Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Economia, Pressupostos i
Hisenda realitzada el dia 28 de novembre de 2008.
Comença la
reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el diputat senyor
Jesús Ros Piles.
Reunió número 13.

Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió
administrativa i financera, i d'organització de La
Generalitat.
Debat en comissió (RE número 23.
209, BOC
número 105)

El senyor president:

Bon dia.
Anem a començar la reunió de la
Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, que estava
convocada per a hui a les deu i mitja.

Anem a donar-li la paraula a la senyora
secretària perquè comprove si som suficients membres i poder
començar-la.

(La senyora secretària passa llista pel tal de
comprovar el quòrum)

Gràcies, senyora secretària.
Passem,
doncs, al primer punt de la reunió que diu: lectura i
aprovació de l'acta de la reunió anterior.

Les seues senyories la tenen.
És correcta?
La
donem per aprovada.

El senyor president:

Passem, a continuació, a debatre el segon punt
de l'ordre del dia, que és: debat en comissió del
Projecte de llei de mesures fiscals de gestió administrativa,
financera i d'organització.

Les seues senyories tenen l'agrupació,
crec que tenen l'agrupació que han passat el Grup Socialista i
el Grup de Compromís, i, en eixe cas, començarem, en primer
lloc, a debatre el primer bloc d'esmenes presentat pel Grup
Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora
Moreno.

La senyor Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

El grupo de enmiendas son, obviamente, de distinto
tipo, tal y como hay distintas modificaciones las que plantea la ley de
acompañamiento.
Un grupo de estas enmiendas van destinadas a pedir
que en este año, en el 2009, el gobierno valenciano realice el texto
refundido de la ley de tasas, la Ley de impuestos de la renta de personas
físicas y de la ley de hacienda, en tanto que entendemos que es
necesario por seguridad jurídica.
Año tras año se
utiliza la ley de acompañamiento para modificar estas tres leyes y
año tras año lo pedimos.

Es muy difícil hacer un seguimiento de
cuál es el artículo en vigor cuando cada año se
modifica de forma sustancial, sobre todo en la ley de tasas donde
deberían -y ya lo planteamos el año pasado-
empezar a plantearse seriamente si sería necesario hacer una ley de
tasas sanitarias específica, en tanto que cada vez más
aumenta el grosor de esta ley de tasas y es prácticamente
-repito- imposible hacer un seguimiento.
Solo a modo de
comentario recordar que tan solo hace dos años se creó
-con el voto en contra del Partido Socialista- una tasa
comercial -que ya dijimos entonces que era una tasa sin
sentido-, y este año el propio gobierno que la creó
dice que es una tasa sin sentido y la anula.
Así es como funciona
esta ley de tasas que creemos que -repito- no tiene sentido y,
sobre todo, promociona una inseguridad jurídica importante que es
necesario subsanar.

En otro orden de cosas, presentamos una enmienda
relativa a que todos los artículos de desgravaciones fiscales
referidos a la vivienda, tanto los ya existentes, de alquiler, para
jóvenes, como el actual, que tanto se ha publicitado como gran ayuda
ante la subida de los tipos de interés, para pagar la hipoteca,
nosotros, primero, hemos dicho públicamente que cuestionamos que esa
ayuda sea real, que eran apenas 84 euros al año.
Eso cuando los
intereses estaban altos.
Hoy en día que los intereses están
bajando, posiblemente esta medida ya esté anulada y no tenga efecto,
incluso antes de que la medida se aprobara.

Pero, aun así, como es cierto que existen
medidas de apoyo fiscal, a los jóvenes, al alquiler,
etcétera, etcétera, que son pocas cantidades pero que
realmente existen, nosotros pedimos que, en atención a la
situación difícil que estamos viviendo, en atención a
la crisis económica, en atención a que este gobierno es el
único gobierno de España que no ha realizado una medida
efectiva frente a esa crisis económica, creemos que es necesario que
empiece ya, y que empiece a hacer algo ya, algo en serio y algo que de
verdad beneficia a los ciudadanos.

Y por eso, nuestra enmienda dice y pide que esas
deducciones, esas rebajas fiscales, se anticipen y se hagan efectivas en el
primer trimestre del año.
No se trata de ninguna petición
extraña, en tanto que el propio vicepresidente del Consell, en su
exposición de la ley de acompañamiento, anunció la
posibilidad de que esto ocurriría.
Bien es cierto que él lo
condicionó al sistema de financiación y a no sé
cuántas cosas más, incluso llegó a decir:
«así bajan los tipos de interés».
Realmente es un
poco raro, porque si bajan los tipos de interés, la medida no tiene
efecto.

Pero, en cualquier caso, como el propio vicepresidente
dijo en el pleno de estas Cortes -y el Grupo Parlamentario Popular lo
aplaudió, por tanto debía estar de acuerdo-, como el
propio vicepresidente dijo que era posible realizar este tipo de adelantos,
es evidente que no hay ningún problema técnico, es evidente,
también, que es simplemente que exista voluntad política para
hacerlo.
Y, por eso, nosotros insistimos en que esta enmienda es una
enmienda fundamental.

Si de verdad las desgravaciones fiscales ustedes
piensan que sirven para algo, si de verdad ustedes creen que tienen la
obligación de ayudar a los ciudadanos, valencianos y valencianas que
están sufriendo ahora unos momentos difíciles porque la
crisis económica es importante, si esas ayudas pueden venir a suplir
en algo las dificultades, las carencias y las dificultades, deberían
ustedes solucionarlas.

Por eso repito que mi grupo plantea que
excepcionalmente y, en consideración a la situación
económica, se realicen los trámites necesarios para que estas
deducciones, todas -repito-, todas las relativas a la vivienda,
de alquiler, para jóvenes, para compra, estas deducciones se
anticipen en el primer trimestre de año.

Repito, no tiene que haber problemas técnicos,
tiene que ser fácil puesto que el propio vicepresidente simplemente
lo condicionó a que existiera financiación.
Yo les pido al
Grupo Popular que no lo condicionen a nada, que se comprometan a que ese
anticipo se produzca en el primer trimestre del año, que es cuando
los valencianos y las valencianas están sufriendo esas dificultades,
porque caso de no hacer ese anticipo, ustedes están invalidando sus
propias promesas.
Hay que recordar, una vez más, que esas
deducciones fiscales, los valencianos y las valencianas, si no se les hace
el anticipo no se podrán beneficiar de ellas hasta el año
2010, mayo-junio del año 2010, que es cuando se hará la
declaración de la renta de 2009 y, cuando, por tanto, podrían
beneficiarse de este efecto.

Repito, si de verdad están comprometidos con
los ciudadanos, si ha habido una declaración expresa y aplaudida por
ustedes del vicepresidente del gobierno, es el momento ahora de que esa
declaración se haga realidad, porque, si no, parecerá que lo
único que han buscado ustedes ha sido el aplauso fácil y, una
vez más, el confundir a los ciudadanos con la situación.

Tenemos poco tiempo, pero habría que comentar
también la modificación que ustedes pretenden hacer -y
que mi grupo ha presentado enmiendas rechazándola- referidas
al consejo del audiovisual y al Instituto Muñoz Suay.

Nosotros entendemos que las dos cosas van unidas,
entendemos que lo que pretenden es atar de pies y manos, y, sobre todo,
tapar la boca y tapar la voz al conjunto del sector audiovisual, el cual
estaba representado en el Instituto Muñoz Suay, al cual ustedes
ahora lo eliminan de ese patronato, lo convierten en un patronato con la
presencia única y exclusiva de la administración, eso
sí, mucho predominio de la Ciudad de la Luz.
Al final, el entramado
empresarial que ustedes han creado tiene que estar presente tanto en el
consejo audiovisual que ustedes hacen, que ustedes crearon, mal, pero lo
crearon ustedes, y que ahora hacen que desaparezca, como en el Instituto
Muñoz Suay.

Y para terminar, decir también que una de las
enmiendas que hemos presentado plantea que cuando se habla del sector
público empresarial se incluyan también las fundaciones
públicas y que, por tanto, de una vez ya, vengan esas fundaciones
aquí a los presupuestos y se presenten aquí, y estas Cortes
discutan también sobre los presupuestos de las fundaciones
públicas porque es la vía por la cual esos tres están
montando sus chiringuitos, contratando a sus amigos y gastando el dinero
con las empresas que ustedes quieren.

Nada muchas y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Té la paraula el senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

A ver.
Los valencianos no están sufriendo ahora
la crisis solo, los valencianos llevan sufriendo la crisis desde hace
bastante tiempo, desde el momento en que Zapatero estaba negando la
existencia de una crisis jaleado por los socialistas valencianos, entonces
ya estaban sufriendo los valencianos la crisis.
Y ya, entonces, estaba el
gobierno de La Generalitat adoptando medidas para intentar minimizar los
efectos de la crisis, salir de ella cuanto antes, cuando
-repito- en estos momentos -y con el aplauso de los
socialistas valencianos- Zapatero seguía negando su
existencia.
Voy a ir por partes.

En cuanto a las enmiendas del texto refundido, lo
primero que quiero destacar es la gran aportación técnica, la
técnica legislativa que realiza.
.
.
-quizás esté
equivocado, pero no lo había visto nunca-, que realiza la
oposición.
Es la primera vez que veo que una enmienda proponga hacer
un texto refundido sobre un texto refundido.
Lo que se refunde generalmente
son leyes, no textos refundidos.
Un texto refundido ya es un texto
refundido.
Y es la primera vez que lo veo.
Proponer hacer un texto
refundido, por ejemplo, sobre el texto refundido de la ley de hacienda, que
ya es un texto refundido.

Yo no niego la convivencia de hacer, especialmente en
materia de tasas, es muy frecuente.
Se ha extendido a otras muchas leyes
tributarias, en cualquier ámbito, cualquier comunidad
autónoma lo suele tener, el estado lo tiene.
Creo recordar que
tenemos ahora un texto refundido en la Ley del impuesto de sociedades y
tuvimos durante mucho tiempo un texto refundido de la Ley del impuesto de
la renta.
Ahora, creo que no lo es, ahora es ley en sentido estricto.
Pero,
vamos, cuando se estudie y cuando se haga, pues, se hará.
Desde
luego, no se tiene por qué hacer a golpe de esto.

Por lo demás, es falso, es radicalmente falso
que haya inseguridad jurídica.
Mientras estaba hablando la diputada
señora Moreno he entrado en una de las bases de datos habituales al
uso de cualquier abogado y de cualquier diputado, de la que te puedes
conectar por Internet y está a disposición de todos los
diputados -aquí lo tengo en la pantalla-, me he metido
en la ley de La Generalitat, 13/1997, de 23 de diciembre, que es la que
regula los tributos cedidos, y aparece la versión absolutamente
consolidada a fecha de hoy.
Es más, le puedes dar a la tecla y poner:
«Déme usted la versión a fecha del año
pasado», y te la da.
«Déme usted la versión a
fecha 24 de febrero de 1998», y te la da.
Porque la técnica
hace estas cosas y no hace falta desperdiciar recursos de la
administración y no hace falta, sobre todo, volver a hacer un
trabajo que ya está hecho.

Con todo, desde luego, el gobierno ha anunciado que
cuando tenga que hacer -lo han dicho muchas veces los responsables de
la Conselleria de Economía y Hacienda-, que cuando tengan que
hacer un texto refundido lo harán y ya está.

Por otra parte, hay una serie de cuestiones sobre las
que no ha hablado ni ha puesto de relieve la oposición que sí
que están, gracias a Dios no han hecho enmiendas sobre ellas.
Yo
digo: «A ver si son coherentes y, entonces, presentan una enmienda
evitando la deflactación de la tarifa del IRPF, y así con
coherentes con los que ha hecho en estado, que no lo han deflactado».
Bueno, esta enmienda no ha caído, lo cual está muy bien,
porque así me ahorro el tener que rebatirla y el decir que nosotros
sí que deflactamos y cumplimos y hay otros que no deflactan y no
cumplen.
Paso ya al segundo bloque -por ir rápido.

Con relación a todo el sector audiovisual, lo
que pretende el Consell es simplemente proponer en la ley de
acompañamiento, hacer el proyecto que ha hecho, simplemente
simplificar el sector audiovisual, concentrar los organismos, evitar el
gasto sin sentido y llegar a acuerdos con el sector.

Las modificaciones que propone el Consell están
consensuadas con el sector audiovisual.
Hay una cosa que es muy importante,
que es lo que no quiere el Consell.
Lo que no quiere el Consell es un CAC
como el catalán.
Eso no lo quiere el Consell.
No quiere un CAC que
vaya a un organismo defendido por la administración, que vaya
sancionando a quien no dice lo que el poder quiere que diga o como el poder
quiere que lo diga, porque igual, en Cataluña puedes decir, por
ejemplo: «Montilla es muy guapo», pero como no has dicho:
«Montilla és molt guapo», te sancionan.
Nosotros no
queremos eso, no queremos eso.
No queremos ni que se sancione a quien diga
que Montilla no es guapo ni que se sancione a quien diga que Montilla es
guapo pero no en catalán.

Entonces, ese CAC no lo queremos en absoluto, tampoco
queremos un CAC que vaya dando las emisoras a quien le dé la gana,
que vaya retirando las emisoras a quien le dé la gana sin
argumentación de ningún tipo, y por eso esto nunca
estará en la legislación valenciana propuesta por el gobierno
del presidente Camps.

Por lo demás, ya digo que el único
objeto que tienen las enmiendas es refundir organismos, evitar gastos
superfluos y dar cumplimiento a los acuerdos alcanzados con el sector
audiovisual.

Por último, y en cuanto a las fundaciones, las
fundaciones sí que aparecen, en los presupuestos aparecen de una
manera distinta en atención a la naturaleza de los entes
fundacionales.
Equiparar a las fundaciones con las empresas públicas
no tiene ningún sentido, tampoco lo están en los presupuestos
generales del estado.
La documentación presupuestaria que presenta
las fundaciones  y las obligaciones de las fundaciones son distintas a
las de las empresas públicas, a las de las sociedades, por una
razón muy sencilla, porque unas son fundaciones y, las otras, son
sociedades.
Si lo que se pretende es convertir a las fundaciones en
sociedades, pues que se haga una enmienda para convertir a las fundaciones
en sociedades, pero mientras las fundaciones sean fundaciones hacen lo que
tiene que hacer, y mientras las sociedades sean sociedades hacen lo que
tiene que hacer.

Por lo tanto, la documentación presupuestaria,
no solo en la fase del presupuesto, sino a lo largo de toda la fase del
ciclo presupuestario, incluido el control interno y externo: en el informe
de la Sindicatura de Cuentas están las fundaciones; en la cuenta
general de La Generalitat están las fundaciones; en los presupuestos
también están las fundaciones, solo que con una
documentación adaptada a la naturaleza jurídica de las
fundaciones, porque son fundaciones no son sociedades.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Té la paraula la senyora Moreno en el torn de
rèplica.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias.

Señor Marí, mire, en la
aportación a la técnica legislativa yo no tengo ningún
interés, otros son los abogados del estado y parece que
deberían saber algo de lo que hablan.
Porque si usted dice que es la
primera vez que ve que se pide, pues, mire, yo no sé qué
votó usted el año pasado, porque lo pedí el año
pasado, porque ustedes repiten año tras año las
modificaciones.
Insisto que hay falta de seguridad jurídica, tanta
falta de seguridad jurídica hay que la ley de hacienda este
año la modificación vía ley de acompañamiento y
vía Ley de presupuestos.
Ahora mismo, aquí, hay dos
modificaciones.

Por tanto -repito-, llévese usted
los premios legislativos y jurídicos si quiere, pero -insisto
y repito- hay falta de seguridad jurídica y es necesario que
salga un texto refundido, ¡ojo!
, como usted bien dice, un texto
refundido de un texto refundido.
Porque el mismo año que este
gobierno aprobó el texto refundido de la ley de tasas, ese mismo
año se presentó aquí en estas Cortes otra
modificación de este texto legislativo.
Por tanto, esa es la
técnica legislativa del gobierno valenciano no de la diputada que
habla.

Mire, usted habla de que los valencianos no
están sufriendo la crisis y que la culpa es de Zapatero.
Eso es lo
que dicen ustedes siempre.
Pero, al final, la crisis no la sufrirá
usted, pero el resto de los hombres y mujeres valencianos que están
en el paro o que ven la posibilidad y el peligro de tenerlos, sí la
sufren y les angustia.
Y ustedes les han dicho que les iban a facilitar la
vida bajándoles y subvencionándoles los intereses que
habían subido.
Ustedes se lo han prometido.
Ustedes aplaudieron al
vicepresidente que dijo que eso lo iba a anticipar para el primer trimestre
del año.
Diga usted ahora por qué no lo quieren hacer.
Porque
no me ha contestado.

Diga usted ahora por qué no quiere ayudar a los
valencianos y a las valencianas a solucionar sus problemas ahora y a que en
el primer trimestre del año, si ustedes dicen que les van a ayudar a
pagar el alquiler, que ustedes dicen que les van a ayudar a comprar la
compra a los chicos jóvenes con ayudas fiscales, dígalo usted
por qué no se lo pueden anticipar este año.

Diga usted también, si quiere, que la culpa es
de Zapatero, pero hágalo usted, señor Camps, o hágalo
usted señor representante del señor Camps, porque el problema
es que cuando los ciudadanos tienen problemas lo que buscan de su gobierno
es que se los solucione, no que diga siempre que la culpa es de otro y que
hay otro que lo hace peor.

Porque, mire, y hablando de Montilla y de los
catalanes, que usted decía.
El sector audiovisual aquí dice
usted que tiene el apoyo.
Pues no sé qué apoyo tiene,
señor Marí, porque el sector audiovisual a nosotros nos ha
pedido que hagamos las enmiendas.
Pero también, se compara usted con
el señor Montilla, mire, hágaselo ver también.
En
Cataluña quien ha denunciado.
.
.
Perdón, en
Cataluña quien ha denunciado no.
Aquí quien ha denunciado el
reparto de las emisoras, aquí se ha denunciado porque se da a
Jiménez Losantos, se da a Libertad Digital.
En Cataluña no ha
habido ninguna denuncia, ¿verdad que no?
Hágaselo ver
también, señor Marí.

Y respecto a las fundaciones públicas,
hágaselo ver también usted que dice que es experto
jurídico, porque en prácticamente todas las comunidades
autónomas ahora ya, cuando se habla del sector público, se
habla también del sector público fundacional.
E incluso a su
propio vicepresidente, el que usted aplaude, se ve que cuando no,
no.
.
.
, aplaude sin saber lo que está aplaudiendo, su propio
vicepresidente en el pleno de la cámara.
.
.

El senyor president:

Señora Moreno.
.
.

La senyora Moreno Fernández:

.
.
.
habló
también del sector público empresarial, incluyendo
también a las fundaciones públicas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyora Moreno.

Señor Marí, su turno de réplica.

El senyor Marí Olano:

Sí, muchas gracias.

Muy brevemente, señor presidente.

La verdad es que nunca había oído antes
hablar a un legislador, decir un legislador que a él no le importa
la técnica legislativa.
Me parece que a nosotros nos pagan parte del
sueldo para que nos preocupemos por la técnica legislativa.
(Remors) Pero, en fin, cosas,
cosas.
.
.
No es una cuestión.
(Remors)

El senyor president:

Señorías, por
favor.

El senyor Marí Olano:

El letrado está para
auxiliar y para asesorar jurídicamente a los miembros de la
cámara, y a nosotros nos pagan por hacer bien nuestro trabajo.
Y en
hacer bien nuestro trabajo está hacer buenas leyes, tanto en lo
político como en la calidad que deben de tener las leyes.

Dicho esto, la verdad es que yo no me comparo en
Montilla ni siquiera en el sueldo.
Ya me gustaría a mí
poderme comparar en Montilla al menos en el sueldo.
En fin, tampoco se
compara el presidente Camps a Montilla, ni siquiera en el sueldo.

Además de eso, sí que es bueno resaltar
que yo no represento a ningún Camps, ni al presidente ni al
vicepresidente.
Yo represento a los valencianos exactamente igual que
usted, señora Moreno.

Y luego, yo, por lo demás, yo apoyo al
gobierno, pero no represento al gobierno.
Yo no represento a ningún
Camps.
Yo represento a los valencianos que son los que me han elegido, y
creo que a usted también, a usted, salvo que usted me diga que la ha
elegido su partido.
A mí no, a mí me eligieron los
valencianos.

Dicho eso, yo no sufro también, señora
Moreno, o sí que sufro la crisis igual que los valencianos.
Yo la
puedo sufrir o no la puedo sufrir, exactamente igual que usted, que para
eso tengo las mismas retribuciones económicas que usted tiene,
señora Moreno.

Por lo demás, y entrando en dos de las
cuestiones.
Mire, sí que estoy dispuesto, sí que me
parecería muy bien que se anticiparan esas deducciones fiscales que
usted dice que están previstas para el año 2010, que se
anticiparan.
Están previstas para el ejercicio impositivo para el
que están previstas, que es el año 2009.
Cuestión
distinta es que la técnica del impuesto de renta de las personas
físicas hace que el devengo se produzca el 31 de diciembre y la
declaración en el primer semestre del año.
Pero eso es una
cuestión distinta.

Yo sí que estoy dispuesto a que se anticipen,
no tengo ningún inconveniente.
Lo que ocurre es que antes de votar a
favor me gusta que las cosas se estudien.
A mí no me gustan las
cosas improvisadas.
A ustedes les encantan las cosas improvisadas.
Igual
que Zapatero se inventa una improvisación de subir el déficit
público en un tanto por ciento elevado del PIB en un par de horitas
para ganar unos cuantos titulares, a mí eso no me gusta.
Y por eso
me gusta que el gobierno estudie bien las posibilidades de hacer esas
medidas, que es a lo que se comprometió el vicepresidente Camps.
Y
si los estudios refrendan que se pueden hacer esas medidas, se
harán.

Nosotros, repito, somos la comunidad autónoma
con menos presión fiscal de España.
Ustedes se han opuesto
constantemente a las rebajas de la presión fiscal.

Y, por último, con relación a las
licencias.
La verdad es que tiene en parte.
.
.
, vamos, no hay más
que ver algunas emisoras como, por ejemplo, yo la estaba viendo ayer noche,
además tiene muy buena calidad, está recientemente puesta en
servicio, Levante Televisión Digital, que tampoco se caracteriza
precisamente ese grupo de comunicación por apoyar excesivamente al
gobierno del presidente Camps, para darse cuenta de que lo que dicen es una
verdadera barbaridad.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor
Marí.

Debatut el primer bloc d'esmenes, anem a passar
a votar.

Pareix ser que s'ha de fer una
observació.
No sé si l'esmena 72, que està en
este grup, correspon votar-la en este moment.

Señora Moreno, usted dirá.
(La senyora Moreno intervé sense micròfon)

Havien ficat l'esmena 72 en este grup.
(Remors) 72, 72.
(Remors) I és una
esmena del Grup Popular, per això la traurem d'este grup.
I si
no tenen inconvenient, les passarem a votar totes juntes.
O algú vol
fer alguna matisació?

Vots a favor de les esmenes?
7.
En contra?
8.

Passarem a continuació a votar una sèrie
d'articles que no tenen esmenes.
I, si vostés ho consideren
oportú, també els votaríem tots junts.
Que va des de
l'article número 1 fins el número 14.
Vots a favor
d'estos articles?
(Remors) Ah, ah.
Vots a favor d'estos articles?
8.
Abstencions?
7.
(Se sent una veu que diu: «Fins al 13,
no?
») Fins al 14 inclòs.
(Remors) Fins al 13,
sí.
El 14 correspon a l'esmena número 2, efectivament.

Ara vénen el grup.
.
.
, eixa és una esmena
del Partit Popular, i vénen el grup d'esmenes, si ho considera
oportú el Grup Popular, les passem a votació directament.
(El senyor Marí Olano diu: «Sí, por
favor, señor presidente.
»)

Alguna observació al respecte.

La senyora Moreno Fernández:

Sí, para pedir
votación separada.
.
.

El senyor president:

Nada, nada, todo el tiempo
que haga falta, señora Moreno.
(Pausa)

La senyora Moreno Fernández:

Por un lado la 2, 53, 70,
71, 72.
La enmienda número 2, la número 53.
.
.
(Remors) Ah, el número
de registro no lo tengo, claro.

La número 2, la número 53, la
número 70, 71 y 72.
Ese es un bloque.

Otro bloque, la número 46.
Y otro, el resto.

El senyor president:

(El president parla amb el
micròfon desconnectat) .
.
.
En primer lloc
votem el bloc amb s'incorporen la 2, 53, 70, 71, i 72.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
6.
En contra?
(Inoïble)

Passem a votar l'esmena número 46.
Vots a
favor?
8.
En contra?
7.

Passem a votar la resta d'esmenes.
Vots a favor?
14.
En contra?
1.

Passem a votar l'article número 14.
Vots
a favor de l'article número 14?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

Seguim votant articles que no tenen esmenes, que
comencen amb el número 15 i acaba en el número 26.
Si no hi
ha cap problema de l'article 15 al 26 els votaríem tots junts.
No tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

Passem a votar l'article número 27, que
tenia una.
.
.
(Se sent una veu que diu:
«No, no.
»).
(Parlen diversos diputats alhora)

Passem a votar l'article 27, que no té
esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

I ara passaríem a debatre totes les esmenes,
conjuntament, que ha presentat Compromís, perquè aixina ho ha
demanat la seua portaveu.

Té la paraula, quan ho estime convenient.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Abans de tot explicar la votació que he fet en
el bloc d'esmenes del Partit Popular, molt breument, perquè
tampoc feia falta demanar l'explicació de vot.

Simplement nosaltres considerem que hi ha algunes
esmenes, algunes que són acceptables, votables, però com que
ja de per si estem en contra del procediment que se fa d'aquesta llei
d'acompanyament, moltes d'elles vénen en la línia
justament d'allò que critiquem, que és la
modificació a la introducció de qüestions en lleis que
res tenen a vore amb el desenvolupament pressupostari i que se'ns
presenten avui ací saltant-se un tràmit parlamentari que
considerem prou important.

Per tant, en eixa línia, nosaltres considerem
que el nostre vot ha d'anar en concordança amb el que
promulguem en aquesta llei, que és que se faça una
utilització adequada, no una utilització indeguda de la llei
d'acompanyament, com fa el Partit Popular, any rere any, sense
introduir-se modificacions d'un ample nombre de lleis.
.
.

El senyor president:

Senyories, guarden un poc
de silenci que, si no, a la senyora diputada no l'escoltem.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
-gràcies, senyor president-
evitant que, bé, que siga el debat parlamentari en aquesta cambra el
que determine si s'han de modificar o no aquestes lleis.

I no amb l'excusa que aquí venim a parlar
sobre açò i que per tant se pot explicar ens val a nosaltres.
Entenem que qualsevol introducció que se fa de lleis que nosaltres
esmenem perquè se lleve d'aquest projecte, en 45 segons seria
impossible que els grups parlamentaris poguérem debatre de la
necessitat o no de modificar o introduir qüestions a altres lleis que,
ja dic, res tenen a vore amb el desenvolupament econòmic i
pressupostari per a l'any 2009.

Per tant, avui no se parla de la necessitat de
modificar aquestes lleis.
I és per això que, en
conclusió, se salta un tràmit parlamentari important, que
considerem que ha d'estar present en aquesta cambra.

Per tant, ja els dic, que de les 13 lleis que se
modifiquen en aquest projecte que se'ns presenta per part del govern
popular, solament 5 d'elles tenen a vore estrictament amb alguna
cosa, amb un contingut econòmic.
Per tant, les 8 restants
s'introduïxen ací i, bé, ja dic, no tenen res a
vore amb el desenvolupament econòmic i pressupostari.

I per això, per això, moltes de les
nostres esmenes és justament per a llevar aquestes modificacions,
que pot ser en alguns casos sí que serien necessàries,
però que s'ha de passar pel tràmit corresponent.

A més d'això, trobem, bé,
en els temes fiscals que se'ns presenta, ja els dic, som dels que hem
abanderat el café con leche aquest que comentàvem amb el vicepresident.
Perquè entenem que les mesures preses pel govern popular que
se'ns presenten aquí, si més no, són totalment
ridícules per a la majoria de la gent, ridícules per a la
majoria de la gent, però no anem a dir que no siguen molt
beneficioses també per a uns pocs.
I justament les grans fortunes,
que són les que se dediquen a fer, bé, tots aquests
tràmits de transmissions patrimonials, etcètera,
etcètera, que la gent del dia a dia no realitza, o realitza com a
molt una vegada en la seva vida.

Per tant, creguem que són ridícules en
termes generals i per a la majoria de la gent, i molt beneficioses,
això sí, això sí, molt beneficioses per a les
grans fortunes.

Nosaltres, en aquest tram autonòmic, la llei
que regula el tram autonòmic de l'impost sobre la renda de les
persones físiques, hem introduït una esmena -ja la vam
introduir l'any passat- perquè considerem molt important
en el tema de la compravenda de vivenda habitual dels joves fins a 36 anys
fer les bonificacions de l'impost de transmissions d'actes
jurídics documentats en un 99,99%, i en la constitució de la
hipoteca també.

És a dir, perquè ací sí
que hi ha una problema real, i és l'accés del jove a la
vivenda, a la compra d'aquesta vivenda, i que no s'estan
abordant aquests temes.
Hui, en la crisi econòmica, la gent el que
està preguntant-se en molts casos, i també nosaltres ens
preguntem i volem debatre sobre açò, és com les
persones puguen mantindre les seves vivendes i pagar la hipoteca.
Però és que crec que s'està deixant molt de
costat, i això deuria fer-nos reflexionar, el que molts i molts i
milers de joves, el que passa, el problema que tenen és que no han
ni accedit a aquesta vivenda.
És a dir, no s'estan preguntant
com pagar la hipoteca, s'estan preguntant com conservar el treball,
això sí, perquè els índexs d'atur estan
ahí.
.
.
Però, bé, no s'estan preguntant com
mantindre la hipoteca, perquè és que no la tenen, en molts
casos, ¡no la tenen!
, no hi han pogut accedir, ja siga perquè
no els dóna els recursos econòmics per a pagar les hipoteques
que se demanen, o també per la quantitat de diners negres que els
demanen i que no poden pagar, ¿no?

Però, bé, aquest debat està
passant molt desapercebut i nosaltres volem també fer una esmena que
vaja dirigida, doncs, bé, a tractar un poquet aquest tema i intentar
millorar aquestes qüestions perquè els joves puguen, en el cas
de poder accedir a la vivenda, que tinguen unes bonificacions en aquests
temes.

Sobre l'impost minorista de determinats
hidrocarburs, l'introduïm aquest any, això del
cèntim sanitari, demanem l'exempció o devolució
d'aquest impost, que vaja adreçat als treballadors i
treballadors autònoms, a les petites i mitjanes empreses del
transport i agricultors.
Pensem que malgrat que el cèntim sanitari,
en principi, no és una quantia que la gent puga percebre com a
dolenta, que no puga pagar, etcètera, etcètera, però
sí que és de veres que per a determinats sectors, ja siguen
empreses de transports, agricultors i els autònoms, sí que el
noten, ho noten i molt, i jo crec que la promesa de llevar aquest
cèntim sanitari, bé, s'ha quedat en un no res, i
nosaltres volem tornar a reprendre el debat i, per tant, aprovar aquesta
esmena, que vaja adreçada a açò.

També introduïm una esmena que ve a parlar
del pla d'innovació de seus judicials, el Justi-Seu.
Si se
n'adonen el senyors diputats, hi consten les mateixes poblacions que
ja se modifiquen en aquest projecte, però hi falta la
població de Llíria.
Eixa és la nostra aportació
en la nostra esmena, perquè, de fet, en el 2006 ja se féu la
cessió del terreny a La Generalitat i en el 2008 fins i tot se
féu l'adaptació del PGOU a les necessitats de la
conselleria.
Estem parlant d'una població que, si no recorde
mal, està governada pel Partit Popular.
Per tant, jo crec que els
companys del grup del govern podrien fer un esforç amb els seus
companys de Llíria i amb la població de Llíria en
general, i ja no sé si aprovar-nos l'esmena, perquè
és difícil que el Partit Popular ens aprove alguna cosa,
però, si podria ser, que ens explicaren per què en este
llistat de poblacions ¡hi falta Llíria!
, ¿per
què hi falta Llíria?
, si és que Llíria ha
complit tots els procediments que ha demanat la conselleria per a estar
justament en aquest pla d'innovació de seus judicials.
Volem
saber què és el que passa i, si és possible, demanem
el vot a favor d'aquesta esmena.

Ja els ho dic, hi han moltes quanties que plantegem
que són augments de bonificacions, perquè considerem que les
que ens proposa el Partit Popular són ridícules i, per tant,
algunes esmenes, moltes d'elles, van adreçades justament a
açò, ¿no?

I la supressió dels capítols que
modifiquen lleis.
Nosaltres, la valoració que fem, ja ho vam
comentar, és que aquí, any rere any se'ns presente,
doncs, bé, un projecte que no toca, que no toca, per aquestes
modificacions de llei, i també perquè no fa una
reflexió profunda tampoc en les mesures fiscals, perquè, ja
els ho dic, pensem que en el dia d'avui se queden en poca seriositat,
però sense deixar passar el tema, crec que és.
.
.
, més
importat d'avui, és l'esmena que introduïm en el
tema del silenci administratiu, que se'ns proposa per part del govern
que el silenci administratiu per a la dependència siga negatiu.

En el debat al ple ja vam deixar palesa la nostra
disconformitat amb aquesta maniobra.
.
.
, maniobra, enganyifa i trampa
d'un govern que diu que vol desenvolupar amb tota normalitat la llei
de la dependència.
(Remors) És una maniobra, una enganyifa i una trampa (veus) per als milers i
milers de dependents que hi ha en el País Valencià.
¡No
se pot argumentar!
, no se pot argumentar.
.
.

El senyor president:

Senyories, guarden silenci.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
un discurs a favor de la llei de la
dependència.
.
.
, no se pot argumentar que els pressupostos vagen
adreçats a desenvolupar polítiques a favor de la llei de la
dependència, quan se'ns vol colar a través de la llei
de la dependència aquest silenci administratiu negatiu.
(Veus)

Estem parlant d'un període de temps de
sis mesos on, si el govern, la conselleria no contesta a estes demandes, a
estes peticions, decaurà.
.
.
, decaurà la seva petició.
¿Sis mesos, la conselleria.
.
.
?
, ¿aquest govern és
incapaç de contestar-li a una persona dependent i de valorar-la en
sis mesos?
És exemple l'any que portem
d'aplicació de la llei de la dependència de com han
estat incapaços de fer la seva feina, ja siga per
incompetència d'un govern, ja siga perquè vol
boicotejar-la directament, perquè no se la creu aquesta llei.
.
.
De
fet, ahir.
.
.
, ahir o abans d'ahir, en el debat al ple, se'ns va
deixar molt palés com aquesta llei de la dependència no
formava part de l'agenda del Partit Popular.
De fet, se'ns
digué: «la seva llei de la dependència».
.
.
I he
de recordar que aquesta llei va estar aprovada per unanimitat en el
Congrés dels Diputats.
Però, bé, se'ns
digué: «su ley de dependencia».
.
.
Clar, no és la
del Partit Popular.
(Veus)

Per això entenem el boicot, entenem el boicot,
com també entenem que no tenen els suficients més
calés, perquè se'ls gasten en altres qüestions,
per a sufragar aquest desenvolupament de la llei de la dependència.
Però que avui, avui, vostés, vinguen a dir en el projecte de
llei que.
.
.
, i reconéixer que són incapaços,
¡són incapaços!
, perquè és això el
que estan reconeguent, que són incapaços de desenvolupar-la,
doncs, ens sembla molt greu i nosaltres no anem a donar-li cobertura a
aquesta maniobra, a aquesta enganyifa i a aquesta trampa que vol fer el
Partit Popular amb els milers i milers de dependents en el País
Valencià.
(Veus)

Se'ns diu que s'ha de sentir la gent,
se'ns recorda constantment que la gent els va votar, a aquest grup
parlamentari, al Partit Popular, (veus) però jo els demane avui que no vullguen fer.
.
.
, dels
vots dels seus votants no vullguen fer xecs en blanc.
Les plataformes de la
llei de la dependència estan demanant-los que lleven aquesta
pretensió que se faça el silenci administratiu negatiu.
Els
ho demanen explícitament les plataformes de la llei de la
dependència, i vostés, i vostés, (veus) ja siguem els diputats o
siga el govern, ha de ser responsable i sentir aquestes persones i fer els
deures com cal.

Basta ja de maniobres, enganyifes i trampes cap a la
ciutadania i siguen responsables del que vénen a fer ací,
perquè jo no sé si cobrarem o no els que Montilla,
però sí que cobrem per fer una tasca aquí, i és
per vetlar per la seguretat (veus) i per vetlar pels interessos dels valencians i
valencianes, i els interessos dels valencians i valencianes passen per un
bon desenvolupament de la llei de la dependència.
¡Sense
dubtes!
, sense dubtes, ningun.
Quan aquí venim a parlar de tots i
totes els valencians i valencianes, alguns s'haurien de fer mirar les
polítiques que fan, perquè, ja els ho dic, en aquest projecte
deixa palés com de la majoria, res; d'uns pocs, molt.

Així que esperem el recolzament dels grups
parlamentaris a les nostres esmenes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula el representant del Grup Popular,
senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyor president.

Quant a la crítica ja continuada i reiterada i
també sense fonament de la Llei de mesures financeres,
administratives, de gestió.
.
.
, en fi, i d'organització
de La Generalitat, o llei d'acompanyament, més breu, tenim de
dir que el dictamen, l'informe del Consell Jurídic Consultiu
és clar en eixe sentit sobre la capacitat legislativa, al ser una
llei ordinària, perquè Les Corts puguen aprovar i el Consell
del govern de La Generalitat puga presentar un avantprojecte d'estes
característiques.
És una llei ordinària i és
innumerable la quantitat de lleis que modifiquen quan se presenten tres,
quatre, cinc lleis, i, per tant, en estos moments, el mateix estat, la
mateixa llei de pressupostos per a l'any que ve, també
té disposicions addicionals que modifiquen, doncs,
moltíssimes lleis, com el mateix conseller va argumentar en la
presentació del projecte de llei.

Tenim de dir que, per tant, no hi ha ninguna tatxa
d'il·legalitat en este aspecte, en absolut, i que, com diu la
jurisprudència del Tribunal Constitucional al voltant de la
legislació d'estes característiques, és
plenament constitucional i el legislador té plena capacitat per a
configurar en una llei ordinària els continguts.
(Veus) És més, el
Consell Jurídic Consultiu diu també en un dels seus
paràgrafs, si se llig.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.
.
.

El senyor Asencio Adsuar:

El Consell Jurídic Consultiu, si se llig
bé el seu informe, diu d'una manera clara que també la
inflació de lleis en tràmit autònom o independent,
podria ser un tràmit superflu, ¿no?
, des del punt de vista
que no es justifica un tràmit un projecte de llei per a modificar
aspectes no substancials o aspectes secundaris d'eixa llei.
No ho diu
amb estes paraules, ho diu d'una forma més sintètica,
però ho diu, poden llegir-ho vostés.
I, és més,
afegixc jo, si tinguérem de tramitar un projecte de llei
específic per a cada un d'estos articles que no modifiquen
realment la filosofia de les lleis a on estan, estaríem fent una
inflació de tràmits legislatius que bloquejarien el que
és la gestió per al debat i votació de lleis que
sí que són necessàries, que són més
prioritàries.

Per tant, amb vista a garantir el mateix funcionament
de la institució, d'estes Corts, amb vista que Les Corts
funcionen amb eficiència, no és convenient que se tramiten
lleis per a modificar aspectes no substancials.
I tinc de dir que esta
llei, com a llei ordinària que és, té el mateix
tràmit que qualsevol altra llei i que, per tant, no se furta a
ningun grup parlamentari el debat en estes Corts, ¡ans al contrari!
,
el projecte de llei passa amb un debat al plenari, prèviament, (veus) i posteriorment està
hui aquí, en comissió.
No té més articles ni
menys que pot tindre qualsevol altra llei i, per tant, (sorolls) el tràmit
és el que correspon a qualsevol llei, i és fals qualsevol
al·lusió que esta llei furta el debat.
.
.
, a debatre els
aspectes, els continguts d'esta llei.

Quant a les mesures fiscals que se parla, doncs, ja
estem també acostumats a anar escoltant tots els anys que estes
modificacions són escasses, que són poques.
.
.
Bé, en
primer lloc, tenim de dir que la imputació dels beneficis
fiscals.
.
.
, estem parlant pràcticament quasi la mitat del total dels
impostos amb què els valencians tenen de contribuir, l'impost
sobre la renda de les persones físiques, successions, donacions,
patrimoni i persones físiques, transmissions patrimonials, actes
jurídics documentats (veus) i que.
.
.
, rifes, tómboles i tal, que estan compartits
amb.
.
.
, la majoria d'ells, estan compartits.
.
.
, tots ells, estan
compartits amb la comunitat, bé, del total del que són els
beneficis fiscals, 1.
949 milions, xifres redones, a l'estat li
corresponen 1.
039,5 milions i a la Comunitat Valenciana pràcticament
910 milions.
Estem parlant d'uns nivells molt alts i
pràcticament equiparables a l'estat quan hi ha impostos en
què la major recaptació, com és l'impost de la
renda, per exemple, a la Comunitat Valenciana li correspon (veus) sols el 33%.
Això vol dir que en impostos que tenim només un 33%, el que
al final, en el còmput.
.
.

El senyor president:

Senyories, guarden un poc de silenci, que el senyor
diputat té dificultats per a poder expressar-se.

El senyor Asencio Adsuar:

Gràcies, senyor president.

Això vol dir que en cessions de tributs, on el
33% és el que correspon a la comunitat, vol dir que
l'esforç, quan pràcticament la mitat de beneficis
fiscals són de La Generalitat, vol dir que el nivell és molt
alt de beneficis fiscals.
I, és més, quan se critica que
és el xocolate del lloro i que diem que són, no sé,
molts milions, però que al final són 22 milions el que hi ha
de beneficis fiscals, doncs, el que se fa és manipular les xifres,
perquè una cosa són els beneficis fiscals exclusius, els
propis de la comunitat i altres són els que mos corresponen per
aplicació de la normativa del tribut i quant al percentatge de
recaptació que li correspon a La Generalitat, i que eixos,
d'una manera maliciosa moltes voltes, s'atribuïxen com si
foren tots de l'estat i sols la comunitat aportara, quant a
beneficis, els que són exclusius de la seua legislació.

He de dir, per acabar en este aspecte, que en
l'any 2006 vam ser la primera de les comunitats en el nombre de
beneficiaris de les deduccions autonòmiques, comparant-mos amb la
resta de comunitats, vam ser la primera en número de beneficiaris,
exactament 169.
835 contribuents.
I quant a l'import deduït,
és a dir, la quantia, vam ser la segona comunitat, sols per darrere
de la Comunitat de Madrid.
I per a este pròxim any 2009, en les
noves deduccions, seran 919.
000 valencians els que se podran aplicar les
deduccions, i amb uns beneficis fiscals de 104,42 milions d'euros.

Per tant, el marc global fiscal és
afortunadament favorable per als valencians, i no compartim eixes
crítiques que se fan per part de Compromís, que hauria
d'augmentar més o que són baixes, etcètera.
Em
remet en les coses de deflactació, en fi, als esforços que ha
fet La Generalitat en este, ja projecte de llei d'acompanyament i
futura llei, aguardem, per a l'any 2009.

Però hem de dir que hi ha hagut, i hi ha,
quant al tema de finançament per als jóvens, a més de
les ajudes pel tema de compra per discapacitats, hi ha una deducció
ja aprovada en l'any 1997 d'adquisició de primera
vivenda per a jóvens de 35 anys, en l'IRPF de 2008 se va
incrementar del 3% al 5% la compra de vivenda habitual, se va augmentar del
10% al 15% el percentatge de deducció de lloguer en vivenda, i si
s'era jove un 20% i si s'era discapacitat també un 20% i
si s'era jove discapacitat un 25%, a part de la compensació de
pèrdua de compra de vivenda habitual, gràcies a la
modificació del govern del Partit Socialista, que ha perjudicat el
que eren els percentatges de deducció.
Això també ho
va a compensar en l'any 2008 la llei d'acompanyament que se va
aprovar a finals de 2007 per a este any 2008.

Què hem de dir en el tema de la vivenda per als
jóvens?
Doncs que, pràcticament, és la majoria dels
que compren i s'apliquen estes deduccions.
Hem de dir que s'han
aplicat ja tipus reduïts en la modalitat d'actes jurídics
documentats, que va en la llei; hi ha un tipus reduït del 0,1% sols,
eh?
Per tant, se bonifica el 90% del que és la base
tributària d'este impost, que és l'1%.
Hem de dir
que, pràcticament, estes deduccions.
.
.
, el tema de la nova
introducció de la deducció pels interessos de
l'euríbor, que ja vorem si seguix baixant, si seguix pujant.
La veritat és que a nivell econòmic se prenen decisions en un
moment determinat que varien al llarg del temps, perquè estem amb
molta volatilitat financera.
Però el que està clar és
que quan se va introduir fer els estudis per al projecte de llei, eixos
tipus d'interés estaven molt elevats, ara estan baixant,
però no sabrem si tornaran a pujar, i, en qualsevol cas, doncs estan
encara en un nivell alt.

Els que compren vivendes, i, per tant, esta
deducció, juntament amb els que acabe de dir ans pel tema de
jóvens, -i en astò acabaríem, respecte a
Compromís, en este apartat- doncs hem de dir que els que van
als préstecs, pràcticament són el 98%.
.
.
,
préstecs, el que utilitzen els jóvens.
I són els
jóvens els que majoritàriament, el 60%, són els que
compren les vivendes en la Comunitat Valenciana, eh?
, entre jóvens
de fins a 35 anys; entre 26 i 35, el 60% de compres són de
jóvens.
Per tant, estes bonificacions més les aprovades en
anys anteriors, bàsicament, van dirigides als jóvens de 35
anys, als que, per cert, ja que se parla del tema dels jóvens,
també dir que per a esta llei d'acompanyament va la
modificació de l'edat de beneficiaris per al Carnet Jove que
s'amplia fins als 35 anys.
En fi, creem que també és
una mesura bona que compartiran amb mosatros.

Quant a l'impost d'hidrocarburs, hem de
dir que no compartim esta modificació que se proposa per
Compromís.
I, per què?
Per algunes qüestions.
Primera,
hem de fer un recordatori, que per a l'agricultura el tipus que ja
tenim és zero, és a dir, que esta taxa d'hidrocarburs,
este cèntim, el gasoil B està exempt totalment per a rendes
agràries.

Per altre costat, cal dir que hi ha unes restriccions,
quant a la Llei 21/2001, de 27 de desembre, per la qual se va establir
l'actual sistema de finançament de les comunitats
autònomes, hi han unes bandes en les quals poden fluctuar les
modificacions dels percentatges que se poden aplicar.
No se pot fer el que
se vullga.
Per tant, una esmena d'estes característiques no se
podria fer, hauria d'ajustar-se dins de les bandes que preveu la
llei.
I, en qualsevol cas, en base a eixa llei, sols resultaria aplicable a
consums de gasoil per al transport de mercaderies o de passatgers, la qual
cosa.
.
.
(Veus) No,
per a tots no.
Per a tots no se podria aplicar.
(Veus) I, a més.
.
.

El senyor president:

Senyoria, senyoria.

El senyor Asencio Adsuar:

.
.
.
i, a més, ninguna
comunitat autònoma ho ha fet, a data d'ara.
La qual cosa vol
dir que hi ha circumstàncies tècniques que fan que
això no siga fàcil de fer.
I és més, en estos
moments hi ha severes.
.
.
, o més reserves en la Unió Europa
sobre l'aplicació d'este impost, que no
s'atén als criteris fiscals de la Unió Europa.
I
s'està en una possible supressió de l'impost este
per part de l'estat -com dic- a requeriment de la
Unió Europa.

Tot això fa que, en estos moments, per les
restriccions legals, pels dubtes legals, per la intervenció de la
Unió Europa que pot obligar que el govern acabe derogant este
tribut.
.
.
En fi, mos pareix que no és possible, en estos moments,
dur endavant esta iniciativa.

Quant al tema de les seus judicials, mos estranyen dos
coses, en fi, que se convertisca Compromís en la portaveu d'un
ajuntament del PP, què haveren fet si ara incloguérem, a
última hora, un ajuntament que fóra del PP, que no havera
reunit tots els requisits en un principi i ara el calaren a colp de llei
d'acompanyament?
En fi, jo deixe la pregunta en l'aire i.
.
.
,
però com ho diu Compromís, doncs, aleshores, els que pareix
que estem fent-ho mal som nosaltres, no?
, per no incloure a un ajuntament
del PP.
Però bé.

En segon lloc, també mos estranya una altra
qüestió en este tema.
Saben vostés que esta mesura no
és dir, «anem a fer estes seus judicials, i ja està,
amb càrrec als pressupostos de La Generalitat.
» Mos estranya
també esta recomanació, perquè entra en
contradicció, i quina és la línia que Compromís
i, en general, l'oposició en estes Corts ve portant endavant
respecte el pagament ajornat, eh?
És a dir, estem en pago aplazado, ho dic en
castellà perquè s'entenga bé, perquè
és la fórmula que més (rient) se diu i que més sona.

Estem en una actuació de construcció de
plantes judicials que se finança, quan s'acaben les obres hi
ha un pla de construccions: en l'any 2008, seus de Paterna, Alzira,
Vila-real, Llíria.
.
.
, que és el que mos demanaria; any 2009,
seus judicials, Torrent.
.
.
Bé, hi ha una sèrie de.
.
.
(Veus) No.
Però hi ha
qüestió.
.
.
(Veus) No, no, però hi ha una qüestió, hi ha un
acord del 29 de febrer de 2008.
.
.
No, ara s'ho explique, però
passem primer al tema del finançament.

El tema del finançament està que
vostés estan demanant que s'augmenten, més encara, les
obres que haurien de pagar-se en pagament ajornat, que vostés no.
.
.
(Veus) ¡Clar, que sí
que té de vore!
, perquè això és una conducta
hipòcrita o cínica (Veus) Sí, perquè si vosté diu:
«Critiquem La Generalitat perquè està fent obres que
després endeuten La Generalitat.
Vostés fan obres i,
després, a vore com les paguem.
Estan traslladant a generacions
futures coses que vostés no financen.
» Això estem
escoltant-ho tots els dies.
(Remors) Tot això estan fent-ho tots els dies.
I ara
resulta que mos fan una esmena perquè hi haja més quantitat
de pagament ajornat, i augmentant l'endeutament de La Generalitat per
fórmules no transparents, perquè no estan en els
pressupostos.
.
.
En fi, tots eixos discursos que escoltem.

Mire, l'acord del ple del Consell de
programació de l'execució és del 29 de febrer de
2008, és dir, la programació aprovada pel ple del Consell.
Segurament Llíria no estarà, perquè en eixe moment no
estava la disposició dels sòls, en este cas, d'eixe
municipi, perquè l'acord del Consell és del 29 de
febrer de 2008.
I, vosté, segons m'acaba de dir, hi ha hagut
tramitacions entre 2008 i 2009 (Una diputada diu:
«2006-2008») 2008.
Bé.
 ¡Bé!
, en qualsevol cas, 2008, segurament en eixa data no
estaria en l'acord del Consell impulsar la planta judicial, que li
dic que és del 29 de febrer de 2008.
I si hi han actuacions fetes en
2008, com vosté ha dit, segurament no hauran passat els
tràmits de patrimoni de La Generalitat i no hauran arribat,
evidentment, a l'acord del Consell, que és quan s'aprova
quina és l'ampliació de la planta judicial en la
comunitat.

Per tant, està el tema clar.
Si no està
la cessió de l'immoble i no està la recepció,
perquè no sols és que se faça
l'aportació, -vosté sap que hi ha un
període de duració de temps, en el qual ha de fer una
gestió patrimonial interna, la Conselleria -en este cas-
d'Economia i Hisenda, per rebre el solar- i si en l'any
2008 va fer les tramitacions en l'Ajuntament de Llíria, doncs
és lògic que no haja pogut aprovar-se en eixa data la planta
judicial.

En qualsevol cas, vull dir-li una qüestió,
és possible que en un futur si se reunixen tots els tràmits
patrimonials, doncs, se poguera acordar, dins de les disponibilitats
econòmiques i les possibilitats de finançament, una
incorporació nova.
No mos correspon a mosatros, des de Les Corts i
el Grup Popular, dir-ho.
Haurà de ser el Consell, qui a la vista de
les disponibilitats en un futur, i si s'ha ultimat el tràmit
de gestió patrimonial en tot, i el solar reunix les condicions, en
eixe moment, el Consell deurà adoptar les mesures que considere
oportunes.

I, ja per a finalitzar, el tema del silenci negatiu
entenem que va quedar el tema suficientment clar en el debat del plenari.
Simplement, hem de dir que és una llei,  efectivament, que vam
aprovar tots.

En qualsevol cas, és una llei impulsada, quant
a ritme i quant a prioritats, pel govern nacional, el govern de Madrid.
Però també hem de dir que és una llei (veus) que el govern de
Madrid havia d'aportar el finançament, que no apareix quant a
quantitat global del que cal atendre, i tenim el tema de l'augment de
població en les comunitats que més població tenim, i
hi ha una sèrie de qüestions que cal resoldre.
No soles
és aprovar la llei, i ahí queda, on estan els compromisos del
govern central de lleialtat institucional que marca el pacte de
finançament de l'any 2001 i on el govern, fóra el que
fóra, perquè era eixa llei de finançament de les
comunitats autònomes, la que se va aprovar al final per unanimitat
de tots.
Eixa llei, al final, diu que quan l'estat central incremente
la necessitat de despeses de finançament per una decisió del
govern central, s'han de donar els instruments econòmics de
compensació a les comunitats autònomes.
I això el
govern del senyor Zapatero no ho ha complit.
I això està fent
que totes les comunitats tinguen dificultats.

Independentment de la falta de finançament, hem
de dir també que és una llei complicada, que és una
llei que requerix molts tràmits, que necessita d'una
interrelació entre l'administració central i les
administracions autonòmiques per a reconéixer finalment el
grau de dependència i corresponsabilitzant el finançament a
les distintes administracions.
I una llei tan complicada no se pot resoldre
merament pel transcurs del temps.
Una cosa és una sol·licitud
d'alguna cosa que algú té dret, perquè hi ha una
prohibició per a fer alguna cosa, i per això se demana eixa
autorització, i com és una restricció a un dret que,
en principi, té el ciutadà, és lògic que pel
transcurs del temps eixa restricció se remoga.

Altra qüestió diferent és quan
l'administració pública és la que ha de
transferir recursos, que no és la mateixa situació
d'aplicació del silenci.
En eixa situació, el que seria
un contrasentit és que se donara un dret econòmic, que
després quan s'acabara la valoració, quan
s'acabara la tramitació, no corresponguera i que haguera de,
 l'administració, iniciar un expedient de
revocació o d'anul·lació, que podria arribar
fins als tribunals.
I està cobrant una persona sense tindre dret o
el grau, quant a quantitats econòmiques que per les restriccions
econòmiques i necessitats globals poguera perjudicar a aquells que
sí que s'hauria de resoldre l'expedient, i que, per
tant, se pogueren vore perjudicats per eixa disminució dels
recursos, perquè els perceberen aquells que no tenen dret.

Fixen-se si astò és així, i
és clar que la majoria de comunitats, són moltíssimes
i de les més importants i on governen forces equiparables a les de
vostés, ja no sé si a l'eixir-se'n de la
coalició en la qual estaven, doncs ara ja no són
homologables.
(Veus)
Però vull dir-li que sí, que vostés són les
forces similars, perquè són una peculiaritat, aquí,
vostés en la Comunitat Valenciana.
(Veus) Però, en fi, l'espectre polític al
qual vostés se dirigixen, en altres comunitats poden ser
equiparables.
Però vull dir-los que Catalunya, Extremadura,
Andalusia, Balears, Galícia, Madrid.
.
.
, en fi, són moltes
comunitats les que estan regulant el silenci negatiu.

I, finalment, mosatros l'hem regulat per llei,
que és perfectament compatible i perfectament en compliment de la
llei de procediment administratiu comú.
Hi ha comunitats
autònomes que han, simplement, dictat un decret, i algunes fins a
una orde de conselleria, que encara és d'un rang legislatiu
més inferior, eh?
, al del decret.

Per tant, mosatros hem guardat el principi de
legalitat, totalment, que ha justificat el plantejament del silenci
negatiu.
I no tenim res més que dir.
I per tot això, doncs,
mantindrem l'articulat de la llei, tal i com està i votarem en
contra de les esmenes.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Asensio.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo crec que tocant el tema de
Llíria, vosté, quan estava parlant de Llíria deuria
d'haver dit «¡pasa palabra!
», perquè no ha
donat ni una en el que hem plantejat.
Resulta que en Llíria se fan
les cessions del terreny en 2006, en 2006, val?
I han passat tots els
tràmits, tots els tràmits.
Fins i tot, fins i tot m'ha
agradat molt la seua explicació, perquè deixarà
palés les vergonyes del Partit Popular en Llíria,
perquè, l'alcalde, el que va dient-li al poble és que
el Consell no ha introduït Llíria en aquestes seus judicials
perquè se va a tramitar abans que acabe l'any: ingenu
l'alcalde.
Ingenu l'alcalde, però a més, a
més, ara mos adonem que és una mentida.
És una mentida
el que diu l'alcalde, perquè vosté diu: «Que,
bé, en un futur; en 2009 no, més endavant.
» I
l'alcalde el que diu és que no està, justament, este
any, perquè van a introduir-ho.
.
.
¿abans que acabe
l'any?
.
Bé, ací és on se deixa palés com del dicho
al hecho va un trecho y que en Llíria pasa palabra, perquè no
n'ha donat ni una del que estàvem comentat.

El tema del cèntim sanitari.
No sé si ha
llegit l'esmena, però és que parlem de les petites i
mitjanes empreses de transport.
Justament el que vosté mos ha dit,
que solament les empreses de transport podrien ser les que.
.
.
se
censaren.
.
.
o se tornara aquest impost.
.
.
És el que demanem,
justament el que demanem.
¡I mos justifiquen que és que estan
esperant a Madrid!
¡Si vostés sempre van per davant de Madrid!
Sempre van per davant de Madrid, i ara resulta que no, ¿que mos hem
d'esperar que faça el senyor Zapatero el seu treball?
No ho
entenc.
No ho entenc com poden vostés canviar tant de discurs.

Allò dels dictàmens i els informes que
m'ha dit vosté al principi, allò del tema del Consell
Jurídic Consultiu, a vosté ara li ve bé argumentar
açò.
De fet, ho justifica.
.
.
tot el tema del projecte de llei
perquè, clar, com el Consell Jurídic Consultiu ha fet un
informe favorable.
.
.
Vosté no ha dit què diu el Consell
Jurídic Consultiu sobre la modificació del silenci
administratiu.
No ho ha dit.
Això no ho ha dit ni ací ni en
el ple.
Però és que, el que diu el Consell Jurídic
Consultiu és que no se garantirà el dret als dependents si se
fa el silenci administratiu negatiu.
I vosté ho sap.
Per a
açò no li val l'informe.
Per a aquesta
puntualització del Consell Jurídic Consultiu no li val dir:
«Bé, és que la llei que tenim davant no és tan
bona com deuria ser.
» No, això no ho diu vosté.
Però és que, damunt, que me diga que és que com que el
Consell Jurídic Consultiu fa un informe favorable, ja de per si la
llei està perfecta.
.
.
¡Per favor!
, si vostés els
informes normalment no atenen el que diuen.

I exemples en tenim milers, milers.
Perquè si
no, ¿com encara està el projecte del Tram pel Ribalta, si
tots els informes diuen que no s'ha de passar per ahí, el
Tram, perquè faria una destrossa d'un BIC?
, i ho diuen els
dictamen dels consells, del Consell Valencià de Cultura,
etcètera, etcètera, etcètera.
O si no.
.
.
, bé,
ja mos n'anem als PAI, i aleshores mos n'anem als informes de
la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que diu que
no hi ha suficient aigua per a fer un PAI, però vostés, no,
endavant!
, endavant!
endavant amb el PAI!
I ara resulta que eixos
dictàmens no valen.
O si no, doncs bé, ja.
.
.
fins i tot els
tràmits judicials, que els han dit que la modificació que van
fer de la Sindicatura de Greuges no s'ajusta a dret, però,
vostés, d'això res.

És a dir, ara mos ve a dir que és que
l'informe del Consell Jurídic Consultiu per a vostés
és suficient per a dir que aquesta llei és el suficientment
bona.
Doncs bé, doncs bé, crec que no toca fer eixa
reflexió, perquè vostés no són exemple
d'acatar els informes que fan tots els organismes que hi han.
Però és que, si més no, tenim l'exemple de la
Sindicatura de Greuges, en els informes que fa sobre la situació de
la llei de dependència en la Comunitat Valenciana, de les milers i
milers de denúncies que fa, de com fa un informe dient.
.
.
quasi,
quasi explícitament que el Consell boicoteja de forma premeditada la
llei de la dependència.
I per a vostés eixe informe és
com fum, és com fum, no val per a res.
I ja li dic, no mos diu que
és el que diu el Consell Jurídic Consultiu sobre la llei de
dependència.

Ha comés una errada gran, dir que en la llei de
dependència cal fer primordial la interrelació entre
l'administració autonòmica i
l'administració estatal.
Ahí està la
diferència entre vostés i nosaltres.
Quan parlem d'esta
llei és lògic que diguen que és nostra, perquè
vostés no se la creuen.
Nosaltres creguem en la interrelació
entre el dependent, el seu avaluador i que després les
administracions li reconeguen un dret que està ja per llei.
I el
problema falla des del començament.
Vostés ni fan que
faça una interrelació entre el dependent i l'avaluador,
perquè no avaluen el dependent.
Eixe és el primer pas per a
l'aplicació de la llei de dependència, no la
interrelació entre l'administració central i
l'administració autonòmica.

Fem els deures com toca.
Fem els deures com toca, no
en els despatxos d'alguns pocs del govern del PP i del govern del
PSOE a Madrid.
.
.
en els despatxets, no.
Estem parlant de dependents, i el
primer són ells: la interrelació entre el dependent i
l'avaluador, i després l'administració
autonòmica acatar una llei -que ja li dic- que van
aprovar vostés també, i que és la pròpia llei
la que dictamina el ritme de la llei.

Però, bé, ¿com pot vosté
dir ací que és que el govern estatal està dictant el
ritme?
No, ho diu la llei.
La llei va dir: «El primer any
s'avaluaran.
.
.
tant, el segon any.
.
.
» Ho diu la llei que
aprovaren vostés.
El ritme de la llei se l'imposaren
vostés mateix, aprovant la llei, i si no, no l'hagueren votat.
No l'hagueren votat.
O diguen obertament que la van votar
perquè era allò políticament correcte.
Però
és que no se la creuen.
Diguen-ho, vostés, obertament.
El
ritme el marca la llei, una llei que votaren vostés.
I és una
llei que s'ha d'aplicar, perquè per a això estan
les lleis.

I quan justifiquen el tema del finançament de
la llei de dependència.
.
.
No, perdó.
No.
No me val
l'excusa que les comunitats autònomes reclamen més
diners a Madrid.
Per a reclamar diners a Madrid estem tots, tots, el que
faça falta, perquè tenim un deute històric.
I
això, en este tema, també cal reclamar.
Però és
que no se pot anar a reclamar uns diners que no se saben fins a quant
arriben.
Perquè si no han avaluat als dependents, no saben quants
diners fan falta i.
.
.
Què estan reclamant vostés a Madrid?

La resta de comunitats autònomes han avaluat
els seues dependents, tenen els seus informes i saben les quantitats que
els fan falta, i van a Madrid i reclamen, que és com s'han de
fer les coses.
Ara, com no s'han de fer és que després
Madrid no done els diners; i ahí estarem nosaltres.
Però,
¡vostés quins diners van a reclamar si no saben, no han
avaluat ni a la.
.
.
bé, ni a una tercera part dels dependents que han
demanat la llei de dependència!
¡Què van a demanar, si
no tenen ni les dades!

És a dir, fem els deures ja des del principi,
apliquem la llei des del començament, no mos n'anem tres
passos més per davant, perquè aleshores ho estarem fent tot
malament i -ja dic- d'una forma premeditada, per a no
desenvolupar-la.

Per tant.
.
.
, ja el tema de manipular les dades, en els
temes fiscals -molt breument-.
Nosaltres no manipulem les
dades.
Quan vam sortir fa dos plens a dir-li, al president, que 20,7
milions, en les deduccions de l'IRPF, per a 1,7 milions
d'habitants corresponen a un café amb llet.
.
.
-i
això és una divisió matemàtica-, resulta
que el senyor president, que va vore, que va vore que la xifra era tant
ridícula, va dir: «No, és que vostés ho estan
dividint entre 5 milions d'habitants del País
Valencià.
» No, perdó, per l'1,7 milions.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
que el Consell mos diu que se va beneficiar dels
20,7 milions de les deduccions: un café amb llet, una xifra
ridícula, ridícula, que fins i tot al president li va fer
vergonya, vergonya dir que teníem la raó, i que la
divisió matemàtica, pura.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
l'havíem fet correctament.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula el senyor Asensio.

El senyor Asensio Adsuar:

Gràcies, senyor president.

Per refrescar un poc la memòria, que és
l'últim que s'ha parlat: 22,7, exactament 22,76 milions
d'euros, senyora Mireia, no se distribuïx entre un milió
cinc-cents i tants declarants, sinó sobre els beneficiaris que han
tingut eixes millores fiscals, que són 169.
835.
Per tant, no
dividisca per deu voltes més, ha de dividir per a saber el que a
cada un li toca, qui realment se beneficia d'eixes millores fiscals.
No és el compte que vosté fa, ha de multiplicar-lo per deu,
almenys serien deu cafés amb llet, ja no n'és un, eh?

Que tampoc, tampoc és així, senyora
Mireia, perquè li acabe de dir quina és la quantitat global
dels beneficis fiscals de tota la tributació en la comunitat: 909
milions d'euros, quasi 910, exactament 909.
748.
637 euros.
Eixos
són els beneficis fiscals del total de la recaptació del que
tenim entre els impostos de la renda, successions, donacions (veus), patrimoni, transmissions,
actes jurídics documentats.
.
.
i tal.
I en la renda li he dit que som
la primera comunitat en el nombre de beneficiaris -vaja vosté
a Catalunya, vaja vosté a Madrid.
.
.
- quant al nombre de
beneficiaris; i, per tant, quant a extensió de tributants la
número 1 en la liquidació de 2006; i la número 2 quant
a la quantitat deduïda.
I estem, per tant, al cap, i estarem, este any
que ve, més encara amb les deduccions noves que hi han.

El que passa és que vostés dividixen
igual que dividien el tema de la millora per l'augmenten dels tipus
d'interés.
.
.
en els càlculs, que hi havia, i en els
tipus d'interès i en el que està pressupostat,
però, clar, és que vostés dividixen el total del que
hi ha entre els que hi ha, quan no tot el món se deduïx els
interessos l'any que ve, igual: hi ha qui trau el préstec per
primera volta, els interessos que haja de pagar o la diferència que
hi haja s'acumula més els primers anys; hi ha altres que
estaran declarant l'any que ve i estaran en la fase final de pagament
del préstec, més capital i menys interessos.
I no se pot fer
la divisió de tots al mateix temps.
.
.
se beneficien sols
d'esta quantitat que diu el pressupost.
¡Perquè
és fals!
Perquè cada situació és
individualitzada, perquè cada situació és la que
correspon a l'any fiscal.
I, per tant, el compte que vostés
fan del café amb llet no és així, perquè
és molt més superior (veus) la quantitat en els beneficis, juntament no sols en el
tema eixe, sinó en tota l'acumulació, des de
l'any 1998, de millores fiscals -que els he dit abans-,
d'increment de tipus, les actualitzacions del 2%.
.
.
En fi, tot el que
hi ha.

Però, bé, li conte, quant al tema de
beneficis, que tot ho centra vosté en 20,7 per a 5 milions de
valencians, o per a 1.
600.
000 declarant.
Me dóna igual!
Tan fals
és una xifra com dividir per l'altra.
Eixa no és la
divisió que cal fer.

Segona qüestió.
Mire, si Llíria ha
d'entrar, doncs entrarà, quan el Consell crega que s'han
complit els tràmits.
Jo, l'únic que li puc dir
és que vosté ha parlat de l'any 2008, tràmits
últims, fets encara per l'ajuntament, i jo no sé.
.
.
,
inclús encara que foren tràmits del 2007, és que no
sé si el solar reunix les condicions, si el lloc està
bé.
.
.
No tenim eixe (remors) coneixement, en estos moments.

El que vull dir-li és que vosté
està fent un ús del pagament ajornat, que sempre el
critiquen, i ara hui ve aquí a defendre que s'endeute
més La Generalitat, que cal incloure una obra més.
.
.
(Remors) Encara que a
vostés no els agrada eixe sistema de finançament,
vénen ara a demanar que s'incloguen obres.
Doncs, mire, podia
començar per dir que rectifiquen vostés el seu posicionament
en el que és el pagament ajornat, perquè si tan roín
és i hui vénen a dir que s'aplique per a una obra tan
bona, doncs deu ser que vostés estan canviant el criteri, en el
principal.
(Se sent una veu que diu: «No,
no, no.
»)

Quant al tema, mire, vaig a llegir-li la seua esmena
perquè veja els errors, perquè ve a dir aquí que estem
cometent errors, i jo he de dir-li que no és aixina.
S'afegix
un nou paràgraf a l'article 16 on vostés demanen
exempció-devolució de l'impost minorista de determinats
hidrocarburs -diu- «a treballadors, autònoms,
xicotetes i mitjanes empreses.
.
.
(se sent una
veu que diu: «No, no.
Treballadors autònoms, sense
coma.
»)  -bé,
dóna igual- mitjanes i empreses de transport i
agricultors».
Li he de dir que els agricultors ja està.
.
.
tipus zero.
(Remors) Ja
està.
Vostés han inclòs els agricultors en
l'esmena i els agricultors tenen ja tipus zero, (remors) a nivell autonòmic.

I quant a la resta he de dir-li que la llei que li he
citat -Llei 21/2001, de 27 de desembre-, parla de transport de
passatgers o de mercaderies, i això no és igual a
treballadors autònoms, no és igual (remors) la devolució.
Una
qüestió és la situació subjectiva de treballadors
autònoms (remors) del transport i altra cosa és el transport en si,
objectiu de mercaderies o de passatgers.
I, per tant, la redacció
que vosté aporta en l'esmena no és compatible amb la
forma que la llei ho diu, a part que hi ha uns trams que no coincidixen amb
el percentatge que vosté diu.
I a més li dic que és un
impost que segurament la Unió Europea rebutjarà i que el
govern espanyol, possiblement, haja de derogar.
Per tant, ara introduir
modificacions en un impost que està en quarantena no mos pareix
correcte.

I, finalment, en el que respecta al tema del silenci
administratiu, jo ja sé que per molts arguments que li done
vostés estan que estem boicotejant, que estem retardant-la.
.
.
Bé, mire vosté, li estic dient que hi ha dificultats
dificultats per a totes les comunitats quant el tema econòmic i eixe
és un tema que, objectivament, dificulta l'aplicació de
la llei.

Vosté me dirà a mi que si cal reclamar,
que reclamem, però que l'apliquem.
Però astò
és el peix que es mossega la cua.
Quan anem a poder
reconéixer si no tenim els diners per a pagar.
Haurem de resoldre
primer el pagament en moltes d'eixes qüestions.

Però, a pesar de tot, La Generalitat i el
govern estan posant tot el que poden.
L'any que ve puja el 7,2% el
pressupost en Benestar Social, fonamentalment per l'aplicació
de la llei de dependència; 7,2% quan el pressupost general puja sols
un 3,3.
Per tant, dos voltes i mitja més creix, per a l'any
que ve, l'increment percentual que en el pressupost general per a
tots.

I vull dir-li que hi ha tramitacions en marxa, 58.
000
persones valorades.
Sap vosté que falta encara la puntuació
necessària per a moltes d'eixes peticions que estan en
tramitació i sí que hi ha 34.
816 que ja s'han notificat
o s'estan rebent, perquè s'ha enviat al domicili dels
interessats la resolució de grau i nivell.

En qualsevol cas, li vaig dir i seguix dient-li que el
ministeri deurà millorar el tema informàtic, perquè
dóna informació falsa per la compatibilitat, que no és
suficientment bona i no s'estan donant les resolucions a nivell
d'Internet, que és la seua font d'informació,
segurament, al capítol real de gestió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Asencio.

Doncs anem a passar a votar el bloc d'esmenes
presentat per Compromís.
Hi ha alguna agrupació que fer,
senyora Moreno?

La senyora Moreno Fernández:

Sí, gracias, presidente.

Hacer tres bloques: uno de la 4 a la 16, la 18, 56,
57, 34; y luego, otro bloque, la 36 sola; y el tercer bloque, el resto.

El senyor president:

Anem a passar a votar el primer bloc.
Jo el vaig a
tornar a anomenar.
Si hi haguera alguna.
.
.
De la 4 a la 16, la 18, la 56,
la 57 i la 34.
Vots a favor d'estes esmenes?
1.
Abstencions?
6.
En
contra?
8.

Votem la 36 en solitari.
Vots a favor de la 36?
1.
En
contra?
14.

Anem a votar la resta d'esmenes.
Vots a favor?
7.
En contra?
8.

Anem a passar a votar els articles corresponents.
L'article número 28, que sí tenia esmenes.
(Se sent una veu que diu: «No, perdón un
momento.
»)

Sí, senyora Moreno?

Article 28, que sí té esmenes.
Vots a
favor?
8.
En contra?
Cap.
Abstencions?
(Se sent
una veu que diu: «Espera, espera, que están
buscando.
.
.
»).

Perdó, article 28.
(Veus)

Vots en contra de l'article 28?
1.
Abstencions?
6.
Vosatros havíeu votat a favor ja.
(Se
sent una veu que diu: «Ya, ya, pero ha sido un acto reflejo.
»)

Nada, no.
(Veus)

Es, es, es casi.
.
.
Després d'intensos
debats, solen passar estes coses.

Seguim.
Article 29 al 39, que no tenen cap
d'ells esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

Passem doncs ara a debatre el segon bloc
d'esmenes, presentat pel Grup Socialista, que com tenen les seues
senyories relacionat, comença pel número 19.

Té la paraula la senyora Andrés per a la
seua defensa.

La senyora Andrés Barea:

Molt bé.

Gràcies, president.

Bueno, estamos hoy hablando de la ley de
acompañamiento y el portavoz del Partido Popular dice: «La
gran aportación que tienen las modificaciones que se producen en la
ley de acompañamiento».
Y parece ser que, en la Ley del juego,
tienen ustedes siempre que aportar mucho, porque casi repetidamente todos
los años ustedes modifican la Ley del juego.

La verdad es que, este año, incluso son
cuestiones muy curiosas.
Por ejemplo, hacen ustedes una modificación
al artículo 8 de la Ley del juego, en la cual piden la
ampliación de cinco a diez años del período de
autorización, o sea, de lo que es la licencia.
¿Motivo?
Pues
no sabemos: desconocido.
Seguridad para quien tiene la concesión.
No
tiene que renovar papeles, pero, desde luego, desde el punto de vista
administrativo, es la pérdida del control de saber si se está
cumpliendo con la ley, si se están verificando los requisitos
necesarios, si ha habido algún tipo de modificación, con lo
cual estamos perdiendo garantías y seguridad.

Por otra parte, se pide la modificación en el
artículo 41, que también es importante, sobre las
máquinas recreativas, algo que a ustedes siempre les llama
muchísimo la atención y que modifican constantemente.
Y
modifican ustedes un concepto importante y es que, hasta ahora, los tipos
de máquina tipo A no podían tener premios económicos,
algo importante por el tema de la no incentivación del juego.
Sin
embargo, ustedes este año lo modifican y dicen que «no
tendrán premios en metálico, pero sí que pueden tener
premios económicos».
De alguna manera, ustedes están
modificando, en este artículo, una manera de incentivar el juego.

Luego se añade un punto 7 al artículo
11, donde se establece que aumentará la distancia existente entre
salas de bingo, entre unas y otras, a 200 metros, con lo cual, ustedes
están limitando la libre competencia, algo que va contra sus
principios fundamentales.
El liberalismo, ustedes aquí lo quiebran.
No sé, para garantizar -supongo- que no exista
competencia entre los empresarios actuales.

Hay una modificación -yo creo-
bastante importante, que son que las personas que ostenten los cargos de
administradores, gerentes y apoderados y accionistas o participen en
empresas de juego o apuestas.
.
.
eliminan ustedes una frase en concreto
de la ley, y es que «carezcan de antecedentes penales».
No
entendemos el por qué ustedes eliminan ese concepto de carecer de
antecedentes penales, que es una garantía básica y
fundamental, sobre todo en este tipo de empresas.
Consideramos que ustedes
ahora lo quieren regular a través del artículo 3, que es
quién podrá ser titular de una licencia.
Y es curioso que
solamente no podrá ser titular de una licencia quien haya sido
condenado en firme, algo tan curioso, tan reciente en nuestra memoria
histórica, tan reciente en su congreso del Partido Popular, que
vuelven a ustedes a confirmar un tema importante, como puede ser que
solamente estarán exentos de poder pedir una autorización o
una licencia aquellos que hayan sido condenados en firme.

A mí me gustaría que me contestara a
esto en concreto y saber lo que ustedes buscan detrás de ello,
porque lo importante es saber lo que ustedes buscan detrás de ello.

Después está el tema de la publicidad.
Exactamente, en la Ley del juego estaba prohibida la publicidad y
sólo se establecería, reglamentariamente y en casos
exclusivos, la publicidad de algunos elementos del juego.
Ahora, sin
embargo, lo reducen ustedes a un tema de autorización.
Simple y
llanamente, con una autorización, podrán ustedes permitir que
algunas empresas se publiciten, se publicite el juego y, con lo cual,
ustedes están incentivando, de alguna manera, el tema del juego.

Se ha estado hablando hasta hace un momento del tema
de pago aplazado.
Nosotros hemos pedido una enmienda de supresión al
tema del pago aplazado, tanto de las infraestructuras judiciales como de
determinadas infraestructuras, sobre todo para poder hablar de ello.
Porque
el tema del pago aplazado, que es un método -yo creo-
excepcional, ustedes lo utilizan cada vez con más frecuencia.
En el
tema de las infraestructuras judiciales, ustedes no podrían hacer ni
una sola obra sin utilizar el método aplazado.

Pero no solamente es que no podrían hacer
ninguna obra, sino que en las ejecuciones presupuestarias, ustedes no pagan
las anualidades y van retrasándola un año tras otro, incluso
hablando del tema de Paterna, que ha salido a la palestra, no había
explicaciones de por qué no se había hecho Paterna.
Pues,
sencillamente, Paterna no se ha hecho porque no hay un duro y ustedes este
año no podían pagar los 9 millones de euros que tenían
licitados para esa infraestructura judicial.
Simple y llanamente, han
puesto dos piedras, dos piedras, taxativamente dos piedras.
.
.
Bueno,
mejor dicho, en Paterna han puesto tres o cuatro piedras.
Han sido
reiteradas las piedras con el presidente Camps y en Villarreal han puesto
una piedra y no han podido realizar las peticiones de pago aplazado que en
la ley de acompañamiento del año pasado ya solicitaron y que
no han realizado.

Luego, vamos a pedir también una serie de
enmiendas para intentar solucionar problemas que consideramos importantes,
y es el Ivadis, el Instituto Valenciano de Discapacitados, que sea
convertido en un organismo autónomo de naturaleza administrativa,
porque no tienen por qué pagar las personas con discapacidad las
disfunciones que se producen en un instituto, que muchas veces está
supeditado a las normas de transferencias de presupuestos que ustedes les
envíen y muchas veces se encuentran en situaciones bastante penosas.

Después, pedimos una agencia valenciana de las
emergencias, algo que consideramos vital, aunque el señor
Serafín Castellano nos ha anunciado que va a modificar la ley de
emergencias, simple y llanamente porque la Ley 9/2002 dice que
tendrá competencias sobre todo el territorio de la Comunidad
Valenciana y resulta que continuamos rigiéndonos por la
circunscripciones de las diputaciones, donde llegamos a un momento que los
bomberos llegan al límite de la provincia de Alicante y no pasan
porque no saben quién les paga la gasolina.
Y ustedes no
están ejerciendo las competencias que le Ley 9/2002 les confiere.

Luego, tenemos un tema que yo considero muy
importante; muy importante y al que ustedes están comprometidos y
que nunca han realizado, que es el tema de la ley de función
pública, la modificación a la Ley de la función
pública y lo que sería la carrera profesional.

Ustedes han firmado varios acuerdos, -y cuando
me refiero a ustedes es a usted, como portavoz del Grupo Popular, que
sustenta el gobierno que está en este momento y que es el Partido
Popular- han suscrito diversos acuerdos para el tema de la carrera
profesional, la mejora profesional de los empleados públicos.
Ustedes han suscrito esos acuerdos, pero resulta que nunca ponen el dinero,
negro sobre blanco, el dinero que es necesario para pagar la carrera
profesional.

En este momento, existe una discriminación
entre los empleados públicos, ya que la Conselleria de Sanidad
sí está pagando la carrera profesional y el resto de los
empleados públicos, 16.
000 empleados públicos, no tienen la
oportunidad ni siquiera de la promoción para obtener mayor
cualificación y así ser mejor retribuidos.
Pero eso es un
problema que ustedes tienen por incumplimiento.
O sea, ustedes han firmado,
lo han publicitado, han salido en el DOCV, ha salido en el DOCV publicado y
no lo cumplen.
Tienen que poner el dinero y lo tienen que poner ya, porque
es un compromiso que, si no, ustedes, sindicalmente, -eso que ustedes
tanto venden- no cumplen.

Luego, en esta enmienda que presentamos también
a la ley de función pública, presentamos un elemento
también fundamental, que es el tema de la resolución
extrajudicial de conflictos, que tienen ustedes firmado en el Pavace, en el
último Pavace, que tanta publicidad le han dado y que de ninguna
manera ustedes establecen ningún mecanismo para que se produzca esta
solución extrajudicial de conflictos dentro del ámbito de la
administración pública.
Yo no sé por qué
ustedes firman una cosa y luego, desde luego, no la cumplen.

Por lo tanto, este grupo de enmiendas presenta tres
bloques bastante diferenciados: lo que es la reiterada modificación
a la Ley del juego, que ustedes quieren, la ambigüedad, la falta de
control, la falta de rigurosidad ante la aplicación de esta ley;
luego está el tema del pago aplazado, algo que es un método
constantemente y habitual para ustedes para realizar infraestructuras; y
luego unas peticiones que nosotros hacemos para intentar subsanar algo que
ustedes se comprometen y que jamás, jamás cumplen y que
año tras año ustedes dicen que llegan a acuerdos con los
agentes sociales y luego, en los presupuestos, negro sobre blanco, no se ve
el dinero que sustente esos acuerdos.

Por lo tanto, espero que recapaciten e intenten llegar
a algún acuerdo en este sentido.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Senyor Marí, té vosté la paraula.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señor presidente.

Intentaré ser tan breve como lo ha sido la
señora Andrés.

A ver, en primer lugar, y por seguir sus bloques,
señora Andrés, que ha sido usted muy clara en su
exposición y muy sistemática, en relación con el
juego, en primer lugar, lo que se hace con la extensión de la
autorización de cinco a diez años, dado que no se han
detectado problemas durante todo el tiempo que han estado las
autorizaciones a cinco años, no vemos que haya ningún
inconveniente para ampliarlo a diez años.
No lo ve el gobierno.
A
nosotros, nos parece una explicación muy asentada, particularmente
si tenemos en cuenta que el juego del bingo está totalmente asentado
en la sociedad y que hay extensos y permanentes controles administrativos.

Por lo que se refiere a la modificación de las
máquinas recreativas de tipo A, la verdad es que están muy
afectadas este tipo de máquinas por el impacto de las nuevas
tecnologías.
Entonces, lo que se está haciendo es adaptar un
poquitín la realidad de estas máquinas a la nueva realidad
social, sin incentivar el juego.
.
.

Mire, nosotros no incentivamos el juego, tratamos de
regularlo.
Creo que es una cosa que, además, hacen también
todos los gobiernos autonómicos cualquiera que sea el signo, y,
perdón, creo que también es una cosa que hace el gobierno del
estado cualquiera que sea el signo.
¡Si no tenemos que incentivar el
juego!
.
.
.
Lo malo del juego no es quién lleve la recaudación
del juego, ¡es que se juegue!
.
.
.
, me imagino.
.
.
Habremos de ir a la
raíz.
.
.
Si nos tenemos que poner en este debate, que no quiero hacer
de esto.
.
.
, no creo que este sea el lugar adecuado ni nada por el estilo.
A
mí me da la impresión de que lo malo del juego es que.
.
.
,
probablemente es que se juegue, ¿no?
La.
.
.
, la.
.
.
, lo malo de.
.
.
Me
da a mí la impresión de que es eso.

Entonces, si no tenemos que incentivar el juego, lo
aplicamos a todos los juegos, incluidos a los juegos que están
monopolizados por parte de la administración, ¿no?
No creo.
.
.
No estamos tratando de incentivar el juego, estamos simplemente tratando de
regularlo.

La finalidad de ampliar las distancias mínimas
entre salas de juego es adecuar la oferta relacionada con este tipo de
establecimientos a la demanda existente, con el objeto de evitar la
saturación del mercado.
Las modificaciones que hay con
relación a la capacidad para obtener una autorización para
operar en determinadas juegos, lo que usted hacía referencia a la
sentencia firme, bueno, se pone la sentencia firme, básicamente,
porque es el criterio que se suele utilizar para prohibir actividades
relacionadas con las potestades de la administración.
Es una
cuestión totalmente.
.
.

Yo le voy a leer.
.
.
, lo estaba buscando mientras
hablaba, porque esto de Internet da para muchas cosas, le voy a leer, por
ejemplo, en las prohibiciones de contratar con la administración, la
ley de contratos del sector público elaborada a propuesta del
Ministerio de Economía y Hacienda regido por ustedes, también
dice en su artículo 49.
1.
a que no podrán contratar con el sector
público las personas.
.
.
, y dice, «que hayan sido condenadas
mediante sentencia firme».
.
.
Le quiero decir.
.
.
, es el mismo criterio
que usted utiliza para contratar con la administración, es un
criterio absolutamente habitual y extendido.

También hay leyes en las cuales no se exige la
sentencia firme, lo cual es inmediatamente puesto en solfa, porque es una
restricción de derechos que se entiende que no existe en tanto la
sentencia no sea firme.
Es una cuestión bastante debatida.
Hay
muchos ríos de tinta sobre eso y hemos aplicado el criterio (veus) habitual, el criterio
de la ley de contratos del sector público.

Esto deja a un lado todo el tema de juego, ya no.
.
.
,
no ha apuntado nada más con relación al juego.
.
.
Ya paso al
siguiente bloque, a toda la cuestión de las emergencias y del
Ivadis.
La agencia valenciana de emergencias se creará cuando
proceda, es decir, cuando al gobierno lo estime necesario a través
de una modificación de la ley ordenada, estudiada, etcétera,
etcétera.
Lo que nosotros no creemos que sea bueno es crear agencias
y organismos a golpe de enmienda.

Por cierto, es muy curioso que ustedes.
.
.
Es una
crítica que hoy no han hecho y que le agradezco, pero que
habitualmente hacen, de criticar la ley de acompañamiento, es un
cajón de sastre, las cosas que dicen, y que (ininte­l·ligible) .
.
.
precisamente aumentar el articulado de la ley de acompañamiento y
crear un nuevo órgano a través de una ley de
acompañamiento.
Me parece que hay un cierto contrasentido en esa
posición suya.
Vamos, simplemente lo apunto.

Nosotros entendemos que la agencia valenciana de
emergencias, si se tiene que crear, cuando (ininte­l·ligible) .
.
.
, tras los estudios pertinentes con su memoria
económica, con su memoria de personal, con la memoria de
necesidades, etcétera, lo cual se hará a través de un
proyecto de ley que presentará el gobierno ante esta cámara
para que ustedes puedan (remors) enmendarlo, etcétera, etcétera.

Y en cuanto al Ivadis, mire, el Ivadis tiene la
naturaleza que tiene desde que se creó, no ha habido ningún
problema y está ahí.
Es una entidad de derecho
público.
.
.
Hablan ustedes de organismo autónomo.
.
.
, que es la
enmienda suya.
Creo que en la legislación de La Generalitat la
expresión organismo autónomo, en la legislación de hacienda pública de La
Generalitat no se utiliza, creo que son entidades
autónomas, pero no me hagan.
.
.
, igual
estoy equivocado yo, ¿eh?
, pero, vamos, lo apunto.
.
.
, lo ven.
.
.
,
vamos, estará en la ley, ¿no?

Tiene la misma naturaleza que tuvo desde un primer
momento y la misma es la que queremos que siga teniendo, porque está
funcionando, a nuestro entender, bastante bien.
Y en cuanto a las
modificaciones de la ley de función pública, mire, yo creo
que no procede regular una carrera profesional a golpe de enmienda de la
ley de acompañamiento.
Se está elaborando una ley de
función pública, hay un calendario para la
implantación de la carrera profesional pactado con las
organizaciones sindicales en el acuerdo de 8 de febrero de 2008, que se
está cumpliendo, el acuerdo llega a la implantación de la
carrera profesional hasta el año 2011.
La carrera profesional
está muy relacionada con muchas otras cosas, de las cuales su
enmienda no habla, como, por ejemplo, la evaluación del
desempeño, etcétera, etcétera, y todo esto se
está haciendo en la legislación de función
pública que está preparando la Conselleria de Justicia y
Administraciones Públicas.
Yo creo que es el lugar ideal para
regular eso con calma, con tranquilidad, después de haberle pegado
una pensada entre todos, tanto esta cuestión como la cuestión
relativa a la solución extrajudicial de conflictos.

Y ya.
.
.
, esto es todo lo que tenía apuntado.
Lo
que pasa es que sí que no me resisto a una cuestión, ya que
hemos hablado de técnica normativa, y.
.
.
, discúlpeme, pero a
mí, como portavoz de Economía, pues, yo soy más bien
abogado, y ahora que tratamos de un.
.
.
, hemos tratado hoy de un tema que a
mí me gusta, han.
.
.
, en su enmienda 68 utilizan, efectivamente, la
ley de función pública, añadir el artículo 50
bis, y luego dicen, «añadir el artículo 50 bis
bis».
.
.
Yo, simplemente les sugiero que las directrices de
técnica normativa aprobadas por la vicepresidenta del gobierno
María Teresa Fernández de la Vega, dicen que en el caso de
alteraciones de numeración original, la inclusión de un nuevo
artículo, que es lo que ustedes hacen en la disposición
original, altera la numeración del articulado, «para no
cambiarla, podrán utilizarse los adverbios numerales bis, ter y  quáter», no bis bis y bis bis bis.
.
.
Es simplemente apuntarlo,
porque lo de la técnica normativa.
.
.
, (veus) a mí la técnica normativa me preocupa.

Y, por cierto, este acuerdo, propuesto por la
vicepresidenta María Teresa Fernández (veus) de la Vega al consejo de
ministros.
.
.

El senyor president:

Señorías.
.
.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
es un buen acuerdo.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Li donem la paraula a la senyora Andrés en el
temps que té de rèplica.

Senyora Andrés, quan vullga.

La senyora Andrés Barea:

Gracias, presidente.

Bueno, señor Marí, hay una cosa en la
que estamos de acuerdo, usted ha dicho que no es el lugar para hablar de la
Ley del juego y no quiere hacer de ello un debate.
Evidentemente.

Tantas son las modificaciones, tres veces han
modificado la Ley del juego en distintas leyes de acompañamiento.
Solamente este año modifican ustedes doce artículos, doce
artículos de una pequeña ley, ¿eh?
, no de una gran
ley, de una pequeña ley.
Por lo tanto, sean ustedes valientes, si
quieren ustedes regular el juego de verdad, presenten una nueva ley del
juego en la cual podamos debatir y podamos dar nuestras propias
aportaciones.

Dicen ustedes que lo importante es jugar.
.
.
Pues, (veus) ¡hombre!
, lo
importante es jugar.
.
.
Sí, ha dicho: «lo importante es
jugar».
.
.
No quiero sacarlo de contexto, pero lo importante es jugar,
pero con garantías, con control, con verificación.
Desde
luego, lo que no puede ser es que en aquello de las máquinas, que es
donde mayor acceso puedan tener los jóvenes, se dé la
posibilidad de que existan premios, si  no de una manera, de otra,
¿eh?
Si no en dinero, en especies.
Eso me parece que es una manera
de incentivar el juego.

En cuanto a la licencias, se pierde la capacidad de
control absolutamente, la capacidad de control, porque es que, si se
mantiene cada cinco años sin verificación, todas las
certificaciones cada cinco años, y si lo dejamos cada diez, perdemos
la capacidad, desde luego, de control, porque, inspecciones, desde luego,
se hacen muy pocas, muy pocas.

No me ha hablado usted del tema de pago aplazado.
Mire, yo solamente le tengo que decir una cosa, el método
alemán es una fórmula para situaciones de urgencia y
situaciones de crisis que incluso podríamos aceptar ahora, que
incluso podríamos aceptar ahora.
Lo que sí que es evidente, (veus) es que ustedes no
solamente utilizan el modo alemán, se van mucho más al norte,
Finlandia se les queda corta, porque es cinco años posterior a
terminada la obra, e incluso el señor Flores admite que el pago
aplazado de las obras lastra la inversión del Consell.
Están
ustedes no lastrando las inversiones del Consell, están ustedes
lastrando el futuro de los valencianos, absolutamente hipotecando el futuro
de los valencianos.

Dice usted lo de la agencia valenciana de las
emergencias, que se creará cuando sea oportuno.
.
.
Pues, hombre,
llevamos desde el año 2002 esperando el reglamento de la ley
específica.
Todavía no se ha hecho nada.
Desde luego, son
ustedes incapaces de enfrentarse ¡a las propias diputaciones!
, tienen
ustedes un problema importante con las diputaciones.

Y respecto al Ivadis, desde luego, consideramos que es
importante la necesidad de regularlo taxativamente y que tenga una
aportación real y no dependiendo de una línea de
transferencias.

Y con relación a la ley de función
pública.
Mire, la ley de función pública es una ley
esperada por todos nosotros, esperada y demandada, comprometida por
ustedes, llegada a acuerdos.
.
.
Mire, en el año 2007, fue el
último acuerdo que se suscribió vía boletín
oficial con los agentes sociales (veus) para que se incluyera la carrera profesional, el ascenso,
totalmente, y ustedes tendrían que cumplirlo en el año 2010.
(Veus) Estamos discutiendo los
presupuestos del 2009 y todavía no hay una línea
presupuestaria que sustente ese acuerdo, ¡ni una sola línea
presupuestaria que sustente el acuerdo!

Y, desde luego, de las resoluciones (ininte­l·ligible) .
.
.
judicial de conflictos, ustedes no plantean absolutamente nada.
Deberían de plantearse intentar no llegar a vías judiciales,
que sabe que tienen muchísimas sentencias y, desde luego, parte de
su presupuesto en el capítulo de personal se va a cumplir
sentencias, porque ustedes incumplen los acuerdos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Sí, muy brevemente y para hacer dos o tres
puntualizaciones nada más.

Mire, yo no he dicho que lo importante sea jugar.
A
mí, particularmente.
.
.
, lo que digo es que si quieren que hagamos un
debate.
.
.
, que igual lo que tenemos que hacer es un debate acerca de la
raíz moral o ética del juego, o como le quieran llamar.
Pues,
propónganlo en la cámara, yo no  tengo ningún
inconveniente, ustedes proponen proposiciones no de ley cada dos por tres,
propongan uno y lo hacemos.
Yo no tengo.
.
.
, yo no.
.
.
, yo, particularmente,
además, no he echado un euro en una maquinita de esas ni cuando
había pesetas.
O sea, yo no.
.
.
, no me gusta más que la
lotería, y solo el gordo.

Entonces, le quiero decir que no.
.
.
, no.
.
.
, no.
.
.
, a
mí no me parece (ininte­l·ligible) .
.
.
, a mí el juego no me gusta, a mí,
particularmente, a Pepe Marí, el juego no le gusta.
Cuestión
distinta es que se tenga que regular de alguna manera y que todo el mundo
tenga regulaciones, ¿no?

Con independencia de que la autorización sea a
cinco o a diez años, hay una inspección y un control.
A usted
le consta, se hacen inspecciones y se hacen controles.
Y esa
inspección y ese control siguen funcionando igual sea la
autorización a cinco que igual sea a diez años.
Hasta ahora
no se han detectado problemas importantes, y eso es lo que justifica, desde
mi punto de vista, que se incrementen de cinco a diez años, lo cual,
es cierto, por otra parte también conlleva una disminución de
la carga de trabajo a la administración y una mayor eficacia en la
gestión de los recursos públicos, porque no hay que hacer los
papeles cada cinco años, sino cada diez, lo cual está, desde
mi punto de vista, bien, ¿no?
(Veus)

Yo no.
.
.
, el pago aplazado, sí.
Decirle
simplemente, mire, no es un método para situaciones de urgencia
excepcionales, el pago aplazado es un método, igual que el
método alemán, absolutamente normal y ordinario, es un
híbrido entre acudir a la deuda pública y la gestión
presupuestaria, es una tercera vía, si le quiere llamar.
.
.
, ¡y
está bien!
, se utiliza en todos los países, se utiliza en
todas las administraciones, es un método más, se puede pagar
en efectivo e incrementar la emisión de deuda pública.

Bien, el resultado, al fin y al cabo, sería el
mismo, se podría pagar en efectivo sin utilizar deuda ni utilizar
crédito.
Probablemente, para ello tendríamos que tener otro
sistema de financiación autonómica, pero como es un debate
que no tiene ningún sentido empezar a abrirlo ahora ni nada por el
estilo, y quiero ir rápido, y quiero ser breve, lo dejo.

Y, por último, una frase, es que no me resisto,
cuando han dicho: «Tienen ustedes un problema con las
diputaciones».
.
.
No, mire, los que tienen un problema con las
diputaciones son ustedes, que llevan muchos años sin gobernar en
ninguna.

Muchas gracias.
(Veus)

El senyor president:

Senyories.
.
.

Moltes gràcies, senyor Marí.

Anem a passar a votar este grup d'esmenes.
¿Alguna observació a fer?
, ¿les votem en bloc?
¿Vots a favor de les esmenes que van de la 19 a la 68 en la
relació que tenen les seues senyories?
7.
¿En contra?
8.

Passem ara a votar els articles.
El 40, 41 i 42, que
tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
7.

El número 43, que eixe sí que no
té esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

El 44, que sí que té esmenes.
Vots a
favor?
8.
Abstencions?
En contra?
7.

El número 45, que no té esmenes.
.
.
(Veus) 45
-perdó-, 46 i 47, que no té esmenes.
Vots a
favor?
8.
Abstencions?
7.

48, 49, 50, 51, 52 i 53, que sí que tenen
esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
7.

54 i 55, que no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

56, que sí que té esmena.
Vots a favor?
8.
En contra?
7.

57, 58 i 59, que no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

I ara passem a debatre l'últim bloc
d'esmenes, que va de la 38 a la 61 en la relació que tenen les
seues senyories.

Per a defensar les esmenes, té la paraula el
senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo sí que vull començar la meua
intervenció fent una crítica a la mala pràctica
d'utilitzar la llei d'acompanyament per a modificar lleis en
compte d'utilitzar proposicions de lleis modificatives, que és
una pràctica que el Consell no té l'hàbit
d'utilitzar.

El senyor Asencio ha explicat que hi han
sentències del Tribunal Constitucional que avalen este
pràctica, i jo la veritat és que no en conec cap.
I ha
justificat este tipus d'actuacions en dos aspectes.
En un, que eren
poques lleis les tocades i, a més, el que es tocava eren
qüestions molt lleugeres, i jo tinc de dir-li que almenys el dictamen
del Consell Jurídic Consultiu respecte a la llei
d'acompanyament d'acompanyament dels pressupostos de 2008,
emés el 24 d'octubre de 2007, era molt contundent respecte a
esta mala pràctica que té el Consell d'utilitzar la
llei d'acompanyament per tocar no poques esmenes, senyor Asencio,
perquè en eixa llei d'acompanyament que hui, en este moment,
estem debatent, possiblement, les lleis que es toquen siguen al voltant de
vint lleis.

Per tant, no estem fent retocs lleus a poques lleis,
sinó que retocs -com ara en les lleis que ja vaig a parlar
d'elles- que són importants amb moltes lleis; al voltant
de vint lleis en esta llei d'acompanyament.

He de dir que en els aspectes de les tres lleis a les
quals jo he fet esmenes, l'exposició de motius no justifica la
raó de les modificacions.
No diu res absolutament, que podria
haver-me il·lustrat, haver il·lustrat a este diputat sobre el
per què de les modificacions i, tal volta, no l'hem esmenat.
No justifica la modificació de la LUV.

I ací he de denunciar públicament que en
la llei d'acompanyament que estem debatent, el que se modifica no
és la LUV, sinó que es modifica el reial decret, de juny de
2008, que vàrem pactar el Grup Popular i el Grup Socialista per a
fomentar la vivenda protegida, i en este moment jo pense que, d'una
forma deslleial totalment per part del Partit Popular, el Partit Popular, a
través de la llei d'acompanyament i sense comptar amb
l'opinió del Partit Socialista, modifica eixe reial decret, de
juny de 2008, que diem tots que era l'inici del pacte
urbanístic, el modifiquen sense comptar amb l'opinió
del Partit Socialista.

Si vostés s'ho miren, voran que
únicament l'afegitó d'un punt cinqué pot
ser o és possible en eixe reial decret i no en la LUV inicial.
El
reial decret modificà ja la LUV.

Tampoc justifica la llei d'acompanyament els
canvis en la Llei de prevenció de la contaminació i qualitat
ambiental i tampoc modifica o explica suficientment la modificació
que fa.
Perquè la llei d'acompanyament d'enguany
modifica una modificació de la llei d'acompanyament de 2003,
que fa referència a infraestructures al sector energètic.
És a dir, han passat cinc anys i vostés modifiquen, a
través de la llei d'acompanyament, una reforma que ja feren a
la llei d'acompanyament d'una llei que toca els temes del
sector energètic.
Per tant, podien fer les tasques ben fetes i no
utilitzar eixe tipus d'artefactes legals.

De totes formes, he de dir que en les tres lleis que
vostés toquen en esta llei d'acompanyament -i ara
m'explicaré- suposen, en uns moments greus per als
ajuntaments, molt greus -i ahí està l'acord que
el Consell de Ministres hui aprovarà de 200.
000 milions
d'euros, que van a ser transferits fonamentalment als ajuntaments per
a pal·liar l'atur que la crisi està generant i
ahí estan els ajuntaments com a principals, principals patidors de
la crisi econòmica-, he de dir que les tres modificacions que
vostés aporten suposen, en primer lloc, un greu atac a
l'autonomia municipal; en segon lloc, una reducció de la
capacitat financera dels ajuntaments; en tercer lloc, vostés ho han
fet sense l'opinió dels ajuntaments ni del seu òrgan de
representació, que és la Federació Valenciana de
Municipis i Províncies; i, en quart lloc, jo aprofite esta
intervenció per a fer una crida a la presidenta de la
Federació Valenciana de Municipis i Províncies perquè
diga públicament -i l'emplace a dir
públicament- si estos tres retocs que vostés fan a
estes tres lleis que jo he dit, ella està en acord o en desacord.

Miren, la modificació que es proposa en
l'article 262 de la LUV, que realment no és de la LUV,
sinó que és de l'article 6 del Reial decret llei 1 de
2008, de 27 de juny de 2008, -pactat pel PSOE i pel Partit Popular, i
ara vostés el retoquen sense l'opinió del Partit
Socialista- la modificació que es proposa suposa afegir un nou
paràgraf sisé, que suposa donar la possibilitat de tramitar
com a àrees prioritàries, àrees prioritàries,
també actuacions de construcció de sòl industrial
d'iniciativa privada quan, fins ara, aquell reial decret estava
limitat per a actuacions residencials destinades a vivendes protegides i
tots recordarem eixe pacte que férem en les Corts, en
l'hemicicle.

Què passarà?
Això donarà
empara a les actuacions del Sepiva i d'algunes conselleries, amb tres
avantatges fonamentals: primer, simplificació de les tramitacions
per l'administració autonòmica; per tant, no van a
tindre necessitat de traure l'autorització municipal; segon,
cessió a l'administració de La Generalitat de fins al
15% de l'aprofitament, quan en altres casos el límit seria de
10 en sòl urbanitzable o 0 en sòl urbà; i tercer, no
obligació de cap cessió de sòl protegit, és a
dir, el famós metre quadrat de sòl protegit per metre quadrat
de sòl requalificat.

No s'entén, no entenem des d'este
grup per què eixa situació sols es permet per a actuacions
promogudes per La Generalitat, pels seus agents - llija's
Ivvsa- i per empreses mixtes amb participació pública o
contractades a l'efecte.
Però en cap cas s'inclou els
ajuntaments, que puc dir-li, i per experiència, que també
podem i, de fet, fem política urbanística i industria.
Per
tant, ací està havent una actuació clarament
discriminatòria als ajuntaments.

La modificació de l'article 75 de la llei
16 de 2003, d'acompanyament de 2003, que feia referència a
infraestructures del sector energètic, elimina el requisit de la
llicència municipal, perquè eixe tipus
d'instal·lacions elèctriques i/o energètiques.
.
.
I això té dues conseqüències molt importants.

Primera, desbloqueja l'oposició que molts
ajuntaments han mostrat davant de determinades actuacions de La
Generalitat, especialment dins del pla eòlic, -i del pla
eòlic hui ací, en esta cambra, hauria moltíssim que
parlar, moltíssim- al no necessitar eixe llicència
municipal, amb la qual cosa, La Generalitat farà sempre el que
voldrà, sense tindre en compte el voluntat dels ajuntaments.

I segon, deixarà els ajuntaments sense
possibilitat de liquidar l'impost de construccions i la taxa per eixa
instal·lació, estalviant-se d'eixe important cost a les
empreses a què La Generalitat els ha atorgat la concessió
administrativa, amb perjudici dels ajuntaments.

I tercer, la modificació de l'article 58
de la llei 12 de 2006, de prevenció de contaminació, suposa
la incorporació de tres nous articles a la llei.
El que
pretén La Generalitat ara és que, en els casos de
modificació de llicències ambientals ja atorgades pels
ajuntaments, -les comunicacions ambientals i les autoritzacions
ambientals integrades no s'inclouen en aquest punt- quan el
particular considere que la modificació de la llicència que
pretén no és substancial, ho comunique a l'ajuntament i
a que si ell no contesta oposant-se, establir-se un procediment de silenci
positiu pel transcurs d'un mes.
Això planteja hui un problema
als ajuntaments, perquè el text proposat no articula la
comunicació de la valoració que fa l'empresari
d'una modificació no substancial i dóna peu a que, per
aquesta via, seguixen colant-se modificacions no legals als ajuntaments
que, una vegada comprovada la il·legalitat, hauran d'iniciar
dificultosos procediments de revisió de l'acte, amb
conseqüència final, previsiblement,
d'indemnització econòmica.

També cal dir la conseqüència
econòmica negativa per als ajuntaments, ja que al tractar-se de
simples modificacions no substancials, no s'haurà de donar
nova llicència per part de l'ajuntament, amb la qual cosa
tampoc meritarà taxa.

En resum, dues modificacions legals que reduïxen
notòriament competències municipals i capacitat de
recaptació tributària i amplia les facultats
d'actuació de La Generalitat, el que ens faltava als
ajuntaments en moments d'una retallada brutal d'ingressos.

Per tant, això fa que el nostre grup haja
presentat tres esmenes a estes modificacions d'estes tres lleis que
el Partit Popular ha presentat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Té la paraula el senyor Marí en
representació del Grup Popular.

El senyor Marí Olano:

Sí, muy brevemente.

Me remito a las cuestiones que ya hemos tratado.
Me
remito a lo que ha dicho mi compañero por abreviar.
Me remito a lo
que ha dicho mi compañero y también sobre la pertinencia o no
de la ley de acompañamiento, me remito a lo que también se
hizo otros años y que yo, ya el año pasado.
.
.

Yo, ya le digo, sí que quiero reiterar que en
parte, parcialmente -lo dije el año pasado y lo repito
éste- comparto la argumentación de que la ley de
acompañamiento quizás no sea el instrumento.
De hecho,
nosotros hemos adelgazado enormemente la ley de acompañamiento
respecto de las primeras leyes de acompañamiento que hubo.

De todas maneras, sí que es cierto que para
modificar, para hacer determinadas modificaciones, puede ser perfectamente
válida y no es.
.
.
para nada presenta una vulneración del
procedimiento legislativo, etcétera, etcétera.
De hecho,
aquí estamos discutiendo y debatiendo sin ningún tipo de
limitaciones.

No sé si.
.
.
Yo creo que sí hay una
justificación, más o menos, de todas las propuestas que hace
el gobierno a través de la ley de acompañamiento.
(So per interferència d'un mòbil) Quizás falte, en alguna cuestión, detalle o
alguna explicación superior.
Es posible.
No le digo que no, que
pueda faltar.
Es posible que sí.

Vaya, tampoco creo que tenga una gravedad tremenda, (so per interferència d'un mòbil) sobre todo si tenemos en cuenta que tampoco aparecen las
enmiendas suyas justificadas.
Quiero decir que ninguna de las enmiendas que
han presentado ustedes lleva la justificación.
Es simplemente
supresión, de adición y modificación, pero no lleva
una justificación.
Le quiero decir que no.
.
.
Pero es posible que
falte alguna justificación, en la exposición de motivos, de
alguna medida o una justificación más amplia,
etcétera, etcétera.

Las modificaciones que se presentan a la Ley de
prevención de la contaminación y calidad ambiental tienen por
objeto trasladar el régimen de modificación sustancial o no
sustancial de la autorización ambiental integral, (so per interferència d'un mòbil)
(inintel·ligible) .
.
.
ambientales no
estaba regulado ni en el reglamento ni en la ley.
Se traslada el.
.
.
-¡joder con el teléfono!
-, se traslada el.
.
.
-perdón, perdón-.
.
.

El senyor president:

Lo entendemos, señoría.
Lo entendemos.

El senyor Marí Olano:

Es que está molestando a todo el mundo y no
sé yo lo que le pasa.

Perdón, perdón.

Entonces, se traslada el régimen de las
autorizaciones ambientales integradas a las licencias ambientales.

Yo creo que es una buena traslación porque, en
estos momentos, no estaba justificado cuándo la modificación
de una licencia ambiental podía ser sustancial o no.
En la
regulación que hace, ya no la ley nuestra, sino incluso la ley
estatal y la directiva IPPC, la directiva de prevención y control
integrales de la contaminación, se distingue entre las
modificaciones sustanciales y las sustanciales siempre, entre otras cosas,
porque mediante una modificación se puede llegar a convertir en una
actividad lo suficientemente grave como para someterla a licencia o como
para someterla a autorización.

Precisamente, eso es lo que tiene.
.
.
La medida que
propone el gobierno es esa, trasladar el objeto.

¿Se pierden tasas de los ayuntamientos?
Pues
mire, es posible que sí.
Yo no digo que no.
Pero le recuerdo que la
tasa es un tributo.
.
.
(Se sent una veu que
diu: «Competencias.
») ¿Competencias?
No, porque el ayuntamiento podrá decidir cuándo la
modificación es sustancial o no.
Es el interesado el que propone si
es sustancial o no y el ayuntamiento lo puede revisar.
¿Competencias?
No.
De hecho, la licencia seguirá siendo del
ayuntamiento.
La Generalitat no tiene nada que ver y la licencia
seguirá siendo del ayuntamiento y el ayuntamiento aplica la ley.

Y hablando de las tasas, ¿se pueden perder
tasas?
Pues es posible que se pierdan tasas, pero la tasa es un tributo
cuyo hecho imponible consiste en la realización de un determinado
servicio por parte de la administración y, además, la ley de
tasas estatal dice específicamente que el importe de la tasa nunca
podrá exceder del coste del servicio y por eso, en el proyecto para
la imposición de la tasa, se exige una memoria económica del
coste del servicio.
Es evidente que se pierden tasas, pero es que
también se pierden servicios por parte de los ayuntamientos.
No hay
servicio que prestar, no hay tasa que recaudar y como el coste de la tasa
no puede exceder del coste del servicio.
.
.
salvo que en algunos
ayuntamientos los costes de las tasas exceden del coste del servicio, en
cuyo caso, la tasa tiene dudosos problemas de legalidad.
Entonces, es
cierto que se pierden tasas, pero es que también se dejan de prestar
servicios que dejan de tener un coste para el ayuntamiento.

A ver.
Y por último, tenía apuntada una
cuestión.
Toda la cuestión de las áreas prioritarias y
demás, ustedes presentan una enmienda de adición, una
enmienda de supresión, pero me ha parecido entender que el objeto,
una de las razones fundamentales de su discrepancia es que no están
los ayuntamientos.
Eso justificaría una enmienda de adición,
no una enmienda de supresión.
Igual lo que tendría que haber
hecho es presentar una enmienda de adición para que estuviera a
propuesta de los ayuntamientos.
Es posible que sí.
Pero han
presentado una enmienda de supresión y como no estamos de acuerdo en
suprimir esta facultad que se da con objeto, precisamente, de estimular el
crecimiento económico y con objeto de evitar costes a las empresas y
disminuir el número de trámites, por eso la rechazamos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Té la paraula el senyor Signes en el seu torn
de rèplica.

El senyor Signes Núñez:

(Intervé amb el micròfon desconnectat) Sí, el primer que vull dir és que en el tema
de la.
.
.
(inoïble) .
.
.
pels ajuntaments o els seus agents i per altres
administracions públiques, i amb la col·laboració,
tal, tal, tal.

Per tant, l'única modificació que
vostés fan, l'única que fan és eliminar «a
por los ayuntamientos o sus agentes y otras administraciones
públicas».
Si eixe és únicament l'objecte
de la modificació de la llei, de l'article 260 de la LUV, del
reial decret llei, si és eixa la que fan, si nosaltres presentem una
esmena d'addició, lògicament, mos la van a tombar
perquè eixe és únicament l'objecte que
vostés tenen, traure als ajuntaments que puguen exercir dins
d'àrees prioritàries política industrial.
Que
n'estan fent i moltíssima als ajuntaments.

I jo no acabe d'entendre ací per
què s'elimina als ajuntaments de la possibilitat de tindre
eixos beneficis que he explicat abans, igual que van a tindre les empreses
privades mixtes o l'Ivvsa.
No ho entenc.
És a dir, és
un menyspreu a l'activitat dels ajuntaments i és una
disminució de les competències, i és una
disminució, evidentment, dels recursos econòmics dels quals
en este moment no anem faltats.

Però, de totes formes, a mi el que me pareix
gravíssim, i li ho torne a repetir, és el que li he dit
abans, és a dir, que ací venguem el Reial decret llei 1/2008,
de 27 de juny -al qual vosté no s'ha referit-, com
a un pacte PSOE-PP, que és l'inici per a vivenda protegida,
per a proporcionar sòl per a vivenda protegida, que és
l'inici d'eixe gran pacte urbanístic que necessita
l'urbanisme valencià, que està reclamant tot el
món, Benjamín Muñoz, que està reclamant la
pròpia cambra de comerç d'Alacant, que està
reclamant Europa, que està reclamant tot el món, vénem
eixe reial decret com el principi de l'entente, de l'acord, d'eixe gran pacte urbanístic
que tindrà entre els dos partits majoritaris d'esta cambra, i
vostés, de bones a primeres, en la primera llei
d'acompanyament modifiquen eixe reial decret llei sense tindre en
compte l'opinió del PSOE; demostra que vostés o ens van
enganyar o duien mala fe quan van pactar amb nosaltres eixe reial decret
llei o ens «ningunegen» passant una volta més el rodillo parlamentari per
damunt de tot.

I mire, me sap mal, me sap molt de mal, perquè
jo crec, sincerament, que ha aplegat el moment que el Consell i que el
president Camps prenguen decisions respecte a l'urbanisme
valencià.
La situació està molt greu.
El sector
està reclamant-ho, estan reclamant-ho alts càrrecs del
sector, com Benjamín Muñoz; està reclamant-ho la
Cambra de Comerç i tots els sectors socials implicats en este tema.
Ha aplegat el moment que el Consell i Camps prenguen cartes en
l'assumpte, i el que vostés han fet en esta llei
d'acompanyament és un pas enrere i han de donar explicacions
públiques.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyor Signes.

Senyor Marí, té vosté la paraula.

El senyor Marí Olano:

Bueno, no quiero entrar en
el último debate que ha planteado el portavoz del Grupo
Parlamentario Socialista porque no creo que sea un debate ni para el tiempo
que tengo, ni para el foro en que nos encontramos ni para el auditorio que
hay.

Yo no estoy en absoluto de acuerdo con lo que acaba de
decir.
Yo creo que una modificación puntual con un objetivo muy
concreto de una determinada.
.
.
, con un aspecto además que, por
decirlo así, no me da la impresión de que en el decreto ley
que ha citado usted -que es un decreto ley.
.
.
, un real decreto,
como muchas veces ha dicho en su intervención, es un decreto
ley-, no me da la impresión de que sea éste un aspecto
nuclear y básico de ese decreto ley.
No creo que sea la almendra del
decreto ley.
Creo que ese decreto ley se ocupa de bastantes cuestiones, y
ésta es una cuestión, por decirlo así, no la quiero
calificar de residual, porque no lo es, pero sí que tampoco la
podría calificar de principal.

La modificación que introduce esta propuesta
que hace el gobierno es una modificación que tiene por objeto
extender una de las cuestiones del decreto ley también a una
determinada organización de La Generalitat, como son algunas
actuaciones determinadas de La Generalitat, como las actuaciones promovidas
por La Generalitat a través de empresas públicas.

Yo no dudo que parte de su argumentación pueda
ser correcta.
No dudo que probablemente tiene tiempo para que nos sentemos
o para que se siente con la Conselleria de Territorio e intentar ver si sus
peticiones pueden encajar con la intención del gobierno.
Yo no lo
dudo.
Pero de ahí a calificar esto como una ruptura del consenso y
como que aquí viene otra vez Europa a pegarnos con un martillo para
meter por medio a este señor -creo que tiene barba-, que
se llama Benjamín Muñoz, que últimamente aparece en
los debates como si fuera un miembro más de la cámara, y que,
bueno, no deja de ser un señor que va a lo suyo, a ver si me
entiende, y lo suyo básicamente es ganar dinero.
Pues, yo,
¿qué quiere que le diga?
Cosa que está muy bien, eh,
cosa que está muy bien.
A mí me parece muy bien que los
promotores ganen dinero, están para ganar dinero, como
también está para ganar dinero cualquier empresario.
Pero que
le quiero decir que no me parece a mí que a estas alturas el tal
Benjamín Muñoz sea.
.
.
, bueno, pues no sé, sea la
doctrina, ¿no?
¿Qué quiere que le diga?
El
señor Benjamín Muñoz es un señor que va a lo
suyo, para eso es vicepresidente de los promotores, tiene intereses
allí y le vienen bien determinadas cosas, y otras no le vienen tan
bien, otras no le vienen tan bien.
Y a veces que se le dice desde el
gobierno que no.
Yo al señor Benjamín Muñoz le he
dicho que no unas cuantas veces, cuando tenía el anterior cargo,
antes, cuando sí que estaba en el gobierno y cuando
elaborábamos las enmiendas a la ley de.
.
.
, cuando (inintel·ligible) .
.
.
las enmiendas a la Ley urbanística valenciana.

Pero como no me quiero extender, yo le digo, el
gobierno no está rompiendo ningún pacto ni aquí viene
Europa y ahora Europa, y no sé qué.
Mire, hemos puesto una
enmienda que será sobre un aspecto de la política
urbanística importante, pero dentro de toda la
política.
.
.
Yo no digo que no sea importante, pero dentro de la
política urbanística, que la política
urbanística.
.
.
ese aspecto no creo que llegue al 0,5% de la
política urbanística.
Si para eso se acaba Europa, tiene que
venir aquí Europa, van a montar otra comisión con
eurodiputados que vengan aquí a pegarnos y todo eso, bueno, no creo
que valga la pena.

Sí que puede ser, ya le digo, señor
Signes, ya le digo que sí que tiene, sí que puede ser que sea
acertada su argumentación en algunas cuestiones.
Y creo que
podía haber tiempo para hablarlo con la conselleria.
Yo, desde luego, encantando de.
.
.
, si usted lo tiene a
bien, bueno, pues comentar algo con la conselleria también y poder.
.
.
Porque veo que en algunas
de las cuestiones que ha planteado, sin ser un experto en la materia, sin
haber profundizado esto como se tiene que profundizar, veo que
quizás no vaya desencaminado.
Pero, desde luego, nada de acabar con
el pacto ni nada por el estilo.
Hay una voluntad firme del Consell de
pactar con ustedes las grandes cuestiones urbanísticas.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyor Marí.

Hem acabat el debat de les esmenes.
Anem a passar a
votar-les, este últim grup d'esmenes, que va de la 38 a la 61.
Alguna observació a fer en el bloc este?
Les passem a votar
conjuntament.
Vots a favor de les esmenes?
7.
En contra?
8.

Passem a votar ara els articles.
L'article 60,
61, 62, 63, 64 i 65, que sí que tenen esmenes.
Vots a favor
d'estos articles?
8.
Abstencions?
Cap.
En contra?
7.

L'article 66, que no té cap esmena.
Vots
a favor?
8.
Abstencions?
7.

El 67, que sí que té esmenes.
Vots a
favor?
8.
En contra?
7.

68 i 69, que no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

El 70, que sí que té esmenes.
Vots a
favor?
8.
En contra?
7.

El 71, que no ne té.
Vots a favor?
8.
En
contra?
7.
Perdó, abstencions?

El 72, 73, que sí que tenen esmenes.
Vots a
favor?
8.
En contra?
7.

74 i 75, que no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

76 i 77, que sí que tenen esmenes.
Vots a
favor?
8.
En contra?
7.

Disposició addicional primera, que no té
cap esmena.
Vots a favor?
14.
Abstencions?
1.

Disposició addicional segona, que sí que
té esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra.
.
.
?
Perdó.
Vots a
favor?
14.
En contra?
1.

Disposició addicional tercera,
disposició final primera, final segona i exposició de motius.
(Se sent una veu que diu: «Y las
derogatorias.
Adicional tercera, derogatoria primera, segunda y tercera, y
final.
»)

Todas juntas, sí.
(Remors) Totes juntes.
Vots a favor?
8.
En contra?
Cap.
Abstencions?
7.

L'exposició de motius també
l'ha dit.
.
.

Senyories, hem acabat el debat de la comissió
del projecte de llei.

Designació del membre de la comissió que
ha de presentar davant del Ple el dictamen sobre el Projecte de llei de
mesures fiscals, de gestió administrativa i financera, i
d'organització de La Generalitat

El senyor president:

Passem al tercer punt de l'ordre del dia, que
diu designació del membre de la comissió.

Les seues senyories tenen la paraula.

La senyora Moreno Fernández:

Pues agradeceríamos
al letrado que nos dijera quién fue el año pasado, si lo
tiene a mano, para, como suele ser costumbre, alternar entre el presidente
y el vicepresidente con esta ley y con la ley de presupuestos, si a los
otros grupos les parece bien.

El senyor president:

El señor letrado lo
hará constar en acta de la forma que sea alternativa.
(Remors)

I després recordar a les seues senyories que
tenen vint-i-quatre hores, eh?
, per a fer el manteniment de les esmenes.

La senyora Moreno Fernández:

Señor presidente,
para que quede constancia, no obstante, que mi grupo va a mantener todas
las enmiendas.

El senyor Marí Olano:

Que quede constancia
también, como cuestión técnica, el Grupo Parlamentario
Popular ha introducido algunas enmiendas que han sido aprobadas, lo que
ocurre es que no están introducidas, no hay ninguna referencia a los
nuevos capítulos que se introducen en la exposición de
motivos.
Yo creo que sería bueno, como cuestión
técnica, simplemente en la exposición de motivos poner el
capítulo que hemos introducido a través de las enmiendas del
grupo parlamentario.
.
.
, porque conste en la exposición de
motivos.
Nada, es una cuestión formal, sin mayor trascendencia.
Pero
yo creo que de eso se pueden encargar los letrados.
.
.
(La senyora Moreno diu: «Que lo metan como enmienda
técnica.
»).
Exacto, exacto, eh.

Igual que la disposición, hemos presentado una
enmienda que poníamos «disposición adicional
primera», es «disposición adicional única».

El senyor president:

Bé, senyories,
ací està el CD que s'ha editat de les esmenes que
s'han presentat al projecte de pressupostos.
Si les seues senyories
en volen més li'l demanen al senyor lletrat.
En tenen en el
grup algun, però si en volen més.
.
.
(Remors) Es por escrito, pero
normalmente.
.
.

Senyories, s'alça la sessió.
Veig
que ja s'ha alçat, però, vaja, ara, oficialment
s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 12 hores i
55 minuts)