Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-indent:35,4px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Coordinació,
Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat
realitzada el dia 1 de març de 2007.
Comença la reunió
a les 10 hores i 57 minuts.
Presideix l'Il·lustre Diputat
Senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 26/i II.

Alteració de l'ordre del dia

El senyor president:

Es reprén la sessió.

Pregue als grups parlamentaris que notifiquen les
substitucions que s'hagen pogut.
.
.
Perquè no cal comprovar
quòrum, perquè és continuació, però
sí els diputats o diputades que hui assistixen, que no assistiren
ahir, a efectes del control per part dels servicis de la cambra.

Sí, senyor Ribó.
(Pausa) Senyor Camarasa.
El senyor Such,
sí que estava ahir.
Els qui no estaven ahir, a efectes de control.
(Remors) Por parte del Grupo
Popular.
(Remors) La
señora Herminia Palomar, que ayer no estuvo.
El señor
Castellano, que sustituye a Mercedes Alonso.
La señora
Verónica Marcos, que sustituye a Asunción Quinzá.
(Remors) ¿Quién
más?
La señora Dolores Peña, que sí que
está, y ayer no estaba.
La señora Climent estaba ayer.
Y los
demás, estaban todos ya, me parece.
Señor Ferraro,
señor Martínez y señora García Herrero ya
estaban ayer, ¿verdad?
(Remors) Correcto.
Entonces, la señora Ninet, el señor
Lozano, la señora Palomar, la señora Rochel, y la
señora Marcos y la señora Peña.
¿Vale?
(Remors)

Bé.
Senyories, en la carpeta tenen les seues
senyories l'escrit que ha arribat a esta comissió, que remet
el vicepresident del Consell, pel qual s'informa sobre el compliment
de la Resolució 196/VI, d'acord amb el que establix el
Reglament de les Corts.
En la carpeta el tenen les seues senyories per al
seu coneixement.

El senyor president:

Bé.
 Primer, la presidència vol
proposar a la comissió l'alteració de l'ordre del
dia perquè quan s'haja finalitzat el debat previst de
l'informe.
.
.
l'ordenació d'esmenes de la llei de
règim matrimonial, i la designació de la persona de la
comissió que haja de presentar en el ple el dictamen.
.
.
que
s'altere l'ordre del dia per a debatre també
l'informe respecte de la llei de comunitats valencianes en
l'exterior i nomenar també, a continuació, la persona
que haja de presentar el dictamen en el Ple.

Per tant, vots a favor de la modificació?
Gràcies.
Per unanimitat.
Moltes gràcies.

Proposició de llei de règim
econòmic matrimonial valencià (RE número 53.
944, BOCV
número 239)

El senyor president:

Passem al punt, debat de la Proposició de llei
de règim econòmic matrimonial valencià, registre
d'entrada a estes Corts 53.
944.

Bé.
D'acord amb els portaveus, va a
utilitzar-se un torn per cada grup per a defensar el bloc d'esmenes,
en una sola intervenció, que tenen presentades, respectant, conforme
establix l'article 71 del reglament, el dret a rèpliques, en
el seu cas.

L'esmena número 1 és del Grup
Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa, i la resta d'esmenes
presentades pel seu grup, té la paraula el senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Abans de tot, vull començar reivindicant, amb
tota la fermesa necessària i amb una profunda convicció, la
importància i la transcendència de la llei que hui comencem a
debatre en comissió, perquè és la nostra primera llei
de drets foral, després de l'aprovació de la reforma de
l'Estatut d'autonomia.

Crec que tots hem de ser conscients de la
dimensió i de la importància política i social que
té el fet que estiguem desenrotllant el nostre dret propi i que
puguem parlar d'ell amb la mirada posada en el futur, dins del marc
constitucional i conforme establix l'article 7 de l'estatut,
és a dir, d'acord amb les necessitats econòmiques i
socials de la societat valenciana del segle XXI.

Senyories, esta llei és
l'evidència clara que tenim la nostra particularitat i el
nostre dret propi, i al portar-lo endavant estem defenent l'exercici
de la nostra autonomia i del nostre autogovern.
Cosa que, senyories, no cal
oblidar que si ha sigut possible és gràcies, com dia, a este
nou estatut que mos va a fer avançar en el nostre autogovern i en la
nostra autonomia.

Podem parlar sense complexes hui del dret foral, del
dret civil valencià, primer, perquè el nostre dret fou el
més important tècnicament i el més complet des de la
seua època; i, en segon lloc, perquè esta llei, al mateix
temps, respon a un esperit que la nostra societat actual vol arreplegar
mesures de protecció que mos situen en l'avantguarda social
dins del que era l'esperit dels antics furs.

Fer demagògia creant falsos temors entorn a
esta llei no és acceptable.
Les diferències que establim amb
el Codi Civil no mos fan de pitjor condició respecte als altres
ciutadans espanyols.
Al contrari: les distàncies que marquem amb
altres legislacions forals l'únic que fan és denotar la
nostra especialitat del nostre dret propi, cosa que mos ha d'honrar
absolutament a tots.

I, senyories, vull insistir que és la mateixa
Constitució, i l'Estatut, la que mos dóna legitimitat
al nostre dret foral, i també l'exposició de motius de
la llei de 1974, que la redacció del títol preliminar del
Codi Civil reconeix eixa plena legitimitat de la integració i la
diversitat jurídica dels distints pobles d'Espanya.

No caiguem, senyories, en centralismes mal entesos, en
crítiques a esta llei, perquè açò és
confondre les coses.
Miren vostés, la unitat és una cosa i la
uniformitat altra completament distinta.
Mosatros el que volem és
reivindicar la nostra diversitat política, cultural i
jurídica, perquè és fonament de la nostra autonomia,
però també reivindicant esta diversitat jurídica estem
potenciant, desenrotllant i aprofundint en el que és el nostre
autogovern i en facilitar les coses als ciutadans en el seu desenrotllament
econòmic i social de la nostra comunitat.

Cal legislar amb prudència, des de la
reflexió, com crec que s'està fent.
Esta llei ha sigut
debatuda amb diversos col·lectius professionals i amb diversos
experts en dret civil i en dret foral.

Per tant, fruit també d'haver contrastat
les opinions amb els distints operadors jurídics i amb distints
col·lectius, el Grup Parlamentari Popular ha presentat, en este cas,
un grup de 39 esmenes a esta proposició de llei per a millorar, per
a perfeccionar, aclarir alguns conceptes i facilitar la seua
interpretació.

Però el que crec que no cal fer és
renunciar a legislar, a fer-ho sense por i sense reserves, perquè,
en este cas, els recels no són sinó por al ple i total
desenrotllament de la nostra autonomia i del nostre govern.

Com dia, hem presentat 39 esmenes, la majoria
d'elles que tenen un caràcter tècnic o
pròpiament jurídic i que obeeixen a la voluntat de millorar i
perfeccionar la llei.
Vaig a ficar alguns exemples d'estes esmenes.

En primer lloc, s'han harmonitzat els articles
11 i 54, que regulen la responsabilitat per deutes front a tercers en
l'exercici de la potestat domèstica.

S'ha introduït una referència
expressa als béns agermanats i dotals en regular
l'afecció de béns a l'alçament de les
càrregues del matrimoni en l'article 8, per raons de
coherència amb el nostre règim de dret propi valencià.

La inclusió, entre el supòsit de
contribució a l'alçament de les càrregues del
matrimoni de l'atenció als fills, encara que siguen majors,
amb el fi d'acollir la realitat actual de molts fills majors
d'edat, però dependents dels seus progenitors, també en
base a altres esmenes que havien presentat alguns altres grups, com, per
exemple, el d'Esquerra Unida, en eixe mateix sentit.

L'extensió de l'exigència
del consentiment del cònjuge no titular de la vivenda per als actes
dispositius sobre esta als documents privats.

Se millora la regulació de la capacitat per a
poder atorgar capitulacions matrimonials en menors d'edat emancipats.

També se regula amb major precisió la
ineficiència de la carta de núpcies o capitulacions
matrimonials o la revocació de les donacions per raó de
matrimoni.

S'ha millorat també la redacció de
l'article 39, aclarint la interpretació del precepte.

I sí volguera destacar i fer comentari especial
respecte d'algunes esmenes que me pareixen més significatives
pel seu contingut i el seu abast, i que trascendixen més allà
del purament tècnic, com la realitzada en l'article 13,
apartat 2), perquè esta realment se traduïx en una
ampliació dels supòsits en què el treball
domèstic és susceptible de compensació.
Jo la
qualificaria d'una esmena tremendament social.

En efecte, la redacció que li donem a
l'article 13.
2 durà lloc a la compensació en tots els
supòsits d'extinció o dissolució del
règim econòmic matrimonial, i no sols en els casos de
separació o de divorci.

I, per altra part, se deixa, a més, molt clar
que una cosa és la compensació pel treball domèstic i
una altra cosa ben distinta és la pensió compensatòria
que està regulada en el Codi civil.
Amb la qual cosa, eliminem
qualsevol tipus de dubte que es poguera albergar sobre la compatibilitat
entre ambdues prestacions.

És a dir, en esta esmena s'accentua la
defensa i la protecció dels interessos del cònjuge que
realitza el treball domèstic i que en la major part d'estos
casos ha de tindre també esta protecció legal.

Per tant, mantenim la línia rectora
d'esta llei, que partix de la premissa d'establir un adequat
equilibri entre la llibertat, l'autonomia privada, la plena igualtat
entre els contraents i la protecció i la defensa dels més
desfavorits, i en especial també de la dona.

En segon lloc, s'ha introduït una esmena
que té per objecte permetre l'ús alternatiu dels termes
de cartes de núpcies o capitulacions matrimonials, perquè si bé és cert que en el dret
comú se ve utilitzant la denominació, comunament, de capitulacions matrimonials, no
és menys cert que la denominació foral era carta de núpcies.
I que
l'article 7 de l'Estatut d'autonomia, que, per tant,
és de preceptiu compliment, establix en el seu apartat 1 que la
reintegració foral s'aplicarà, en especial, a
l'entramat institucional del històric Regne de València
i la seua pròpia onomàstica en el marc de la
Constitució espanyola i de l'Estatut d'autonomia.

Per tant, respectant el mandat estatutari i, al mateix
temps, facilitant els ciutadans el pas d'un règim
econòmic a un altre, és pel que hem decidit també
donar l'ambivalència de la denominació de capitulacions matrimonials o cartes de núpcies.

La resta de grups parlamentaris també tenen
diverses esmenes, un grup d'esmenes importants al respecte.
I, en
eixe sentit, oferisc una transaccional per a poder mantindre i cada u,
lliurement, que utilitze la denominació que crega convenient, de capitulacions matrimonials o cartes de núpcies,
perquè aixina respectem el que és l'article 7.
1 de
l'estatut i respectem també el que puga ser la praxi
diària dels distints operadors jurídics.

També vull destacar l'esmena de
l'article 46, que permet agermanar béns no sols en
capitulacions matrimonials o cartes de núpcies, sinó
també a través del document públic
d'adquisició dels béns.
Amb ella pretenem flexibilitzar
el requisit formal precisament perquè el que aporta la germania
és flexibilitat.
I no té sentit establir rigideses formals a
un sistema que el que es pretén és que siga flexible i
pragmàtic, que siga útil i que tinga el valor de donar-li la
màxima flexibilitat jurídica per a pactar lliurement els
contraents les qüestions sobre el seu règim econòmic
matrimonial.
Per tant, se prima l'autonomia de la voluntat amb la
regulació de la clàusula de reversió total.

I, senyories, volia dir que també volia
destacar una esmena introduïda en les donacions per raons del
matrimoni, esmena que omet la possibilitat que estes es destinen a
l'alçament de les càrregues del matrimoni, i que afecta
els articles 31 i 8, paràgraf tercer, d'esta llei.
I es tracta
no de desmeréixer les donacions per raó del matrimoni,
sinó tot el contrari: estes conserven no sols tot el seu sentit i la
seua utilitat.
I el que pretén és distingir amb major
claredat i donar rellevància al dot.

I per què es fa això?
Perquè
entenem que el dot té un clar sentit social, que és un
instrument específic que garantix el compliment del deure
d'atenció familiar.

Estes esmenes demostren que la recuperació i la
integració del dot no és una pura i simple fotocòpia
dels furs, sinó tot el contrari: va mol més allà.
I
ahí es fa un esforç de recuperació i
reintegració actualitzada al segle XXI.
El dot es consolida com el
paper de garantir el compliment d'un fi tan important, com és
el d'estar destinat als alçaments de les càrregues del
matrimoni o de les càrregues matrimonials, cosa que justifica
també l'existència d'un dret de reversió a
favor del cònjuge supérstite en cas de mort del donatari.

Per altra part, en tota la llei l'autonomia de
la voluntat juga un paper decisiu, perquè els ciutadans valencians
en l'època foral eren els ciutadans més lliures,
però també és cert que en molts preceptes esta
llibertat s'harmonitza amb mesures de protecció que hui
resulten necessàries.

Aixina, a través d'una esmena, per
exemple, permetem al donant revocar una clàusula de reversió
quan intercedisca separació, nul·litat o divorci del
cònjuge donatari anterior a la mort.
I mantenim, no obstant
això, el caràcter dotal dels béns.
I per què?
Perquè entenem que, per exemple, el pare que dota uns béns i
que preveu que estos revertisquen a favor del seu cònjuge en cas de
defunció, és lògic pensar que revoque eixa
previsió si té lloc una separació, una
nul·litat o un divorç matrimonial.
Però el que no
té sentit és que se deixe sense efecte la previsió
inicial que eixos béns siguen utilitzats per a mantindre, per
exemple, els seus néts.

Finalment, també vull fer referència,
dins d'estes 39 esmenes, a la disposició final, que amplia el
termini previst de vacatio legis.
Per què esta esmena?
Perquè considerem que
fer extensiu el període de transició d'un mes que tenia
inicialment el text a sis mesos, pot ser també més consonant
amb el que altres grups parlamentaris mantenen d'ampliar el que
és el temps de la vacatio legis.
És cert que, tal vegada, el canvi de la llei de
separació de societat de guanys a separació de béns
és una cosa que, pràcticament, en la societat és
conegut, perquè jo crec que la majoria de la societat coneix
què és el règim de separació de béns,
entre altres coses, perquè s'utilitza prou a sovint quan van a
les notaries els ciutadans valencians a realitzar capitulacions
matrimonials, perquè també és un règim que
s'aplica en altres comunitats autònomes des de fa també
algun temps, i perquè mosatros entenem que respon
claríssimament a les necessitats, a l'estructura social, a
l'estructura, sobretot, d'impuls que té esta comunitat
en tots els órdens.

Per tant, senyories, jo crec que és una
oportunitat importantíssima la que tenim, és una
responsabilitat jo crec que immensa la que tenim de fer en esta llei per a
aconseguir, dins de les millores que en el debat de hui i en els propers
dies, de cara al ple, pugam fer per a millorar tècnica,
jurídicament i per a arribar als distints punts d'encontres,
perquè pugam fer esta primera llei de règim de dret foral,
que puga servir per al que és una llei, i és per a millorar
la qualitat de vida dels ciutadans.

Per tant, per part del Grup Parlamentari Popular la
comprensió, la generositat en el debat i l'esforç
perquè, conjuntament, els tres grups representats en esta cambra i
en esta comissió pugam realment fer, des de la conciliació,
una llei important que, deixant de costat partidismes i electoralismes que
puga marcar una agenda política concreta de cada un dels partits
polítics, tingam eixa altura de mires perquè pugam arribar a
un acord jo crec que necessari, a un acord fonamental en què la gent
sàpia realment i que se pegue un pas en el que és
l'autonomia i el que és l'autogovern.
Des del Decret de
nova planta, del 29 de juny del 1707, tenim la gran oportunitat de reparar
eixa injustícia històrica que la Comunitat Valenciana ha
tingut des de fa tres-cents anys i que jo crec que eixa altura de mires
és la que té de presidir tot este debat.

Jo, senyories, tinc de dir que tinc la mà
totalment estesa i que espere que entre tots fem un esforç de
consens per a traure endavant la llei i que la negociació de les
esmenes, no sols en el dia de hui, sinó de hui fins al seu debat en
el ple, en el que tenim temps, lògicament, per a poder millorar, per
a poder perfeccionar el text, i perquè, lògicament, ixca una
llei de tots i per a tots.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Castellano.

Doncs, continuant amb el procediment que hem acordat,
correspon ara l'esmena número 7, del Grup Parlamentari
Socialista, i l'agrupació en ella de la resta d'esmenes
presentades per este grup parlamentari.
Per a la seua defensa i per a fixar
posició, si ho creu oportú, de la defensa que ha fet el
senyor Castellano, té la paraula el senyor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Socialista ha presentat 133
esmenes al text de la Proposició de llei de règim
econòmic matrimonial que presenta el Grup Parlamentari Popular, i
hem presentat este nombre d'esmenes abordant jo crec que els
principals aspectes que al nostre entendre patix el mateix text.

A mi m'agradaria fer algunes consideracions
prèvies que, un poc, indiquen quina és la situació en
la qual ens trobem davant d'este text, un text que ha segut presentat
a iniciativa del grup parlamentari, un text que no ha aportat ningun
informe jurídic a la resta del grups parlamentaris o a la mateixa
comissió, un text que no ha pogut ser debatut en la comissió
mitjançant la presència d'experts com va
sol·licitar el Grup Parlamentari Socialista, i un text que, al
nostre entendre, és molt complex i que genera unes dificultats
importants de cara al futur més immediat.

En primer lloc, jo crec que no compartim la mateixa
filosofia.
El text presentat.
.
.
, no compartim la mateixa filosofia de
què volem aconseguir i a on volem arribar.
El text que es presenta
està replet, i així ho diu la seua pròpia
exposició de motius, de recuperació del dret foral, i un poc
la intenció o el plantejament que es fa avui ací és la
recuperació d'aquell dret i, per tant, que això
significa recuperar l'autonomia o tindre major grau
d'autogovern.
Nosaltres no entrem en això.
És a dir,
nosaltres no volem entrar en la recuperació del dret foral,
nosaltres el que sí que volem és recuperar i garantir la
capacitat legislativa d'estes corts en matèria de dret civil,
que fins ara no la teníem.
I nosaltres creguem que això
és important.

Perquè recuperar la capacitat de legislar en
matèria de dret civil, com anem a fer en aquest acte, amb objectius
distints per part del Grup Popular al Grup Socialista, suposa,
efectivament, pegar un pas endavant molt gran en el que és la
capacitat de regular les relacions entre les persones a través de la
matèria civil i en este cas, més concretament, del
règim econòmic.

Nosaltres amb això ens podem donar per
satisfets.
La nostra intenció no és recuperar els furs,
perquè això és irrecuperable i, sobretot,
perquè els furs, la immensa majoria, quasi tots ells, són
tremendament inconstitucionals, per molt que es diga que s'adapten a
la Constitució.
És a dir, una cosa és el que diu el
text i una altra cosa és el que realment siga constitucional o no.

Nosaltres no anem a entrar en eixe tema, però
sí que volia fixar que l'objectiu nostre és recuperar
la capacitat de legislar en matèria de dret civil i, per tant, que a
partir d'ara puguem iniciar un procés de regular les relacions
entre les persones per part d'estes corts, que abans no existia.
I
això ho enllace en el segon plantejament que nosaltres fem, que
també és el que es planteja bàsicament en totes les
esmenes que hem redactat, i és que si abandonem el que és el
concepte dels furs, que nosaltres l'abandonem, nosaltres no tenim la foralitis esta, i volem
regular la realitat social que avui, en el segle XXI tenim, efectivament,
hi han coses que cal incorporar.
I en eixe sentit, nosaltres hem apostat
per regular no el que són les càrregues del matrimoni com a
tal -que he vist que el Grup Parlamentari Popular ha modificat
«càrregues familiars» per «càrregues del
matrimoni» en el text, i «càrregues de la
família» per «càrregues del matrimoni»
també-, perquè nosaltres creguem que és
més correcte «la família», perquè quan
parlem de matrimoni parlem d'un acte jurídic molt concret,
però tipus de família n'hi han moltes, molts tipus de
família, i nosaltres creguem molt més correcte parlar dels
tipus de família, perquè abunden també la
incorporació.
.
.
, equiparant al mateix dret que l'acte
jurídic matrimonial l'acte de fet de viure en parella.

I nosaltres, en tot el text, hem incorporat i hem
equiparat en efectes jurídics les parelles de fet als matrimonis que
han segut regulats mitjançant un contracte.
A tots els nivells.
Perquè creguem que és el que toca, és el correcte.
Perquè si, després, si això no ho havérem fet i
havérem hagut de fer una llei de parelles de fet, no estava
equiparat realment al que és el concepte del matrimoni, que al cap i
a la fi és l'abanderat o l'estendard quant a la
regulació en matèria civil.

Per tant, nosaltres no podem compartir les
modificacions estes quan es parla de càrregues de la família,
càrregues del.
.
.
, no anem a compartir-ho, perquè
famílies n'hi han de molts tipus i no sols aquelles que estan
regulades en el matrimoni, encara que l'avanç social que
s'ha produït amb el govern Zapatero regulant el tema de les
possibilitats de matrimoni de tot tipus, és substancial.
Però
queda per regular també el tema de les parelles de fet.

Nosaltres apostem realment per una sèrie de
propostes a fi d'acabar o d'eliminar el que és la
discriminació a la dona que suposa el text presentat.
Nosaltres
creguem que està farcit d'elements, elements que servien per a
l'època foral, elements que servien per a fa tres-cents anys,
però que avui no té cap sentit, i que l'única
cosa que es fa és procedir a una discriminació de la dona i
posar-la en molt més mala situació que a l'home, quan
totes les polítiques de progrés impulsades i sostingudes per
governs socialistes i per partits socialistes volem apostar per la plena
igualtat de condicions entre hòmens i dones i (veus) apostem per eixa igualtat de
regulació, moltes vegades atenent criteris que, efectivament, les
dones encara no han arribat als nivells d'igualtat que se suposa que
deurien tindre i, per tant, que necessiten un plus a eixe respecte,
nosaltres creguem que la proposta és un retrocés fonamental
quant al dret de les dones i quant a la seua capacitat de regular
determinades institucions jurídiques.

Nosaltres creguem que el text incorpora determinades
institucions, que seran molt forals i servirien molt en el segle XV o en el
segle XVI, (veus) però
que avui no té cap sentit, com és el tema del dot i el tema
de la germania.

En el tema del dot, evidentment, no podem
compartir-ho.
El dot és una institució en desús i, per
tant, no anem a regular nosaltres una cosa que és en desús i
que no es practica en el segle XXI, i en eixe sentit no anem, per
allò de la recuperació foral, a posar-ho en un text normatiu
quan no s'usa, creguem que no té cap sentit, sinó que
volem fer una llei adaptada a les noves necessitats i a les necessitats
socials actuals.

I el tema de la germania.
I en el tema de la germania
es genera, realment, un conflicte important, perquè si estem
apostant per un sistema de separació de béns en cas que no se
fagen capitulacions prèvies declarant el sistema de guanys,
després estem afavorint la creació d'un altre guany
dins de la separació de béns, quan això es resol hui
en dia, està ben regulat amb qualsevol tipus d'acte
jurídic com pot ser un contracte de compravenda, els contractes de
donacions, les participacions mancomunades amb els béns i tot tipus
d'actes jurídics, que no fa falta regular la germania dins del
sistema de separació de béns, perquè és jo crec
que prou contradictori i per a casos molt concrets.

Avui ja tenim institucions jurídiques
tranquil·lament formalitzades, que ens poden evitar entrar a regular
el tema de la germania com es regula en el propi text.
I no ho dic jo
sòl, i no ho diu el Grup Socialista, és que ho diu el Govern
de la Generalitat també quan fa el seu dictamen.
.
.
També ho
diu el Govern, no ho diu el Grup Socialista.
El Govern també diu que
són institucions en desús i que no cal regular res.
(Veus) Per tant, és
una qüestió que, en este cas, i que no servixca de precedent,
coincidim el Govern Valencià i el Grup Socialista quant a la
pretensió, i ja dic que sense que servixca de precedent.

Nosaltres el compartim, compartim l'objectiu,
compartim l'objectiu de fixar efectivament el sistema de
separació de béns, perquè al cap i a la fi és
el sant i senya d'esta proposició de llei, és,
efectivament, el que s'ha venut i el que la gent entendrà
més fàcilment del que va a ser el futur més immediat.
I és el tema de, en cas de no haver atorgat capitulacions
matrimonials, quan es signa el contracte de matrimoni estàs ja en el
règim de separació de béns.
Això és el
més significatiu.

Nosaltres volíem valorar també la
utilitat social d'açò, i mos hem preocupat un poc per
vore en el col·lege notarial quantes separacions de béns
s'havien formalitzat en l'any 2006, i realment no superen les
4.
500 formalitzacions de capitulacions de separació de béns.

Ens pot fer dubtar açò, efectivament,
ens pot fer dubtar que siga el que volen els valencians, no?
(veus) i que siga el que mos
ha portat als legisladors, als grups parlamentaris a motivar d'una
forma important que es regule açò.
Realment no és pel
nombre, efectivament, perquè el nombre és ínfim al
costat del que són els matrimonis que es celebren amb guanys,
però és cert que, per a nosaltres, és important que es
puga regular la separació de bens de forma inicial i que, en tot
cas, les capitulacions matrimonials que s'hagen de conformar siguen
pel tema de guanys.

Nosaltres, això ho compartim, però creem
que, sent el més essencial, el més important, jo crec que
és el punt més d'acord que podem tindre el Grup
Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista en este sentit.

Nosaltres creem que hem intentat presentar una
sèrie d'esmenes que van, finalment, a millorar el que
és la protecció de la dona; no entenem la dona com un element
menystingut, sinó dotant-lo d'un plus davant de la desigualtat
que avui encara existix i bona prova d'això és tot el
tema de la violència de gènere que avui, desgraciadament,
encara coexistix entre nosaltres i que té com a víctima
fonamental la dona i no l'home.
Compartim i, analitzant i entenent
que la situació del treball a la casa és bàsicament
fet per la dona -que moltes vegades treballa a la casa i treballa
fora de la casa pel sosteniment de la família, amb el que
això suposa- i, en este sentit, hem millorat esta
possibilitat, esta situació perquè, fins que arribe realment
la plena igualtat i isca una consciència social distinta a la que
avui tenim, puguem tindre garanties suficients que no s'obligue
realment la dona a fer aquells actes jurídics que encara hui es
produïxen en moltíssims matrimonis.

I per això, nosaltres hem aportat este tema amb
molta serietat, atenent també multitud de demandes i de reclamacions
que ens han vingut d'associacions, preocupades, i associacions de
dones, que no són precisament entitats que es caracteritzen per ser
tremendament submises als homes, en absolut.

I entenem també que han d'aportar el plus
d'igualtat que és necessari aportar amb les esmenes que
nosaltres hem incorporat.

En definitiva, jo crec que abordem esta llei, creem
que és una llei que deu eixir i ens agradaria que isquera per part
d'estes corts incorporant allò que nosaltres hem plantejat,
perquè creem que pot estar bé; és a dir, pot estar
bé que fem una llei per al segle XXI i no una llei del segle XVII o
del segle XV, amb determinades institucions que no s'usen i que sols
per allò de la recuperació o per parlar d'autonomisme
foralista.
.
.
que no té res a vore, moltes vegades, el terme foralista; realment, autonomista.
Tenim bones proves
d'això en els últims partits o en alguns partits que
han eixit, que la seua terminologia és eixa del foralisme
malentès, el foralisme castellà bàsicament.

Però entenem que cal abordar esta llei amb
institucions per al nou segle, institucions del segle XXI i, sobretot, per
a abordar el que són els problemes que avui tenim els valencians amb
la legitimitat d'haver recuperat la capacitat de legislar en
matèria de dret civil que, per a nosaltres, és el més
important de tot el que estem fent avui, no per recuperar els furs,
perquè com tots podem compartir, això és plenament
irrecuperable amb allò que és el seu contingut, perquè
és tremendament inconstitucional.

I açò no és centralisme,
senyories.
Estem fent un plantejament molt autonomista, molt arrelat en la
terra i, sobretot, d'ara.
I estem aprofundint en el nostre
autogovern; és molt senzill dir que aquells que s'oposen a
açò són centralistes.
No és això.
No es
tracta de qui s'opose que un fur que parla del dot, que el dot
està en desús i dir que això no és correcte i
dir que això és ser centralista.
Això no té cap
sentit i, sobretot, no és la realitat.

Per la meua part, res més.
Gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Such.

Per a rèplica al senyor Such, el senyor
Castellano té la paraula.

El senyor Castellano Gómez:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Such, en primer lloc, agrair-li el to i el
contingut de la seua intervenció.

Jo crec que hui hem fet una cosa que era molt
important que els ciutadans senten, i és que, partint d'un
punt de partida clar i bàsic, tots, que és que la capacitat
de legislar la tenim a la Comunitat Valenciana sense cap tipus de complex i
sense cap tipus de pors i avalada per la Constitució i per la nova
reforma de l'Estatut.

Jo crec que és un avanç una cosa tan
simple com la que estem dient, crec que és un avanç decisiu,
que crec que tots hem de felicitar-nos en el dia d'hui: un punt de
partida molt important.

Un altre segon punt de partida que li he sentit
és que, en la separació de béns com a règim
econòmic matrimonial, estem absolutament d'acord, que
és una de les bases fonamentals, lògicament, i columna
vertebral, en este cas, d'esta proposició de llei.
Allò
que és constitucional simplement no se pot legislar; és a
dir, allò que va contra la Constitució, simplement, no se pot
ficar, ni legislar.

I ací no estem parlant, perquè no ho
permet el nostre estatut -ni ho permet l'article 7.
1, ni ho
permet la disposició transitòria tercera del nostre
estatut-, ací no se pot reintegrar o recuperar els antics
furs, ni ningú ho pretén.
Se pretén adaptar, dins dels
camins constitucionals i dins de les noves necessitats econòmiques i
socials de la Comunitat Valenciana, que és el que establix
l'article 7 i la disposició transitòria tercera, a
pesar que tots sabem que el Codi civil, en la seua immensa majoria,
és dret romà de fa 20 segles i ningú diu que és
anacrònic, ni res, sinó tot el contrari; entre altres coses,
perquè això és fer demagògia.
Igual que del
codi justinià, la majoria del dret civil també està
hui absolutament en vigor.

Per tant, ací no estem intentant adaptar res
dels segles XV o XVII; és que això no és de veres;
això no se sosté, se diga amb més o amb menys
vehemència.
Per tant, jo crec que una llei en què es parla de
violència de gènere, quan hem vist les estadístiques
que acabem de vore i publicades en molts mitjans de comunicació
d'estes últimes setmanes i els casos que hi ha hagut, i que no
hi ha altra llei a Espanya que tracte d'estes qüestions, com
és la protecció, en este cas, davant la violència de
gènere, fonamentalment patida per la dona, jo crec que també
coincidirem que és un avanç social molt important.

Que, per cert, he vist que una de les seues esmenes
vol llevar la referència a la violència de gènere,
cosa que m'ha sorprès i m'imagine que, a la millor,
serà per causa d'algun tipus d'error, perquè no
crec que s'haja de quedar el tema de la violència de
gènere.
.
.

I mire, en temes d'igualtat de l'home i la
dona, no anem a discutir.
Màxima igualtat.
Jo crec que els que
menystenen la dona són aquells que diuen que no tenen llibertat per
a pactar lliurement sobre els seus interessos; per a pactar lliurement
sobre el seu règim econòmic matrimonial; són aquells
que consideren la dona major d'edat i que ha d'estar tutelada
permanentment per una societat masclista.
Eixa és la
concepció que és totalment equivocada, perquè per a
igualtat, tampoc anem a tindre cap problema.
Tot el que vosté
vullga, jo ficaré un puntet més en eixe aspecte.
Mire si li
ho fique fàcil!
Amb la qual cosa, no estem parlant de cap
diferenciació i, no obstant, una esmena lleva allò de la
violència de gènere; és a dir, jo crec que cal ser
conseqüent amb eixes qüestions.

Mire vosté, el tema de les unions de fet,
ací estem parlant d'una llei de règim econòmic
matrimonial.
Mosatros, senyor Such, i jo crec que vosté ho
entén perfectament, no podem invadir competències de
l'Estat.
Les formes de matrimoni són una competència,
per l'article 149.
1 de la Constitució, exclusiva del dret
estatal.
Per tant, esta llei només es pot referir a les formes
matrimonials que aprova l'Estat i que recentment han sigut
modificades.

Per tant, nosaltres no podem, ni devem entrar en
allò que són.
.
.
és a dir, què ha de regular
esta llei?
Les formes de matrimoni que diu la llei de l'Estat,
perquè és competència exclusiva de l'Estat
-en el 149- i, per tant, nosaltres ahí no entrem.
Quins
matrimonis?
A tots els matrimonis i en totes les distintes concepcions
matrimonials que diu la llei estatal, amb la qual cosa, ahí tampoc
hi ha cap tipus de divergència, sinó tot el contrari.

I les parelles de fet, lògicament, hi ha una
llei de parelles de fet que pot tindre el contingut econòmic i
patrimonial, que no és el cas de la llei de règim
econòmic matrimonial que té este objectiu.

Per tant, la concepció de la dona i la seua
protecció, ahí no tindrà vosté cap problema.
És més, li dic, que encara que nosaltres entenem que la
vertadera igualtat és la que se basa en què cadascú
faça ús de la seua llibertat per a decidir el que ell crega
per si mateix, amb independència del sexe, i que no té per
què estar absolutament tutelada la dona, que és el que diu
claríssimament, negre sobre blanc, esta llei i per això
ficava que, «excepte pacte en contrari».
Per què
«excepte pacte en contrari»?
Doncs perquè,
lògicament, tant l'home com la dona han de tindre els mateixos
drets i la mateixa igualtat per a decidir sobre el mateix.

No obstant, ja que era una esmena que, tant el Grup
Parlamentari Esquerra Unida com el Grup Parlamentari Socialista
presentaven, els anuncie ja que vaig a acceptar l'esmena de llevar
«excepte pacte en contrari» i els l'acceptaré
encara que crec que -i ho dic des de la més plena
convicció- és un error, perquè tracta la dona
com si fóra una menor d'edat que no té capacitat per a
decidir sobre si mateixa.
Però, bé, ho acceptarem
perquè no se vulga utilitzar de la manera que no s'ha
d'utilitzar, perquè ja li he dit que, en tema
d'igualtat, jo sempre ficaré un puntet més; no hi ha
cap problema.
Bé, a més, hi ha a Catalunya, a Balears, la
separació de béns i no crec que estiguen discriminades, ni
siguen dones de segona a eixes comunitats autònomes.
És que
jo crec que, en això, no vaig a perdre un minut de temps
perquè cau pel seu propi pes.

Mire vosté, parla que ací volem
nosaltres reintegrar el dot i la germania segons estaven al segle XV.
No
és cert.
Mire, jo crec que la germania és una de les coses de
més potència jurídica i de més futur que puga
tindre esta llei i que, a més, estic convençut.
.
.
perquè vosté ha dit que ha parlat amb experts i jo he parlat
amb molts civilistes.

Mire vosté, tinc ací l'informe
dels notaris, tinc l'informe dels registradors, tinc els informes
dels advocats i de diferents operadors jurídics que han fet un
treball, que jo els agraïsc, i vull que conste en acta
l'agraïment als col·legis professionals dels operadors
jurídics, i mire vosté, és que la germania és
una cosa tan clara que permet la compatibilització del règim
de separació de béns amb una flexibilitat jurídica.
.
.
I li vaig a ficar una cosa.
.
.
mire si és de rabiosa actualitat: per
exemple, l'adquisició de la vivenda d'un matrimoni jove;
doncs ficar en comú, per exemple, a través d'una
germania l'adquisició de la primera vivenda.
Mire vosté
si és d'actualitat.
Dóna un ventall de flexibilitat
jurídica immens que millora infinitament el que està regulat
en el Codi civil.

I el dot té diferències molt clares amb
les donacions per raons del matrimoni; té una funció social
que no té res a vore amb el dot foral, absolutament res a vore.
Per
què?
Perquè està destinat a les càrregues del
matrimoni o a les càrregues familiars.

També li vaig a dir i també ja li
anuncie que jo he presentat «càrregues del matrimoni»,
per què?
Perquè quan s'utilitza eixa expressió
se qualifica el règim econòmic matrimonial, no se classifica
els matrimonis als quals s'aplica: el règim.
Per tant,
m'és absolutament igual.
Jo he presentat eixes esmenes,
però que, en este cas, l'oposició vol que se diguen
«càrregues familiars», que, per cert, s'aplica
indistintament en diversos articles «càrregues del
matrimoni» o «càrregues del matrimoni»,
perquè una cosa són els subjectes que han de tindre eixes
càrregues i una altra cosa és a qui se'ls ha
d'aplicar eixes distintes càrregues.
Però és
igual; també li dic que podem arribar a una transaccional o a un
acord també en eixa denominació, perquè no n'hi
ha cap problema.

I el tema del dot, com li deia, té una
funció social tremenda, perquè està destinat a
l'alçament de les càrregues matrimonials i també
perquè té vinculació amb els pactes successoris, que
no tenen res que vore.
Queda de dot el nom que tenia, perquè hem de
respectar l'onomàstica, però amb una funció del
segle XXI, totalment, a més, tremendament beneficiosa, en este cas,
per a la dona i per als distints cònjuges.

Me parla de la germania.
Ja li dic que la germania
dóna una flexibilitat i dóna un ventall de possibilitats
tremendament positiu per als contraents.
I, a més, jo crec que se
millora d'una manera clara allò regulat en el Codi civil,
adaptat, perquè sempre estem parlant d'adaptació, a les
necessitats actuals de la comunitat.

Vosté mateix deia que hui, per què
capitula qualsevol matrimoni?
Capitula per a fer separació de
béns, perquè la societat de guanys, home!
, quan no diu res,
ja se li aplica directament.
Igual que esta llei dóna la llibertat a
qualsevol matrimoni per a capitular la seua societat de guanys si volen
estar o qualsevol altre tipus de règim econòmic matrimonial.

Perquè el dret civil, jo crec que
compartirà amb mi que és l'autoregulació que se
fan els ciutadans i és una diferència important al dret
penal, al dret mercantil, al dret tributari, al dret financer.
.
.
Totalment
diferent; és l'autoregulació que se fan.
Per tant,
l'autonomia, en este cas de la llibertat, és
importantíssima a l'hora de decidir i se donen els instruments
jurídics adequats perquè això siga així.

Imagine's vosté els punts de
coincidència en eixe sentit respecte a eixes qüestions.
I, mire
vosté, 4.
500 capitulacions matrimonials que sols per a fer
separacions matrimonials és un nombre més que
considerable.
.
.

El senyor president:

Senyor Castellano, li
pregue que vaja acabant.

El senyor Castellano Gómez:

Acabe, senyor president, i
gràcies per la seua generositat i comprensió per la
complexitat de la llei.

Acabe dient que jo crec que tenim uns punts de partida
molts sòlids, que a més són un poc les coses
fonamentals de la llei, com és, primer, la capacitat de legislar que
ningú ha de ficar en dubte.
Jo crec que amb este nou estatut i amb
estes noves regulacions no podran donar-se jurisprudència com la
121/1992, del Tribunal Constitucional, en base al que féu en la llei
d'arrendaments històrics en el seu moment, perquè ja hi
ha un dret positiu que aclarix i interpreta com s'ha d'exercir
la capacitat, la conservació, el manteniment i el desenrotllament
del nostre dret foral.
I, per tant, jo crec que és un pas molt
important.
És un pas molt important al que jo li reitere que hem de
fer-ho, i jo així ho interprete, de manera conjunta.
I jo estic, li
reitere, absolutament obert que així siga possible.

Li avance, i amb això acabe, senyor president,
que li anem a acceptar les esmenes, de moment, 7, 20, 29, 32, 36, 40, 60,
119 i 181.
I també li dic que estem disposats a transaccionar les
següents esmenes, que tenim alguns textos, però en
operativitat, per no parar la comissió, li passarem els textos i
podem fer-los abans de la votació i fer-los de cara al ple, com la
seua senyoria vulga, transaccionar les esmenes: 13, 23, 24, 41, 64, 83, 84,
92, 103, 105, 114, 115, 116, 117, 118, 122, 125, 129, 132, 174, 180, 183,
191 i 203.
És a dir, les primeres són acceptació
directa, que ja li ho anuncie, les segones són transaccionals.
Però que jo, si els grups així ho estimen pertinent, estem
fent una relació de textos que passarem als grups parlamentaris.
I,
si li pareix a la seua senyoria, o bé abans de la votació o
bé de cara al ple, com vosté crega convenient, tots estos
articles estem disposats també a arribar a un acord transaccional.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a
vosté, senyor Castellano.

Senyor Such, per a rèplica.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies,
senyor president.

Jo m'alegre d'escoltar al senyor
Castellano que efectivament haja plantejat i reconega que allò
important del que estem fent és recuperar la capacitat de legislar
en matèria de dret civil.
Jo crec que això és molt
important.
Ara bé, nosaltres considerem que hi ha algunes coses que
no són així com es plantegen per part del senyor Castellano.

Jo crec que esta llei es mereixia almenys una
reflexió molt més serena i sobretot una aportació molt
més important d'experts i de coneixedors en matèria de
dret civil.
El senyor Castellano ens ha ensenyat ací uns documents
que, efectivament, són documents que ell ha demanat per al seu grup
parlamentari, que li'ls han enviat, en què li fan els
suggeriments adequades.
Però jo crec que esta comissió es
mereixia també que el parlament haguera pogut per a tots,
perquè cadascú ens hem hagut de buscar els nostres informes,
cadascú hem parlat en els experts que hem considerat.
Però jo
crec que haguera estat bé que estes corts hagueren pogut discutir i
sobretot tindre l'ocasió i l'oportunitat de parlar al
respecte per part dels experts.

Això no ha estat possible, ha sigut una
desgràcia que no fóra possible.
Però, bé, jo no
sé si per a una altra llei algun dia podrà ser possible,
perquè esta llei és molt important.
Jo crec que si no
és per a esta, no sé per a quina podrà ser viable que
vinguen experts a poder parlar sobre el que anem a plantejar.

Mire, no podem compartir el tema o el principi este
que diu el senyor Castellano de la defensa absoluta o de la igualtat
absoluta entre l'home i la dona.
El problema és que tu no pots
tractar amb igualtat a aquells que són desiguals en estos moments;
són desiguals, per desgràcia encara són desiguals i,
per tant, no pots tractar-los amb igualtat.
Perquè el que has de
procurar és tractar-los en la desigualtat per aconseguir que
realment siguen iguals, perquè, si no, no és possible el
tema.

I en eixe sentit ho hem fet nosaltres, senyor
Castellano.
I quan llevem, efectivament «excepte pacte en
contrari», és perquè avui, en els negocis
jurídics encara és el marit el qui porta la veu cantant en la
majoria dels casos.
I no estem menyspreant el tema de la dona i
vosté ho sap perfectament, no és eixe el discurs.
Però
avui encara és el marit qui va a les notaries.
.
.
Encara estem
amb això, cada vegada menys, però encara ens passa.
I, en
eixe sentit, allò del pacte en contrari, efectivament, el llevem per
a protegir, per a protegir les dones que hui encara estan desprotegides en
la realització d'actes jurídics front al marit.
I jo
crec que és adequat.
Algun dia això es llevarà,
efectivament, algun dia serem tots igual, realment; algun dia home i dona
cobraran el mateix per la mateixa faena; algun dia home i dona compartiran
realment les tasques de casa i algun dia home i dona compartiran,
també, l'assistència als majors, als malalts i als
dependents.
Però avui encara no, avui encara no.
I per això
cal tractar de forma desigual els qui són desiguals, per a intentar
millorar-ho.

Mire, jo crec que regular instruments jurídics
que no s'utilitzen no té cap sentit.
Jo li ho reitere,
perquè crec que parlar avui del tema del dot, com vosté
apuntava, inclús per a millorar el tema del que és
l'alçament de les càrregues familiars, jo crec que no
té massa sentit.
Hui tenim instruments jurídics tranquils
entre els pares i els fills que van a casar-se i tot tipus
d'instruments jurídics per a poder fer-ho amb normalitat, amb
normalitat.

En eixe sentit, regular una cosa que no té
ús social, jo crec que millor ho deixem, millor ho deixem, ho
llevem, perquè ja tenim els instruments de donacions, de
compravendes que es fan, de tot tipus que tenim en estos moments, que algun
dia haurem de regular les obligacions i els contractes en el dret
valencià.
Jo crec que també estaria bé que algun dia,
com a tercera part de la trilogia, el tema de les obligacions i contractes
també caldria abordar-lo, però no cal incorporar-ho
ací.

Nosaltres creem que el tema de les parelles de fet
és important, perquè això sí que ens
dóna, això sí que ens possibilita abordar una
regulació novedosa, avançada, progressista i moderna dins de
l'Estat espanyol.
Això sí que és, això
sí que és.
Nosaltres no compartim el criteri del senyor
Castellano que parla que les parelles de fet, com a tal, no està
regulat com a forma de contraure matrimoni per part de l'Estat,
efectivament, no té res a veure, no està i tampoc deixa
d'estar.
Nosaltres, si volem tindre autonomia en la legislació
civil nostra podem abordar-ho perfectament, sí que podem abordar-ho.

I, en este sentit.
.
.
No, no és
inconstitucional, tenim nosaltres la nostra llei de parelles de fet.
I,
efectivament, ara poder regular les relacions jurídiques,
econòmiques entre les parelles de fet, ho podem tindre ara.
I
això sí que suposaria un avanç important, una punyada
damunt de la taula en reivindicació de la capacitat de legislar
d'estes corts en este tipus d'actes jurídics entre
parelles de fet.
Nosaltres creguem que seria bo posar-ho i preguem que, si
ho tenen a bé, el Grup Popular recolze esta possibilitat.

Bé.
I jo crec que, efectivament, esta llei ben
corregida pot ser una bona llei.
Nosaltres hem tractar de
col·laborar en l'ajuda per a redireccionar el text que
s'ha plantejat i, sobretot, per a fixar-lo en els criteris que des
del Grup Parlamentari Socialista sempre hem marcat: separació de
béns, d'acord; legislar en matèria de dret civil,
d'acord; no tindre cap complex foralista, que nosaltres no en tenim,
ni cap obligació foralista, perquè entenem que no té
cap sentit en el segle XXI abordar-ho des d'eixa perspectiva;
protegir les relacions, en este cas el tema de la dona, protegir
d'una forma clara i evident; eliminar les institucions que per a
nosaltres no tenen cap sentit sinó que generen més
confusió, perquè dupliquen el que avui ja existix.

Parlava el senyor Castellano del tema de la germania,
que era la cosa més potent que s'havia fet.
Nosaltres no ho
veiem de ninguna de les maneres.
Si es pot fer guanys, canviar i ho posem
en separació de béns i, dins de la mateixa separació,
generem una comunitat de guanys no té cap sentit quan avui la
distribució econòmica dels béns es fa d'una
altra forma, és fa d'una forma més normalitzada i sense
ningun tipus de nova societat guanys dins de la separació de
béns.
Creguem que no té realitat això.
Creguem que si
es vol pel concepte «germania» es pot fer en
l'exposició de motius i queda clar que hi havia una germania,
que hi havia una comunitat de béns i tal.
Però jo crec que
com a instrument jurídic efectiu i real no té cap
eficàcia.

I en este sentit, nosaltres creguem que tenim algunes
esmenes que anem a votar-les a favor, en concret la 57, la 100 i la 182,
anem a votar-les a favor.
Creguem que són coincidents, almenys amb
l'objectiu que nosaltres hem plantejat en les nostres.
I, en este
sentit, eixes tres anem a votar-li-les a favor.

I sí que faria un prec.
Sí que faria un
prec, vistes les esmenes del Grup Parlamentari Popular.
Faria un prec i
és que per favor es respectara l'ortografia, o siga, respectar
l'ortografia, perquè el que hem pogut vore de correccions als
correctors, correccions als correctors de la casa no ens agrada gens.
La
veritat és que no podem entendre esta pretensió, esta
situació, no podem entendre-la de ninguna de les formes.
Corregir
els correctors, per a això llevem els correctors i cada u que
corregisca el que li done la gana; els llevem i ja està, no hi ha
cap problema.
Però no ja en valencià sinó
inclús en castellà.
Perquè el posar dret civil, en majúscules, posar dret civil en majúscules
això és una falta d'ortografia.
I jo els demanaria, per
favor, que ho llevaren.
Inclús quan s'inicia la frase es posa dret, en majúscula; quan
és punt i a banda, comença dret
civil i és dret
en majúscula i civil en minúscula.
Però
jo crec que encabotar-se a equiparar el terme dret
civil a les Corts o al Consell, crec que
això no és massa normal, el que nosaltres, des del
legislador, que pot legislar el que vullga, legisle amb faltes
d'ortografia, crec que no és massa correcte.
Jo demanaria, per
favor, que això es retirara, perquè no té cap sentit i
a més no m'agradaria que se'ns burlaren a nosaltres quan
fem este tipus de coses.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, a
vosté senyor Such.

Correspon ara l'esmena número 12, del
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, i
agrupades amb esta totes les altres que ha presentat el Grup Parlamentari i
que va a defensar el senyor Ribó.

Té la paraula.
Quan vulga.

El senyor Ribó i Canut:

Gràcies.

En primer lloc, jo crec que la primera pregunta que
ens hem de fer és si té sentit debatre un projecte de llei,
que és la primera de recuperació d'alguna forma del
dret foral, dintre dels marges constitucionals, per suposat, en estos
moments.
Dintre d'un mes molt previsiblement estarem dissolts i per
tant això suposa, evidentment, un ritme ràpid.
Però,
per una altra banda, jo crec que també estem en un moment que jo
crec és significatiu.
Dintre de dos mesos celebrarem la data, el 300
aniversari d'una data, que jo crec que és el 25 d'abril,
que va suposar la pèrdua de tots els elements, de tots els trets
diferencials més importants nostres.

Nosaltres pensem que efectivament quan es plantegen
elements de recuperació de la personalitat, els trets nacionals, el
primer element de recuperació sempre és la llengua.
O siga,
en qualsevol plantejament nacional que no siga ètnic la llengua
és el primer element de recuperació, i evidentment la llengua
de Jaume I és la llengua que d'alguna manera jo crec que tenim
els valencians, que d'alguna forma l'Acadèmia Valenciana
de la Llengua ho ha deixat molt clar.

El segon element són les formes de governar-se.
I ahí, evidentment, al llarg de tota la història hi ha hagut
un dret foral, un dret foral que va ser, que es va carregar concretament el
decret de nova planta, i que d'alguna manera jo sí que voldria
incidir en açò.
El que fem avui són dues coses a la
vegada, són elements de recuperació d'un dret foral, i
jo crec que açò, jo sí que ho vull reivindicar
perquè em sembla que és important per a retrobar-mos amb les
nostres pròpies característiques, però evidentment
s'ha de fer en un marge constitucional i suposa també la
capacitat de legislar en elements de dret civil.
Les dues coses són
importants i nosaltres voldríem reivindicar les dues a la vegada,
perquè, per una banda -a més les dues van
lligades-, si no tinguérem elements d'alguna forma que
recuperar, difícilment podríem legislar en els temes de dret
civil.

I jo crec que d'alguna manera açò
és positiu.
I nosaltres ho valorem, i ja ho vam dir en el debat en
el ple que ho valoràvem positivament.
Valorem positivament la
recuperació d'algunes paraules sempre que puguen tenir
contingut, com és el tema de «germania», com és
el tema de «dot», fins i tot presentem algunes esmenes per a
intentar adaptar millor, eh, intentar adaptar millor determinats conceptes,
per exemple el tema de la «tenuta», nosaltres posem «any
de plor i tenuta» perquè em sembla que és més
complet i d'alguna manera reflectix millor exactament el tema dels
drets.
I jo voldria insistir: qui perd les seues arrels, perd la seua
identitat.
I nosaltres jo crec que no podem perdre la nostra identitat i
per a nosaltres este tema és important.

Dit açò, evidentment fa tres anys la
família era d'una forma i en este moment la família o
tots els elements de família ho són d'una manera
totalment distinta.

Nosaltres ahí sí que volem insistir que
hi ha molts elements de família que cal contemplar.
I ho plantegem
d'una manera molt clara en l'exposició de motius, en el
tema que hi han famílies de tipus monoparentals, famílies de
caràcter homosexual, hi han famílies que no volen arribar al
caràcter de matrimoni, que es volen quedar en unions de fet,
etcètera.
Tots aquests elements en algun moment els haurem, els
haurem de plantejar.
Però el que és imprescindible,
reconeixent el dret de l'Estat a determinar les formes de
família, que a l'hora de plantejar aquesta llei quede clar que
abasta a tots els elements que ha definit l'estat com a formes de
família.

Per tant, no val parlar de dones i homes només,
sinó que s'haurà de parlar de totes les possibilitats
que incloguen, per exemple, dones i dones, homes i homes, i homes i dones.
Caldrà parlar de totes les possibilitats.

Nosaltres hem plantejat una sèrie
d'esmenes en aquest sentit que no són esmenes de text
només, sinó que, evidentment, són esmenes que
d'alguna forma (so del telèfon
mòbil).
.
.
-perdó,
perdó- (rialles) que d'alguna forma volen plantejar que la família
és una cosa més que una determinada concepció de
família, és el concepte que es planteja en estos moments.

Em sembla important, i per a nosaltres evidentment el
que no podríem acceptar mai és que, d'alguna forma,
quan es fa el plantejament de matrimoni, només es fera el
plantejament de matrimoni que es va plantejar no sé si esta setmana
o la setmana passada en les Corts espanyoles, d'intentar restringir
el matrimoni a un home i una dona.
Pensem que açò no pot ser.
A més és una qüestió claríssima que
d'alguna manera s'ha plantejat ja a nivell estatal i s'ha
de reflectir ací d'alguna forma, o almenys no han
d'aparéixer textos que siguen contradictoris amb este
plantejament.

Hi ha un altre aspecte que a nosaltres ens preocupa, i
és el tema de la situació de la dona.
Efectivament, i
s'ha plantejat ja abans, anem a un plantejament de separació
de béns.
Em sembla bé, pensem que és positiva
inclús per a la dona en molts temes, i ho volem dir amb claredat.
El
règim que en estos moments és a nivell espanyol també
té efectes negatius per a la dona en determinades, en determinades
situacions, i s'ha de tenir en compte que no és, no és
la panacea per a la dona.
I jo voldria afegir un altre aspecte que em
sembla important: el règim que es planteja aquí no té
caràcter retroactiu.
O siga, s'implantarà a partir dels
matrimonis, a partir.
.
.
És una evidència, però crec
que s'ha de dir amb molta claredat.
No parlem de les nostres mares ni
de persones que s'han casat fa deu, quinze, vint anys, sinó
hem de parlar de persones que en estos moments es van a casar i que per
tant tenen uns plantejaments que jo crec que s'ha evolucionat molt.
Evidentment no és una situació d'igualtat.
I per a
nosaltres moltes de les esmenes que plantegem, i amb açò
estaríem totalment d'acord amb el que planteja el Partit
Socialista, s'ha de tenir en compte que una cosa és la
concepció ideal de la igualtat de la dona a nivell, a nivell
jurídic, i una altra cosa és la situació
sociològica real en la qual la dona moltes vegades és la
persona que acostuma a fer les tasques de la família, és la
persona que acostuma a tenir un salari.
.
.
, no que acostuma, sinó que
hi ha dades estadístiques que ens diuen que té un salari
menor, que treballa a temps parcial, etcètera, etcètera, que
fa la cura dels fills i de les persones que estan en la llar familiar,
etcètera, etcètera.
Per tant, aquesta situació real
sociològica s'ha de tenir molt en compte a l'hora de fer
el plantejament d'alguna manera del tema.

Hi ha un altre aspecte que nosaltres plantegem, i ho
plantegem en la introducció i que ho vull ressaltar.
Per a nosaltres
aquest és el primer pas, eh, és posar una xicoteta pica en
Flandes per a obrir i per avançar cap a un codi valencià de
família i successions.
Ahí s'ha de contemplar, en
primer lloc, una garantia per al tema que dia abans, el tema de la llei de
successions, el dret successori.
Pensem que els problemes que puguen haver
en estos moments respecte concretament a la separació de
béns, que poden haver-ne en alguns llocs, s'hauran
d'arreglar definitivament en el dret successori.
Jo em permet afirmar
que en estos moments, per exemple, en comunitats autònomes com
Navarra o com Catalunya, on hi ha una separació de béns,
aquestos fonaments no estan perquè hi ha un codi successori que ho
arregla.
Per tant, és imprescindible i nosaltres plantegem que es
faça en el termini d'un any -es planteja en la llei
ja-, però nosaltres sí que marcaríem un
compromís de la necessitat d'avançar en un codi
valencià de família i successions amb la Llei de successions
com a màxim en el termini d'un any, i amb un objectiu,
intentar que entre a la vegada, ficar una.
.
.
, com es diu?
Jo no ho
sé dir en llatí, «unes vacances legals», unes
vacances legals a la llei de què estem parlant perquè puguen
entrar a la vegada.

Nosaltres pensem que en aquest codi de família,
i ahí no estaríem d'acord amb el Partit Socialista, han
d'entrar les unions de fet.
(Veus) Per tant, pensem que no s'han d'incloure
necessàriament i no veiem que s'hagen d'incloure en
aquesta llei.
Per què no ho veiem aixina?
Perquè entenem que
les unions de fet no volen ser necessàriament i legalment un
matrimoni, volen ser una altra cosa.
Poden voler equiparar-se
econòmicament a un matrimoni, però poden també no
voler equiparar-se.
Aleshores nosaltres no entenem que hagen d'estar
aquí.
Entenem que s'ha d'avançar en la llei que
tenim i que s'haurà d'avançar seriosament en este
tema.
Però em sembla que és distint i que, per tant, no
s'han de plantejar, i ho veiem d'aquesta manera, no s'ha
de plantejar en aquesta llei.
Entenem que hi ha famílies
monoparentals, hi ha famílies de molts tipus que
s'haurà de legislar, sobretot també en un altre tema
que pensem que és fonamental, el tema de les adopcions que cada
vegada té més importància i que s'haurà
de parlar d'aquestos temes.

Ho dic com un element, perquè per a nosaltres
és positiu avançar en un codi valencià de
família i que quan una persona tinga el veïnatge d'este
país sàpiga que té unes normes pròpies en
aquest tema.
Em sembla positiu, em sembla un element identificador, un
element diferenciador, i el mateix que passa en biologia, la
diferència moltes vegades és un element de creixement, de
defensa i un element positiu en la majoria dels casos.
En este sentit ho
plantegem.

Dit açò, hi ha una sèrie
d'elements que sí que voldríem plantejar.
Evidentment,
nosaltres estem d'acord en el tema dels casos de violència de
gènere que es planteja en la llei, però volem afegir un altre
aspecte.
No hi ha prou amb ficar «en conseqüència de
mort».
La violència de gènere a vegades té
elements que no siga conseqüència de mort.
Nosaltres hem volgut
afegir concretament aquí «o que hi haja una sentència
condemnatòria per aquest cas», no qualsevol cas, sinó
en el cas que hi haja conseqüència de presó, a partir de
dos anys concretament.
En tres de les esmenes ho plantegem com un dels
elements.

En l'article 12 demanem, plantegem concretament
que s'elimine «llevat de pacte en contra entre els
cònjuges».
I no ho fem per una relació home-dona.
És que no entenem un matrimoni en el qual no es contemple
necessàriament en el seu pacte el treball de la casa.
De moment.
.
.
És possible que en un futur hi hagen famílies on
cadascú visca en sa casa, però normalment això no
serà una situació familiar, serà una altra cosa.
Si es
viu en la mateixa casa és necessari.
.
.
, es menjarà en la
mateixa casa, es tindrà una sèrie de tasques que no es poden
evitar de contemplar en el pacte.
Nosaltres entenem que això
necessàriament.
L'altre és no ser persones, ser
esperits.
I entenem que és una situació, intentar eliminar-la
és una situació que no és normal, que no té
trellat en una paraula.
Pensem que necessàriament estos temes
s'han de contemplar en qualsevol element de pacte dels
cònjuges, i per tant no té sentit plantejar la
situació.

Un altre aspecte en el qual nosaltres insistim moltes
vegades és: en cap moment es poden fer plantejaments en el sentit de
rebaixar, de fer renúncies concretament a drets que es plantegen.
Per exemple, l'article 16, en l'apartat 1, sempre hi ha
«llevat que hi renuncie expressament».
Nosaltres entenem que
aquestes renúncies sempre acostumen a anar en contra de les parts
més vulnerables de les relacions jurídiques.
I per tant
nosaltres entenem que no s'han de plantejar perquè
d'alguna manera són negatives.

Insistim molt en els temes dels menors.
Pensem que
són molt importants els temes dels menors.

Alguna cosa més que hi ha per aquí.
Plantegem mantenir, per exemple quan es planteja la tenuta -ho he dit
abans-, l'any de plor i la tenuta, em sembla que és
important mantenir.
Nosaltres sí que pensem que les paraules
són importants en els elements de renovació.
Jo sempre
recorde que quan als meus alumnes els explique la física i
química en valencià hi ha una sèrie de conceptes nous
que apareixen i després quan hi ha un que parla en castellà
diu «y esto que me ha dicho como tal, ¿cómo se dice en
castellano?
».
És important introduir determinades paraules per
a mantenir.
I a mi em fa l'efecte que determinats elements que no
siguen contradictoris ni en la igualtat entre les persones ni en la
Constitució és bo de mantenir-les i és bo
d'introduir-les.
Per açò nosaltres ens pronunciem a
favor de la paraula «germania» i ens pronunciem per determinats
termes.

Un altre aspecte que pensem que s'hauria de fer
un esforç.
Em sembla negatiu, em sembla negatiu introduir articles
del Codi civil en aquesta llei.
Per quin motiu?
Concretament aquest tema
és una competència exclusiva, exclusiva, que ho diu
l'estatut, i per tant compet al Tribunal Superior de Justícia.
Si nosaltres introduïm articles del Codi civil sempre estem donant la
via que puga intervenir el Tribunal Suprem per aquestes referències
al Codi civil.
Em sembla que açò por embolicar
moltíssim, i pot complicar moltíssim i pot embarullar moltíssim la
situació.

Alguna coseta més que volia comentar.
.
.
Sí, algun aspecte que em sembla important també.
Evidentment
aquí introduïm novetats, eh, o siga, i pensem que és
molt important que la gent ho conega, que ho conega i que ho valore
positivament, però que ho conega.
Aleshores nosaltres plantegem la
necessitat, en primer lloc, de fer una campanya institucional
d'informació.
La gent ha de saber a partir d'ara, i per
açò és important que hi haja unes vacances legals,
però també ha d'haver una campanya
d'informació perquè totes aquelles persones que vagen a
casar-se sàpiguen què significarà si no fan cap tipus
d'acord, que aniran a una separació de béns,
sàpiguen què significa la germania, les possibilitats que li
dóna, sàpiguen en definitiva totes estes noves situacions.
Ho
han de saber per suposat les persones que es casen, però
també ho han de saber, evidentment, els advocats, els jutges, els
notaris, els registradors, etcètera, etcètera (so d'un mòbil).
.
.
Perdoneu.
A vore si s'acaba d'una vegada, vinga.

Aleshores nosaltres proposem en una
transitòria.
.
.
, proposem, en primer lloc, que en el termini
d'un any es presente el dret successori valencià, la llei
sobre dret successori valencià, que es faça una campanya
institucional, que em sembla important, concretament, per a este tema.

Proposem també una altra disposició
transitòria i l'altre dia, quan escoltàvem el senyor
conseller d'Educació parlar dels temes de la Llei
orgànica d'educació, nosaltres valorem molt el tema del
dret foral i d'aquests trets fonamentals i pensem que hauria
d'haver currículum específic en l'ensenyament
obligatori d'història, de cultura i costums de la nostra
comunitat; i pensem que s'hauria d'introduir no com un element
d'informació directa, sinó com un element, en
definitiva, per a ressaltar els nostres drets.

I per últim, nosaltres plantegem que si
necessitem fer una llei de successions perquè entre a la vegada, si
necessitem fer açò, plantegem que les vacances legals duren
fins a l'1 de gener de 2009.
Pensem que és un temps suficient
per a poder posar en marxa tot aquest tema i, sobretot, poder.
.
.
perquè a mi, almenys al nostre grup, ens ha preocupat una cosa, una
de les crítiques: «no hay necesidad social de recuperar el
derecho foral» es deia.
Home!
, nosaltres pensem que sí
és important avançar en estos temes però és
important fer una campanya explicativa àmplia en la societat
perquè veja que aquests temes no són qualsevol cosa.
Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, el senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, moltíssimes gràcies
per les seues aportacions i, a més, dir que coincidisc en
moltíssims punts, que vull començar per ahí, amb els
que vosté acaba de dir.

Jo crec que hem d'anar a una codificació
civil valenciana, sens cap dubte, a través de legislacions
sectorials; i me pareix, a més, un camí totalment encertat.

Crec que, evidentment, hi ha hui una realitat social
que té una tipologia de matrimonis que està ja regulada per
la llei competent de l'Estat, que és molt plural, que
anteriorment no existia i, per tant, lògicament, una llei que no
té competències, com és esta, perquè és
per al règim econòmic i no per a les formes de matrimoni, ha
de respectar en tota la seua pluralitat; jo crec que això és
una cosa absolutament evident.

I crec que ací estem parlant de règim
econòmic matrimonial, no estem parlant d'unions de fet, que
té una regulació diferent i que no és una forma de
matrimoni.
Per tant, jo crec que dins de la llibertat de cadascú, u
pot optar dins de les formes de matrimoni que regula la llei estatal o pot
optar per una parella de fet, que me pareix molt bé, i que he de
recordar que en la Comunitat Valenciana i que estes Corts foren pioneres i
les primeres a Espanya en regular les unions de fet ja fa alguns anys,
perquè era una realitat emergent i una realitat clara de la societat
actual de la Comunitat Valenciana i d'Espanya, i per tant, me sembla
molt bé.
Una cosa és el matrimoni i una altra cosa és
la unió de fet, per això són lleis diferents i per
això la llei estatal en cap cas regula perquè no pot regular;
és que jurídicament és impossible que se puga mesclar
un matrimoni amb una unió de fet, perquè la llibertat
d'un de fer matrimoni o la llibertat d'un de fer unió de
fet l'ha de respectar, lògicament, el legislador.

És més, jo li avance que el meu grup
està disposat que eixa llei d'unió de fet que hi ha,
puga tindre la modificació corresponent perquè tinga efectes
patrimonials i econòmics; clar que sí, faltaria més!
Cadascú, des de la seua llibertat, pot estar en una unió de
fet o pot estar en qualsevol de les diverses formes de matrimoni que marca
la llei estatal.
I nosaltres estem disposats a fer la modificació o
la reforma d'eixa unió de fet per a donar-li continguts
econòmics i patrimonials competents i perquè seria
jurídicament ortodox que estiga ahí i no podem fer en una
llei que no pot estar, perquè parla de règim econòmic
matrimonial, no d'altres coses que no siguen matrimonials, no
té cap sentit; és a dir, estaria totalment apartat de la
realitat.
Jo crec que això queda claríssimament i ahí
crec que sí hi ha prou unanimitat per part de la doctrina.

Jo crec que esta llei.
.
.
i ha destacat vosté
una cosa amb la qual coincidisc plenament.
Precisament, la cosa més
important.
.
.
com cap llei deu de tindre efectes retroactius, és a
dir, són els matrimonis que se contrauen a partir de l'entrada
en vigor de la llei; per tant, dóna la llibertat total i absoluta a
cadascú de tindre el seu règim econòmic matrimonial,
siga de guanys, siga de participacions, com crega convenient perquè
jo crec que -ja he dit- el dret civil és
l'autoregulació dels ciutadans en les seues coses quotidianes
i diàries en el dia .
.
.
(inintel·ligible).

I crec que també és important respectar
l'article 7.
1 de l'onomàstica, i coincidisc també
amb vosté, i ací li diem corts i no diguem assemblea legislativa i no diem parlament, perquè tenim una realitat històrica i qui
renega de la seua realitat històrica, està renegant del seu
poble.
I per tant, ací no diem que siga assemblea
legislativa, no diem parlament com a altres comunitats i diem corts, perquè hi ha una onomàstica que jo crec que
hem de sentir-nos orgullosos d'ella.
O se diu Generalitat i no se diu Junta de Gobierno, com se diu en
altres comunitats, perquè nosaltres tenim una realitat.
I
això no és ni retrògrad, ni.
.
.
això és
respectar les arrels, la història, respectar la realitat i tindre
l'orgull de tindre autogovern i de tindre institucions.
I això
és el que no s'ha confondre.

En el tema de la dona, ja li he dit que no hi ha cap
problema.
Vosté tenia l'esmena, que l'ha defés
també, de «salvo pacto en contrario».
Ja li dic que li
vaig a acceptar eixa esmena; abans he donat ja també els raonaments.

I mire vosté, hi ha una jurisprudència
del Tribunal Suprem que diu que la verdadera igualtat se basa en
desigualtats.
Clar que sí; no hi ha verdadera igualtat si no se basa
en desigualtats.
Doncs, per suposat que sí.
Ja ho diu reiteradament
la jurisprudència del Tribunal Suprem.
Ja dic que, en eixe sentit,
no hi haurà ningun problema; no vulguen fer un debat aparent per a
excusar-se de no sé què en la llei.
No; en eixe sentit, no hi
haurà ningun problema en eixe tipus de qüestions.

Jo estic molt d'acord amb el fons del que
vosté diu que cal fer una campanya d'informació i
pedagògica de cara a la societat, no per a explicar la
separació de bens, que jo crec que és una cosa molt
assídua i molt al dia, sinó per a explicar totes les novetats
de la llei.
Però jo crec que una llei no pot especificar en el seu
text positiu, com a dret positiu, pot especificar que se faça una
campanya institucional.
Crec que queda poc ortodox.
No obstant, ho
compartisc però crec que quedaria, en eixe sentit, molt poc ortodox.

Li he de dir que en el tema de l'any de plor i
la tenuta, que vosté ha fet una esmena, estic disposat a fer una
transaccional perquè siga la denominació així i
conjuntament; crec que tindria més sentit, possiblement, amb la seua
esmena tinga raó en eixe aspecte.

Com també en no tindre les referències
al Codi civil.
Jo crec que és una qüestió important que,
a la millor, poguera tindre alguna conseqüència processal.
Jo
tinc dubtes que poguera tindre conseqüències processals,
però hi ha part de la doctrina que manté que podia tindre
conseqüències processals que se mantinguera la
referència a articles i, per tant, vosté amb les esmenes
establix que se diga el seu contingut i no la referència a articles
concrets, com per exemple -recorde mentalment- al 323 i al 324
del Codi civil o al 1.
271 del Codi civil, que hi ha en diverses esmenes i
que jo, evidentment, també oferisc una transaccional per a buscar la
manera perquè són articles llargs, però que intentem
buscar-li eixa redacció més convenient.
Jo també
estaria disposat a no fer eixa referència al Codi civil.

I en unes altres esmenes, que vosté no ha citat
però jo sí que vull portar-li a l'ànim
perquè puguem parlar des d'ací al Ple, perquè jo
no les compartisc com, per exemple, la referida a l'article 9, en
què jo crec que s'estén de manera excessiva el concepte
de càrregues del matrimoni i va un poc més enllà de la
realitat social.
Jo crec que el Codi civil no inclou obligació
d'aliments respecte al que vosté planteja en l'esmena,
ni els considera legitimaris per a entendre que no formen part de la
família en el seu sentit nuclear, inclús més ample.

Qüestió diferent, jo crec és que se
puguen produir situacions puntuals de dependència assistencial.
Però jo crec que això no justifica el que és la
càrrega de matrimoni de l'assistència a familiars
col·laterals, com vosté planteja.
El que són.
.
.
Bé, no obstant això, l'invite a la reflexió,
perquè clar, estem fent una interpretació molt extensiva,
inclús entenent com a càrregues de la família a
familiars col·laterals.
Bé, ni està en el Codi civil,
ni està plantejat en la llei.
Ho veig un poquet extensiu; li ho
porte a la seua reflexió i perquè ho puguem parlar de cara al
ple.

Com també una esmena, concretament, a
l'article 29.
2, que vosté diu que després
d'afegir-se «els fills» que fique «comuns».
Jo li diria el mateix
que amb les formes del matrimoni; jo crec que no té per què
distingir-se entre fills comuns i no comuns, perquè jo crec que no
devem d'oblidar, en ningun cas, que este precepte se referix a
donacions realitzades per part de tercers, no donacions entre els
contraents o entre els cònjuges, sinó per part de tercers.
I
el que se diu és que, només pel fet de la dissolució o
separació del matrimoni, no s'extingix el manteniment dels
drets, sempre que no siguen estos incompatibles estos amb la nova
situació.

I per què deuríem vore's exclosos
d'esta disposició els fills no comuns?
És el que li
pregunte jo, que no me queda clar en eixa esmena.
És a dir, un fill
que siga no comú dels dos cònjuges, per què s'ha
d'excloure?
És que no ho acabe d'entendre.
Jo crec que
en qualsevol cas, són totalment, els fills aliens a les vicissituds
del matrimoni quan siguen fills només d'un dels
cònjuges.
No sé per què s'han d'excloure
perquè només siga fill d'un dels cònjuges, ja
siga del pare o de la mare.
No se fa distinció ni crec que se deu de
fer distinció.
No obstant -ja dic- és una cosa.
.
.
i més quan estem tractant un precepte de donacions realitzades a
través de tercers.
És un altre tema que a mi, en
l'estudi de les seues esmenes, no m'ha quedat molt clar i, a la
millor, segurament, si me l'explica, a la millor, me podia quedar
clara.
Ara, no entenc la distinció entre fills comuns i fills no
comuns, perquè fill són, al cap i a la fi, i deuen estar
emparats perfectament per la llei, siguen d'un o siguen d'un
altre.
Jo ho entenc així però, no obstant, ja li deia que ho
podíem parlar.

Per tant, li he de dir no només els punts de
coincidència que he volgut destacar, sinó també alguns
en els que crec que tenia dubtes, sobretot, jurídics i de concepte,
a l'hora de poder entendre.
I en eixe aspecte li dic que anem a
acceptar-li les esmenes 12, 54, 205.
.
.
Hi ha algunes esmenes que, parlant
els dubtes, podíem també arribar a l'acord i
transaccionar les esmenes 62, 73, 79, 96, 101, 106, 109, 123, 127, 130,
134, 138, 150 i 169.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Castellano.

Senyor Ribó, també m'ha demanat la
paraula per a rèplica el senyor Such.
Com vosté preferisca.
.
.
però, com vosté vulga: pot replicar al senyor Castellano o
esperar-se i.
.
.
La presidència acceptarà el que vosté
decidisca.

El senyor Ribó i Canut:

Senyor president, no tenia caràcter massa de
rèplica, sinó d'explicació.
A veure,
fonamentalment, jo crec que quan plantegem la recuperació dels
elements identitaris del nostre poble, hi ha una cosa que em sembla que
sí s'ha d'evitar sistemàticament i és
l'anatema a qualsevol plantejament que no ho veu d'esta forma.
A mi, em sembla que els elements de recuperació mai s'han de
fer en contra de determinats sectors o determinades formes de pensar o en
contra d'altres comunitats, com per desgràcia s'acostuma
fer.

La identificació, els elements
d'identificació, jo crec que s'han de fer en positiu i a
mi em fa l'efecte que la recuperació de determinats elements
del dret foral, fins i tot de determinada terminologia o paraules, jo crec
que és positiva i que si es defensa, la gent ho entén.
Però no és bo introduir paraules als que no ho entenen, en un
sentit determinat.

Entrant en un aspecte molt concret d'una esmena,
l'esmena respecte a l'article 29.
2, respecte al terme comuns, és possible que no
siga molt afortunada, però sí que voldríem explicar el
motiu.
Quan es parla en el 29.
2 dels drets constituïts en carta de
núpcies per tercers a favor dels fills nascuts o naixedors,
està parlant de fills.
.
.
està eliminant determinats fills,
que són els fills adoptats.
Els fills adoptats, evidentment, no han
nascut, ni són naixedors.
Aleshores, nosaltres, el que hem intentat
aquí al ficar la paraula comuns, és cert que pot haver fills que no són
comuns i excloure determinats.
.
.
, però el que volíem ficar
és els fills, tots els fills, siguen nascuts, siguen que van a
nàixer o siguen adoptats; eixe era el sentit de la nostra esmena
que, per cert, en la següent que parlem de «nascuts o
naixedors» substituir-ho per «fills presents o futurs dels
contraents» quedaria més clar; eixe és el sentit.
Nosaltres no volíem excloure els fills que vinguen d'una altra
parella, per exemple; el que volíem era incorporar amb igualtat de
drets els fills que tinguen el caràcter o que són fills per
l'adopció.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Ribó.

Senyor Such, per a rèplica al senyor
Ribó.

El senyor Such Botella:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Molt breument també, perquè he pogut
escoltar el senyor Ribó que no compartia l'aposta que el Grup
Socialista ha fet en el tema de la regulació de les parelles de fet.
També ho ha manifestat així el Grup Popular.

I jo he de dir una qüestió i és que
avui podem constatar tots els dies com la regulació (so per interferència d'un mòbil) de les relacions entre les parelles de fet, entre les
parelles de fet que existixen realment, ve donat la majoria de les vegades
per sentències judicials, i això a nosaltres no ens agrada,
no ens agrada, la majoria de les vegades.
Quan es compartix una vivenda,
quan ha hagut algun problema, quan ha faltat un dels dos, quan ha
necessitat d'alguna qüestió, bàsicament han hagut
de fer un periple judicial fins que se'ls reconega o no alguns drets
en este sentit.

Nosaltres quan incorporem el tema de les parelles de
fet en el que és la regulació dels actes jurídics
normals i establerts per als matrimonis equiparant-los a les parelles de
fet, no ho fem com una obligació de la parella de fet i que ha de
ser així, però sí com un dret, un dret que tindran a
fi de tindre garantit allò que avui estan litigant en els tribunals.
Jo crec que és tan senzill com això.
És donar
més drets, no les obligacions; les obligacions en funció de
la contracció de determinats actes jurídiques que facen, com
pot ser l'adopció, el manteniment de menors, el manteniment
d'ascendents, com pot ser l'adquisició d'algun
bé en comú.
És a dir, aquests actes jurídics
que són compartits normalment per un matrimoni, però que a la
vegada també són compartits per parelles de fet amb vida
estable, i que per tant generen els mateixos problemes jurídics uns
i altres.

Això vol dir que siga l'obligació?
No, és cert, és el dret que es té a poder dilucidar a
través de la llei allò que avui estan litigant en els
tribunals i que els han de donar els tribunals per a garantir-los
determinats drets.
Nosaltres ho incorporem en eixe sentit.

Jo he pogut escoltar el senyor Ribó «que
no es podia obligar».
No volem obligar ningú.
Ho fem per a
garantir drets, que podran optar a ells o no, però que almenys quan
acudisquen als tribunals.
.
.
avui acudixen als tribunals i en la llei
tindran garantides determinades opcions.

Eixa era la matisació que volia fer-li, senyor
Ribó.
I també dir-li que vaig a votar-li.
.
.
jo crec que
més de la meitat de les seues esmenes vaig a votar-li-les a favor.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Such.

Senyor Ribó, per a rèplica.

El senyor Ribó i Canut:

Senyor president.

Anem a vore, en primer lloc, jo no he mencionat abans
les esmenes que vaig a votar, perquè vaig a votar-li en totes
abstenció perquè no he tingut temps de poder fer un estudi
acurat d'aquestes, perquè estiguí fóra.
Per
tant, m'abstindré en totes, exceptuant les del nostre grup,
com és evident, com és lògic i normal, eh?
(Rient)

Segona cosa.
El tema de les parelles de fet.
Mire
vosté, si aquesta llei s'estiguera treballant en estos moments
i no hi haguera una regulació a nivell estatal del matrimoni
homosexual segurament nosaltres canviaríem d'opinió.
Però en estos moments.
.
.
O siga, la llei que es va fer aquí
en el seu moment, i jo vaig fer el seguiment, no estava aquí encara,
crec, tenia un element fonamental, encara que no exclusiu, i era regular
d'alguna manera les relacions de caire homosexual perquè a
nivell estatal no es podia regular en forma de matrimoni.
En estos moments
aquelles persones que volen accedir a una relació matrimonial poden.

Jo tinc la sensació que en estos moments les
persones que estan o que estem en relació de parella de fet ho estem
perquè no volem estar en una relació de matrimoni (remors), perquè si no
tindríem la possibilitat d'estar en una relació de
matrimoni.
Per tant, per tant, jo crec que és millor, nosaltres
plantegem que és millor regular les parelles de fet de forma
específica amb els elements que facen falta i estem totalment
d'acord a donar-los la possibilitat, si volen, que en els temes
econòmics es puguen equiparar a una relació matrimonial.
Però la possibilitat.
.
.
, però segurament hi hauran altres
possibilitats.

D'alguna forma introduir aquí les
parelles de fet a nosaltres no ens agrada per un motiu, i és
perquè tenim la sospita que després ja no es regularan les
parelles de fet, que nosaltres pensem que fa falta que es regulen, en els
temes econòmics i en altres aspectes; i jo voldria insistir en
altres aspecte que ens sembla important, per este motiu.
Nosaltres insistim:
este és el primer pas d'un codi de família
valencià, que s'haurà de fer, eh, o siga, que
s'ha de fer, i pensem que s'ha de treballar les parelles de
fet, igual que altres temes, com he mencionat les adopcions, igual que
altres relacions s'hauran de regular en el seu moment.
I nosaltres
pensem que en estos moments l'element fonamental que plantejava les
parelles de fet, que era precisament la relació homosexual, en estos
moments pot entrar normalment per la via matrimonial.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a què vol la paraula, senyor Such?

El senyor Such Botella:

És un aclariment.

El senyor president:

Té la paraula.

El senyor Such Botella:

Senyor Ribó,
nosaltres no tenim cap sospita.
Legislar es podrà legislar en
funció de l'interés polític o del concepte
polític que tinga cadascú.
Jo l'únic que li dic
és que l'únic que preteníem era donar més
drets i la capacitat de poder, a través de la llei, evitar-se que
açò es regule a través dels tribunals.
Era
l'única intenció que nosaltres teníem.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Such.

Per a què vol la paraula, senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Per a una
qüestió d'ordre, si és tan amable el senyor
president.

El senyor president:

D'acord.

El senyor Castellano Gómez:

Sí, és per a
dir, senyor president, que com vosté mos havia informat als
portaveus que ara sotmetríem, després del debat, a la
votació.
.
.
Com el meu grup ha plantejat 38 transaccionals, en tant
que mosatros tenim el text de les transaccionals, si haguérem ara
d'analitzar i vore estes transaccionals, hauríem de fer un
descans excessivament llarg i prolix.
Dir que, als efectes d'eixes 38
transaccionals, que ja consten en el Diari de
Sessions i que jo els passaré el
text, si aixina ho creuen convenient els ponents dels altres grups, quan
finalitze la comissió perquè ells puguen treballar i de cara
al ple fer-ho, a efectes de les votacions, com bé havia també
matisat el portaveu de l'Entesa, lògicament, mosatros
procedirem a votar negativament estes esmenes d'estes 38, però
en el ben entés que estan fetes les transaccionals.
Ho dic jo per
una qüestió d'operativitat, lògicament de treball
i per operativitat de fer-ho, si la presidència i els altres grups
parlamentaris aixina ho tenen a bé.

Si tenen a bé que fem un descans d'un
parell d'hores o de tres hores per a vore estes transaccionals,
tampoc no tinc ningun inconvenient, però crec que és
més assossegadament, de manera més tranquil·la i de
manera relaxada d'ací al ple podíem vore-les.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Senyor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Des del nostre punt de vista jo crec que seria bo
poder tenir els papers, documents i poder-los discutir, i hi ha temps per a
fer les votacions definitives.

El senyor president:

Senyor Such?
Per tant, perfecte.

Aleshores anem a passar a votar les esmenes i els
articles.

La primera votació correspon al bloc que ha
defensat el senyor Castellano, este era l'ordre.
I d'eixa
agrupació que ha defensat el senyor Castellano, el senyor Such crec
que ha demanat votar a favor la 57, la 100 i la 182.

El senyor Such Botella:

Sí, senyor
president.
I també fer una altra votació separada per a la
26, la 102 i la 108.

El senyor president:

102 i 108.

El senyor Such Botella:

Per una part serien les
tres primeres, i després la resta.

El senyor president:

Anem a votar, en primer lloc, la 26, la 102 i 108.
Vots a favor d'estes tres esmenes?
Vots en contra?
Abstencions?
Gràcies.
Per 9 vots a favor i 7 abstencions queden aprovades.

Votem ara la 57, la 100 i la 182.
Vots a favor?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció i 15 vots a
favor, queden aprovades.

Votem ara la resta d'esmenes que ha presentat el
Grup Parlamentari Popular i que ha defensat el senyor Castellano.
Vots a
favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció, 6 vots en contra i 9 a favor.
Queden
aprovades.

Votem.
.
.
procedix votar ara les esmenes que ha
presentat el Grup Parlamentari Socialista i que ha defensat el senyor Suix,
Such, perdó, tot s'apega en esta casa, perdó, senyor
Such.
(Remors) I
que el senyor Castellano ja ha demanat separadament la 7, la 20, la 29, 32,
 36, 40, 60, 119 i 181.
Jo he de dir que la 181 ha decaigut
perquè acabem de votar favorablement la 182, del Grup Parlamentari
Popular, que és exactament igual.
Per tant, està inclosa en
esta.

Per tant, si els pareix, podem votar la 7, 20, 29, 32,
36, 40, 60 i 119.
Vots a favor?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
Vots en contra cap.
Per 1 abstenció i 15 vots a
favor queden aprovades.

Correspon ara votar la resta d'esmenes que ha
defensat el senyor Such, en representació del Grup Parlamentari
Socialista.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció, 6 vots a favor i 9 en
contra queden rebutjades.

I ara del bloc que ha defensat el senyor Ribó,
hi ha demanada una separació per part del Grup Popular, que
és la 12, la 54 i la 205.
El Grup Socialista vol.
.
.
?
(veus).
Val.
Votem, si els pareix,
la 12, 54 i 205.
Vots a favor?
Gràcies.
Per unanimitat queden
aprovades estes tres esmenes.

I ara.
.
.
Sí.

El senyor Such Botella:

Sí, senyor
president, era per a fer la separació.
.
.

El senyor president:

Sí.
Sí, sí.

El senyor Such Botella:

Seria la 38, 58, 62, 63,
73, 75, 79, 86, 87, 96, 101, 127, 130, 131, 196, 206, 207 i 209.
Eixa per
una banda.

I després, per una altra banda, la 90, 123 i
138.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Such.

Passem a votar la 38, 58, 62, 63, 73, 75, 79, 86, 87,
96, 101, 127, 130, 131, 196, 206, 207 i 209.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions ninguna.
Per 7 vots a favor i 9
en contra queden rebutjat este bloc d'esmenes.

Procedim ara a votar l'esmena 90, 123 i 138.
Vots a favor d'estes esmenes?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot a favor, 6 abstencions i
9 en contra queden rebutjades.

Procedix ara votar la resta d'esmenes
presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: Entesa, que ha defensat el senyor Ribó.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions ninguna.
Per 1
vot a favor i 15 en contra queden rebutjades.

Senyories, procedim ara a votar l'articulat
d'esta proposició de llei.

Jo vaig preguntant si se poden agrupar, vostés
me van indicant, eh?

L'article 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12,
13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22.
.
.
Continue?
23, 24, 25, 26, 27, 28,
29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, del 36 al 39 (se
sent una veu que diu: «Seguix, seguix»), 40, 41, 42, 43, 44, del 45 al 47, 48 al 50, 51, 52, 53, 54.
No hi
ha més?
(Rialles)

Passem a votar de l'1 al 54.
Vots a favor
d'estos articles?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció, 6 vots en contra i 9 a
favor, queden aprovats.

A les disposicions.
.
.
Bé, només hi ha
una disposició addicional, és única, a la qual
s'ha incorporat una esmena del Grup Parlamentari Popular; la
disposició transitòria primera -va dient-me
vosté, senyor Such- disposició transitòria
segona, disposició final primera, disposició final segona,
tercera, quarta i ahí s'acaba.
Vots a favor d'estes
disposicions?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció, 6 vots en contra i 9 a favor, queden
aprovades.

Ara procedix votar l'exposició de motius
per a incorporar-la com a preàmbul de la llei.
Vots a favor de
l'exposició de motius?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció, 6 vots en
contra i 9 a favor.
Queda aprovada l'exposició de motius.

La presidència recorda a les seues senyories
que existix un termini en el reglament de quaranta-huit hores per a
mantindre aquelles esmenes que, havent sigut defensades en el ple, no han
sigut incorporades o inclús vots particulars.
Però donada la
urgència, perquè saben les seues senyories.
.
.
(remors) Sí,
sí.
Si poden manifestar, si ho creuen convenient, quines mantenen,
prenem nota i donem per complit eixe tràmit.

El senyor Such Botella:

Correcte.
El Grup
Parlamentari Socialista manté totes les esmenes.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyor Such.

Senyor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Mantenim totes les esmenes
també.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Designació del membre de la comissió que
ha de presentar, davant del Ple, el dictamen de la comissió sobre la
Proposició de llei de règim econòmic matrimonial
valencià

El senyor president:

Finalitzat este debat, correspon ara designar al
membre de la comissió que ha de presentar el dictamen davant el Ple.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

El Grupo Popular presenta a
la vicepresidenta de la comisión, doña Herminia Palomar.

El senyor president:

Senyor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

D'acord.

El senyor president:

Moltíssimes
gràcies.

Per unanimitat, la senyora Hermínia Palomar,
vicepresidenta de la comissió, presentarà el dictamen davant
el Ple.

Passem ara al següent punt de l'ordre del
dia.
.
.

¿Volen les seues senyories que fem un descanset
de cinc minutets o no?
Cinc minutets de rellotge, no cinc minutets de
ple.
.
.
(Rialles)

(Se suspén la reunió a les 12 hores i 40
minuts)

(Es reprén la reunió a les 13 hores i 5
minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Proposició de llei de comunitats de valencians a
l'exterior (RE número 62.
091, BOCV número 258)

El senyor president:

Procedim ara al debat de les esmenes i la
proposició de llei de comunitats de valencians a l'exterior.
Hi ha un grup d'esmenes plantejades conjuntament pel Grup
Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista, que comencen en
l'esmena número 1.

Els grups firmants van comunicar que volen compartir
el temps, en este cas cinc minuts la senyora Marcos i cinc minuts el senyor
Camarasa.
I el senyor Ribó, si ho creu convenient, podrà
exercir quan acaben els dos el torn en contra.
D'acord?
Estem
d'acord, senyories?
I, atenent al que establix l'article 71, es
poden suscitar torns de rèplica en funció de com vaja el
debat.

Per tant, per a torn a favor compartit, la senyora
Verònica Marcos té la paraula per temps de cinc minuts.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor
presidente.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Popular presentó la
Proposición de ley de valencianos en el exterior el pasado 14 de
febrero en el pleno de Burriana.
Aquel día tendimos la mano a los
grupos de la oposición, porque consideramos que una ley como esta,
vinculada de forma directa a la reforma de nuestro Estatut
d'autonomia, en el que los dos partidos mayoritarios en estes Corts
llegamos a un acuerdo.
Y, además, una ley que afecta a más de
65.
000 valencianos que en este momento viven fueran de la comunidad
debía, en nuestra opinión, contar con el consenso de todos
los grupos políticos.

Hoy, gracias  a la voluntad de todos, defendemos
de manera conjunta esta ley, Partido Popular y Pspv.
Y es para el Grupo
Parlamentario Popular una satisfacción, porque a nuestro entender,
en temas tan importante como este y como lo fue la reforma de nuestro
Estatut, debe haber consenso político y es fundamental la
participación de todos los grupos.
Y por eso el Partido Popular
decidió retirar su propuesta inicial presentada en solitario para
registrar una propuesta conjunta con el Pspv, que queda reflejada en las
enmiendas firmadas conjuntamente por los dos grupos mayoritarios de la
cámara.

Señorías, los valencianos en el exterior
son una extensión del pueblo valenciano más allá de
nuestras fronteras.
Y a partir de la aprobación de esta ley
tendrán voz propia y participación en nuestra vida
pública.

Con esta ley hacemos una apuesta firme y decidida por
los valencianos y por lo valenciano y consolidamos los lazos de
unión con las comunidades de valencianos en el exterior.
Se
establecen instrumentos útiles y eficaces para potenciar los
vínculos sentimentales, afectivos, sociales y culturales entre los
valencianos que viven en el exterior y el pueblo valenciano.
Porque
fomentamos el conocimiento de nuestras raíces, nuestra historia,
nuestro idioma y nuestra cultura.
 En definitiva, reconocemos la
valencianidad de más de 65.
000 personas que se fueron a vivir fuera
de la Comunidad Valenciana, pero que se sienten tan valencianos como
cualquiera de nosotros y deben tener, por tanto, los mismos derechos que
los que vivimos en esta maravillosa tierra: derecho a participar, colaborar
y compartir la vida social y cultural del pueblo valenciano.
Por eso, esta
ley le reconoce derechos de carácter informativo, participativo y
económico.
Además establece compromisos concretos para la
Generalitat que hagan posible el ejercicio de estos derechos, como
garantizar la recepción de prensa escrita y de emisiones
radiofónicas, televisiones del ente público
Radiotelevisión Valenciana, así como la organización
de cursos de idioma e historia valenciana.

Me gustaría, señorías, destacar
el compromiso también de la Generalitat que se establece en esta ley
de habilitar una partida presupuestaria anual para hacer efectivos los
derechos de los valencianos en el exterior, también contemplada en
la ley que presentamos.

Se regula el consejo de centros de valencianos en el
exterior, que tendrá funciones consultivas y de asesoramiento a la
Generalitat  en relación a los asuntos que afecten a las
comunidades de valencianos en el exterior.
Es muy importante,
también, el censo de centros de valencianos en el exterior para
conocer la relación de centros existentes y hacer, por tanto,
posible el cumplimiento de la ley en todos los lugares donde existan estas
comunidades.

A todos estos centros se les reconoce en la ley el
derecho de formular sugerencias, quejas, consultas y percibir subvenciones
y ayudas públicas para las actuaciones que realicen.
Por tanto, a
través de estos centros, las comunidades de valencianos en el
exterior tendrán voz propia ante la Generalitat, contarán con
la colaboración institucional y con la información necesaria
para poder participar en la vida pública.

En definitiva, los valencianos en el exterior
podrán sentirse como en casa, vivir día a día su
cultura y, aunque estén a kilómetros de distancia, puedan
sentirse tan orgullosos de sus raíces como los que vivimos
aquí.

Por ello, agradezco al Grupo Parlamentario Socialista
que haya dejado a un lado los interés partidistas.
Y los valencianos
en el exterior, que un día tuvieron que marcharse por una
razón u otra, se sientan hoy más cerca de su tierra.

Señor Camarasa, voy terminando, le traslado la
satisfacción de haber trabajado con usted para enriquecer el texto
de parte de la señora Quinzá que, como usted sabe, se
encuentra en New Jersey intentando defender los derechos de María
José Carrascosa, una valenciana que por razones ajenas a su
voluntad, se encuentra en el exterior.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies a
vosté, senyora Marcos.

Senyor Camarasa.

El senyor Camarasa Albertos:

Muchas gracias,
señor presidente.

Gracias por sus últimas palabras en referencia
a la señora Quinzá, señora Marcos.

Señorías del Grupo Popular, ustedes
presentaron en el pasado pleno de Burriana la toma en consideración
de la ley que se denominaba y que se sigue denominando Ley de valencianos
en el exterior.
Entonces les dijimos que no podíamos avalar con
nuestro voto en ese momento una proposición de ley que
entendíamos no respondía ni de lejos en aquel momento a las
aspiraciones y necesidades de los valencianos y valencianas en el exterior;
valencianos y valencianas de los que una gran parte ya son descendientes de
aquellos que se vieron obligados a emigrar desde mediados de 1939 hasta el
comienzo del año 1950.
Y se vieron obligados a emigrar de nuestra
comunidad buscando lo que aquí no tenían, que era libertad y
trabajo.
No era posible aquello.

Es cierto que, finalizado el debate de Burriana, el
Grupo Popular, conocido que el Grupo Socialista tenía preparado y
dispuesto un texto alternativo, que nosotros denominábamos Ley de
valencianos en el exterior -creíamos que el título
además recogía más lo que podía ser el
ámbito de acción de la ley- ofreció la
posibilidad de llegar a un acuerdo sobre la base de los dos textos, el
texto de la proposición de ley, que se admitió a
trámite, y el texto alternativo del Grupo Socialista, texto
alternativo que mi grupo facilitó al Grupo de Esquerra Unida para su
estudio y consideración y, además, por si estimaba
conveniente ofrecer alguna alternativa propia, mediante texto propio,
mediante enmiendas, como parece ser que ha hecho.

Hemos mantenido muchas reuniones con ustedes,
concretamente con la señora Quinzá y con alguna otra
colaboradora de la misma; también el síndico y yo hemos
tenido oportunidad de mantener alguna conversación y también
con el señor Maluenda para intentar llegar a un acuerdo, que hoy
parece ser llega a su fin.
Y llega a su fin de una manera positiva, que es
la manera de presentar un texto que, insisto, no seria el texto que hubiera
presentado el Partido Socialista pero, conociendo la actual
situación de fuerzas, creemos que es lo mejor que podemos hacer para
atender esas necesidades.

Concretamente, empiezo a relatar que las diferencias
fundamentales entre lo que planteaba el Grupo Popular y lo que planteaba mi
grupo, lo que planteaba el Grupo Socialista era, bueno, una
definición más descriptiva en la exposición de motivos
sobre lo que fue, posiblemente, uno de los éxodos migratorios
más numerosos de la historia de la comunidad, que es el que se
produce a raíz de la finalización de la Guerra Civil.
Y yo
creía que había que hacer una referencia a eso, pero
simplemente sin entrar en más detalle.
Porque las exposiciones de
motivos nos parece a nosotros, entre otras cosas, que están para
ello.

Pero, bien, de todas formas, hubo una reticencia por
parte del Grupo Popular, pudimos llegar a un acuerdo sobre una
fórmula, que creo recordar que hacía referencia a que los
valencianos se vieron obligados a desplazarse de la comunidad, por motivos
económicos y sociales.
Bueno, si tenemos oportunidad cambiaremos eso
e incidiremos en algunos derechos que en la ley esta se hablan como
servicios.
Igual en el futuro también es posible que se sumen
ustedes ahí.

Y ya, por ir finalizando, quiero decirles que la ley
contempla una serie de derechos que no estaban recogidos en la anterior,
como era la atención a los ciudadanos, fundamentalmente a los
mayores que estuvieran en situaciones de especial necesidad.
Se explicita
mucho más el retorno.
Se habla de los derechos de los valencianos en
el exterior, que en el anterior texto quedaba supeditados un poco a los
centros; me parecía que la preeminencia tenía que ser del
individuo y de la persona antes que del centro, yo creo que el texto lo
recoge.

Se habla también, y hemos introducido la
posibilidad de si hay familias que retornen a la Comunidad Valenciana con
niños que tengan un sistema educativo distinto puedan tener planes
educativos compensatorios, para que no se produzca una diferencia en la
calidad educativa entre los foráneos y los que vienen de fuera.
Hay
referencia, también, a la posibilidad de que los universitarios y no
universitarios tengan muchas más facilidades para homologar sus
títulos.
Hay la posibilidad también de que mayores, que ya
vienen realizando desplazamientos a la Comunidad Valenciana, pero
también niños, puedan pasar sus vacaciones en colonias
escolares aquí y compartir con otros niños de la comunidad lo
que son experiencias, lo que son vivencias y puedan ir encontrando el
arraigo que le falta fuera.

En fin, señorías, creo que es un texto
que completa bastante al original.
Que si bien es cierto que no nos produce
una satisfacción absoluta, no lo es menos que en un texto de
consenso eso es imposible.
Yo creo que el Partido Popular ha cedido,
nosotros no hemos cedido y creo que hemos conseguido el mejor de los textos
posibles, habida cuenta de la configuración de esta cámara.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, a
vosté, senyor Camarasa.

No hi ha torn en contra.

Abans d'iniciar la votació anem a
donar-li la paraula al senyor Ribó, per si considera oportú
defensar les esmenes que té plantejades.

El senyor Ribó i Canut:

Les done per defensades.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyor Ribó.

Passem a votar.
.
.

Sí, senyor Camarasa.

El senyor Camarasa Albertos:

Yo pediría
votación separada para la 4 y a la 9 y la 3, 5 y 17.

El senyor president:

La 4 y la 9.
Y la 3, 5 y
17.

Pasamos a votar primero, son las enmiendas de Esquerra
Unida, la 4 y la 9.
Vots a favor de l'esmena 4 i 9?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
9 vots en contra i 7 vots a favor, queden
rebutjades.
.
.

Votem ara la 3, la 5 i la 17, també és
d'Esquerra Unida.
Vots a favor?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
1 vot a favor, 6
abstencions i 9 en contra, queden rebutjades.

Votem ara conjuntament, si el senyor Ribó no
demana el contrari, la resta d'esmenes, plantejades conjuntament pel
Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista.
Vot a favor de
totes estes esmenes?
Gràcies.
Vots en contra?
Abstencions?
1
abstenció i 15 vots a favor, queden aprovades totes estes esmenes.

Procedim ara a votar l'articulat.
L'articulat que, en principi, era de set, ara són catorze
articles.
Alguns ja s'han votat, perquè són esmenes
d'addició, però pel que veig, l'estratègia
que està marcant el senyor Ribó, poden votar-los tots
conjuntament.
Per tant, votem des de l'1 fins al 14, a pesar que
alguns d'ells ja s'han votat, perquè eren esmenes
d'addició.

Vots a favor dels catorze articles?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
Vots en contra no n'hi ha.
1
abstenció i 15 vots a favor, queden aprovats.

Votem ara les disposicions transitòria primera,
transitòria segona, amb l'esmena conjunta que l'ha
modificat, disposició derogatòria única,
disposició final, disposició final primera, final segona i
final tercera.
Vots a favor?
Gràcies.
En contra?
Abstencions?
Gràcies.
No hi ha vots en contra, 1 abstenció i 15 vots a
favor, queden aprovades totes estes disposicions.

Votem ara l'exposició de motius, per a
incorporar-la com a preàmbul de la llei.
Vots a favor?
(Veus)
¡L'exposició de motius!
(Veus)

No, no, la enmienda 17 es del grupo de Esquerra Unida.
Su señoría las ha presentado todas conjuntas con el Grupo
Popular.

Repetim: vots a favor de l'exposició de
motius?
Gràcies.
Vots en contra?
Abstencions?
Gràcies.
1
abstenció, ningun vot en contra i 15 vots a favor, queda aprovada.

Per tant, i per a finalitzar, la presidència
vol advertir que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, en este cas,
manifeste manteniment, si ho creu oportú, de les seues esmenes.

El senyor Ribó i Canut:

Efectivament, el manteniment de totes les esmenes que
no hagen .
.
.
(ininte­l·ligible)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Doncs, bé, està este tràmit
també cobert.
Queda viva també la possibilitat de presentar
vots particulars, però, pel que veig, només és el
manteniment de les esmenes.

Designació del membre de la comissió que
ha de presentar, davant del Ple, el dictamen de la comissió sobre la
Proposició de llei de comunitats de valencians a l'exterior

El senyor president:

Correspon ara, com a últim punt de
l'ordre del dia, nomenar el membre de la comissió que ha de
presentar el dictamen davant el Ple.

Senyor Ovejero?

El senyor Ovejero Adelantado:

Por parte del Grupo Popular, señor presidente,
se propone al secretario de la comisión, don Vicente Sarrià.

El senyor president:

Senyor Such?
Senyor Ribó?

Doncs, moltíssimes gràcies, senyories,
per la col·laboració i s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i
18 minuts)