restricción de horarios comerciales estimados por recursos presentados por dos empresas de Alicante y Valencia?
Y ¿cuál es su postura al respecto?

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, el que li puc dir és que la nostra acció de govern ha estat dedicada, fins ara, a donar seguretat jurídica i a posar ordre en el caos heretat.
No solament en aquest tema, en moltíssims altres.
I he de dir que això, de moment, no és poc.
(Aplaudiments)

El senyor Salas Maldonado:

Señor conseller, señor Climent, mire, lo cierto y verdad, y aunque lógicamente usted no lo reconozca, es que usted y su equipo han hecho el ridículo más grande que se pueda hacer sobre el tema de horarios comerciales.
Una verdadera chapuza.

Y no es mío el calificativo, es del alcalde de Alicante, el señor Echávarri, buen amigo suyo.
Pero sí es cierto que yo, en algo tenía que estar de acuerdo con él.
Mire, conseller, ustedes han incendiado el tema del comercio en nuestra comunidad y es ahora cuando les falta manguera para poder apagarlo.
En menos de un año han conseguido que el comercio de la Comunidad Valenciana no sepa si va o viene.
Los ciudadanos no saben cuándo se abre o cuándo se cierra.
Y estamos viviendo por parte de todos ustedes un espectáculo muy preocupante en esa torre de Babel que usted dirige.
Con un equipo que, casi seguramente, le habrán impuesto, por aquello del mestizaje, y así nos va.
Porque aquí, cada uno de ustedes va por libre.
La secretaria autonómica, la señora Mira, a su aire.
Ignacio Costa y usted al suyo.
La vicepresidenta del Consell también participa en esta orquesta y el alcalde de Valencia y de Alicante, ¿cómo no?
, también.
Y yo me pregunto y le pregunto a usted, conseller, ¿qué pito toca usted en esta orquesta?
Porque algún pito tocará, digo yo.

Le voy a leer algunos de los titulares de prensa que ustedes han protagonizado, ustedes solitos.
Le leo algunos de los muchos que hay: Â«La vicepresidenta Oltra avala la decisión de Mira y desautoriza a Climent y a CostaÂ»; Â«El fracaso de Climent después de un año es tan evidente que, políticamente, está amortizadoÂ»; Â«El caótico cierre comercial en domingos deja a Climent sin apoyos en el Consell, si es que alguna vez los tuvoÂ»; Â«Juan Ribó: «Estoy muy disgustado con la decisión de Mira«Â»; Â«Ignacio Costa acusa a los socialista de ir por libre y en contra del pacto del Consell.
El PSOE toma una decisión en contra de mi criterio y del pacto del Botánico.
Â» El alcalde de Alicante dice: Â«Si yo fuera Costa, ya habría dimitido, porque esto es una chapuza.
Â»

Y, no contento con todo esto y con estas declaraciones, el alcalde de Alicante se enzarza por Twitter con sus socios de gobierno diciéndoles que, si no están de acuerdo con él, que se marchen.
Y esto por Twitter.
Sí que es verdad, conseller, que yo en mi anterior intervención les pedí que usaran las nuevas tecnologías, pero me debí de explicar mal.
(Rialles) No así, no para esto, señor conseller.
Porque, como sigan así, el alcalde de Alicante termina haciendo las juntas de gobierno por Whatsapp.
(Rialles i so d'un telèfon mòbil)

Yo, señor conseller, no le voy a pedir su dimisión, como seguramente ustedes habrían hecho con nosotros, pero es a usted al que le toca (rient) tomar decisiones, que para eso está.
¿O es que las toma la vicepresidenta del gobierno?
(So d'un telèfon mòbil)

En cualquier caso, señor conseller, yo espero de usted lo mismo que esperan los comerciantes y los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Que no es otra cosa que tome de una vez por todas las riendas de su conselleria y que cese a quien corresponda, porque alguien será responsable de esta chapuza, digo yo.
Porque si le hacemos caso a la vicepresidenta, que dice que el error es de todos y que todos van en el mismo barco, entonces debe ser que el barco no tiene capitán y que nadie sabe navegar.
Y, si es así, conseller, permítame que le recomiende, como capitán de barco que soy, que se pongan los chalecos salvavidas y que, por radio, empiecen a pedir mayday, mayday, mayday.
Si no lo hace así, el próximo en cesar seguramente será usted, conseller.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Salas.

Senyor conseller.
(Se sent una veu que diu: Â«Molt bé.
Â»)

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, sí que li he de dir una cosa, ¿no?
Que almenys llig la premsa i està molt ben connectat en tuit i totes estes coses.
Això sí que li he de dir que, la veritat, ho seguix.

Ara, també li he de dir algunes coses.
Com, per exemple, haurien d'haver pensat vostés quan legislaven.
Perquè este embolic el provoquen vostés perquè, a més, legislen malament.
Després també els he de dir una altra cosa: vostés diuen una cosa i en fan una altra totalment diferent.
Perquè vostés advoquen per la llibertat horària i diuen a la gent llibertat horària, però es trauen de la mànega les ZGAT i les ZGAT no donen llibertat horària, es deixen a gent fora.
Aleshores, vostés també haurien d'haver pensat què és el que feien quan estaven legislant.
Perquè, vaja embolic que tenim!

I, a més a més, ara li ho diré tècnicament, tècnicament.
Que supose que vosté ho sabrà, però li ho torne a repetir.
Declaracions de les zones de gran afluència turística vénen regulades per la Llei 3/2011, de 23 de març, de comerç de la Comunitat Valenciana.
Sabem qui governava allí, no?
Totalment condicionada per la normativa estatal, Llei 1/2004 d'horaris comercials, modificada pel Reial decret llei 20/2012.
També sabem qui governava ahí.
Llei 3/2011 va ser modificada en època de l'anterior govern del Partit Popular d'Alberto Fabra, de La Generalitat, pel Decret llei 1/2015, que era evident que Alberto Fabra crec que era del Partit Popular.
El govern de l'estat del Partit Popular presidit per Mariano Rajoy abans d'interposar recurs d'inconstitucionalitat contra este, va convocar la Comissió Bilateral de Negociació Estat-Generalitat.

Va haver de ser aquest Consell, aquest Consell, al novembre de 2015, el que va aplegar a un acord amb el govern de l'estat per a solucionar les discrepàncies del text aprovat pel Consell anterior, donant lloc a l'aprovació del Decret llei 1/2016, de 26 de febrer, del Consell, de modificació del Decret llei 1/2015, de 27 de febrer del Consell, d'horaris comercials a la Comunitat Valenciana, iniciativa que, com vostés saben, es va tractar ací fa pocs dies.

A més, els he de dir que un dels problemes del Decret llei 1/2015 es troba en que no preveia un procediment per a la modificació de les ZGAT.
Aquesta falta de previsió condueix a La Generalitat, com a administració, a una situació absurda, ja que, si no és possible modificar les ZGAT, per a reduir la seua grandària o per a eventualment eliminar-la, tampoc no es podria ampliar.
Per tant, és evident que vostés, els anteriors responsables i gestors, els del seu partit, ens han ficat -com he dit abans- en un embolic per la seua decisió superarbitrària, a més a més, en la concessió de les ZGAT que van fer en el seu moment.

També vull dir-li que supose que vosté tindrà clar que l'actual Consell té una posició molt clara i, a més a més, reflectida en l'Acord del Botànic, que aposta decididament pel xicotet i mitjà comerç i el comerç de proximitat.
Per tant, això també li haurà de fer pensar com hem d'actuar i on hem d'arribar des del Consell i la mateixa conselleria.

Així i tot, així i tot, la realitat impera i sabem que no n'hi ha solament xicotet i mitjà comerç.
I, per tant, des de la conselleria i este conseller està buscant equilibris, està negociant per tal d'arribar a acords en el tema d'horaris comercials i no anem a parar fins que realment ho pugam aconseguir.
He de dir-li que no n'hi haurà una solució categòrica i que totes les parts hauran de cedir.
I és l'única via per a tallar, d'una vegada, el tema d'horaris comercials.

I, a més a més, estem seguint negociant per a arribar a un consens que deixe el més satisfet possible tant a treballadors/treballadores -amb qui vostés pensaven ben poc-, com als comerços en la seua totalitat, xicotets, grans i mitjans, i als consumidors.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Pregunta número 339, que formula la diputada Noelia Hernández, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'economia sostenible.

La senyora Hernández Sánchez:

Muchas gracias.

Buenas tardes, señor conseller.

Hace unos meses, a principios de este año, sabíamos que la conselleria de economía sostenible, a través del Ivace, había hecho efectivo unas deudas que había atrasadas para empresas y asociaciones del año 2011.
Y digo bien, que es del año 2011, no me equivoco.
El Ivace era el único instrumento que tenía el anterior Consell para apoyar la política industrial y a nuestro tejido productivo y, sin embargo, se encontraba con un atasco descomunal de más de cien millones de euros, no sólo por el impago de ayudas y subvenciones que ya estaban aprobadas, sino por la nula capacidad administrativa para estudiar los expedientes de propuestas y de solicitudes presentadas.
Un atasco burocrático y unas deudas acumuladas que se encontró el actual Consell y que han tenido que deshacer o están deshaciendo poco a poco.

No era suficiente con que las ayudas y los recursos destinados a la política industrial, a la innovación, a la energía y al resto de materias que pueden incidir en un aumento de la capacidad y de la actividad económica y, por tanto, detener el desempleo, cayeran año tras año; sino que, además, lo poco que se mantenía se anunciaba a bombo y platillo en la prensa como medidas de política industrial muy poco efectivas, pero luego no se pagaban, se quedaban en un cajón olvidadas e impagadas.

La falta de ejecución presupuestaria no vende tanto en la prensa, pero es algo evidente que hay que dejar claro y dejar patente, porque es algo que hemos heredado y que nos hemos encontrado.
Aunque luego nos vayan vendiendo algunos que nadie gestiona mejor la economía que el Partido Popular, pero bueno.
Además, debemos pensar qué causa esta actuación en las empresas de nuestra comunidad, porque no sólo caen en el desánimo y no vuelven a concurrir a este tipo de ayudas porque creen que no se les va a pagar, o que si se les paga se va a tardar años en hacerlo, sino que aumenta la desconfianza en las instituciones.
Porque nuestras instituciones nos prometen programas presupuestarios que luego no se ejecutan.

Por tanto, me gustaría saber a qué correspondía específicamente esta deuda que se ha hecho efectiva de 2011 y, lo que es más importante, cuánto queda por pagar de los ejercicios posteriores.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

(Inoïble) … Hernández.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora presidenta.

Senyora diputada, coincidim al cent per cent en tot el que ha dit.
Jo el que vull dir-li és que no tinga vosté cap dubte que no ens va agradar gens ni mica el panorama general que ens vam trobar fa un any a l'arribada de la conselleria.
I més, respecte a la gran quantitat de deute que es tenia, sobretot, amb les xicotetes i mitjanes empreses del nostre territori.
Que, en definitiva, són el gran motor de la nostra economia i, també, les més susceptibles a tancaments en cas d'impagaments.

Per açò, el primer que vam fer en arribar al govern va ser imposar-nos com a objectiu posar al dia els pagaments de les empreses, no?
Que, fins i tot, tenien deutes des de 2011, és a dir, alguns, fins i tot, des de 2010.

He d'aclarir-li també que el procés per a materialitzar el pagament als beneficiaris i préstecs depén de la justificació de les inversions i despeses realitzades per les mateixes empreses i la posterior verificació i certificació, d'acord amb els procediments establits per la Llei general de subvencions i la normativa dels fons europeus per a garantir l'ulterior reemborsament a La Generalitat del cofinançament compromés per la Unió Europea, que tampoc estava fet.

Una vegada s'ha efectuat la verificació i certificació, el pagament de les ajudes està supeditat a la situació de tresoreria de l'Ivace que es nodreix de transferències de La Generalitat.
La realització d'aquestes transferències depén tant de la voluntat política com de l'existència de liquiditat.

He de dir-li que, a pesar de l'infrafinançament, de la falta de recursos i dels entrebancs del govern de l'estat, bàsicament en el cas del FLA, hem saldat amb les empreses i associacions empresarials del País Valencià el deute pendent de l'Ivace en 1,3 milions d'euros per a projectes aprovats en l'exercici 2011; aquests 1,3 milions d'euros cobreixen les despeses dels projectes innovadors de seixanta empreses del País Valencià.

Quant als projectes dels exercicis 2012 i 2013, estan actualment en fase de verificació i, previsiblement, els pagarem en breu.

També, hem pagat la totalitat del deute que l'Ivace tenia pendent amb els instituts tecnològics.
En set mesos s'ha pagat als instituts tecnològics 33.
800.
000 euros, incloent-hi projectes d'R+D+I de les convocatòries de 2014.

Els projectes de 2015 estan en fase de verificació i tenim previst pagar-los, també, en breu.

I, finalment, hem reduït el deute que es mantenia amb empreses del sector del calcer en un 83,3% i que ascendia a més de huit-cents tres mil euros.

En aquestos deu mesos, l'Ivace ha pagat 669.
150 euros corresponents a noranta-un projectes d'investigació, desenvolupament tecnològic i innovació realitzats per les empreses del sector del calcer.

Amb tot açò, per part de l'Ivace, a hores d'ara, l'import pendent de verificació ascendeix a 31.
622.
000 euros, i el pendent de pagament a 2.
254.
815 euros.
En total, 33.
877.
000 euros.

En resum, quan vam arribar al govern al juliol, des de l'Ivace, entre pendent de verificació i de pagament es devien més de seixanta-huit milions d'euros.
A hores d'ara, s'ha aconseguit rebaixar el deute en més d'un 50% fins arribar al deute -que li acabe de dir- de 33.
877.
000 euros.

Dir-li que la voluntat de la conselleria és continuar treballant per a regularitzar els pagaments i per a donar a les associacions, empreses i instituts tecnològics el protagonisme que mereixen perquè continuen ajudant-nos a guanyar en cohesió social des de la millora contínua en el treball productiu.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

L'última pregunta és la que es formularà, la 489, pel diputat Víctor García, del Grup Parlamentari Compromís, també al conseller d'economia sostenible.

Senyor García, quan vullga.

El senyor García i Tomàs:

Gràcies, president.

Senyor conseller, bona vesprada.

Bé, senyor Climent, compartim que la sinistralitat laboral és una xacra per a la nostra societat.

I tot i que fa més de vint anys que s'aprovà la llei de prevenció de riscos laborals, que va suposar un canvi en la política de prevenció de les empreses i va contribuir a una baixada considerable dels accidents de treball, no obstant això, no estem de celebracions.

Des de fa uns anys, s'ha produït un augment dels accidents laborals, i és que amb l'excusa de la crisi s'incompleix sistemàticament la llei i en lloc d'avançar, millorar i anar cap endavant, amb les polítiques de regressives del PP hem anat cap endarrere els últims anys.

El desistiment per part de l'administració del PP i les seues polítiques d'austeritat han portar a la passivitat i a la relaxació de les exigències preventives de les empreses i a la paràlisi de la inspecció de treball a causa de les continues retallades en efectius i en mitjans.

El problema és que l'estalvi en prevenció costa vides, vides que podrien evitar-se amb una mínima protecció i mecanismes de prevenció.

A més, la reforma laboral i la precarització de l'ocupació ha afavorit la impunitat i ha provocat l'ocultació de molts accidents.

Factors com la subcontractació d'activitats, la reducció de personal de moltes empreses, l'excessiva temporalitat dels contractes i la falta de formació pel canvi constant de lloc de treball han provocat un augment dels riscos laborals.

Segons l'Invassat, en 2015 va haver-hi al País Valencià un total de 39.
020 accidents en el treball i un increment del 9,5% respecte a l'any anterior amb quaranta-nou accidents mortals.

No podem permetre'ns aquestes xifres, no pot haver-hi la més mínima relaxació en l'exigència i en el control del compliment de la llei, devem revertir les polítiques d'austeritat i precarització del PP que han incrementat el risc de desprotecció dels treballadors.
Perquè no ens enganyem, que n'hi haja més accidents té molt a vore amb les característiques de l'ocupació que es creen amb un terç dels contractes d'una durada menor que un mes i el primer que s'obvia és la formació en prevenció de riscos.

A més, hem de tenir en compte que les xifres reals són més altes perquè n'hi ha una infradeclaració per part dels empresaris i treballadors per por de denúncies i per por a perdre l'ocupació, i açò comporta una despesa extra per a les arques públiques que assumeix el cost quan haurien de fer-ho les mútues corresponents.

És inacceptable que amb xifres així es retallen els recursos amb els quals s'asseguren que es compleixen les condicions per a la seguretat del treballador.
La prevenció és vital en aquest àmbit i l'administració pública no pot rebaixar les exigències com s'ha fet en els últims anys.

Si tenim clar que la sanitat o l'educació no poden ser un negoci, la seguretat dels treballadors i les treballadores és un tema molt seriós i tampoc pot ser un negoci.

L'administració pública ha de jugar un paper actiu i intransigent en el qual es respecte la prevenció dels riscos laborals.

Per tot açò, des del meu grup volem saber quines mesures s'estan adoptant per a previndre la sinistralitat al treball.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Honorable conseller.

El senyor d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyors diputats.

Senyor García, dir-li que la seguretat i salut en treball de totes les treballadores i tots els treballadors, així com dels operadors intervinents en el mercat laboral, és un repte per al Consell.

Polítiques que no solament van encaminades a salvaguardar els nivells de seguretat i salut i condicions de treball aconseguits en particular abans de la crisi, sinó que tractem d'anar més enllà a fi d'establir un marc de benestar laboral tant en el si de la societat com dins del personal propi de la mateixa administració.

Sí que és de veres el que ha dit, les xifres publicades per l'Invassat ens mostren un repunt de la sinistralitat laboral, en particular en el nombre d'accidents lleus que ens han de portar a incidir (soroll de papers) en polítiques de prevenció, de seguretat i salut, a fi d'evitar que aquell repunt es convertisca en una tendència.

En aquest sentit, hem posat en marxa enguany un nou pla de prevenció de riscos laborals, Pla d'acció 2016, que arribarà a totes les empreses del nostre territori, és a dir, a més de dos-centes vint-i-set mil empreses.
¿Sap vosté a quantes arribava en l'anterior legislatura?
Quatre mil cinc-centes, aproximadament.

Des de febrer, les empreses ja es poden descarregar telemàticament des de la web de l'Invassat l'informe de sinistralitat.
En aquest informe figura la relació d'accidents en jornada de treball amb baixa, les malalties professionals comunicades, accidents in itinere, i accidents sense baixa, així com la comparativa amb la mitjana de la sinistralitat de la seua activitat econòmica i la mitjana del País Valencià durant l'any 2015.

També, el pla d'actuació permetrà classificar les empreses en grups i nivells segons el nombre de sinistres, de manera que aquelles que superen uns determinats nivells d'incidència rebran una notificació de l'Invassat i una visita de tècnics de prevenció d'aquest organisme.

L'objectiu d'aquesta visita dels tècnics serà el suport de l'administració en matèria d'assessorament i assistència tècnica per a esmenar les deficiències que existisquen en l'àmbit de la prevenció i la salut laboral.
No serà mai una visita coercitiva.

De la mateixa manera, les empreses que no hagen patit sinistres o malalties laborals podran obtenir un certificat que ho acredite i que demostre les bones pràctiques que es realitzen en aquest àmbit.

Així mateix, aquestes mesures s'han estés a l'àmbit de l'administració pública i es va aprovar el pla de prevenció de La Generalitat pendent des de fa vint anys, i el qual s'aplicarà en dos mil tres-cents centres de treball de La Generalitat i organismes autònoms.
Actualment es troba en fase d'esborrany.

A més a més, també estem treballant en la posada en marxa del projecte estat de la prevenció de riscos laborals de la Comunitat Valenciana, l'objecte del qual és facilitar dades relatives a la sinistralitat laboral i gestió preventiva d'empreses del País Valencià.

En relació als trastorns musculoesquelètics, hem llançat una campanya específica per a l'assessorament en el col·lectiu d'empreses amb major sinistres declarats per trastorns musculoesquelètics en els anys 2014 i 2015, col·lectiu de cent cinquanta-una empreses que comprenen el 85% dels casos declarats com a malaltia professional.

I, per a finalitzar, també es prestarà especial interés en les empreses de treball temporal que representen l'1,1% de l'afiliació en el nostre territori, i per contra aglutinen el 4,4% de la sinistralitat.

Entre altres coses, això és, bàsicament, el que estem treballant per a previndre la sinistralitat laboral.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyories, hem finalitzat el punt sisé que són les preguntes de control al Consell.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general de la conselleria en matèria de polítiques d'ocupació, que formula el diputat senyor Juan Carlos Caballero Montañés (GP Popular) (RE número 25.
105, BOC número 81)

El senyor president:

I passem al següent punt de l'ordre del dia que és el punt seté, que és la interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball que formula, en nom del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Juan Carlos Caballero.

Quan vosté vullga.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Conseller, señorías, muy buenas tardes.

El presidente Puig, en campaña electoral dijo que el único peligro para la sociedad era que continuara gobernando el Partido Popular.

Más allá de las desafortunadas que fueron tales declaraciones (veus), voy a decirles cuál es la realidad que a nosotros nos parece que es un peligro.

La evolución del paro en nuestra comunitat muestra que la tendencia es muy preocupante, señorías, un 7,7% menos de disminución del paro en los cinco primeros meses de este año respecto al mismo periodo del año pasado, y tres décimas por debajo de la media nacional, una reducción del paro en mayo del 1,6% respecto al mes anterior mientras que la media nacional lo hace, prácticamente, en un 3%, es decir, casi el doble.

El dato de la morosidad a empresas por parte de la Generalitat valenciana se dispara a más del doble de lo permitido.

Hace tan solo un año, la Comunitat Valenciana lideraba el crecimiento económico y la creación de empleo en España; y hoy, tras un año del Titanic, estamos a la cola y por debajo de la media nacional.

Eso, señorías, sí que nos parece un peligro.

¿Creen ustedes que tienen algo que ver en ello, señorías, o pretenden seguir haciendo creer que los datos positivos son gracias a ustedes y los negativos son cosas de la inercia, de la situación en general o, como nos tienen acostumbrados, la culpa es del Gobierno de España o del Partido Popular?

Señores del Consell, de inercia no se puede vivir siempre, no se puede pretender crear empleo sentado en un sillón esperando a ver qué pasa.

Para la creación de empleo son fundamentales tres aspectos.

En primer lugar, crecimiento económico.
Pues, bien, respecto al crecimiento económico el Comité Económico y Social de la Comunitat Valenciana instó recientemente a su Consell, a este Consell, a que realizaran esfuerzos complementarios en materia de empleo porque no estaban sabiendo transformar el crecimiento económico en creación de empleo.

Dicho informe también señalaba que la Comunitat Valenciana en 2015 crecía el 3,6%, frente al 3,2 de la media nacional y del 1,2% de la media europea.
Las políticas del Partido Popular estimularon el crecimiento para conseguir crear empleo.

Ese es el único camino, señorías, y ustedes cuando llegan al gobierno parecen despreciarlo todo y quieren destruir y quieren cambiar todo lo anterior.

Llegaron anunciando un cambio de modelo productivo, el cual iba a suponer un cambio, un antes y un después de la economía valenciana.
Expectantes estábamos, pero pronto nos dijeron que no lo veríamos hasta dentro de veinte o treinta años.
Y mientras tanto lo que sí que vemos es cómo la economía valenciana se desacelera y la reducción del desempleo se ralentiza considerablemente.

En segundo lugar, para la creación de empleo es fundamental una iniciativa privada fuerte y dinámica, y para ello solo hacen falta dos cosas: seguridad jurídica para que los empresarios puedan establecerse en nuestra comunitat con plenas garantías y confianza, y un marco fiscal y regulatorio óptimo.
Nada más lejos de la realidad, señorías.
Â«Inseguridad jurídica en el comercio.
Â» Â«La crisis de los horarios comerciales hace estallar el mestizaje en economía.
Â» Â«Puig quiere reactivar el empleo con un texto que recopila los presupuestos.
Â» Â«El Consell presenta un plan de reforma de modelo económico sin fondos para costearlo.
Â» Â«Climent agrava la crisis interna en economía al ningunear a su número dos.
Â» Â«La reforma fiscal que plantea el Consell contempla la tasa turística para 2017.
Â» Â«Frenaremos centros comerciales y las ayudas a grandes empresasÂ», esto lo dice usted, señor Climent.
Â«La patronal alerta de una huida de europeos por los elevados impuestos.
Â» Â«Patronal y sindicatos tumban la política industrial territorial de Climent.
Â» Â«Climent desconfía de la agencia de la innovación que ultima presidencia.
Â» Podía seguir leyendo muchos más, pero esta es la realidad que vivimos.

En tercer lugar, para la creación de empleo, también es fundamental el apoyo institucional, señor Climent.
Y, desgraciadamente, en este punto tampoco puede ser ejemplo, y puede servir de ejemplo la gestión del Consell.
Para que la administración preste un buen servicio a todos los ciudadanos en cualquier materia, pero especialmente en la creación de empleo, en primer lugar, la propia administración tiene que estar perfectamente coordinada.

Ustedes no es que no estén coordinados, señor Climent, es que hay altos cargos de su conselleria que ni siquiera se hablan por pertenecer a partidos políticos distintos y se acusan mutuamente de romper el pacto del botánico.

Ustedes, por no perjudicar ese mestizaje, no tienen aprobado ni siquiera el ROF, ni el plan estratégico del Servef.

Es también muy importante que la administración cuente con el mejor personal posible, con la mejor formación y experiencia.
Pero ustedes, aparte de ese personal…, lo despiden como a los ciento doce técnicos de fomento del empleo y formación del Servef.

Al respecto, aprovecho para pedirles que en esta ocasión cumplan con el mandato que hicimos, que dimos la semana pasada en esta cámara, que por unanimidad a una iniciativa del Grupo Popular les instamos a que dieran una solución de continuidad a los ciento veinte orientadores del Servef, POLP 2008, que la directora general Rocío Briones, tras pedirles su voto en la campaña electoral a cambio de garantizar sus puestos de trabajo, pretendía despedir.

En tercer lugar, las administraciones también tendrán que ofrecer unos programas de ayudas e incentivos para favorecer el empleo y al respecto ustedes ofrecen grandes titulares, grandes eslóganes, con nombres rimbombantes, Â«AvalemÂ», Â«SalvemÂ», Â«RescatemÂ», pero la realidad es que no desarrollan nada, es que no proponen nada nuevo y que aquello que proponen no lo dotan de presupuesto.

¿Sabe cuál es la realidad con la que chocan muchos desempleados, muchos emprendedores, autónomos o pymes que se acercan a una oficina de empleo del Servef para solicitar una ayuda?
Que una cosa es lo que ustedes anuncian en la prensa, pero nada tiene que ver con la realidad que allí se ofrece en el Servef.
Que no hay ni que confundirse: que un plan esté aprobado no significa que las actuaciones estén presupuestadas, ni mucho menos que las actuaciones se hayan puesto en marcha, que, por supuesto, no lo están.
Y que para solicitar ayudas tendrán que esperar a que el Consell tenga a bien publicar sus órdenes de convocatoria.

Voy a poner algunos ejemplos.
La conselleria de empleo anuncia en un comunicado que los autónomos mayores de cuarenta y cinco años sin prestaciones recibirán la ayuda de 426 euros.
Esta iniciativa contará con un presupuesto de un millón de euros en los próximos presupuestos de La Generalitat.
Y yo le pregunto, señor Climent, ¿dónde está la prestación de los 426 euros para los autónomos por el cese de actividad?
¿Dónde quedaron sus promesas?
¿Por qué proponen cosas que luego no van a cumplir?

Voy a seguir poniendo ejemplos.
Por otra parte, tenemos el plan Â«Avalem JovesÂ», la esperanza de todos los jóvenes, de 200 millones de euros, que no aparecen en el presupuesto, que no tienen ayudas a emprendimiento hasta 2017 y que carecen de lo más importante, que es de la confianza de las empresas para vincularse a este programa y que en la práctica está consiguiendo y está reportando pocos beneficios para los jóvenes.

Pero lo más grave, señor Climent, lo más grave de todo ya no es que no pongan en marcha nada nuevo, es que ni siquiera lo que tienen presupuestado lo ejecutan.
Eso es preocupante, y todavía no se han convocado las ayudas…, la convocatoria de ayudas al fomento del empleo.

Y, por último, señor Climent, también es fundamental que desde las administraciones se vele por la formación de los jóvenes.
Al respecto, ustedes no ofrecen formación en cuanto apenas en los centros propios de formación del Servef.
Pero, además, desde otros departamentos del Consell dinamitan la formación de los jóvenes que estudian en las universidades privadas, como hoy hemos tenido la oportunidad…, y que eliminan las becas a los alumnos de las (inintel·ligible) … privadas y prohíben hacer prácticas en centros públicos.
Así tampoco se genera empleo.

Señor Climent, después de ver cómo está gestionando la competencia del empleo este Consell, habría que preguntarle a los principales damnificados, a los parados, cuál creen que es el verdadero peligro para encontrar un puesto de trabajo.
Seguramente en su respuesta encontraría parte de responsabilidad por la gestión que ustedes están desarrollando al frente de este Consell.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Per a respondre a la interpel·lació té la paraula l'honorable conseller d'economia.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor diputat.

Jo em pensava que seria un poquet el dia de la marmota, ¿no?
, perquè no fa massa, quinze dies, fa quinze dies van preguntar també sobre el mateix.
El que passa és que al final vostés -li he de dir el mateix que al seu company- funcionen, valga la redundància, en funció d'allò que lligen en la premsa, ¿no?
I em pareix molt bé, perquè al final la fiscalització que a priori haurien de fer vosté, que és directament quin treball s'està fent de cadascuna de les conselleries, doncs sembla ser que no la fan.
I la fan altres per vostés.

A mi no m'agrada parlar massa d'indicadors, perquè al final quan parlem d'indicadors, un s'ho arroga, ¿no?
I això el Partit Popular és especialista.
És a dir, quan l'atur pujava, immediatament eixia i dia que gràcies a la gestió del Partit Popular, l'atur anava bé.
I quan, vull dir, baixava.
.
.
Al revés, vull dir, quan baixava l'atur, s'ho arrogaven, i quan pujava, doncs probablement no dien absolutament res.

Però, ara, com que una imatge val més que mil paraules, vaig a mostra-li tots els indicadors des que està governant este govern, valga la redundància també, simplement perquè ho vegen, és a dir.
.
.
I anem un per un, un per un, única i exclusivament en la qüestió d'ocupació.
Atur registrat en la Comunitat Valenciana, juny 2015 a maig 2016, -30.
890, un -6,4% menys.
Primera dada positiva per a aquest govern.

Reducció en tant per cent de l'atur registrat des de juny 2015 fins a maig 2016: Comunitat Valenciana, -6,4%; Espanya, que vosté dia que també anava, -5,6%.

Tercera dada.
Increment en tant per cent de la contractació indefinida acumulada, període gener a maig 2016 respecte gener a maig de 2015: Comunitat Valenciana, un 17,2%; un 11,8% a l'estat espanyol.

Anem amb més dades.
Afiliació total a la seguretat social: Comunitat Valenciana, juny 2015 a maig 2016, +58.
196 persones, +3,5% més afiliació.

Increment del tant per cent de l'afiliació total des de juny 2015 fins a maig 2016: Comunitat Valenciana, 3,5%; estat espanyol, 2,3%.

Ocupats a la Comunitat Valenciana des del segon trimestre de 2015 al primer trimestre de 2016, +25.
700 persones més ocupades, +1,4%.

Increment tant per cent de l'ocupació, enquesta de població activa, des del segon trimestre de 2015 fins el primer trimestre de 2016: Comunitat Valenciana, un 1,4%; Espanya, 0,9%.

Taxa de l'atur, EPA.
Resulta que en el primer trimestre la Comunitat Valenciana estava en un 28%, en aquests moments estem en un 21,8%.
En Espanya, estava en un 25,9%; en aquests moments, un 21%.
Encara estem huit dècimes per damunt.
Però si mirem el que ha baixat, nosaltres hem baixat quasi sis punts front a única i exclusivament quatre.
.
.
cinc punts Espanya.
Per tant, si mirem les dades, qui està espentant de deveres a aquest territori que es diu estat espanyol és el nostre territori, el País Valencià.
(Aplaudiments)

I, a més, si vol, parlem de més dades, parlem de més dades, parlem del PIB, parlem de tots els indicadors, de les exportacions.
Més de quatre mil set-cents milions més d'euros en balança comercial positiva.
I, després, Madrid ens tracta com ens tracta, infrafinançament al màxim, quan nosaltres estem aportant molta economia a tot l'estat espanyol.

Després, increment dels assalariats indefinits.
Des del segon trimestre de 2015 fins el primer trimestre de 2016, 36.
300 persones, la segona comunitat autònoma després de Catalunya.

I, per últim, increment en tant per cent dels assalariats indefinits, enquesta de població activa, des del segon trimestre de 2015 fins el primer trimestre de 2016.
Comunitat Valenciana, un 3,3%; Espanya, un 1,2%.

Jo pense que les xifres parlen per elles soles.
I, per tant, ací n'hi han factors que són importants i que d'alguna manera o altra aquest Consell està fent-los possibles.

El que sí que he de dir-los és que vostés estan molt preocupats perquè veuen que tots estos indicadors econòmics des que vostés no estan al govern de La Generalitat milloren.
Vostés es pensaven que eren els adalils, els adalils de la gestió econòmica, els únics que gestionaven bé.
I estan adonant-se que la dreta no gestiona millor l'economia.
I, ara, s'adonen que esos radicales, esos radicales també estan generant confiança.
Estem treballant amb rigor.
Estem treballant amb seriositat.
(Aplaudiments) Planifiquem.
.
.
planifiquem previ diagnòstic i no funcionem per ocurrències.
I açò funciona.
Açò funciona.
I veiem que la seua arbitrarietat, la seua arbitrarietat tampoc era tan bona.
I dic Â«arbitrarietatÂ» perquè vostés van eliminar, per exemple, l'institut d'estadística.
No els interessava saber quines dades tenien per a poder fer unes polítiques determinades i en uns llocs determinats en funció de les necessitats d'eixe territori i de les persones que viuen en eixe territori.
Â«Val la pena l'arbitrarietat.
Fem el que mos dóna la gana.
No mos interessa saber realment quins problemes poden haver-hi en la Vega Baja o quins problemes poden haver-hi en els Ports o en el Maestrat.
Això mos dóna igual.
Nosaltres invertim on mos dóna la gana.
Â» I eixes eren les seues polítiques: arbitrarietat pura i dura.
(Aplaudiments)

I, a més, he de dir-los que eixe és el seu problema.
El problema és que este govern, este Consell està treballant per un model productiu que va a favor de l'economia, de l'economia productiva, quan vostés vivien del carpe diem especulatiu, del carpe diem especulatiu, cada dia a vore què feien per a especular més i guanyar més diners per a viure en poquet temps i gastar-s'ho tot en poquet temps sense tindre en compte tota la ciutadania en el seu conjunt, al col·lectiu, que és pel que cal treballar i pel que està treballant aquest Consell.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyor Caballero, il·lustre diputat, per a acabar la interpel·lació té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Conseller.

Señorías.

Señor Climent, todo esto se llama inercia.
Ya se lo he dicho antes, (remors) de inercia ustedes no pueden seguir viviendo toda la vida.
Claro que ustedes recibieron una comunidad que creaba empleo, que creaba empresas, que superaba las exportaciones, que creaba la producción industrial.
(Aplaudiments) Claro que todos esos indicativos están, porque ustedes los heredaron de un gobierno del Partido Popular.
Claro que sí, claro que sí.
Esa es la realidad.
Sí es que está claro.
En España tenemos el mejor ejemplo: la izquierda arruina países (remors) y la derecha es la que los salva.
(Aplaudiments) Eso es así.
Eso es así.

Si hasta en la primera legislatura de Rodríguez Zapatero, por la inercia de las políticas del PP, creó empleo.
(Remors) La única legislatura que el Partido Socialista ha creado empleo.
Pero, bueno, acabó dejándonos más de cinco millones de parados a todos los españoles.
Esa es la realidad, señor Climent.

Pero no me ha hablado de lo que he preguntado.
Le he preguntado de la convocatoria de ayudas al fomento del empleo.
Señor Climent, el Consell anterior tenía planificación y sacaba las órdenes de convocatoria al día; al día no, al día no.
(Protestes) ¡Bueno.
.
.
!
Señor presidente.

El senyor president:

Sí, un segon, senyor Caballero.

Senyories, demane silenci per a escoltar a l'orador la seua exposició.

Senyor Caballero, continue.

La senyora Caballero Montañés:

Señor conseller, no se ponga…

El senyor president:

Un segon.
A estes hores, ja sé les hores que són, però el respecte és a totes les hores.
Per tant, continue vosté, senyor Caballero.

La senyora Caballero Montañés:

No se ponga nervioso, señor conseller, y céntrese en contestar a las preguntas que le estoy formulando.

Como le decía, no es que lo convocase al día, es que lo convocaba antes, las ayudas al fomento del empleo se convocaban en diciembre, para que en el mes de enero ya pudiesen estar vigentes esas ayudas.

Señor Climent, eso es la seguridad jurídica, la planificación, lo que necesitan las empresas.

Estamos a mitad de junio, a mitad de junio, llevan un año en el Consell y no se ha convocado ni una sola orden de ayudas al fomento del empleo para 2016, ni para jóvenes, ni para mayores, ni para emprendedores, ni para pymes, ni para autónomos, y muy especialmente no tienen ninguna, ningún plan de fomento del empleo para personas desempleadas con algún tipo de discapacidad.
Esa es la realidad.

Pero tampoco me ha hablado de la formación en centros propios, no me ha hablado.
Y yo me he ido a la página web del Servef, digo, voy a ver qué ofrece el Servef de formación para los desempleados valencianos.

Planificación de los cursos de formación del Servef para los desempleados en la provincia de Alicante: cero cursos.

Planificación de los cursos de formación del Servef para desempleados en la provincia de Castellón: cero cursos.

Planificación de los cursos de formación del Servef para desempleados en la provincia de Alicante: dos en Elche, cinco en Orihuela.
Esa es la realidad de la formación que ustedes están implementando.

Pero tampoco me ha hablado de los autónomos.
¿Dónde quedaron las promesas que usted les hizo a los autónomos, al colectivo de autónomos?
¿Por qué prometió y sacó a bombo y platillo, con un brindis al sol, diciendo que le iba a dar una prestación, cuando luego no se la ha dado?
¿Dónde ha quedado su palabra?
¿Dónde ha quedado la credibilidad del conseller?

Señor Climent, a base de inercia no se puede seguir viviendo toda la vida.
Como le he dicho, algún día que ustedes no hacen nada seguirán, seguirán y crearán paro como han generado otros gobiernos.

Tome, señor conseller, (veus) las riendas del Servef… (Pausa)

El senyor president:

Senyories.

Senyor Caballero, no patisca que ho tindré en compte a l'hora del temps.

Senyories, si volem respecte, hem de ser respectats.
Jo demane respecte per a l'orador.

Continue vosté, senyor Caballero.

La senyora Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Como le decía, tome usted las riendas del Servef.
Póngase con los dirigentes del Servef que no hacen nada por los desempleados valencianos.
Ya sabemos que para la señora Oltra y para el presidente Puig el empleo no es una prioridad, que no está en el pacto del Titanic, que no está tampoco en el seminario de Morella, que se olvidan día a día de los desempleados valencianos.

Dígale, señor conseller, dígale a la señora vicepresidenta que mientras ella pasea todos los días por platós de televisión, hay miles de valencianos que asisten a las sedes del Servef a pedir un puesto de trabajo y a pedir ayudas para que puedan encontrar un puesto de trabajo.

Quizá igual usted puede ser quien lleve esa propuesta que hizo un alcalde socialista de Paterna, la de que Â«cada vez que me venga un parado le pediré un taxi y se lo enviaré a la señora OltraÂ».
Pero, por favor, sitúen el empleo en el centro de sus prioridades, en el centro de su acción política, porque muchos de los valencianos están esperando una ayuda por parte de este Consell.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

I, ara, el mateix respecte que hem demanat pel senyor Caballero, el demanem també per a l'actual orador, que és l'honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Bé, en primer lloc, senyoria, el que vull dir-li, que vosté sap com van les ordres i per tant no vaig a enumerar-li cada ordre com està, vull dir, perquè té potestat de saber que ja han eixit unes quantes ordres i que estem treballant en tots i cadascun dels projectes que hem anomenat moltíssimes vegades des d'aquesta trona.
Per tant, no fa falta que els diga.

Però sí que voldria dir-li que a vosté li agrada molt, o a vostés generalment, posar en boca d'altres coses que no s'han dit.
Però ho fan, ho fan de manera habitual.
Aleshores, no sé si és per a quedar bé vostés o per a fer quedar mal a l'altre.
Però això s'hauria de constatar.

Per tant, això és el primer que vull dir-li.
I també vull dir-li que sembla que vostés estan en el mundo de Yupi o en los mundos de Yupi.
I li diré per què.
Atrevir-se a dir des d'ací que les ordres eixien en desembre, i més, i més, a un alcalde, a un alcalde, a una persona que ha estat gestionant des de l'alcaldia, quan hi havia vegades que no eixien ni les ordres i hi havia vegades que les ordres eixien quan ja havien executat tot allò que tenien en el pressupost per vore si podies aconseguir uns pocs diners de subvenció de La Generalitat.
.
.
Què ens ha de dir?
Què ens ha de dir?
Vosté està en los mundo de Yupi o no sap el que passava en l'anterior govern.
Però ho hem patit molt!
(Aplaudiments)

I dir-li que l'ocupació, l'ocupació per aquest Consell és una prioritat.
Ho ha dit el president, ho ha dit la vicepresidenta i ho dirà qualsevol dels consellers i conselleres, perquè és transversal.
I estem treballant des de la transversalitat per a generar ocupació.
I des de qualsevol conselleria s'està treballant en eixe aspecte.
En sanitat, en educació, en qüestió de funció pública, de manera directa, en economia verda, des d'agricultura i medi ambient, des de qualsevol conselleria, amb l'empresariat, amb tot el món.
Perquè al final açò és una qüestió de tots, no és únicament i exclusivament d'una conselleria o d'una persona.
I això és el que hem de tindre clar.

I vull dir-li alguna cosa.
.
.
, perquè abans ens ha atacat que funcionem, la conselleria, o que cadascú va a la seua.
Jo li he de dir que la conselleria està treballant en equip, amb coordinació i amb una voluntat ferma de reconstruir la desfeta que vostés ens van deixar.
I vaig a posar-li alguns exemples, sols probablement d'esta conselleria o d'economia:

Nefast disseny i execució del pla eòlic, nefast; estem veient com revertim tota la situació i com el potenciem.

Abandonament progressiu dels instituts tecnològics i de la política industrial.
Acabem de parlar que tenien un deute impressionant, que l'hem posat al dia i que faran possible que els instituts tecnològics comencen a treballar, de manera directa en aquells que toca, que són les empreses xicotetes i mitjanes per a generar innovació, per a generar valor afegit.
I això és importantíssim.
I vostés ho van abandonar totalment.

Desorganització del Servof.
I estem treballant per a intentar organitzar-lo i fer-lo útil, que és el més important, fer-lo molt útil, perquè fins ara, d'utilitat, ben poca.

Pèssima gestió de les fires.
Vol que parlem de Fira València?
Vol que parlem d'IFA?
Vol que digam com està la situació?
Qui ha traçat una fulla de ruta per a poder fer que hi haja dinamisme i que realment es genere economia en les fires?
Han sigut vostés, veritat?
És a dir, ho tenen claríssim.
Què volem que parlem?
De l'SGR?
Què volem que parlem, de l'IVF?
Què volen, que parlem de la desaparició de les nostres caixes, eh?

A vore qui està refent i qui està fent funcionar des del diàleg tot açò.
Perquè generar diagnòstics no és fàcil, ens porta molt de temps per a marcar planificadament quina és la gestió que hem de dur endavant, sempre en benefici de la ciutadania.
Vostés, no.
Vostés, no, no van tindre ni eixa mínima capacitat.
Cooperació.
I a vostés els preocupa que açò significa ostracisme per a vostés, significa molt de temps d'estar on estaran, perquè la ciutadania no és tonta i sap qui treballa i com treballa i de la manera que treballa.
Per tant, ho tenen claret, ho tenen claret.
(Aplaudiments)

I ja per acabar, senyor president, si em deixa, algun dia, algun dia, perquè vostés tenen molta gosadia, moltíssima, de parlar que nosaltres fem una roïna gestió.
Algun dia els contaré una anècdota, hui no perquè no tinc temps, de tres consellers que estan en aquesta sala, els tres d'educació, i els diré com va anar este alcalde d'Annàs a Caifàs per a intentar que els barracons de Muro els llevaren, els ho contaré!

Per això vostés són fenomenals, fan una gestió excel·lent, però sense pensar en la ciutadania, sols pensant en vostés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, senyora Elena Cebrián Calvo, sobre les polítiques hídriques de col·laboració amb l'estat previstes per la conselleria en relació amb les dessaladores síties al nostre territori, que formula el diputat senyor Domingo Rojo Sánchez (GP Ciudadanos) (RE número 26.
077, BOC número 84)

El senyor president:

A continuació, passem a la següent interpel·lació, que formula el Grup Parlamentari Ciudadanos, a la consellera d'agricultura i medi ambient.

Donem la paraula a l'il·lustre diputat Domingo Rojo que formularà la interpel·lació sobre dessaladores.

Senyor Rojo, quan vosté vullga.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenas tardes, señor presidente.

Buenas tardes, señorías.

Buenas tardes, señora consellera.

Si me lo permiten, haré una breve radiografía de la situación climática e hídrica de nuestra comunidad.

La Agencia Estatal de Meteorología ha calificado lo que llevamos de año hidrológico de extremadamente seco, sufrimos un déficit hídrico ya del 40% en la comunidad.

Las peores comarcas son: L'Horta Nord, la Vall d'Albaida, la Ribera, la Canal de Navarrés y el litoral sur de Castellón.

Con respecto al estado de las cuencas y sus sistemas de explotación, se encuentran en situación de prealerta la del Turia, Júcar, Vinalopó y el Alacantí.
En situación de alerta la Marina Alta y la Marina Baja.
Y en situación de emergencia la del Serpis.

Según datos del Ministerio de Medio Ambiente, a fecha de 7 de junio de este año, la provincia de Castellón, con una capacidad de embalse de 221 hectómetros cúbicos tenía embalsados 124 hectómetros, es decir, el 56% de su capacidad.
La provincia de Valencia, con una capacidad de embalse de 1.
910 hectómetros, tenía embalsados 523, es decir, el 27% de su capacidad.
La provincia de Alicante, con una capacidad de embalse de 315, tenía embalsados 127, es decir, el 40% de su capacidad.

Respecto a la reutilización de aguas depuradas, según fuentes de su conselleria, en el año 2015, de los 431 hectómetros tratados, solo 255 fueron reutilizados, mientras que 176 terminaron vertidos en el mar.
De estos 255 hectómetros reutilizados, 133 se reutilizaron preferentemente en agricultura y una parte marginal en industria.
Los 122 restantes reutilizados se reincorporaron al mantenimiento ecológico de los cauces hidráulicos.

Resulta evidente que debemos seguir trabajando en tratamientos terciarios y en una adecuada distribución de rentas, que permitan bombear aguas hacia las comarcas del interior y reducir los vertidos al mar.

Respecto a las aguas trasvasadas, mejor lo dejamos para otro momento, y quiero centrar la interpelación en la producción de agua desalada.

El plan AGUA, impulsado en el año 2004 por el gobierno socialista, suponía la construcción de cincuenta y una plantas desaladoras en el levante y en el sudeste español.
En el año 2012 se disponía de diecisiete plantas en explotación y quince en construcción, con una inversión de 2.
426 millones de euros.
Una parte de ellos fueron financiados con fondos europeos en un porcentaje medio del 20% y con un nivel de producción de aguas desaladas en dicho año, 2012, del 16,45% del total de su capacidad.

En plan concibió estas plantas desaladoras como un sistema de suministro estable y las diseñó en muchos casos sobredimensionadas.
La realidad las ha dejado como un sistema de emergencia o garantía de suministro para el abastecimiento humano en situaciones de sequía.

Después de los aeropuertos sin aviones, el fracaso de la Ciudad de la Luz, los desarrollos urbanísticos y turísticos fantasma, llega el turno de las desaladoras al ralentí.
Y como toda obra pública que se precie envuelta en sobrecostes, debidos a reformados tras las adjudicaciones.

Varias son las causas que explican la baja utilización de estas plantas: ayuntamientos que durante la burbuja inmobiliaria firmaron convenios con Acuamed para utilizar agua desalada a fin de suministrarla a los enormes desarrollos urbanísticos de zonas áridas o con alto déficit hídrico.
Muchos de estos ayuntamientos se comprometieron al coste de explotación y amortización de estas obras durante los próximos veinticinco años y han quedado atrapados en estos convenios, sin los desarrollos urbanísticos, sin capacidad para consumir el volumen de agua desalada comprometida y sin capacidad económica para poder devolver los costes de explotación y amortización asumidos.

Por otra parte, en los años lluviosos las administraciones prefieren usar aguas superficiales o subterráneas por su menor coste.

Y, por último, el coste del agua desalada resulta cara para la agricultura, en torno a 1 euro/metro cúbico, frente a los 0,30 euros/metro cúbico que podría asumir el sector.

El plan AGUA, a través de la empresa pública Acuamed, a partir del año 2005 inició la construcción y ampliación de siete plantas desaladoras en la Comunidad Valenciana.
Las plantas construidas son la de Oropesa-Cabanes, Moncófar, en la provincia de Castellón; Sagunto en la provincia de Valencia; Muchamiel, la ampliación de Alicante I, Alicante II y Torrevieja en la provincia de Alicante.

La capacidad de producción máxima de estas plantas ronda los 186 hectómetros cúbicos anuales.
La inversión realizada es de 685 millones de euros, de los cuales 196 millones corresponden a la financiación de subvenciones de fondos europeos.
Y la población potencial de abastecimiento es de 1.
885.
000 personas.

Estas eran las previsiones, según las fichas técnicas del ministerio, respecto a las inversiones reales.

Es de todos conocidos los sobrecostes en obras, autorizados por Acuamed, calificado por el ministro del ramo, en aquel momento Arias Cañete, como un festival de los reformados en las adjudicaciones.
La desviación media alcanzaba el 24% sobre lo presupuestado en el plan inicial AGUA.

Según datos de Acuamed, la producción de agua desalada en el año 2014 ascendió a 103 hectómetros cúbicos, frente a los 673 de capacidad máxima que se gestionan en las plantas de Cataluña, Comunidad Valenciana, Murcia y parte de Andalucía.
Es decir, un 15% de producción sobre la capacidad prevista, o lo que es lo mismo, un conjunto de instalaciones infrautilizadas.

La mayor planta desaladora de Europa, la planta de Torrevieja, está a un nivel de producción del 35%.
A fecha de hoy, las plantas desaladoras de Oropesa-Cabanes, Moncófar y Sagunto están finalizadas en su construcción y en su fase de pruebas.

Según noticias de este mismo lunes, Acuamed informó que las desaladoras están en condícenos de producir agua, pero pasan los meses y siguen paradas y no hay previsión que entren en funcionamiento a corto plazo.

Son varias las ocasiones en que la Comisión Europea ha exigido a España que ponga en funcionamiento las desaladoras, tras recordar que han aportado cerca del 20% en subvenciones de fondos europeos para su construcción, siendo una irresponsabilidad del ministerio no poner en funcionamiento y en valor las inversiones realizadas en las plantas desaladoras y a su nivel de producción óptima.

En octubre del 2014, el gobierno del PP proyecta incluir a la fuerza la producción de las desaladoras en los sistemas de abastecimiento, para no tener que hacer frente a las devoluciones de los fondos europeos.
Al parecer, sin mucho éxito.

Desde la Comisión Europea han indicado que el límite es el 31 de marzo del 2017.
Si en esa fecha no están en uso, la comisión procederá a la recuperación de los fondos.

El pasado 2 de noviembre, en la reunión celebrada entre el presidente del Gobierno de España, don Mariano Rajoy, con el presidente de La Generalitat, don Ximo Puig, el Gobierno de España se comprometió a ampliar la subvención de agua desalada a los regantes de la Comunidad Valenciana, en términos similares al convenio firmado en octubre con el gobierno de la Región de Murcia en base al decreto sequía.

El convenio establece un precio rebajado del agua desalada a 0,30 euros por metro cúbico para los 30 hectómetros de agua producidos en la desaladora de Torrevieja durante el período de octubre de 2015 a septiembre de 2016.

Estas ayudas suponen una subvención real del 70% del precio de venta del agua desalada.

En definitiva, señora consellera, dos cuestiones.
¿Nos puede informar en qué estado se encuentra el convenio para la subvención de agua desalada para nuestra Comunidad Valenciana?
Y, ¿qué políticas hídricas tiene previstas su conselleria en colaboración con el estado en relación a las desaladoras en nuestro territorio?

Gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señor Rojo.
(Aplaudiments)

Té la paraula l'honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señoría.

Mire, en primer lugar, si no estuviésemos en el período político en que estamos con las Cortes Generales disueltas, yo le sugeriría que pidiera a alguno de los diputados o diputadas de su grupo en el Congreso que le hiciesen esta pregunta un poquito modificada al ministerio actual.

La pregunta sería: ¿qué políticas hídricas tiene pensadas el ministerio, en colaboración con la Generalitat valenciana con respecto a la desalación y, en general, a toda la cuestión hídrica?
Porque esperamos que a ustedes les hagan más caso, desde luego, que el que nos están haciendo a nosotros, y no será por falta de insistencia de decirles una y otra vez los problemas que tenemos, las cuestiones también constructivas que estamos haciendo para solucionarlo.
(Aplaudiments)

Porque lo cierto es que la respuesta que encontramos en todos los casos es silencio y falta de información, cuando es cierto que en nuestro territorio tenemos unas instalaciones a punto de funcionar, o en algún caso funcionando, con una tecnología puntera en muchos casos, tecnología de empresas españolas, que además están exportando tecnología, con lo cual parece un contrasentido que no se hagan funcionar al máximo posible, sobre todo porque han estado financiadas con fondos públicos que vienen de nuestros impuestos, de los contribuyentes.

Pero, como usted decía, efectivamente, en la Comunidad Valenciana actualmente solamente se está utilizando entre el 15 y el 20% de la capacidad máxima instalada.
Eso en 2015, que ha sido un año excepcional, en el que la planta de Torrevieja se ha puesto a una velocidad de funcionamiento bastante aceptable con respecto a la situación en que está normalmente.
Nosotros nos conformaríamos con llegar al 40% de funcionamiento de esa capacidad máxima, que ya sería bastante.

Por eso, lo estamos exigiendo al ministerio, porque todo ello depende ahora mismo del gobierno central.
En primer lugar, que finalicen las inversiones previstas o las conducciones necesarias para la entrada en pleno funcionamiento de las plantas; también que realicen las pruebas de correcto funcionamiento de las plantas que ya están terminadas.
Asimismo, también que acaben toda esa negociación de los convenios necesarios para ponerlos en aquellos lugares en que tienen problemas de puesta en marcha.

Pero como ustedes saben, cuando hablamos de infraestructuras, de inversiones del estado, aparte de la situación de infrafinanciación injusta que vivimos, también estamos padeciendo durante todo este tipo una situación de infrainversión en infraestructuras fundamentales para la economía, para la agricultura en nuestro país, entre ellas, las hídricas.
Pero, por supuesto, podemos añadir una serie de inversiones de corredor mediterráneo, de transportes, etcétera, que, como decía, son fundamentales para la economía del País Valencià.

En segundo lugar, estamos pidiendo al gobierno central que trabaje sobre todas aquellas opciones de eficiencia energética, de optimización y aumento de caudales que permitan, por un lado, abaratar el agua destinada a la agricultura y, por otro lado también, avanzar hacia formas de producción sostenibles y una economía baja en carbono, que es lo que nos está diciendo la Estrategia Europa 2020.

Porque es cierto que la producción de agua desalada es una gran consumidora de energía, pero también es cierto que es un tipo de instalaciones donde hay una amplísimo margen de uso energía renovables.
Y es preciso señalar aquí que en el binomio energías renovables y agua es el presente y es el futuro, y quien se niegue a aceptar esto, como ha estado haciendo el gobierno del señor Rajoy durante muchos años, está cometiendo un gravísimo error.

Y cuando nosotros insistimos en el uso de renovables, en combinar ese binomio, es a lo que nos referimos cuando decimos que hay que tomar un liderazgo dentro de España, dentro de Europa en la lucha contra el cambio climático.

Estas son cuestiones concretas que se pueden hacer y que se pueden hacer con voluntad política, que hasta el momento no hemos percibido.

En tercer lugar, es preciso detenerse por las necesidades hídricas de la zona, por la envergadura de la planta y también por la magnitud de la inversión realizada en la planta de Torrevieja, que además, desgraciadamente, ahora se encuentra inmersa en un caso de investigación judicial por el lamentable caso de Acuamed.

Efectivamente, el pasado febrero pedimos al Gobierno de España que realizara todos los trámites técnicos y administrativos necesarios para que la planta pudiera rendir al máximo, porque actualmente está solamente produciendo al 35% de su capacidad.
Como decía, el 2015, que ha sido un año con una producción razonable, se ha alcanzado solamente 11,5 hectómetros cúbicos.

Básicamente se trataría de incrementar la potencia eléctrica de la planta, con lo que se podrían aportar 60 hectómetros cúbicos adicionales a la provincia de Alicante, lo cual es muy necesario que se ponga en marcha lo antes posible.

En cuanto al coste, efectivamente, usted ha recordado bien que en septiembre, el señor Rajoy se comprometió solamente con el gobierno de Murcia, insisto, solamente con el gobierno de Murcia, a hacer lo que fuera necesario para abaratar el agua desalada para los regantes murcianos.
Tuvimos que estar allí, yo misma, en el ministerio, ante la ministra, para decirle que recordara que la situación de sequía en la cuenca del Segura afectaba también a Alicante.
Así es como el gobierno central de Mariano Rajoy pretende defender a la Comunidad Valenciana, olvidándose de Alicante y de los regantes de Alicante.

Por eso, en la misma línea hemos vuelto a insistir, le hemos vuelto a insistir a la ministra, al gobierno, pero de nuevo ¿qué hemos recibido?
Inacción y silencio.
Eso es lo que puedo decir.
Estamos esperando a que el gobierno actúe, pero lo que parece es que vamos a tener que esperar a que el gobierno cambie.

Porque, desde luego, si el estado impulsara mínimamente el funcionamiento de la planta de Torrevieja, ampliaría mucho el margen con esos sesenta hectómetros cúbicos adicionales que, por cierto, están previstos en la planificación hidrológica del Segura, una planificación que ha aprobado el gobierno y que está enviada a Bruselas, ahí están previstos.

Con ello, podríamos hacer frente, en caso de necesidades por etapas extremadamente secas, no solo aquí, sino también en los pantanos de cabecera del trasvase Tajo-Segura.
Pero también podríamos hacer frente a los incrementos de población estacionales por el turismo.

Por último, insistimos que nuestra política es combinar el agua desalada, es un complemento al resto de fuentes convencionales; también a la reutilización, como usted ha señalado.

El error está en plantear la dicotomía.
Una de las polémicas más absurdas que se han vivido en la Comunitat Valenciana ha sido cuando se demonizaba el agua desalada, todo para justificar los trasvases.
Son complementarios.
Tiene que tenerse una visión de conjunto en la gestión de recursos hídricos y también una visión de futuro, porque la desalación ya no solo puede verse como una solución temporal, tiene que ser una solución para el futuro.
También por una cuestión fundamental: por la tremenda vulnerabilidad de nuestro territorio al cambio climático y, sobre todo, a los períodos de escasez, de sequías, a los períodos de mayor escasez de recursos hídricos a los que nos enfrentamos.

Nos lo han vuelto a recordar el pasado 8 o 9 de junio, cuando celebrábamos el veinticinco aniversario del Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo.
La Comunidad Valenciana se enfrenta a períodos de escasez, de sequía, todavía más graves.
Por ello, creemos que sería una irresponsabilidad no incorporar esos escenarios de presente y de futuro en nuestra política de agua.
Y, en ellos, la desalación es parte de la solución.

Aprovechando esta ocasión, también les anuncio, les informo que la asociación española de desalación y reutilización va a celebrar su congreso anual en Valencia el próximo mes de octubre, 2016.
Es bastante llamativo pensar que por primera vez se celebra en la Comunidad Valenciana.
Por primera vez se celebra en Valencia un congreso sobre desalación y reutilización.
Es más que paradójico, quizás porque en otros momentos ni se les apoyaba, ni siquiera se les permitía que celebrasen un congreso de ese tipo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, consellera.

Senyor Rojo, per a completar la seua interpel·lació, té vosté la paraula.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenas tardes nuevamente, señora consellera.

Resulta evidente que la Comunidad Valenciana sufre estrés hídrico, con mayor o menor severidad, por sus condiciones climatológicas.

Es igualmente evidente que, dentro del contexto global del cambio climático, estas condiciones climatológicas e hídricas se mantendrán en las próximas décadas.

En Ciudadanos queremos impulsar un nuevo plan hidrológico nacional.
Pero, hasta que llegue ese momento, somos conscientes de que la Comunidad Valenciana debe intentar ser autosuficiente, desde el punto de vista hídrico, respecto a su abastecimiento.

Este abastecimiento debe ser fruto de un mix de recursos hídricos convencionales -es decir, aguas de superficie, aguas subterráneas y aguas trasvasadas- y de recursos no convencionales -aguas reutilizadas y aguas desaladas.

Somos conscientes, señora consellera, que la puesta en producción a un nivel óptimo de capacidad de las plantas desaladoras de esta comunidad es responsabilidad del Gobierno de España, a través de la empresa pública Acuamed.
Pero sería una grave irresponsabilidad por parte de todos nosotros no denunciar la irresponsabilidad por parte de Acuamed de no poner en producción las plantas de Moncófar, Oropesa-Cabanes y Sagunto, habiendo hecho una inversión conjunta de 145 millones de euros, de los cuales 46 corresponden a fondos europeos que, como hemos comentado anteriormente, si a 31 de marzo de 2017 no están en producción, deberá devolver el Gobierno de España.

La irresponsabilidad del Gobierno de España al planificar unas inversiones en plantas desaladoras basadas en futuros desarrollos urbanísticos que, como consecuencia del estallido de la burbuja inmobiliaria, los han dejado sin demanda.

La irresponsabilidad, por no haber revisado en 2008, tras el estallido de la burbuja inmobiliaria, la planificación y la reevaluación de las necesidades hídricas reales.

La irresponsabilidad de atrapar ayuntamientos en unos convenios inasumibles, sin desarrollos urbanísticos y sin capacidad para consumir el volumen de agua desalada comprometida y sin capacidad, por los ayuntamientos, para poder devolver los costes de explotación y amortización en las cuantías y plazos establecidos.

La irresponsabilidad por la no puesta en producción supone una pérdida de inversión pagada con dinero público y convertir estas instalaciones en un montón de chatarra obsoleto en un breve período de tiempo.

Señora consellera, aunque es cierto que no ha sido usted ni su conselleria quienes han generado toda esta situación, en este momento sí son ustedes las personas responsables de arbitrar soluciones y exigir su ejecución, por muy complejo que resulte el problema planteado.

Desde el Grupo Ciudadanos, entendemos que hay que ir más allá de la crítica o de la queja.
Y, desde una posición comprometida con la necesidad de abordar este tema, le presentaremos una moción en la que aportaremos un conjunto de medidas, una especie de hoja de ruta, cuya consideración y aplicación pensamos que resultará útil y eficaz.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Per a finalitzar esta interpel·lació, l'honorable consellera té la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Sí, muchas gracias.

Y recojo sus palabras y las agradezco, porque son siempre desde la crítica constructiva.
Y es cierto que nos hace mucha falta también el apoyo de esta cámara en todas las exigencias que tenemos que hacer al gobierno actualmente en funciones -o sin funcionar- que tenemos, y que esperemos que cambie en breve.

Por eso, sí, continuaremos, independientemente también, exigiendo una solución a estas cuestiones porque creemos en que, como usted señalaba, la combinación de recursos hídricos, subterráneos y superficiales, siguiendo el principio de unidad de gestión, también, que marca la directiva marco de agua, también la combinación de recursos convencionales y no convencionales, como decíamos, de depuración, de desalación también.
.
.
Creemos que esa es la solución, que es la visión de futuro.

Me alegra y nos felicitamos, estoy segura, todos nosotros, mucho, en pensar que nuestro objetivo tiene que ser y tenemos que ir, puesto que es una cuestión estratégica de territorio, a la autosuficiencia en recursos hídricos.
Y ahí tenemos que hacer una gestión inteligente de lo que tenemos.

Tenemos que contar con el diálogo, con la participación.
Y ahí creemos que se puede lograr, trabajando mucho, desde luego, en la gestión y cambiando el foco de las políticas, pasando no tanto de la gestión de la oferta, es decir del conseguir el recurso, porque en muchos casos, y lamentablemente, en el pasado, en este gobierno, en la Generalitat valenciana, en el gobierno del Partido Popular, lo que se hizo es incrementar toda esa burbuja inmobiliaria, generar una expectativas irracionales que llevaban a tener que responder después a una demanda de recursos hídricos desorbitada.
Y ese foco en la gestión de la oferta tiene que pasar a la gestión de la demanda del recurso hídrico.

Es decir, tenemos que hablar de eficiencia, tenemos que hablar de ahorro, tenemos que hablar de ajustar las demandas, de una mejor gestión también del agua en el regadío, de una adaptación de los cultivos al regadío, de una aplicación -porque es un margen de aplicación tremendo y poco explotado- de toda la innovación y la tecnología que hay alrededor de un mejor uso del agua y que tenemos obligación, por responsabilidad, de hacerlo.

Y todo eso, desde luego, que se relaciona con ese modelo de territorio depredador, de un urbanismo descontrolado, que ha llevado a situaciones paradójicas y muy problemáticas para los ayuntamientos que ahora tienen que gestionarlas, como la que usted estaba comentando de Moncófar, Oropesa y Sagunto.

Ahí ya hemos empezado a hacer cosas.
Ya hemos empezado este Consell a trabajar en la reversión, en la recuperación de todo ese terreno declarado como urbanizable y que nunca lo va a ser.
Y tenemos que llegar… Ahí también insistiremos a Acuamed que haga…, ha tenido cuatro años también de tiempo para hacerlo, si hubieran querido, pero, como decía, aquí hemos apreciado, desde el Consell, pues, que ha habido muy poca voluntad política de poner soluciones a los problemas de este…, del País Valencià.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general del Consell pel que fa a les actuacions pròpies en matèria de sòl industrial i, especialment, referent a l'habilitació actual i futura de sòl públic per a la implantació d'activitats industrials i per a plataformes logístiques, amb detall dels parcs empresarials actuals i futurs, les zones d'ubicació, la superfície total, l'equipament bàsic previst en cadascuna d'elles i les condicions de comercialització, que formula el diputat senyor José Francisco Almería Serrano (GP Podemos-Podem) (RE número 20.
584, BOC número 69)

El senyor vicepresident segon:

Passem al punt últim del dia de hui, que és la interpel·lació al conseller d'economia, que formula el diputat José Francisco Almería, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, que té la paraula.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Conseller Climent.

Consellera.

Senyories que encara romanen, estoicament, als seus escons.

Crec que a totes les persones que hem sigut proclius i bons receptors de consells en la nostra vida ens han dit en alguna ocasió que la casa no ha de començar-se per la teulada.
Per la qual cosa, lògicament, concloíem que havíem de començar-la pel sòl.

Si parlem de reindustrialització, creixement empresarial i desenvolupament econòmic, parlar de començar pel sòl potser seria com dir que hem de començar a debatre sobre el tema de sòl industrial, base de qualsevol estratègia d'industrialització.

Benvolgut conseller, en la seua primera compareixença com a membre del Consell en aquesta cambra, el 23 de setembre de 2015, per a informar sobre les línies generals de la política que anava a dur a terme la seua conselleria en aquesta legislatura, no va fer cap menció al voltant d'aquest tema, la qual cosa, inicialment, ens va començar a preocupar.

No obstant, la nostra expectativa va estar resolta, en principi, perquè un poc més endavant, el Ple de Les Corts, en sessió de 17 de febrer de 2016, debatia i aprovava una proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la gestió dels parcs empresarials per a fomentar l'activitat industrial de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, i, curiosament, esmenada pel Grup Parlamentari Compromís.
Proposició que està publicada en la Resolució 133/IX, i en què les Corts Valencianes instaven el Consell a elaborar un projecte de llei d'àrees empresarials que tinguera en compte un detallat i ambiciós nombre de punts, que més aviat ja semblava el mateix esquelet de la futura norma que no una PNL a l'ús, quan, en altres ocasions, i des del mateix Grup Socialista, doncs, se'ns ha criticat en altres proposicions, concretament, un elevat grau de detall per les propostes de resolució.

Des de l'inici d'aquest plantejament, ens va semblar d'extrema curiositat que, des dels dos grups parlamentaris que sustenten de forma primigènia el Consell, un d'ells presentara un PNL per a instar el Consell a elaborar un projecte de llei i que, a més a més, aquesta PNL fóra esmenada per l'altre grup parlamentari soci de govern.
¿Per què no presentar, directament, el projecte de llei?
Però són principiants -perdonen vostés- en la dinàmica parlamentària i han volgut ser prudents i esperar esdeveniments al final del termini que la PNL donava per a rendir comptes del compliment de la resolució.

Al punt 13 de l'esmentada resolució, i com és habitual en aquest tipus de propostes, s'instava el Consell a retre comptes a Les Corts sobre el seu compliment, com a màxim als quatre mesos des de la seua aprovació.

Des del 17 de febrer hem esperat, respectuosament, fins a complir el termini donat per la resolució, encara que li demanem disculpes, conseller, per haver d'interpel·lar-lo dos dies abans de la finalització del termini establit en la PNL.

I avui la nostra interpel·lació apel·la al més estricte sentit comú que, lògicament, necessita una resposta a una sèrie de preguntes que, de segur, quedarien contestades si vosté retrera comptes del grau de compliment de la resolució a la qual hem fet menció en aquesta interpel·lació, que estem segurs que ho va a fer; preguntes lògiques com aquestes:

¿Què és el que tenim?
¿Quants parcs empresarials n'hi han actualment?
¿L'oferta és suficient, és insuficient, és adequada, és inadequada?
¿Què va a fer-se per al futur?
¿Tenim un cens dels parcs empresarials?
¿Hi ha un catàleg de parcs empresarials?
¿Hi ha alguna categorització, alguna classificació del sòl?
Hi ha alguna categorització dels mateixos parcs?
Quins equipaments tenen als parcs?
Quins serveis presten als parcs?

Un segon bloc: quant, en tenim?
De quina superfície total disposem?
Estan els parcs classificats per la seua superfície?

Un altre bloc referit a: quines ubicacions tenim?
On estan els parcs empresarials?
Tenim ja un mapa del sòl industrial i parcs empresarials disponibles?
Les ubicacions responen a les àrees geogràfiques de major industrialització del País Valencià, característica, idiosincràtica del nostre teixit industrial?

I finalment, quines condiciones de comercialització tenim?
S'ha publicitat suficientment l'oferta de sòl públic de la Generalitat valenciana a l'interior, a l'exterior?
Com s'han fixat els preus?
Quines condicions hi ha per a la seua adquisició?
Hi ha suficient flexibilitat en les condicions de comercialització?
Les condicions de comercialització són competitives?

En fi, senyor conseller, moltes preguntes que crec que estan totes immerses en el que va a ser l'esmentada proposta de resolució, que crec que configuren el que podria ser un inicial diagnòstic de quina és la situació, perquè després eixa proposta de projecte de llei puguera tindre una base inicial per poder-la madurar, esmenar, completar i que al final siga eixe projecte de llei que tots esperem.

Res més, espere que se puga contestar la major part d'estes preguntes.
I sense res més, moltes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Almería.
(Aplaudiments)

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

President, moltes gràcies.

Senyories, senyor diputat Pepe Almería.

Bé, vaig a començar dient-li que ja tenim un esborrany damunt de la taula d'àrees empresarials, la gestió d'àrees empresarials, que ara anem a iniciar tot el tràmit per a poder participar-lo i des del màxim diàleg completar-lo al màxim perquè fins i tot puga passar per ací.
Després, en segon lloc, vullc agrair-li el seu to i la pregunta en si respecte de tot el tema de sòl industrial que tenim.

Dic que la existència d'un sòl -i vull dir-ho- especialitzat per al desenvolupament empresarial i de qualitat constitueix una eina imprescindible per a l'economia d'un país.
Per tant, hem d'actuar de forma coresponsable i coordinada, perquè aquests espais funcionen i siguen un suport sòlid per a la generació de riquesa.

Ara, abans de començar, sí que m'agradaria aclarir un poc o dicotomitzar l'amplitud de la pregunta, sobretot respecte a les competències de sòl industrial.
D'una banda, he de dir-li que la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori assumeix funcions en actuacions en matèria de sòl, incloent les referides a sòl industrial, alhora que té competències pròpies en matèria logística, perquè també fa menció en la pregunta.

I per altra, la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treballa té funcions de planificació i ordenació industrial, promoció i foment de polígons industrials i, a través de l'Ivace, executa les funcions destinades a fomentar el sòl industrial, que inclouen tant les accions dutes a terme per a ordenar el desenvolupament industrial, com la comercialització i la gestió de parcs públics.
Així doncs, he de dir-li que vaig a centrar-me amb el màxim detall en aquesta segona part, que és competència de la conselleria.

Dir-li que amb relació al foment del sòl industrial, la nostra conselleria està realitzant, entre altres, les següents actuacions: en primer lloc, desenvolupament dels parcs empresarials.
En segon, l'assistència a municipis en el desenvolupament de les seues pròpies actuacions industrials.
En tercer lloc, la col·laboració i assistència a empreses per a aconseguir la seua implantació en el nostre territori.
I en quart lloc, l'estudi i implantació de mesures dirigides a millorar el foment de sòl industrial.

Quina és la situació actual?
He de dir que al març de 2015 l'Ivace va convocar els concursos per a la comercialització de les parcel·les i naus industrials disponibles en els següents parcs empresarials: Nuevo Tollo d'Utiel, el Maigmó de Tibi, l'Espartal III de Xixona i el Campaner d'Alcalà de Xivert.
Fins el passat mes de maig s'estava encara en període d'adjudicació directa.
La setmana vinent es procedirà a convocar nous concursos en tres d'aquestos parcs: Nuevo Tollo, l'Espartal III i el Campaner.

En aquestos concursos, els plecs de condicions arrepleguen les mateixes modalitats de comercialització que en la convocatòria anterior, sent per a les parcel·les venda, venda en terminis, constitució de drets de superfície i arrendament ad aedificandum.
També es poden comercialitzar naus industrials en el parc Nuevo Tollo amb les modalitats arrendament, arrendament amb opció de compra, venda i venda en terminis.

Els preus de les parcel·les, segons taxació de perit independent per a aquest nou concurs són: Utiel, 48,40 euros/metre quadrat.
Xixona, 50,40 euros/metre quadrat.
I Alcalà de Xivert, 50,18 euros metre/quadrat.

Vosté també demana dades sobre els parcs en comercialització.
Vaig a intentar facilitar-les.
En el Nuevo Tollo d'Utiel, disposa d'una superfície de 243.
940 metres quadrats, amb un total de 67 parcel·les, de les quals n'hi ha setze disponibles, amb una superfície que oscil·la entre els 800 metres quadrats i els 2.
511 metres quadrats.
Dir-li també que el passat mes de març es va adjudicar una parcel·la de 1.
228 metres quadrats en aquest parc en la modalitat de compravenda.

En l'Espartal III de Xixona, compta amb una superfície total de 105.
741 metres quadrats, amb una superfície disponible de 65.
553 metres quadrats.
Disposa de setanta-sis parcel·les, de les quals n'hi ha quaranta-dos disponibles, amb una superfície que abasta des dels 900 als 5.
787.

El Campaner d'Alcalà de Xivert disposa d'una superfície de 137.
185 metres quadrats, amb un total de setanta-tres parcel·les, de les quals n'hi ha sixanta-nou disponibles.

Quant al parc empresarial del Maigmó de Tibi, el passat 2 de juny es van formalitzar davant notari tres escriptures de dret de superfície, d'un total de 12 parcel·les de 12.
222 metres quadrats, amb una de les empreses adjudicatàries del concurs anterior.
És una empresa d'enginyeria.
En fase d'adjudicació directa, han sigut sol·licitades més parcel·les que les disponibles.
Es troben pendents d'adjudicació.
Per aquest motiu, aquest parc no es comercialitza en aquesta ocasió.

Finalment, Parc Sagunt.
Està promogut per la societat Parc Empresarial Sagunt, que està formada 50% per l'estat, SEPI, a través de Sepides, y 50% amb La Generalitat.
Compta amb una superfície d'actuació de 3.
033.
000 metres quadrats.
D'aquesta superfície es troben disponibles 1.
079.
320 metres quadrats.
Les modalitats de comercialització d'aquest parc són: venda amb abonament total del preu, venda amb pagament ajornat i dret de superfície per a determinades parcel·les.

Recentment, i després de cinc anys bloquejada la situació d'aquest parc, sembla que estem en situació de dir que estem prop d'un desbloqueig que ens revertirà en la venda de parcel·les en un temps prudencial, una vegada acabada la urbanització.

La superfície de tots aquestos parcs està organitzada per a generar espais de negoci i infraestructures, i disposa dels equipaments i serveis necessaris per a satisfer tots els requeriments de qualsevol tipus d'empresa.
Per això, tots aquestos parcs compten amb xarxes d'aigua potable, aigües residuals, aigües pluvials, telefonia, xarxa contra incendis, línies de mitja i baixa tensió, boques de reg, connexions de gas, enllumenat públic.

Anem al futur.
Anem a planificar el futur en funció del mapa, o d'un mapa de sòl industrial i l'estudi estratègic territorial.
Serà fonamental la rehabilitació de polígons industrials, d'acord amb la nova llei d'àrees empresarials de qualitat, de la qual, com he dit al principi, ja tenim un esborrany.
Si mira la pàgina web de l'Ivace, també n'hi ha tota una sèrie de parcs que, en funció de la documentació, perquè està incompleta o problemes sobrevinguts, o falta de demanda, un total de deu podrem tirar endavant si va completant-se.

Dir-li que també, entre estos parcs, està el polígon industrial Juan Carlos I, d'Almussafes i Picassent, que estem també treballant per a una possible ampliació.

I ja, per acabar, quant a les plataformes logístiques, dir-li que la conselleria d'habitatge ens ha traslladat que després d'anys amb uns projectes mastodòntics i pràcticament sense executar, a hores d'ara es va a actuar en funció de les circumstàncies de cada cas, i de la demanda real que es done, i sempre en coordinació amb tots els departaments amb competència de La Generalitat i, si escau, amb la resta d'institucions del nostre territori.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyor Almería, per a continuar la seua interpel·lació.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Moltes gràcies, conseller, per la informació.
Estava segur que seria a satisfacció nostra.

Una consideració per finalitzar, només.
Vaig a fer-li referència a un cas particular, fonamentalment adreçat al que és la inversió per plataforma logística.
Ens preocupa molt el tema de l'equipament en les àrees empresarials, donat que per coses del destí he tingut oportunitat d'assistir a la valoració d'una inversió sobre una plataforma logística, destinada a Nuevo Tollo, en Tibi.

La valoració de la inversió que havia de competir en una operadora externa, adreçada a simplement fer-se càrrec del que seria l'operació logística en naus de lloguer, ha donat com a resultat que la inversió pròpia de l'empresa no siguera rendible, fonamentalment pel que fa a les partides d'adequació de l'entorn del que seria el polígon industrial.

Vull dir, la consideració és: ¿hi ha alguna reflexió sobre que de vegades l'equipament pot ser decisiu que una proposta d'inversió siga viable o no enfront a una operadora externa, simplement perquè les obres d'equipament i d'adequació dels entorns sobrepassen la inversió i no siga viable, no siga rendible, enfront d'altres operadores?
Una reflexió que volia que tingueren en consideració.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

(Inoïble) .
.
.
per eixa reflexió.
Jo, per exemple, també estem estudiant la possibilitat d'implementar encara més els serveis.
Per exemple, el servei per a noves tecnologies i connexió wifi i totes estes cosetes, doncs no està en ningun dels parcs industrials.
Doncs també estem veent si podem implementar-lo i podem millorar també en serveis qualsevol dels parcs industrials.
Perquè hui en dia les tecnologies són bàsiques, fins i tot per a millorar la productivitat de les empreses.

L'altre dia vaig tindre ocasió d'estar present en un estudi que feia un professor de la universitat d'economia de València, on realment marcava tres factors per damunt, fins i tot a la millor en quart o en quint lloc de la innovació.
I eren el factor exportació, que és important.
El factor grandària.
I després, el factor tecnologia.
Vull dir, per a guanyar en productivitat o guanyar en eficiència les nostres empreses.
Per tant, haurem de tindre en compte que eixe factor en noves tecnologies també l'haurem d'aplicar i haurem de fer possible que els nous polígons també ho tinguen.
Per tant, dir-li que sí, estem totalment d'acord, i treballarem en eixa línia.

I després, comentar-li dos cosetes més, simplement, perquè quede clar que el mapa de sòl industrial i en això de treballar en la planificació per a nosaltres és importantíssim.
Dir que està acabant-lo d'elaborar l'Institut Cartogràfic Valencià.
I per tant, només estiga, farem possible que estiga en la pàgina web i que tot el món puga accedir a eixe mapa de sòl industrial.

I després, dir-li que en l'elaboració de normativa estem treballant en l'elaboració d'una normativa que assegure això que estava dient-li: la qualitat dels polígons industrials.
Hem de pegar eixe pas, el pas perquè els polígons industrials han de tindre molta qualitat perquè les nostres empreses siguen punteres.
De fet, també he de dir que tenim un projecte pilot damunt de la taula, que crec que esta setmana, per mitjà de tres associacions empresarials van a posar-mos damunt de la taula.
Per descomptat, haurem d'elaborar el projecte des de la conselleria i que pot donar, doncs, una visió de futur si treballem en eixos polígons industrials d'unes comarques determinades amb un potencial fort de la indústria, per vore si després això ho podem irradiar a tot el País Valencià, no?
Perquè, en definitiva, el que volem és que els polígons, doncs, siguen d'una forta qualitat, no?
Tenim parcs empresarials potents i ací estic mirant Mireia, com el d'Elx, no?
Vull dir, a mi m'encantaria que això fora un paradigma i fora un exemple a seguir.
I, per tant, haurem de treballar dintre de les nostres possibilitats en eixes línies.
Per tant, ahí estem treballant i esperem la col·laboració de totes i tots.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyories, finalitzat el punt de les interpel·lacions, finalitza el nostre treball per esta vesprada i ens tornarem a vore demà a les deu del matí en la sessió de control al president del Consell.

Senyories, se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 42 minuts)