Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 13 de novembre de 2002.
Comença la sessió a les 10 hores 38 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 84.
Primera reunió.**

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre compliment i defensa de la LLei 10/2001, de 5 de juliol, del Pla hidrològic nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE 43.
368, BOCV número 177).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Il·lustres diputades, il·lustres diputats, bon dia.

Pregue que ocupen els seus escons.

El primer punt és la presa en consideració de la Proposi-ció no de llei sobre compliment i defensa de la Llei 10/2001, de 5 de juliol, del Pla hidrològic nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa d'esta presa en consideració, conjuntament amb l'esmena número 44.
120, té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

La primera pregunta que cabría hacerse al inicio de este debate es la de por qué nos encontramos hoy aquí debatiendo sobre esta materia.
Y nos encontramos hoy aquí, en primer lugar, porque las Cortes de Aragón, el 3 de octubre pasado, en una propuesta presenta por el Grupo Socialista de las Cortes de Aragón y otros dos partidos, aprobaron, con los únicos votos en contra del Partido Popular de Aragón, una resolución en la que se rechaza rotundamente cualquier trasvase de aguas de la cuenca del Ebro a otros territorios.
Y es importante señalar esto: se rechaza rotundamente cualquier tipo de trasvase de aguas de la cuenca del Ebro a otros territorios con el voto a favor del Grupo Socialista.

Y además, se rechaza para ahora y para el futuro.
Porque dice también la resolución aprobada: "Las Cortes de Aragón ratifican su firme determinación por la que los recursos naturales de Aragón y, entre ellos, como elemento fundamental el agua, deben ser aprovechados íntegramente y sosteniblemente para el desarrollo de la comunidad de Aragón y el bienestar de sus habitantes ahora y en el futuro".

O sea, que en esa resolución se comprenden elementos importantes: se rechaza cualquier trasvase, se afirma que íntegramente va a aprovecharse el agua solo para Aragón y además se rechaza cualquier trasvase intercuencas ahora y en el futuro.

En segundo lugar, estamos hoy también aquí porque las Cortes de Aragón, las mismas Cortes de Aragón, el 7 de noviembre pasado, con el voto a favor de los socialistas aragoneses, aprobaron una declaración de apoyo a la manifestación contra el trasvase del Ebro, que finalizará en Valencia el próximo día 24.

Pero si vamos al fondo de la cuestión, si buscamos la raíz del problema, si buscamos la causa inicial o fundamental de todo este asunto, estamos hoy aquí porque todo eso, esa negativa brutal, visceral, frontal al Plan hidrológico nacional y al trasvase ha sido gestada, promovida y causada por el Partido Socialista, por los socialistas.
*(Remors.
S'escolta una veu que diu: "¡Sí señor!
")* Los socialistas españoles, abjurando de un principio de redistribución de los recursos hídricos mediante trasvases, un principio que les ha acompañado ­les recuerdo­ desde 1933, *(remors)* de 1933 a 1995.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
se oponen al Plan hidrológico, que contempla un trasvase del Ebro moderado, moderado y poco agresivo.
Es Zapatero, en marzo de 2002, quien afirma: "Si el Psoe gobierna ­Rodríguez Zapatero­, si el Psoe gobierna, si el Psoe gobierna, derogará la ley del Plan hidrológico nacional y hará otro plan sin trasvases".
Por lo tanto, hay que tenerlo bien claro, *(remors)* todo claro.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora De Armengol, por favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Con Zapatero, con Rodríguez Zapatero, *(remors, protestes)* no hay trasvases, con Rodríguez Zapatero no hay agua excedentaria de otras cuencas para la Comunidad Valen-ciana.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Pero es que además, señorías, si estamos aquí, si hemos llegado a esto, que a nadie nos gusta.
.
.
*(Remors i rialles)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

A lo mejor a quienes se han ido reído les gusta y les apetece, pero a nosotros no.
*(Remors)* 

Si hemos llegado a esto es también ­y ahí sí que es doloroso y lamentable y no debe inducir a risas­ por la actitud de los socialistas valencianos.
Porque es el señor Pla quien en agosto de 2001 afirma lo siguiente, y cito textualmente: "Rechazo una gran acequia que cruce de norte a sur el territorio valenciano", rechazo una gran acequia que cruce de norte a sur el territorio valenciano.
Como si esta comunidad tuviese algo en contra de las acequias y no proviniese de una cultura del agua, ahora que se habla de eso, donde las acequias son elementos fundamentales y lo han sido para el desarrollo de nuestro pueblo.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* 

Y es el señor Pla, desgraciadamente, quien constantemente rechaza el trasvase ­y vuelvo a citar textualmente­, "por no ser la solución, ni defender los intereses de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, de Aragón y Cataluña".
Y aquí hay un problema ­de la Comunidad Valenciana, de Aragón y Cataluña­, y es que por lo visto el señor Pla, en vez de los intereses de la Comunidad Valenciana, tiene algún prurito por defender los intereses de Aragón y de Cataluña, como si no tuvieran ellos representantes como Maragall y el presidente de Aragón, que se encargan ya de hacerlo.

Es el señor Pla quien con su presencia y su expreso asentimiento en una rueda de prensa conjunta, celebrada en Deltebre el 24 de agosto de 2001, respalda la iniciativa del presidente de Aragón ­que lo dice allí, lo manifiesta con el asentimiento del señor Pla­, una iniciativa para que la Unión Europea niegue las ayudas económicas al trasvase.
Y, claro, como corolario inmediato de ello, es la socialista eurodiputada Maruja Sornosa *(remors)* quien se constituye en el brazo ejecutor y presenta una iniciativa en el Parlamento Europeo para bloquear la financiación del trasvase.
*(Remors)* Y esa situación es así.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor, senyories.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Y, afortunadamente, esa iniciativa abortó gracias a que los eurodiputados del Partido Popular estuvieron atentos a esta macabra jugada.
Y esos son los hechos, *(remors)* esos son los hechos, señorías.
Ya sé que no les gustan, pero son resoluciones parlamentarias, son votaciones con actas, son declaraciones hechas en persona, con luz y con taquígrafos.

Pero, señorías, en ese rifirrafe, en esa pugna diaria y permanente de los socialistas por cargarse el Plan hidrológico nacional y el trasvase del Ebro, no parecen los señores socialistas haber reparado en una cosa, en una apreciación esencial, en algo que todos los hombres y mujeres de esta Comunidad intuyen, intuyen cuando se habla de trasvase del Ebro.
Y es que con el trasvase y el Plan hidrológico estamos ante un hecho histórico, uno de los pocos hechos capaces de imprimir un giro decisivo en la vida de nuestro pueblo.
Y eso lo sabemos todos los valencianos y valencianas porque lo llevamos en nuestros genes.

Porque vamos a ver, ¿cuántas generaciones de valencianos han mirando con angustia al cielo en tiempos de sequía?
¿Cuántos aún nos preocupamos por los bajos niveles de agua embalsada en nuestros pantanos?
¿Cuántos, cada verano, cada primavera o cada otoño de lluvias escasas, sentimos que nuestra vida o parte de ella está condicionada por un fenómeno que hasta ahora parecía inevitable?
Pues bien, muchísimos, señorías, yo diría que todos, todos en esta comunidad nos sentimos concernidos.

Por eso la aprobación por ley del Plan hidrológico nacional con el trasvase del Ebro fue un hito histórico.
Y los diputados y diputadas valencianos, o los senadores y senadoras valencianos en las Cortes Generales apretaron el botón del sí, y cuando apretaron el botón del sí al Plan hidrológico nacional alumbraron un nuevo horizonte para nuestra tierra, un horizonte señalado por el despegue de la España seca, por el abandono del yugo de la sed en nuestra tierra, *(remors)* que históricamente nos ha tenido.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, senyories.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
atenazados.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Pero hubo otros representantes del pueblo valenciano que pulsaron otro botón, otros que en el momento tan trascendental pulsaron el botón del no.
El señor Pla pulsó el botón del no.
El señor Pla dijo no al trasvase, no al Plan hidrológico nacional y no al agua excedentaria del Ebro para la Comunidad Valenciana.
Y sepa el señor Pla, sepan quienes pulsaron el botón del no, que al hacerlo y al negarle a esta tierra el agua, se negaron a sí mismos y nos negaron a todos.
Y eso ni el pueblo ni la historia se lo van a perdonar.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Porque, señorías, hay una cosa que hay que tener clara, y es clarísimamente evidente que sin trasvase, sin trasvase, todo Plan hidrológico nacional carece de sentido.
Y utilizaré las palabras textuales de un profesor de ideología socialista, el profesor Javier Paniagua, quien escribía, en marzo de 2001, *(remors)* "en la Comunidad.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Decía este socialista: "En la Comunidad Valenciana es imprescindible el trasvase de otras cuencas".
Y añadía él: "Si no tenemos claro que en estas cuestiones los socialistas debemos llegar a un pacto de estado, como lo hemos hecho en el terrorismo, estaremos en la oposición durante mucho tiempo".
Y acababa diciendo: "Pero en política es necesario ser tan prudente como valiente".

Pues bien, señorías, señoras y señores socialistas, ustedes ni prudentes ni valientes.
Ni prudentes en la negación radical del plan y del trasvase, ni valientes en la rectificación que se les demanda.
Ni valientes en la rectificación que se les demanda, pero no por este grupo parlamentario, no, sino por la entera sociedad valenciana.
Lamento decir que ustedes dan la impresión de ir a la deriva sobre las aguas del Ebro hacia un naufragio inexorable que sus propios correligionarios les auguran.
Pero allá ustedes.

A nosotros nos interesa ahora decir una cosa muy importante, y de la cual queremos hacer también piedra angular de este discurso.
Nadie hay, nadie en la Comunidad Valenciana y, por supuesto, en esta Cámara, que es su representación democrática, nadie hay, repito, enemigo de Aragón ni adversario de Aragón.
Antes al contrario: aquí todos, todos, y nosotros los primeros, consideramos a Aragón como una comunidad hermana con la que nos unen todo tipo de lazos históricos, afectivos y solidarios.

Y precisamente porque estimamos a Aragón como una parte entrañable de España, defendemos el Plan hidrológico nacional.
Porque el Plan hidrológico nacional recoge todas las demandas de inversión para el desarrollo de la cuenca del Ebro, recoge todas las obras en su integridad del pacto del agua, todas.
Pero en Aragón los políticos antitrasvase no han jugado limpio, y especialmente los socialistas, ya que ocupan la presidencia de Aragón y tienen responsabilidades obvias de gobierno.
Los socialistas aragoneses, en lugar de hacer pedagogía, han hecho demagogia y, en vez de apelar a la racionalidad, han excitado las pasiones.
Y todo ello con propósito partidista, porque la racionalidad cae plenamente del lado del Plan hidrológico nacional y del trasvase.

Porque hay una pregunta cuya respuesta nos da la clave de todo: ¿cómo puede perjudicar a Aragón, cómo puede perjudicar a Aragón un trasvase cuya toma se hace aguas abajo del territorio aragonés?
Lo voy a decir con la expresión gráfica de mi compañero, el diputado del Partido Popular en las Cortes de Aragón, señor Urbieta, quien en el debate propiciado por la iniciativa que ahora estamos comentando dijo: "Si el agua del Ebro va para los peces, no perjudica a Aragón ­curioso­; si va al mar y para los peces el agua que lleva el Ebro, no perjudica a Aragón.
Pero si es utilizada por otros territorios una vez que ha pasado Aragón, entonces sí que perjudica a Aragón".
Y les decía a los antitrasvase: "Esa es su postura.
Eso, ni más ni menos, a mi entender, es puerca envidia, no es otra cosa, puerca envidia que tienen ustedes".
Porque el Partido Popular de Aragón, como los regantes de Aragón, por cierto, que aprobaron y dieron su informe favorable en el Consejo Nacional del Agua al Plan hidrológico, saben que este plan beneficia a todos y no perjudica a ninguno.

Y yo quiero hacer aquí, por cierto, un homenaje a la coherencia, y a la limpieza y a la honestidad de mis compañeros, los populares de las Cortes de Aragón, porque saben que con su postura, que es ingrata, defienden los intereses de nuestra tierra.
¡Cuánta diferencia con otros!

Pero los socialistas aragoneses han visto la carnaza electoral y han hecho presa en ella, y lamentablemente en este despropósito han sido secundados por los socialistas valencianos.
Si el señor Pla en lugar de rendirse ante Maragall y el presidente de Aragón hubiese puesto en pie en pared y hubiese dicho: "Yo soy primero que nada valenciano, y quiero el agua para mi tierra porque tiene derecho y porque no se hace mal a nadie.
.
.
", si Pla hubiese plantado cara, como hizo el socialista Bono, por cierto, o el socialista también Rodríguez Ibarra, pues otro gallo nos estaría cantando en estos momentos en otra comunidad.

Porque el problema es que la fuerza, si la tiene, del movimiento antitrasvase radica en el principal partido de la oposición en España y el principal partido de gobierno en Aragón.
Pero no lo hizo así el señor Pla.
Cedió, se entregó, se sumó a la negación del trasvase y a cambio de qué.
Pues cambió el agua para nuestra tierra por una ridícula foto paseando en balsa con Maragall, el presidente de Aragón y el de Baleares.
Cambió su primogenitura política por una foto, por una foto lamentable.
Y nosotros no estamos en esa línea, estamos en una línea constructiva y de apoyo a una ley.

Y por eso, señorías, en nuestra iniciativa se dice claramente que debemos estar, como debe estarse en un estado de derecho, por el respeto a la ley y por el cumplimiento de la ley.
Y el trasvase del Ebro y el Plan hidrológico nacional que lo contiene conforman una ley, una ley que ha pasado por todos los trámites legítimos y necesarios; una ley que ha sido ampliamente consensuada y ampliamente debatida en el Consejo del Agua, que más del 82% de sus componentes la votó a favor y la informó favorablemente.

Y por eso decimos que las Cortes Valencianas manifiesten su apoyo a esa ley.
Y decimos que el contenido de esa ley no perjudica a ninguno ­lo acabo de decir­, y decimos también que el Plan hidrológico nacional es vital para garantizar nuestra supervivencia y nuestro desarrollo económico y social.
Y, por tanto, quienes se le opongan deben considerar que están atentando directamente contra el futuro de nuestro pueblo.
Y que rechazamos expresamente por insolidarias todas aquellas resoluciones de las Cortes de Aragón contrarias a la realización.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Font de Mora, vaja finalitzant.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
de estas obras necesarias.
Y asimismo instamos, instamos sencillamente, y cada cual que haga lo que quiera, como es natural, a todos los cargos públicos electos a que mediten y recapaciten el sentido de su voto.

Y, por último, mostramos nuestra desaprobación a la celebración en nuestras calles de esa manifestación malhadada que solamente es muestra de crispación y de insolidaridad.
Una manifestación, señorías, que si de algo va a servir es para que después de la manifestación bajen las aguas del Ebro a nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

A esta presa en consideració s'han presentat tres esmenes: la número 44.
140 del Grup Parlamentari Esquerra Unida; la número 44.
186 del Grup Mixt, i la número 44.
205 del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Per tant, té la paraula per a la presentació i defensa de l'esmena, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Se preguntava el portaveu del Partit Popular a l'inici de la seua intervenció que per què estem ací.
Bé, ací estem per una raó molt clara, perquè el Partit Popular considera que el tema més important ara per a tots els valencians i valencianes és el de rebutjar un acord de les Corts d'Aragó i, de propina, criticar els socialistes.
Per això estem ací.
I s'ha de dir clarament.
I tot el Govern, a més, acudix en Ple, cosa quasi insòlita.
I no els parlarem de sanitat, ni parlarem d'educació, ni el deute, les infraestructures.
.
.
, eixos temes que esperem, i si pot ser que no arriben mai al Ple millor que millor.
Parlarem del Pla hidrològic nacional, un pla que avui, un any i mig quasi de la seua aprovació encara és pràcticament un pla virtual, això és del que cal parlar.

El Partit Popular, en canvi, no avança en resoldre els problemes de l'aigua.
És tot un muntatge, en definitiva, per criticar el Partit Socialista ­una predilecció especial que els tenen a vostés­, criticar les Corts d'Aragó, criticar qualsevol persona o entitat que qüestione eixa maravella, segons el Partit Popular, del Pla hidrològic nacional.
En definitiva, utilitzar les Corts Valencianes per a fer pur i dur electoralisme.

I és que una virtut té clara el Pla hidrològic nacional.
És cert, és una font inesgotable de problemes i de divisió en tot el territori.
El Partit Popular va aconseguir aprovar una llei del Pla hidrològic, inclús com dia el ministre d'Agricultura, el senyor Cañete, com un passeig militar.
El que passa és que parlant de passejos militars també hauríem de recordar allò que dia Unamuno que *venceréis pero no convenceréis*.
Una cosa així ha passat ací.

Un tema així no es pot aprovar mai amb tota l'oposició en contra, amb comunitats autònomes com Aragó en contra, amb quasi tota la comunitat científica en contra, amb tot el moviment ecologista en contra i, fins i tot, bona part dels sindicats i entitats agràries en contra.
Per a estar en contra fins i tot han aconseguit que el bisbe de Tortosa també estiga en contra.
O siga, part de l'església, també.

I és cert que hi ha gent a favor ­i en tenim per ací alguna, no?
­, està la patronal i especialment la valenciana, que està a favor; estan els constructors, els qui més, els qui edifiquen el litoral, no a favor, entusiasmats; està part de l'agricultura, especialment aquells agricultors que estan esperant que arribe l'Ebre per a començar a *roturar* encara més terrenys.
Són agricultors potencials.
I, fonamentalment, el que tenen i és cert és la força dels vots, que no és poc.
I és un tema absolutament legítim, que nosaltres respectem.
Però és que en temes d'estat, i el tema de l'aigua, evidentment és un tema d'estat, no és suficient això.
Per molta legitimitat que se tinga, per més vots que se tinguen, no és suficient això.
Les coses s'han de fer bé.

Jo crec que en eixe sentit el Partit Popular sap que no està fent les coses bé, perquè a més el Partit Popular té un dirigent, el senyor Aznar, que sap molt bé com boicotejar, com rebentar altres plans hidrològics, perquè el senyor Aznar, en el seu moment, va anar a Saragossa, en una plaça de bous plena a dir ­i això està escrit, està ahí en la butxaca, està escrit­, que ell mai seria partidari de transvasar aigua de l'Ebre i que Espanya.
.
.
, "que hay una España seca y hay una España húmeda.
.
.
", això ho ha fet la natura i que ningú té dret a canviar això.
Però, què ha passat aquí?
Ha canviat la natura o el que ha canviat és el senyor Aznar?
Què és el que està passant ací?

Evidentment el senyor Aznar va enganyar miserablement els aragonesos en aquella data.
I qui enganya una volta és de suposar que continuarà enganyant perquè ja ha creat eixa escola.

Per tant, nosaltres ho tenim clar.
I tenim clar que el que mal comença, mal acaba.
I el Pla hidrològic ha començat malament.
El Partit Popular no podrà dir que s'ha començat seriosament a resoldre el problema.
Ara bé, sí que podrà dir que ha utilitzat ­i de quina manera­, el Pla hidrològic nacional no per a resoldre el problema als valencians i valencianes sinó únicament i exclusivament per interés partidista electoralista.
És en estos moments, podríem dir, una arma d'última generació en contra de l'oposició i en contra de tot aquell que no pense igual que ells.
S'utilitza contra els ecologistes, contra els diputats com Maruja Sornosa ­que deu estar ja la pobra sacrificada­, contra partits i forces d'esquerra i amb especial dedicació contra el Partit Socialista, encara que s'ha de reconéixer que els ho posa fàcil el Partit Socialista, perquè bé, hi ha una sèrie de coses que no anem a entrar perquè com vosté ha entrat i supose que tindrem una sessió completa durant tot el matí, doncs, per a què més.

I ara, expressament, s'utilitza també contra les Corts d'Aragó.
I demà ja vorem, contra el que se plante enfront, lògicament.
Eixa és la política del Partit Popular.
No resoldre problemes, augmentar la divisió, crear tensió, cridar a files ­cosa que se'ls ha de felicitar, han tingut èxit, una acció rotunda­, a tots els lleials per a programar, criticar, criminalitzar, escriure cartes, bombardejar, etcètera, etcètera.

Des d'Esquerra Unida hem presentat una esmena amb un text alternatiu a la proposta del Partit Popular, que vol superar eixa política estèril i de fer oposició a l'oposició.
Per altra banda, on es busque un marc més ample i participatiu del tema.
Evidentment no tenim cap esperança que la nostra proposta triomfe.
El Partit Popular valencià, fill predilecte del gran timoner Eduardo Zaplana, no sap viure sense la confrontació.
És la seua especialitat, cadascú s'especialitza en alguna cosa i ací s'han especialitzat en això.
Creu que els incendis s'apaguen amb gasolina i s'ha transformat en un bomber piròman, i actua, a més, amb molta eficàcia.

Sols s'ha de vore com se va pressionar en la Junta de Síndics per a prioritzar aquest debat quan no estava en condicions reglamentàries de ser admés al plenari.
Se va fer l'impossible, se va criticar que els partits minoritaris defensaren l'aplicació del Reglament, cosa insòlita, eh?
, cosa insòlita el que haguérem de vore allí.
Després, quan ja estava reglamentàriament en disposició, s'han saltat una norma que pareixia bàsica i que pareixia un principi que nosaltres compartíem, i era l'activitat legislativa, el tema que el debat de lleis era un tema prioritari d'aquestes Corts.
I nosaltres estàvem d'acord amb això.
Això s'ha trencat.

O siga, que pareix ser que eixe principi inamovible és a la carta, depén de la qüestió que es presente.
Segur que si nosaltres ­i hem tingut alguna experiència en eixe sentit­ presentàrem des del Psoe i des de nosaltres qualsevol proposta, el reglament és el reglament i fonamentalment la tradició, la famosa tradició parlamentària que diu que el que se ve fent no se pot tocar, fins que li interessa al Partit Popular, haurem de dir a partir d'estos moments.

La prioritat absoluta del PP en estos moments, quina és?
Doncs, debatre i condemnar ­perquè això és una condemna cantada­, un acord d'un altre parlament que legítimament, jo crec que això no pot qüestionar-ho, o és que anem a analitzar a partir d'ara els acords que se prenen en els diferents parlaments autonòmics espanyols?
, i per què no donem un altre pas i passem a nivell internacional?
Això, em pareix una qüestió que és immiscir-nos en tasques que estarem d'acord o estarem en contra però, evidentment, estan exercint un dret que tenen les Corts d'Aragó per a discutir un tema que, evidentment, els afecta de ple.
Perquè no és cert, o no és tota la veritat dir que com l'aigua s'agafa després d'Aragó ja no tenen problemes, no.
Cal llegir-se el Pla hidrològic que vostés mateixos han aprovat.
Se requerix unes garanties de cabal i eixes garanties lògicament no estan en la cua del riu, ha de ser durant tota la conca i això crea una sèrie de limitacions en tota la conca.
Per tant, s'ha de dir la veritat absolutament.

I, a més, quina mostra d'intolerància davant resolucions com aquesta!
Quina mostra de voler tapar les seues pròpies insuficiències!
Quina mostra de polititzar al màxim temes com el de l'aigua, que sempre s'ha dit que és dels temes que més crema, és un tema perillós, un tema delicat, el tema de l'aigua.
Quina mostra del que s'està disposat a fer per guanyar quatre vots!
Perquè, senyories del Partit Popular, a banda d'aprovar en les Corts Generals el Pla hidrològic nacional, de reaprovar-lo i d'aclamar-lo, no sé sap les vegades en les Corts Valencianes, tinguem en compte que el Pla hidrològic nacional i les aclamacions a Zaplana tenen el rècord d'intervencions en aquestes Corts i encara no hem acabat la legislatura.

Què més han fet vostés sobre este tema?
Quines mesures han aplicat?
Quines mesures hi ha en marxa que puguem dir que van en la línia d'estalviar aigua, d'aprofitar millor els recursos?
S'ha treballat per a ampliar el consens que la llei no va afavorir?
No, en absolut.
Al contrari, al que pensava mal aleshores i continua avui pensant que allò està mal, a eixe se l'ha de criminalitzar, s'ha d'anar clarament a per ell perquè és un enemic de la pàtria.

Han aconseguit el finançament europeu per a posar en marxa aquest mastodòntic pla, els quatre bilions de pessetes per a posar-lo en marxa?
No.
Fa un any i escaig que està això en marxa per ahí, estarà pegant voltes.
.
.
S'ha aconseguit la declaració favorable de sostenibilitat ecològica europea?
Abans se fea referència ací que gràcies al Partit Popular en Europa se va rectificar.
Que no passa res, que no passa res, perquè el Partit Popular en Europa també votà una cosa que ­alerta!
­ dins de poc no isca a la cara, perquè allí el que se va aprovar era que qualsevol pla d'aquestes característiques ha de complir uns criteris de sostenibilitat i ningú ha dit en estos moments que el Pla hidrològic nacional els complisca.
I això és una proposta aprovada amb els vots del Partit Popular també, i aixina ho va reflectir la premsa en el seu dia.
Alerta amb això, que és un tema que s'està estudiant a pesar que diferents conselleries i governs, etcètera, etcètera, estan inundant d'informació, evidentment parcial, molt parcial, les institucions europees perquè afavorisquen això.
Això és aixina i és com està.

Però, què més s'ha fet?
Podríem dir que en els pressupostos de la Generalitat, per exemple, se preveuen actuacions que vagen en eixa línia?
Doncs, home, si parlem de la Coput, els pressupostos per a sanejament, els pressupostos de recursos hidràulics, etcètera, etcètera, són els pressupostos que menys pugen, inclús alguns d'ells per baix de l'IPC.
Per tant, una de dos: o és que no hi ha voluntat o és que com se pensa que ja va a vindre l'aigua, per què volem gastar tant i entretindre-mos en això de la depuració, que després l'aigua no la vol ningú, que hem de fer un emissari, etcètera, etcètera?
"Xe, ja que tenim aigua anem a intentar un poquet més d'alegria i a funcionar!
"

L'actual Pla hidrològic és un atemptat ecològic i econòmic a tot Espanya i especialment al País Valencià.
Això ho diem nosaltres i ho diu gran part de la comunitat científica, fonamentalment aquella gran part de la comunitat científica que no depén de les institucions, perquè recordem ara el que els ha passat a dos professors de la Universitat de Múrcia que per qüestionar el Pla hidrològic no sé si els passarà igual que a García Calvo i a Aranguren, però la cosa està en marxa, la cosa està en marxa.

Recordem que el Pla hidrològic nacional planteja, per exemple, l'extracció de 1.
050 hectòmetres cúbics d'aigua d'un riu que ningú diu en estos moments que tinga capacitat per a permetre eixa extracció.
I basta anar ahí a vore-ho, simplement a vore-ho.
Hi ha estudis, i si un no se fia de la Universitat de la Saragossa i altres institucions.
Basta anar a vore-ho.

Hi ha un procés de regressió molt preocupant en el Delta de l'Ebre, sense que el transvasament s'haja aplicat.
O siga, el dia que s'aplique no sé què va a passar.
Hi ha una previsió de construir més de cent pantans, la famosa política dels pantans continua.
O siga, pareix que no se'n van fer en l'època de l'anterior cap d'Estat.
Hi ha que fer-ne més de cent nous, alguns d'ells en un greu impacte fonamentalment en la zona dels Pirineus.
Hi ha que fer quasi mil quilòmetres de canalitzacions, algunes d'elles duplicades, com és el tema per exemple del Xúquer-Vinalopó.

Algú pot dir que el Xúquer està en estos moments en condicions de subministrar aigua cap al sud?
Li sobra aigua al Xúquer en estos moments?
A més, una aigua, la de l'Ebre, de pèssima qualitat.
I això jo crec que qualsevol persona que entenga un poquet i que siga independent no ho pot rebatre.
L'aigua de l'Ebre és una aigua en una qualitat pèssima per l'elevada conductivitat que té.
I això no anirà a menys, anirà a més, perquè tots sabem també que el Pla hidrològic nacional, una de les coses que preveu és un augment important en els regadius, en concret mig milió d'hectàrees de nous regadius se van a permetre a Aragó.
Que hi haurà que regar, lògicament i que eixa aigua acabarà també després en l'Ebre, en el que s'augmentarà el percentatge de salinitat.
Eixa és l'aigua que va a vindre ací, que no complix els paràmetres de pre potabilitat que s'exigix.

I a canvi de què?
A canvi que gràcies a este pla hidrològic que s'ha signat, que la gent del Partit Popular ha venut l'aigua del Xúquer, l'ha venuda a Castella-la Manxa, ens ha deixat el Partit Popular sense l'aigua del Xúquer, perquè eixa aigua se li dóna a Castella-la Manxa.
Probablement per a guanyar el vot del senyor Bono, que també és un socialista d'estos aixina un poquet rar.
Clar, i té raó, vota a favor del pla hidrològic perquè aconseguix tot el que vol.
El que ix perjudicat aquí són els altres, el País Valencià, que substituïm una aigua de bona qualitat per una aigua de pitjor qualitat.
I cada mes assumirem el cost econòmic que suposa transformar, millorar eixa aigua.

El pla hidrològic quan se va presentar ja anunciava un cost mitjà, i això és documentació oficial, de 52 pessetes metre cúbic.
Cost mitjà.
Al final del transvasament estem parlant al voltant ja de 100 pessetes metre cúbic d'aigua.
En estos moments, en la necessitat de millorar l'aigua que vindrà, i en els càlculs ben fets, tot el món opina que eixe càlcul mitjà pot estar perfectament al voltant de 100 pessetes metre cúbic d'aigua.
I tots recordem que la directiva europea sobre aigües planteja, i està signat per Espanya, la necessitat que els usuaris suporten el cost final del producte.

Per tant, qui va a pagar, quin agricultor va a pagar l'aigua a eixe preu?
¿Serà per això perquè una de les primeres conseqüències del Pla hidrològic nacional, ha sigut ofegar quasi 2.
000 hectàrees d'una magnífica terra on es produïx vinya, a Monòver, perquè siga afonada mitjançant la construcció d'un embassament?
És eixe el futur que li queda a l'agricultura valenciana?
Tota la vida esperant l'aigua, i quan arriba l'aigua mos ofega.
És eixe el futur?

L'agricultura no pot pagar, evidentment estos preus.
Sí que hi ha algú que pot pagar-los, inclús li resultarà fins i tot barat.
I són les urbanitzacions, és el tema dels camps de golf, que hui se diu per ahí, no, és que no vindrà.
Doncs no sé com van a controlar açò, ja té mèrit, ja té mèrit que se diga, no, esta aigua no és del transvasament, aquella és de l'aixeta, aquella.
.
.
Home, açò són.
.
.
No sé, ganes un poc d'intentar desviar l'atenció.

Nosaltres pensem que aquesta proposta és simplement, vaja, infumable, com se sol dir, la proposta que ens fa el Partit Popular.
Hem presentat una altra en el sentit d'intentar obrir portes des d'un diàleg que jo crec.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que no se va obrir suficientment en el seu moment.
Jo crec que el Pla hidrològic nacional no pot continuar sent un instrument de lluita de partits, un instrument per a guanyar vots, un instrument d'agressió entre uns i altres i entres unes comunitats i altres.
Des d'eixa perspectiva d'intentar reobrir un debat que mai se deuria d'haver tancat en eixes condicions, hem presentat la nostra proposta, que en primer lloc, a més, planteja la derogació d'eixe pla hidrològic, d'eixa llei, i anar a preparar un debat seriós.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
en el sentit de disposar d'una norma que complisca millor els seus objectius.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Desde esta presidencia de la Cámara, y como presidenta de la Junta de Portavoces, quiero que quede constancia de que las actuaciones de la Junta de Portavoces, y concretamente a las que el señor Oltra ha hecho referencia, se ajustan estrictamente al Reglamento de las Cortes Valencianas.

Tiene la palabra el señor Peris.

Senyories, pregue silenci.
*(Remors)* Ah!
, rèplica.
*(Remors)* No, es al final.
El turno de intervención para aceptación o no de enmiendas corresponde después de la intervención de todos los grupos parlamentarios.
*(Remors)*

Para aceptación o no de enmiendas, tiene la palabra el señor Font de Mora.
*(Remors)*

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Hemos querido intervenir también por.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

.
.
.
por deferencia con los grupos parlamentarios intervinientes, para que no se mezclen los debates y se pueda contestar adecuadamente a cada uno.

Mire, señor Oltra, a mí me da la impresión cuando usted enfoca estas cuestiones de que hablamos lenguajes completamente distintos, y ciertamente ­usted afirma con la cabeza­ hablamos lenguajes completamente distintos.
Ustedes tienen unas estructuras de pensamiento respecto al agua que han dado en llamar "una nueva cultura del agua".
Porque si algo caracteriza a la izquierda, hay que reconocérselo, es su capacidad para crear etiquetas.
Se crea una etiqueta hermosa, se pone dentro de un frasco, en este caso de una botella de agua, pero la botella está vacía, porque es que la "nueva cultura del agua", según ustedes, consiste en no aportar nueva agua de cuencas excedentarias y no reequilibrar las cuencas.

Y yo no creo, señoría, en la primera de sus afirmaciones o en una de sus primeras.
Ha dicho usted que gran parte de la comunidad científica está en contra del Plan hidrológico nacional.
Es como si yo digo ahora que ustedes forman parte de gran parte de la Cámara.
Ustedes no forman la gran parte de la Cámara, forman la parte de la Cámara que forman.
Pues igual sucede en estos casos.
El hecho de que haya profesores, muchos de ellos por cierto de la Universidad de Zaragoza, muchos; el hecho de que haya profesores que vienen de Holanda ligados a partidos verdes, y el hecho de que haya algún profesor, alguno, no quiere decir que la mayoría de los profesores estén en contra del Plan hidrológico nacional.
Entre otras cosas, porque este Plan hidrológico nacional se basa en estudios que no son de ahora.
Vienen de antes de 1993.
Porque un plan hidrológico no se hace así como así.

El plan hidrológico ha venido precedido de estudios específicos sobre muchas de las materias, entre otras las medioambientales, pero de estudios de cuenca; los planes de cuenca han tenido que ser aprobados a lo largo de mucho tiempo, muchos de ellos incluso en períodos de gobierno socialista; a continuación se han aprobado en períodos del Grupo Popular; se ha hecho un libro blanco sobre el agua, y de resultas de los estudios previos, de los estudios sobre las cuencas, de los planes hidrológicos de cuenca y del libro blanco sobre el agua, se ha llegado a dos conclusiones que son absolutamente innegables: punto uno, que la cuenca del Segura es estricta y absolutamente deficitaria y que no puede subvenir sus necesidades sin aportes externos, que eso no lo niega nadie ni ninguna comunidad científica ni nada, y que la cuenca del Júcar, en determinadas condiciones, que son frecuentes, depende también de los aportes hidrológicos externos.

Por tanto, desmontemos la primera de sus falsas afirmaciones de que la comunidad científica está en contra.
Y no quiero utilizar nombres, pero hay eminentes científicos muy expertos en la materia de la Universidad de Alicante, por ejemplo, lejanos a cualquier tipo de vinculación ideológica y mucho menos con mi partido, que afirman claramente que los trasvases son necesarios.
Los trasvases son necesarios.
Y muchos de los señores que le decían muy bien a su intervención hace unos minutos, con gran sorpresa por mi parte, en su día defendieron que los excedentes de agua de otras cuencas debían reequilibrar las cuencas deficitarias.
Por tanto, le negamos la mayor, señor Oltra.

Pero es que además ahora ya no estamos en el momento de discutir el Plan hidrológico nacional.
El colmo sería que se cumpliera lo que pedía el otro día su portavoz, que se redujera todo esto a un debate en Canal 9.
Fíjese usted, el respeto a la Cámara parlamentaria, el respeto a las instituciones políticas.
El debate debía llevarse a Canal 9.
Como si fuera otra vez un programa de *Tómbola*, y allí tuviéramos que ir a decir cada uno de qué muerte tenía que morir el otro.
Bueno, eso nos parece que carece en absoluto de rigor.

Se está debatiendo donde se debate.
Y no se debate contra nadie, no se debate contra nadie.
La democracia consiste en confrontar posiciones.
Creo que algo tan obvio, aunque su señoría ha hablado de grandes timoneles, y de eso debe saber más usted que nosotros, porque los grandes timoneles, concretamente el gran timonel era Mao Tse Tung, que se aproximaba más hacia allá que hacia acá.
No, no, a lo mejor a usted no, pero en su contorno quiero decir, en su contorno.
Pues el problema de los grandes timoneles es que tienen unas ideas muy propias de la democracia, es decir que la democracia no existe.
Y la democracia consiste en confrontar ideas.

Y la confrontación de ideas en este momento, nos indica a todos que hay una Cámara, que en uso legítimo que nadie le niega de su capacidad de representación, dice ­y en uso de sus mayorías, en aplicación de las mayorías ya existentes­, dice que algo que a la Comunidad Valenciana no interesa debe ser.
Y lo normal, lo lógico, lo razonable y lo recomendable para los intereses de la Comunidad Valenciana, es que su homónima, es decir, las Cortes Valencianas, la institución homónima, diga con la misma naturalidad, con la misma tranquilidad pero con el mismo vigor, que donde ellos dicen que eso no perjudica a la Comunidad Valenciana, sí la perjudica, y donde ellos dicen que perjudica a Aragón, nosotros entendemos, basados en criterios técnicos y políticos, que no les perjudica.
Ese es todo el problema, señoría, y no hay otro problema.
El intento de plantear aquí la postura del Grupo Popular como una especie como desafortunadamente se dijo el otro día de golpe de estado parlamentario, y de utilizar términos grandilocuentes de similar naturaleza, es hacerle un flaco favor al proceso fluido de diálogo entre instituciones parlamentarias.
Por tanto, eso lo primero.

Y en segundo lugar, decirle: nosotros no tenemos, ni la Cámara tiene ni puede tener ningún tipo de agresividad.
Ni nosotros atacamos a nadie.
Nosotros no hacemos sino responder, a no ser que su señoría piense que cuando le den un pisotón deba usted excusarse por haber metido su pie debajo del que le propina el pisotón.
El pisotón, si lo ha habido, o la postura inicialmente desencadenante de todo este proceso, ha sido un procedimiento instado por, entre otros, el Grupo Socialista de las Cortes de Aragón, diciendo que no quiere ningún tipo de trasvase.
Y vuelvo a repetir esto para que cale profundamente en la opinión de la Cámara y en la opinión de la sociedad valenciana.
Los socialistas no quieren ningún tipo de trasvase del Ebro.

Y cuando se afirma esta cosa, se está negando la supervivencia del desarrollo de la Comunidad Valenciana.
Un desarrollo sostenible de nuestra comunidad.
No hay sostenibilidad sin trasvase del agua del Ebro para nuestra tierra.
Por tanto, señoría, eso es lo primero que debe quedar claro.

Nosotros estamos aquí con una iniciativa que pretende defender los intereses de esta comunidad.
Pero ustedes dicen que no, porque ustedes, en la dimensión que les da su representación parlamentaria, afortunadamente desde nuestro punto de vista muy acotada, y muy pequeña, muy respetable, pero muy acotada, porque cuando ustedes dicen "perquè el poble valencià.
.
.
" bueno, el poble valencià, en lo que a ustedes toca.
Es decir, esa representación que ustedes tienen tan digna, pero tan escasa, y esperemos que no pase nada más.

Porque claro, ustedes son el partido del no.
El grupo parlamentario tiene el no como primera premisa.
¿Que aquí se habla de AVE?
No.
¿Que se habla de trasvase?
No.
¿Que hay que poner moratorias a la construcción?
Tampoco a la construcción nos interesa.
¿Que hay que.
.
.
el turismo?
Frenemos el turismo.

Mire usted, en una comunidad donde ustedes cogobiernan, que es la Comunidad Balear, se ha llegado a plantear el frenar el desarrollo, el producir una recesión.
Y lo ha dicho el vicepresidente del gobierno balear: "Vamos a ver si crecemos menos para ver si viene menos gente y tenemos menos problemas en la isla".
Hasta ese extremo.
Nosotros estamos en el otro polo, como es natural.
Nos encontramos diametralmente opuestos a ustedes.
Y naturalmente los señores del Partido Socialista que murmuran, deben estar también muy cerca de ustedes como reiteradamente nos encargan de recordar.

Ustedes deben tener en cuenta una cuestión, el que el Gobierno Valenciano, con su presidente, señor Olivas, a la cabeza esté hoy aquí está cargado de razón y tiene una razón de ser.
Usted lo ha dicho.
¿Es este el tema más importante?
­se preguntaba- y usted decía no, no.
Mire usted, sí, para el gobierno de la Comunidad Valenciana, para el Grupo Popular, para el Partido Popular hoy por hoy el tema más importante que está en el tapete de las políticas en la Comunidad Valenciana es el tema del agua, porque sin agua no hay progreso, sin agua no hay desarrollo, sin agua no hay vida, lo decía el aforismo clásico, *nisi vita in aqua*, no hay vida sino en el agua.

Por tanto, usted mismo debe reconocer la falsedad de su planteamiento inicial cuando intenta retrotraer la importancia del tema.
Porque además usted, señoría, pertenece a una comarca, que es el Bajo Vinalopó, si no estoy yo mal orientado, que precisamente tiene problemas gravísimos del agua.
Y para mayor desgracia de su planteamiento político en este momento resulta que el Bajo Vinalopó recibe nada menos que mucho caudal de lo que es el trasvase del Tajo-Segura.
Si el trasvase del Tajo-Segura, lo hubiera hecho quien lo hubiera hecho, no me vayan ustedes a llamar franquista ahora porque cite esa infraestructura, sin el trasvase del Tajo-Segura, dígame usted qué pasaría en Elche, qué pasaría en el Vinalopó y que pasaría en la Vega Baja.
Dígaselo usted a los ciudadanos, no se lo diga usted, como ha dicho, a la patronal, a los constructores o a algunos agricultores, macroagricultores, porque es que parecen ustedes querer llevar por ahí el debate.
No, no, no.
Oiga, agua en la Comunidad bebemos todos, los que son de la patronal y los que son del trabajo, los que son constructores y los que no lo son, los que son agricultores y los que no lo son, porque es agua la del transvase que es agua para beber, agua para regar, agua para desarrollarse.

Y usted dice: "es que el Plan hidrológico se limita prácticamente a traer agua a través de un transvase".
No, señor.
Usted ha leído el Plan hidrológico nacional prejuiciado, si es que lo ha leído, o los que le han informado a su señoría le han informado mal.
Porque el Plan hidrológico nacional contiene un montón de medidas, literalmente un montón de medidas, porque eso es el plan, un plan hidrológico que no un plan hidráulico, que contiene medidas de ahorro del agua, de reutilización del agua, de lucha contra las pérdidas del agua, etcétera, etcétera, etcétera.

Y le digo que el incremento de las políticas del agua tanto para recursos hidráulicos como para saneamiento y reutilización que sufraga tanto la Conselleria como el Ministerio del gobierno central ha aumentado sus inversiones en un 13% y está haciéndolo de una manera evidente.
Y yo le puedo decir para su tranquilidad que el trasvase del Ebro, además, ya ha comenzado, ya ha comenzado.
O sea, eso que dice usted "ha pasado año y medio y todavía no nos hemos enterado".
Eso es verdad, no se han enterado ustedes.
Pero ha pasado año y medio y el trasvase sí que ha comenzado.
Y le puedo citar numerosas obras, le puedo citar numerosas obras del trasvase que están en este momento en proceso de ejecución.
Y, sin ir más lejos, y además un poco coincidiendo para la desgracia de su planteamiento, mañana mismo se inaugura y se pone la primera piedra de las obras del trasvase Júcar-Vinalopó, que supongo que le agradará a usted porque usted es habitante del Vinalopó.
Y supongo que le agradará a usted y supongo que usted irá al Vinalopó a decirle a sus conciudadanos "albricias, aleluya, ya tenemos agua gracias a que alguien se ha ocupado de que la parte más seca de la cuenca del Júcar se reequilibre con la aportación correspondiente a través de esa obra", que le recuerdo, está incluida en el trasvase.
4

Por tanto, señoría, no me cuente usted historias para no dormir.
¿Por qué no dicen: "el agua que viene.
.
.
eso, señorías, eso es agua de pésima calidad, eso es ácido sulfúrico, mana por ese río ácido sulfúrico, agua de pésima calidad, agua horrorosa.
Vamos que si nos lavamos en el bidet poco menos que salidos con los bajos fondos escalfados"?
*(Rialles)* Pues no señor, agua de pésima calidad, no, agua de pésima calidad, no.

Mire usted, mire usted, el agua que viene es en todo caso mejor que el agua que se está utilizando ahora procedente de los recursos del subsuelo, por ejemplo, y está mejor en cuanto a que tiene menos nitrificación y menos salinidad.
Y si usted es partidario, como sin duda lo es, de la regeneración de humedales ­¿no, no es partidario?
Supongo que sí­, si es partidario de la regeneración de humedales, si es partidario de los caudales ecológicos de los ríos, si es partidario de la regeneración de nuestro medio ambiente, comprenderá que necesitamos el aporte de aguas externas.
Y decía muy bien el conseller de Medio Ambiente el otro día que una buena parte, quizá por encima del 50% de los caudales transferidos, se van a utilizar entre otras cosas y fundamentalmente para el tema de recuperación medioambiental en materia hídrica.

Lo que pasa, señoría, que lamentablemente no podemos aceptar su enmienda porque es una enmienda de agua sin agua.
Y, claro, como usted comprenderá.
.
.
Y si no salga aquí y diga cómo va a obtener usted el agua que nos falta, dígalo.
¿Cómo?
¿Con desaladoras?
¿Cómo?
Diga usted, porque hay que decir cómo y dónde, si no esa nueva cultura del agua estamos autorizados a pensar que es un nuevo *bluff* diseñado por la izquierda en un membrete que ponen sobre una botella vacía, sin agua, señoría.

Nada más.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

Senyories, silenci per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, senyor Font de Mora, agrair la seua rèplica perquè, tenint en compte que és un debat que s'ha enfocat en contra del Partit Socialista i que als altres ens deixava un poc de costat, no deixa de tindre sentit.
Però nosaltres som tant o més culpables de la resolució d'Aragó, d'allò de la Sornosa, tot això.
I que vosté tinga eixa atenció, la veritat és que ens agrada.

Ara, un poquet exagerat també, senyor Font de Mora, perquè allò del sulfúric de l'Ebre, dit aixina, si arriba a exagerar un poc més no sé què passa ahí.
Home, no es pot qüestionar l'evidència.
Jo entenc que vosté necessita exagerar molt determinades qüestions, però, home, qualsevol científic o inclús qualsevol llaurador, no ja científic sinó llaurador, parle-li del que és la conductivitat en l'aigua, el que és salinitat.
Jo crec que necessita un poquet d'assessorament en eixe tipus de qüestions i mire a vore quina qualitat en eixe sentit té l'aigua.

Home, diu vosté "nosaltres és que no critiquem a ningú".
Home, si en la seua proposta el punt tercer diu: "qui s'oposa i tracta d'impedir el desenvolupament i compliment estan atemptant directament".
Això és una crida, no vaig a dir a l'assassinat, però, anem, una crida que a partir d'ahí isquem al carrer i ens pegue el primer que ens topem.
Si estan convidant a això, ens estan acusant sibil·linament a tots de traïdors, que s'ha d'anar a per mosatros.
Ara, jo no dic res, està aquí per escrit.
Jo simplement he llegit el que vosté diu ahí.
Diu vosté: "els informes dels científics.
.
.
".
Home, el mateix Ministeri en el seu moment, quan va encarregar una sèrie d'estudis, hi ha una part ­i això és que ha eixit publicat, això ho sap tot el món­ hi ha una part important d'eixos estudis que es van pagar i no s'han fet públics.
I vosté sap per què no s'han fet públics?
Perquè són contraris, qüestionen des d'aspectes merament tècnics i ambientals la viabilitat del Pla hidrològic nacional.
I això està aixina 

I no em diga ara que allò dels plans hidrològics de conca.
.
.
Si en tot el tema este de l'aigua no s'han fet més mentides perquè no caben.
Però si el Xúquer en un moment donat té superàvit d'aigua.
I després arriba un moment en què es deficitari.
Però com el mateix riu en una diferència d'un any pot passar de superàvit a deficitari?
Perquè es fan les coses a la carta.
Que interessa justificar una cosa, es justifica; que interessa fer propaganda que s'està reutilitzant molta aigua i que s'està estalviant molta aigua, es fa la propaganda.
Ara, a l'hora de presentar les dades al Ministeri i a Europa no es diu això, perquè, clar, si es diguera això Europa diria: bé, ja que estalvien tanta aigua i ja que en el País Valencià no hi ha previsió de nous creixements de regadius, per a què volen l'aigua?
I eixa pregunta molesta.

Aleshores, es tracta de reduir unes xifres i augmentar unes altres, perquè l'aigua, vosté dirà el que dirà, però l'aigua té, no vaig a dir uns consumidors, si esta aigua l'estan consumint ja abans que arribe.
I si ens faltara poc tenim exemples.
Vosté abans parlava del Tajo-Segura, però si el Tajo-Segura, clar, del que va nàixer el Tajo-Segura a la realitat de hui en dia, si això en estos moments gran part del problema naix perquè s'ha donat una utilització clarament fraudulenta del Tajo-Segura.
Milers i milers d'hectàrees de sòl improductiu s'han posat en regadiu, competint a més amb productes valencians.
I això és el que està passant ja i està preparant-se en el tema del Pla hidrològic nacional.

I clar que hi ha alternatives, però, clar, eixes alternatives evidentment passen per un altre model de desenvolupament.
Vosté critica així alegrement el model Balear.
Canàries, Canàries, on governa un partit que de moment està coalligat amb vostés, acaba d'aprovar també mesures de començar a posar ordre en el creixement urbanístic de les illes Canàries i les primeres mesures està començant a desclassificar sòl que no estiga executant-se, a reduir intensitats, a moratòries urbanístiques.
Eixe model és el model que defén Balears i que és un model que nosaltres defenem ací també.
Pensem que cal canviar el model de creixement.
O anem a creixer mentre es canvia?
Eixe és el model del Partit Popular?
O siga, massificar absolutament tot el País Valencià i acabar edificant inclús en la mateixa platja.
Eixe és el model?
Perquè, clar, amb esta aigua li assegure que li faltarà, o siga, açò serà una aperitiu, l'aigua de l'Ebre, o siga, ja caldrà anar pensant en el Ròdano, en el Volga i en el no sé què.
Perquè, clar, per a eixe model que vostés plantegen els fa falta molta, però que moltíssima aigua.
Però eixe és un model determinat.

I hi ha un altre model que consisteix en no anar a eixe creixement incontrolat, que vosté sap que estem patint en estos moments.
I que algunes mesures del seu govern van en la línia d'afavorir eixe model de creixement incontrolat.
El retard de la Llei d'ordenació del territori no és casual, això no és casual, això es fa a cosa feta per a quan vinga ja no tinga pràcticament res que aplicar, quatre cosetes per aquí i per allà.
Però el que es puga construir fonamentalment que estiga construït.
I de tant en tant s'avisa que vindrà la Llei d'ordenació del territori per si hi ha algun *tonto* per ahí que encara no s'ha assabentat que demane la llicència per a edificar.
Eixe és l'objectiu que es pretén aconseguir.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Eixe és el model que nosaltres creem que no cal continuar amb ell.
Pensem que cal fer molt més esforços quant a l'estalvi de l'aigua, tant en l'agricultura, però fonamentalment no afavorir el creixement incontrolat d'urbanitzacions.
Com es pot consentir que tinguem 30 sol·licituds de camps de golf en la província d'Alacant, que vosté abans parlava "és una comarca i tal.
.
.
", trenta sol·licituds i altres trenta que tenim en funcionament i, no sé, molt més que ens vindran.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Però quin model és eixe que vostés ens plantegen?

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Sí, señor Oltra, por si no lo teníamos claro usted lo ha vuelto a reiterar.
Hay que restringir el agua para restringir el desarrollo.
Esa es la ecuación básica en la que se mueven sus políticas, y esa es, efectivamente, la ecuación básica en la que se mueven las políticas de determinados gobiernos donde ustedes tienen coparticipación.
En los pocos gobiernos, yo diría, en el único gobierno donde ustedes tienen coparticipación, esa es la política que han puesto en práctica.
Eso que lo tenga claro también todo el mundo.
Aquí, desde esta tribuna, si ustedes algún día tuvieran o tuviesen responsabilidad en el gobierno restringirían el desarrollo, restringirían el agua para restringir el desarrollo.

Mire usted, no exagere usted.
Yo comprendo que en lo del ácido sulfúrico me he pasado, quizá me he pasado.
Porque, claro, el ácido sulfúrico es un poco fuerte.
Pero lo ha dicho usted de una manera "el agua es mala".
Mire usted, de esa agua bebe Tarragona, de esa agua que a usted le parece tan mal bebe Tarragona.
¿O no bebe Tarragona de esa agua?
Sí, pero bebe Tarragona.
Es decir, que si nosotros hacemos también así también podemos beber ¿no?
Vale.
De acuerdo.
Bebe Tarragona, así de claro.
Y a mí me parece que esas son cosas que hay que decirlas con menos frivolidad.

Y hay una cosa en la que usted ha hecho claramente frivolidad peligrosa, señor Oltra.
Nosotros no estamos llamando ni incitando a nada.
No, no.
Nosotros estamos diciendo que una resolución no nos gusta ni conviene a los intereses de la Comunidad.
¿Y por qué decimos eso?
Porque, luego, ese tipo de resoluciones se encarga la señora Sornosa y otros de llevarlas al Parlamento Europeo.
Y por eso tenemos la obligación en las Cortes Valencianas de decir sí, las Cortes de Aragón dirán lo que proceda, legítimamente, pero nosotros no estamos de acuerdo, decimos otra cosa.
Y ustedes, señores en Europa, comparen, comparen y vean quién tiene o no la razón.
Esa es la razón última por la que estamos aquí.
Porque creemos que las decisiones de las Cortes de Aragón están siendo, entre otras cosas, utilizadas en foros supranacionales.
Y nosotros tenemos la obligación de defender.
.
.
porque, claro, sino podríamos dar la impresión de que, bueno, de que la Comunidad Valenciana respecto al tema del agua pasa.
Y la Comunidad Valenciana, señoría, no pasa respecto al tema del agua.

Y, mire, cómo que los planes hidrológicos de cuenca se dice lo que se quiere.
Usted es que con tal de defender sus ideas es capaz de denigrar y de quitarle autoridad y de quitarle el trabajo a todos el que lo han hecho.
Pues le tengo que decir que los planes hidrológicos de cuenca son aprobados en un organismo que tiene representación, entre otras cosas, de municipios y municipios gobernados por alcaldes de este lado y por alcaldes del otro lado.
Y le tengo que recordar, por ejemplo, que el momento de aprobación del Plan hidrológico de la cuenca del Júcar, ese momento, fue aprobado por la práctica totalidad de los representantes.
Solo hubo, creo, una abstención, creo que fue la del alcalde de Onda, una abstención del Partido Socialista, que dijo luego a nivel privado que, bueno, que la abstención tenía un carácter más o menos testimonial.
Pero, bueno, prácticamente el resto de representantes aprobó el plan de cuenca.
No seamos tan frívolos y consideremos este tema con la importancia que se merece.

Y lo que no puedo dejar pasar es la afirmación, señoría, de que poco más o menos que aquí se está agrediendo al medio ambiente.
Mire usted, yo creo, bastaría para descalificar su afirmación una sola mía, y es: mire usted la aprobación del catálogo de zonas húmedas, ¡tanto tiempo esperada!
, ¡tanto tiempo reclamada, entre otras por usted!
Pues, ya lo tiene usted.
Con importantes problemas que ha tenido el Partido Popular, no lo niego, importantes problemas, pero ahí están aprobadas las zonas húmedas.
Eso es lealtad para con el territorio, señoría, eso es lealtad para con el territorio.
Y nosotros, sin descalificar su postura, entendemos que debería usted reconsiderarla.
Sabemos que no lo hará, pero ya verá usted lo que le pasará.

Nada más y muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Senyories, per favor, silenci.

Correspon la defensa de l'esmena número 44.
186 del Grup Mixt.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats i senyores diputades.

Ha vullgut, ha forçat el Grup Parlamentari Popular, un nou debat al voltant del Pla hidrològic, i presenta una dura proposició amb la intenció de tancar el debat social obert sobre la llei vigent del Pla hidrològic amb un acord d'aquestes Corts, que lluny del diàleg democràtic i de la recerca del consens, vol deslegitimar tots aquells que pensem que la vigent llei del Pla hidrològic és dolenta, incompleix les directives europees, no ha tingut, abans de la seua aprovació, una avaluació ambiental estratègica, i, a més, posarà en perill els actuals i futurs recursos hídrics del territori valencià i importants espais com la ribera del Xúquer o l'Albufera de València.

El grup parlamentari del PP diu en la seua proposta que els que no compartim el text d'aquest Pla hidrològic atemptem directament contra el futur del nostre poble.
Malament, malament.

Tornem al fantasma de l'enemic intern, els mals del poble valencià cal cercar-los en els dissidents, els heterodoxos de dintre de la casa, en els que aportem unes altres solucions diferents, però solucions també a la problemàtica de l'aigua que pateix la nostra comunitat.
El text que el PP ha presentat, i que proposem modificar, torna a ser allò del blanc i el negre, dels bons i els dolents, d'estàs d'acord amb la llei o estàs contra el poble valencià.

Així, per al PP vindria a ser una mena de traïció no voler un pla hidrològic que deixa l'aigua del Xúquer per a Castella-La Manxa, en detriment de la Comunitat Valen-ciana, i ens envia, per al nord, en Castelló, i les comarques d'Alacant, unes aigües pràcticament ni prepotables.
Cada vegada més seran més salinitzades a un preu que els llauradors no podran ni voldran pagar, en un país incapaç ni de controlar les noves rompudes de sòl forestal per a convertir-les en noves explotacions de cítric, que res tenen a veure amb els agricultors de tota la vida, o de fer un pla director que regule a on i amb quina aigua s'han d'ubicar els camps de golf.

El PP ens declara contraris al futur del nostre poble, perquè estem segurs que amb una gestió racional de la demanda, dessaladores litorals, mesures de major eficiència en les xarxes urbanes de l'aigua potable i un pla urgent, finançat també amb fons europeus, de reutilització de les aigües residuals, tindríem més aigua i més prompte que la del transvasament de l'Ebre.

Aigua de l'Ebre que vindrà o no, perquè ha de ser en els anys d'excedents.
El ministre Matas ja ho ha declarat aixina, naturalment, ho declara quan va a l'Aragó, que, si no hi ha excedents, no s'enviarà aigua a la Comunitat Valenciana.
Amb dades oficials, l'any hidrològic 2001-2002 solament s'hauria pogut transvasar el 15% del volum previst en el Pla hidrològic, i els costos reals d'eixa aigua transvasada haurien arribat a dos euros per metre cúbic.

Tenim serioses sospites que per a molts dels grans defensors del transvasament de l'Ebre el negoci siga la seua construcció i els importe ben poc si després per la canonada no passa mai ni una gota d'aigua.
Però el PP valencià està segur que ara obtindrà rendibilitat electoral d'aquesta proposició.
Tal vegada l'obtinga, però tal vegada en algunes comarques, com la Ribera del Xúquer o l'àrea metropolitana de València, quan vegen que els arriba menys aigua pel Xúquer-Túria, i s'ha de tractar més, a major preu, per a fer-la potable, no tindrà tanta rendibilitat electoral.

Malauradament, no hem pogut fer el debat del Pla hidrològic ­continue pensant que li ve millor el nom de "pla hidràulic".
Dic que no hem pogut fer el debat del Pla hidrològic com calia abans d'aprovar una llei tan important, tan estratègica, tan important per al futur de tots.
Estem en una època a on la política no és allò de governar i gestionar la cosa pública en interés de la majoria i de les generacions futures, sinó, cada vegada més, la funció dels governant siga que siga treballar per a guanyar les següents eleccions, guanyar vots es convertix en el fi últim de la política i no en una conseqüència lògica d'un bon govern.
S'allargassen més de set mesos les campanyes electorals.
És temps de llenguatge publicitari i no de reflexió científica.

Però si és mal que això passe en la política en general, és molt més greu que en un tema tan estratègic com és la gestió de l'aigua per al futur de qualsevol comunitat humana, autònoma o no, siga més important la seua rendibilitat electoral a curt termini, que aconseguir el consens polític territorial, social i científic en marcar les línies de la política hídrica que garantixca el present i el futur de tots els sectors i territoris implicats.

No, des del principi el PP volia i vol guanyar la batalla electoral del Pla hidrològic, ho té clar, el missatge és molt senzill i mediàticament perfecte: no tenim aigua i el Pla hidrològic la porta, el PP porta l'aigua que fa falta.

Davant d'això, els que entenem que el Pla hidrològic aprovat és una llei que no solucionarà ni a curt ni tampoc a llarg termini els dèficits hídrics tradicionals que patim els valencians i valencianes, i més prompte que tard perjudicarà també a la Ribera del Xúquer, a on vull recordar que no arriba de l'Ebre ni un metre cúbic de l'aigua, i els síndics de les séquies ja comencen a queixar-se amargament que no tenen aigua per a regar, perquè està quedant-se en la Manxa amb el vistiplau del Partit Popular.

Dic que per als que pensem que els efectes negatius i contraris del Pla hidrològic pesen més que els aspectes favorables, és molt més complicat d'explicar el conjunt de solucions, ja que es fonamenten en raons tècniques i científiques i en una conjugació de plans i projectes, sempre més complicats, perquè són tot una sèrie de plans integrats, més complicats d'explicar que la solució màgica: amb una transvasament ho arreglem tot.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Peris.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Peris i García:**

Encara que eixes raons i argumentacions siguen les aportades pels millors especialistes en la matèria de totes les universitats espanyoles, que després d'encarregar-les i pagar-les el Ministeri de Medi Ambient, no ha vullgut escoltar.
Hi ha una publicació a on més de la mitat d'eixes aportacions pagades pel Ministeri són contràries al Pla hidrològic nacional.
Però, clar, ni són tan simples, ni tan senzilles d'exposar com el lema de l'espot publicitari del PP: el Pla hidrològic nacional de l'Ebre, amb una única canonada, portem l'aigua que no tenim.
Mediàticament és impecable, encara que realment siga insostenible, inviable i la Unió Europea no estiga disposada a finançar-lo.

Però en la batalla mediàtica poc importa quina és la qualitat de l'aigua que ha de venir, ni si la quantitat que porta l'Ebre és suficient ara i en una projecció de futur, ni el que coste econòmica i energèticament portar-la, ni les afeccions al territori per a on passa, ni que els costarà als agricultors posar-la a peu de camp, ni si serà per al raïm del Vinalopó o les llimeres de la Vega o per a regar totes les praderies dels camps de golf, que sembla convertiran aquest esport en l'esport nacional del País Valencià, en detriment de la pilota valenciana.

No sé per què el senyor Tarancón s'esforça amb la Ciutat de la Pilota de Moncada, l'hauria de reconvertir en la Ciutat del Golf de Benidorm o Oropesa del Mar.
És molt més senzill repetir l'eslògan mediàtic que explicar amb calma que no estem contra qualsevol Pla hidrològic nacional, sinó contra aquest Pla hidrològic i les seues nefastes conseqüències per al territori valencià.
Està molt llunyà, és molt difícil d'apropar al poble valencià a, per exemple, l'exemple dels transvasaments de Califòrnia que han dessecat llacs sencers i a on ara es gasten milions de dòlars per a evitar l'abast de l'erosió.

Quan convoquem una manifestació per una nova cultura de l'aigua junt amb organitzacions de tot tipus de tot l'Estat amb motiu de la reunió del Ramsar, el 24 de novembre, és molt més fàcil titllar-nos d'estar en contra dels interessos dels valencians que reconéixer que quan critiquem el Pla hidrològic també ho fem perquè inclou el terrible i negatiu "Pacto del Agua" d'Aragó i altre mesures que suposen posar en regadiu ni més ni menys que 500.
000 hectàrees.
Nous regadius en Àlaba i la Rioja, a on la vinya comença a regar-se ara amb el Pla hidrològic nacional; 240.
000 hectàrees en Aragó; 60.
000 hectàrees per al canal de Navarra; i 100.
000 hectàrees del canal Segre-Cinca.
No els regadius de l'Ebre, que empitjoraran encara més la qualitat de l'aigua i disminuiran en molt la quantitat que arriba a Xerta, punt previst per a presa dels transvasament.

No, tampoc ens considerem traïdors al poble valencià quan denunciem que el Pla hidrològic del PP també inclou un transvasament des del Tajo-Segura a la zona de les Tablas de Daimiel, de Castella-La Manxa, o deixar, ja vorem si en Tous o en Monòver, aigua de l'Ebre d'una qualitat molt dolenta, pràcticament ni prepotable, per a enviar a canvi d'ella molts hectòmetres cúbics del Xúquer, de molta millor qualitat a la Manchuela, a la Manxa oriental.

Estem en contra d'aquesta Pla hidrològic, perquè no volem que el Xúquer es convertixca des de Cortes de Pallás, en un nou drama com el Segura, quan les aigües que vagen a la Manxa i a les Marines de Terra Mítica deixen sense cap gota de riu córrer pel riu fins a Cullera.

Ara i ací podem repetir que el ministre Matas diu en Aragó que, si no hi ha excedents, no s'enviarà aigua, però, mentre, molt abans de la construcció del transvasament de l'Ebre, s'haurà fet ja el Xúquer-Vinalopó, que es posa la primera pedra, i les expectatives d'una aigua que no se sap si n'hi haurà o no, permetran nous regadius, noves construccions, nous camps de golf.

No serà al final, l'aigua del Xúquer, a la qual històricament tenen dret els agricultors de les comarques centrals valencianes, la que acabarà anant-se'n a la Manxa, a Múrcia i a Almeria?
Quanta d'eixa aigua està prevista per als agricultors de les comarques alacantines?
Quanta de la que els prometeren en el franquisme als de Múrcia, Almeria i el Baix Segura ha arribat realment pel Tajo-Segura?
Ni la mitat tan sols!

Però les transformacions agràries i la urbanització generada per les expectatives d'una aigua promesa del Tajo que mai ha existit, ha portat a un incontrolat esgotament dels aqüífers subterranis, que ha portat, junt amb la més que desidiosa actuació de les administracions, que pel Segura no baixen més que les aigües negres de retorn que acaben ofegant els peixos del Fondo d'Elx.
Clar que, segons el conseller Modrego, no tots els peixos d'un parc natural són protegits, hi han uns peixos protegits i altres no protegits.
També ahí tenim allò del blanc i el negre.
Encara gràcies que els que és moren per asfíxia de l'aigua del Segura, són dels que es moren solament els que no estan protegits.
Evidentment, no estan protegits els peixos en el Fondo d'Elx.

Volem explicar, també, que no tots els qui anirem a la manifestació del diumenge 24 de novembre compartim el doble llenguatge que, alguns, quan defenses el no al transvasament de l'Ebre per a fer viable ara una agricultura continental que no ha existit mai en Aragó i que a canvi d'això van a carregar-se les valls del Pirineu.
Som dels que pensem que en aquest debat del Pla hidrològic tot està legitimat, defensen la posició que defensen.

També sabem que és més senzill mobilitzar contra el transvasament de l'Ebre en les zones donants que en les receptores, i que molts dels que ara diuen allà que no ací estarien diguent que sí, també ho sabem.
Però estem convençuts que el futur del poble valencià i del seu desenvolupament socioeconòmic passa pel consens, el diàleg, el pacte entre tots els que estimem i volem el nostre poble, i que en democràcia totes les posicions són legítimes i tenim dret a defensar-les.

També pensem que el volum d'inversions en infraestructures hidràuliques que ens cal per a assegurar l'aigua als valencians ens exigeix a tots una forta cohesió com a poble per a reivindicar-les, a Madrid i a Europa.
No el transvasament de l'Ebre com el que demana el PP, però sí depuradores, manteniment dels embassaments, conservació de les marjals, dessaladores i plans de reutilització d'aigua com els que defensem nosaltres, que també suposen fortíssimes inversions en obra pública i llocs de treball, com també són llocs de treball i inversions per al cada vegada més despoblat interior valencià les urgents obres de restauració hidrològica forestal.
Que no patisquen els empresaris, que també en una nova cultura de l'aigua s'han de fer fortíssimes inversions i se generen molts llocs de treball.

Per això volem insistir que els valencians tindrien molta més aigua si es fera una política generalitzada de millorar l'eficiència i d'evitar fuites de les xarxes de distribució urbana, de reutilitzar les aigües depurades i eliminar els emissaris submarins i no submarins que tiren ara, ara en aquest moment, milers de metres cúbics a la mar, des de Vinaròs a Alacant.

Per això, convençuts, amb la legitimitat democràtica que ens assisteix, per a discrepar de la majoria absoluta, avalats per molts científics i tècnics en la matèria de l'aigua, ens hem atrevit a proposar la constitució d'un consell valencià de l'aigua que, amb consens i diàleg, sense utilització partidista del tema, es plantege la reforma de la llei vigent del Pla hidrològic per a aconseguir el consens polític i entre les diferents comunitats autònomes, que garantisca les inversions en infraestructures suficients per a dotar al conjunt del territori valencià de l'aigua suficient per a garantir el seu present i futur.

Senyors del PP, senyores i senyors diputats, no ens sentim traïdors sinó al contrari, defensors dels interessos del poble valencià, quan diguem que és aquest pla hidrològic el que no donarà solucions a les demandes d'aigua.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, vaja finalitzant.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
que tenim.
Al contrari, anirem amb el cap ben alt el 24 de novembre pels carrers de València demanant una nova cultura de l'aigua i defensant les marjals, l'Albufera, també el Delta i el riu Xúquer.

Estem convençuts que eixa és la millor defensa del futur del nostre poble, i estem oberts al diàleg i consens amb el PP i la resta de partits, que fins ara no ha estat possible.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a acceptació o no de l'esmena té la paraula, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, señor Peris.

Básicamente no ha habido mucha variación en su discurso respecto a lo que se ha manifestado por el portavoz de Izquierda Unida.
De hecho, de algún modo vuelve usted a sus orígenes, lo cual está muy bien.
Y si venimos a responderle, lógicamente sabe usted que siempre lo hacemos por la deferencia que debe tenerse con cualquier grupo parlamentario, sea cual sea su entidad cuantitativa.

Porque todos, evidentemente, tenemos algo que aportar a este debate, y porque cuando usted habla reconocemos que lo hace llevado por la mejor de las intenciones, y evidentemente, llevado por su deseo de mejorar las condiciones de la Comunidad Valenciana, del pueblo de la Comunidad Valen-ciana, igual que lo hacemos nosotros.

Pero sería bueno que de la misma manera que nosotros no le negamos este principio de partida, no nos lo niegue usted tampoco a nosotros.
Eso sería muy interesante, porque no es cierta la primera afirmación que ha hecho usted, una de las muchas que no son ciertas, la primera no es cierta.

Nosotros no negamos a nadie el derecho, no podemos negarle a nadie ni queremos negarle a nadie, el derecho a la expresión de ideas contrapuestas.
Y, por supuesto, está usted en su derecho, como lo están los partidos que se oponen al trasvase en Aragón, a manifestarse de la manera que estimen oportuna.
Y no hay en ninguno de los extremos contenidos en la proposición de ley que mueve todo este debate del día de hoy, presentada por el Partido Popular, no hay ninguna expresión ni de violencia ni de incitación a la violencia ni de absolutamente ningún elemento que haga pensar en nada parecido.
Nosotros simplemente, repito, queremos que las Cortes Valencianas, como órgano representativo de la sociedad valenciana, manifieste su oposición a otro órgano representativo del pueblo de Aragón, en el cual, entendemos, se producen decisiones que nos afectan directamente.

Yo siempre creo que usted está animado del mejor de los deseos.
Pero claro, usted hilvana toda su argumentación partiendo de unas afirmaciones que las da usted como ciertas y a continuación elabora todas las hipótesis.
Pero, lógicamente, si las afirmaciones no son ciertas, que a nuestro modo de entender, no lo son, el resto de su razonamiento cae por su peso.

Vamos a ver.
Hay una cosa que la pueden entender hasta quienes son más ajenos al conocimiento del tema que hoy nos ocupa.
Si el agua del Ebro es tan mala, señoría, ¿por qué no nos la quieren ceder?
A mí me gustaría que usted me respondiera a esta pregunta.
Si el agua del Ebro es tan mala, si el agua del Ebro se toma más allá de su salida, de la salida del río de Aragón, si el agua del Ebro sirve para incluso el consumo humano en la provincia de Tarragona y en los pueblos del entorno del Delta del Ebro, si el agua del Ebro sirve para regar los cultivos del Delta del Ebro y del entorno del Ebro en su desembocadura, si el agua de Ebro es tan mala, señoría, ¿por qué se nos niega el agua del Ebro?
¿Por qué se nos quiere negar?
Porque ese es un elemento que a cualquiera le puede llamar la atención.

Mire, otra falsedad de partida, y esta sí que es voluntaria, porque usted es una persona que se prepara bien los temas, esta sí que es voluntariamente asumida por usted, es que el Plan hidrológico se reduce exclusivamente al trasvase del Ebro, y no es verdad.

Señoría, usted sabe positivamente, porque está escrito en el articulado de la ley del Plan hidrológico nacional, que el Plan hidrológico nacional impone severísimas condiciones a las cuencas recipiendarias.
En ningún caso, por ejemplo, se cubren ampliaciones de superficie regable.
A la hora de cuantificar el déficit de las cuencas receptoras el Plan hidrológico ya tiene en cuenta y supone empleadas al límite todas las posibilidades de aumentar los recursos disponibles en las propias cuencas, y exige un ahorro en regadíos y un ahorro en abastecimientos con planes de nuevas conducciones para evitar las pérdidas; exige reutilización de aguas depuradas y exige incremento de la utilización conjunta de aguas subterráneas y superficiales.
Por tanto, señoría, el Plan hidrológico impone a las cuencas receptoras esfuerzos importantes para ahorrar y utilizar con la máxima eficacia el agua de que disponen.

El trasvase se concibe como complemento cuando con ese esfuerzo no es posible atender las necesidades de la población o del entorno de las cuencas afectadas, ni la sostenibilidad medioambiental en materia de recursos hídricos.
Por tanto, esa primera falsedad, señoría, hay que desmontarla.

La segunda, una duda cuasi metafísica que usted ha planteado aquí: ¿vendrá o no vendrá el agua del Ebro?
Vendrá, señoría, vendrá.
Es más, ya está viniendo, ya está viniendo, sí señor.
Porque usted sabe, como sé yo y como sabe cualquiera de las personas que se quiera informar, lo que le he dicho antes, que parte de las obras del Plan hidrológico nacional contempladas en su anexo y que articulan un conjunto de obras en referencia a la utilización de recursos hídricos está siendo realizada en este momento.
Y sabe usted, y si no, yo se lo digo, que la propia obra del trasvase ya ha sido objeto de procesos de contratación para su estudio definitivo, sabe que se han hecho y se están haciendo estudios de impacto ambiental, etcétera.

Dice: "no vendrá", y ahí ya coge la bola, ahí ya se constituye en un Rappel, no físicamente porque usted no.
.
.
esto, pero se constituye en un Rappel con la bola mágica y dice: "no vendrá ya financiación europea, no vendrá ni un euro".
Ya lo sabe usted.
Seguramente ha hablado con el presidente de la Unión Europea y se lo ha comunicado a usted para que lo traslade usted a los numerosos militantes de su formación.
Bien, sin duda, sin duda, señoría, esa es una afirmación digamos que atrevida, y para nosotros no está sustentada en ningún fundamento sólido.

El problema que ustedes se encuentran es que parten prejuiciados.
A mí me gustaría saber qué pensaba su señoría, y si quiere me lo dice después, el año 1993, cuando se planteó otro plan hidrológico nacional con trece, trece, trasvases, trece, y con una extracción en base a trasvases de más de 4.
000 hectómetros cúbicos, cuando ahora son 1.
000, 1.
050.
Me gustaría saber, y me lo dirá usted seguramente.
Estaría formando parte de la oposición a estas cosas, aunque luego no le importó pasar por el predio donde esas cosas se gestaban, no le importó, estuvo ahí una temporada y luego.
.
.
Usted parece, y hablando de ríos, el Guadiana, aparece por aquí y pasa por allá.

Bien, pero ese es un problema que aquí no es importante.
Mire usted, usted ha expresado alguna duda respecto al Tajo-Segura, y yo le digo, le vuelvo a repetir: si tan malos son los trasvases, si de tan poco sirven, vaya usted a los usuarios del Tajo-Segura y pregúnteles que hubiera sido de sus tierras, de sus cultivos, de sus intereses, de sus vidas, en definitiva, si esa infraestructura no estuviera actuando.

Y el problema surge inmediatamente como trasfondo de todo: La oposición, señoría, suya no es técnica, no se basa en argumentos técnicos; es una oposición de base ideológica.
Es decir, que cualquiera que hubiera sido el trazado, cualquiera que hubiera sido la planificación, cualquiera que hubiera sido el planteamiento, "com és una obra de la dreta ­li ho dic perquè m'entenga­, com va al negoci ­que vosté mateix ho ha dit­, estem en contra d'això".
Es decir, es un planteamiento basado en prejuicios.
En esto no tiene usted toda la culpa, hay grupos muchísimo más numerosos que el suyo y con muchísimos más sesudos varones y mujeres que prácticamente se mueven en esa misma tesitura.

Y en ese sentido, señoría, es difícil que nos encontremos.
Es difícil que nos encontremos porque además ustedes niegan radicalmente la posibilidad de los trasvases inter cuencas.
Usted lo ha dicho, mire, yo lo he apuntado aquí: "Con desaladoras litorales, con depuradoras y con reutilización ya lo tenemos todo solucionado.
" Pues no señor.
Ya me puede usted traer a mí algún científico del agua que diga que solo con desaladoras litorales, con depuradoras y con reutilización está la cosa solventada.

Y le digo más, es curioso lo de las desaladoras.
Mire usted, usted es de Esquerra Verda: pues alguna consellera *verda* que hay en algún gobierno que para nosotros desafortunadamente ha llegado al poder en algunas islas hermanas, la misma consellera que se encadenaba cuando se iniciaban las obras de las desaladoras para que no se hicieran, después las inauguraba.
Era la misma persona, físicamente, en cuerpo y espíritu.

Hay mucho de prejuicio y hay mucho de falsedad, sin ánimo de ofender, todo desde el punto de vista político, evidentemente, que nos da un colchón a la hora de propinarnos estos adjetivos en estos debates.

Bien, yo lo que sí le digo, señoría, es otra cosa.
Dejémonos ya de la historia de los campos de golf, porque es que en el Plan hidrológico nacional dice que no se regarán con aguas de trasvase los campos de golf, y eso está puesto en la ley, y el Gobierno hará cumplir la ley.
Lo que le gustaría es que los demás también trabajaran en respetar la ley y cumplirla, porque el Partido Popular les recuerdo que ha cumplido muchísimas leyes que estaba en contra de su planteamiento cuando se tramitaron en su momento y votó en contra, y las ha aplicado y ha puesto todos los recursos para que se pusieran en vigor, porque la democracia exige que las leyes se cumplan, si no, aquí ¿qué estamos haciendo, señoría?

Pues vamos a ver.
La ley matícela usted en su momento y luego, cuando ha pasado por el órgano democrático correspondiente, acátela.
Y el Plan hidrológico nacional es una ley, que parece que se nos olvida a todos esta mañana, y por eso nosotros en nuestra proposición planteamos como primer punto el reconocimiento palmario de que esto es una ley, y una ley hay que cumplirla.

Yo lo que quiero decir es que, curiosamente, también usted ha ido en contra de las Cortes de Aragón y no se ha dado cuenta.
Usted ha ido en contra de las Cortes de Aragón esta mañana, y me alegra no por el hecho de que haya ido en contra de Aragón, sino porque de alguna manera legitima nuestra posición como grupo.
Usted ha dicho: "El nefasto pacto del agua de Aragón".
Bien.
Pues el nefasto pacto del agua de Aragón es un acuerdo de las Cortes de Aragón de 1992, creo, y si no me equivoco.
Y ese nefasto pacto para usted de las Cortes de Aragón es el que en la inmensa mayoría, todas, prácticamente, sólo, sólo las que los aragoneses no han querido que se metieran dentro, están ahí.
Porque dice: "Hacen ustedes mucho embalses, hacen ustedes muchas conducciones".
Las que los aragoneses quieren, señoría, exactamente las que los aragoneses quieren.

Por tanto, señor representante de Esquerra Verda, con la política que usted plantea, de *verda*, nada.
Vosté acabaria sent l'esquerra de l'abadejo, seca i salada.
Porque, claro, si no traemos aguas de cuencas excedentarias, no hay solución.
Lo sabe usted, lo saben todos los diputados de la Cámara y lo saben todos los expertos.
Y eso es algo que no nos puede negar nadie.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Peris.

 

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Font de Mora.

Durant la meua intervenció ja li he explicat que en els Estats Units hi ha exemples que els universitaris i els científics coneixen, com àmplies zones verdes dels Estats Units, justament ara són seques, salades i no sé si hi hauran abadejos, perquè s'han fet transvasaments quan no tocava.
I ara estan gastant-se milers, milers de dòlars per a evitar l'erosió generada.

Per tant, estem convençuts que una política mediambiental sostenible no pot fonamentar-se en absolut en els grans transvasaments.
Això és una vella política d'obra hidràulica, d'allò que "hay que llevar el agua como sea de donde hay a donde no hay".

Perquè el problema és la gestió de la demanda, senyor Font de Mora.
El problema és que hem de tindre clar quanta aigua anem a utilitzar, quina és la nostra capacitat de desenvolupament.
I a partir d'ahí, gestionar l'aigua que tenim i la possible que podem recuperar de tota una sèrie d'objectius.

Clar que estic en contra del pacte de l'aigua d'Aragó, que ací està.
Clar!
És que també és una barbaritat econòmica i mediambiental.
Perquè ­ho he dit també abans­ voler posar ara en regadiu, ara en regadiu los Monegros, quan Europa no està plantejant-se l'agricultura, és una barbaritat que portarà, com a conseqüència secundària.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
reduir en moltíssim la quantitat d'aigua que arribarà a Xerta.

Per això m'atrevisc a posar en qüestió que no hi haurà tots els anys el cent per cent dels excedents que calcula el Pla Hidrològic, dels 1.
050 hectòmetres cúbics d'aigua que cal transvasar.
Per això nosaltres diem: perquè al final aconseguir el 15 o el 20% anual dels excedents, és a dir, per a aconseguir anualment 200 hectòmetres cúbics d'aigua, sí que sobra amb una altra política hídrica i hidràulica no necessària d'eixe tan gran transvasament.

I el tema del Xúquer-Vinalopó, vosté sap que té un problema doble afegit.
Quan es parlava solament del transvasament Xúquer-Vinalopó, era impossible que el traçat anara de Tous a Villena.
Era impossible energèticament, mediambientalment, era impossible, i es fa des de Cortes de Pallás.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Ara el Pla hidrològic sí que pot anar.
.
.
el transvasament de l'Ebre sí que pot passar per Tous i anar a Villena.
I a més, li afegim que el Tajo-Segura també ix del Xúquer, perquè ix d'Alarcón, i també va al sud.
Per a què tres obres públiques?
Nosaltres no diguem que no caldria algun minitransvasament o alguna connexió dintre de la mateixa conca, perquè el Xúquer-Vinalopó no és una transferència de recursos d'una conca a una altra.
És dintre de la conca del Xúquer.
Però per a què fan falta tres conduccions per a lligar la mateixa zona del riu?
Eixos són els nostres plantejaments, per exemple, del Xúquer-Vinalopó.
Per què des de Cortes de Pallás?
I per què no de Tous?
I per què no amb una conducció ens estalviem obrir el Caroig com una magrana, una zona que no necessitava eixa agressió tan dura?
Això seria uns dels plantejaments.

I després quan el Pla hidrològic comenta que no s'autoritzarà, no s'autoritzaran.
.
.
Si és amb la mateixa inspecció que han fet les confederacions hidrogràfiques del que s'ha fet en la Vega Baixa, en Múrcia i en Almeria sobre el Tajo-Segura, benvinguts estem.
Segur que hi ha noves *roturacions*, noves urbanitzacions i nous camps de gols.
Si la inspecció del que va a fer-se amb l'aigua de l'Ebre és la mateixa que ha inspeccionat el que es feia amb l'aigua del Tajo-Segura, apanyats estem, senyor Font de Mora, apanyats estem.

Jo no he dit que el Pla hidrològic només tinga el transvasament de l'Ebre.
Jo he dit que vostés això és molt més senzill de vendre mediàticament, que fer tota una explicació d'un pla integral del que seria la gestió eficient de la demanda, l'ús racional de l'aigua i uns nous plantejaments de la nova cultura de l'aigua.
És més senzill dir: nosaltres portem l'aigua amb una canonada del transvasament de l'Ebre.
I això és que el en definitiva fem, perquè vostés no expliquen tot allò quan expliquen estes proposicions, estes resolucions.

Nosaltres pensem, i vull dir-ho també, perquè vosté també ha citat la coherència del Grup Popular d'Aragó.
.
.
També hi ha un grup coherent en Aragó que està contra el Pla hidrològic nacional i contra eixa barbaritat de tants embassaments en els Pirineus.
Vosté ho sap.
És un partit molt proper a la nostra ideologia: la Chunta Aragonesista, efectivament.
Vosté sap que hi ha diferència i que hi ha una força política que en Aragó també s'atreveix a dir que per a regar els Monegros no cal carregar-se tots els Pirineus.
Que eixa agricultura hui no és la que finança Europa, senyor Font de Mora.
Perquè quan fea falta menjar en tota l'edat mitjana no es va fer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, vaja finalitzant.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
agricultura en aquella zona.
Ara es fa l'agricultura, quan solament funciona si està subvencionada.

Per tant, no compartim el Pla hidrològic, estarem en la manifestació del 24 de novembre i li garantisc que és en defensa de la ribera del Xúquer i de l'Albufera de València.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señoría.

Senyor Peris, ja sabia jo que els americans eren roïns, que havien dessalat tot el mig oest i ho havien fet tot pols.
Home!
, me podia haver triat vosté la dessecació del llac Baikal *(Remors i rialles)* Akal és*?*Aikal és.
Els que saben la geografia de l'ex Unió Soviètica m'ho aclarixen.
*(Rialles)*

Bé.
Lo primero que tengo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Lo primero que tengo que decirle a usted es que no ha informado bien a la Cámara sobre los excedentes.
No son 3.
000 hectómetros cúbicos.
Los excedentes calculados son 5.
200 hectómetros cúbicos, de los cuales 2.
000 se podrían trasvasar sin aparentes problemas, y pudiéndose trasvasar 2.
000, el trasvase contempla solo 1.
050.
De modo que cuando yo he dicho que el trasvase es prudente y no es agresivo en una de mis primeras intervenciones, lo he dicho, porque el trasvase de 1993, por ejemplo, creo que para el Ebro iban más de 1.
800 hectómetros cúbicos, solo para el Ebro.

Bien.
De todos modos, me ha dejado usted otra vez en la duda.
No me ha contestado.
¿Por qué nos niegan el agua si tan mala es?
No me ha contestado.
Porque no tiene respuesta, porque no tiene respuesta.
El agua que se están bebiendo en Cataluña no puede ser mala.
¡Cómo va a decir usted que es mala el agua que se beben en Cataluña, hombre!
¿Qué le dirían a usted?
¡No, hombre, no!
.
No lo puede decir.
¿El agua con que se riega el delta del Ebro cómo es mala?
No es mala, se aprovecha.

Mire usted, yo no soy ingeniero de caminos, usted parece que no lo es tampoco, pero se ha debido asesorar.
"El plan debe ir por aquí, por allá, debe conectar por aquí, debe conectar por allá".
No sé por dónde conectará.
Pero lo que sí le digo es lo que todos los valencianos tenemos claro: si no viene agua de fuera, con la que hay, no tenemos bastante, no tenemos bastante para garantizar un desarrollo sostenible, porque nuestra sociedad no se puede parar.
Nosotros no podemos poner el freno y marcha atrás, como desde alguna formación política se pretende hacer.
Esto tiene que ir creciendo de una manera ordenada, de una manera pausada y de una manera sostenible.
Y para eso se necesita aporte de las cuencas excedentarias, porque es agua para beber, es agua para abastecimientos urbanos.

Y lo que es fácil, señoría, es decir: solo el Plan hidrológico nacional consiste en el trasvase.
Nosotros estamos hablando siempre del trasvase porque es lo primero que us-tedes niegan, es lo primero que ustedes niegan.
Entonces, claro, nosotros tenemos que defender el trasvase no porque sea lo más fácil ni lo más gráfico, sino porque es lo primero que se nos niega y es el elemento para nosotros fundamental.
Mire usted, para Aragón lo fundamental, excepto para la Chunta Aragonesista, lo fundamental son las obras que se hacen en Aragón.
Lógicamente para la Comunidad Valenciana lo es el trasvase del Ebro a nuestras cuencas, como para Cataluña lo es el trasvase también contemplado para abastecer unas importantes zonas, entre ellas, para el consumo humano de la ciudad de Barcelona.
Eso es lo que para uno es importante.
Y le recuerdo, porque a veces para olvidarse, que el Plan hidrológico nacional no contó solo con los votos del Partido Popular, contó con los votos del Partido Popular y de otros partidos, y de otros partidos importantes, y de otros partidos importantes.

Por tanto, lo primero que hay que hacer es asentarse en la realidad.
Usted ha dicho que nosotros no nos ocupamos de la nueva cultura del agua, porque la nueva cultura del agua en esencia es tener cuidado en las nuevas formas de tratamiento del agua, en cuanto a su utilización, al ahorro.
Mire usted, la reutilización del agua depurada ha dado un salto cualitativa y cuantitativamente muy importante.
El primer plan está completamente terminado: se han hecho más de 300 depuradoras a lo largo y a lo ancho de todo nuestro territorio.
Se está poniendo en marcha el segundo plan.
Somos una de las comunidades que más porcentaje de agua depurada utiliza.
En el ahorro de agua en agricultura también se han hecho importantísimos.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Font de Mora.

Senyories, per favor.
Senyories, pregue silenci i que ocupen els seus escons.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Se han hecho importantísimos esfuerzos en cuanto al ahorro de agua en agricultura.
La superficie de riego, por ejemplo, localizado ha pasado de 79.
000 hectáreas a 130.
000 ahora, en el 2001.
Medidas de reequilibrio interno.
Y le voy a dar un dato.
Mire usted, solo con el ahorro de los riegos de la acequia Real con las obras de modernización, solo con eso, son 150 hectómetros cúbicos al año disponibles más.
Con la reutilización de las aguas de Pinedo, que nos queda muy cerca, que están las obras avanzadísimas, son otros 100 hectómetros cúbicos al año.
Y solo con esas dos obras estamos poniendo en juego tres veces más recursos hídricos que las necesidades de la primera fase del Júcar-Vinalopó.

Fíjese usted si no se está trabajando por la cultura del agua en la Comunidad Valenciana.
¡Pero cómo demonios viene.
.
.
!
Perdón por la expresión.
Pero ¡cómo se atreve nadie a venir ahora a hablarnos a los valencianos de la nueva cultura del agua, si desde que estaban aquí los mahometanos nosotros estamos hartos de vivir con acequias y con sistemas de regadíos.
.
.
no, antes, los romanos!
¡Si somos la comunidad probablemente en toda Europa que más cultura del agua tiene!
¿Qué espejismo es este?
Usted participará en la manifestación.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Font de Mora, vaja finalitzant.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Acabo, señoría, acabo.

Usted participará en la manifestación, y es muy dueño de hacerlo, pero no se engañe, ni engañe usted a la gente de esta comunidad.
Usted está en contra de algo porque ideológicamente los que lo proponemos estamos muy lejos de su señoría, no por otra cosa.

Nada más.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Correspon la presentació i defensa de l'esmena 44.
205, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la parula l'il·lustre diputat senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Les primeres paraules que s'han escoltat matí, serien les onze menys vint, a part de ser el bon dia de la senyora presidenta i s'obri la sessió, han segut les paraules del portaveu del Grup Popular que dia: "Per a què estem ací hui?
Per a què estem debatent esta matèria?
".
Per descomptat, no estem debatent esta matèria per a parlar dels baixos fons, de *los bajos fondos* que ha dit vosté, no estem.
Estem per a parlar de coses serioses i importants, que afecten els valencians i que ens les hem de prendre amb molta seriositat.

I estem ací hui debatent este tema perquè vostés, els hòmens i les dones del Partit Popular, el Govern Valencià, és incapaç de ficar el govern de Madrid en el lloc que pertoca i que complisca la legislació vigent.
Són incapaços!
*(Remors)* Són vostés incapaços que se complisca el que en el seu dia la llei va dir.
I què és el que han de fer vostés?
Si és que a més ho tenen molt fàcil: marejar, marejar.
Són autèntics especialistes a desviar els tirs, són autèntics especialistes a confondre l'opinió pública, són autèntics especialistes a desviar la responsabilitat que vostés tenen com a govern, que estan governant set anys, en la Comunitat Valenciana, que estan governant set anys quasi en Madrid i encara no hem vist una gota d'aiua.
No vinguen vostés a dir-mos ací que defensen els interessos dels valencians, que d'això a la realitat hi ha molt a vore.

El debat de hui, el que estem fent hui ací, no és un debat d'aiua sí o aiua no.
Estan vostés equivocats.
Vostés mos volen dur al debat d'aiua sí o aiua no.
El debat de hui és aiua ja, és aigua ja!
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* No, no, no, no!
Sí, sí, sí, sí!
El debat de hui, senyories, és aiua ja, perquè a vostés se'ls ompli la boca d'anar per tots els pobles de la nostra comunitat a on n'hi han hòmens i dones que treballen la terra, que es guanyen la seua vida amb la seua suor del seu front, a on n'hi han hòmens treballant que desitgen l'auia dient-los que la van a tindre ja, que la tenen a la porta!
I a eixos hòmens senzills els estan vostés enganyant.
El debat no és auia sí o auia no.
El debat és auia ja.

I perquè a vostés els quede clar, però que els quede clar per a sempre, però que els quede clar per a sempre, senyories, el Grup Socialista vol auia per a la Comunitat Valen-ciana, perquè l'auia és vida, perquè l'auia és progrés, perquè l'auia forma part de la cultura d'un poble, d'este poble, del nostre poble!
*(Remors)* I això,.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor, senyories.

 

**El senyor Ros Piles:**

.
.
.
això, senyories, a pesar del que vostés estan dient, això, senyories, vostés només ho veuen que en els papers, en els papers.
I els llauradors volen l'auia en la séquia, volen l'auia en la boquera.
Dubte que ningú de vostés sàpia el que és una séquia ni una boquera!
Ho dubte!
*(Protestes.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*.
Que ningú de vostés.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
sàpia el que és una séquia o és una boquera!
*(Protestes)* 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Els socialistes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Els socialistes, els socialistes, amics i amigues, demanem i exigim el compliment de la llei, de la Llei 10/2001, de 5 de juliol, i el seu annex d'inversions.
La llei està per a complir-se, no perquè vostés vinguen ací a refregar-mos-la una volta i una altra i una altra.
No perquè vostés hagen dut a esta cambra tres preguntes d'interés general, dos proposicions no de llei comptant esta, una compareixença del conseller d'Obres Públiques i un informe del vicepresident segon.
Tot això parlant del Pla hidrològic i obra no n'hi ha cap feta!
Tot això parlant del Pla hidrològic i obra no n'hi ha cap feta!

En este Parlament s'ha fet més demagògia a costa dels interessos dels valencians que en la vida.
En este Parlament, el Grup Popular ha fet més demagògia a costa dels interessos valencians que en la vida.
I eixa demagògia, sense cap de dubte, l'estan fent vostés.

Volem auia i volem que es complisca la llei que per a això s'aprovà el dia 5 de juliol de l'any 2001, amb una esmena importantíssima d'inversions que ens la va recordar l'il·lustre diputat d'esta cambra, presentant-mos una proposta de resolució de 74 obres que hui no s'han atrevit a presentar-la en esta Proposició no de llei perquè saben que no en van a ficar ni una en els pressupostos del 2003!
Ni una!
*(Remors)*

Com no en van a ficar ni una en els pressupostos del 2003, hui han presentat una Proposició no de llei que res té a vore amb els interessos dels valencians.
Que presenten ací, en esta Proposició de llei, els compromisos que siga capaç de traure-li vosté al Govern en el pressupost de 2003.
Que si ho fan aixina, en gener jo pujaré a esta trona i els felicitaré.
Si en els pressupostos del 2003 van les 74 obres que en una proposició, en este Parlament, se va tractar fa uns mesos.
Lamentablement, jo en esta trona no pujaré en gener a felicitar-los, o en febrer, perquè no tenen la capacitat d'exigir-li al seu govern, al govern del PP, el compliment d'una llei que són vostés els que l'han aprovat i que mosatros, com llei que és, exigim que es complisca en benefici dels interessos dels valencians i les valencianes.

Voluntat?
Ni una.
Mos acusen de no sé quantes coses.
Si ja ho sé.
Si vostés tenen ja proclamat i practicat, ja tenen la persecució de la gent.
Si viuen d'això!
Però no passa res, no passa res.
Al final els ciutadans fiquen a cada u en el seu lloc, i vostés no s'enduran el diploma d'honor per demòcrates, no s'enduran el diploma d'honor per demòcrates!
Perquè esta Proposició no de llei que estem discutint ací, molts il·lustres diputats d'esta part, que són demòcrates de veres, no l'hagueren firmat.
No l'hagueren firmat.
*(Remors) Pensamiento único* és el que diu la Proposició no de llei.
Molts de vosatros ­digueu-ho!
­ no l'haguéreu firmat.
*(Remors)* I al llegir-la vos ha donat vergonya!
No l'haguéreu firmat!

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Pensamiento único!
*(Protestes)* No senyor.
Vostés, que creen no sé quantes fundacions per a parlar de llibertat individual, de llibertats col·lectives, estan retornant i empleant la frase aquella de *la calle es mía*.
*(Remors)* La llibertat individual, la llibertat de les persones.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
està per damunt de tot.
I vostés amb esta Proposició no de llei volen instaurar al País Valencià, a la Comunitat Valenciana, al Regne de València, al que vullguen.
.
.
*(remors)* ­ja era hora!
­, volen instaurar el pensament.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
volen instaurar vostés el pensament únic.

Senyories, el pensament únic, no!
El pensament únic, no!
No estem d'acord ­i ho diguem en la nostra esmena­ amb la manifestació del dia 24, en la part que fa referència al problema hidràulic.
No estem d'acord.
Però la mateixa llibertat té que isquen eixos senyors a passejar pels carrers de Torrent i parlar d'eixe tema que l'alcalde de Monòver, que arreplega firmes també en contra d'una obra del pla d'inversions del Pla hidrològic!
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* I un il·lustre diputat d'esta cambra que firma i després en la televisió diu que com no n'hi ha notari davant la firma no val.
La mateixa llibertat!
La mateixa llibertat té!
*(Protestes.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

La mateixa llibertat té!
Exactament la mateixa llibertat tenen els del dia 24 sense estar d'acord amb el contingut de la manifestació que els ciutadans de Monòver i l'alcalde de Monòver per a expressar la seua opinió.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Què ha passat, presidenta?

 

**La senyora presidenta:**

 

Res.
Continue senyor Ros.
*(Protestes)*

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
per a expressar la mateixa, la mateixa, exactament la mateixa llibertat tenen un i l'altre per a poder expressar-se.

Els valencians i les valencianes volem menys promeses.
Jo crec que els valencians i les valencianes ja mos estan ficant en el *debe* a tots.
Ja mos estan ficant en el *debe* què està passant en el tema de l'auia.
Per suposat, el *debe* del PP és molt més llarg, molt més llarg.

Els valencians i les valencianes ja no volen discursos d'este calat, de baix d'este calat.
No els volen.
Els valencians i les valencianes volen obres.
No volen tampoc primeres pedres de *quita y pon*, de *quita y pon!* I en això sí que és de veres que són austers.
Han comprat una pedra i l'aprofiten per a totes les inauguracions.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* En això són austers!
Els he de reconéixer a vostés, els he de reconéixer que en això, efectivament, en l'única cosa que són austers a l'hora de malgastar, en el tema de les pedres.

Els valencians no volen, no volen ja sentir-mos parlar, volen obres, volen eficàcia, volen vore que l'auia els aplega i si no els aplega encara almenys volen vore que estan ficant-se els mitjans.
Els llauradors de la nostra terra no volen estar pendents del cel sempre.
Duen tota la vida, tota la història pendents del cel.
Traguent-se l'auia dels seus diners, de les seues butxaques, sacrificant-se.
Els hem fet una promesa, complim-la, duguem-los auia.
No anem com a encantadors de serpents diguent: hui una pedra, demà una altra i despús-demà una altra.
.
.
i encara no sabem ni quin és el traçat.
Encara no sabem ni quin és el traçat.

Per què hem de tractar la nostra gent.
.
.
, si els interessos de la nostra gent són els interessos del poble, els interessos de la gent que ens ha ficat ací?
Tractem-la amb una miqueta de dignitat.

Abans he escoltat una frase ací d'algú que ha dit: "Vendrá el agua desde Ebro.
Ya está viniendo.
" Jo vull acompanyar la seua il·lustre senyoria perquè vull tocar eixa auia de l'Ebre!
Vull acompanyar l'il·lustre senyoria, perquè això res té a vore amb el que diuen el dia 29 d'octubre a una contestació parlamentària, que diu: "No es posible en este momento precisar una fecha de aprobación definitiva del trasvase, puesto que la definición final del mismo se llevará a cabo una vez finalizado el procedimiento de impacto ambiental.
No es posible en este momento precisar todavía una fecha de la aprobación definitiva del trazado del trasvase.
" Del trazado del trasvase, eh!
, 29 d'octubre, resposta parlamentària, 29 d'octubre del 2002.
I en esta trona s'ha dit que el transvasament ve i que ve auia.

Senyories, no mos enganyen més, per favor!
No mos enganyen més a esta cambra!
No enganyen més els valencians i les valencianes!
No pensen que mosatros al final ens ho creguem tot.
No pensen que al final els interessos de la Comunitat Valenciana són els interessos del PP.
Ahí és on vostés estan en l'error, confonen els interessos dels valencians i les valencianes amb els interessos del PP.
Quina diferència n'hi ha a l'hora de confondre el que són els interessos de tots i cada un de la gent d'este poble, a confondre els interessos legítims però exclusivament d'un partit polític!

Des d'esta trona tinc la sensació que no estem davant d'un debat plantejat amb lleialtat.
No estem davant d'un debat en què una de les parts tracta de convéncer l'altra de la bondat de les seues posicions, buscant lògicament la necessària suma d'esforços.
Desgraciadament ens trobem davant l'escenificació més clara de la política de confrontació i provocació permanent a què el Partit Popular mos té acostumats.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* El seu hàbit natural, el seu hàbit natural és la crispació.
I en això es mouen vostés com a peixos en l'auia.

Este, senyores i senyors diputats, no és un debat plantejat amb rigor, amb rigor per la matèria de què es tracta.
Esta matèria, l'auia, tan necessària, tan escassa, tan valorada sempre pels valencians i les valencianes.

El tema que hauria de ser tractat amb seriositat, ha segut enterbolit, com no pot ser d'altra manera, gràcies a l'actitud electoralista d'un partit que sustenta el Govern de la Comunitat Valenciana.
Cal traure vots com siga, a costa del que siga, encara que siga a costa dels valencians.

Perquè, com dia, este debat no està organitzat per a convéncer-mos, no s'organitza perquè votem a favor ni per a unir esforços ni per a defendre millor els interessos dels valencians.
El que es busca és la disputa, la baralla, l'enfrontament.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros Piles, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
tot per la seua causa, la causa del Partit Popular.

I acabe diguent-li, senyoria, que no traguen vostés pit del tema de l'auia, no traguen vostés pit pel tema de l'auia, perquè la major traïció que es féu als interessos valencians, la va fer un polític que digué que "Dios ha hecho media España húmeda y media seca": vostés saben qui són *(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* i ara li fan un homenatge.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, acabe.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Ja he acabat, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señoría.

Señoras y señores diputados.

A la gente, a los políticos también, hay que conocerlos por sus obras, por sus obras.
.
.
*(So d'un telèfon mòbil)*

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, els mòbils.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
y mañana, señoría, se pone la primera piedra del trasvase *(protestes i aplaudiments)* Júcar-Vinalopó.
Y durante el gobierno del Partido Popular se aprueba la ley del Plan hidrológico nacional.
¿Conque incapaces de poner al gobierno de Madrid donde sea?
¡Al presidente del gobierno de Madrid lo tenemos aquí mañana!
¡Mañana mismo lo tenemos aquí!
Y en las Cortes de Aragón, a sus compañeros socialista se les cae la boca hablando del "poder valenciano", hombre.
¡Vayan ustedes a Zaragoza a que les expliquen o a ponerse de acuerdo mínimamente!
, si es que ustedes pueden.
*(Veus)*

Le he dicho que el agua del Ebro está viniendo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

No se ponen de acuerdo entre ustedes, ¿cómo van a ponerse ahí con los de Aragón?
*(Veus)*

No les he dicho otra cosa que el agua del Ebro está viniendo como el elemento simbólico que es el hecho *(protestes)* de que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
de que, señorías, las obras del Plan hidrológico nacional están comenzadas.
En el anexo, justamente en el anexo que ustedes plantean hoy aquí para acelerar las obras, pero que no se les olvide a ustedes: ustedes votaron en contra de ese mismo anexo que ustedes ahora quieren aprobar, votaron en contra aquí y en febrero de este mismo año, el 27 de febrero del 2002, en una proposición no de ley planteada en estas Cortes por el Grupo Popular, en la cual se contenían todas las obras del anexo, que mi compañero, el señor Maluenda, leyó mientras ustedes se reían y sonreían porque les parecía que la relación era cansina, pues, bien, esas mismas obras que ustedes negaron, ahora afirman.

Pero es que el grupo suyo, señorías, y su partido, en general, lo de negar y afirmar un día y negar y afirmar lo contrario al día siguiente es pan nuestro de cada día.
Y eso, hay otros partidos y otras formaciones que no lo tienen tan claro.
Porque, ¿cómo se puede decir, señorías, cómo se puede decir que ustedes quieren el agua ya?

¿Ustedes quieren el agua ya?
¿Y la mejor manera de querer el agua ya es decir que no siempre al Plan hidrológico nacional?
Ustedes, por tres veces en los últimos años, se han opuesto con votos al Plan hidrológico nacional, ustedes se han opuesto al Plan hidrológico nacional.
La señora Narbona, que cuando trabajaba para el señor Borrell dijo que sí a toda una serie de trasvases, después dijo que no al trasvase; el señor Rodríguez Zapatero dice que no a los trasvases; el señor Pla dice que no a los trasvases; el señor Puig también ha dicho que no a los trasvases, por seguir un orden jerárquico.
¿Y el decir no a los trasvases es favorecer la venida del agua a nuestra comunidad?
¿Y el decir que no en Europa, el plantear en Europa iniciativas para bloquear los fondos europeos, es decir que quieren pronto el agua?

Mire usted, yo no sé si en el nuevo cauce del Turia hay calamares, no lo sé, el que pasa por Torrente, no lo sé, no lo sé, pero usted tinta ha traído aquí, tinta para disimular, tinta para enterbolir, para enturbiar ­como usted bien ha dicho­ y para escapar de una situación en la que están ustedes inmersos y que no tienen salida.
Porque hay que decir que ustedes quieren el agua, ¡pero hay que decir de dónde quieren el agua!
Porque si aquí hay agua, *(mostra el got d'aigua de la trona)* señorías, si aquí hay agua, es porque hay un jarro de agua fuera y alguien que la trae.
Si el Plan hidrológico nacional del Partido Popular.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
tiene alguna virtud, es que dice de dónde sale el agua, cómo viene, cuánta viene y dónde llega, y eso, ustedes, ni lo saben ni lo quieren saber *(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*.

Tenía una vaso vacío preparado en mis escaño para ponerlo aquí, pero se me ha olvidado, pero el vaso vacío que está en mi escaño y podría estar aquí es el símbolo de lo que ustedes pasan.
Ustedes vienen aquí siempre que intervienen sus portavoces a hacer grandes declaraciones, grandes declaraciones de principios, por la bondad de la humanidad.
.
.
Recordaba el otro día un ilustre portavoz, brillante, por otra parte, hablando del bien y del mal en las relaciones internacionales: queremos agua, no queremos cuentos los valencianos, los valencianos queremos agua, no queremos cuentos *(aplaudiments)* y ustedes tienen cuento pero no traen el agua, y eso es una realidad innegable, es una realidad que existe, es una realidad que se palpa.
Ustedes están sumidos en contradicción tras contradicción, los compañeros de Aragón se oponen a ustedes, Zapatero se opone a los compañeros de Aragón, Maragall dice una cosa, ustedes otra, en Baleares, otra, y, al final de todo, el señor Pla se va en una almadía al delta del Ebro y dice que está de acuerdo en que no tiene que haber trasvase a la Comunidad Valenciana.
Pues, si esto es querer el agua y quererla pronto, que venga Dios y lo vea.

Miren ustedes, nosotros decimos que está aquí el Plan hidrológico nacional y yo les voy a decir, utilizando la metódica de mi compañero, que está la reutilización de aguas depuradas residuales de la Edar de Monte Orgegia y Rincón de León; el saneamiento y depuración de los colectores de Benidorm y Villajoyosa; de la ampliación del Edar y colectores de Callosa, de Polop, Nucía; obras de modernización de la Acequia Real del Júcar, etcétera, etcétera.
.
.
Ya sé que a ustedes esto no les interesa, ya sé que les aburre, aunque luego lo ponen en sus planificaciones, lo ponen.

Yo quisiera saber, yo quisiera saber, señor Ros, qué defendía usted en el año 1993, qué defendía usted cuando formaba parte y era presidente del consejo de administración de la empresa Emarsa, que gestionaba las depuradoras de la extinta Confederación Metropolitana de la Huerta, qué defendía usted, del Consell Metropolità de l'Horta, qué defendía.
¿Por qué permitían ustedes que en Pinedo un colector de tamaño *megalopólico* sacara toda el agua y la perdiera?
¿Por qué permitían ustedes que se perdieran todas esas aguas?
¿Por qué no hacían depuradoras?
¿Por qué no saneaban las conducciones?
¿Por qué no hicieron ustedes en su momento lo debían de hacer y, ahora, cuando alguien lo hace, cuando alguien pone valor político, cuando alguien sale, reúne, hace los planes de cuenca, viene al Consejo Nacional del Agua, cumple todos los trámites y promulga una ley, por qué se oponen?

Porque yo le diré lo mismo que les he dicho a sus colegas: porque como no lo hicieron ustedes, no pueden tolerar, no pueden consentir que lo haga nadie, esa es la pura realidad.
Se oponen ustedes por principio, y hay otros socialistas, y les he leído ejemplos de uno, pero tengo ejemplos de muchas más, que saben y en su fuero interno conocen, incluso los hay dentro de ese grupo, que su postura no es moralmente correcta desde el punto de vista político, porque ustedes no están comprometidos con la solución del problema del agua en la Comunidad Valenciana.

Todas las obras, señoría, todas las obras, todas las que figuran en su enmienda, están incluidas en nuestra resolución, porque nuestra resolución dice que se hagan todas las obras, y se están haciendo ya muchas de ellas y se van a hacer.
Y, repito, se va a empezar una de las más significativas por su carácter de equilibrio en la cuenca del Júcar, que es el trasvase Júcar-Vinalopó.

La cosa que está clara, y la cosa que hay que recordar es que si alguien miente, como dice usted, ha acusado a compañeros míos de cosas que no son ciertas, pero hay cosas que sí que hay elementos objetivos, hay gente que va al Congreso de los Diputados y dice que vota o ha votado cuando no ha votado, y está grabado, y ese es el señor Pla: *(veus)* eso es faltar a la verdad.
Y hay alguien que va, cuando vota, y efectivamente vota, y eso para su desgracia sí que está registrado, es para apretar un botón para decir que no al Plan hidrológico nacional y que no al trasvase.

Y debe quedar claro para todos: si ustedes gobiernan ­lo ha dicho Rodríguez Zapatero y lo ha dicho Pla­, si ustedes gobiernan, no va a haber trasvase, no va a haber trasvase.
Y déjese usted de tintas de calamar de la desembocadura del nuevo cauce del Turia cuando pasa por Torrente, ¡déjese usted de tintas de calamar!
Suba aquí y diga sí o no al trasvase de aguas del Ebro, ¡sí o no al trasvase de aguas del Ebro!
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Comience su intervención diciendo sí o no al trasvase de aguas del Ebro, porque eso es lo que interesa a los valencianos; porque usted habla de políticos que hacen y que no cumplen, y para políticos que hacen y que no cumplen, señoría, los que en su día fueron juzgados por el tribunal de pueblo valenciano, que los apartó de la responsabilidades del poder, porque estuvieron durante doce años y no solventaron el problema del agua en nuestra comunidad.

Usted lo ha dicho, y estoy de acuerdo, plenamente de acuerdo con usted: al final, los ciudadanos ponen a cada uno en su sitio, a cada uno en su sitio.
Y ya verá usted cómo los ciudadanos pondrán también, respecto al tema del agua, a cada uno en su sitio.

Y, acabo, señorías, nosotros no sacamos pecho de nada, no concebimos la obra pública, ni concebimos la obra hecha al servicio del público, como para sacar pecho, sino para resolver problemas de la ciudadanía, y problemas seculares, problemas seculares, que pueden ser resueltos con el Plan hidrológico nacional y su ley, están siendo obstaculizados por los socialistas valencianos y están siendo obstaculizados por los socialistas de toda España, y eso, señorías, es su condenación, eso es su losa, eso es la tumba de su sepulcro político.

Nada más, muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En el 1993 jo volia l'auia per a València; en el 2001 volia l'auia per a València; en el 2002 vull l'auia per a València, i en el 2003 volguera que estiguera en València l'auia, ¡que no estarà per culpa de vostés, que no estarà per culpa de vostés *(aplaudiments i veus)*, que no estarà.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
per culpa de vostés *(veus)*, que no estarà.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
per culpa de vostés!
*(veus)*.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Ros.

Senyories, pregue silenci, per favor.

Continue, senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Ho he dit i ho repetixc: si duen vostés ací, si aconseguixen del seu govern del PP de Madrid que fique les inversions de la resolució que s'aprovà en este Ple de les Corts fa uns mesos, 74 obres, si la fiquen en els pressupostos del 2003, jo apujaré ací a felicitar-los!

Lamente dir que no apujaré a felicitar-los!
, perquè en l'avantprojecte no n'hi cap d'obra, ho lamente, i és aixina, i mos estan enganyant i només fan que parlar del passat, i la Comunitat Valenciana se construïx parlant del futur, resolguent els problemes dels valencians, mirant cap endavant, mirant pels llauradors, pels nostres industrials!
Aixina es construïx la Comunitat Valenciana!
, mirant cap endavant, no mirant cap endarrere, que els discursos que he escoltat jo ací del portaveu de l'oposició, són uns perfectes discursos d'un portaveu d'oposició que encara no sap que està governant i té responsabilitat.
És aixina, és aixina.

El passat, el passat, el passat.
.
.
Per favor!
La Comunitat Valenciana no es construïx mirant al passat, només parlen del passat els que tenen càrrecs de consciència, i vostés ne tenen molts, i vostés ne tenen molts!
Només parlen del passat els que tenen càrrecs de consciència.
Jo, la veritat és que m'he alegrat molt de conéixer hui.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
la faceta del portaveu del PP, que l'he vist extremadament nerviós.
Senyor Font de Mora, açò és un debat; cada u, amb tota la llibertat del món expressem les nostres opinions i la idea que tenim de les coses.
Ara, vosté, hui s'ha lluït, entre calamars, "ácido sulfúrico", "bajos fondos" i abadejo, és precisament el que el debat de hui venia a ser: parlar de l'auia, dels problemes dels valencians i de com resoldre-ho.

I vosté, efectivament, ha introduït en el seu llenguatge una cosa que jo no estava acostumat a escoltar de vosté.
No sé què té a vore l'abadejo, ni los bajos fondos, ni el ácido sulfúrico, ni los calamares!
Els llauradors del Baix Segura, de la Ribera, de Castelló, de l'Horta, mentre li escolten a vosté dir totes estes coses, que no les vull qualificar, que no les vull qualificar, ells estan sense aiua.
I si vosté vol saber el que jo dic, llija's la moció, que no se l'ha llegida.
Que en la moció està molt claret el que diem, el que demanem, i com ho volem.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

En la moció està molt claret.
I no fa falta repetir per a llestos, no fa falta repetir el que queda escrit en papers.
Llija's la moció i sabrà vosté perfectament què és el que mosatros volem.
Però per acabar, per acabar, els vaig a dir un parell de coses, només un parell de coses.

Diguen-los la veritat als llauradors.
Jo sé el que diu el pla hidrològic, que no hi haurà noves transformacions.
Tots vostés, tots, van prometent-los als llauradors que quan vinga l'aigua transformaran el que els done la gana.
Diga'ls la veritat!
No els enganye.
No podrà haver noves transformacions.
Diga'ls la veritat!

Diga'ls, que no els ho han dit encara, a quin preu van a pagar l'aiua.
Encara que siga enganyant-los, encara que siga enganyant-los, per aproximació.
Diga'ls a quin preu van a pagar l'aigua els llauradors.
Perquè a la millor molts d'ells els acaben dient: "iee, ojo.
Ens retirem.
Ens jubilem de l'agricultura".
Perquè al preu que eixirà l'aiua, ni tomates, ni creïlles, ni llimes, ni clementines, ni pimentons, ni bajoqueta, res del que els nostres llauradors estan acostumats a treballar tota la vida, deixant-se la suor i la pell.
Diga'ls la veritat, i no enganyen a uns homes que van per la vida treballant i de bona fe, i encara que siga equivocant-se, diga'ls a quin preu han de pagar l'aiua.

I diga'ls també que la millor aigua del Xúquer, els 200 hectòmetres eixos del Xúquer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
se quedarà a Castella-la Manxa.
Diga-ho també.
Diga'ls als llauradors de la Ribera que la millor aigua, la seua aigua, 200 hectòmetres, es quedaran a Castella-la Manxa.
Diga'ls la veritat.

I els torne a repetir, en l'esmena que hui hem plantejat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, acabe.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

­Acabe, senyora presidenta.
­ .
.
.
els hem donat una oportunitat de nou de tractar este tema com el que és, un tema d'interés de la comunitat, un tema d'Estat, perquè el poguérem fer entre tots, i donar-li la solució adequada que els valencians i les valencianes estan demanant.

Gràcies, presidenta.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Font de Mora.

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Ros.

Yo puedo haber utilizado términos a lo largo del debate más o menos del gusto de su señoría.
Pero en ningún caso han sido ni ofensivos, ni mucho menos creo que nadie se haya sentido aludido.
Yo lo que sí he observado en este debate, y creo que para cualquier observador neutral, es que mientras los grupos de la oposición minoritaria, los grupos minoritarios de la oposición, Esquerra Unida y el Grupo Mixto; han venido aquí habiéndose estudiado el tema, trayendo determinados argumentos, trayendo determinados razonamientos que ha habido que contrarrestar, que ha habido que argumentar, y que ha habido que oponer algún tipo de razonamiento, su señoría ha venido aquí a hacer una faena de aliño, en términos taurinos.
Una faena de aliño se dice cuando alguien no puede dominar un tema, que sale, da unos capotazos y se marcha.

Usted, que lleva años, y años, y años en plenos municipales, que ya tiene conchas, en el buen sentido de la palabra, conchas políticas, pues lo ha resuelto como ha podido.
Pero mire usted, se le ha ido el toro del trasvase sin torear.
Porque, porque, porque, no se ha respondido aquí a la pregunta clave, a la pregunta básica, a la pregunta que interesa a los labradores valencianos, a los regantes valencianos, a los empresarios y trabajadores valencianos: ¿Está el Partido Socialista, el Pspv-Psoe, a favor del trasvase o en contra del trasvase?

Seguimos sin saber, en este debate, el posicionamiento del grupo parlamentario.
Y claro, si no sabemos en este debate el posicionamiento del grupo parlamentario tenemos que recurrir al argumento de autoridad.
Y tenemos que ir a las declaraciones y a otros debates repetidos.

Vuelvo a recordar: el señor Pla vota en contra del trasvase, vota en contra del trasvase, se manifiesta a favor del bloqueo de fondos de la Unión Europea.
El señor Rodríguez Zapatero dice que si gobierna derogará el Plan hidrológico nacional, y por activa o por pasiva, numerosos dirigentes socialistas valencianos y también nacionales se han opuesto al trasvase.

Por tanto, el que usted venga aquí y se excuse en un papel.
"Léalo en ese papel, está escrito en el papel".
Bueno, dígalo, dígalo aquí, dígaselo al pueblo.
¿Ustedes están a favor o en contra del trasvase?
*(Remors)* Ustedes están en contra del trasvase.
Ustedes están en contra del trasvase.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

Y si los grupos minoritarios de la oposición tienen sus razones, que respetamos, porque tienen una base ideológica y están perfectamente legitimados para defender la posición contraria del trasvase, ustedes no gozan de la misma legitimidad, porque ustedes en 1993, cuando el agujero del trasvase era así de grande, decían que qué bien, que qué bien.
Y ahora que el agujero del trasvase es mucho más moderado, más sostenible y más aceptable, ahora, como viene de donde viene, viene de la iniciativa de donde viene, esa es la realidad, ustedes anteponen su criterio político al criterio del interés del pueblo valenciano.
Esa es la realidad.
Niegan el trasvase sencillamente porque ustedes no fueron capaces de hacerlo.
Ustedes no fueron capaces de hacerlo.

Y esa deuda histórica que ustedes tienen que asumir, los tiene sumidos en la convulsión.
Esa deuda histórica más una errática política de defensa de los intereses de la Comunidad Valenciana, que hoy se traduce en apoyar a Aragón y mañana en apoyar a Cataluña, porque parece que su partido Socialista sin apoyar a Cataluña y sin apoyar a Aragón, es como un taburete al que le faltan dos patas.
Es decir, se cae.

Por tanto, señorías, no nos vengan con milongas, como dice el clásico.
No nos vengan.
¡Dígannos aquí, y si no pueden decirlo aquí dígannoslo en los pasillos, si ustedes están a favor o en contra del Plan hidrológico nacional!
Porque un plan hidrológico nacional sin trasvase, sin trasvase, es como un jardín sin flores.
¡El pla de Pla, que ni tiene agua ni la tendrá!
Señorías, esa es la realidad.
¡El pla de Pla, que ni trae agua ni la traerá!
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Y eso es el final de toda esta película.
Esta película de terror.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

.
.
.
que ustedes han impuesto a los agricultores valencianos, a los regantes valencianos, a los consumidores valencianos.
Esa es la película de terror.
Y tiene que ver el pueblo valenciano cómo una parte importantísima de su representación política se aleja de los intereses generales simplemente por una cuestión de estrategia coyuntural.

Pero hombre, ¿cómo va a ser?
¿Pero cómo?
Dice usted que por un motivo electoralista.
¿Cómo queremos nosotros por un motivo electoralista?
No hace falta.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

No hace falta ni un solo esfuerzo por nuestra parte para que se le.
.
.
*(Remors)* No hace falta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci per favor.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

.
.
.
se encargan ustedes solos, señorías.
*(Remors)* Se encargan ustedes solos.
Se ahogan ustedes en el agua que nos quitan a todos.
Se ahogan ustedes.
*(Remors)* Señor Camarasa, se ahogan.
*(Remors)* Bien.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Acabe, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

Acabo, señoría, porque el debate finaliza con dos posiciones: una, con agua, y otra, con el vaso que me he vuelto a olvidar, sin agua.
*(Remors)*

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Senyories, votació ordinària a la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre compliment i defensa de la Llei 10/2001, de 5 de juliol, del Pla hidrològic nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular amb l'esmena defensada conjuntament.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 45 vots a favor, 6 en contra, 32 abstencions.
Queda aprovada la presa en consideració.
*(Remors)*

Senyories, silenci.
Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 3 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 34 minuts)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures legals per a la integració dels municipis de Monserrat, Montroi i Real de Montroi en l'Àrea Metropolitana de València, presentada pels Grups Parlamentaris Popular, Socialista-Progressistes, d'Esquerra Unida del País Valencià i Grup Mixt (RE núm.
43.
753, BOCV número 179)***

 

 

**La senyora presidenta:**

Es reprén la sessió.

Senyories, per favor, ocupen els seus escons.

Segon punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures legals per a la integració dels municipis de Montserrat, Montroi i Real de Montroi en l'àrea metropolitana de València, presentada pels Grups Parlamentaris Popular, Socialista-Progressistes, Esquerra Unida i Grup Mixt.
Amb la correcció següent que presenten els mateixos grups: "Mediante este escrito la subsanación de un error en el texto de la proposición no de ley, registro de entrada 43.
753.
Punto uno, donde dice Área metropolitana de Valencia debe decir Entidad metropolitana de servicios hidráulicos, creada por Ley 2/2001, de 11 de mayo.
Corts Valencianes.
12 de noviembre de 2002.
Firmado: Grupo Parlamentario Popular, Esquerra Unida, Socialista-Progressistes i Grup Mixt".

Per acord amb els portaveus, en primer lloc serà la votació ordinària i a continuació l'explicació de vot per cinc minuts.
Correspon, per tant, en primer lloc, la votació ordinària a esta presa en consideració.
Senyories, comença la votació.
*(Remors)*

Un moment.
El senyor Maluenda demana la paraula.
Té la paraula el senyor Maluenda per a una qüestió d'orde.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Pregaria a la presidenta, si a bé ho estima, que es llegira la resolució com queda, perquè s'ha llegit només el primer punt i no els següents.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Moreno.

Senyor Maluenda, la proposición queda tal y como está redactada con la corrección de errores que he leído, que ha leído esta Presidencia, conjuntamente con la corrección de errores, y esta Presidencia ya la ha leído.
Por lo tanto, la votación es la presa en consideració, tal y como fue presentada registro de entrada número 43.
753, junto con la corrección de errores que ha leído esta Presidencia.

Senyories, correspon a continuació la votació.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 67 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada per unanimitat.

Per a explicació de vot té la paraula per cinc minuts, el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyora presidenta.

Amb aquesta votació només fem que reconéixer una realitat i d'alguna manera és un acte de justícia amb la Vall dels Alcalans i amb els seus ajuntaments i amb la gent, les associacions de veïns, que han vingut reivindicant solució a un problema, un problema generat quan no es fa allò que dèiem en l'anterior debat, una gestió racional dels recursos i una planificació racional del territori.

És una necessitat d'aigua per a consum humà amb un creixement urbà aprovat per un ajuntament i recolzat per una Conselleria d'Obres Públiques que quan eixa extensió urbanitzada, com és en les persones adquirir una vivenda i posar-se a viure, resulta que no hi havia suficient recurs de l'aigua.
I, per tant, és de justícia ara que l'Administració done solució i plantege, efectivament, que arribe l'aigua de la zona més propera que tenen l'aigua, que és l'entitat metropolitana de recursos hidràulics.

Obra urgent, que hauria de ser urgent, i per això aquest esforç de consens, perquè està projectada en la Conselleria d'Obres Públiques, en el capítol de recursos hidràulics, el projecte està realitzat.
I el que cal, simplement, és que s'autoritze eixa quantitat que ells necessiten per a ja poder abastar-se, poder servir-se de l'aigua.

Per tant, ara el que fem les Corts Valencianes és donar-li presa.
Des d'avui torna a posar-se el rellotge en marxa i eixe rellotge en marxa està en la responsabilitat de la Conselleria d'Obres Públiques i Transports i de l'entitat metropolitana per aconseguir que es dote d'aigua a la Vall dels Alcalans, vall de la ribera de València que ha donat, ha prestat grans serveis a l'àrea metropolitana de València, àrea que ha rebut els residus, i no solament els residus sòlids urbans sinó també residus tòxics i perillosos que estan ubicats allà en la Vall dels Alcalans.

Per tant és de justícia que aquella comarca que ha estat rebent els residus de tota eixa àrea metropolitana de València ara els facilite i, torne a dir, amb urgència, perquè ara s'aprova, hui, aquesta resolució, però eixa batalla no ve d'ara ni ve de sis mesos, és una batalla sostinguda sobretot pel veïnat que es va reunir i va impulsar aquesta petició, torne a dir que no és de sis mesos ni de tres, és una batalla important, d'un desenvolupament incontrolat que ha portat a eixos dèficits hídrics.

Per tant, saludar al consens, però torne a dir, el rellotge compta a partir d'avui.
Ara la pilota està en mans de la Coput, de la confederació i de l'entitat metropolitana que ha de donar solució definitiva i enviar l'aigua a la Vall dels Alcalans com, torne a dir i vull dir-lo amb rotunditat, eixa subcomarca de la Ribera ha sigut moltíssim, moltíssim, de vegades fins i tot massa solidària amb l'àrea metropolità reben els residus en els abocadors de Montroi i de Real de Montroi.
Per tant, que arribe l'aigua a Montserrat prompte, a Montroi i a Real de Montroi com han arribat altres productes menys, molt menys clars que l'aigua que avui estem parlant tant.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, en representació d'Esquerra Unida i per a explicació de vot, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí, hem votat a favor d'aquesta resolució per un motiu molt clar.
Pensem que hem estat una part important en el seu procés de gestació.
Nosaltres volem recordar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
que quan tinguérem la primera reunió, tant amb l'associació de veïns com l'alcaldia vam manifestar ja la nostra disponibilitat a treballar per una resolució conjunta, vam realitzar també algunes preguntes.
Aquesta resolució té una història.
Férem una primera resolució amb el Partit Socialista, Esquerra Unida i el Grup Mixt.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Un moment, senyor Ribó, un moment senyor Ribó.

Senyories, per favor, pregue que ocupen els seus escons i pregue silenci.

Continue, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Deia que aquesta resolució té una història i és una resolució precedent que vam realitzar conjuntament Esquerra Unida, el Partit Socialista i el Grup Mixt i que quan es va tenir coneixement que el Partit Popular manifestava la seua disponibilitat de consensuar una proposta va ser retirada en la junta de portaveus.
Es va consensuar una nova proposta, s'ha de dir, sempre amb el coneixement directe dels afectats, almenys el nostre grup va a mantenir aquesta línia de contacte perquè ens semblava que era imprescindible, i nosaltres hem de manifestar, hem de manifestar que és una satisfacció que avui puguem consensuar una acord d'aquest tipus i també que haguem aconseguit per uns camins un poc peculiars el fet que aquesta proposició puga entrar en un Ple amb una certa prioritat.
Per tant, el nostre grup vol manifestar la seua satisfacció perquè tots estem d'acord en temes concrets de gestió de l'aigua.

Aquesta resolució posa de manifest que entre aquest punt i l'anterior, que els dos són sobre aigua, hi ha unes diferències prou importants, hi ha unes diferències prou significatives.
Però a la vegada volem cridar l'atenció, i sobretot li volem cridar l'atenció als interessats.
En aquestes Corts s'han aprovat moltes resolucions o que no s'han complit mai o que s'han retardat molt.
I vaig a posar alguns exemples perquè ha estat part directa del mateix.
La circumval·lació en l'autovia de Sagunt, que s'ha retardat molts anys respecte al que aquí es va plantejar.
L'autovia, la connexió amb la Font de la Figuera, aprovada aquí a iniciativa del nostre grup.
L'autovia amb el camí de Castella, aprovada aquí en el nostre grup i que això ja en fa exactament quatre anys.
*(Remors)* La connexió de trens entre Dénia i Gandia que fa quatre o cinc anys concretament.

Per tant, volem ressaltar dues idees que ens semblen importants.
La primera: és molt important aprovar una resolució per s'ha d'estar atent i vigilant perquè l'aprovació no implica l'execució.
Eixa és l'experiència d'un modest diputat que prompte farà vuit anys que està ací i que se li han aprovat algunes iniciatives, però que després passa el que passa.

El segon, la segona idea.
En els problemes de la gestió de la demanda raonable li volem dir al Partit Popular que podem estar tots d'acord sense problemes, com estiguérem concretament, per exemple, quan es va plantejar aquí un acord entre el Ministeri de Medi Ambient i el Govern de la Generalitat ja fa molts anys en 1996.
I li volem dir que estaríem d'acord, per exemple, per exemple, que d'una vegada per totes se li posen comportes a la presa de l'Algar perquè puga emmagatzemar l'aigua d'un riu que a vegades fins i tot pot produir inundacions en la zona del Camp de Morvedre.
Com estarem si algun dia va endavant concretament l'eliminació de tots els emissaris submarins que estan tirant aigua a la mar, com estarem en el moment.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ribó, atenga's a la qüestió de l'explicació de vot.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Estic parlant d'aigua, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

És l'explicació de vot d'una presa en consideració.
Atenga's a esta qüestió.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Mire vosté, estem parlant d'aigua i estem parlant de gestió de la demanda, i entenc que és un tema que atén perfectament al tema.
De totes maneres si vosté entén que no s'atén, em talla la paraula.
Gràcies.
*(Pausa)*

Aleshores estava dient, estava dient que estarem d'acord en tots els tema de gestió de la demanda que considerem raonables.
Però hi ha polítiques de gestió de l'aigua que entenem que són velles, que són obsoletes i que no comptaran amb el nostre acord, com han comptat en aquesta proposta.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, per a explicació de vot, la diputada Sanchordi en representació del Grup Parlamentari So-cialista-Progressistes.

 

**La senyora Sanchordi García:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El Grup Parlamentari Socialista, per suposat, ha votat a favor d'esta proposició no de llei, és a dir, ha votat a favor de solucionar d'una vegada per totes el problema que està patint una zona de la nostra comunitat, la comarca de la Vall dels Alcalans, tradicionalment castigada per la mancança de recursos hídrics.
En este sentit cal ressaltar que els ajuntaments, els ciutadans dels pobles de la zona, Montroi i Real de Montroi i Montserrat, i en particular el municipi de Montserrat a través de l'associació de veïns afectats i a través de l'equip de govern, d'un temps a estar part ha estat realitzant una sèrie de mobilitzacions i de gestions dirigides a solucionar el problema.
Dins d'estes gestions s'han produït una sèrie de reunions amb representants tant de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer com de la Conselleria d'Obres Públiques.
S'han produït una sèrie de concentracions i manifestacions i s'han produït també una sèrie de reunions mensuals al municipi de Montserrat per a fer un seguiment de les gestions que s'han estat duent a terme.
Tot açò amb independència del color polític i amb independència de la ideologia.
És a dir, ha hagut una posada en comú, ha hagut un treball en comú per part de tots els afectats.

En eixe sentit des del Partit Socialista, des del grup parlamentari, valorem este treball conjunt i li atorguem el mèrit que li correspon per a ara estar debatent este tema, el mèrit que li correspon que a més és molt.
En eixe sentit és de justícia també reconéixer la part que li pertoca al Partit Popular, la part que li pertoca tenint en compte que l'única possibilitat que estiguem debatent esta qüestió amb tanta celeritat depenia de la voluntat del partit que té majoria en esta Cambra, que és el Partit Popular.
I de la mateixa manera si es va aprovar, si és una proposició no de llei conjunta i s'aprovara per unanimitat, és també per voluntat del partit que té majoria, i valorem este mèrit.

Ara, tant de bo, tant de bo esta voluntat haguera segut prèvia, haguera segut prèvia, per exemple, del Govern i no hagueren fet falta estes pressions del poble i tant de bo, directament, la proposició no de llei haguera segut conjunta, perquè fins que el Grup Parlamentari Popular se va decidir a consensuar posicions va donar temps que l'alcalde de Monserrat i els veïns afectats pel problema d'aigua se reuniren amb tots els grups de l'oposició, que tots els grups de l'oposició presentaren una proposició no de llei conjunta, que tots els grups de l'oposició acudiren allí, *in situ*, a donar a conéixer als mitjans de comunicació eixa proposició no de llei conjunta, quan des d'un primer moment també s'havia sol·licitat la reunió amb el Grup Parlamentari Popular.
I, després de tot això, en un acte de generositat, l'oposició va retirar la seua iniciativa per a poder consensuar-ne una de tots els grups parlamentaris.

En qualsevol cas, l'important és que ara estem debatent i anem a aprovar una resolució i el que cal és exigir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Sanchordi García:**

.
.
.
a partir d'ací el que cal és exigir la materialització dels projectes i dels tràmits que van a permetre el subministrament d'aigua potable a la zona de la Vall dels Alcalans.
Exigir, en eixe sentit, tal com diu el text de la resolució, que s'execute a la màxima brevetat la canalització des de la planta potabilitzadora de Picassent, i que s'acceleren els tràmits, les mesures per a la concessió d'aigua que necessita la zona.

Per tot això i esperant que la resolució que hui hem aprovat ja se duga a terme, se complisca el més prompte possible, per tot això hem votat a favor.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula per a explicació de vot, la il·lustre diputada, senyora Ribes, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Ribes Abel:**

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Ribes.

Senyories, per favor.

Senyories, ocupen els seus escons, per favor.

 

**La senyora Ribes Abel:**

 

Gràcies.

Senyores i senyors diputats.

En un matí tan clarificador com el de hui en què hem escoltat algunes coses curioses, entre altres temes que no sabíem exactament què era una séquia, quan jo podia explicar-li com s'alça i com s'acatxa una paleta i com es canvien les vàlvules per a poder regar, *(remors)* he de dir-los a tots vostés que em correspon a mi, en el dia de hui, explicar la intenció del vot del meu grup, intenció de vot que no podria ser altra que el de votar a favor.
I votem a favor perquè mosatros també escoltem.
Escoltem les reivindicacions dels veïns i les veïnes de la Vall dels Alcalans, dels veïns i les veïnes de Real de Montroi i de Monserrat que durant molts anys han estat clamant per esta solució.

Miren, també s'han reunit amb mosatros.
També els hem escoltat i els hem dit que arribaria eixa solució.
En la proposta d'eixa resolució, d'eixa proposició no de llei, en el seu primer punt parla de la integració dels municipis de Monserrat, Montroi i Real en l'entitat metropolitana de la gestió hidràulica, resolució que necessita una modificació de la disposició addicional de la Llei 2/2001, de 12 de maig, on es parla de la creació i la gestió de les àrees metropolitanes.

A més, es parla també en esta resolució que la concessió d'aigües del sistema Xúquer-Túria siga necessària o imprescindible perquè es puga concedir allí i es puga pal·liar quins són els seus efectes.

En el tercer punt insta, instem la Conselleria d'Obres Públiques i de Transports a executar el projecte que tenim redactat a la major brevetat possible.

Miren, les resolucions que es prenen en esta cambra són la major part d'elles executables.
Se mos demanen solucions i he de dir que este és un projecte que està a punt de ser licitat, que a la setmana que ve eixirà ja publicat i que és intenció del Govern Valencià que abans que acabe la legislatura estiguen les obres començades.

Per tant, sí que sabem arreplegar les sensibilitats dels pobles, de les dones que viuen en eixa vall.
Però és que no soles escoltem eixes sensibilitats.
Mire, també escoltem les sensibilitats dels hòmens i les dones que viuen en el Baix Vinalopó i que viuen en el Baix Segura.
Estem parlant d'un bé preat, estem parlant del bé de l'aigua, que no és propietat de ningú i és un bé per a tots.

Votant a favor d'esta resolució, que és una proposta conjunta de tots els partits polítics i que a més està esperant-ho el poble de Monserrat, de Montroi i de Real, l'única cosa que fem és donar resposta al que mos demanen.
Com a institució valenciana, com a primera institució valenciana és la nostra responsabilitat donar prompte eixes solucions.

Estem parlant del tema prioritari que és el de l'aigua.
I esta proposició es basa en dos fonaments.
Primer, en considerar que és un bé per a tots i que no és propietat exclusiva de ningú.
I per segon, apel·lem a la solidaritat, apel·lem a la solidaritat entre comarques, entre la comarca de la Ribera i la de la Vall dels Alcalans, entre la comarca de l'àrea metropolitana i de la Vall dels Alcalans.

Demane, per tant, una mínima intel·ligència perquè entre tots puguem també apel·lar a la solidaritat entre les regions d'Espanya.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Ribes.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les 16:30.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 55 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 40 minuts)*

*(Ocupa la presidencia el vicepresident segon, senyor Antonio Moreno Carrasco)*

***Pregunta número 860/02 al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Carlos González Cepeda, sobre la lluita contra el tràfic de persones, que formula la diputada Nuria Espí de Navas del GP Socialista-Progressistes (RE 37.
661, BOCV número 145).***

**El senyor vicepresident segon:**

 

Punto nueve del orden día: preguntas orales en el Pleno.

Tiene la palabra la diputada Nuria Espí de Navas para realizar la pregunta 860 al conseller de Justicia y Adminis-traciones Públicas.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Buenas tardes.

Señor conseller, yo creo que el motivo de preguntar.
.
.
lo hemos hecho en distintas vertientes, por un lado, a la Conselleria de Bienestar Social, también de forma transversal incluso a la propia política del Gobierno y, en este caso, a lo que se referiría a su ámbito competencial, como mínimo, en cuanto a tener la información que correspondería a la Conselleria de Justicia y, por lo menos, tener el conocimiento de qué medidas se están adoptando con respecto al tráfico de personas en la comunidad.

Sabemos, lamentablemente, que están ocurriendo casos determinados de mafias, algunos de ellos ya, y más vinculados con la inmigración, que sí.
.
.
y a través de los medios de comunicación tenemos conocimiento de las medidas que se están adoptando.

Pero, lamentablemente, las que tienen referencia directa con la prostitución o con la trata de mujeres, por nuestra parte no se ha visto ni tenemos conocimiento alguno de que se estén adoptando medidas, desde el punto de vista de aplicar la legislación, para evitar que se produzcan situaciones que consideramos escandalosas en algunas zonas de nuestras ciudades y en el entorno de nuestras carreteras, y que cada vez más vemos ya de alguna forma hasta con naturalidad, porque nos estamos acostumbrando a espectáculos.

Y no sé si sabemos que nos estamos refiriendo a trata de personas y nos estamos refiriendo a situaciones absolutas de desprotección pública, a trata de personas en casos doble vertiente, como inmigrantes y como mujeres; a la utilización de niños para la mendicidad, todo lo que estaría enmarcado en la legislación internacional dentro de lo que significa el tráfico de personas, el utilizar a las personas como si fueran una mercancía.

Queremos saber, señor conseller, qué medidas ha adoptado la conselleria y qué políticas tiene previstas a medio plazo para evitar que en nuestra comunidad se den de forma creciente esas situaciones cada día más.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora diputada.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Como bien conoce su señoría, en materia de prostitución en la calle, las consellerias de Sanidad y Bienestar Social son las únicas competentes para adoptar medidas de carácter sanitario y de atención social, respectivamente, a las personas que la ejercen.

Ahora bien, por lo que respecta al posible tráfico de personas existentes como consecuencia de la prostitución callejera, debo señalarle ­al igual que ya se la ha indicado, y usted conoce perfectamente, en otras preguntas similares­, le debo indicar que la Conselleria de Justicia y Administra-ciones Públicas carece de competencias en asuntos relacionados con la seguridad ciudadana, ya que hasta la fecha dichas competencias no han sido transferidas.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Señora diputada.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Señor conseller.

Yo creo que hay que tener, y nos preocupa, pensamos que hay tener un rigor a la hora de, como mínimo, no evitar el debate de una problemática que azota a nuestra comunidad, y que en muchos casos tiene más que ver con una falta de aplicación de unas políticas claramente aprobadas, como puede ser el tema de protección de fronteras, la respuesta policial a la inseguridad ciudadana, la regulación del negocio de la prostitución o no como una actividad comercial, o a quién beneficia o perjudica la situación de la prostitución o de la trata de mujeres, en particular, de forma clara; cómo están aflorando casos de menores en los clubs, en las carreteras, sin ningún tipo de control.

Que yo sepa, no hay legislación alguna que permita a la Policía Nacional entrar o acceder a determinados lugares para comprobar qué personas están ejerciendo la prostitución, y no solo en los clubs de alterne, que también se da tráfico de personas, sino también en las calles de nuestras ciudades.
No solo es la prostitución que de una forma.
.
.
Por la respuesta que hubo por parte de los vecinos, se tomó una medida por parte de Bienestar Social, que, por cierto, tenía partida presupuestaria en el anterior presupuesto y este ya no lo tiene, de un convenio con Cáritas para hacer reinserción social, con 15 millones de pesetas.
Perdone.
No hay ninguna conselleria que no solo es que no aplique las competencias, sino que tenga destinado nada de su presupuesto para hacer políticas que, efectivamente, eviten que se consuma la prostitución.

Pero, por otro lado, que se aplique la legalidad y que se aplique la norma que existe, que es impedir los negocios ilegales en la calle.
Y la prostitución al final, y el tráfico de personas, no es más que un negocio irregular en la calle que beneficia a unos pocos, y que tienen un nombre y que se llaman mafias.
Y que usted sabe que en el conjunto de la comunidad económica europea se está debatiendo en profundidad cómo acabar con el tráfico de personas.
Y que hay cientos de directrices, muchas de ellas a las que se ha acogido el gobierno de nuestro país.

Y, sin embargo, aquí en nuestra comunidad no vemos que se esté frenando esa tendencia, sino todo lo contrario.
La prostitución en la calle, la llegada masiva de personas, que somos todos conscientes que son fruto del tráfico de personas, se multiplica en los negocios cerrados, en los clubs de alterne, en las calles, en la ciudad de Valencia, en la ciudad de Alicante y también en la zona de Castellón, que era donde hasta ahora tenían el beneficio de tener menos casos.

Y esa es una realidad que de alguna forma ustedes no pueden escaquearse que nosotros lo discutamos aquí diciendo que no tenemos competencias, porque, que yo sepa, sobre la policía autonómica sí las tenemos.
Porque, que yo sepa, aquí hay una Delegación de Gobierno, y como mínimo, usted debería, en la comisión de seguridad, tener el interés por el seguimiento de esos casos.
Y por lo menos venir aquí a debatir cómo de alguna forma en esta comunidad podemos adoptar medidas para evitar situaciones que rayan, están rayando.
.
.
hoy en día el tráfico de personas supera al de la droga y a la de los estupefacientes en toda Europa y en el mundo.
Y usted lo sabe, y lo sabemos todos, porque es un tema que siendo discutido en el marco de la comunidad económica europea.
Y aquí no se está aplicando absolutamente ninguna política.

Es más, hay manga ancha, porque cuando hay una situación de ilegalidad en la calle, lo único que tienen que hacer es intervenir y aplicar la ley.
Es lo único que tienen que hacer.
Y la responsabilidad máxima es de quien no aplica la ley cuando el caso se está viendo en la calle.
Otra cosa es cuando no tenemos posibilidad de percibir que está ocurriendo eso.
Pero cuando lo vemos, cuando vemos a menores de otras zonas europeas, que también están utilizando el tráfico de personas a través de la inmigración y que se dedican a la mendicidad en nuestras ciudades, y tampoco se toman las medidas adoptadas, está habiendo dejación de la responsabilidad pública.
Y es lo único que nosotros queremos constatar.

Y pedimos que se tome en serio porque es un problema grave que en pleno siglo XXI, a principios del siglo XXI, tengamos que estar hablando del tráfico de personas como el primer negocio y el volumen que mueve más miles de millones de pesetas dentro del mercado de la ilegalidad o de la clandestinidad no solo en Europa sino en el conjunto del mundo.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora diputada.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

No hay parangón ni cifras comparables con la esclavitud.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, usted me ha hecho una pregunta como conseller de Justicia y Administraciones Públicas, y como tal le he respondido que la conselleria no tiene competencias en la materia que es objeto de la pregunta.

Evidentemente, como ciudadano y como responsable.
.
.
o como cualquier otro ciudadano de la Comunidad Valen-ciana, es un problema que me preocupa, pero yo no tengo competencias.
Lo que pasa es que usted está mezclando.
.
.
me ha hecho una disertación mezclando competencias internacionales, competencias nacionales, competencias municipales, y haciendo además afirmaciones que no tienen ninguna consistencia.

Usted habla de la ilegalidad en la prostitución.
La prostitución en sí misma no es ilegal; ni es legal ni es ilegal, porque está despenalizada.
*(Remors)* El tráfico de personas hay que demostrarlo, señora diputada.
Y habla usted de que en determinados establecimientos.
.
.
Yo le puedo hablar en lo que es competencia de la unidad adscrita, que es en materia de espectáculos.
Absolutamente en todos los controles que se están haciendo no se ha detectado tráfico de menores en ninguno de los establecimientos de la Comunidad Valenciana.
Otra cosa es que usted hable en líneas generales de la información que a veces aparece en los medios de comunicación y de actuaciones policiales correspondiendo a movimientos de tráfico a través de Internet, etcétera, etcétera.

Pero, además, eso no es competencia mía.
Eso es competencia, en cualquier caso, del Cuerpo Nacional de Policía o de los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, a los que debería usted preguntarles cuáles son las actuaciones que se hacen en esa materia a través de la Delegación del Gobierno.
Pero señora diputada, yo dejé de ser delegado del gobierno hace tres años y, evidentemente, no es competencia mía.

La Generalitat trabaja en materia de sanidad y en materia de bienestar social en los Centros 24 Horas Mujer, en los centros de atención a menores, en los programas asistenciales.
Y estamos en estos momentos intentando coordinar un programa de atención y de eliminación, en la medida de lo posible, y le vuelvo a recordar, en la medida de lo posible, en tanto en cuanto el ejercicio de la prostitución no está penalizado.
Y esas afirmaciones que usted hace con respecto a menores, *(remors)* esas afirmaciones las tendría que probar y, si usted es conocedora de ellas, ponerlo en conocimiento o de la fiscalía o del juzgado.

 

 

***Preguntes números 1.
344/02, 1.
345/02 i 1.
346/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el control que exerceix la conselleria en el servei de radiodiagnòstic, sobre l'accés dels radiòlegs dels centres públics a l'alta tecnologia en radiologia, i sobre la formació dels professionals de radiologia del servei sanitari públic, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 39.
031, 39.
032 i 39.
033, BOCV número 154).***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Para plantear las preguntas 1.
344 a 1.
346 al señor conseller de Sanidad, tiene la palabra la diputada Ángela Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president, i senyor conseller també, estes preguntes no han d'estar agrupades d'eixa manera.
O siga, son unes preguntes que.
.
.
una es refereix a una cosa determinada i les altres dos a una altra cosa.
Però, en fi, com estan agrupades aixina, a la millor ho he de fer tot junt, perquè el Reglament, i tot això, és el Reglament.

La primera pregunta, la 1.
344, es refereix, senyor conseller, que un bon dia a vostés se'ls va ocórrer posar el servei de radiodiganòstic privat, o siga, de gestió privada, en unes instal·lacions públiques, però la ressonància magnètica la veritat és que li ho van donar a una empresa privada perquè s'aclarira.
Fins eixe moment, les ressonàncies magnètiques que s'havien fet en l'hospital eren unes, les que foren.
A partir d'eixe moment, i en el primer any, va haver un augment del 47%.
El 47%, escolte, no és l'1% ni el 2%.
El 47% és una quantitat excessiva.

Llavors, mosatros la pregunta que li fem és: com explica vosté eixa diferència pública-privada, de públic el que siga i el 47% més, quan hi ha una empresa privada que damunt ha de guanyar diners en ressonàncies magnètiques?
Eixa és la primera pregunta.

Les altres preguntes es refereixen ­i eixes no li les llig­, però es refereixen que una volta que vostés li han regalat la ressonància magnètica a unes empreses privades, on es formen els metges?
O siga, l'alta tecnologia, quant a radiologia, els metges que acaben el MIR on es formen?
, perquè això en els hospitals públics no està.
Vostés els ho han regalat a les empreses privades.
Llavors, com és això?
Vosté pensa que és lícit que als professionals de radiologia del servei sanitari públic se'ls negue o retalle la possibilitat a la formació professional dintre de la seua especialitat?
No tenen accés a l'alta tecnologia.
Escolte, està molt bé allò que vosté troba que la gestió privada és una meravella del tot.
Però, en fi, si és molt més cara i damunt impedeix que els nostres metges es formen, la veritat és que no solament no és ninguna meravella, sinó que és perjuí per a la sanitat del País Valencià.

Espere la seua resposta, senyor conseller.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora diputada.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Senyora diputada, a la pregunta que vosté planteja de com s'exerceix el control respecte el Servici de Radiodiag-nòstic, dir-li que ho té molt clar en la clàusula catorzena del plec de condicions, les clàusules administratives del vigent concurs públic, el 234/2000, pel que s'adjudicà eixe servici, queda absolutament molt clar el que són les garanties de la prestació del servici, de la qualitat i del seguiment de les proves que se realitzen.

En conseqüència, vosté deu saber, i si no li ho explique jo, que les exploracions de ressonàncies magnètiques són sol·licitades pels facultatius de la sanitat pública, i estan exclusivament determinades per criteris clínics, criteris que a la seua vegada són els que se seguixen en els servicis de radiodiagnòstic per a la seua autorització.

De l'anterior, hi ha que concloure que en ningun cas les qüestions pressupostàries deuen ser determinants en la prescripció de les exploracions de ressonàncies magnètiques, sinó que, repetisc, la prescripció únicament i exclusivament respon a judicis de tipus clínic que prescriuen els facultatius.
O és que vosté el que vol dir en esta pregunta és que els metges estan prescrivint mal?
O estan prescrivint més del que toca faltant al seu codi deontològic?
Jo vull pensar que no és el que vosté està plantejant, vull pensar-ho perquè això d'altra manera seria molt greu.

Què és el que passa?
Que este servici fa que apleguen les ressonàncies magnètiques, hui estiguen aplegant a tota la població, i abans no.
Abans hi havia una ressonància magnètica sols en el Doctor Peset, pública, que per cert, era de 0,5 tesles en camp magnètic, o de mig camp; que, per cert també, eixa ressonància magnètica pública en el Doctor Peset ara és de tesla i mitja o d'alt camp quant a tecnologia.
I en estos moments n'hi ha 22 equips de ressonància magnètica repartits pels principals hospitals de tota la xarxa.
I abans sols n'hi havia una, i qui volia formar-se o qui volia fer una prova havia d'eixir de l'hospital i anar a una clínica privada.
I ara, dins del mateix hospital, en 24 hores per al pacient que està hospitalitzat, i en set dies per al pacient que no està hospitalitzat, sense que hi haja llista d'espera en estos moments, com vosté pot comprovar i contrastar, s'estan fent les proves.

I quant a la formació, tot el contrari.
És a dir, vosté té un error en el plantejament de la formulació de la segona i tercera pregunta.
És a dir, si precisament quan tenen accés a la formació els radiòlegs públics és ara.
És ara, perquè en el plec de condicions tenen perfectament definit i garantit, el que és un accés que mai han tingut a la formació i a la investigació, no sols a la formació que vosté formula en les seues preguntes, sinó a part de la formació, també a la investigació en el nou sistema.

Per tant, jo crec que és tot el contrari que vosté havia.
.
.
està plantejant en les seues preguntes.
I hui la realitat és que tenim 22 ressonàncies magnètiques repartides al llarg i ample de tots els principals hospitals de la Comunitat Valenciana, quan abans no existien, i que hui tenen la possibilitat de formació i d'investigació els radiòlegs quan abans tampoc la tenien.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Señora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore, senyor conseller, ací no mos aclarim.
Quan resulta que els metges en l'atenció primària resulta que són tres minuts només, i és que el pacient entre i isca perquè no hi ha manera ni que se l'explore ni res; en l'atenció especialitzada cada cinc minuts posen a tres persones, a tres, i això el cartell està allí a la porta, vosté va, el veu, i veu cada cinc minuts tres persones.
Resulta que sí que és un problema pressupostari, perquè no es pot augmentar el personal de l'atenció primària i no es pot augmentar el personal de l'atenció especialitzada.

I resulta que les ressonàncies magnètiques que són privades, ancha es Castilla, que facen totes les ressonàncies que vulguen, que per a això els ho han posat dins dels hospitals perquè guanyen tots els diners que han de guanyar.
I perquè ordenen totes les ressonàncies magnètiques, que després diguen: "oi, esta m'he enganyat, resulta que està una miqueta borrosa, anem a tornar-la a fer, i anem a fer-ne quatre més".

Escolte, que els periòdics en venen plens d'eixa història de les ressonàncies magnètiques i del negoci que representa la ressonància magnètica.
I sobretot, senyor conseller, del greuge comparatiu que representa el que un metge d'atenció primària resulta que haja de tindre mil i escaig cartilles, mil i escaig cartilles i noranta visites per dia.
I això sí que s'ha de solucionar, perquè els pressupostos són els pressupostos i no poden vore a més gent.
Mentres que les ressonàncies magnètiques, ala, vinga, que facen tot el que vulguen que per a això els han posat el negoci dins dels mateixos hospitals a certes empreses perquè guanyen prou diners que per això manem, per a facilitar-los el negoci a esta gent.

I després, senyor conseller, les altres preguntes, de què diu?
De què diu?
Els metges diuen que no tenen accés.
Vosté tindrà accés a la investigació, vosté tindrà accés a tot el que vulga en la radiologia d'alta tecnologia; però els metges, el metge de a peu del MIR, eixe no en pipa una, no en pipa una.
A no ser que faça un contracte d'eixos *basura* que es té tanta afició a fer en l'empresa privada.
I aleshores, a la millor veu alguna ressonància magnètica, a la millor.
Però un MIR normal en un hospital, eixe no veu res, eixe no veu absolutament res.
Almenys és el que diuen els metges MIR dels hospitals, que no tenen accés a eixes històries.

Una altra cosa és que vosté diga que tot el monte es orégano i que ací és tot una meravella.
Però la realitat és eixa.
Les ressonàncies magnètiques en mans privades, el 47% més, sense ningun trellat.
I els metges no es poden formar en alta tecnologia radiològica.
I això és el que vosté ha de contestar i no tirar balons fora, perquè vosté és el conseller de tots els ciutadans del País Valencià i mos ha de defensar a tots i no a les empreses privades.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora Llinares.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Senyora Llinares.

Defendre a la gent se defén donant-li servicis.
En estos moments 22 equips de ressonància magnètica front als que hi havia abans sols en clíniques privades, no en hospitals públics com estan ara.
Les ressonàncies estan en mans d'un concurs públic que està vigent, el 234/2000, eixa és la realitat.

I si vosté ací ha vingut a confirmar el que jo li havia dit abans o el que jo em temia en la meua primera intervenció, que els metges són els que prescriuen, els metges, els radiòlegs de la sanitat pública, que són els que estan prescrivint baix el criteri clínic únic i exclusiu i autònom.
Vosté està dient que estan faltant al seu codi deontològic, i estan prescrivint més que el que deguen en base a no sé què.
Doncs m'alegra molt que haja això quedat en el *Diari de Sessions* perquè jo puga transmetre-ho, lògicament, als radiòlegs.
M'alegra moltíssim, perquè almenys estem mirant vertaderament la vertadera barbaritat que vosté, la seua senyoria, acaba de dir en estos moments.

I ara n'hi ha formació i investigació perquè n'hi ha en els centres públics, en els hospitals, n'hi ha ressonàncies magnètiques que abans no n'hi havia.
Per eixa senzilla raó, si és que és molt senzill.
I perquè està garantit en el plec de condicions.
I vosté ha parlat dels MIR, i ha parlat de la docència.
Ja vaig a donar-li també dades dels MIR i de la docència.

Mire vosté, els radiòlegs s'ha integrat perfectament i plenament en el projecte.
L'exemple de la integració destaca la participació dels facultatius de les seccions de ressonància magnètica en les comissions hospitalàries, aixina com els dos cursos internacionals d'avanços en ressonància magnètica que s'han organitzat, per exemple, pel Servici públic de Radiodiagnòstic de l'Hospital La Fe, de València.

Però mire vosté, ja que ha anomenat la docència, en l'últim test d'avaluació de docència realitzat als residents que parlava vosté de residents de l'Hospital La Fe, la puntuació més alta que atorgaren en el seu conjunt estos residents a les seccions de les que havien realitzat el seu rotatori, fou a la secció de ressonància magnètica.
Mire vosté.
Curiosament la màxima puntuació en docència de residents va i resulta que és en ressonància magnètica.

El que passa que vosté, jo estic molt d'acord i és molt legítim, que vosté tinga un altre model totalment diferenciat i distint al que mosatros tenim.
Però que evidentment este model ha aportat alta tecnologia i ressonàncies a tots els hospitals comarcals, a tots els hospitals principals en 22 equips, quan abans sols n'hi havia un en la Generalitat Valenciana; ha donat accés a la formació, a la investigació i a la docència dels radiòlegs, i sobretot ha fet el que volen els ciutadans, que no hi haja llista d'espera en ressonàncies magnètiques, perquè se garantix als que estan hospitalitzats en 24 hores i als qui no estan hospitalitzats en set dies.
I eixa és la realitat, i el ciutadà el que vol són realitats i en este cas concretament i particularment la realitat és eixa.

Moltes gràcies.

 

***Preguntes números 1.
555/02 i 1.
556/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la llista d'espera per especialitats de l'Hospital Mare de Déu dels Lliris, que formula el diputat Josep Albert Mestre i Moltó del GP Socialista-Progressistes (RE 39.
401 i 39.
402, BOCV número 159).***

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Para plantear las siguientes preguntas, 1.
555 y 1.
556 al señor conseller de Sanidad, tiene la palabra el ilustre diputado Josep Albert Mestre i Moltó.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Dos preguntes sobre un mateix tema que és el que fa referència a la llista d'espera per especialitats a l'hospital Mare de Déu dels Lliris.
Un tema que expressa una problemàtica, el de les llistes d'espera, el dels temps d'espera, que vostés, malgrat tota la propaganda que van fer en la proppassada campanya electoral, no han sabut, no han volgut, han sigut incompetents per resoldre-ho.
No no ho dic jo sols, per suposat, sinó també l'informe del Síndic de Greuges en l'últim document que se'ns ha presentat al respecte.

Les preguntes són, doncs, les següents.
La llista d'espera per especialitats de l'Hospital Mare de Déu dels Lliris, al mes de març de 2002, i segons dades proporcionades per diverses entitats sindicals i socials, corroborades des del propi centre hospitalari, eren les següents: Urologia, tres mesos; Cirurgia, quatre; Neumologia, tres; Al·lèrgia per a lactants, dos, per a la resta, catorze mesos; Cardiologia, primeres visites, sis mesos, per a revisions sis mesos; Digestiu, primeres visites, dos mesos, per a revisió sis mesos; Neurologia, primeres visites, tres mesos, per a revisions, set mesos; Oftalmologia, sis mesos; Endocrino, primeres visites, tres mesos, per a revisions, nou mesos; Otorrino, un mes; Ginecologia, vuit mesos i Reumatologia, primeres visites, set mesos, per a revisions, set mesos.

Davant aquesta realitat, com dic oferida per diverses entitats sindicals i socials, i corroborades en aquell aleshores des del propi centre hospitalari ­no sé què ocorrerà ara després del maremàgnum que ha armat un poc allí­ les preguntes que li faig són les següents.
Quan va la conselleria a posar en pràctica les mesures necessàries perquè en l'esmentat hospital es puguen acurtar els terminis d'atenció, revisió o intervenció dels pacients procedents de l'àrea de salut 14?
Quines accions, senyor conseller ­¿per què ens té tan castigats als alcoians i alcoianes, senyor conseller, en estes i en altres coses i als habitants de les nostres comarques?
­ quines accions va a dur a terme la seua conselleria, per a acurtar els temps d'espera a fi que els pacients puguen ser atesos, revisats o intervinguts en l'Hospital Mare de Déu dels Lliris ?
Eixes són les dos preguntes que li faig sobre el tema que li he esmentat.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Il·lustre diputat, en primer lloc, volguera dir-li que les dades que la seua senyoria menciona en l'exposició de motius de la pregunta no coincidixen en les dades que maneja la direcció del centre.
Esta afirmació queda corroborada pel fet que l'acta del Consell de Salut de l'àrea de data 20 de maig no constaten tals xifres.

Per centrar-me en l'objecte de les preguntes que la seua senyoria fa, que és quines són les accions a dur a cap i quines són les mesures a realitzar en l'hospital d'Alcoi, li diré el següent.
En eixe sentit dir-li que hem dissenyat dos tipus de mesures, dos blocs de mesures específics.
El primer d'ells, de tipus estructural, consistix en abordar l'ampliació de l'hospital a través de la creació de noves consultes, i d'un hospital de dia, oncològic; ampliació que finalitzarà.
.
.
la seua finalització està prevista en desembre del present any.
Esta mesura anirà també acompanyada del consegüent augment de plantilla.

La segona mesura busca una major coordinació entre l'atenció primària i l'especialitzada, i se basa en la implantació del projecte Abucasis II que, com les seues senyories deuen conéixer, consistix en la informatització de tota la xarxa assistencial, el que permetrà la posada en marxa de la història clínica electrònica.
A l'espera de la implantació d'este projecte, des del present mes d'octubre les fulles d'interconsulta, dirigides tant al centre d'especialitats com a les consultes externes de l'hospital, se remetran des dels centres d'atenció primària, admissió, del centre d'especialitats, i des d'allí se gestionarà la cita.
Un procés que evitarà el desplaçament del pacient i permet també unificar els registres en atenció especialitzada.

Altre aspecte que estem tractant en l'actualitat és la implantació del sistema Higia, tant en consultes externes com en el centre d'especialitats, que va a permetre també una gestió més adequada de les agendes de les especialitats.

I també volguera dir-li que sap que esta conselleria, este govern, està adoptant i fent un abordatge integral del que són les llistes d'espera, que ha permés que estes se reduïsquen des de l'any 1995 en un 78%, i volguera dir-li algunes d'eixes mesures.

En primer lloc, l'augment dels rendiments dels hospitals públics mitjançant l'increment de l'activitat assistencial, tant pels matins com per la implantació de l'activitat vespertina.
En eixe sentit, li vull donar dades dels indicadors d'activitat, totes les referides als període de giner a juny de 1998 i de giner a juny de l'any 2002.

En eixe sentit, les consultes externes han augmentat en eixe període en un 19%, passant dels 3.
104.
545 en 1998 a 3.
700.
881 en l'any 2002.
En l'activitat quirúrgica, s'ha incrementat en un 25%, passant de 114.
435 intervencions programades en 1998 a 143.
424 intervencions en l'any 2002.

També he de dir-li que el Decret 97/1996, de 21 de maig, en què vosté sap que una vegada han passat els 90 dies d'indicació, se'ls oferix als pacients ser intervinguts lliurement i voluntàriament i gratuïtament en una clínica o en un hospital que estiga el més a prop possible del seu domicili, dir-li que en agost de l'any 2002 en el Pla de xoc ja han segut 159.
397 els valencians que s'han acollit lliurement i voluntàriament a este pla de xoc.

També vull dir-li que hem donat com a mesures que són molt importants per a les llistes d'espera allò que és la potenciació i implementació de les alternatives a l'hospitalització convencional, sent la nostra comunitat pionera en el desenrotllament d'estes alternatives.
En estos moments, en l'any 2002, existixen 17 unitats d'hospitalització a domicili de les set que hi havien anteriorment, i han realitzat 7.
316 altes en el primer semestre del 2002, passant a tindre una capacitat diària de 591 pacients.

També he de dir-li que quant a la Unitat de Cirurgia Sense Ingrés en el primer semestre de l'any 2002 s'han realitzat 26.
822 intervencions, cosa que suposa un creixement d'un 26,4% respecte al període de l'any 2001.

O també, per ficar-li un altre exemple, durant l'any 2001 s'han generat 205.
682 visites als hospitals de dia, 102.
785 visites més que en 1995.

És a dir, durant el període 1995-2001 s'ha multiplicat per dos el total de l'activitat en el conjunt de la ret assistencial de la Comunitat Valenciana quant a hospitals de dia.
Hem també millorat els sistemes d'informació, també hem realitzat i hem inclòs els contractes d'activitat realitzat en els nostres centres, els objectius d'estos contractes eren la reducció de la llista d'espera tant quirúrgica com de proves complementàries i consultes externes.

I dir-li també que en l'àmbit de la llista d'espera de consultes externes i proves de diagnòstic hem ficat una sèrie concretament de 12 línies d'acció específiques que garantixen una atenció equitativa i qualitat que satisfà tots els ciutadans.

I per últim, volguera mencionar-li també que dins del que és eixe compromís i eixa voluntat del Govern per anant eradicant les llistes d'espera, tant quirúrgiques com de proves complementàries o diagnòstiques, dir-li que també en la Llei d'ordenació sanitària hem establert allò que és el Pla de garantia de no demora en l'assistència.
Eixe pla el que es vol és, per un costat, donar una especial rellevància a la participació dels professionals sanitaris a través de les societats científiques a l'hora de fixar el temps per a la realització de les proves diagnòstiques i terapèutiques, i per un altre, mantindre el compromís del Govern de finançar, transcorregut eixe temps, les proves o el tractament quirúrgic en el centre sanitari de la Comunitat Valenciana que lliurement elegisca el pacient.
Un paquet de mesures ambiciós, ampli, i que a més han segut totes elles recollides i assumides pel Consell Interterritorial del Sistema Nacional de Salut.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Gràcies, senyor president.

Sap, senyor conseller de Sanitat, el que els ocorre a vostés?
Que com no fan un diagnòstic, una anàlisi de la realitat, tal com no sols diu aquest grup parlamentari sinó el Síndic de Greuges mateix, qualsevol plantejament programàtic que facen a partir d'ahí no té quasi cap credibilitat.
Per tant, vosté ha estat venent-me, per una banda, fum, del qual són tan partidaris, i per altra banda, tirant balons fora, eixint del que és l'àrea específica 14, l'àrea de les nostres comarques.

Jo voldria, per a no deixar-m'ho sobre la taula, i respecte al que diuen els informes oficials de la realitat de les llistes d'espera, llegir-li allò que el Síndic de Greuges ­senyor conseller, eh?
, prega's amb rigor allò que és documentació d'organismes oficials en compte de vendre tant de fum­, allò que diu el Síndic de Greuges respecte les llistes d'espera en general.
Diu el següent, diu que "per a conéixer el diagnòstic de les dolences que pateixen els ciutadans i ciutadanes i prescriure el tractament mèdic adequat, les llistes d'espera, que continuen insistint, que continuen afectant els ciutadans i ciutadanes, s'aparten dels principis d'eficàcia i celeritat en què s'ha d'inspirar l'actuació de les administracions públiques".
Senyor conseller, esta és la realitat que li diu, que li assenyala un informe oficial.

Pel que fa a l'àrea sanitària d'Alcoi, les xifres que jo li he mencionat són xifres tretes del centre hospitalari mateix, que en aquell aleshores tenia un director que, per suposat, el van fer dimitir, que parlava que un dels principals problemes que tenia l'àrea 14 era el tema de les llistes d'espera.

I després, clar, l'únic que jo vaig entendre de per què vostés no volien solucionar els temes de la llista d'espera és perquè vaig llegir que segons el Ministerio ­en este cas­ de Sanitat s'admetia en un document oficial que no li convé acabar amb les llistes d'espera mèdiques.
És per l'única raó que jo entenia que fea que vostés no vullgueren acabar amb les llistes d'espera, encara que és un tema que afecta molt als ciutadans i ciutadanes.

I per tant, a partir d'ací, evidentment, tot eixe plantejament que m'ha fet a nivell de la Comunitat Valenciana, etcètera, perd tota la credibilitat, i com ja són experts en el fum, que solen utilitzar-lo per a vendre el seu producte, que no és més que fum, formalment i conceptualment, doncs, torne a repetir, no té cap credibilitat.
El cert és.
.
.

**El senyor vicepresident segon:**

 

Señor diputado, vaya terminando.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

­Acabe ja, senyor president­ .
.
.
que avui continuem tenint eixes llistes d'espera.
I jo, per acabar, li pregunte al conseller que em diga al dia d'avui quanta quantitat de gent i per especialitats hi ha en llista d'espera en l'àrea 14, que em diga la quantitat exacta per especialitats, la gent que encara està en la situació de llista d'espera.

Moltes gràcies.

 

***Preguntes números 1.
677/02, 1.
678/02, 1.
679/02, 1.
680/02, 1.
681/02 i 1.
682/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la construcció d'un nou hospital a Torrevieja, que formula la diputada María José Mendoza García del GP Socialista-Progressistes (RE 39.
677, 39.
678, 39.
679, 39.
680, 39.
681 i 39.
682, BOCV número 162).***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Un momento, señor conseller.
Usted en la anterior intervención ha estado exactamente seis minutos y 18 segundos, con lo cual ha agotado el tiempo de las dos intervenciones, y además lo ha sobrepasado en un minuto y 18 segundos.
.
.
*(inoïble)* .
.
.
le he concedido de más.
Por lo tanto, no tiene más tiempo para esta pregunta.
*(Remors)*

Para realizar las siguientes preguntas, de la 1.
677 a la 1.
682, tiene la palabra la ilustre diputada María José Mendoza García, del Grupo Parlamentario Socialis-ta­Progressistes.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller de Sanitat.

En el mes de maig del 2002 anunciava una opció igual a la de la comarca de la Ribera per a la gestió de l'atenció especialitzada de la primària en la comarca de Torrevella.

Moltes de les preguntes vosté les ha contestat no ací, en les Corts, sinó a diferents mitjans de comunicació, i jo volia insistir-li en dos de les preguntes.
Una és el pressupost que té previst en el 2003 per a posar en marxa este model d'atenció en Torrevella, i la següent, quins són els motius des del punt de vista de la qualitat, des del punt de vista econòmic i des del punt de vista dels indicadors assistencials per a optar pel model de gestió privada per a l'hospital de Torrevella i no pel model de gestió pública.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora diputada.

Conseller.
.
.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Intentaré ser más breve para que así sus señorías, que son las que preguntan y quieren que les responda el Gobierno, puedan tener la respuesta del mismo.

Decir que se da la concesión administrativa en Torre-vieja porque entendemos que es una decisión acertada, porque creemos que es un modelo perfectamente adecuado para las características de esa zona, porque está permitido por la Ley general de sanidad, porque está permitido por la Ley 15/1997 de habilitación de nuevas fórmulas de gestión sanitaria, porque es un modelo contrastado que produce una alta satisfacción de todos los pacientes y usuarios que lo están utilizando, y en ese sentido, porque da una gran rapidez para que los ciudadanos de Torrevieja y de todas las áreas y zonas de salud implicadas puedan tener cuanto antes un hospital moderno y un hospital que, lógicamente, aumente la calidad de las prestaciones sanitarias.

Por tanto, entendemos que es un buen modelo para esa zona, el mejor modelo que puede tener esa zona, y por eso lo vamos a aplicar.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor conseller.

En primer lloc, creu que és millor el model de gestió privada que el públic?
per què sostrau a la resta de comarques del model de gestió privada que el públic?
El fonament és la notícia que apareix avui en el diari *Cinco Días*, "el hospital valenciano de Alzira acumula cuatro años de pérdidas"?
Parla del controvertit model Alzira, l'empresa reconeix que durant el primer, el segon, el tercer any de funcionament ha anat perdent un milió d'euros, 0,45 milions d'euros, que ha augmentat el seu deute en un 18% i que ha fins ara té un deute de 83 milions d'euros.
Eixe és l'èxit del model de gestió privada que ha suposat que avui el 40% del pressupost destinat als hospitals públics valencians siga per a comprar l'hospital de la Ribera?

En segon lloc, creu que és un èxit que avui reconega que per a 110.
000 habitants fan falta 250 llits, que són els que promet per a Torrevella, i la comarca de la Ribera, amb més de 230.
000 habitants, tinga en estos moments 262 llits i que se va a obrir l'hospital amb 225?
Això és un èxit i suposa que les habitacions estan ocupades per més d'un pacient, quan havia promés habitacions individuals?

Pensa que és un èxit per als ciutadans de la Ribera que hagen de suportar més llistes d'espera que els hospitals comarcals veïns i més llistes d'espera que aquells clients privilegiats perquè vénen de fora de la comarca i els quals cobra substancioses quantitats de diners l'hospital de la Ribera?
O siga, que li pareix un èxit assistencial que hi haja una discriminació entre els ciutadans segons allò que aporten econòmicament a l'empresa?

Mire, i li pareix un èxit de gestió que un document que era el que avui podria dir quin és el preu que ha de pagar la Conselleria de Sanitat per la rescissió del contracte amb l'hospital de la Ribera, després de l'èxit que crec que he argumentat suficientment, l'èxit econòmic, l'èxit empresarial, l'èxit assistencial, etcètera, que eixe document que nosaltres vam demanar per última vegada en el mes de juny del 2001, no hem pogut tindre accés perquè no existeix?

Eixe document diu textualment el contracte que al terme de sis mesos a comptar des de la posada en marxa del servei de l'hospital es redactarà de comú acord entre l'Administració i el concessionari un document titulat "estado, dimensiones, instalaciones, características y volumen de la inversión total realizada", y que este documento tiene como objetivo fijar la base para calcular, por ejemplo, el fondo de reversión a constituir por el concesionario, establecer el plan de amortización durante el periodo concesional de diez años, etcétera.
Y también para que en el caso de extinción de este contrato, por resolución del mismo y antes de su cumplimiento, se pueda establecer cuál es el importe económico que la Conselleria de Sani-dad debe abonar a la concesionaria.

Evidentemente, no conocemos lo que ha costado el Hospital de Alcira en el año 2000 y en el 2001.
No sabemos en base a qué han calculado el precio que le van a abonar.
Y visto el éxito, vista la masificación del hospital y visto que la evaluación de calidad y de satisfacción a la que es sometido el Hospital de la Ribera, y no sabemos porqué no el resto de hospitales de la red pública, no es aceptada por el conjunto de la comunidad científica que se dedica a la evaluación de calidad de los hospitales y los propios que han realizado el Top 20 dicen textualmente que esa evaluación no quiere decir que sean de los mejores hospitales sino que son los mejores hospitales en aquellos indicadores que se han medido.
Y eso lo dicen textualmente los responsables del estudio, del famoso estudio Top 20 en un artículo de la revista.
.
.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Vaya terminando, señora diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

.
.
.
de calidad asistencial.

Yo creo que son suficientes argumentos para que usted intente contestar uno por uno, qué es lo que pasa exactamente con el éxito económico, de calidad y asistencial del Hospital de la Ribera.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Muchas gracias, señora Mendoza.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, señor presidente.

Señora Mendoza, usted no deja de sorprendernos cada vez que interviene.
Es curioso que ahora se haga abogado de las empresas y de si tienen beneficios o tienen débitos.
Es decir, a este gobierno lo único que le interesa es que cumplan con los temas de condiciones de la concesión administrativa, con la garantía y con la calidad.
Si a usted le preocupan otras cosas, pues es bastante sorprendente que ahora usted se preocupe si tienen beneficio o no las empresas.

En segundo lugar, ha preguntado por Torrevieja y no ha hablado nada de Torrevieja.
Su obsesión es Alcira y su fracaso en la crítica de Alcira, reconocido por todo el mundo, y por tanto habla de Alcira y no de Torrevieja, que es lo que ha preguntado.
Y, bueno, y si tan malo es el modelo no sé por qué distintas comunidades autónomas, distintos países también en el ámbito internacional están copiando y están sacando ya licitaciones con este modelo.
Y por qué están tantas empresas interesadas en poder optar también para la gestión de Torrevieja.
Yo creo que es un cúmulo, es un cúmulo usted de contradicciones permanentes.

Mire usted ¿para qué ampliamos ­ya que hace la pregunta por Torrevieja, pero habla usted de Alcira­ para qué ampliamos el modelo de atención integral en Alcira?
Pues para incorporar la atención primaria a la especializada y tener un modelo integrado de asistencia en el amplio sentido de la palabra.
Y perfeccionamos el modelo de una manera transparente, sacando un concurso público para libre concurrencia para la objetividad y para la transparencia.
Así de claro y así de sencillo.

Dice usted que habla de la satisfacción.
Mire usted, la satisfacción no la tenemos que decir ni usted ni yo, la satisfacción la dicen los ciudadanos, la dicen los pacientes que van a los centros sanitarios.
Satisfacción en municipios gobernados por mayoría absoluta del Partido Socialista, el 95% en el Hospital de la Ribera.
Esa es la realidad.
Y de listas de espera el Hospital de la Ribera sabe usted muy bien que no tiene.
Es un modelo que garantiza la universalidad, la equidad y la gratuidad del ciudadano, del paciente cuando ingresa en un hospital.
Por lo tanto, deja absolutamente bien clara esa gratuidad, esa universalidad y ese acceso igualitario.

Y, aparte, hombre, evidentemente, cuando hace dos o tres años o cuatro que empezaron los Top 20 y el primer año creo que no había ningún hospital de la Comunidad en los Top 20 se armó un gran revuelo por parte de sus señorías y de algún periódico o algunos periódicos de nuestra comunidad.
Ahora que estamos tres años en que tenemos varios de los hospitales públicos en Top 20, parece que ahora los Top 20 no tienen ninguna importancia.
Un cúmulo de falta de coherencia, un cúmulo de contradicciones, como usted puede entender.

Y, por tanto, nosotros en nuestro sistema tenemos consorcios, tenemos gestión directa y tenemos concesiones administrativas.
Y en cada zona y en cada área de salud hay que aplicarle lo que sea más adecuado y lo que sea mejor para el interés general de los ciudadanos, que es lo que estamos haciendo.
Y este es un modelo que no solamente ha dejado ya de ser un experimento, como usted sabe, sino que es una realidad contrastrada, de éxito, avalada, avalada y aplaudida, además, por el conjunto del sistema nacional de salud y por muchos también de los compañeros de su partido en el ámbito nacional.

Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 1.
702/02 i 1.
703/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre l'aplicació de l'anestèsia epidural a l'Hospital d'Elx, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 39.
852 i 39.
853, BOCV número 163).***

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gracias, señor conseller.

Para plantear las preguntas 1.
702 y 1.
703 tiene la palabra la ilustre diputada doña Ángela Llinares i Llorca.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, este tema l'hem tractat moltes voltes, per això ara vaig a fer-li la pregunta concisa, després ja parlarem quan vosté conteste.
La pregunta concisa és: quins entrebancs han existit fins ara perquè no estiga aplicant-se l'anestèsia epidural a l'Hospital d'Elx?
I la segona pregunta és: quan té previst el senyor conseller que s'aplique l'anestèsia epidural a l'Hospital d'Elx?
Espere la seua resposta.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, señor presidente.

Senyoria, vosté és reiterativa amb les preguntes i jo he de ser reiteratiu en les contestacions.
Ja li he dit que l'esforç que ha fet este govern per poder donar anestèsia epidural ha sigut considerable i, a més, ho constaten totes les dones d'esta Comunitat.
De fet s'ha passat d'una plantilla de 346 anestesistes, que hi havien en 1994, a 461 en el 2001, és a dir, s'ha augmentat en 115 els anestesistes.

Però, a més, m'agradaria també deixar clar que en la negociació de l'oferta de places de formació en l'especialitat d'anestesiologia y reanimació per a 2001, 2002, s'estableix inicialment que la Comunitat Valenciana comptaria amb 19 places.
Es feren unes negociacions per part de la Conselleria davant el Ministeri de Sanitat i s'augmentà amb quatre places més i foren ofertades finalment 23 places.
I enguany, senyoria, el total de places de formació de l'especialitat ofertades segueixen sent les 23 places.

Per tant, cal dir que s'ha fet un esforç molt important, que s'està implantant de manera generalitzada i cada vegada amb uns percentatges molt majors en tots els hospitals.
I que, concretament, en l'Hospital d'Elx que vosté em fa la pregunta, s'ha augmentat en el que va d'any en més d'un 65% el que és tota l'aplicació de l'anestesia epidural respecte a l'any anterior.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gracias, señor conseller.

Señora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, acabem de parlar que el 47% d'augment per a la ressonància magnètica això no és res, total, 47%, i damunt és precís allò que les ressonàncies magnètiques es facen a bots i a barrals per a tot el món i que les empreses privades guanyen la tira de diners.
I resulta que aplicar l'anestesia epidural per a les dones embarassades perquè el part siga més relaxat, els xiquets naisquen sense tant dolor i sense tant estrès, resulta que depén dels pressupostos, ja s'ha fet un esforç, però no es pot més esforç.
.
.

I no em torne a comptar allò del 65%.
El director de l'Hospital d'Elx va parlar del 60%, vosté ja ho posa al 65%.
Dins una estona estarem en el cent per cent.
Ara, una volta que el director de l'hospital va parlar del 65 eixe, ell va parlar del 60, vam anar a buscar les dades i no les hem trobades.
Les dades solament estan en les paraules del senyor director i en les paraules seues.

Mire, vostés anestesistes no en contracten.
I no en contracten, entre altres raons, perquè vostés estan que la sanitat pública els costa una misèria, i aleshores han fet contractes *basura* als anestesistes.
Damunt, damunt que creen ben poquetes places d'anestesistes, resulta que els donen contractes *basura*.
I, clar, per la *basura* ningú treballa i sobretot tenint unes altres autonomies al costat que per a la mateixa faena resulta que tenen un sou digne i un treball digne.

Vostés només estan per donar diners a les ressonàncies magnètiques i als hospitals privats, això sí, perquè no es pot posar obstacles, que vosté diu, que es facen totes les ressonàncies magnètiques que tots els metges vulguen.
Però amb obstacles als anestesistes i a aplicar l'epidural a les dones sí.

Mire, deixem estar ja de ser tan masclistes, senyor conseller.
La dona té dret a parir sense dolor i sobretot el xiquet té dret a nàixer sense tan dolor i sense tan estrès.
Perquè els metges diuen, jo no, els metges diuen que en els primers anys de la vida està el que va a determinar l'alegria o la tristor de la persona humana sempre.
I això és una manera que el xiquet i la xiqueta després siguen més feliços i encaren la vida més.
Jo el que no entenc és per què s'han d'estalviar just amb els anestesistes i per què s'han d'estalviar amb l'aplicació de l'epidural.
Repense'l i a Elx augmente els anestesistes i sobretot augmente'ls de guardia, no de vuit del matí a les tres de la vesprada sinó a les tres del matí també, i els dissabtes i els diumenges, que qualsevol puga parir quan vulga.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gracias, señora diputada.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, señor presidente.

Senyora diputada, mire vosté, si ací no estem parlant d'un tema econòmic ni pressupostari, estem parlant d'un tema de places de formació especialitzada.
I d'eixes places de formació especialitzada va i resulta que l'any passat i enguany la Comunitat que més places se li han atorgat de tota Espanya és la Comunitat Valenciana en anestesistes.
Mire vosté per on.
I mire vosté per on este govern és el que ha contractat 115 anestesistes més.
I després vostés segueix parlant sense cap tipus de dades, simplement per criticar per criticar.
Perquè si resulta que ací estan tan mal pagats i hi ha tan males condicions, per què és la comunitat autònoma en la que per exemple en la OEP que estem fent ara, més personal s'ha presentat?
I tots volen vindre a la Comunitat Valenciana.
Però no es dóna compte vosté que fa el ridícul amb les afirmacions que està dient?
Però no es dóna compte?
I ahí estan les dades i ahí estan les dades, dades a més donades a nivell nacional i donades a nivell de totes les comunitats autònomes.

I, mire, dir-li que el director de l'Hospital d'Elx diu 65% igual que li he dit jo.
Però, mire, des de l'1 de gener al 31 d'octubre de l'any 2002 el número de parts atesos en l'hospital havia estat de 1.
938, 1.
593 vaginals i 345 cessaries; dels quals 1.
139 parts s'han produït en jornada de matí i vesprada, de dilluns a divendres.
D'estos 1.
139 parts, 217 han sigut cesàries i 922 han sigut parts vaginals i, en conseqüència, dels que se'ls podria donar l'anestèsia epidural.
Mire vosté, d'eixe període, d'eixos 922 susceptibles d'aplicació, s'oferí l'anestèsia epidural al cent per cent de les parturientes, obtenint-se els següents resultats: el 35,04% dels casos l'epidural fou acceptada i administrada, el 59,36% no fou acceptada, l'1,6% fou rebutjada per l'anestesioleg per contraindicació funcional i, per últim, un 4% fou rebutjada per diagnòstic del ginecòleg per dilatació igual o superior a set centímetres.

Com vosté podrà comprovar s'ha donat un bolc importantíssim en l'aplicació de l'epidural en l'Hospital d'Elx, igual que en altres molts hospitals en els que anteriorment sí que hi havia una mancança d'eixa oferta, però que hui s'ha augmentat a passos agegantats i que anem a seguir augmentant-los perquè estiga al cent per cent a tota la comunitat, que és el nostre desig, perquè mosatros, evidentement, volem donar-li eixe dret que es mereix la dona.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 1.
797/02, 1.
798/02, 1.
799/02, 1.
800/02 i 1.
801/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre proves que es fan a les dones embarassades a l'Hospital de la Vila Joiosa, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (RE 40.
293, 40.
294, 40.
295, 40.
296 i 40.
297, BOCV número 168).***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gracias, señor conseller.

Para realizar las preguntas 1.
797 a 1.
801, tiene la palabra la ilustre diputada doña Ángela Llinares i Llorca.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, eixes dades que vosté m'ha donades són més secrets que els del Pentàgon, perquè cal vore les dones el que estan buscant-los.
Este matí jo mateix he cridat i diuen que bo, que no hi ha manera.
A vore si ens diuen on estan i podem anar a pegar-los una mirada, i si és una cosa del Pentàgon ens haurem d'aguantar.

Ara anem a continuar en el mateix, en el mateix, però anem a parlar de l'Hospital de la Vila.
Mire, a banda de l'epidural, resulta que hi han una sèrie de proves a fer com per exemple les ecografies d'alta definició, que diuen si el xiquet o la xiqueta van a tindre una malformació o no van a tindre una malformació.
A banda, es fa el triple test que es fa a la setmana catorze ­l'ecografia d'alta definició, a la huitena setmana, i el triple test a la setmana catorze­, i aleshores el triple test és un estudi per a vore.
.
.
, ­bé, això ho deu de saber vosté tan bé com jo­, per a vore, en fi, si cap la possibilitat que el xic o la xiqueta tinga la síndrome de Down.
No és una cosa que coste un ull de la cara, no.
És una cosa d'organització i de ganes de fer-ho per part de la Conselleria.

Al mateix temps, vol dir-me, senyor conseller, per què a les dones de la Marina Baixa no se'ls pot aplicar l'epidural i se n'han d'anar a Sant Joan o a Alzira, o a Alzira, que això sí, la tenen les vint-i-quatre hores del dia, o a Alzira a parir sense dolor?
Explique'm per què en la ressonància magnètica és tot a bots i barrals, ho ha d'aguantar tot i a això no li pots imposar límits, i a estes coses resulta que bé, no està la borsa per a tant, no està el pressupost per a tant.

Espere la seua resposta, senyor conseller.

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora diputada.

Mire, la Conselleria de Sanitat, a través de la Direcció General de Salut Pública porta a cap el programa d'atenció a la mare que és actualitzat periòdicament.
I l'última actualització s'ha realitzat precisament durant este any.
S'ha realitzat durant este any i ha quedat reflectit en l'edició, a principi d'este any, un manual de procediment consensuat amb tots els professionals i que se denomina *Control básico del embarazo de la Comunidad Valenciana* que és este manual que li estic ensenyant en estos moments.
I en este manual estan tots els objectius referits al que ha de ser el control bàsic de l'embaràs en la Comunitat Valenciana.

I de les qüestions que vosté concretament pregunta i concretament de l'Hospital de la Vila Joiosa vaig a ser també molt concret en la meua contestació.
En el cas que mos ocupa li conteste a les seues dos primeres qüestions que en estos moments, des del passat mes de setembre s'estan realitzant en l'Hospital de la Vila Joiosa exploracions ecogràfiques d'alta definició a les embarassades després de l'octava setmana de gestació, com a conseqüència de la publicació de dites recomanacions i de la reestructuració del Servici d'Obstetrícia i Ginecologia que s'ha portat a cap en eixe hospital.

Quant a la seua pregunta sobre si s'aplica a les embarassades el triple test, és a dir, el cribratge bioquímic en la setmana catorze de l'embaràs, indicar-li a la seua senyoria que el manual abans esmentat recull també recomanacions en eixe sentit, concretament establix la necessitat de realitzar este test a totes les embarassades.

El test inclou com a paràmetre l'edat de la mare i permet determinar els nivells ATP i HCG, i este mesurament ajuda el facultatiu a decidir si serà necessari o no realitzar l'amniocentesi.

L'Hospital de la Vila Joiosa està oferint ja este test des de fa anys a totes les embarassades de menys de 35 anys, oferint també la prova de l'amniocentesi a aquelles que superen eixa franja d'edat, és a dir, la franja d'edat dels 35 anys.

Per tant, a les dos qüestions que vosté planteja, el triple test ja fa anys que s'està aplicant en l'hospital de la Vila i en el cas del que són les exploracions ecogràfiques d'alta definició en les embarassades després de l'octava setmana de gestació, també des d'este passat mes de setembre s'està aplicant en l'hospital.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor president, tot està aplicant-se, tot.
Un dia vaig dir que si necessitàrem un hospital a la lluna vosté diria que ja li han posat la primera pedra, ja.
Ja han anat allí i li han posat la primera pedra.
Doncs, tot és igual.

Faran l'ecografia d'alta definició, faran el triple test, faran tot el que siga però a les dones d'allí no.
Jo no dic que no ho facen, no dic que no ho facen, que fan això i quaranta milions de coses més, i regalen un cotxe a qui entra per la porta tots els dies, però a la gent d'allí, no, a la gent d'allí, no.

Jo li pregunte a vosté sobre coses concretes, sobre el que passa en la realitat i vosté em ve amb papers, papers.
Segons el seu paper resulta que en 1900 mosatros ja ho tindríem tot arreglat.
Bé, doncs, no, no.

A l'hospital del meu poble.
.
.
, i no m'ha contestat la segona, l'epidural, l'epidural; això espere que m'ho conteste ara perquè l'epidural ni la veuen ni se l'espera, de ninguna manera.
Se'n van a parir a Sant Joan o a Alziiira, o a Alziiira.
Mire, no em conte a mi coses que.
.
.
­que el paper és molt sofrit­, que està en els papers.
Vosté conte'm i vaja i aclarisca'm el que els passa a les dones que volen parir allí, allí.
Ni ecografia d'alta definició, ni el triple test.
Això allí no passa.

Ara, una altra cosa és que a vostés li conten.
.
.
, no sé, el que siga, el de la lletera o el que siga, perquè quede vosté bé ací, ve i ho llig i diu que ja està.
I com no li podem contestar, vosté ho diu i s'ha acabat.
Però, no és de veres.
I m'agradaria saber per què no és de veres, tenint en compte a la ressonància magnètica els diners que li arriben.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares, però no anomene tant Alzira, no hem quedat que no val res *(rient-se)* l'hospital d'Alzira?
Per què volen anar tots allí?
És que vostés són un niu de contradiccions.
No es donen compte?
Abans li he donat unes dades per a l'hospital d'Elx *(remors)* i li he dit: "Estos són els hospitals de ­si em deixa parlar.
.
.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Señora diputada, por favor, está hablando el conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Abans li he dit unes dades sobre l'hospital d'Elx, i li ho he dit ací, amb llum i taquígrafs i que queda en el *Diari de Sessions*, i que queda en el *Diari de Sessions* i que vosté pot contrastar.
I ara li dic també que en este hospital se dóna tot el que és des del mes de setembre, des d'este passat mes de setembre s'estan realitzant les exploracions ecogràfiques d'alta definició a les embarassades després de l'octava setmana de gestació.
I s'estan realitzant absolutament a totes, a totes.
Sap el significat del que vol dir "a totes"?
A totes.
I no d'ara, sinó des de fa molts anys s'està oferint el triple test a totes les dones embarassades de menys de 35 anys.
I també s'està oferint la prova d'amniocentesi a aquelles que superen la franja d'edat dels 35 anys.
I això s'està realitzant a totes, a totes i cada una de les dones embarassades de l'àrea de l'Hospital de la Vila Joiosa, i això és una realitat que vosté pot comprovar quan vosté vulga.

Moltes gràcies.

 

 

 

***Preguntes números 1.
802/02, 1.
803/02, 1.
804/2 i 1.
805/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre proves que es fan a les dones embarassades a l'Hospital d'Elx, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (RE 40.
298, 40.
299, 40.
300 i 40.
301, BOCV número 168).***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyor conseller.

Para realizar las preguntas 1.
802 a 1.
805, tiene la palabra la ilustre diputada Àngela Llinares i Llorca.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, este matí jo no he cridat a l'hospital de la Vila però sí que he cridat a l'hospital d'Elx, sí que he cridat a preguntar pel tema del triple test i a preguntar per l'ecografia d'alta definició, i m'han dit que tot està igual que abans de l'estiu quan vaig tindre una reunió amb les dones d'Elx que són les que em van explicar que no se'ls feen estos tests ni se'ls fea l'ecografia d'alta definició, i que elles si ho volen se'n van a la privada que per a això està la privada, per a guanyar diners, i per a solucionar totes les coses que en la pública no es pot fer.

Este matí he comprovat que ni ecografia d'alta definició, ni el triple test en l'hospital d'Elx.
Senyor conseller, explique'm per què.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoria, ja li he explicat anteriorment el que s'ha pactat amb tots els professionals respecte al control bàsic de l'embaràs a la Comunitat Valenciana.
I contestant-li a les seues preguntes, perquè tampoc crec que tinga més qüestió, dir-li que les ecografies d'alta definició a les embarassades de l'àrea de salut 19, volguera comentar-li que en l'actualitat i des de fa més d'una dècada, no d'ara, des de fa més d'una dècada, se vénen realitzant ecografies de segon semestre, és a dir, entre la 12 i la 18 setmana de gestació, a totes les embarassades de l'àrea 18, mitjançant un *screening* o cribratge ecogràfic.

En les noves recomanacions del control bàsic d'embaràs de la comunitat, dir-li que en les relatives a l'apartat segon trimestre de gestació, en què s'arreplega la necessitat de realitzar una nova ecografia entre la setmana 18 i 20 de gestació, que la dita ecografia va ser instaurada durant el present mes de novembre en este hospital.

Quant a la seua pregunta sobre si s'aplica a les embarassades el triple test, és a dir, el cribratge bioquímic en la setmana catorzena de l'embaràs, indicar-li a la seua senyoria que en el cas concret de l'hospital d'Elx este test començà a aplicar-se a principi d'este mes de novembre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies.

Molt bé.
Aleshores vol dir que esta pregunta ha servit d'alguna cosa.
Que jo li haja fet esta pregunta per a vindre a contestar-me ací, no dir "no, no fem res", d'acord, doncs des del mes de novembre.
Bé, allí encara no ho han notat.
Encara no ho han notat.
Jo he cridat este matí i la veritat és que encara no ho han notat.
Però, bé, esperem que ho noten perquè astò.
.
.
, anem a enviar-los el *Diari de Sessions*.

Jo no sé si parlem del mateix perquè les paraules.
.
.
, vosté diu que l'ecografia s'aplica, l'ecografia.
.
.
Jo estic parlant d'ecografia d'alta definició.
I això.
.
.
no, no, no, no és el mateix.
Una ecografia normal no és una ecografia d'alta definició.
Que no.
I aleshores vosté diu que ecografies se'n fan.
.
.
, bé, les que siguen, i contínuament, però ecografies d'alta definició se'n fan, sí o no?

Després, vosté mos dóna tota una sèrie de dades que, en fi, que també queda com un secret.
Aleshores, el que sí que està clar, senyor conseller, és que en Elx encara no es fa l'ecografia d'alta definició i vosté ací no es compromet que es faça ecografia d'alta definició.
I el que sí que diu és que a partir del mes de novembre ha començat el triple test.
Això són paraules de vosté.

Bé, esperem que siga de veres, però diga'm per què no fan l'ecografia d'alta definició.
Explique'm per què no fan això.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Senyora Llinares, a vosté, si li done dades, mal; si no li les done, també.
És molt difícil contestar-li a vosté.

Ja li he dit, tant en l'hospital de la Vila com en l'hospital d'Elx, fins a les dates concretes en què s'han ficat les recomanacions del manual que s'ha pactat amb tots els professionals.
I li ho he dit: en el mes de novembre.
I li ho he dit molt clarament i li ho repetisc, perquè li ho he dit ja en la pregunta referida a l'Hospital de la Vila Joiosa, que s'estan fent exploracions ecogràfiques d'alta definició en les embarassades, d'alta definició, exploracions ecogràfiques d'alta definició.

Per tant, eixa és la realitat.
Perquè s'està aplicant el que s'ha pactat amb tots els professionals, que és que se realitza el que és el control bàsic a totes les dones embarassades per a la Comunitat Valenciana.
I això s'està aplicant no soles en la Vila Joiosa i en Elx sinó en tots i cada un dels centres hospitalaris de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

 

 

***Pregunta número 2.
082/02, 2.
083/02 i 2.
084/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre els afectats d'Ardystil, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (RE 40.
735, 40.
736 i 40.
737, BOCV número 168).***

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyor conseller.

Para plantear las preguntas 2.
082, 2.
083 y 2.
084 tiene la palabra la ilustre diputada Àngela Llinares i Llorca.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

2.
082, 83 i.
.
.
, estes són les mateixes d'ara, no?
Ah, sí, perdó, perdó, sí.

Bé, mire, senyor conseller ­no es riga que u es pot enganyar, i, a més, tan seguit tot això­, senyor conseller, hi han coses que no les entenc.
Jo el que no entenc és com es prenen vostés tan poc seriosament el cas Ardystil.
Una volta, en una comissió i a més amb un informe en anglés sobre el cas Ardystil, perquè feren un estudi dels problemes, les seqüeles que tenia el cas Ardystil, bé, si no em van tractar a patades.
.
.
, en fi, va faltar poquet.
Per a mi va ser un menyspreu tremend pel cas Ardystil.
Bé, doncs això continua sent i estem veent-ho en la cosa judicial, que ara falta un bolígraf i després falta una goma i després falta una persona i després falta una cadira.
I, aleshores resulta que això no va en absolut endavant.
I tampoc va endavant allò de facilitar a la comissió d'afectats d'Ardystil l'informe epidemiològic en temps i forma abans del judici.
Jo no entenc perquè si vostés ho han fet des del 9 de juliol fins avui, o siga, si vostés ho acaben de fer a la millor.
.
.
Però, es resisteixen sempre molt, es resisteixen vostés a donar l'informe epidemiològic.
I això és un document molt important que vindria molt bé a l'expedient del judici dels afectats d'Ardystil.

I, aleshores, jo vull saber quines són les raons per les quals no s'ha lliurat als afectats d'Ardystil l'informe epidemiològic, tal com s'havia compromés el senyor conseller, i, si pensa fer-ho, senyor conseller.
.
.
Açò em pareix a mi fatal.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident segon :**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat :**

 

Gracias, señor presidente.

Senyoria, com vosté sap, des que en l'any 1992 es detectara entre els treballadors d'indústries dedicades a l'aerografia tèxtil de la comarca de l'Alcoià-El Comtat, l'aparició de casos de simptomatologia respiratòria en el que fou considerat un brot d'una malaltia d'origen laboral, he de dir-li que a petició de la comissió d'afectats en este mateix any, en l'any 2002, la Conselleria de Sanitat va decidir efectuar una anàlisi epidemiològic de la situació clínica actual de totes les persones que en el seu moment estigueren exposades a l'aerografia tèxtil en les comarques de l'Alcoià i El Comtat.

L'objectiu d'este estudi epidemiològic és determinar la concurrència d'alteracions clíniques en la cohort de persones exposades a l'aerografia tèxtil.
Les fonts d'informació utilitzades es basen en les dades recollides a conseqüència de l'estudi d'investigació del brot epidèmic i la revisió de les històries clíniques de les persones exposades que han estat ateses principalment en l'hospital general d'Alacant, La Fe i Verge dels Lliris d'Alcoi.

Este estudi consta de dos fases.
La primera fase ­que s'està duent a terme en estos moments­ es basa en l'estudi de mortalitat de la citada cohort.
La segona fase consisteix en la revisió de les històries clíniques a fi d'identificar els possibles quadres, avaluar l'evolució dels mateixos i efectuar el corresponent anàlisi epidemiològic.

Per tant, senyoria, sàpiga que este és un treball complex en el que estem treballant de forma prioritària perquè crec que a tots ens interessa.
Malgrat este informe, no vaig a portar cap informació sobre l'origen de l'epidèmia, ja que estos estudis es realitzaren en l'any 1992, tindrà possiblement interés per a la cohort dels exposats.
Li reitere que des de la Conselleria de Sanitat es va fer tot el possible per tindre conclós l'informe a la major brevetat possible però de forma correcta i adequada.

Per tant, entenga que açò no és una qüestió que este conseller no vulga proporcionar l'informe al que vosté al·ludeix, sinó que la complexitat del treball ­com jo li he dit­ és la que condiciona la conclusió del mateix.
Però, vull dir-li a la seua senyoria que m'agradaria que volguera que este conseller sempre ha estat i estarà a disposició dels afectats del brot epidèmic, més conegut per la síndrome Ardystil i, per tant, sàpiga que mantinc el meu compromís, així com ja es digué a la comissió d'afectats, i ho dic també davant esta Cambra, de lliurar l'estudi que estem fent en estos moments en la Conselleria de Sanitat una vegada estiga conclós i, per tant, poder-lo facilitar, com així és l'interés i com així és la voluntat de la comissió d'afectats.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, senyor conseller.

Señora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies.

O siga, senyor conseller, no ens ha donat l'informe ni el pensa donar, perquè això de la complexitat del treball, això és una frase que, en fi, ahí cap tot, cap que el treball s'acabe dins de dos segles, com que s'acabe la setmana que ve.
.
.
Jo el que pense és que els afectats es mereixen una part d'eixe estudi, un resum d'eixe estudi, de com està eixe estudi en eixos moments, si això va a ser una cosa que van a necessitar en el juí que facen.

Sent moltíssim, senyor conseller, la seua resposta, perquè no és res, és fum, és fum, és tot tan complicat que ja vorem això.
.
.
, no saben quan ho han d'acabar.
.
.
Ja vorem.
O siga, no és res.
Vosté més o menys acaba de contestar que no solament no s'ha donat l'informe sinó que, possiblement, no es done mai.
I això, senyor conseller, no està bé, no està bé.
I no és ningú tan burro com per a un informe d'una investigació científica, un informe epidemiològic, no poder-se fer un extracte ben claret ara, ben claret, que servisca als afectats en el moment del judici i que servisca als seus interessos.

Jo des d'ací demane que deixe estar les grans frases de la complexitat, que el treball.
.
.
, tot tan complicat.
Deixe estar això, que les coses no són aixina.
Les coses són molt més faciletes.
I un se sega, agarra un treball d'investigació, es fa un bon resum i trau unes bones conclusions.
I no tarda tant com tot això.
.
.
No, no, no es riga, que jo això m'ho sé.
Vosté és de dret, però jo sóc de ciències, i això m'ho sé.
No és tan complicat com tot això.
L'única cosa que passa és que fan falta ganes, ganes i desig d'ajudar, en este cas als afectats d'Ardystil, que, en fi, jo els demane que alleugere l'assumpte i que es done el que tinga que a la millor vindrà molt bé.

Moltes gràcies, senyor.
.
.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora diputada, es pot actuar de manera correcta i adequada o es pot actuar de manera imprudent i negligent.
Vosté pot optar pels camins que vulga.
Sense dubte, el govern sempre aposta per fer les coses de manera correcta i adequada.

Voluntat de donar l'informe, mire vosté, este informe epidemiològic es fa a petició de la comissió d'afectats d'Ardystil.
I accepta la conselleria fer-lo a petició de la comissió d'afectats d'Ardystil.
I es fa per a donar-lo perquè són ells els que han demanat eixe informe.
I es farà en dos fases: una que tracta a la mortalitat de la cohort dels afectats i, una altra, que és de la revisió de les històries clíniques per a identificar els possibles quadres, avaluar l'evolució dels mateixos i efectuar els corresponents anàlisis epidemiològics.
I això, evidentment, ho fan les persones que investiguen, ho fan les persones que són experts, ho fan les persones que tenen capacitat professional.
I, evidentment, eixes persones volen fer les coses de manera correcta i adequada.
Si vosté vol fer-les de manera negligent i imprudent és el seu problema.
Així li va.
Nosaltres no ho anem a fer així.
No ho anem a fer així.

Per tant, que tinga la perfecta seguretat vosté que este informe es fa a petició de l'associació d'afectats, que este informe es fa per a donar-lo als afectats perquè l'utilitzen de la manera més convenient en defensa dels seus drets.
I no li càpiga a vosté cap dubte, una vegada l'acaben, qui l'han de fer, que són els que saben, que són els investigadors, que són els experts, que són els professionals d'esta matèria, una vegada estiga acabat se li donarà sense cap problema, entre altres qüestions, perquè es fa perquè ho han demanat ells.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 2.
197/02, 2.
198/02, 2.
199/02, 2.
200/02 i 2.
201/02 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el personal de cuina de l'Hospital La Fe, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE 41.
196, 41.
197, 41.
198, 41.
199 i 41.
200, BOCV número 171).***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Para analizar las preguntas 2.
197 a 2.
201 tiene la palabra la ilustre diputada Angela Llinares i Llorca.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.
*(Remors)*

Done la pregunta per formulada i, sense dubte, sí que està clar a què es refereixen, es refereixen a tot eixe personal que vostés contracten per a la cuina de La Fe, per a qualsevol, saltant-se la borsa de treball.
Jo no sé perquè fan borses de treball si després resulta que tot ho fan a dit.
O siga, contracten a tothom a dit.

En fi, m'agradaria que explicara quins són els motius pels que se salten amb eixa alegria meridiana allò de la borsa de treball a fi de contractar a la gent a dit.
Els motius digal's vosté perquè la resta pensem quins no seran.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Il·lustre diputada, dir que tot el funcionament de la borsa de treball per la vinculació temporal del personal de les institucions sanitàries de la conselleria ve donat per la Resolució de 20 de març de 1997, de la Secretaria general de la conselleria.
I este és el funcionament habitual, el que estableix eixa resolució que es dóna en totes les contractacions respecte a les borses de treball i que ha seguit ­en el cas concret que vosté pregunta­ les contractacions temporals de pinxes i cuiners de l'Hospital La Fe.
Em permet recordar-li, a més, a la seua senyoria que este col·lectiu té com a requisit complementari estar en possessió de carnet de manipulador d'aliments d'alt risc.

I en el cas concret de l'hospital que pregunta, de 51 pinxes contractats per vacances en l'estiu de 2002, 37 foren designats per la borsa, 14 persones foren cridades en urgència els tres últims dies per a poder cobrir la totalitat de les institucions i permetre que el personal de plantilla poguera anar-se'n de vacances, que estos 14 també estaven inscrits en borsa però amb menor puntuació.
I, per tant, crec que ha de quedar-li clar que la conselleria no ha contractat de forma arbitrària en este hospital, sinó d'acord amb la legislació vigent.
I és més, de no haver-ho fet, senyora Llinares, en el servici de cuina de l'Hospital La Fe s'haurien tingut dificultats per al repartiment dels menús corresponents per la falta de personal i això, lògicament, haguera comportat una minva de qualitat per als pacients, cosa que, lògicament, no s'ha de permetre en cap cas.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Señora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Que s'havien de contractar era necessari, no podien quedar-se sense menjar.
Però, en fi, el que ja no és tan necessari és que una quantitat ben gran es feren a dit.
I és que sap que passa, senyor conseller?
Ara parlem dels pinxes de cuina de La Fe, després parlem del que vulga, dels metges de no sé quin lloc, després parlem de les infermeres o dels infermers de no sé quin altre, després del personal de manteniment de no sé quin altre, i sí que és de veres que de tant en tant hi ha algú que vostés contracten en base a la borsa de treball.
Però, també és de veres que en estos moments la quantitat de persones que es contracten saltant-se la borsa de treball és una cosa immensa.

I, sense dubte, dins del col·lectiu on, en fi, almenys en un moment determinat va ser més escandalós, va ser en l'hospital de La Fe i, sobretot, en els pinxes de cuina, que ahí sí que vostés van fer el que van voler.
Ahí l'única cosa que cap pensar és que, clar, com vostés el que volen és que s'arribe un moment que es privatitze la cuina, bé, doncs, no anem a comprometre'ns tant i, aleshores, anem a fer un tipus de contractació de manera que si es fa bé, doncs, a la millor resulta que el personal es queda i les seues contractacions en estos moments, a banda de la clientela pròpia del Partit Popular, també està en vistes a la privatització del manteniment, de la bugaderia, de la cuina i de tots estos serveis de la sanitat.
El que passa és que vosté respostes no en té.
Sempre diu: "és que la normativa i l'acord que tenim.
.
.
" Això no és res.
O siga, la cosa és el que passa en la realitat, que és com s'aplica la normativa i els acords.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora diputada.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares, jo ja sé que per a vosté la normativa, els acords i tot això no tenen cap importància.
*(Rient-se)* La normativa i els acords són una cosa fútil que no té cap tipus d'importància.
Jo li he dit, a més li he donat les dades de la contractació dels pinxes per les substitucions de vacances en l'Hospital de La Fe en este estiu de l'any 2002, i li he dit que en tot moment s'ha garantit els drets dels treballadors.
És més, vosté sap que es va confeccionar un nou quadrant el 5 d'agost de l'any 2002 i en essència eixe quadrant destina un nombre simular de persones de dilluns a divendres i de cada cap de setmana ja que se serveixen el mateix nombre de menús.
El que s'ha pretés en eixe nou quadrant és que tots els pinxes de les distintes cuines de l'Hospital La Fe tinguen els mateixos torns sense privilegis d'uns respecte a altres i el respecte absolut als drets reconeguts en la legislació vigent.
És més, eixe nou quadrant s'ha ficat en funcionament no sols en el pavelló general, sinó també en rehabilitació, en maternitat i infantil, i no s'ha produït ningun tipus de conflicte en el col·lectiu.

Per tant, lògicament, crec que s'han fet les coses com toca, perquè mosatros sí que li donem importància i li donem el compliment del que marca la normativa, el procediment de contractació i també del que són els acords.

Moltes gràcies.

 

 

 

***Preguntes números 2.
334/02, 2.
335/02, 2.
336/02, 2.
337/02, 2.
338/02, 2.
339/02, 2.
340/02 i 2.
341/02 al conseller de Sanitat, Serafín Castellano Gómez, sobre el PAC de Sant Joan d'Alacant, que formula el diputat Luis Briñas López del GP Socialista-Progressistes (RE 42.
693, 42.
694, 42.
695, 42.
696, 42.
697, 42.
698, 42.
699 i 42.
670, BOCV número 175)***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Para realizar las preguntas 2.
334 a 2.
341, tiene la palabra el ilustre diputado don Luis Briñas López, del Grupo Parlamentario Socialista-Progresistes.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, después de oírle hoy, y sobre todo el otro día con los presupuestos generales, daba la sensación de que esto, la Comunidad Valenciana era un erial hasta que llegaron ustedes.
Da la sensación, y alguno de ustedes llegan a creérselo, que pusieron la primera piedra de Jericó y desde entonces siguen poniendo piedras y traviesas hasta el día de hoy.

Pero la realidad es muy distinta a eso, ¿eh?
, la realidad es muy distinta.
El punto de atención continuada, que estaba funcionando en San Juan de Alicante.
.
.
se remitió un escrito el día 3 de octubre del año 2000 diciendo que, de forma provisional, se iban a cerrar las instalaciones, de forma provisional.
Han pasado dos años, y siguen sin tener el punto de atención continuada.
Y no solo eso, sino que sin darles las explicaciones de por qué se cerraban, tuvo el alcalde que mandar un escrito para que se le aclarara: el cierre se produjo porque había parásitos.
Deben ser parásitos inmortales, porque después de dos años sigue sin abrirse el punto de atención continuada.
Son parásitos inmortales.

Y los que lo sufren son los vecinos de San Juan, que tienen que desplazarse hasta Mutxamel para ser atendidos cuando tienen un problema.
Pero, usted tuvo una reunión con el alcalde de San Juan y con dos diputados de esta Cámara, y eso se produjo en octubre del 2000, diciendo que en breve plazo se solucionarían los problemas y se abriría el punto de atención continuada.

Pues, muy bien, pasados dos años, yo le pregunto: ¿cuándo se abre PAC de San Juan?
¿Dónde se va a ubicar?
¿Se va a mantener el PAC de Mutxamel?
Y ¿en qué situación se encuentran las obras que se iniciaron en el año 2000 y cuánto costaron las mismas?

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor diputado, decirle que cuando deja de prestarse el servicio del PAC en el municipio de San Juan, no se deja de prestar el punto de atención continuada, sino que se traslada a Muchamiel; igual que los vecinos de Muchamiel se desplazaban a San Juan, ahora, momentáneamente, los vecinos de San Juan se desplazan a Muchamiel.
En ese sentido, decirle, además, que en ningún momento se deja de prestar el servicio.

Es verdad que, además, yo tuve con la señoría que ha preguntado y con otro ilustre diputado de esta Cámara, una reunión con el alcalde de San Juan, para que el PAC esté ubicado en el término municipal de San Juan.
Sabe también usted que, posteriormente, hay acuerdos por parte del Ayuntamiento de Muchamiel en que también piden y reivindican que el PAC se quede, al igual que se está prestando ahora, en estos momentos, en Muchamiel, y no pase a San Juan.
Y en estos momentos se está intentando dar la solución adecuada que, lógicamente, esté consensuada por parte de los dos ayuntamientos, para que en una zona equidistante tanto del municipio de San Juan como del municipio de Muchamiel, pueda tener absolutamente cabida el PAC.
Y, por tanto, esperemos pues resolver esa situación lo antes posible.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor diputado.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Señor conseller, sigue usted diciendo lo mismo que hace dos años, lo mismo, exactamente igual.
O sea, para usted no pasa el tiempo.
Han pasado dos años y siguen teniendo que ir a Muchamiel, seguramente porque será más dulce Muchamiel, por eso los manda allí, pero a los vecinos de San Juan no les gusta tener que desplazarse, habiendo tenido como han tenido un punto de atención continuada en su pueblo.

Y sigue sin contestarme las preguntas que le he hecho, porque decir que va a seguir estudiando, pues, yo creo que ya está bien, después de dos años, que se estudie.
Yo estoy convencido que si esto fuera un tema privado, y tenemos el ejemplo de las resonancias magnéticas, se soluciona en muy poquito tiempo.
Pero cuando el tema es público, vendemos humo y no nos comprometemos a nada.

Usted, hace un momento, decía que había que comprometerse.
Pues, comprométase, señor conseller, y dé soluciones, porque sabe que el mapa sanitario contempla que cada punto de atención continuada esté en su centro.
Por eso se eliminaron los servicios de urgencia, y eso lo sabe usted perfectamente.
Y después de dos años no es posible que siga en la misma situación.

Pero, además, ustedes hacen diferencia partidista.
El centro de Campello, que se abre posteriormente, sí que tiene punto de atención continuada, sí que lo tiene.
Pero, claro, ahí hay un alcalde que es del Partido Popular, por poco tiempo, pero es del Partido Popular en estos momentos.
Y ustedes, cuando tienen un alcalde suyo, le dan lo que quiera y más.
Pero esa no es la política que debe marcar una conselleria.

La política que debe marcar una conselleria es "todos igual", y los vecinos de San Juan no tienen por qué sufrir las consecuencias que ustedes están haciendo.
Y después de dos años no es posible que sigan desplazándose a otro punto que no sea el de su pueblo.

Por eso, yo le sigo diciendo: señor conseller, diga las fechas claras, dígame y díganos a todos, y al pueblo de San Juan sobre todo, cuándo van a tener su centro con atención continuada.
Porque, además, si los presupuestos que han incluido este año, una cantidad irrisoria, es para eso, ustedes no solamente lo prolongan hasta el 2003, ¡sino hasta el 2004!
, para terminar un punto de atención continuada.
No es posible, y usted lo sabe.

Yo creo que los ciudadanos de San Juan no se merecen el trato que usted les está dando.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor diputado, me alegra oír sus palabras, porque usted dice que yo estoy en la misma posición de hace dos años: evidentemente, con la misma coherencia y con la misma firmeza que hace dos años.
Los que no están en la misma posición son ustedes.

Usted dice.
.
.
En Muchamiel, usted sabe quién gobierna, ¿no?
, gobierna el Partido Socialista, por poco tiempo, también.
¿Quién gobierna en San Juan?
Gobierna también el partido.
.
.
Si estamos hablando de dos municipios que gobierna su partido, tanto en San Juan como en Muchamiel.
¡Si son dos alcaldías!

Y usted sabe, la Alcaldía de Muchamiel, que no solamente quiere que tenga el PAC que se quede en Muchamiel sino que, en todo caso, si va a San Juan, que en ningún momento, porque hay una barrera de comunicación, quiere que esté en el centro de salud.
Quiere que centro de salud.
Y, por tanto, hay un punto de atención continuada y se va a hacer la solución, que es la más adecuada, que es que esté en un punto equidistante entre Muchamiel y San Juan.

Y evidentemente, es un problema de sus dos alcaldes, es un problema de que no se pongan.
.
.
*(veus)*, coordínense ustedes, coordínense en su partido y faciliten las cosas.
Entonces, por un problema de descoordinació interna de su partido no venga usted aquí a decir que si nos damos prisa o no nos damos prisa.
¡Si estamos hablando de dos alcaldes del Partido Socialista!
¡Que se aclaren entre ellos!
Ahora, si es muy complicado que ustedes se aclaren dentro de su mismo partido, los demás no tenemos la culpa.

Muchas gracias.

 

 

***Pregunta número 1.
716/02, 1.
717/02 i 1.
718/02 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la dessalinitzadora d'Aigua Amarga, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó, del GP Socialista-Progressistes (RE 39.
921, 39.
922 i 39.
923, BOCV número 163).***

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Para plantear las preguntas 1.
716 a 1.
718 al señor conseller de Medio Ambiente, tiene la palabra el ilustre diputado don Francisco Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, buenas tardes.

Señor conseller de Medio Ambiente, las preguntas van dirigidas, naturalmente a usted.
Cuando las preguntas se formularon, en junio de 2002, estaba pendiente la ubicación del vertido de salmueras de la desaladora de Agua Amarga.
Por lo tanto, esa cuestión ahora es irrelevante, ya que, lógicamente, hay una decisión al respecto y la ubicación ha dejado de ser una incógnita, es conocida la ubicación.

Pero sí que quedan algunas cuestiones de las preguntas por resolver, y es asegurarnos de que, efectivamente, las praderas de posidonia no se van a ver afectadas por los vertidos de las salmueras, y, sobre todo, si se ha tenido en cuenta el estudio que hizo la Universidad de Alicante con relación a esto y al comportamiento de las salmueras, si la dilución por procedimientos naturales, cree el conseller, vertiéndolas directamente al mar, que tiene garantías para no afectación, y, finalmente, si la conselleria ha estudiado algún procedimiento alternativo, como, por ejemplo, mezclar las salmueras para diluirlas previo a su vertido, pues, con aguas residuales depuradas no utilizadas, o cualquier otra cuestión, para evitar el choque osmótico que puede producir en las praderas de posidonia.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Pérez Baldó.

Efectivamente, yo no voy a entrar en el detalle de los estudios del salto osmótico, de la dilución con aguas residuales, porque, bueno, desconozco si eso se aplica de forma general o es una aportación que hace su señoría en este momento a la tecnología de dilución.
Yo lo que puedo decir es que el procedimiento de declaración de impacto ambiental emitido por el Ministerio contempla estos aspectos; que dentro de la autorización de vertido tierra-mar que realiza la Conselleria de Medio Ambiente se han solicitado todos los informes necesarios, hay informes de Costas, del Ministerio, del Cedex, que es el Centro de Estudios de Experimentación de Obras Públicas, que han sugerido, precisamente, que la solución a adoptar es la que se ha adoptado en el proyecto: que es un vertido puntual en cascada que garantiza la dilución en función de un análisis detallado de lo que son los efluentes que hay que verter en ese punto y de las condiciones de corrientes y salinidad.

Con esos informes, yo creo que de organismos especializados y organismos públicos, es por lo que la conselleria, y como le digo, no está resuelto definitivamente la autorización de vertido, pero la solución va en ese sentido, y las condiciones garantizaban, por una lado, una dilución en unas condiciones óptimas ambientalmente asumibles de los caudales, puesto que las condiciones del efluente son muy similares según se planteaban a lo que es el medio marino, y esa dilución en superficie garantizaba una dilución mucho mayor que cualquiera de las otras alternativas que se podían plantear.

Y, por otro lado, una condición que ya se impuso por la Conselleria de Medio Ambiente dentro de la evolución del proyecto, era precisamente el desplazar lo que sería el punto de vertido de las zonas que podían tener una mayor afección a la posidonia, o, no que podía tener una afección mayor, sino que estaba más próximo a los espacios de más valor, y que, por lo tanto, como criterio inicial, entendiendo que siempre se mejoraría el resultado, se desplazaba hacia el norte a partir entre la zona de las calas de los Borrachos o lo que sería la desembocadura del barranco.

En ese sentido, está la solución planteada, además, teniendo en cuenta que en esa zona las primeras matas de posidonia, que le preocupan a su señoría, aparecen a 1.
700 metros lineales del punto de vertido y a una isobata de 16 metros de profundidad, y que a 2.
500 metros es cuando la pradera de posidonia empieza a tener unos valores mínimamente aceptables, todo ello fruto, bueno, pues, de una situación costera, fruto también de la acción del hombre a lo largo de tantos años y, como usted conoce, de determinados polígonos industriales que hubo en la zona, que aunque ahora ya no están tuvieron su efecto hace muchos años, originando un cierto deterioro de esa zona.

Por ello, yo creo que la solución es prudente, es razonable y tiene los suficientes respaldos técnicos para señalar que es la mejor solución.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, evidentemente que por supuesto el cumplimiento de las disposiciones legales, la declaración de impacto ambiental, el estudio de impacto ambiental, por supuesto, naturalmente, ¡faltaba más!

Pero además de esto, la cuestión es que el recurso a la solución de las desaladoras en puntos determinados de la costa no va a ser solamente el caso de Agua Amarga, sino que nos enfrentaremos en el futuro a más de una solución de este tipo.
Y, por lo tanto, no es una cuestión meramente puntual.

Pero el tema de la concentración de las salmueras.
Usted sabe que el agua del Mediterráneo tiene unos 38 gramos de sal por litro, pero que las salmueras resultantes tienen casi el doble, unos 70 gramos por litro.
Según los estudios de dinámica del comportamiento en un litoral de estas salmueras, los estudiosos indican que se comportan de una forma autónoma y que no se diluyen tan fácilmente.
El estudio de la Universidad de Alicante afirma que por encima de los 50 gramos de concentración salina el vertido en las praderas de posidonia puede ser letal para la fauna.
Que, como usted perfectamente sabe, las praderas de posidonia no es que sea una manía de este diputado su defensa, sino que están en la base de la conservación y el origen de la vida marina, porque es donde los peces desovan y donde se produce lógicamente esa riqueza importante.

Pero además, señor conseller, la pradera de posidonia tiene un valor importante, porque usted sabe que está protegida por la Unión Europea, lo sabe perfectamente.
Pero además, yo le diré más, yo le diré más.
¿Sabe usted cuál es el bosque más antiguo que tenemos en el Mediterráneo?
Las praderas de posidonia de la isla de Tabarca.
Tiene más de 250 años de antigüedad.
Y, por lo tanto, por lo tanto, eso es un tema importante.
No es un tema trivial, es un tema importante.

Y, efectivamente, a 2.
500 metros del punto de vertido hay una pradera que todavía se conserva.
Unos metros inmediatamente del vertido había una pradera, pero desapareció, y desapareció precisamente por la contaminación y los vertidos sin depurar de la zona.
Por lo tanto, naturalmente, las actuaciones que se puedan hacer en este sentido, lógicamente, afectan a la posidonia oceánica.

Finalmente, preguntarle de nuevo, repreguntarle de nuevo, si de alguna forma piensa la conselleria, cree que es aconsejable profundizar más en todo este tipo de estudios, al objeto de que se puedan tener soluciones preparadas para un futuro ante una posible eventualidad de que el comportamiento de esta masa salina no sea el que se espera por parte de la conselleria, porque es el que se espera.
Todavía no hay ninguna comprobación en el punto de vertido, una comprobación exacta de cuál ha sido el comportamiento de esto.

Por lo tanto, no estaría de más que la conselleria empezase a hacer un repaso de los estudios que hay sobre esto y hacer alguna comprobación para poder dar una solución, porque la pradera de posidonia que hay en la isla de Tabarca y que puede verse afectada por el comportamiento de ese vertido, es, señor conseller, el bosque más antiguo que tenemos en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Pérez Baldó.

Yo creo que se ha analizado suficientemente tanto por los técnicos de la conselleria, por el servicio de aguas, por el servicio de impacto; se han exigido los informes de los organismos con competencia y con prestigio científico suficiente; se han valorado las alternativas.
Se ha justificado que para ese afluente, concretamente, se garantizan muchísimo mejor las condiciones de dilución con las obras que se plantean, experimentadas ya en alguna otra desaladora, que con los métodos tradicionales de difusión.

Y en base a todos esos estudios, sin ninguna alternativa que tenga ningún.
.
.
apoyo científico o técnico y que sea meramente viable, es como se decide la alternativa.
Y creo que es una alternativa que garantiza totalmente, que garantiza totalmente, por las propias distancias entre el punto de vertido y los espacios de valor, una dilución total.
O sea, si estamos hablando de1.
700 metros y estamos hablando de 2.
500 metros, tenga su señoría claro que la mejor solución es la que se plantea.
Y que se han introducido las medidas correctoras, además desplazando el punto de vertido precisamente hacia aquellas zonas que garantizan una mayor distancia y una mayor dilución.

Yo creo que, en ese sentido, su señoría puede tener toda la tranquilidad.
Pero tenga usted en cuenta también que al final yo creo que nos perdemos un poco con los detalles, que hay que resolver, que hay que actuar.
Que se está planteando una desaladora que va a garantizar una recarga de acuíferos muy importante, de más de 50 hectómetros cúbicos-año a acuíferos en este momento sobreexplotados.
Que se han analizado todas las condiciones técnicas, se han analizado las alternativas de vertido, que se han desplazado, que se coge la solución propuesta por los organismos técnico-científicos con más experiencia de España.
Y que yo creo que si tenemos tanta complicación, y a su señoría le preocupa tanto el impacto de las desaladoras litorales ­recordando el debate de esta mañana­, no sé cómo seremos capaces de hacer alguna desaladora más que mejore, que mejore lo que serían las dotaciones.

Como ya se ha hablado, desde el Partido Popular estamos trabajando en todas las alternativas: en depuración, en modernización de riegos, en desalación.
.
.
Pero, claro, si en cada actuación se plantea la coartada ambiental para retrasarla, para ponerla duda y para señalar que siempre hay un informe que puede decir que no se ha evaluado correctamente un aspecto, yo me temo que lo que se trata un poco es de no dar alternativa, de no tenerla.

Y yo creo que, en ese sentido, nosotros lo tenemos claro: las obras de las desaladoras son muy positivas, se han analizado técnicamente hasta el fondo y se han adoptado las mejores soluciones con la máxima corrección de impactos.
No hay afección a la posidonia, y lo que hay es un beneficio global ambiental muy importante que, dentro del conjunto de actuaciones del Plan hidrológico, es fundamental y vamos a llevar adelante.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Para realizar las preguntas 1.
778 y 1779, tiene la palabra el ilustre diputado don Francisco Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Este conjunto de preguntas se interesan por la tala de 1.
400 ejemplares de pino en La Alcocha del monte Maig-mó, y si sobre el señalamiento de la tala había sido consecuente con el respeto de especies protegidas, zonas de repoblado, zonas de erosión o fuertes pendientes, si se habían tomado todas las precauciones.
Y sobre eso se interesaban estas preguntas.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señoría.

En relación con la política forestal, yo creo que el balance general, evidentemente, es muy positivo en estos últimos años.
Simplemente le remito a los resultados de información y de propuestas del plan forestal ­asesorado por un comité de expertos, del que forman parte cinco premios Jaume I­, en el que la valoración global desde luego es muy positiva, con un incremento importante tanto de la superficie forestal como de la masa forestal arbolada.

Dentro de las actuaciones generales, evidentemente, yo estoy satisfecho de los criterios generales en cuanto a todas las actuaciones en la masa forestal, sin perjuicio que puntualmente, como a veces se puede plantear, haya alguna actuación puntual, que desde luego perseguimos o sancionamos o, en su caso, controlamos a través de un expediente de autorización, que, bueno, yo no sé si.
.
.
Eviden-temente, desde luego cuenta con todos los informes técnicos y toda la intención de que sea correctamente, pero, evidentemente, nadie está a salvo de error.
No creo que sea este expediente.

Lo digo porque en materia forestal la crítica de: "Oiga, el peligro que suponen para nuestras masas forestales las transformaciones agrícolas ­que se decía esta mañana­, la urbanización, las talas indiscriminadas.
.
.
" Todas esas cosas, y las talas las que más, son irrelevantes para el estado de salud de nuestras masas forestales.
Hay actuaciones puntuales que se controlan.

Como ya he dicho, la superficie de masa forestal ha aumentado en los últimos diez años, desde 1994, en más de 22.
000 hectáreas, y la masa arbolada en nada menos que 280.
000 hectáreas.
Si luego hablamos que en 10.
000 metros ha habido una pequeña transformación, que si se han reclasificado 20.
000 metros ­que son dos hectáreas­ en otro sitio o que hay una tala de 1.
400 pinos, yo creo que dentro del conjunto de los millones y millones de pinos que hay, yo creo que es un tanto irrelevante.

Le voy a explicar, además, el procedimiento para que usted vea que esto se controla desde el punto de vista forestal y que las talas son positivas cuando llevan sus informes técnicos.

En este caso concreto, se solicitó en enero de 2002 por el ayuntamiento, por acuerdo del pleno de un municipio de montaña, como Tibi, una tala de árboles envejecidos; práctica yo creo que positiva cuando está bien realizada en nuestros montes, por los motivos que usted también ya conoce.

En el mes de mayo, el jefe de comarca ambiental, acompañado del jefe de zona medioambiental y también del agente medioambiental, inicia el señalamiento.
Creo que son tres personas, funcionarios de la conselleria, con la suficiente historia, tradición, como conoce, que tienen los funcionarios forestales dentro de la conselleria.
Y hacen el señalamiento.

En julio, el ingeniero técnico forestal de demarcación informa favorablemente el aprovechamiento solicitado por el ayuntamiento, por ser el más beneficioso para la zona, pero propone que se disminuya el número pies de 1.
428 a 1.
349.
Aproximadamente se reducen 80 o 90 pies.

El 17 de julio se ordena la realización de un nuevo señalamiento, que ese es el momento que hay que realizar.
Todo ese proceso comprobado por la guardería medioambiental, ingeniero técnico, etcétera, etcétera.
Queda pendiente, por tanto, el acta definitiva de señalamiento.

Yo le he querido señalar todo el proceso, el número de actuaciones que hay, el personal que las realiza, para que usted tenga la garantía de que podrá estar mal, pero si está mal, desde luego, no es por seguir todas las garantías, correcciones y emplear todos los medios posibles.
Los funcionarios han señalado si procede o no procede, cuáles proceden, qué correcciones hay que realizar.
Y podremos estar de acuerdo si hay que talar o no árboles.
Podemos decir: "Es que a mí me gusta que no se talen aunque estén envejecidos".
Bueno, hay criterios forestales que señalan lo contrario.

La conselleria entiende que ante una petición municipal en un monte de un municipio, que a veces su patrimonio mayor precisamente es ese monte, que entienden de monte, cuando hay una propuesta de tala, se sigue el procedimiento administrativo con todas las intervenciones de los técnicos, con las correcciones necesarias.
Y yo creo que está garantizada, independientemente de las opiniones que pueda haber.
Que hay opiniones que dicen que en el monte no se puede hacer nada.
Así iban los resultados de los incendios forestales en otras épocas, que no en esta.
Pero nosotros entendemos que hay que actuar así, así actuamos.
Y tiene usted la información de todas las garantías que ha tenido el procedimiento, y va a seguir teniendo porque no está concluido, para realizar la tala de 1.
349 árboles.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, no me negará usted que la misma satisfacción que puede usted sentir por el comportamiento que usted cree tener totalmente respetuoso en estas actuaciones, debo yo también sentir por hacer bien mi trabajo, y hacer bien mi trabajo es preocuparme por estas cuestiones.
Y además, no debería resultarle a usted molesto, como tratando de hacer ver un exceso de celo, porque estamos hablando de dos espacios, de dos espacios importantísimos, y ya nos quedan muy pocos.

Lo mismo que antes estaba defiendo las cualidades de las praderas de posidonia de la isla de Tabarca, el Maigmó, señor conseller, usted no puede desconocer que por su situación geográfica es una especie de barrera al avance de la desertificación.
Y ahora, que están tan modernos esos temas, y usted llena de titulares la prensa todos los días sobre el tema de la desertificación y los trabajos que está realizando su conselleria, es conveniente recordar estas cosas.

s un espacio muy sensible.
En unos pocos kilómetros pasamos desde prácticamente un espacio semidesértico a un espacio donde hay pinar, donde hay carrasco, donde hay unas buenas condiciones de la vegetación.
En aproximadamente 20 kilómetros.
Como si pasáramos del desierto a una situación semihúmeda, un paisaje que se comporta muy bien y se viene comportando, en opinión de los técnicos de la conselleria, muy bien.
Pero es un paraje sensible, muy sensible.
De ahí la preocupación.

Y la preocupación, señor conseller ­no esté tan tranquilo, revísese los informes­, viene de que sus propios técnicos, los agentes forestales, en sus informes previos tenían algunas preocupaciones que marcaban en los informes.
Y en esos informes decían que se habían marcado pinos en la zona ZAU.
Y que también en esa zona existe presencia de especies protegidas de las contempladas en el anexo 3 de la Orden 20 de diciembre de 1985.
Y que esa zona tendría que haber sido acotada y haberse advertido al maderista para que no se hiciese la tala en esa zona.

Los mismos informes advierten que el maderista encargado de la tala, ese maderista, ya había originado una serie de problemas anteriores.
Y se le advierte.
De aquí la preocupación, señor conseller, dada la naturaleza del espacio y dados los problemas que le están anunciando a usted sus propios funcionarios.

Por lo tanto, finalmente, en agosto pasado, el ayuntamiento, por lo visto, suspendió temporalmente, suspendió el tema de la tala.
Y también se le preguntaba si se había realizado la actuación de los 1.
400 o los 1.
370 o 50, es igual, de la tala que se había realizado, qué tal había sido el resultado de la tala; si se habían cubierto las expectativas de regeneración.

Y decirle también, señor conseller, que en ningún caso habrá escuchado usted decir a este diputado, que los tratamientos de selvicultura, que los tratamientos en el bosque para regenerarlo, sean malos.
Nunca me habrá podido usted escuchar que no a ningún tipo de tala, porque precisamente lo que reivindicamos para la buena conservación del bosque es lógicamente que se actúe razonablemente dentro de él.
Lo que lógicamente no me escuchará nunca, que en este espacio, que en este espacio, señor conseller, se haga una tala de aprovechamiento maderable.
Ahí me tendrá usted en contra siempre.
Todos los tratamientos para este espacio necesarios para su buena conservación, todos.
Pero no que no se hagan aprovechamientos maderables, porque es un espacio muy sensible, señor conseller.

Y lógicamente, cuando entran en conflicto intereses económicos con intereses ecológicos, todos sabemos perfectamente quién termina perdiendo, qué intereses terminan perdiendo.
Por lo tanto, todos los tratamientos que sean necesarios para este espacio singular, por su importancia, por el enclave de donde está.
Pero no aprovechamientos maderables porque no es correcto en esta zona hacer aprovechamientos de madera.

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Pérez Baldó.

En ningún momento he querido transmitir a su señoría ninguna molestia por ninguna de las preguntas que su señoría formule.
Es más, es una satisfacción responder, y responder en un tema como este, cuando además yo creo, y estoy orgulloso de la política que estamos llevando a cabo y de sus resultados.

Yo, de esta segunda intervención de su señoría, tengo que decirle que efectivamente, esa una preocupación de la conselleria, el proteger esos espacios de valor, el actuar en nuestros montes, el plantear los trabajos de selvicultura preventiva.
Y señalarle una ligera discrepancia con lo que ha planteado usted.
Que tal vez, ojalá en algunas zonas evidentemente de nuestra comunidad, ojalá los aprovechamientos maderables fuesen más importantes, porque permitirían una actividad económica, una renovación y una rentabilidad de una regeneración del monte.
Cosa que difícilmente ahora se produce.

Le decía que en las reuniones del Plan forestal, que próximamente ya vamos a dar por finalizado y a exponer al público e iniciar el proceso de concertación, señalaban los expertos precisamente que los valores del monte valenciano no son los valores de otros bosques.
Son valores ambientales, son valores paisajísticos, son valores de equilibrio territorial.
En ningún caso son valores, o muy marginalmente, valores económicos o valores de rentabilidad de extracción de madera.

Por lo tanto, todas las actuaciones por parte de la conselleria se plantean bajo el prisma que ha señalado su señoría, de renovación, de mejora, de trabajos de selvicultura preventiva.
Y en eso tenga usted toda la garantía, porque como ya le he dicho, en todo el procedimiento, intervención del conseller, de la directora general, las actuaciones se llevan por los funcionarios responsables de actualizar esas actuaciones.

Y, si evidentemente en un informe señalan que hay un problema de actuación, si luego se hace otra revisión, se hace una modificación a la propuesta municipal, eso quiere decir que el trabajo se está realizando bien.
Que en base a los informes se están modificando las propuestas, tanto de los que plantean el aprovechamiento como los ayuntamientos, precisamente para hacerlas compatibles con esos criterios generales de mejora de nuestros bosques.

Y señalarle por último, que no sé si es el ayuntamiento el que ha paralizado el procedimiento, pero que en todo caso que el acta definitiva señalará aquellas actuaciones, y garantizará precisamente que en las zonas ZAU se aplican esos criterios de proteger esas especies de mayor porte, de mayor valor, de las especies protegidas.
Y que si se autoriza, desde luego, alguna tala, es con el objeto precisamente de renovar, de mejorar siempre bajo los criterios técnicos de los técnicos forestales.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Interpel·lació al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Carlos González Cepeda, sobre política general de la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques per a garantir la seguretat en les instal·lacions i els edificis de les seus judicials del nostre país, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (RE 39.
897, BOCV número 162).
Pàgina 5.
477.***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Agotado el tiempo establecido en el Reglamento para la realización de preguntas a los miembros del Consell, pasamos al punto décimo del orden del día: Interpelación al conseller de Justicia y Administraciones Públicas sobre política general de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas para garantizar la seguridad en las instalaciones y edificios de las sedes judiciales de nuestro país, que formula el diputado Joan Ribó i Canut, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià.

Tiene la palabra el ilustre diputado don Joan Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor conseller.

Aquesta interpel·lació la vàrem presentar el 6 de juny concretament, la vàrem presentar per una causa concreta de la que després en parlaré, uns robatoris concretament en la seu judicial del Palau de Justícia de Benidorm.
Però la vàrem presentar també perquè enteníem que era important, i d'alguna manera, en parlar de política general em sembla que és important parlar de la seguretat.

Evidentment, la seguretat de les instal·lacions i edificis de les seus judicials és una competència que entenem que correspon al Govern de la Generalitat Valenciana.
Però és evident que el tema de la seguretat de les seus està immers dintre d'un problema general.
Les casualitats de la vida han fet que aquesta interpel·lació es produïsca després que grans càrrecs del seu partit a nivell estatal, hagen muntat la carpa publicitària durant la setmana passada en el nostre país.

Jo crec que és evident que el dissabte, el divendres, etcètera, tinguérem aquí un muntatge d'elevades altures.
Per què hi havia este muntatge?
Evidentment estem prop de les eleccions, però per damunt de tot jo crec que hi ha una causa fonamental.
El nostre país es troba en una situació d'inseguretat que ho palesen la inseguretat de les instal·lacions judicials, però que està immers dintre d'un problema general.

Em permetrà donar-li alguna dada per explicar-ho d'alguna manera.
Mentre les diligències per presumptes delictes a la Comunitat Valenciana van augmentar de l'any 1996 al 2001, època en la qual vostés en són directament responsables en un 57,4%, aquestes mateixes diligències van augmentar a Espanya en un 28,8%.
Aquestes són les dades, corregides.
Jo sé que va haver un error que després va ser corregit, i són les dades.

Mire vosté, si multiplica 28,8 per 2 dóna 57,6%, per tant, és aproximadament el doble l'augment al País Valencià que a la resta de l'Estat.
Si ho mirem per províncies ens trobem que Alacant té un augment de les diligències del 74%, la primera província de l'Estat espanyol; que la província de València té del 48%, que es troba empatada aproximadament el tercer, quart i quint lloc, i que Castelló es troba en el 29%.
Per tant, els seus alts dirigents del seu partit van fer molt bé de venir al territori pitjor de l'Estat espanyol respecte a situació d'inseguretat.
Jo crec que està molt bé.
És normal i és preocupant i ens preocupa a tots este fet

Ens preocupa que vostés en aquests anys hagen disminuït el número de policies nacionals, han perdut de 1996 al 2002, 6.
859 policies nacionals; fan falta en Guàrdia Civil 5.
400 agents.
I per damunt de tot, i li pose les dades del Sindicat Unificat de Policia, del 96 a l'any 2002 el govern ha disminuït el percentatge del producte interior brut que dedica a seguretat del 0,63% al 0,52%.
Aquesta és la situació que la genera la resta.

Hi ha més problemes.
Hi ha més problemes.
Per exemple, una mala adequació, una mala organització i problemes estructurals.
Però de totes maneres nosaltres entenem.
.
.
Sí, problemes estructurals.
Per exemple, en els països anglosaxons, la policia autonòmica i local té aproximadament el 80% dels efectius, i l'estatal o federal el 20%.
Aquí tenim la piràmide aproximadament al revés, per posar un exemple.
Per posar-li un altre exemple històric, li dic.
Però jo sé que açò és un problema més greu.
Seria lògic que s'unificaren la Guàrdia Civil i la Policia Nacional d'una vegada per totes.
I que no es feren competències, etcètera, tindríem un millor aprofitament dels recursos.

Bé, anant ja al tema concret, nosaltres estem profundament preocupats que en les seus judicials concretament, es puguen produir robatoris com per exemple el cas del Palau de Justícia de Benidorm, 80 causes penals, que per a més inri semblen ser un sumari secret relacionat amb el narcotràfic.
Es va fer un treball professional, de professional, eh.
Només s'endugueren els procediments penals.
Segons vostés no hi havia problema, en quinze dies es tornarien a arreglar les coses.

Però el mateix president del Tribunal Superior de Justícia deia que hi havia que reconstruir els expedients, que alguns documents podien ésser irrecuperables, que això costaria almenys quatre mesos.
Nosaltres entenem que aquesta és una situació greu.
Ens va dur a comparar Benidorm amb Marbella.
I vosté recordarà per què li dic exactament açò, se'n recordarà d'un procés molt famós, d'un personatge molt famós no solament pel càrrec polític, sinó per qüestions futbolístiques, en alguns processos judicials.

Però per desgràcia aquest no és l'únic cas.
En febrer d'enguany la policia va obrir una investigació per robatori d'objectes intervinguts en el Palau de Justícia d'Alacant.
; a una jutgessa li van robar 200 euros de la seua bossa, que ja és fort, eh; en setembre del 2000 va haver un robatori en els jutjats del social forçant la porta principal del cèntric carrer de València; a finals de maig es fugen dos presos de les presons, de Navarro Reverter, mentre esperaven participar en una roda de reconeixement; des de 1998 s'ha comptabilitzat xicotets robatoris i amenaces en les dependències judicials, i fins i tot agressions a funcionaris i jutges.
Alguns d'ells, mig en broma mig seriosament, demanen ja plus de perillositat.
El 25 d'octubre els jutges d'Elda demanen protecció a l'alcalde davant l'evident impunitat i robament també d'expedients.

Nosaltres entenem que la situació és molt greu.
I la situació és greu i és competència concretament de la seua conselleria.
La causa d'aquesta inseguretat no és que la gent s'haja tornat molt dolenta, la causa és la negligència i la manca de seguretat en els jutjats.
Evidentment els jutjats són llocs on no sempre hi ha el millor de cada casa.
Ho hem de reconéixer, és la seua funció.

Però mire, per posar només alguns exemples, hi ha manca de vigilants o bidells que ocasiona moltes vegades que els mateixos jutges hagen d'assumir tasques d'ordenança demanant fins i tot silenci al públic.
En el Palau de Justícia de Benidorm no hi ha cap sistema de vigilància ni de control d'accessos; hi ha manca d'arc voltaic en l'entrada de moltes seus per a controlar l'entrada a la porta principal; hi ha manca de vigilància nocturna en la immensa majoria de seus judicials.

La situació és dolenta.
És una mala situació que concorda perfectament en el deteriorament de la seguretat ciutadana d'este País Valencià.
I s'ha de dir.
I li he donat dades.
I han aparegut dades moltes vegades, que vostés tenen l'obligació de controlar.
No li he donat una dada: com ha augmentat durant aquests anys la seguretat privada en aquest país, i em sembla mal, perquè entenem que la seguretat és un dret constitucional de les persones, i vostés com a govern tenen l'obligació de garantir-la, en els jutjats i fora dels jutjats.

I mire vosté, jo sé que aquesta interpel·lació ve després que tinguérem un debat fa uns dies en el tema dels pressupostos i que la setmana passada van vindre, com li deia abans, ens van posar la carpa publicitària del seu partit i ens varen prometre una sèrie de coses.
Per exemple, anem a tenir dos-cents no sé quants guàrdies civils en una situació determinada per a protegir les seus.

Ens va dir vosté també i ens agradaria que ens ho comentara, que ho comentara ací amb molta claredat, concretament que això anava a suposar l'alliberament d'una sèrie de recursos que fins ara s'estan dedicant a la seguretat privada.
La nostra pregunta és: d'alguna forma s'ha verificat l'eficàcia d'aquesta seguretat privada?
Perquè clar, entenem que és important.
Li hem posat molts exemples abans.

I sobretot hi ha una pregunta que nosaltres li volíem fer, que ens preocupa.
Mire vosté, entre les competències de la policia autonòmica nosaltres entenem, i està en els papers, que una de les competències és la protecció de les seus, la protecció de les seus del Govern de la Generalitat.
Mire vosté, per què no s'ha utilitzat aquesta policia?
Per què el famós plantejament que algun any arribarem als cinc-cents policies autonòmics, que el que subscriu el veu durant molt de temps, per què no es planteja seriosament abordar amb policia autonòmica aquests temes?
Per què no ens plantegem, i torne un poquiu a l'element general, d'una vegada per totes tenir una policia autonòmica que faça alguna cosa més que, fonamentalment, vigilar els alts càrrecs?
, cosa que pot ser interessant, però que entenem que el que s'ha de fer és vigilar per la seguretat de tota la població valenciana.

Nosaltres entenem que hi ha un dèficit estructural.
A més de tots els altres dèficits, entenem que hi ha un element que és imprescindible: la seguretat de les persones del carrer fonamentalment ha de ser una cosa prop de la policia local, prop de la policia autonòmica, i s'ha de fer una reestructuració profunda.
Entenem que mentres açò no es plantege tindrem les seus poc protegides, tindrem tots els elements d'alguna manera poc protegits, i sobretot, molt poc adaptats a les necessitats del nostre país.
Perquè també en els temes de seguretat hi ha problemes específics, peculiars, del nostre país i també des dels temes de seguretat seria interessant avançar el procés d'autogovern.
I per desgràcia, durant aquests anys no hem vist cap creixement en aquest tema.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor Ribó.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Ribó, voy a tratar de responder a las cuestiones que me ha expuesto en torno a la pregunta sobre la política general del Consell en materia de seguridad en las instalaciones y edificios de las sedes judiciales de nuestra comunidad.
Y yo voy a tratar de responder.
.
.
porque en su primera intervención ha hecho una mezcla de lo que son los índices de delincuencia en nuestra Comunidad Valenciana, una crítica al Plan de lucha contra la delincuencia recientemente aprobado y presentado en la Comunidad Valenciana por el Gobierno de la nación, mezcla sobre la seguridad en los juzgados, me ha hecho una mezcla sobre la seguridad privada y pública, sobre las competencias de la unidad adscrita, sobre la desaparición o la unificación de los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, etcétera.

La verdad es que en una interpelación difícilmente podría responder a estas cuestiones si no tuviera, como medio en broma le he dicho al señor presidente, una hora y media de intervención.
Pero en cualquier caso, le digo que voy a intentar responder, primero, a circunscribirme a la interpelación que me ha hecho, y luego, voy a intentar responder, aunque sea muy escueto, a las cuestiones que me ha planteado.

Como sabe usted, la seguridad de nuestras sedes judiciales no es una cuestión que pueda ser objeto de un análisis independiente y aislado.
Su tratamiento debe ser abordado desde el conjunto de actuaciones que el Gobierno Valen-ciano ha llevado a cabo en pro de la mejora de la administración de justicia.
Ello ha sido así por una sencilla y única razón: la seguridad ha sido el último eslabón de una sucesión de medidas y actuaciones que debían ser necesariamente abordadas con anterioridad.

La instalación de medidas de seguridad en los viejos edificios judiciales hubiera sido no solo difícil sino además totalmente infructuosa, habida cuenta de la ubicación y el estado en que se hallaban la mayor parte de los edificios y locales sede de los órganos judiciales ubicados en el territorio de nuestra comunidad.
Por ello, primero era necesario proceder a dotar a nuestros órganos judiciales de las debidas infraestructuras.
En este marco, y desde la asunción de las primeras competencias en materia de provisión de medios materiales y económicos para el funcionamiento de la administración de justicia transferida a esta comunidad, los presupuestos dirigidos a inversiones judiciales se han destinado a cubrir aspectos que desde nuestro gobierno en aquellos momentos fueron considerados como prioritarios.

De este modo, y teniendo en cuenta las deficiencias en infraestructuras, así como el mal estado de las sedes existentes, la saturación de los espacios y el continuo crecimiento del volumen de asuntos, nuestros esfuerzos iniciales se centraron fundamentalmente en la mejora de las sedes aprovechables y en la creación de nuevas sedes adaptadas a las necesidades actuales de la administración de justicia.
Así, en febrero de 1997 el Gobierno Valenciano aprobó el Plan director de infraestructuras judiciales, con el objeto de paliar las deficientes condiciones de los juzgados, fiscalías y decanatos, dotando a la administración de justicia de las necesarias obras de reforma, mejora y nueva planta.

Así, en la última etapa de lo que ha sido la resolución de uno de los principales problemas de la administración de justicia y cumplidos prácticamente todos los objetivos prioritarios, ha llegado el momento de hacer frente a otras problemáticas, sin lugar a dudas, de gran relevancia.
Todos somos conscientes de la importancia de garantizar la seguridad en las sedes de los órganos judiciales.
Hoy disponen ya de medidas de seguridad las principales sedes de los juzgados en las ciudades de Valencia, Castellón, Alicante y Elche, que además de estar dotadas de los medios materiales oportunos, cuentan con un servicio de vigilancia privada.

Así, garantizada la seguridad en aquellas sedes que se consideraban prioritarias, nuestro objetivo es ahora el de extender dichas medidas a los restantes partidos judiciales, de forma que la integridad de las personas y de los bienes quede garantizada en las sedes de todos los órganos jurisdiccionales de la Comunidad Valenciana.

El primer paso en este sentido ha sido, sin lugar a dudas, la elaboración del Plan de seguridad para edificios judiciales, que recoge las actuaciones que deben realizarse para que los juzgados cuenten con las medidas necesarias de seguridad.

La ejecución del plan conlleva, en relación con los medios materiales, la instalación de arcos detectores de metales para el control de acceso de personas a los edificios, así como la adquisición de equipos de rayos X para el control de paquetes y bultos, y la instalación de cámaras de televisión en el exterior de los edificios.
En este sentido, los edificios de nueva construcción ya disponen de la instalación de cámaras y de las correspondientes salas de monitores de seguridad, que se pondrán en marcha apenas se disponga del personal cualificado requerido.
La Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas realiza en estos momentos los informes técnicos oportunos con el objeto de preparar los correspondientes concursos para la contratación del suministro de los equipos más adecuados.

Por otro lado, y en relación con los medios personales, ya conocen ustedes las negociaciones que desde esta conselleria se han llevado a cabo con el Ministerio del Interior, concretamente con la Dirección General de la Guardia Civil, y que han culminado con la firma de un convenio de colaboración ­usted le llama con otras palabras­ que posibilitará que funcionarios de este cuerpo, de la Guardia Civil, en situación de reserva, en segunda actividad, realicen funciones de vigilancia y protección en las instalaciones judiciales.

Con el objeto de buscar el mayor consenso posible, el borrador del convenio se sometió en su momento a la consideración de los jueces y magistrados de la Comunidad Valenciana a través de la comisión mixta constituida en el Tribunal Superior de Justicia y esta conselleria, que manifestó su conformidad en la reunión celebrada el pasado 20 de septiembre.

En virtud del citado convenio, el Ministerio del Interior se compromete a que la Guardia Civil constituya en nuestra comunidad destacamentos específicos para la vigilancia y protección de los edificios e instalaciones judiciales.
Tales destacamentos se encuadrarán en una comandancia con dependencia orgánica y funcional del mando correspondiente de la Guardia Civil.
En función de las necesidades de vigilancia y protección determinadas por la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, el secretario de estado de seguridad será el órgano competente para determinar mediante instrucción los destacamentos oportunos, así como el número de efectivos reales de sus componentes.
A estos efectos, un equipo de la comandancia de Valencia ya ha visitado las sedes de los diferentes órganos jurisdiccionales con el objeto de elaborar un informe sobre las necesidades de personal en cada uno de los edificios, y ya están cuantificadas esas necesidades.

La dirección de la Guardia Civil seleccionará, de entre el personal en segunda actividad que voluntariamente lo solicite, al personal más idóneo para cada puesto.
Por nuestra parte, y en virtud del convenio, la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas de la Generalitat se compromete a proporcionar al Ministerio del Interior la información necesaria y suficiente relativa a los edificios e instalaciones con el fin de que puedan establecerse los medios adecuados a las necesidades de cada caso.
Asimismo, la Generalitat queda comprometida a facilitar los medios materiales y las instalaciones de seguridad oportunas para el desempeño de los cometidos de vigilancia y protección de los edificios judiciales.

En definitiva, señorías, ya está firmado el convenio.
Primero, la prioridad inicial en materia de competencias, en materia de justicia, fue dotar de infraestructuras judiciales necesarias y prioritarias, como digo, de los órganos judiciales de la Comunidad Valenciana.
Una vez completado el Plan de infraestructuras judiciales, hemos acometido el plan de seguridad en dichos edificios.
Le recuerdo, señoría, que es en la totalidad de los edificios judiciales de los distintos partidos judiciales de la Comunidad Valenciana.

Y entrando en las cuestiones que me ha planteado, señor Ribó, sabe usted y reiteradamente se ha manifestado que la seguridad ciudadana no es competencia de la comunidad autónoma, ni siquiera es competencia de las administraciones locales; es competencia exclusiva de los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado y viene determinado en la Ley orgánica de fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado.
Por lo tanto, cualquier modificación que deba hacerse y se quiera realizar en la unidad adscrita, corresponderá al Estado de la nación, a través de una ley orgánica, dotarle de las competencias correspondientes.

Por lo tanto, usted mezcla los índices de delincuencia, y evidentemente ha habido delincuencia, ha habido problemas en los juzgados, pero sabe usted el número de juzgados que hay en la Comunidad Valenciana, dividido entre los 33 partidos judiciales, que funcionan prácticamente todo el día durante todo el año.
Y usted me ha hecho categoría, de lo que es anécdota me ha hecho una categoría.
Y evidentemente ha habido situaciones.
Me ha hablado del juzgado de Benidorm, y sabe usted perfectamente que las deficiencias de ese juzgado de Benidorm van a ser paliadas con la construcción, en estos momentos en avanzadísimo estado, de un nuevo palacio de justicia que espero que sea inaugurado a primeros del año 2003.
Por lo tanto, no me haga usted determinadas anécdotas concretas que se han producido en Benidorm con los planteamientos y las soluciones que vamos a realizar en ese juzgado.
En ese partido judicial, no es en ese juzgado.

Usted me habla de negligencia.
Negligencia ¿por parte de quién?
Falta de seguridad en los juzgados.
Le estoy diciendo que ha sido prioritario, primero, dotar los edificios, y ahora entraremos en la materia de juzgados, pero negligencia ¿de quién?
, ¿negligencia de la Conselleria?
¿negligencia hacia quién?
¿negligencia de los funcionarios?
¿negligencia de los jueces?

Luego usted me habla, como parafernalia, lo que es un plan de choque, y yo no le voy a entrar en el trapo de empezar a hablar de la seguridad ciudadana, de cuáles son las causas que inciden en nuestra comunidad, de los índices de delincuencia, pero podríamos hablar de lo que ha supuesto la reducción de casas cuartel de la Guardia Civil; lo que ha supuesto una figura que nadie ha entendido, que en estos momentos afortunadamente vamos a cambiar, como es la segunda actividad; lo que han supuesto en la delincuencia las modificaciones en el Código Penal; lo que han supuesto en la delincuencia determinadas modificaciones en cuanto a delitos y en cuanto a faltas.
Creo que habría que analizar el conjunto de las consecuencias y de los antecedentes para poder analizar cuáles son las consecuencias actuales de la seguridad ciudadana.

El convenio es un buen convenio.
La unidad adscrita fue creada con unas competencias que se las voy a leer, porque no solo es la vigilancia de los edificios.
La unidad adscrita nace fundamentalmente para velar por el cumplimiento de las disposiciones y órdenes singulares dictadas por los órganos de la comunidad autónoma; la inspección de las actividades sometidas a la ordenación o la disciplina de la comunidad autónoma, denunciando toda actividad ilícita; el uso de la coacción en orden a la ejecución forzosa de los actos o disposiciones de la propia comunidad autónoma.

Y, finalmente, la vigilancia y protección de personas, órganos, edificios, establecimientos y dependencias de la comunidad autónoma y de sus entes instrumentales.
Esta ley orgánica, que data del año 1986, es anterior, como sabe usted muy bien, a lo que fue la asunción de competencias en materia de justicia por parte de la comunidad autónoma.
Por lo tanto, en aquellos momentos se estimó cuáles eran las competencias de unidad descrita de la Comunidad Valen-ciana y de otras similares, de otras comunidades similares, y las competencias en materia de seguridad, en materia de justicia, datan del año 1996.

Por lo tanto, evidentemente, somos conocedores de la deficiencias en materia de personal y por eso hemos firmado un nuevo convenio que dotará de personal, estimamos que a finales de año, suficiente para realizar las funciones de velar por el cumplimiento de las disposiciones, dejando y conveniando la vigilancia de determinadas personas y edificios de la Comunidad Valenciana, en este caso edificios judiciales, con un convenio con el Ministerio del Interior, a través de la Dirección General de la Guardia Civil.

Yo no creo que sea denigrante ni mucho menos, creo que el prestigio profesional de determinados funcionarios del cuerpo de la Guardia Civil en segunda actividad y en edad suficiente, y además que voluntariamente lo quieran ejercer mediante una compensación económica, que pagará la comunidad autónoma, que pagará la Comunidad Valenciana, yo no creo que haya de comparar cuáles son las funciones o cuál es la profesionalidad de los vigilantes de seguridad privada, que en estos momentos están realizando funciones de vigilancia en Valencia, Alicante, Elche y Castellón, con la profesionalidad de los cuerpos y fuerzas de seguridad.

Yo dije y lo digo y lo mantengo, y se lo dije a usted en el debate de los presupuestos, que el convenio es altamente beneficioso, porque con la sustitución, con el coste que en estos momentos tenemos en seguridad privada, que sólo realizan funciones de vigilancia en cuatro partidos judiciales, si le podemos llamar así, Valencia, Alicante, Elche y Castellón, con el coste que la seguridad privada en estos momentos tenemos, más un incremento que supone alrededor, se lo dije, de unos 400.
000 euros, tendremos vigilancia permanente y constante en todos los edificios de la Comunidad Valenciana.

¿Y por qué eso es así?
Y me dirá usted: ¿es que la seguridad privada es mucho más cara que la seguridad pública?
No.
Porque nosotros complementamos a los funcionarios del cuerpo de la Guardia Civil en segunda actividad, complementamos una parte de sus retribuciones, porque la totalidad de las retribuciones las viene pagando el Ministerio del Interior, porque en la segunda actividad en la que se encuentran estos funcionarios siguen percibiendo prácticamente el cien por cien de sus haberes.
Nosotros complementamos en una parte pequeña y por eso nos resulta beneficioso, no porque la seguridad pública o la seguridad privada sea más cara o más barata, sino porque para nuestra Comunidad, puesto que el compromiso del Ministerio del Interior es seguir pagando los haberes de los funcionarios que están en segunda actividad, nosotros con un pequeño complemento garantizamos la seguridad de la totalidad de los edificios judiciales.

Por lo tanto, no me entre usted en esa dinámica de si la seguridad pública es más barata que la seguridad privada.
Ni son comparativos, ni realizan las mismas funciones, ni la profesionalidad, ni la formación es la misma.
Nosotros estamos con este convenio a aquellos funcionarios de la Guardia Civil que quieran voluntariamente y que estén en la segunda actividad sigan realizando funciones propias de vigilancia y seguridad.
No tiene nada que ver con las funciones que desarrolla la seguridad privada en estos momentos contratada y que será sustituida a partir del año 2003 con las funciones que en estos momentos complementariamente estarán realizando los funcionarios del cuerpo de la Guardia Civil.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gracias, señor conseller.

Señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor conseller, en primer lloc sí que li volia dir una cosa.
Jo quan he parlat de negligència no parlava de negligència dels funcionaris.
Voldria que quedara clar que parlava de negligència de la conselleria, que quede clar.
O siga, que entenem que la seguretat de les institucions judicials correspon a la conselleria i que tots aquests aspectes no els atribuíem a cap funcionari, els atribuíem en definitiva a vosté, perquè quede clar.

I, mire, vosté ha començant criticant-me que faça una referència a la situació d'inseguretat i a continuació ens diu: "és que la seguretat de les institucions judicials no és independent".
¡Clar que no, evidentment!
Per açò mateix jo li he dit que evidentment no és independent.
Per què roben uns sumaris a Benidorm?
Perquè hi ha una causa sobre un problema de drogues.
Clar que no és independent.
És totalment dependent, és totalment dependent, i per açò hem estat parlant de la situació d'inseguretat general, per açò hem estat parlant del tema.
Clar que sí!
I la situació d'inseguretat general d'este país, li he donat les dades abans, s'ha multiplicat pel doble de la situació d'augment d'inseguretat de la resta d'Espanya.
Eixa és la dura realitat.
Amb dades oficials.
I Alacant és la província d'Espanya que ha crescut més, amb dades oficials, amb dades de Justícia, perquè de Justícia estem parlant.
I València ha crescut un 49% i eixa és la realitat.
I una de les conseqüències d'açò, ajuntada amb que vostés no han posat les mesures de seguretat corresponent, és este tema que sí és responsabilitat seua.
Clar, és que jo li he fet la interpel·lació sobre un tema que és de la seua competència.
Jo em sé que l'altre tema no és de la seua competència, jo sé que és un tema d'Estat.

Però, malgrat tot, li dic que valdria la pena arribar a un acord d'Estat per a fer uns cossos de seguretat del segle XXI, operatius.
Perquè els cossos de seguretat d'este Estat són antics, són fruit de coses fins i tot que es van inventar fa moltíssims anys, que ja no tenen cap sentit, que ja no té cap sentit.
No té sentit haver dos cossos de seguretat, com la policia nacional i com la Guardia Civil, no té cap sentit.
I es fan un embolic vostés mateixos.
Hi hauríem d'arribar a un acord, evidentment no aquí, ho tinc molt clar.
Aquí hauríem d'arribar a un acord de fer una policia autonòmica eficient, potent, canviar l'Estatut d'Autonomia i fer una policia amb competències, evidentment que sí, junt amb la local, com es fa en els països com Canadà, a Estats Units, a Anglaterra, a tot arreu.
Perquè li vull dir una cosa: a la Unió Europea no creix en tots els països els temes de delinqüència, hi ha països que baixen.
I si vol li donaré les dades, no les he dut ací, les tinc allà.
És a Espanya on creix, on hi ha unes taxes de creixement molt altes.

I ha parlat de causes.
Mire, jo li vull dir una que em sembla important.
Un país menys just socialment és un país menys insegur, més justícia a nivell social, més equilibri social implica més seguretat i d'açò se'n obliden.
Estats Units, el país més ric del món, no és el país més segur de món.
Veritat que no?
Veritat que no?
No anem a entrar en dades.
No s'obliden d'esta dada, perquè des de l'esquerra li ho volem recordar.
No li volem demanar només que hi hagen policies, que han d'haver.
Li volem recordar que hi ha una relació directa entre un equilibri social, una disminució de les desigualtats i una major seguretat o, el contrari, que països molt desiguals generen molta més inseguretat, han de gastar molt més en seguretat sobretot privada.
No ens obliden d'este tema, almenys nosaltres no ens volem oblidar.

Però, mire vosté, ha parlat de mitjans materials.
D'acord, que es possibiliten, però que es facen.
L'altre dia llegiem una notícia: un poblet del Camp de Morvedre que anava l'ajuntament a donar mitjans materials a la Guàrdia Civil, li anava a donar gasolina i llanternes.
És així la situació, és així.
Done'l mitjans materials.

I no tenim res contra la Guàrdia Civil.
Clar, ara ens hem assabentat ja per què s'estalvien diners.
Clar, vostés estan utilitzant el tema de les jubilacions, retardant les jubilacions i, en definitiva, estan fent el complement.
Ara ens hem assabentat, clar, l'altre dia no vam acabar de percebre.
Vostés, el Govern Valencià, l'únic que va fer és mantenir tot allò, el complement per als salaris dels qui estaven en reserva com estigueren en actiu.
Ara ho entenem.
Però, clar, jo també vull que tinga en compte, i amb tot el respecte per les persones, que la seguretat exigeix una certa, diguem, una certa situació física determinada.
I quan s'està en reserva aquesta situació física no és la millor.
No ens oblidem.
Però és un pas endavant que ens sembla important.

I, mire vosté, no val que vosté em diga que el problema de la seguretat l'hem retardat perquè estem fent nous seus judicials.
És que la Guàrdia Civil no està anant per ahí al carrer en situacions de qualsevol tipus?
Necessita institucions noves per a garantir la seguretat, com vostés acaben de firmar un acord?
Eixe argument no val, es cau.
Mire, la Guàrdia Civil es va inventar fa molts anys i no es va inventar per a seus judicials.
.
.
Escolte que no, que açò no val.
El que passa és que la situació és tan agobiant que han de posar vostés algun remei, perquè la situació és intolerable en este país.
Per què no han fet açò abans?
O és que la Guàrdia Civil només pot funcionar quan tenim càmeres de televisió al voltant, etcètera, etcètera?
No.
Eixe no és el tema.
Eixa és l'excusa, l'excusa.
El problema és que, com ha dit vosté molt bé, la majoria de les seues judicials no tenien cap tipus de protecció.
Eixe és el problema.
I d'açò sí que li volem acusar de negligència.
Perquè entenem que açò és una competència del seu govern que la podien haver resolt mitjançant la policia autonòmica i no ho han fet, d'açò sí que li volem acusar.

I, mire vosté, ens agradaria que funcionara, ens agradaria que funcionara, ens sembla molt bé que funcione, ens alegrem amb la coincidència que quan parlem d'açò algun pas s'haja donat en el sentit.
.
.
Mire, se'n alegraran els jutges, els funcionaris, les persones que van a les seus judicials que estaran més tranquil·les i tots els valencians i valencianes se'n alegrem, però ho hem de veure, ho controlarem, ho haurem de veure.
Però d'alguna manera el que és clar és que fins ara la seguretat de les seus judicials no és correcta i el millor exemple és que vostés la setmana passada van haver de firmar un conveni.
.
.
*(S'interromp la gravació)*

**El senyor vicepresident segon:**

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

*(Inoïble)* Evidentemente, claro que no estamos satisfechos con la seguridad en las sedes judiciales y por eso hemos firmado el acuerdo.
Eso es de cajón.
Pero yo le he dicho que cuando asumimos las competencias en materia de justicia, primero, ya estaba creada la unidad adscrita que tiene competencias, que además está desarrollando magníficamente.
Y, en segundo lugar, lo que era prioridad al establecer.
.
.
Es decir, los edificios necesitan protección, pero seguramente para que tengan protección los edificios primero deberán existir los edificios, y cuando esos edificios no reúnen ni las mínimas condiciones no ya de seguridad ciudadana sino de propia estabilidad o de desarrollo de las actividades, al menos lo más dignas posibles, difícilmente podrán tener seguridad.
Por lo tanto, la prioridad ha sido construir los edificios y en ese aspecto lo hemos cumplido.
Y ahora, cuando ya prácticamente se ha cumplido el cien por cien de nuestros compromisos en ese aspecto, iniciamos el proceso de seguridad ciudadana.

Usted está confundiendo la reserva con la segunda actividad.
Y además, incluso, yo creo que incluso está cuestionando la profesionalidad de la Guardia Civil cuando está hablando.
.
.
Una cosa es la unificación de cuerpos ­no me corresponde a mí ni es competencia de este conseller­ con la actividad que desarrolla cada uno de los cuerpos.
Tenemos los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, quizás.
.
.
al menos tan profesionales como puedan existir en cualquier país del mundo.

Y las estadísticas que usted maneja no son ciertas.
De los 15 países que conforman la Unión Europa España se encuentra en el lugar quinto por la cola, hay 10 países de la Comunidad Europa, de la Unión Europea, que tienen índices de delincuencia superiores a los nuestros.
Lo que pasa es que la delincuencia, quizá, por algunos factores, y no le rebato la injusticia social o el desarrollo no armónico, no entro en esa cuestión, pero también le tengo que decir que analicemos las consecuencias de determinadas políticas practicadas que son las que nos han llevado a estos incrementos de delincuencia.
Y yo le he dicho que, por ejemplo, en nuestra Comunidad la desaparición de casas cuarteles de la Guardia Civil o la reforma del Código Civil cuando la multireincidencia o la reincidencia no es un agravante, o la consideración de determinados delitos pasan a ser considerados faltas, o la modificación de la prisión preventiva, etcétera, etcétera.
Habrá que analizar esas consecuencias de esas modificaciones sobre la incidencia, sobre los datos reales y sobre las estadísticas de la delincuencia.

Y hemos acometido en un Plan de lucha contra la delincuencia en la que las comunidades autónomas nos hemos sumado al estado de la nación en las modificaciones legislativas pertinentes y en la cooperación, en la información y en la colaboración entre los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, las unidades adscritas del cuerpo de las comunidades autónomas y las policías locales.
Y ese es el sentido de las firmas que la Federación Española de Municipios y Provincias y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias ha hecho con el Ministerio del Interior, la colaboración, la información y la cooperación entre los cuerpos y fuerzas de seguridad y las policías locales.

Evidentemente, habría que achacar por qué la Guardia Civil no tenía gasolina ni linternas.
Yo cuando fui delegado del gobierno no tenían ni papel para la fotocopiadora.
Habría que preguntárselo a algún director general de la Guardia Civil, dónde desvió los fondos presupuestarios, que en vez de dirigirlos a un sitio los dirigía a otros.

Y no estamos aprovechando la jubilación absolutamente de nada.
Estamos aprovechando una segunda actividad, una segunda actividad, que es la puesta a disposición de determinados funcionarios, una vez cumplida una cierta edad, una disposición hacia sus mandos superiores que no están ejerciendo y que básicamente les hace estar en su casa a esperas que esa disponibilidad sea efectiva.
Y es lo que estamos aprovechando.
Son personas perfectamente capacitadas profesional y físicamente para desarrollar las funciones en las que hemos firmado este convenio.
No son jubilaciones anticipadas ni aprovechar a los jubilados.
La jubilación en los cuerpos y órdenes de seguridad nace en la reserva, y nosotros estamos hablando en la segunda actividad, el paso intermedio entre la situación de activo y la reserva.

Evidentemente, ¿por qué no hemos firmado el convenio con anterioridad?
Porque, como todo convenio, tiene que tener al menos dos condiciones: que haya un acuerdo entre partes.
Y ese acuerdo entre partes no ha sido tan fácil, no ha sido tan fácil, entre otras cosas, porque esos funcionarios que van a desarrollar esa actividad lo hacen de forma voluntaria y ha habido que conjugar una serie de intereses y una serie de necesidades antes de poder llegar a este acuerdo.

Yo creo que el convenio que vamos a firmar es magnífico, va a dar unos resultados a todas las sedes judiciales de la Comunidad Valenciana, a todos los partidos judiciales y, fundamentalmente, reducirán los índices de delincuencia en las sedes judiciales, en las sedes judiciales, que es a donde va dirigido.
¿Cuál es la incidencia de la delincuencia en las sedes judiciales?
Yo creo que no llega ni al 0,1% de toda la delincuencia o de todos los incidentes que se producen día a día.

Usted me vuelve a hablar del juzgado de Benidorm.
¿Cuántas veces se han producido robos en los juzgados?
Está hablándome del juzgado de Benidorm donde, además, evidentemente, se produjo por unas circunstancias desde dentro, además.
Es decir, ni siquiera la delincuencia podía ser externa por falta de seguridad externa del juzgado.
Los robos se produjeron desde el interior o, por lo menos, en combinación con gente del interior, porque sabían cuando iban a robar lo que querían robar.

Por lo tanto, no magnifiquemos la situación.
Evidente-mente, las sedes judiciales necesitan seguridad, lo vamos a facilitar a través del convenio, vamos a mejorar esos índices de seguridad en todos los edificios judiciales que hasta ahora no lo tenían.
Pero, le vuelvo a repetir como he empezado, para tener seguridad en los edificios primero hay que tener los edificios, que no los teníamos.

 

 

***Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon-Llin i Martínez, sobre política general de la conselleria en matèria d'agricultura ecològica, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE 40.
731, BOCV número 168).
Pàgina 5.
483.***

 

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al punto 11 del orden del día: Interpelación a la consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación sobre política general de la conselleria en materia de agricultura ecológica, que formula el diputado Joan Ribó i Canut, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora consellera, en este país passen coses rares.
De vegades es roba en els palaus de justícia i, de vegades, es tira insecticida en cultius que tenen una denominació de cultius ecològics.
D'alguna manera són similituds de coses estranyes.

I el motiu concretament que va iniciar aquesta interpel·lació és un comentari que es va fer per part d'un productor ecològic a qui li havia ocorregut concretament açò.
En un moment que estava venent els seus productes ecològics a un importador alemany, doncs, va passar l'avioneta crec que amb malatión i els va arruixar als dos.
Evidentment, doncs, l'importador va dir: "Adiós, buenas tardes".
O "bon dia", perquè és lògic.
Jo li vaig preguntar concretament sobre este tema, vosté em va dir que no i, mire, personalment ho ha pogut comprovar fins i tot al costat d'un poble.

Bé, anem a parlar, per tant, d'agricultura ecològica.
A l'agricultura en el segle XIX li comencen a passar coses estranyes, comença a aparéixer el guano del Perú, el nitrat de Xile, ve després en química la síntesi de Javer, apareixen els fosfats, la potassa, tot el tema dels adobs, i, automàticament, això és una evidència, es milloren els rendiments ­això ens ho deien a l'Escola d'Enginyers Agrònoms fa molts anys, és una qüestió claríssima­, però hi ha una sèrie de peròs ahí importants.

Primer però.
La connexió històrica que ha hagut ­jo li preguntava l'altre dia al conseller de Medi Ambient­ de reutilització general de la matèria orgànica, de connexió entre ramaderia i agricultura, doncs, s'ha perdut al llarg del temps.
Avui és necessari la reutilització de purins, avui ens trobem que la matèria orgànica s'hauria de compostar, però, ací almenys al nostre país no es produeix.
Les conseqüències són clares: nitrats en aigua, eutrofització, aparició de plagues o facilitat de l'entrada de plagues en molts productes, major sensibilitat, excés d'aigua en els aliments, etcètera.
Això seria quant a adobs.

Bé, en el 38 apareix una altra cosa, en el 38 entra el DDT en l'agricultura.
A partir d'ahí apareixen insecticides, herbicides, fungicides, hormones, finalitzadors, com el clombuterol, que de vegades es troben per ahí i de vegades ho veiem quan un tros de carn el fiquem a la paella com comença a traure aigua, i això passa en este país, inclús.

Bé, jo crec que hi ha dos llibres que ens ho especifiquen d'una manera clara: *La primavera silenciosa*, de Raquel Carson, que ens parlava ja fa molts anys una ecologista nord-americana que, per cert, jo vaig sentir les crítiques feroces que se li feien a esta senyora, concretament en l'Escola d'Enginyers, però, clar, després dels anys avui el DDT està prohibit en la immensa majoria de les aplicacions i em vist aparéixer DDT, per exemple, en els pingüins de l'Antàrtida, en el greix dels pingüins.
Està absolutament generalitzat.
Bé, hi ha un altre llibre per a mi més important: *Nuestro futuro robado*, on parla dels disruptors hormonals, on parla dels perills sobre la capacitat reproductora no només dels peixos i dels animals, sinó també, de l'ésser humà.
I ja hi ha constatacions en l'ésser humà respecte a aquest tema.

Bé, l'últim element que crec que és important són les crisis alimentàries.
A Europa apareixen una sèrie de crisis alimentàries: en la ramaderia, l'encefalopatia espongiforme bovina, el tema de.
.
.
, moltes altres.
Bé, jo crec que hi ha una tema molt clar, que avui menjar s'està convertint per a moltes persones en un acte de fe.
Per un motiu: no té la seguretat de menjar productes de qualitat, i a molta gent li agradaria menjar-se, per exemple, una tomata que no estiga diluïda per l'excés de l'aigua, que tinga un gust a tomata, que tinga la seguretat que no té restes de plaguicides i que no siga transgènica, per posar un exemple.
I hi haurà altra gent que no li importa estos temes, però hi ha molta gent que ens agradaria, m'incloc en eixe tema.
Avui hi ha molta gent que li agradaria poder-se menjar un tros de carn que tinguera la seguretat que no té finalitzadors, que no té hormones, etcètera, etcètera, quan sabem, per exemple, que en el cas de la ramaderia industrial l'aplicació, entre altres coses, de productes d'aquest tipus és una pràctica quasi habitual.

Evidentment, per a moltes persones el tema de l'alimentació no tindria problemes en dedicar una part més del seu salari al tema de l'alimentació.
És evident, fent una anàlisi de les despeses d'una família, que tinga una salari mínimament decent, que no és en alimentació el que dedica la major part.
I això passa a Espanya, passa a Alemanya, etcètera.
I ens demostra que hi ha moltes persones que pagarien més per tenir uns aliments de qualitat.

Estem parlant, per tant, d'una cosa que és l'agricultura, la ramaderia ecològica, regulada en la Unió Europea, des de l'any 1991, l'agricultura, els productes agraris, i des de l'any 1999 la producció ecològica.
Que això és així ho demostra, concretament, el creixement de la superfície agrícola a Europa que ha passat de 0,7 milions d'hectàrees en 1993 a 3,3 milions d'hectàrees en 1999.
En 7 anys s'ha multiplicat per 4,6.
Ahí podem destacar dades de 1999, que Àustria en aquest moment té el 8,5% del territori cultivat ecològicament, territori agrícola ­em referisc­; Itàlia, el 6,5; Finlàndia, el 6,3; Dinamarca, el 5,5; Suècia, el 5; Alemanya, el 2,6, però amb una voluntat molt clara, no en va hi ha un grup de Els Verds en el govern, d'augmentar fins a un 12% en molt poc de temps.
A Espanya estem, evidentment, per sota de la mitjana de la Unió Europea.
Però, jo crec que hi ha una cosa que s'ha de dir.
De 1991, amb dades del Ministeri d'Agricultura, de 1991 al 2001 es passa de 4.
235 a 485.
140 hectàrees.
Es multiplica per més d'onze vegades la superfície.
Mire, jo només trobe una situació comparable, comparable en dos aspectes: és el tema eòlic, és exactament una situació totalment comparable.
El creixement de l'agricultura ecològica a Espanya és totalment comparable al creixement dels aerogeneradors eòlics a Espanya.
I la situació del País Valencià és també totalment comparable.
Li vaig a explicar ara.

Mire, vosté, al País Valencià tenim només 18.
191 hectàrees inscrites, dades ­repetisc­ del Ministeri d'Agricultura, finals de 2001: 9.
967 qualificades; 6.
045 en conversió; 2.
178 en un any de pràctiques.
Suposa només el 3,75% del total de la superfície dedicada a cultius ecològics de tota Espanya.
Però, hi ha un problema, clar.
El País Valencià som el 10% de la població, aproximadament, el 10% del territori, i correspondria, doncs, ser aproximadament també el 10% de la superfície ecològica, cultivada ecològicament.
Què passa?
Què passa?
Li torne a fer la comparació amb l'energia eòlica.
El nostre país està a la cua quant a la producció d'energia eòlica.
En les coses que fa *(inintel·ligible)* Medi Ambient, jo no sé què passa que vostés sembla que tenen al·lèrgia.

A vore, jo li faria una pregunta a un xiquet: Quina és la producció més característica del nostre país?
I jo estic segur que respondria.
Fins i tot un diputat valencià per a caracteritzar l'agricultura valenciana en el Parlament estatal un bon dia va ficar un producte així: era una taronja.
Anem a mirar les superfícies.
Superfície ecològica de cítrics.
Comunitat Valenciana: 243 hectàrees; Comunitat Andalusa, 618 hectàrees.
Jo crec que és un indicador perfecte, perfecte del seu interés per l'agricultora ecològica.
És un indicador perfecte.
Expressada simbòlicament d'una manera molt clara.

Jo crec que la conclusió és evident, senyora consellera, estem perdent el tren de l'agricultura ecològica.
I vosté ho sap.
Per què ho sap vosté?
Perquè fa uns anys, quan vosté estava en un altre partit i un altre govern, vosté ens va dir ací moltes vegades que anàvem a plantejar-nos un organisme que ho impulsarà, l'Institut Valencià d'Agricultura Ecològica.
On està ?
Almenys, fa tres anys !
On està este institut ?
Em pot respondre ?

Mire, vosté, li vaig a fer un altre comentari.
De la Direc-tiva europea és necessari crear un organisme, el comité d'agricultura ecològica.
El valencià té quatre tècnics.
Està molt bé.
Però, resulta que el de Múrcia, una província només, compare superfícies, té també 4 tècnics, 4.
Dóna la casualitat que la superfície d'agricultura ecològica murciana i valenciana és pràcticament igual.
Per alguna cosa serà.
I és un govern del Partit Popular.

Mire vosté, jo li voldria preguntar: Quants diners ha dedicat a subvencionar en l'any 2002, este que estem, l'agricultura ecològica?
Quants?
Diga-ho ací, per favor, diga-ho.
Quants diners ha dedicat a subvencionar noves superfícies que vulguen entrar en agricultura ecològica?
Perquè, mire, jo tinc ací un document, concretament de Castella-la Manxa, que diu: "Gracias a las nuevas líneas de ayudas se espera que a lo largo de este año ­és l'any 2002­ es triplique la superficie ecológica y se pase de 15.
000 a más de 50.
000 hectáreas".
I després planteja les ajudes per a les noves ajudes.
¿Quants diners ha dedicat o va a dedicar la seua conselleria a noves ajudes per a entrar en agricultura ecològica?
Jo crec que tinc la resposta si no m'ho diu vosté, crec que la tinc, però m'agradaria que ho diguera vosté, perquè serà un indicador perfecte de l'interés que té la seua conselleria per aquest tipus d'agricultura.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra la consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades i senyors diputats.

No cap dubte, efectivament, que en el sentit que estem parlant l'agricultura ecològica és una magnífica alternativa, i així ho entenem, encara que vosté ho dubte, entre els diferents mètodes de producció agraris.
I, sobretot, sap perfectament com està regulat el tema en la Comunitat Valenciana, quina orde, de 13 de juny de 1994, creà el comité d'agricultura ecològica i també es va aprovar el reglament sobre producció agrícola ecològica i la seua indicació en els productes agraris i alimentaris.
I, per tant, està incorporada a la Comunitat Valenciana tot el que disposa el Reglament europeu 2.
092/91 sobre esta producció.

I sobretot també, efectivament, com bé sap, esta agricultura ecològica té el recolzament perquè entenem que eixa utilització de tècniques culturals no agressives comporta eixe respecte al medi natural que, a pesar que vosté ho dubte, ens interessa i moltíssim -a mi personalment abans, ara i després perquè la persona és la mateixa- i, per tant, eixe poder evitar les degradacions del sòl, la contaminació d'aqüífers, totes estes possibilitats de també combatre de forma natural les plagues que, en definitiva, és al que volem arribar, i per tant, és un model diferent de qualitat agroalimentària que compartim amb vosté i que indubtablement té molta importància.

En l'actualitat en la Comunitat Valenciana ­tinc una xicoteta variació respecte a les seues dades­, a dia de hui n'hi ha inscrites unes 19.
037 hectàrees, però en qualsevol cas la variació no és molt gran, enfront de les 2.
181.
.
.
­dic a dia de hui perquè vosté les tenia fins al final del 2001­, enfront de les 2.
181 hectàrees que es cultivaven en l'any 1996.
I també dir-li que la quantitat d'hectàrees de l'any 1996 fins al 2002 en què s'està produint en la Comunitat Valenciana mitjançant les tècniques ecològiques, s'han multiplicat per 8,7.
Jo crec que s'haurà de vore també els valors anteriors en la Comunitat Valenciana.
I també amb una tendència que en els pròxims anys estem convençuts que es va a continuar experimentat este increment, perquè també n'hi ha una major demanda dels productes ­que ara parlaré també de la demanda­, motivat pel que vosté ha comentat de la conscienciació de la societat en eixa necessitat no sols de conservar el seu entorn sinó també de consumir productes amb major garanties i sobretot amb major sabor, el sabor a sempre, com sempre havien tingut els productes de l'horta i que ara no el tenen.

A més d'estos cultius ecològics que ocupen la major superfície en la Comunitat Valenciana, són els pastos amb més de 10.
600 hectàrees, i després, com vosté sap molt bé, els fruits secs amb 3.
046 hectàrees, els cereals amb 2.
301 hectàrees, les oliveres amb 982 hectàrees i la vinya amb 814 hectàrees.
També tenim les plantes aromàtiques amb una superfície de 283; els cítrics, de 234; els fruiters, 232, i hortalisses, 204.

Però també s'hauria de destacar la quantitat d'operadors, la quantitat de persones, de professionals que es dediquen, que fan este tipus d'agricultura, que són 705, dels quals 613 es dediquen a la producció.
I, sobretot, esta quantitat de productors situa la Comunitat Valenciana com a la tercera autonomia en Espanya, precedida tan sols d'Extremadura i Andalusia, i la resta, 92 operadors es dediquen també a l'elaboració de productes que estan realitzats o produïts en estes matèries primeres, fet que també en la quantitat d'elaboradors posiciona la Comunitat Valenciana com la tercera autonomia en elaboradors.

Les ajudes que vosté preguntava, les ajudes que han percebut els titulars d'explotacions agràries inscrits en el registre del Comité d'Agricultura Ecològica de la Comunitat Valenciana, varen ascendir durant l'any 2001 a un total d'1.
804.
000 euros, i unes ajudes que ha percebut el Comité d'Agricultura Ecològica per al seu funcionament, encara que vosté considera insuficient, entenc que la dotació econòmica com també la quantitat de tècnics, ha ascendit a 105.
000 euros i en el pròxim exercici estarà en 117.
200 euros.

Com pot observar, a tenor d'estes dades de superfície, l'agricultura ecològica en la Comunitat Valenciana entenem que està dins d'una fase de creixement que podem quasi qualificar d'important en estos últims anys i que va a continuar en el futur.
El que passa és que s'ha d'estar en el món real i, per tant, jo crec que el que vosté planteja o ha plantejat en la seua intervenció, que la quantitat d'hectàrees en els cítrics, per exemple, que vosté ha demostrat equival a la importància que li dóna el Govern Valenciana, crec que és una apreciació absolutament subjectiva.
Jo no crec que la quantitat de superfícies siga equivalent a la importància que li donem, perquè vosté comprendrà que, a més d'incentivar, i possiblement hàgem d'introduir noves fórmules o diferents, innovadores, d'incentivar, vosté comprendrà que el que la gent preferisca en estos moments, en molts casos, la producció integrada, que és una forma molt important, també de protecció ambiental i, d'alguna forma, sense arribar a la producció ecològica, és una responsabilitat exclusivament nostra.
També n'hi ha un tema de mercat que ara comentaré.

Perquè, efectivament, estàvem comentat al principi que el consum d'este tipus de productes, d'estos productes ecològics, està liderat pels països del nord d'Europa, on hi ha una major demanda perquè, efectivament, hi ha una major cultura i conscienciació del que és el consum de productes ecològics.
Però tenint en compte que estos factors, que influïxen també d'alguna manera en el creixement, no dic en tot absolutament, però sí en una part important, en el creixement de la producció ecològica, són de consum.

I, evidentment, a més de tot el que vosté ha dit, el gran repte que també tenim davant de mosatros és sense cap dubte crear eixa cultura de consum en Espanya i més concretament en el nostre cas, en la Comunitat Valenciana, i per això també estem ajudant a dinamitzar el que és la comercialització.

En este sentit, vosté sap molt bé que el recolzament al Comité d'Agricultura Ecològica no és sols l'econòmic que he comentat, sinó també la seua presència en actes de promoció, actes que arriben a la societat, al consumidors, les assistències a diferents fires agroalimentàries de tot el món en eixa ajuda, perquè d'alguna forma puguen anar obrint camins i portes de comercialització que també servisca a tots per a animar l'increment d'este tipus de producció.

I també dir-li que estan previstes actuacions noves en este aspecte, com per exemple, en l'exercici 2003 s'ha previst la col·laboració tant econòmica com tècnica per a celebrar la Fira Agrícola i Ecològica en la institució firal alacantina, on se va fer la primera fira d'agricultura ecològica, de què hem parlat prèviament, amb el comité per a vore la seua necessitat i importància, que creguem que també és un mitjà més per arribar al consumidor i per a ajudar estos productors.

Tenint en compte tot el que li he exposat, efectivament, nosaltres som conscients de la importància socioeconòmica que representa, encara que xicotet, el sector de l'agricultura ecològica i, a més de tot això.
.
.
, i que la sensibilitat social també creix, evidentment, per temes com la seguretat alimentària i la conservació del medi ambient.
I, evidentment compartisc amb vosté ­ja ho he dit fa un moment­, en el sentit de poder menjar bé en el sentit de tindre uns sabors com tenien les fruites i hortalisses que, evidentment, amb els nous mètodes de cultiu no tenen.
I jo crec que a tots els ciutadans, a vosté, a mi i a tots, ens agradaria poder, en més ocasions de les que ho fem, menjar eixos productes, que a més de tranquil·litat perquè són segurs, tenen sabor no com altres que no sabem a què fan gust.

Però a més de tot això també és important garantir la investigació, una investigació que també ajude els productes i a dinamitzar esta producció tecnològicament.
I, per tant, des del Departament d'Agricultura Ecològica de l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries, que està compost per deu investigadors, es venen desenrotllant línies d'investigació que són de gran importància per a este sector.
Per exemple, entre altres moltes, la línia d'estudi relativa al desenrotllament de sistemes de producció ecològics en hortalisses, enfocats cap a una producció rendible d'aliments d'alta qualitat amb un mínim risc ambiental, o la millora de les tècniques de maneig del sòl i la fertilització en el cultiu sostenible de l'arròs.

Per tant, jo crec que la importància està donant-se-li, en la mesura que creguem oportuna, en els tres fronts: la producció, la millora de la comercialització unida a una major demanda i, al mateix temps, la investigació.
I, per tant, té una importància gran per a la Conselleria d'Agricultura, té el recolzament del Govern Valencià.
Indubtablement, creguem que les aportacions que puguen servir per a millorar en este sentit seran ben acollides perquè, efectivament, entenc que en el fons el seu plantejament és incrementar esta ­bé, ho ha dit clar­, incrementar la producció, però també haurem de comptar amb la realitat dels llauradors i amb el convenciment que puguen tindre, que jo crec que vosté a voltes l'oblida, perquè també ha de parlar amb aquells llauradors que no estan convençuts i que se'ls haurà de convéncer, no soles amb els que vosté coneix que ja produïxen.
Els altres serà als que haurem de dedicar-nos.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Muchas gracias, señora consellera.

Señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora consellera.

Està complicat, jo sé que ho té complicat de poder parlar d'aquest tema.
Però jo li voldria reiterar: què passa amb l'Agència Valenciana d'Agricultura Ecològica que jo li havia sentit defensar i propugnar aquí?
Que no ens ha dit res d'eixe tema.
Què passa amb ella?
Eixe projecte tan bonic que tenia i que compartíem.
No li ho vaig dir jo però li ho va dir la meua companya.
Què passa amb eixe tema?

Tampoc ens ha donat resposta ­i ja que no ho ha dit li ho diré jo­: quants recursos ha destinat la seua conselleria a noves superfícies en agricultura ecològica?
Com que no ho ha dit li ho dic jo: zero, zero.
I si no és aixina m'ho diu, si no, que quede clar.

Ens ha comentat una sèrie de temes.
Jo estic d'acord amb vosté que hi ha una sèrie d'aspectes que s'han de plantejar, per exemple la comercialització.
Efectivament.
La comercialització en els països del nord d'Europa està realitzada ­està l'informe del Comité Europeu­, està realitzada fonamentalment per supermercats i per institucions d'aquest tipus.
En els països mediterranis fonamentalment són cooperatives, agrupacions xicotetes, moltes vegades inestables i que hi ha problemes.
Últimament està apareixent fins i tot en els mitjans de comunicació propaganda que alguna gran cadena va a entrar en el tema.
Seria interessant que en aquesta Agència Valenciana d'Agricultura Ecològica es plantejara seriosament algun tipus d'estructura per a estabilitzar la comercialització.
Perquè estem d'acord amb vosté: la immensa majoria dels agricultors ecològics, fan el seu negoci raonable mitjançant l'exportació, i tenen problemes amb el mercat interior.
Estem d'acord.
Però eixa seria una altra tasca, en la qual podria ajudar.

El seu govern es dedica a fer coses com terres mítiques.
Seria per a nosaltres més raonable que també dedicara algun recurs a ajudar aquesta agricultura que està potenciant ­ho déiem també en el tema eòlic­, com ha fet Navarra i com s'ha fet en altres llocs, que ajudara en aquest tema.
Ens semblaria important.
Perquè entenem que és un plantejament de futur també per a l'horta de València, i no vull entrar en aquest tema, perquè ens sembla important.

Per tant, d'acord, anem a plantejar açò.
Quan m'ha plantejat el tema dels operadors i m'ha dit que érem els tercers amb més operadors.
.
.
Però jo li vaig a donar una altra dada, eh?
Dades de finals del 2001.
Vosté ha parlat de 670.
Tinc la dada perquè esperava que m'eixira.
El 4,3%, senyora consellera.
El 4,3% del total de l'Estat.
Si vosté està satisfeta amb un 10% de població.
.
.
, en una comunitat on l'agricultura té un pes molt superior a la resta, un pes específic i un prestigi molt superior a la resta.
Exportadora, el 4,3.
I m'ho ha donat com a exemple.
Està clar, és la tercera després d'Extremadura que en té 7.
000, mire vosté, en té deu vegades més, i Andalusia que en té moltes vegades més.
Però, diga-ho tot.
Diga-ho tot.

I el que és rotund.
.
.
, el tema de la taronja serà un indicador, però el que és rotund és que és el 3,75.
Vosté m'ha dit 19.
000 i escaig, doncs, molt bé, serà fins al 4, però és que som el 10% del territori.
És que és un indicador que les coses no van bé.

I vosté m'ha parlat d'investigadors.
Em sembla molt interessant.
I jo li parle, i de l'extensió als llauradors?
És que la transició d'una cultura ecològica a través d'una agricultura intermèdia, etcètera, em sembla molt bé, però què s'està fent amb l'extensió?
Perquè eixe tema és clau.
Em diu: "és que hi ha agricultors que no volen".
És que els ha explicat la possibilitat, els cursets necessaris per a fer aquestes transformacions?
Perquè açò no es pot fer de la nit al matí.
S'ha fet alguna cosa en aquest sentit?
Quanta gent n'hi ha en Carcaixent fent aquesta faena?
Quanta gent n'hi ha?
És estable, estan en condicions?
En quines condicions estan?
Que ho coneguem.
Digue-ho.

Ho té totalment abandonat, senyora consellera, ho té totalment abandonat.
No dedica els recursos mínims necessaris.
No dedica recursos.
I si aquest tema s'ajudara podria ser una agricultura fonamental també per estabilitzar gent jove i dones en l'agricultura, fonamental, un nou tipus d'agricultura.

Però, mire, vosté aposta a una altra agricultura.
Vosté aposta a estes grans transformacions on passa l'avioneta, grans transformacions de tarongers, els grans empresaris que passen a ser grans empresaris agrícoles, eixe és el seu model.
I el problema és que l'agricultura ecològica és un altre tipus, és un altre model absolutament distint.
El seu model és un model d'agricultura a l'americana, de gran extensió, en definitiva.
Eixe és el seu model.
És un model contradictori que lliga molt bé amb el seu model de Pla hidrològic, amb tot eixe model.
L'agricultura ecològica és d'un altre estil, és un model que no vol gestionar recursos, que es planteja un tractament raonable dels recursos i, clar, això no funciona amb la seua manera ni d'entendre el món ni d'entendre l'agricultura.
Este és el problema.

I el final és molt clar.
Els números canten.
El País Valencià està a la cua de la producció i del creixement en agricultura ecològica.
I els números canten.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Gràcies, senyor Ribó.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó.

Mire, els números canten i canten la melodia en funció de l'oïda que els escolta.
Per tant, vosté amb eixos números sentirà una melodia i els altres en sentim una altra.
I, evidentment, sobre això tot és discutible.

I després també és complicat i li vull preguntar com se pot fer en la Comunitat Valenciana una agricultura a l'americana amb la parcel·lació que n'hi ha, amb la quantitat de casetes que hi ha al mig.
I me pareix, senyor Ribó, que això pot fer riure a qualsevol.
Vosté podrà dir que recolzem a no sé qui, que després li preguntaré a qui.
Però me dirà amb la superfície.
.
.
mire un plànol des d'alt i m'explica vosté on està a l'americana, perquè, bé, a la millor podríem fer tractaments d'estos que hem comentar a voltes, que ara no es poden fer en molts casos.

Vostés és que sempre partixen que anem a recolzar.
.
.
a qui, a qui, si la majoria del llauradors valencians són xicotets i són els estan rebent totes les ajudes?
I jo vull dir que ja està bé de dir eixa sèrie de manifestacions, perquè, en definitiva, són absoluta mentida.
Ni tenim a l'americana, ni latifundis, ni res, perquè qualsevol que es passege per la Comunitat Valenciana.
.
.
És que no sé on físicament es podrien ubicar.
Ni existixen ni podran existir.

Per tant, oblide ja allò de l'americana, que a mi tampoc m'interessa el que allí ocorra en este tema.
Mosatros tenim altres preocupacions, excepte les que ells mos donen.
I, per altra banda, jo crec que ni a l'americana, ni a la res.
A la valenciana, que és com s'està fent, que és la realitat que té el nostre camp.
I estem actuant sobre una realitat incomparable, des de tots els punts de vista, per a allò bo i per a allò roí, en altres tipus d'agricultures.

I, per tant, no cap ni la comparació perquè no tenim res a vore, excepte que en alguns casos produïm el mateix, però en circumstàncies absolutament diferents.
No tenim les extensions que té Amèrica, ni les tindrem, com no comencem a tirar cases i a tirar pobles i a tirar edificacions.
I vosté ho sap perfectament.
El que ha volgut és comparar-ho en el tema de l'avioneta.
Que a més està feta la demanda dels xicotets llauradors, no del grans, que es fan ells els tractaments.
I que, per tant, l'ajuda de la conselleria va destinada als xicotets que no es poden fer els tractaments, que els han demanat en eixa línia, perquè els gran no necessiten a l'administració, el grans que pugen haver, perquè tenen suficients mitjans per a pagar-se-la.

I allò roí estaria en fer la política per als quatre grans que poden haver, però la desgràcia per a vostés és que la fem per als milers i milers de xicotets que n'hi ha en la Comunitat Valenciana.
I anem a dir ja les coses clares: que de pas que l'agricultura ecològica es debatia, de pas amollem el que sempre diem i que no demostren mai perquè és absolutament fals.
Vinga i diga'm quin percentatge dediquem als xicotets i als empresaris eixos de què vosté parla, que jo no conec, almenys jo no els tracte personalment ni tinc cap interés amb ells, sinó en els xicotets, en els que treballem i donem les subvencions.
I obliden ja d'eixa demagògia, perquè entraré sempre en este debat i li diré que me done els números i li donarem les subvencions reals de la conselleria.

I, per tant, en definitiva, en este sentit, estem també col·laborant un poquet amb les empreses que vosté ha parlat.
.
.
algunes grans cadenes, que no totes van en contra dels nostres interessos, sinó que hi ha cadenes de supermercats, efectivament, que estan dedicant una part a la producció ecològica.
Que s'han reunit amb la conselleria i que a pesar que no isquem i no estiga en el pressupost ­i no tenim per què fer ningun comentari al respecte­, estem ajudant-los a col·laborar perquè puguen comercialitzar.
Vosté es pensa que tot el que fem ho fem per eixir?
No.
Mos interessa este tema de tal manera que hem instaurat relacions entre eixa grans cadena i els xicotets productors perquè pogueren estar venent en les seues tendes.
I això l'únic que dóna, al qui se creu esta cosa, és satisfacció, i no necessitem ninguna altra cosa.
Les altres coses ja són diferents.
I, per tant, estem fent eixes coses, i no totes, com vosté es pensa.

Efectivament, possiblement falten de cursos de formació.
Jo no li vaig a dir que no, perquè vosté sap de veritat que a la millor falta.
ÉS un tema que intentarem conjugar també amb les organitzacions agràries, perquè mosatros no anem tocant el *pito* per ahí a dir-li a la gent que s'apunta als cursos.
La gent s'apunta als cursos que li interessen i donen formació.
I precisament si per alguna cosa es caracteritza la conselleria és per fer una rapidíssima transferència tecnològica dels últims avanços als llauradors.
I en este sentit, probablement falten esforços.
Li arreplegue la seua recomanació, que entenc que està feta per a millor.
I, per tant, li dic que és un tema que estudiarem per a plantejar d'una altra manera.

Però jo l'únic que li vull dir en finalitzar és que jo no conec eixes grans transformacions de què parla, eixes grans transformacions.
Però vostés no se'n recorda, i només se'n recorden del que volen, de les explotacions que s'han perdut en la costa i que sí que denuncien, i dels llauradors, que amb el que han cobrat en les explotacions, en les vendes de la costa, se'n van a les zones intermèdies a produir també.
D'eixos no se'n recorden, i són xicotets i mitjans.
I només fan la seua causa de quatre que poden haver, que han fet grans transformacions, que, evidentment, existixen.
Però eixe no és el nostre objectiu.
En toc cas, serà el seu perquè sempre parla d'ells, però no és el nostre.

I a més, dir-li que estem satisfets, encara que mai s'està satisfet del tot i sabem que hem de millorar molt més, en l'evolució de l'agricultura ecològica en la Comunitat Valen-ciana.
I en eixe línia anem a seguir, arreplegant les idees que puguen ser positives i que entenc que s'han plantejat com a positives, que puguem ficar en pràctica.
Aconsellar-li que visca més la realitat, senyor Ribó, que vosté que és un home que sap i és intel·ligent, només li falta conèixer un poquet més la realitat, conjugar-la amb la seua intel·ligència i possiblement podríem fer grans coses junts.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Gracias, señora consellera.

Acabado el punto once del orden del día, se suspende la sesión, que se reanudará mañana a las diez de la mañana.

 

*(Se suspén la sessió a les 20 hores i 5 minuts)*