Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para3 {
text-align:justify;
}
-->



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ple de les Corts Valencianes realitzat al rectorat de la Universitat Miguel Hernández d'Elx, el dia 8 de febrer de 2007. Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts. Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya. Sessió plenària número 102. Segona i darrera reunió.        Compareixença del president del Consell, senyor Francisco Camps Ortiz, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris            El senyor president:    Se reanuda la sesión. Bon dia.      El senyor president:    Molt honorable president del Consell, honorables consellers, il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades. Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pels grups parlamentaris.    En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.      El senyor Castellano Gómez:    Gràcies.    Molt excel·lent president. Molt honorable president de la Generalitat. Senyories.    Hablar de agua es hablar de una necesidad de la Comunidad Valenciana, de una cuestión que realmente preocupa a todos los ciudadanos. El Plan hidrológico nacional, presidente, da las soluciones a la Comunidad Valenciana. Y al Grupo Parlamentario Popular nos preocupa la política hídrica del gobierno socialista que pasa por haber creado problemas allá donde había soluciones concretas y eficaces. Nos preocupa, sobre todo, las decisiones arbitrarias, injustas e insolidarias que se están tomando en política hídrica respecto a la Comunidad Valenciana que la están dejando sin agua.    Primero fue la derogación del transvase del Ebro, después fue el cambio de trazado del transvase Xúquer-Vinalopó. También, en tercer lugar, el problema del transvase Tajo-Segura. Ayer mismo se tuvo que pronunciar el Pleno que está hoy aquí reunido en Elche respecto a la fecha de caducidad que hipotéticamente quiere aprobar en el estatuto de Castilla-La Mancha.    Por tanto, señor presidente, no hay transvase bueno para la Comunidad Valenciana, no hay soluciones eficaces para la Comunidad Valenciana donde sí las habían con el Plan hidrológico nacional. ¿Y qué se ha ofrecido a cambio? A cambio lo que se ha ofrecido ha sido el tan cacareado programa Agua, con el que según el gobierno socialista íbamos a tener más agua, más barata y en menos tiempo. Cosa que, evidentemente, a fecha de hoy ha quedado en humo. Y, evidentemente, señorías, con humo ni se riegan los campos, ni se bebe, ni se prospera, ni se sobrevive, ni hay futuro para la comunidad.    Nuestra comunidad pasa sed, se necesitan soluciones. Y yo creo que el Partido Popular está actuando en coherencia, en responsabilidad y sobre todo con mucho coraje para defender los intereses de nuestra comunidad. Y, además, señorías, esta comunidad puede hablar con autoridad en los temas de agua, puede hablar con autoridad porque ha hecho los deberes. El Consell de la Generalitat ha hecho sus deberes, se ha empleado a fondo en la construcción y renovación de nuevas redes de abastecimiento; ha invertido en infraestructuras de depuración y reutilización; ha apostado por la modernización de los regadíos con una inversión de más de 1. 100 millones de euros. Tenemos más de 180. 000 hectáreas de riego modernizadas, lo que supone el 70% de superficie de regadío cuando la media nacional solo supera el 10%.    Por tanto, nuestra comunidad es líder en reutilización y ahorro del agua. Miren ustedes, el 50% de toda el agua reciclada de España lo hace la Comunidad Valenciana o, por darles otro dato, el último año disminuyó el consumo del agua en un 4,6 cuando en otras comunidades aumentaba el consumo. O, por ejemplo, el Consell ha mejorado en un 83%, como hacia anteriormente, la superficie regable, con un ahorro de 229 hectómetros cúbicos. Por tanto, el Consell ha hecho los deberes, el gobierno socialista aún tiene pendiente de aprobar esta asignatura.    Por tanto, a nuestro juicio y al de muchos, la política del gobierno central con la comunidad está siendo la política de la imprevisión, de la incertidumbre y de las promesas incumplidas. Y lo que no se puede es que la incompetencia y los errores no se pueden excusar con insultos a los valencianos llamándonos despilfarradores.    Por tanto, molt honorable president, entendemos que es necesario y más aquí hoy, en la provincia de Alicante, que nos dé su opinión, su valoración sobre la política hídrica del presidente Zapatero, porque es una cuestión que preocupa a los valencianos, que nos jugamos mucho de nuestro futuro en ello y que, además, es una cuestión que no podemos hacer oídos sordos ni mirar hacia otro lado.    Yo entiendo, entiendo por la ineficacia de las medidas que se toman con la comunidad, que moleste a algunos que se hable de agua. Pero yo creo que la responsabilidad hace que mientras no se den las soluciones tengamos todos los días, si hace falta, que hablar de agua, hablar de agua aquí, en la provincia de Alicante, en la provincia de Castellón, en la provincia de Valencia. Y hablar de lo que le interesa a los ciudadanos, agua, inseguridad, inmigración, infraestructuras, ¡claro que sí lo vamos a hacer! Y más cuando no se están dando soluciones sino todo lo contrario: se están empeorando donde habían soluciones, se han puesto sobre todo problemas y trabas. Por eso le hacemos esta pregunta.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Castellano.    Senyor president, té la paraula.      El senyor president del Consell:    Muchas gracias, señor presidente.    Señorías.    En primer lugar, quiero hacer un saludo muy afectuoso a todos los ilicitanos, a la ciudad de Elche, ciudad del misteri, ciudad del palmeral, ciudad industrial, agrícola; ciudad, además, que por el número de habitantes ocupa en estos momentos la tercera situación demográfica de nuestra comunidad y que es una ciudad fundamental para el presente y el futuro de la Comunidad Valenciana. Ciudad universitaria, yo tengo el altísimo honor de cuando fui conseller de Educación impulsar, junto con el gobierno de la Generalitat, la creación de esta universidad no compartida, no compartida en este mismo parlamento autonómico por todos los grupos parlamentarios. Pero hoy es una realidad y, por eso, entre otras muchas cosas, podemos estar aquí en Elche y, además, en este salón de actos tan excepcional de esta universidad que ya es una realidad, pese a las trabas que algunos intentaron poner en su puesta en marcha. (Aplaudiments)    Ayer por unanimidad el parlamento autonómico aprobó el rechazo frontal a cualquier paralización del transvase del Tajo al Segura. Ojalá esa unanimidad se hubiese mantenido desde el principio cuando empezó este debate, en esta legislatura nacional, en relación al Plan hidrológico nacional. Lo dijimos y está ocurriendo. No solo estábamos defendiendo el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad sino que estábamos defendiendo una filosofía, una filosofía de agregación de esfuerzos, de solidaridad y de reparto de los recursos naturales entre todos los españoles.    Cuando dijimos que no se paralizase el transvase del agua del Ebro no solo estábamos hablando de la ejecución de una obra hidráulica fundamental para el presente y el futuro de la Comunidad Valenciana sino que estábamos diciendo: «No cambie usted el rumbo de los acontecimientos, no rompa el proyecto puesto en marcha, porque estamos convencidos que, después de la paralización del transvase del agua del Ebro, vendrán otras paralizaciones de otros transvases fundamentales para nuestro territorio». No era solo la ejecución de una obra esencial y fundamental para el futuro de nuestra comunidad y en especial para las comarcas del sur de nuestra comunidad, para las comarcas de la provincia de Alicante, fundamentalmente el Vinalopó y la Vega Baja del Segura sino que era una filosofía construida y consolidada a lo largo de las décadas para hacer de los recursos naturales de España recursos para todos, para hacer del agua de España agua para todos.    Pues eso es lo que ha ocurrido, que después de la paralización del transvase del agua del Ebro, después de poner en cuestión que el agua es de todos los españoles, después de intentar poner fronteras en las cuencas hidrográficas en función de los límites territoriales autonómicos viene lo que está pasando en Castilla-La Mancha, que es consecuencia directa de la paralización del transvase del agua del Ebro por parte del gobierno de Rodríguez Zapatero. Eso es lo que está ocurriendo en estos momentos.    El segundo capítulo fue el cambio de trazado del transvase del Júcar al Vinalopó, buscando un retardo que ya en estos momentos genera, genera inquietud y desconfianza en buena parte de nuestra comunidad.    Y el tercer capítulo que se venía venir, y les hablaré del cuarto capítulo, el tercer capítulo que se veía venir era el intento de acabar con un transvase fundamental para las comarcas del sur de la Comunidad Valenciana, como es el transvase del Tajo al Segura.    El cuarto capítulo, el cuarto capítulo de esta historia es que el Júcar, en algún momento determinado sea utilizado de forma casi exclusiva por la comunidad autónoma de Castilla-La Mancha. Esto es lo que puede pasar. Y al final el gobierno Rodríguez Zapatero lo que nos dice es: «Ustedes tienen el mar, ustedes tienen el mar, apáñense con esa agua».    Por eso, no solo exigimos que no se paralice nunca el trasvase del Tajo al Segura. Por eso queremos la ejecución inmediata del transvase del Júcar al Vinalopó. Por eso queremos que se recupere el transvase del agua del Ebro a la Comunidad Valenciana, a Murcia y a Almería y por eso, también, exigimos un cambio radical de la filosofía en torno a la utilización de los recursos naturales de todos los españoles. A esto vuelvo a convocar, como ayer, al parlamento autonómico, a las Cortes Valencianas. Es fundamental que estemos juntos, que nadie nos divida, que es lo que se ha pretendido también durante estos años. Es un cambio estricto de filosofía, de agregación, de consorcio de esfuerzos, de todos juntos por un mismo camino, de entender que los recursos naturales de España son de todos los españoles y que el agua de España es agua para todos.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor president. Moltes gràcies.    Señor Maluenda, por favor.      El senyor Maluenda Verdú:    Molt honorable senyor conseller de Territori i Habitatge, ¿quines mesures ha adoptat o pensa adoptar per a garantir que se puguen executar en un futur, que espere siga el més immediat possible, les infraestructures que possibiliten el transvasament de l'Ebre?      El senyor president:    Muchas gracias, señor Maluenda.    Tiene la palabra, señor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Señoría, me complace responderle que en el año 2005 ya el Consell de la Generalitat aprobó un plan de acción territorial por el cual reservó todos los terrenos por los que en su día transcurrirá el transvase del río Ebro a la Comunidad Valenciana.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra don Joaquín Soler.      El senyor Soler Garibo:    Gràcies, senyor president.    Senyor conseller d'Infraestructures i Transport, si finalment s'aprova en l'estatut de Castella-la Manxa la derogació del transvasament del Tajo al Segura per a 2015, recorrerà el Consell contra el dit estatut?    Gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias.    Tengan ustedes, por favor, el hábito, porque son preguntas rápidas, eso es lo que enriquece verdaderamente el diálogo, lo vamos a hacer a partir de ahora, de prestar atención y no empezar con el comentario, porque si no se pierde el hilo.    Por favor, señor conseller, tiene la palabra.      El senyor conseller d'Infraestructures i Transports:    Gràcies.    Sense ningun dubte de ninguna classe, sí. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies.    Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic, senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.    Senyor Joan Ignasi, per favor.      El senyor Pla i Durà:    Bon dia.    Senyor president. Senyories.    En esta història que ha muntat ací el president de la Generalitat respecte a l'aigua no ha tingut en compte dos detalls prou significatius: un, que el transvasament de l'Ebre no existia i, dos, que el del Tajo-Segura fa molts anys que està subministrant aigua a esta zona de la comunitat i que també els seus companys en Castella-la Manxa han aprovat eixa caducitat del transvasament. (Aplaudiments)    Tan important com l'aigua, a la qual nosaltres ja hem donat i estem donant respostes i li hem ofert reiterades vegades la possibilitat d'eixa posició conjunta i vosté l'ha rebutjada, perquè el seu interés era un altre. . . Com dia, tan important com això és saber si el sistema de salut valencià avui respon a les necessitats de salut i d'òptima atenció que precisen i mereixen els ciutadans de la nostra comunitat.      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Pla.    Té la paraula, senyor president.      El senyor president del Consell:    Gracias, señor presidente.    Señorías.    Señor Pla, respecto de la primera cuestión, el Plan hidrológico nacional, ahí nos vamos a encontrar siempre que usted quiera. Y el Plan hidrológico nacional es la defensa de los intereses de la Comunidad Valenciana, fundamentalmente. (Aplaudiments) Cuando quiera.    Y respecto de la segunda pregunta, independientemente del enorme esfuerzo que está haciendo la administración autonómica en materia de salud, también le propongo otro pacto, y ojalá pueda salir de aquí, el pacto de Elche, por la sanidad de la Comunidad Valenciana. Y es que con nosotros reclamemos al gobierno de España el dinero (protestes), el dinero que significa el aumento demográfico que ha tenido la Comunidad Valenciana durante estos seis últimos años.    Esto no es propaganda. Hemos pasado de 3. 900. 000 personas a cerca de cinco millones de habitantes en nuestra comunidad. A mil euros per cápita de excelencia de prestación del servicio de salud, significa que el gobierno de España, que ha aumentado sus ingresos fiscales gracias a la importantísima presencia de personas que han venido de fuera a trabajar a nuestro país, y en concreto, a la Comunidad Valenciana, puede, debe y tiene la obligación de transferir la parte correspondiente de una parte tan importante de nuestro presupuesto, que en estos momentos significa el 40% del esfuerzo presupuestario de todos los valencianos. (Aplaudiments)    Nosotros seguiremos trabajando por mejorar todos los días la sanidad. Le propongo a usted que con nosotros reclamemos lo que es de todos los valencianos, esa transferencia inmediata de financiación para atender la población real que hoy existe en la Comunidad Valenciana. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor president.    Té la paraula el senyor Pla.      El senyor Pla i Durà:    Sí, senyor president.    Senyories.    Un altre xicotet detall, senyor Camps. Fa prou temps, recorde vosté, li vaig oferir jo la possibilitat d'anar junts, d'anar junts per a negociar un sistema de finançament que canviara el sistema de finançament que va aprovar el senyor Aznar, el senyor Aznar, que a més va portar a esta comunitat a la situació que tenim. I li vaig dir: hem d'anar junts a canviar el sistema de finançament, perquè el que impedix que els valencians i valencianes reben més diners per la gent que ve de fora i per l'increment de població, és el sistema que va aprovar el senyor Aznar com a definitiu, i que el socialistes rebutjàrem i vostés recolzaren. (Aplaudiments) Ho sent molt. És un xicotet detall, eh?    Però li accepte eixa proposta, perquè ja ho he fet jo abans que vosté ho fera. Ja li ho vaig dir: ací s'ha de canviar el sistema de finançament. Estem d'acord o no? Sí. Eixe sistema que vostés donaren com a definitiu i que impedix que es modifique, que es modifique la quantitat que rep la Generalitat Valenciana per a una atenció digna. I vostés el donaren com a definitiu i l'aprovaren. I jo li vaig dir: anem junts a canviar el sistema -l'acord d'Elx-, anem junts a canviar el sistema.    Però això no impedix, senyor Camps, que nosaltres haguem de denunciar ací públicament la situació de deteriorament en què es troba la sanitat valenciana, que no té en part res a veure, exactament, amb què en els darrers dos anys, tres, quatre o cinc, haja vingut més gent. La situació de deteriorament ve fonamentalment perquè vostés, vostés, vostés, no han compromés dels recursos que té la Generalitat, els diners suficients per a tindre una sanitat digna i de qualitat per als valencians. I per això, esta comunitat, senyor Camps, li recorde que, segons les últimes dades de 2006, dedica per habitant i any 220 euros menys que la mitjana espanyola per als seus ciutadans. I això és responsabilitat seua. I això correspon a un govern que vullga prioritzar.    I vostés, per molt que diga, senyor Camps, no han tingut com a prioritat avançar-se als fets. I la situació que hui tenim és una situació demolidora, senyor Camps. Demolidora perquè no podem donar resposta a l'increment i a la necessitat d'atenció dels ciutadans en urgències. Demolidora perquè no tenim llits hospitalaris suficients per a donar resposta a situacions com la que estem vivint ara. Li recorde que fruit d'eixa falta d'acció i de compromís del seu govern, hui som la comunitat autònoma que menys llits per mil habitants té d'Espanya, llits hospitalaris.    I eixa és una realitat, senyor Camps. Perquè vosté pot dir que està fent un gran esforç, i ens ho hem de creure, ens ho hem de creure. Però vists els fets, l'esforç no és el que correspon. Per què dic això? Perquè vostés porten esta. . . Mire, vosté acabarà sent president de la Generalitat -li ho vaig dir ja un dia, i torne a repetir-li-ho-, sense haver acabat cap nou hospital, vosté. Perquè els que estan posant en marxa, el de Torrevieja, es va encetar en l'anterior legislatura. És aixina o no? Reconega-ho. I el problema que tenim és que hui tenim menys llits per a poder atendre la gent. Eixa és la realitat.    No obstant això, crec que el que més enfada la ciutadania, i a mi personalment com a ciutadà també, es vore com vostés dediquen a publicitat, a propaganda (veus) i a boato els diners de tots els valencians. (Aplaudiments) Però vosté, senyor Camps, vosté creu que és normal que el conseller de Sanitat col·loque un marcador de futbol, que costa 600. 000 euros, a l'entrada de València per a fer publicitat? Per favor! Destine eixos diners a atendre la gent, destine eixos 3 milions d'euros que vosté s'ha gastat en publicitat, en propaganda i en boato a la gent, que està esperant respostes que hui no tenen. Ho lamente moltíssim, perquè a mi em sembla que els governants estem per a utilitzar bé els diners dels ciutadans, per a donar resposta als interessos de la gent. . .      El senyor president:    Vaya terminando, señor Pla.      El senyor Pla i Durà:    . . . i no per a fer publicitat, propaganda, per a mantindre's en el poder, com vosté està fent en els darrers temps.    Gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Pla.    Té la paraula, senyor president.      El senyor president del Consell:    Gracias, señor presidente.    Señorías.    Yo he venido esta mañana desde Valencia, dormí anoche en casa, me levanté temprano, y por la A-7, a no ser que usted pase con los ojos tapados, estará viendo que estamos construyendo el hospital más grande de toda Europa, puesta la primera piedra en esta legislatura. (Veus) Una obra, una obra complejísima, una obra que a ustedes les llega a marear cada vez que piensan en ella, porque estamos hablando de más de 2. 000 habitaciones individuales. . . . (veus)      El senyor president:    Señores diputados, les ruego que no repliquen.      El senyor president del Consell:    . . . en un mismo espacio. ¡Oiga! , abra los ojos a la realidad de la Comunidad Valenciana. Fíjese, solo esta misma mañana he visto con mis propios ojos el avance de la construcción de este hospital. Hace escasamente dos meses inauguré el hospital de Torrevieja, que tuve la fortuna de poner yo mismo la primera piedra, yo mismo. Es que hace exactamente 48 horas he inaugurado dos centros de salud aquí en la ciudad de Alicante, aquí cerca. Y es que la media de inauguración de centros de salud en los próximos meses va a ser de dos centros de salud por mes. Pero, ¿eso les parece bien o les parece mal? Es que cuando ustedes dicen: ¡qué barbaridad! , no sé exactamente si les parece bien o les parece mal que inauguremos centros de salud, (aplaudiments) que inauguremos hospitales. No lo sé. Les duele. Sé que les duele, sé que les duele que realmente estemos haciendo las inversiones que estamos haciendo. Más de la mitad del aumento de los presupuestos de la Generalitat en estos años ha sido para sanidad, más de la mitad del aumento en los presupuestos de la Generalitat.    Ayer o antes de ayer mismo se firmó un acuerdo fundamental con los sindicatos de trabajadores del sistema de salud. UGT habla del «mejor acuerdo de España»; Comisiones Obreras, de «grandes expectativas»; el Csif, «la mejor asistencia de España»; Cemsatse, de «grandes mejoras cualitativas y cuantitativas». Todos los aspectos que dijimos que íbamos a poner en marcha: la carrera profesional, la inversión en infraestructuras, la atención primera, el aumento de los centros de salud, nuevas especialidades, nuevos sistemas de salud al servicio de los valencianos. Y todo esto con un aumento de la población -que tenemos que recordarlo porque es fundamental- de cerca de un millón de personas, que además no están incluidas en un sistema de financiación del año 1999, que aprobaron todas las comunidades autónomas gobernadas por el PP y gobernadas por el Partido Socialista, en donde no había ninguna estadística que dijese que ninguna comunidad autónoma iba a crecer lo que ha crecido esta comunidad.    El acuerdo de Elche, desde ahora mismo. Llame usted al señor Solbes, ahora mismo, y dígale: «Oiga, yo también, como el presidente de la Generalitat, yo quiero que venga dinero a la Comunidad Valenciana, porque nos lo merecemos». Hágalo, ahora mismo. (Aplaudiments) Váyase y llame por teléfono. Ya pierde el tiempo.    Bueno. Para terminar, he visto otra cosa, he visto otra cosa. He visto publicidad engañosa, he leído: «Nuevos tiempos». Esta sigue siendo la misma oposición de siempre. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor president.    Té la paraula el senyor Diego Maciá.      El senyor Maciá Antón:    Gràcies, senyor president.    Senyors diputats, senyores diputades.    Senyor president Camps.    Una vez más, cuando se plantean problemas importantes que esta comunidad tiene que afrontar, escuchamos de usted un discurso. . . el discurso de la autocomplacencia y también del agravio, alejado de la realidad.    Porque la realidad -y estamos en Elche, y vamos a hablar de una ciudad, una más de la Comunidad Valenciana- es que estamos en un distrito sanitario similar a otros muchos, caracterizado por las listas de espera, la saturación de urgencias, las camas en los pasillos. La realidad es que tenemos una de las ratios más bajas, 1,6 por mil habitantes, en camas hospitalarias, y un 30% de la población sin la atención primaria.    Señor Camps, ¿para cuándo el tan necesario segundo hospital? Señor Camps, ¿cuándo finalizan las interminables obras del centro de especialidades? ¿Cuándo se iniciarán las obras de los tres, cuatro centros de salud que necesita este distrito de salud? ¿Cuándo se podrán en marcha los puntos de atención continuada en los centros de salud para resolver los problemas de urgencias? Señor Camps, ¿qué medidas inmediatas y reales piensa tomar su gobierno para resolver el problema de la sanidad en nuestra ciudad y en la Comunidad? (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Maciá.    Señor presidente, tiene usted la palabra.      El senyor president del Consell:    (Inoïble). . . el conseller de Sanidad, pero tratándose del alcalde de la ciudad que nos está acogiendo, en este pleno, no quería menos que saludarle personalmente. Decirle que eso ya lo hemos hablado usted y yo (veus), en su calidad de alcalde. (Veus) Sí, sí. Y presidente de la Generalitat.  Y lo que pediría es que la parte final. . . (Veus) Solo lo he hecho, solo lo he hecho, solo lo he hecho porque me parecía correcto tratándose del alcalde de Elche. . . . (Aplaudiments) Pero quiero pedir disculpas a la Mesa y a todo el plenario de las Cortes Valenciana, pero no. . .      El senyor president:    Señor Camarasa. . .      El senyor president del Consell:    . . . pero no podía menos que dos cosas, como presidente de la Generalitat, saludar al alcalde de la ciudad de Elche. Y, en segundo lugar, decirle que independientemente que él y yo hemos tenido conversaciones al respecto, me gustaría que públicamente fuese también un compromiso del responsable del departamento de sanidad, para que quede claro el compromiso de todo el gobierno con la ciudad de Elche. (Aplaudiments)      El senyor president:    Señor conseller, por favor, tiene la palabra.      El senyor conseller de Sanitat:    Senyor diputat i senyor alcalde, vosté està en un poble que afortunadament té una distribució, des del punt de vista de les infraestructures sanitàries i dels recursos humans, que la té molt ben distribuïda i racionalment plantejada.    I, efectivament, estem encara fent un esforç que va a portar que tinguen vostés un departament que tinga totes les necessitats cobertes, com les té totes les fonamentalment en estos moments.    La principal preocupació que vosté plantejava, que era el nou hospital, pense vosté que a part de l'hospital que hi ha ací, en estos moments ja està adjudicat eixe hospital, en tres mesos estarà el projecte i en vint-i-quatre mesos estarà acabada una construcció que té un pressupost per damunt dels 146 milions euros i que va a representar un augment en llits que es col·locarà, este departament de la zona on vosté està, per damunt, per damunt de la mitjana espanyola. Estic parlant del nombre de llits, no com va dir el senyor Pla en el seu moment, llits individuals. Estic parlant de llits per a habitacions individuals.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Té la paraula el senyor Perelló.      El senyor Perelló Rodríguez:    Señor presidente, buenos días.    De verdad que a mí lo que me da pena es que usted, con ese agrado de autosatisfacción que tiene, haya dimitido con tanta holgura y tanta facilitad de la realidad que vivimos.    Y le digo esto porque quiero preguntarle si es usted consciente de que en los últimos 12 años, durante su gobierno, y diez antes de que gobernara Zapatero y antes de los problemas de transferencias, desde entonces, no se ha incrementado una sola cama en las UCI de los grandes hospitales de las ciudades de referencia de esta comunidad. Y que eso, a diario -y hoy se lo refleja algún medio de comunicación- provoca, a diario, traslados largos e innecesarios de enfermos graves y retardos en los ingresos que están aumentando la morbilidad y la mortalidad de muchos enfermos valencianos.    Yo no sé si eso se lo cuentan o si usted lo sabe o no. Sí, señor Camps. Sí, señor Camps, sí, hoy lo tiene en la prensa valenciana. Ha pasado hace 48 horas, una noche. Dígame usted lo que quiera; insúlteme si quiere cuando salga, pero está pasando. Y le pregunto, y le pregunto si lo sabe, porque si lo sabe y es consciente debería modular. . .      El senyor president:    Vaya terminando, por favor.      El senyor Perelló Rodríguez:    . . . su grado de autosatisfacción y, si no lo sabe, deberían ser los ciudadanos los que modularan el grado de satisfacción del próximo presidente de la Generalitat.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Perelló.    Señor conseller.      El senyor conseller de Sanitat:    Esté usted tranquilo porque nosotros no acostumbramos a insultar (veus de fons), no acostumbramos a insultar. Y la verdad es que están moviéndose ustedes en unos terrenos en donde la información que da no se coincide, en absoluto, con los datos reales.  Le voy a decir, por no contestarle, algunos datos. Primera consideración: nosotros no tenemos ninguna posición de autosuficiencia. Sabemos muy bien las carencias que tiene el sistema sanitario valenciano. Muy bien las sabemos. Y estamos todos los días intentándolas arreglar a pesar -como ha dicho muy bien el presidente- de que no está birlando, el gobierno del señor Rodríguez Zapatero, 773 millones de euros anuales (aplaudiments), 773 millones de euros anuales. Fíjense ustedes con 773 millones de euros anuales. . . que también dentro del desconocimiento del señor Pla nos habla del sistema de financiación. Señor Pla, no estamos hablando del sistema de financiación. Estamos hablando de que ustedes están aplicando el censo poblacional del año 1999 y no el actual. (Veus)    No saben de qué va eso (aplaudiments) pero en cualquiera de los casos. . . ¡Pero bueno, pero bueno, oiga, están. . .      El senyor president:    Señores diputados del Grupo Socialista. . . Por favor, señor conseller. . .      El senyor conseller de Sanitat:    . . . están ustedes. . . , pero, hombre, están ustedes demostrando que las preguntas que hacen les importa nada que se les conteste! Ustedes están en otra onda. . .      El senyor president:    Señor conseller.      El senyor conseller de Sanitat:    . . . se han echado al monte.      El senyor president:    ¡Señor conseller, señor conseller! Vamos a ver. Bien, muchas gracias.    Yo, señores, entiendo que es un sistema nuevo que exige una agilidad en el funcionamiento y que, indudablemente, va a dar resultados importantes. Pero yo les ruego a ustedes varias cosas. Primero, que le den al que lleva la posibilidad de controlar el tiempo, el tiempo para poder ponerlo; punto uno. Es decir, no cojan el micrófono y contesten de inmediato, fruto de las ganas de unos de preguntar y de otros de contestar. Y segundo: evitemos lo que parece ser un cara a cara, es decir. . . es posiblemente la circunstancia del lugar que ocupamos, pero los ingleses separan dos sables y medio las distancias entre un lado y otro, oposición y gobierno. Hagamos un poco de distancia.    Muchas gracias.    Moltes gràcies. Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa. El senyor Ribó té la paraula.      El senyor Ribó i Canut:    Gràcies.    Senyor president, el pes relatiu de la Copa del America en el pavelló de la Comunitat Valenciana de Fitur, el considera raonable?    Mire vosté, l'altre dia, hi havia un titular en un diari d'aquesta província: «La Copa de America resta protagonisme a la Costa Blanca en Fitur». I nosaltres pensem que és un bon moment per analitzar la seua política turística de grans esdeveniments, concentrats majoritàriament en València, abandonant zones més madures turísticament a la seua sort i als seus greus problemes d'excés d'oferta. Fitur és un gran aparador; és cert. I en ell hem vist un pes dels fastos de la ciutat de València aclaparador junt a un predomini, cada vegada més important, del turisme residencial, és a dir, de la mera venda de xalés, de cases, d'apartaments.    Vosté, en un exemple de falta de rigor, s'ha atrevit a qualificar els esdeveniments com «las fábricas del siglo XXI». Se'n recorda? Les seues fàbriques, senyor Camps, no produeixen el que deurien. Les dades són clares: el creixement de la nostra comunitat està molt per sota del creixement estatal. Li ho dic amb una dada exacta: any 2005. La Comunitat Valenciana és la quarta per la cua en creixement del producte interior brut; mentre en Espanya creix un 3,5%, al País Valencià es queda en un 3,1%. Creu vosté que és raonable aquesta política de turisme, donat que és un dels grans sectors econòmics d'este país?      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Ribó.    Senyor president, té la paraula.      El senyor president del Consell:    Muchas gracias, señor presidente.    Señorías, el turismo es una industria estratégica de la Comunidad Valenciana, señor Ribó, estratégica. El turismo representa el 14% de nuestra riqueza; el turismo en nuestra comunidad ha crecido muy por encima de la media nacional; nos visitan muchas más personas en estos momentos que lo hacían hace escasamente tres o cuatro años. Hemos superado los 20 millones de visitantes; vamos a llegar a los seis millones de visitantes extranjeros.    Yo no dije que las grandes fábricas del turismo. . . o las grandes fábricas del siglo XXI fuesen los eventos sino los grandes proyectos. Grandes proyectos en la provincia de Alicante, como mínimo, hay dos de tal entidad: Terra Mítica -la tan atacada, bruscamente atacada por la oposición política de nuestra comunidad, Terra Mítica, aunque luego hacen los inicios de temporada allí mismo, en el circo máximo- y luego, también la Ciudad de la Luz.    Pero además, durante estos años hemos puesto en marcha eventos importantes en toda la Comunidad Valenciana. En estos momentos, la Luz de las Imágenes en la ciudad de Alicante; la gran apuesta que se hizo en su momento, por ejemplo, por la declaración de patrimonio de la humanidad del Misteri d'Elx o del palmeral; la inversión en infraestructuras de buenas comunicaciones en toda la provincia de Alicante y en toda la Comunidad Valenciana; y en definitiva, la realidad de una comunidad que, tanto en el litoral como en el interior, en el norte y en el sur, están ofreciendo zonas y espacios y propuestas muy atractivas.    Creo que usted no recorrió conforme correspondía aquel pabellón. En aquel pabellón, prácticamente, estaban todos los municipios de la Comunidad Valenciana. Algunos de ellos, como por ejemplo la ciudad de Benidorm, con un stand mucho más grande que, a lo mejor, otros municipios mucho más pequeños; entre otras cosas, como bien sabe usted, uno de los motores turísticos de nuestra comunidad es la ciudad de Benidorm.    La America's Cup, según unos datos |  | económicos aparecidos ayer mismo, publicados ayer mismo, va a ser, entre otras cosas, la que permita un mayor crecimiento de nuestra economía por encima de la media nacional durante el año 2007. Se celebra este año este evento, pero ya hemos puesto en marcha la Volvo Ocean Race -que a lo mejor usted no lo sabe-, es la vuelta al mundo de vela, tan importante como la America's Cup, que saldrá desde el puerto de Alicante y que estamos preparando ya ese gran momento de empuje para este proyecto de futuro.    Es la suma de muchas circunstancias; es la suma de buenas infraestructuras, de buenos aeropuertos -la ampliación del Altet o el de Manises o el aeropuerto de Castellón, que ustedes también intentar paralizar constantemente-, la de nuestros puertos -puertos además de cruceros como puede ser el puerto de Alicante-, también la del tren de alta velocidad, la de las buenas comunicaciones, la de la buena infraestructura hotelera y, en definitiva, toda la gran apuesta que en estos momentos significa la Comunidad Valenciana, uno de los lugares más atractivos para venir. Y no sólo lo es para nosotros que vivimos y trabajamos aquí; lo es para cerca de un millón de personas que han venido a trabajar a nuestra comunidad y lo es para más de 20 millones de personas que están viniendo a nuestro territorio.    Señor Ribó, hablar de turismo es hablar de una cosa muy seria, entre otras cosas, porque el 14% de las personas que trabajan en nuestra comunidad, lo hacen directa o indirectamente al servicio del turismo y esta comunidad ha sabido poner en marcha proyectos, infraestructuras, eventos, apuestas, propuestas necesarias para ser un referente europeo en materia turística.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor president. |  | Té la paraula, senyor Ribó.      El senyor Ribó i Canut:    Senyor president, ha dit vosté una cosa que em sembla interessant perquè es pot quantificar i vore si és certa o no és certa, i és que en 2007, creixerem més que a Espanya. Això, el PIB ho indicarà en el moment que facen els càlculs; veurem si té raó, però jo crec que no en va tenir. Però mire, a partir del 2007 ho veurem.    Mire, senyor Camps, Fitur ha palesat un canvi de política turística del Consell governat pel Partit Popular. En l'etapa anterior, hi havia un predomini dels parcs temàtics -per exemple, ho ha mencionat vosté, de Terra Mítica-; la seua etapa és una transició a la política dels grans fastos i del turisme residencial. Jo li'n recorde alguns de València perquè són els que coneix, els que li vindrien a la imaginació a qualsevol valencià: la visita del papa, la Copa del America, l'intent d'organització del campionat europeu d'atletisme -no massa triomfant, sembla-, el circuit de fórmula 1, etcètera.    No dubtem, mire vosté, que és una eina bona de propaganda per a la indústria hotelera de València ciutat; d'alguna manera, tots amb els diners públics els hi fem la propaganda. Però nosaltres comprenem, de veritat, que alguns de fora de València es senten agreujats i es queixen. Ho comprenem; hi ha un cert neocentralisme en aquesta política de fastos que oblida altres zones turístiques molt importants i consolidades.    Però jo voldria dir-los-hi a tots que eixe neocentralisme del Govern no beneficia la majoria dels que vivim a València. Mire, és cert: tinguérem el papa més prop; poguérem veure en directe Fernando Alonso i al seu nou cotxe, és cert; veurem en directe prompte uns vaixells molt estilitzats corrent darrere la glòria del triomf, és cert. Però molts dels que vivim en València ho canviaríem a gust si també ens canvien les molèsties que ens ocasionen. Però per damunt de tot li volem dir, senyor president que «en la ciudad de los milagros» que vosté està fent i la senyora Barberá també, doncs mire, jo li he de recordar: només el 20% dels xiquets de menys de sis anys tenen accés a l'escola pública, només un de cada cinc; només hi ha un centre d'ajuda a les persones majors per cada 3. 500 pensionistes; només el 17% dels joves de 25 a 29 anys estan emancipats però han de gastar més del 50% de la seua vivenda.    Senyor Camps -eixe paper se m'ha pegat, eixe paper se m'ha pegat - Fitur, a més de tenir la imatge de la Copa del America, té una segona imatge i, per a nosaltres, és molt preocupant pel turisme: la del turisme que no oferta serveis, que només oferta vivendes, urbanitzacions, etcètera. Així, hem vist ofertes d'urbanitzacions, d'adquisició de vivendes prop de balnearis, en llocs rurals, etcètera. Tindrà alguna cosa que veure aquesta política de potenciar el turisme residencial amb la crisi d'excés d'oferta que es veu en zones de la Costa Blanca i que duu a abaratir a preus fins a límits preocupants? Nosaltres estem convençuts que hi ha una forta relació. El turisme de residència va en contra i competeix amb el turisme d'hotel o de lloguer d'apartaments que, efectivament, és el que genera més llocs de treball. Estan matant la gallina dels ous d'or. Pa per avui, fam per demà.    La crisi d'oferta ho està indicant amb claredat, malgrat el creixement, efectivament, de turistes vinguts en 2006. Però malgrat el creixement, crisi d'oferta.      El senyor president:    Senyor Ribó, vaya terminando, por favor.      El senyor Ribó i Canut:    Senyor Camps, fins fa poc pensàvem que no tenia model econòmic per a aquesta comunitat. No té model més que de fastos. Però mire, ni investigació, ni modernització, ni turisme sostenible. . .      El senyor president:    Senyor Ribó, senyor Ribó.      El senyor Ribó i Canut:    . . . és urgent que descanse com a president; és urgent per a este país.      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Ribó.    Té la paraula, senyor president.      El senyor president del Consell:    Gracias, señor presidente.    Señorías, señor Ribó, no estuvo usted en Fitur. Claramente se lo tengo que decir. Yo allí vi -además hay algunos alcaldes que estaban delante de su stand- vi todas las ofertas atractivas posibles que tiene nuestra comunidad: la gastronomía, los parajes, los paisajes, nuestras tradiciones -en concreto, de la ciudad de Elche, como hemos referido en alguna otra ocasión, sus palmerales, el Misteri d'Elx, toda la riqueza arqueológica de esta tierra-. Por lo tanto, es que no estuvo allí. Usted tiene una especie de convención intelectual planteada y eso lo va aplicando a cualquier discusión, cualquier discurso político que usted plantea.    No es verdad. Yo no sé por qué llama «grandes fastos»; no lo sé, pero bueno, usted sabrá exactamente por qué. Yo no lo he planteado nunca como grandes fastos: es una competición deportiva la de Valencia; una competición deportiva la de Alicante; es una industria cinematográfica la de Alicante, la Ciudad de la Luz; es un espacio lúdico y de ocio familiar Terra Mítica; la Ciudad de las Artes y las Ciencias, Castellón Cultural. En cada uno de los lugares de la Comunidad Valenciana apostando por proyectos que hagan todavía mucho más atractivo nuestro territorio.    La institución ferial, por ejemplo, de aquí, de Elche, que está ampliándose de forma cuantitativa y cualitativa buscando también ser de Elche o hacer de Elche una ciudad atractiva para certámenes, para ferias, para conferencias, en definitiva para que venga mucha gente de fuera a la ciudad de Elche y a la provincia de Alicante también para otro tipo de cometidos y de atractivos en nuestro territorio.    Yo no sé si lo que usted pretende -y con esto ya termino, y es prácticamente, voy a ocupar el tiempo que ha ocupado además el señor Ribó- (veus), yo no sé si usted pretende un gobierno en donde un consejero de Izquierda Unida, que sería la única posibilidad de gobierno alternativo al del Partido Popular, diga no a la America's Cup, no a la Ciudad de la Luz, no a Terra Mítica, no a proyectos turísticos. . .      El senyor president:    Señor presidente.      El senyor president del Consell:    . . . y sí a la legalización de las drogas. (Remors i aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor presidente.    Tiene la palabra el ilustre diputado señor Joan Antoni Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyor president.    Bé, després de la clàssica dosi de demagògia que mos ha soltat el president, una pregunta.    Jo crec que vosté és conscient que la Costa Blanca genera al voltant de 9. 000 milions d'euros a l'any per al sector turístic, suposa al voltant del 75% del conjunt de tota la comunitat.    Hi ha una preocupació molt gran en el sector, per una pèrdua de competitivitat, D'excés d'oferta, etcètera, etcètera, però també la hi ha per dos raons. La primera d'elles perquè pareix evident que des del Consell s'aposta per altres models. Ja s'ha el dit el tema Copa del America; el tema Marina d'Or, que s'ha convertit el pavelló de la Comunitat Valenciana en Fitur quasi en una immobiliària. Hi ha una gran preocupació també per altra raó de fons molt preocupant: la baralla interna del Partit Popular, el sector «zaplanista», la província d'Alacant, patronat provincial de turisme, etcètera, etcètera; i el que vosté representa i la seua consellera representa. Eixa baralla interna està perjudicant un sector que és innocent i que el que necessita és d'ajudes i no de conflictes interns entre vostés. . .      El senyor president:    Señor Oltra, por favor, la ciencia ficción dejémosla aparte.      El senyor Oltra i Soler:    ¡De ciencia ficción!      El senyor president:    Yo creo que políticamente no debemos de entrar en este debate. (Remors)      El senyor Oltra i Soler:    Senyor president, no crec que s'haja dit una cosa més real, més real este matí en esta cambra que això.      El senyor president:    Señor Oltra, se ha acabado el tiempo.      El senyor Oltra i Soler:    . . . que el sector és víctima de la baralla interna del Partit Popular. Quant va a acabar això?    Gràcies. (Remors)      El senyor president:    Señora consellera, doña Milagros, por favor.      La senyora consellera de Turisme:    Señor presidente.    Señor Oltra, aquí el único que ve riñas es usted (veus), y el único que se muestra alterado es usted y el único que ve un descontento en las marcas turísticas, como puede ser Costa Blanca, Castellón, Benidorm, Valencia, es usted. A usted le sabe mal que el turismo vaya bien, que haya oferta, que se mejoren las pernoctaciones, que se mejore la ocupación. Eso no lo entiende. Y yo entiendo que su partido entienda qué es lo que hace usted y por eso no le deje repetir. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señora conseller.    Tiene la palabra el señor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies.    Bé, senyora consellera, jo sabia que vosté tenia molts problemes, no sabia el tema de la vista, que també era un problema, però bé, tot això, tot això té remei.    Vosté, jo crec, que negar la major és una cosa que jo crec insostenible. O siga, el sector està mal i vosté no pot negar la realitat. El sector està demanant ajuda, està demanant promoció, té problemes de competitivitat en altres mercats turístics. Vosté no ha quallat en el sector. A vosté el sector la veu com una persona enviada per la direcció del Partit Popular sense cap representativitat, i sense cap autoritat i sense cap pressupost, i m'atreviria a dir sense cap visió -ja que vosté ha nomenat això de la vista-, sense cap visió del que és el sector turístic necessari en esta província, el tema de Costa Blanca.    Per tant, o vosté canvia o el sector continuarà patint eixa desfeta interna de la qual vosté és un cavall bel·ligerant, perquè l'han posat ahí no per a contribuir a millorar el sector turístic valencià. . .      El senyor president:    Por favor, termine, señor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    . . . sinó per a contribuir a la divisió interna i intentar restar poder als «zaplanistes». Mentre eixa guerra no acabe i, vosté forma part ja d'ella, el tema no se resoldrà. . .      El senyor president:    Señor Oltra, se le ha acabado el tiempo. Señor Oltra, por cuestiones de vista, se ha acabado el tiempo.    Tiene la palabra la señora consellera.      La senyora consellera de Turisme:    Señor Oltra, tranquilo.    Le voy a dar datos oficiales, que creo (remors). . . Le voy a dar datos oficiales del Instituto Nacional de Estadística, nada sospechosos. . .      El senyor president:    Señor Oltra, usted ha. . . (Veus)    Señores, señores. Señores. . . (Protestes) Señores diputados, yo entiendo que las algarabías a algunos les pueden gustar. Yo lo que les aseguro, yo lo que les aseguro es que a los ciudadanos, a los cuales nos debemos, no les gustan. Y, por favor, a mí me preocupa la imagen de la cámara. Por favor, a ustedes también, ¿verdad?    ¡Por favor! , dejen los protagonismos personales aquí, por favor.    Señora consellera, puede continuar.      La senyora consellera de Turisme:    Gracias, presidente.    Señor Oltra, no sé qué datos maneja usted. Yo manejo datos oficiales. Le voy a dar los datos publicados por el Instituto Nacional de Estadística.    El pasado año se aumentaron el número de viajeros en hoteles un 5,8%, lo que supuso que 7. 685. 130 turistas estuvieran con nosotros. Las pernoctaciones en hoteles aumentaron un 6,8%, llegando a veinticuatro millones ochocientas y pico mil. Podemos decir que Benidorm, Benidorm, fue el destino turístico de España que mantuvo una ocupación media más alta.      El senyor president:    Vaya acabando, señora consellera.      La senyora consellera de Turisme:    Y sobre la rentabilidad le puedo decir que mientras los precios en España, precios en hoteles, subieron un 1,9%, en nuestra comunidad subieron un 3,6%. Algo haremos bien. . .      El senyor president:    Muchas gracias, señora consellera. . .      La senyora consellera de Turisme:    . . . porque estos datos son oficiales y eso supone riqueza y bienestar. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señora consellera.    Bien, después de esta primera experiencia, vamos a dar quince minutos de descanso y luego reanudamos el pleno.    Moltes gràcies, senyor president.      (Se suspén la sessió a les 11 hores)  (Es reprén la sessió a les 11 hores i 30 minuts)        Proposició no de llei de tramitació immediata sobre la declaració de l'any 2010 com a Any de Miguel Hernández      El senyor president:    Se reanuda la sesión.    De acuerdo a la alteración del orden del día aprobada ayer al comienzo del pleno, hago lectura del escrito que ha llegado a la Mesa de Les Corts, firmado por don Rafael Maluenda Verdú, como portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Popular; don Antoni Such Botella, como portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Socialista y por don Joan Antoni Oltra i Soler, como portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que al amparo de lo que dispone el artículo 161. 5 del Reglamento de las Cortes presentan la siguiente proposición no de ley de tramitación inmediata sobre la declaración del año 2010 como Año de Miguel Hernández.    La exposición de motivos dice que en el año 2010 se celebra el centenario del nacimiento del universal poeta oriolano Miguel Hernández, sin duda una de las figuras valencianas más importantes del siglo XX cuya vida y obra han constituido un ejemplo de coherencia para las sucesivas generaciones y cuya trayectoria literaria ha sido unánimemente valorada por la crítica especializada.    Es por ello que los grupos parlamentarios de Les Corts presentan la siguiente propuesta de resolución:    «1. Les Corts instan al Consell de la Generalitat a declarar el año 2010 como el Año Miguel Hernández en la Comunitat Valenciana.    »2. A impulsar al máximo las actividades conmemorativas del nacimiento del poeta oriolano y a participar en cuantas iniciativas se organicen para promover el estudio y la difusión de la vida y obra de Miguel Hernández.    »3. A incluir en los presupuestos de la Generalitat las dotaciones suficientes para que la programación de actividades del centenario del nacimiento del poeta tengan el adecuado relieve.    »4. A impulsar los trámites para que la rehabilitación de la casa natal de Miguel Hernández en Orihuela, cuyo proyecto ya ha sido aprobado por el Consell, sea una realidad cuanto antes.    »Corts Valencianes, 7 de febrero de 2007».    Por favor, vamos a someterlo a votación.    (Remors) Los ujieres vienen desarrollando esa labor desde hace unos minutos. Así que vamos a someter a la votación, lógicamente, para la agilidad del propio pleno. ¿Votos a favor? Está claro que por unanimidad. ¿Hay algún voto en contra? ¿Alguna abstención? Muchas gracias. (Aplaudiments) Queda aprobada la propuesta de resolución.    A continuación vamos a llevar a efecto el punto 4. . . Perdón, ¿desean ustedes un turno de explicación de voto? Pues con mucho gusto yo les ruego, en primer lugar, a don Joan Antoni Oltra, por el Grupo Parlamentario Entesa, que durante cinco minutos al principio si lo estiman oportuno desarrollen sus palabras.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyor president.    Bé, comencem dient la gran satisfacció que suposa que estes Corts, per unanimitat i a més estrenant una de les figures del nou reglament, haja aprovat esta proposta de reconeixement de la figura de Miguel Hernández, poeta del poble, poeta de la llibertat, poeta comunista, poeta que va estar represaliat i assassinat per la dictadura de Franco.    Elx està íntimament lligada a la vida de Miguel Hernández. No solament la seua dona visqué ací, sinó que ell també va estar llargues temporades entre nosaltres. La viuda va estar després vivint fins la seua mort en la nostra ciutat. Els seus fills, néts, han viscut i viuen en la nostra ciutat. En la nostra ciutat es troba una gran part de la memòria documental d'este poeta. I per tant jo crec que, en primer lloc, caldria reconéixer les persones de la pròpia família i amics que han estat mantenint en les etapes més difícils de la dictadura la memòria d'una persona com aquesta, que va morir tan jove en la presó d'Alacant a més. I jo crec que eixe reconeixement és necessari i crec que, no si s'ha fet o no, però crec que aquestes Corts haurien de dirigir-se d'immediat a la nora, als néts en este sentit.    Nosaltres hem recolzat la proposta perquè considerem que és de justícia, encara que se faça tan tard, però de justícia este reconeixement al voltant que l'any 2010 se celebra el centenari del seu naixement. Un poeta que a voltes en el seu mateix poble no ha estat ben tractat. (Veus) I que d'alguna manera es queixava reiteradament d'eixa situació. Un poeta l'origen molt humil, pastor de cabres, i que va decidir claríssimament quina era l'opció política que havia de prendre. I això per als que hem compartit inclús militància en ell jo crec que és un motiu de doble satisfacció, gent aixina feia falta en el nostre país i va ser un crim que algú provocara la seua mort. Per tant, nosaltres, molt satisfets d'aquesta decisió, que esperem que no quede ací, sinó que de veritat es traduïxca en fets, la casa natal està caent-se en Oriola des de fa anys, l'Ajuntament d'Oriola està sent insensible a aquesta demanda des de fa anys, la difusió de l'obra és molt important, a voltes és més conegut fora del país que en el nostre propi, i això respon també a que ha tingut tota una sèrie de prejudicis per ser el que va ser durant la guerra civil.    Per tant, tot això té d'acabar, se té de potenciar la difusió i el coneiximent de l'obra, se té de recuperar la memòria històrica del que va ser un gran poeta i un gran lluitador per la llibertat, i en eixe sentit, reiterar la nostra satisfacció, el nostre plaer d'este reconeiximent, que encara que arriba tard, jo crec que és un reconeiximent que serà agraït per la família, serà agraït per tots els amics i amigues que compartixen el seu ideari, i jo crec que és una prova que el poble, encara que siga tard, quan té l'oportunitat, fa este capítol de reconeiximents a les persones que de veritat s'ho mereixen.    Moltes gràcies.      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Oltra.    Tiene la palabra la ilustre diputada señora Escudero, en representación Grupo Parlamentario Socialista.      La senyora Escudero Pitarch:    Moltes gràcies, senyor president.    Bon dia, senyores, senyors diputats.    La nostra satisfacció, la satisfacció del Grup Socialista pel reconeixement tardà però necessari del gran poeta Miguel Hernández. No estem en Oriola, el seu poble i el nostre també, però estem en Elx, un poble que segurament ell també haguera reconegut com a propi i que també avui és el nostre.    El reconeiximent també perquè la «quebra» de Miguel Hernández va ser la nostra «quebra», el seu esgarro, la seua denúncia, van ser també i han segut sempre el nostre esgarro i les nostres denúncies. Manifestar ací que els límits del llenguatge que normalment solen ser els límits del temps de qualsevol persona, han transcendit en la figura de Miguel Hernández i mos han transvasat a tots a un llenguatge universal de denúncia, de compromís i d'autonomia personal, i fonamentalment de solidaritat i de llibertat.    Per tant, des d'ací el nostre reconeiximent i també la nostra dosi d'estima i d'entusiasme per esta proposició de llei que avui hem aprovat entre tots.    Enhorabona a tots i moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señora Escudero.    Tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Popular, la ilustre diputada doña Mónica Lorente.      La senyora Lorente Ramón:    Muchísimas gracias, señor presidente.    Como diputada del Grupo Parlamentario Popular, señorías, como oriolana y, sobre todo, entre los muros de la gran universidad, una de las mejores universidades públicas de España, que lleva el nombre del gran poeta oriolano y universal Miguel Hernández, para mí es un orgullo y una satisfacción que hoy se apruebe por unanimidad esta iniciativa que desde la Fundación Miguel Hernández y la Asociación Amigos de Miguel Hernández tuvieron la oportunidad en presentar el pasado 24 de enero en la ciudad de la Vega Baja, en la ciudad de Callosa de Segura.    Creo que es de justicia reconocer el centenario del nacimiento del más universal de los poetas de la Comunidad Valenciana. La Comunidad Valenciana en el 2010 será la comunidad oriolana, la comunidad del poeta Miguel Hernández. (Algú diu: «¡Muy bien! ») Dicen quienes mejor lo conocían que era un poeta del pueblo, moderno, poeta del siglo XX, progresista, que luchó y escribió su obra por la igualdad, por la solidaridad, pero, sobre todo, por la lucha desesperada por la defensa siempre de su tierra y de sus gentes. Fue un poeta moderno y progresista, fue un poeta solidario y fue también, señoras y señores diputados, en ese trabajo y esa lucha por su tierra y por su gente, un poeta trasvasista. (Remors)    Yo quiero hacer y leer y difundir también su obra hoy aquí, hablando de esa igualdad y de esa solidaridad, (veus) de su tierra, de Orihuela y de la huerta de la Vega Baja. Porque Miguel Hernández, poeta moderno y adelantado siempre y progresista a su época, ya escribió en 1937 en su libro Pastor de la muerte. . . , y dijo: «¡Ay, qué temprano nací, / ay, que cegué y qué temprano! / ¿Nunca seré el hortelano / del huerto que apetecí? / Donde no hay río, habrá / canales de agua y granito / que están pidiendo en un grito / el Tajo y el Ebro ya». (Aplaudiments)    Señorías, yo también, por esa unanimidad que en estas dos sesiones privilegiadas en el seno de esta universidad, defendiendo una provincia, defendiendo la obra del más universal de los poetas, haremos (veus) propuestas concretas, y empezaremos ya. Se cumple, gracias a la labor encomiable de la asociación de Amigos de Miguel Hernández, diez años de la ruta ecoturística literaria más masiva de toda la comunidad, la senda del poeta. Este año, señorías, con ese décimo aniversario de esa ruta literaria que recorre toda la huerta de la Vega Baja y que finaliza en Alicante, donde yacen en el cementerio de Alicante sus restos, tendremos un senderista del año, (veus) de nuevo escucharemos al autor Joan Manuel Serrat recitar y cantar lo mejor de su poesía. Desde Orihuela, su pueblo y el mío,. . .      El senyor president:    Señores, por favor. . .      La senyora Lorente Ramón:    . . . . muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señora Lorente.      Proposició no de llei sobre la compensació per les destrosses produïdes per la plaga del morrut roig en la producció de palmeres, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 62. 412, BOCV número 258)        El senyor president:    Bien, y pasamos al siguiente punto del orden (veus) del pleno. . . Tranquilidad, tranquilidad, señores. . . (Veus) Tranquilidad, señores.    El punto número 4 del orden del pleno dice. . . ¡Perdón, señores diputados! : «Presa en consideració de la proposició no de llei sobre la compensació per les destrosses produïdes per la plaga del morrut roig en la producció de palmeres, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa». Para su presentación y defensa tiene la palabra la ilustre diputada señora doña Dolors Pérez. (Veus)      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyor president.    Senyores diputades.    Senyors diputats. (Veus)      El senyor president:    ¡Señores, qué está ocurriendo! (El senyor president colpeja amb la maceta) Tranquilidad, sosiego. . .      La senyora Pérez i Martí:    Estan revolucionats hui. . .    Bé, senyores diputades. . .      El senyor president:    Un momento, Dolors.    Por favor, señora Pérez. . .    Vamos a ver, si hay algo que comentar, sálgase al pasillo, por favor, y tranquilidad. Si hay algo que comentar breve, pues, en voz baja, pero permitamos que. . .    Puede continuar, señora Pérez.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyor president.    Com dia, senyores diputades, senyors diputats, el mes de setembre de l'any 2005 es descobriren per primera vegada les primeres palmeres afectades per la plaga del morrut roig i, malauradament, es varen detectar en dos palmeres que pertanyien al palmerar declarat patrimoni de la humanitat. Malauradament, eixes dos palmeres feren la detonació de tot un seguit d'esdeveniments que han portat una mala situació tant per als agricultors com per als viveristes d'esta rama.    En desembre del mateix any, la presència de la plaga es detecta a Canàries, que compta amb boscos de Phoenix canariensis que constituïxen un patrimoni natural excepcional. A hores d'ara són molts els llocs de la mediterrània que han estat i estan afectats. Fins i tot, i com vostés bé saben, s'han hagut d'arrancar palmeres per aquestos problemes. La Ribera del Xúquer, tant la Ribera Baixa com la Ribera Alta, zona a la qual jo pertany, és una de les afectades. Concretament, a la població de Polinyà de Xúquer, un municipi molt menut, se van tindre d'arrancar un nombre considerable de palmeres.    Sembla ser que els experts saben d'on ve el problema, així que, blanc sobre negre, ens informen que la plaga del morrut roig ve d'Egipte, que la importació massiva de palmeres sense cap garantia de control són els que les porten, i, així mateix, els experts en la matèria vénen denunciant-ho des de l'any 1995, ja que el primer focus de la plaga es detectà a Granada. A conseqüència de la problemàtica, el Govern espanyol, concretament el Ministeri d'Agricultura, va promulgar l'any 1996 una ordre que prohibia les exportacions a Espanya de palmeres provinents d'Egipte. L'Estació Phoenix presenta una proposta a l'Ajuntament d'Elx, i aquest ajuntament promulga, en nom del senyor alcalde, el senyor Maciá, promulga un ban dels riscos que suposa aquest tipus de plaga. Això concretament per a l'any 1998.    Des d'aquell moment, l'Estació Phoenix, en cada consell rector de l'organisme, on hi ha un representant de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, ha informat, i ve informant contínuament, del risc creixent d'estes importacions. Malauradament, en els pressupostos de la Generalitat Valenciana, la Conselleria d'Agricultura va anul·lar les ajudes que se donaven a l'Estació Phoenix per a les seues investigacions, pertanyent al pressupost del 2007.    Curiosament, el govern de l'Estat espanyol en l'any 2000, després d'haver creat aquella ordre de 1996, i per mitjà del Ministeri d'Agricultura també, anul·la aquesta ordre, tornant a autoritzar la importació de palmeres d'Egipte. Probablement són acords europeus que aboquen que s'alce alguna privatització pels acords, com dic, europeus amb tercers països.    I a Egipte, lògicament, els ve de perilla, ja que un del seus negocis és l'exportació de palmeres. En Egipte, la majoria de palmeres estan afectades pel morrut roig, és molt difícil la seua exterminació pel volum i pel negoci. Així que miel con hojuelas, es dediquen a tornar-nos a enviar palmeres.    Jo em pregunte com en aquell moment el govern central no realitzà el control necessari per a impedir l'entrada de palmeres infectades. No hi hagué el suficient control. O com la Conselleria d'Agricultura en aquell moment no presenta cap batalla al govern central per avançar en l'exterminació d'aquesta plaga. O és que el motiu era que el govern en aquell moment era del Partit Popular, igual com aquí, i quedava prohibida tota intervenció i, si més no, informació al respecte.    Estratègies per a lluitar i exterminar la plaga del morrut roig n'hi ha. L'estratègia i pautes són conegudes per a l'eradicació de la plaga, i han estat aplicades a Mèxic, a Israel i Oman.    És evident, senyories, que cal aplicar mitjans, com la inspecció, detecció, tractament fitosanitari, trampeig massiu, etcètera. I tot això s'ha de realitzar d'una forma ràpida, amb precisió i amb continuïtat.    Però aquest fet, des del primer dia de la detecció, quan ja han passat anys, si s'haguera fet, haguera estat positiu. Ara, tot costa més. O millor dit, el treball a realitzar és bastant més llarg perquè tenim més infecció.    Siga com siga, queda palesa la manca de sensibilitat que s'ha tingut davant aquest fet creixent, al qual, com de costum, en matèria agrària no s'ha donat per part del Govern Valencià la contestació necessària o les solucions que es demanaven.    Esta situació incrementa el malestar del sector agrari, per un costat, als agricultors i agricultores dedicats al cultiu de la palmera i, per l'altre costat, als viveristes.    I li faltava aquesta problemàtica al municipi d'Elx, en crisi pel sector del calcer, afectats directament pel problema de la citricultura i, lògicament, pel morrut roig. Segurament la Dama d'Elx no havia d'haver sortit d'aquesta ciutat i probablement ella haguera ajudat a protegir aquesta casa. Se n'ha anat, continua la problemàtica.    Però també des del laboratori de fitopatologies de l'institut Imem, adscrit al departament de Ciències del Mar i Biologia Aplicada de la Universitat d'Alacant, s'han realitzat els corresponents estudis i, per autorització de la Generalitat Valenciana, i amb col·laboració de l'empresa Viveros Huerto del Cura, per mitjà del programa Gesta, un programa que es titulava «Investigació per al desenvolupament i la protecció d'un formulat de fongs entomopatògens contra el morrut roig de les palmeres».    Arran d'açò, d'esta col·laboració, s'han realitzat estudis molt esperançadors, i dic «esperançadors» perquè fins i tot de manera bastant natural es pot tractar aquesta plaga. L'avantatge de la fórmula aconseguida és que s'utilitza un producte natural que respecte el medi ambient i acaba amb el coleòpter de manera ràpida.    Però què sabem, senyories, del morrut roig? Ahir un il·lustre diputat me dia: «La pena del morrut roig és que es diu «roig»». Com si la sang algú la tinguera d'un altre color. Però, bé, què sabem d'este morrut roig? Sabem que és una plaga que asseca les palmeres i les mata des del seu cor, i que existix un fong natural que habita en el palmerar i que les pot exterminar. Això seria la forma més pràctica, més natural, de primera ensenyança que sabem sobre això.    Per tant, i confiant en els experts, en la seua investigació i la seua cura en els estudis, cal aplicar dos tipus de. . . o dos pautes per a l'exterminació del morrut roig. Ens dia un sector dels experts que la primera és la polvorització d'espores. I que la segona és la creació de plantes esquer, fetes per a traure i afectar les espores de fongs dels exemplar del morrut roig que entren en aquestes trampes.    O siga, poc més o menys a mi aquest estudi me semblava que estàvem estudiant també el que ens passà, senyories, quan la mosca del mediterrani, la Ceratitis capitata, que creàrem aquelles fórmules naturals. . . o s'acceptaren aquelles fórmules naturals per a la no reproducció i la desaparició. Doncs una cosa semblant.    Estem, senyories, en un gran ciutat, amb molta problemàtica econòmica, i la consideració de gran ciutat no l'ajuda en absolut perquè no tinga problemes. Per tant, també les grans ciutats necessiten la protecció dels governants del país. I en este cas, per això estem les Corts Valencianes.    Per això he presentat una proposta que obri una via a l'esperança amb eixa idea, amb la de salvaguardar el palmerar, amb l'exterminació del morrut roig, d'esta malaurada plaga, i també amb la protecció dels llauradors i dels viveristes que viuen d'esta matèria.    Les tres línies que he presentat són línies que poden ser ampliades, perquè, com dic, és una porta oberta, i així m'agradaria, perquè hi haguera un acord entre les tres forces polítiques que en aquestos moments representem el Govern Valencià.    La primera proposta són les ajudes concertades amb els agricultors afectats pel morrut roig i amb els viveristes. La segona, l'enduriment del control en les importacions de palmeres, tant en origen com en destí. I la tercera, l'increment en la investigació de la lluita contra la plaga del morrut roig.    Senyories, com vostés hauran pogut comprovar, cada una d'aquestes propostes, que lògicament supose que cada partit tindrà una visió diferent, però un interés comú, porta amb conseqüència la destinació d'una part econòmica important perquè allò que demane siga una realitat.    Ahir se'm va entregar una esmena transaccional a la proposta que en nom d'Esquerra Unida-Verds: Entesa, he presentat davant de tots vostés. I jo estic disposada perquè la tractem, perquè he pogut comprovar que sent els mateixos punts que sol·licita Esquerra Unida, ha anat una mica més enllà i amplia i concreta més la proposta.    Per tant, jo, des d'eixe punt de vista, i esperant el que supose que el senyor Ximo Soler és el que farà la defensa de l'esmena presentada, estic a la seua disposició per si interessa poder tractar esta transaccional.    Moltes gràcies.      (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Bé. Tal com està en el procediment, hi ha un grup, que és el Grup Parlamentari Popular, que té presentada una esmena. Per tant, el torn correspondria ara al Grup Parlamentari Popular, a l'il·lustre diputat senyor Soler, per a defendre la seua esmena.    Senyor Soler, quan vosté vullga.      El senyor Soler Garibo:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyories.    Senyora Pérez, abans de començar amb la intervenció pròpiament dita, demostrar la meua satisfacció per estar ací a Elx, perquè s'hagen reunit les Corts Valencianes ací a Elx, en esta Universitat Miguel Hernández, que vaig tindre jo també l'honor i l'orgull de votar la llei sent diputat d'esta mateixa casa.    I parlar de palmeres a Elx, bé, entre altres coses, palmeres que són patrimoni de la humanitat, la creu d'eixa moneda seria que hem de parlar d'un problema, però jo ahí m'agarre i subscric completament les paraules de la senyora Pérez, que diu que açò és una via a l'esperança. Me sume completament a eixa expressió. I tant de bo! , tant de bo! hi haja un acord hui ací dels tres grups polítics, i tant de bo eixa via a l'esperança es convertisca en realitat i s'acabe eixe problema.    Vosté ha presentat una proposició no de llei en què la proposta de resolució contempla tres punts. El primer, respecte a ajudes concretades amb els agricultors afectats pel morrut roig, així com als viveristes. Mire, la vigent ordre de 24 de febrer de 2004, de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, per la qual es declara l'existència oficial de la plaga Rhynchoporus ferrogineus, Olivier, 1790, en la Comunitat Valenciana es qualifica d'utilitat pública la lluita contra el gènere Rhynchoporus, i s'estableixen les mesures obligatòries per a l'eradicació i control. Contempla ajudes indemnitzatòries per a rang i destrucció d'eixe emplaçament de palmaciès afectades per la plaga, amb un cost estimat per a 2007 que supera els 230. 000 euros.    El punt número dos, respecte a l'enduriment de controls en les importacions de palmeres, tant en origen com en destí, cal recordar que les competències en matèria de comerç exterior corresponen a l'Estat, d'acord amb allò disposat en l'article 149. 1. 10 de la Constitució, sense perjudici de les competències en esta matèria que tinga la comissió o la Unió Europea.    No obstant, amb data 5 de octubre de 2006, l'honorable senyor conseller d'Agricultura va remetre una carta a l'excel·lentíssima senyora ministra en què es considerava la necessitat del tancament temporal, entre cometes, tancament temporal de totes les fronteres europees a l'entrada de noves palmàcies procedents de països amb presència de morrut roig. I es declara la situació d'emergència fitosanitària i se sol·licita a la Comissió Europea que adoptes les mesures de salvaguarda necessàries per a impedir l'entrada i difusió de la plaga, d'acord amb els articles 9 i 16 de la Llei 43/2002, de sanitat vegetal.    Al mateix temps, i amb caràcter provisional i mesures de salvaguarda d'urgència, se sol·licità al ministeri que ordenara el tancament del territori nacional a la importació d'espècies palmàcies mentre no se pronuncie la Comissió Europea.    Respecte a l'increment de la investigació en la lluita contra la plaga del morrut roig, que és el punt número 3 que vosté demana, actualment s'està desenrotllant un projecte d'investigació per a l'eradicació de la plaga en l'Ivia, que està dotat amb 145. 000 euros, dels quals 60. 000 corresponen a inversions en hivernacle i túnel de quarantena per al projecte d'investigació, efectuades en 2006, necessàries per al desenrotllament posterior del projecte. 85. 000 euros de cost estimat del projecte per a 2007, amb les següents aportacions econòmiques: l'Ivia, 40. 000 euros, l'Inia, 25. 000 i la Fundació Agroalimed 30. 000 euros, pendents d'aprovació, independentment d'altres organismes, com l'Ajuntament d'Elx, que estan també treballant, investigant en el tema.    Com haurà pogut comprovar amb estos arguments que li he donat, la meua intervenció demostra la sensibilitat i preocupació del Consell, i en concret de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, davant este problema. I que no és parlar per parlar. Sap vosté que hi ha una ordre publicada, que està oberta, que es va mantindre oberta, que és la que pot anar arreplegant tota la despesa consignada per a este tema.    Davant este problema que amenaça una cosa tan seriosa i una cosa tan important, com és la declaració de patrimoni de la humanitat del Palmerar d'Elx, un tema que afecta a eixes palmeres que són patrimoni de la humanitat, ho havem d'agarrar tots seriosament i li garantitze que el Govern Valencià s'ho agarra seriosament i és sensible a eixe problema.    Per tant, estant d'acord amb el plantejament que ha fet vosté, d'acord al cent per cent, el que hem fet nosaltres és presentar una esmena transaccional que va un poc més enllà. És a dir, l'esmena de vosté la dóna per bona, però la puntualitza i a més l'adorna, si cal eixa expressió, i aprofundix més en els temes i és més contundent.    El text és el següent: «Les Corts insten la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació que continue aplicant l'Ordre de 24 de febrer de 2007, per la qual es declara l'existència oficial de la plaga del morrut roig a la Comunitat Valenciana i que qualifica d'utilitat pública la lluita contra el gènere, Rhynchophorus i pel qual s'estableixen mesures obligatòries per a la seua eradicació, mesures obligatòries per a la seua eradicació, i que contempla ajudes indemnitzatòries per a l'arrancada i destrucció d'exemplars de palmàcies afectades per la plaga, el cost del qual estimat per a 2007 supera els 320. 000 euros.    »Dos. Que el Consell inste el Govern de la nació i la Comissió Europea a l'enduriment del control de les importacions de palmàcies tant en origen com en destí. Les Corts són partidàries del tancament temporal de totes les fronteres europees a l'entrada de noves palmàcies procedents de països amb símptomes i presència de morrut roig. I que es declare la situació d'emergència fitosanitària».    Estem d'acord amb vosté que les inspeccions en origen són importantíssimes, en destí també, però ja és més difícil de contrarestar el problema, ja el tenim ací, cal deportar-lo i a la millor algun bitxet s'ha quedat pel camí. Per tant, són importantíssimes les inspeccions en origen i ahí sap vosté, com plasmem en el paper, que la competència d'inspeccions en ports i aeroports la té el Govern d'Espanya.    «Les Corts insten el Consell i el Govern d'Espanya que sol·licite a la Comissió Europea l'adopció de mesures de salvaguarda necessàries per a impedir l'entrada i difusió de la plaga, d'acord amb el que estableixen els articles 9 i 16, de la Llei 43/2002, de sanitat vegetal.    »Que l'Ivia continue desenrotllant el projecte d'investigació en la lluita contra la plaga del morrut roig i les actuacions en hivernacles, túnels de quarantena i altres mesures adequades per al millor desenrotllament del projecte i total eradicació.    »Cinc. Traslladar el present acord al Govern de la nació, a la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació i a la Comissió Europea. I del grau de compliment d'esta resolució es donarà compte a les Corts en un termini de 30 dies».    Com ha pogut comprovar, esta arreplega el cent per cent del que vosté demana, més altres coses més concretes i contundents. Ha anunciat vosté que hi ha una esmena transaccional, efectivament hem transaccionat els tres grups, hi ha una esmena transaccional que arreplega també la posició del Grup Socialista, com no podria ser d'altra manera tractant-se del tema que es tracta i la sensibilitat que tenim tots els grups polítics per este problema.    Per la meua part, davant l'anunci que ha fet vosté, no hi ha cap inconvenient en dur endavant dita esmena transaccional entre els tres grups parlamentaris.    Res més i moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Per acceptació o no d'esmena com a grup proposant, té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor Soler, sí, dir-li que vaig a acceptar la transaccional, conforme havia anunciat en la meua exposició de motius, sobretot perquè a mi em sembla que en la seua totalitat dóna contestació al que el Grup Parlamentari Socialista, i concretament el senyor alcalde, el senyor Diego Macià, que supose que a continuació pujarà i dirà alguna cosa, sobretot l'explicació de vot, ha aportat a aquesta proposta de resolució. Jo crec que perquè quede constància, i una vegada havíem parlat i havíem vist que podíem estar tots de mutu acord, així la vaig a traslladar a la Mesa perquè la Mesa en done compliment i lectura i que a continuació passem a la votació i es faça l'explicació de vot.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies, il·lustre diputada.    Ens queda la intervenció del Grup Parlamentari Socialista. . . (Remors) Estupend. Ara llegirà el senyor secretari l'esmena transaccional. És que m'havien comentat que hi havia una aportació també del Grup Parlamentari Socialista. Per tant, si ja està acoblada ahí anem a llegir l'esmena transaccional que té el senyor secretari i després fixarà posició el Grup Parlamentari Socialista.    Senyor secretari.      El senyor secretari primer:    Gràcies, senyora presidenta.    Substituir el text pel següent:    «Primer. Les Corts insten la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació perquè continue aplicant l'Ordre de 24 de febrer de 2004, per la qual es declara l'existència oficial de la plaga del Rhynchophorus ferrugineus, Olivier 1790, a la Comunitat Valenciana i que qualifica d'utilitat pública la lluita contra el gènere d'este i pel qual s'estableixen les mesures obligatòries per a la seua eradicació i que contempla ajudes, indemnitzacions per a l'arrancada i destrucció d'exemplars de les palmàcies afectades per la plaga, el cost del qual estimat per a 2007 supera els 320. 000 euros.    »Segon. Que el Consell inste el Govern de la nació i a la Comunitat Europea a l'enduriment del control de les importacions de palmeres, tant en origen com en destí. Les Corts són partidàries del tancament temporal de totes les fronteres europees a l'entrada de noves palmàcies procedents dels països amb símptomes o presència del mencionat Rhynchophorus ferrugineus i que es declare la situació d'emergència fitosanitària.    »Tercer. Les Corts insten el Consell i el Govern d'Espanya que sol·liciten a la Comissió Europea l'adopció de mesures de salvaguarda necessàries per impedir l'entrada i difusió de la plaga, d'acord amb el que establix l'article 9 i 16 de la Llei 43/2002, de sanitat vegetal.    »Que l'Ivia continue desenrotllant el projecte d'investigació i la lluita contra la plaga del morrut roig i les actuacions en hivernacles, túnels de quarantena i altres mesures adequades per al millor desenrotllament del projecte i la total eradicació.    »Quint. Les Corts insten a la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació a subscriure el conveni de col·laboració amb l'Ajuntament d'Elx per al desenrotllament de les mesures fitosanitàries contra el Rhynchophorus ferrugineus de les palmeres, conforme l'Ordre de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, de 27 de febrer de 2004.    »Les Corts insten la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació incrementar la seua participació en l'Estació Phoenix davant de protecció i salvaguarda del Palmerar d'Elx.    »Sèptim. Les Corts insten a la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació a incrementar amb la seua col·laboració en les línies d'investigació que l'Ajuntament d'Elx, l'Estació Phoenix, la Universitat Miquel Hernández d'Elx i l'Ivia estan desenrotllant per a lluitar contra la plaga del morrut roig.    »Octau. Traslladar el present acord al Govern de la nació, a la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació i a la Comissió Europea.    »Nové. Del grau de complement d'esta resolució es donarà compte a les Corts en el termini de 30 dies.    »Elx, 8 de febrer de 2007. Firmat pel Grup Parlamentari Popular, el Grup Parlamentari del Partit Socialista del País Valencià i el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa».    Gràcies, presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor secretari.    Ara, en representació del Grup Parlamentari Socialista, per a fixar la seua posició, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Macià.      El senyor Maciá Antón:    Moltes gràcies.    Bon dia, senyora presidenta.    Senyors diputats i diputades.    Per a fixar posició. El Grup Parlamentari Socialista va a votar favorablement esta proposició no de llei bàsicament per tres motius. Primer, per la importància del tema, per la importància d'esta proposició no de llei d'iniciativa del Grup d'Esquerra Unida. Segon, perquè esta proposició no de llei incorpora una cosa fonamental, com és la prohibició, demanar la prohibició de les importacions de palmeres d'altres països que pogueren portar eixa plaga en el seu interior. I, en tercer lloc, per haver acceptat els dos grups, tant el Partit Popular com Esquerra Unida els tres aspectes que nosaltres volíem, enteníem que tenien de vore's arreplegats en esta proposició no de llei.    En l'actualitat, el palmerar d'Elx ocupa una extensió superior a 6 milions de metres quadrats, 2 d'ells en casc urbà i 4 milions d'horts dispersos en el terme municipal. El palmerar d'Elx és un paisatge cultural únic de valor excepcions i significació universal, com ho ha reconegut la Unesco en declarar-lo patrimoni de la humanitat el 30 de novembre del 2001. I tal com arreplega l'exposició de motius de la llei que regula la protecció i tutela del palmerar d'Elx, llei aprovada per estes corts en l'any 1986, les plantacions de palmeres a Elx són testimoni d'un aspecte singular de la història econòmica i social del poble valencià. El seu caràcter singular s'advertix més en la seua especificitat com element del patrimoni cultural valencià al constituir, i astò és molt important, un patrimoni viu en constant evolució i desenvolupament, característiques que fan que la seua protecció siga complicada.    La seua preservació requerix d'una ferma política pública encaminada a la seua progressiva adquisició, millora i conservació. En els últims anys es vénen realitzant moltes accions, amb gran esforç econòmic, fonamentalment per l'Ajuntament d'Elx per a la preservació del palmerar. El Pla integral de recuperació i conservació del palmerar consistix en accions per a l'adquisició dels horts, en l'actualitat més d'1. 700. 000 metres quadrats del palmerar del casc urbà és ja públic; accions per a la restauració dels horts: es recupera el sistema de reg, se neteja i se planten més exemplars, i se planta també el cultiu associat als horts tradicionals de palmeres; accions per a la rendibilitat del cultiu de la palmera, fonamentalment pel treball que està portant endavant l'Estació Phoenix en el centre d'investigació en el treball que es porta per a la reproducció in vitro del palmerar o de les palmeres, que poden tindre dàtils de qualitat, dàtils de venda comercial i, per tant, aconseguir al voltant d'estes investigacions, que la palmera torne a ser rendible des del punt de vista de l'agricultura; accions de recuperació del sistema de reg tradicional, que han segut declarats bé d'interés cultural; accions, per últim, de potenciació del palmerar com a element  turístic, per allò de fer que siga també un element important en la creació de riquea, en la creació de benestar i en la creació de llocs de treball, no només per la seua riquea agrícola, sinó també des del punt de vista turístic en el model de turisme que esta ciutat porta endavant.    També, el document de la Unesco, en l'apartat 5 parlava dels factors que afecten o que poden afectar en el futur este bé cultural. I en el 5. c parlava, precisament, dels desastres naturals. L'únic, i aixina es dia textualment en este document, l'únic perill ambiental que actualment amenaça el palmerar són les plagues i les malalties biològiques.    Efectivament, l'aparició en la nostra ciutat el 16 de setembre de les primeres palmeres infectades per esta plaga del morrut -ja molts anys abans, en l'any 1998, ja l'ajuntament parlava dels perills que en el futur podien donar-se per este motiu- i, el 6 d'octubre, quan més de tres mil palmeres van haver de ser arrancades i destruïdes en un viver per la presència de la plaga -estem parlant de l'any 2005-, fan vore que aquell perill que es venien anunciant era una possible realitat, era una realitat, i que calia prendre mesures.    De fet, el mateix 13 d'octubre de l'any 2005, l'Ajuntament d'Elx i la Junta de Govern, demanà a la conselleria que es dirigira al ministeri precisament per a un dels temes que es planteja en la proposició no de llei, recordant-los que era fonamental prendre mesures que impediren la importació de palmeres que pugueren estar afectades per esta plaga i que els controls que hi havia en el moment actual no eren en absolut suficients per a previndre esta situació.    També, i en eixa mateixa direcció, a partir d'eixe moment, en col·laboració amb la Generalitat Valenciana, amb la Conselleria d'Agricultura, començàrem a treballar per l'eradicació, prevenció, tractament fitosanitari preventiu de les palmeres del terme municipal, unes per part de la conselleria, altres per part de l'ajuntament, en un treball de coordinació que el treball de camp estava funcionant prou bé. Una part, la del terme municipal, la portava la Conselleria d'Agricultura, i el casc històric, el palmerar històric, el portava el personal de l'Ajuntament d'Elx.    Bé, és de veres que el 7 de novembre del 2005 ja van demanar signar un conveni que puguera permetre que aquelles despeses que estava portant endavant l'ajuntament en un treball que corresponia a la conselleria, pugueren ser compartides per part de l'ajuntament i per part de la conselleria. Parlem del 7 de novembre del 2005. Lamentablement, encara no hem aconseguit signar este conveni, i són ja més d'1 milió d'euros els que ha pagat l'Ajuntament d'Elx en tasques, en treballs de detecció precoç, de tractaments fitosanitaris preventius i d'investigació.    Per tant, el que hem incorporat en esta proposició no de llei és instar el Govern Valencià que signe este conveni i que col·labore amb l'ajuntament en el treball que estem fent conjuntament en esta important labor.    I, per altra part, també és fonamental en la prevenció futura poder treballar aplicant els resultats que puga donar la investigació, perquè allò fonamental seria la detecció precoç de l'insecte en el moment que apareix en un palmerar, en el moment que apareix en un hort, en el moment que apareix en una localitat, i no esperar que s'haja estés la plaga del morrut a tota la resta de palmeres. D'ahí que l'Ajuntament d'Elx, des del primer moment, en l'Estació Phoenix està investigant, està portant endavant treballs d'investigació d'insecticides, l'efectivitat de les trampes, la gravació dels comportaments d'este insecte, i no hem aconseguit fins ara la col·laboració de la Generalitat en este tipus d'investigacions. Per això demanem que es col·labore amb l'Estació Phoenix.    És curiós que tant que es parla de la importància per al Govern Valencià del palmerar d'Elx, que tant que es parla, quan es ve a Elx, d'aquells elements que són dels il·licitans i també dels valencians, de la cultura compartida per tots els valencians, quan es coneixien els problemes que podia tindre -estava aixina arreplegat en el document de la Unesco- el palmerar d'Elx i hi ha un instrument que és l'Estació Phoenix que té eixe doble objectiu, per a la reproducció in vitro de les palmeres productores de dàtils, aconseguir fer rendible la producció agrícola de les palmeres i, per tant, que el paisatge del nostre terme torne a ser el que era, amb les plantacions de palmeres per part d'aquells que saben cultivar i tractar i cuidar el palmerar.    I, en segon lloc, la part de prevenció sanitària vegetal, la investigació que porta endavant l'Estació Phoenix. No obstant, vull recordar, i entenem que esta proposició no de llei posa la Generalitat en el seu lloc quan li demana, quan insta a tornar a col·laborar amb l'Estació Phoenix (veus), que en l'últim exercici, en l'any 2006, la Generalitat es va retirar d'este centre d'investigació en què participa el Ministeri d'Agricultura francés, participa la Universitat d'Alacant, participa la Universitat Miguel Hernández d'Elx, que té un cost de més de 500. 000 euros a l'any, que l'aportació de la Generalitat era només de 42. 000 euros, el 10% dels costos de l'Estació Phoenix, i que l'any 2006 no va participar, va deixar de fer l'aportació econòmica, i que en els pressupostos de 2007 tampoc apareix partida pressupostària.    Mos agradaria que, precisament, esta moció puga fer que a partir d'ara la conselleria torne a estar present en l'Estació Phoenix, torne a col·laborar econòmicament en tots aquells treballs que es fan, per allò que es diu que compartim: la preservació, la potenciació, el manteniment d'un bé cultural tan important com diem tots que és el palmerar d'Elx.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      (Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)      El senyor president:    Para el turno de réplica, tienen tres minutos cada uno, réplica y contrarréplica.      El senyor Soler Garibo:    Gràcies, senyor president.    Senyories.    Senyor Maciá, en este cas són més les coses que mos unixen que les que mos separen, ¿eh? Per tant, no anem ací a fer un drama d'este debat. A soles contradir-lo en els arguments que ha manifestat vosté que el Govern Valencià no ha segut sensible a eixe problema. Vosté mateixa ha reconegut ací, en esta tribuna, que dos terceres parts d'eixe palmerar està preocupant-se la conselleria i està funcionant bé, i una tercera part està preocupant-se l'ajuntament i està funcionant bé també.    Per tant, en la nostra esmena que s'acaba d'aprovar, l'ordre que està oberta, crec que queda demostrada clarament la sensibilitat del Govern Valencià per esta ciutat i, fonamentalment, pel palmerar d'Elx. I la prova també, una altra prova evident i contundent és l'esmena transaccional que acabem de firmar els tres grups. Que sí, podem estar d'acord amb vosté que les reivindicacions de l'Ajuntament d'Elx han pogut sofrir algun retard, però vosté sap que ahir vàrem estar parlant amb el conseller i que la predisposició política és, si hi ha hagut algun retard, que no va a repercutir en negatiu, perquè la faena ha estat fent-se, i vosté, des de l'ajuntament ha estat duguent endavant eixa faena, per tant, no s'ha ressentit. La plaga no és més important ni ha fet més mal en el palmerar per culpa d'eixe retard administratiu o burocràtic que puga haver passat.    Per tant, la sensibilitat política del Consell, del president de la Generalitat i del conseller i d'este grup parlamentari, crec que queda demostrada en les paraules que se queden hui gravades en este històric ple d'Elx i en el que han firmat els tres grups parlamentaris hui.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, don Joaquín.    Bien, pues, vamos a proceder a la votación. ¿Votos a favor de la enmienda? Entiendo. . . (Veus) ¿Votos en contra? ¿Abstenciones? Sí, está claro que es la enmienda transaccional, es evidente. Pues, queda aprobada por unanimidad la enmienda transaccional que se ha realizado.    ¿Desean turno de explicación de voto? (Veus) No, no, no procede, no procede. Muchas gracias. (Veus)      Compareixença, amb caràcter urgent, del conseller de Sanitat per a informar sobre la situació de les llistes i temps mitjans d'espera per a les intervencions quirúrgiques, proves diagnòstiques i visites a especialistes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 62. 242)        El senyor president:    A continuación, entramos dentro del punto noveno del orden del pleno, que dice: «Compareixença amb caràcter urgent del conseller de Sanitat per a informar sobre la situació de les llistes i temps mitjà d'espera per a les intervencions quirúrgiques, proves diagnòstiques i visites a especialistes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista».    Té la paraula l'honorable senyor conseller, senyor Rafael Blasco.      El senyor conseller de Sanitat:    Molt excel·lent senyor president.    Senyores i senyors diputats.    Entrant en el fons de la qüestió que ha plantejat la senyora Llinares, diria que la busca de mesures de gestió amb què pal·liar els efectes i els temps d'espera han segut i continuaran siguent un dels objectius principals per a l'actual Govern de la Generalitat, com ho ha segut i ho serà també per a tots els servicis autonòmics de salut.    Les demores sanitàries afecten en major o menor mesure a tot el sistema nacional de salut i els ajustos continus seran sempre necessaris en funció de l'increment poblacional, de l'envelliment de la societat o de les noves demandes sanitàries, entre altres factors. I en esta línia, i entrant ja en matèria, hem actuat en la implantació i el desplegament del decret de mesures excepcionals per a eliminar les llistes d'espera quirúrgiques, que se coneix com a «pla de xoc», en l'augment del rendiment quirúrgic de la nostra xarxa hospitalària, incrementant l'activitat quirúrgica matutina i implantant l'anomenat «programa de vesprades», basat en la realització d'intervencions quirúrgiques en horari vespertí; també hem potenciat l'activitat quirúrgica del hospitals públics denominats «monogràfics medioquirúrgics», una mesura basada en la derivació interhospitàlaria dins de la ret pública, que ha contribuït de forma molt notòria a reduir les llistes d'espera d'altres centres públics. I també hem impulsat el desplegament de les anomenades «alternatives a l'hospitalització convencional», potenciant els hospitals de dia i creant una extensa xarxa d'unitats de curta estada de cirurgia sense ingrés i d'hospitalització a domicili.    Durant l'inici de la VI Legislatura, i en el marc de la Llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana, vam proposar un nou paquet d'iniciatives per a reorientar la nostra estratègia contra les llistes d'espera. Com a fruit d'això va sorgir el denominat Pla de garantia de no demora. Responíem d'esta forma al compromís de millorar la qualitat de vida dels pacients i, per tant, limitar els temps de la prestació de l'assistència. Este pla va vore la llum a juny de l'any 2004 amb un objectiu bàsic: aconseguir en el 2006 una demora mitjana en l'accés a l'assistència sanitària no urgent de 45 dies, en el cas de la llista d'espera quirúrgica, que és un temps estimat com a raonable en les distintes societats mèdiques. Un pla al qual hem destinat un pressupost global de 126 milions d'euros, dels quals 14 milions van ser pressupostats en el 2006 i 10 milions en el 2007.    En el marc del Pla de garanties de no demora s'han dut a terme actuacions tan importants com la publicació del decret que ha suposat la reducció del termini de revisió de pacients a clíniques privades participades en el Pla de xoc de 90 a 60 dies; la posada en marxa del Programa d'autoconcertació, mecanisme que es va iniciar a setembre de 2005, i que té com a objectiu bàsic reduir les llistes d'espera quirúrgiques i permetre que els professionals que demostren ser més eficients en la gestió de la demora i tinguen una millor rendiment quirúrgic puguen operar en jornades de vesprada amb la corresponent incentivació i que ha demostrat la seua eficàcia. En l'actualitat s'estan intervenint una mitjana de 1. 000 pacients mensuals per mitjà d'este programa.    D'altra banda, continuem també incrementant el rendiment dels quiròfans, la qual cosa ha permés que augmentem l'activitat quirúrgica en un 77% des de l'any 1995, passant de 165. 578 intervencions eixe any, a les 293. 533 intervencions que es van fer l'any 2006.    També continuem potenciant la cirurgia major ambulatòria. L'any 1995 tan sols cinc hospitals de la Comunitat Valenciana intervenien pacients en les unitats creades amb esta finalitat. Hui ja en són 24 els que els fan, a més del total d'intervencions quirúrgiques realitzades en els nostres centres en estos moments, prop del 40% que es du a terme en estes unitats.    D'altra banda, en els acords de gestió i en el pagament del complement de productivitat variable, hem valorat el control dels indicadors de les demores assistencials. També hem subscrit un conveni amb l'Hospital Militar de València i amb les mútues, que ha permés incrementar tant l'activitat com la cartera de serveis.    I, finalment, estem creant el Registre oficial de pacients de llista d'espera en la comunitat, un registre que serà únic i centralitzat i que possibilitarà la gestió integral i integrada de les llistes d'espera quirúrgiques, de la llista d'exploracions complementàries en especialitats, com ara radiodiagnòstic, ressonàncies, endoscòpies i hemodinàmica, i finalment la gestió de les demores en consultes externes.    Gràcies al rigor i a la serietat de les mesures programades, la nostra comunitat s'ha situat entre les comunitats autònomes que més eficaçment gestiona les llistes d'espera quirúrgica dins del sistema nacional de salut. Les xifres de l'últim semestre aixina ho acrediten, com també ho ha avalat el fet que mitjans de comunicació de solvència hagen demostrat que esta situació s'ha fet després d'analitzar els resultats obtinguts per cadascun dels servicis autonòmics de salut que conformen el sistema sanitari espanyol.    D'esta forma, en desembre de 2006, 1. 580 pacients estaven més de 90 dies a l'espera d'una intervenció quirúrgica, front els 2. 967 registrats en desembre de 2005, la qual cosa suposa un descens del 46,7%, quasi la meitat en un sol any.    Quant a la demora mitjana per a ser intervingut quirúrgicament, he de recordar que al principi de la legislatura, juliol de 2003, hi havia una demora de 107 dies, mentres que al juliol de 2006 aconseguim l'objectiu dels 45 dies de demora mitjana previstes en el Pla de garanties de no demora. I, no obstant açò, en desembre de 2006, esta demora ja s'ha situat en els 43 dies, la qual cosa evidència l'estabilització de la tendència a la baixa del nombre de dies de demora mitjana.    Respecte a la llista d'espera estructural, de les tretze patologies més freqüents, els temps mitjà d'espera dels pacients pendents de ser intervinguts ha sigut de 35 dies. Estes xifres, senyories, han de considerar-se un èxit de primera magnitud, un èxit que ha de ser reconegut per als professionals i els gestors que han treballat al llarg de la present legislatura per a minimitzar l'impacte social de les llistes d'espera.    De cara al futur, i vist el que s'ha aconseguit, la nostra intenció és mantindre l'estratègia, introduir si fóra necessari canvis puntuals a fi de mantindre l'eficàcia de les mesures a mitjà i a llarg termini. A este fi, anem a dedicar tots els recursos financers, humans i materials necessaris, ja siguen públics o ja siguen privats. Anem a continuar treballant en esta mateixa intensitat i convicció perquè l'experiència en estos últims anys està demostrant-mos que el camí que s'ha començat és un camí adequat i que està fent possible que el ciutadà que espera de nosaltres una atenció sanitària cada dia de major qualitat està aconseguint-se a través dels mecanismes que ha ficat en marxa.    Moltes gràcies, senyor president. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Y ahora tenemos el turno de los grupos políticos solicitantes para fijar posiciones, preguntar y formular y hacer observaciones.    Así que tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, la ilustre diputada doña Encarnación Llinares.      La senyora Llinares Cuesta:    Gracias, señor presidente.    Señoras y señores diputados.    Señor conseller, yo quiero decirle dos cosas que creo que son importantes. Viendo la actitud que usted está manteniendo cuando hablamos de temas reales que afectan a los valencianos y valencianas, ayer eran los colapsos de urgencias, hoy son las listas de espera. Una actitud que nosotros consideramos que no es la adecuada de una persona que tiene la gran responsabilidad de una conselleria tan importante como es la de proteger la salud de los valencianos y valencianas.    En este sentido quiero decirle además que por muchos insultos, por muchas descalificaciones, usted ni nadie nos va a impedir que ejerzamos nuestra función y nuestra obligación, que es fiscalizar al Gobierno y denunciar lo que está pasando. Quiero decirlo porque me parece que ayer su actitud no fue la correcta.    En ese sentido, hablando de los temas que realmente preocupan a los valencianos y valencianas, el tema de la listas de espera es un tema muy grave. Usted solamente hoy la comparecencia -supongo que se esperará a la segunda parte porque tiene todo el tiempo del mundo para hablar, nosotros lo tenemos limitado-, usted solamente ha hablado de la reducción, de la demora en intervenciones quirúrgicas, no ha hecho referencia a la demora en visitas a los especialistas y no ha hecho tampoco referencia a la demora para pruebas diagnósticas.    Y hay una cosa que me ha llamado mucho la atención, porque usted que muchas veces cuando le interesa dice que lo que dicen los medios de comunicación es adecuado y cuando no le interesa dice que nosotros solamente nos fijamos en lo que dicen los medios de comunicación. Usted hoy ha afirmado aquí que un medio de comunicación muy solvente El País, El País, porque fue quien lo publicó, que la Comunidad Valenciana tenía las esperas mejores de intervenciones quirúrgicas. Pero, claro, lo que nos gustaría saber y usted tiene que decir a todos los valencianos y valencianas es cómo ha confeccionado esos datos, cómo ha manipulado esos datos, y además tiene que decir lo que está pasando, lo que está pasando en ese sentido, que para nosotros es muy grave. Personas que están esperando dos, y tres, y cuatro y cinco meses para una intervención quirúrgica, cuando desde la conselleria se les oferta ir al Plan de choque a clínicas privadas, y las personas no quieren acudir al Plan de choque ustedes les sacan de las listas de espera, y eso no puede, ese tiempo no cuenta. Eso es una perversión y es una falsedad, a nuestro entender muy grave.    Dos cuestiones. Es verdad que en el año 2004, en junio, el presidente Camps presentó a bombo y platillo, como les gusta a ustedes hacer estas cosas, con gran despliegue mediático, en un sitio muy potente, el Plan de garantía de no demora, y se comprometió delante de todos los valencianos y valencianas a que nadie esperaría más de diez días para visitar a los especialistas, nadie esperaría más de diez días para una prueba diagnóstica y 45 días para una intervención quirúrgica. Pero, claro, el Plan de garantía de no demora, si no va acompañado de una norma o un decreto es humo, es publicidad, es propaganda. Y tres años después de publicitar ese Plan de garantía de no demora ustedes todavía no han publicado el decreto. Por lo tanto, lo que están vendiendo es publicidad engañosa, y además de un tema tan importante como es la salud de las personas.    Por lo tanto, usted lo que tiene que decir hoy aquí y se tiene que comprometer, porque lleva muy poquito tiempo en el cargo, pero le ha cundido, eh, le ha cundido en propaganda y publicidad, le ha cundido. Le ha cundido de anunciar leyes que sabe que no se van a poder ni debatir. Pero usted ya ha dicho «voy a hacer esta ley», y ha salido al paso, ya se ha hecho la foto, ya la ha publicitado. Yo espero que hoy usted aquí, si de verdad el poco tiempo que le queda de ser conseller de Sanidad quiere de verdad apostar por la salud de los valencianos y valencianas, que se comprometa aquí que una de las primeras medidas será el decreto, el decreto para que ese plan de garantía de no demora sea real y no sea, una vez más, propaganda y publicidad. Y espero que nos diga las demoras para pruebas diagnósticas y para visitas a los especialistas.    Y mire, yo no quería hacer, no quería hacer mano de los medios comunicación, pero como usted lo ha hecho, yo también lo voy a hacer. Hace poquito tiempo, un mes aproximadamente, un medio de comunicación decía que Sanidad tiene listas de espera de hasta dos años para someter a pacientes a pruebas diagnósticas, concretamente 48. 000 personas para una ecografía, 12. 000 personas para un Dopler -que son pruebas muy importantes-, 5. 800 para mamografías y 20. 000 para TAC. Pruebas importantísimas para diagnosticar enfermedades muy graves. Eso salía en un medio de comunicación y además decía que era la conselleria la que había dado estos datos. Y ustedes, que yo sepa, no lo han desmentido.    Por lo tanto, quiero que nos diga. . . , porque de la promesa a la realidad, de diez días a seis meses o incluso a un año, la distancia es bestial. Cuando estamos hablando de pruebas importantísimas para diagnosticar enfermedades gravísimas, como puede ser el cáncer, como puede ser enfermedades del corazón, como pueden ser enfermedades vasculares o como pueden ser enfermedades del sistema neurológico. Enfermedades muy graves. Y usted a eso no nos ha dado ninguna respuesta. Por lo tanto, yo quiero que nos diga si eso es verdad.    Otra de las cuestiones, que también creo que es importante, ustedes son tan transparentes, tan transparentes que no han publicado los tiempos de espera en la página web de la conselleria; que, por cierto, les obligaba un real decreto del año 2003 del Ministerio de Sanidad del gobierno Aznar. Cuatro años después los valencianos y valencianas se tienen que fiar de lo que ustedes les digan, porque desde luego ni al grupo parlamentario de las Cortes ni a este grupo parlamentario que le hemos realizado más de 5. 000 preguntas no han contestado nunca ni están los tiempos de espera en la página web de la conselleria.    Me gustaría, mire, que copiara de otras comunidades. Usted ayer culpaba del colapso de las urgencias a las personas que acuden a los hospitales y que, además, era un problema generalizado en todo el sistema nacional de salud. Copie de las comunidades.    Mire -de ayer, de ayer-, Servicio Andaluz de Salud: todas las pruebas diagnósticas, tiempos para ir a todos los especialistas, para intervenciones quirúrgicas, por hospital y por centro vienen las demoras medias. Servicio Extremeño de Salud. . . No he sacado más porque. . . para qué. Pero casi todas las comunidades tienen, públicas, los tiempos de espera. Ustedes ni informan a las Cortes, ni informan al consejo de salud. . .    Por cierto, hay consejos de salud, el máximo órgano de participación de los valencianos y valencianas, que ni se han constituido, cuando tienen la obligación de constituirse cuando empieza la legislatura. Algunos ni se han constituido. Y algunos que se han constituido, no se han reunido con la . . . (inintel·ligible) Un ejemplo muy claro lo tiene aquí en Elche, en Elche, que ustedes han decidido, de forma unilateral, la construcción de un hospital de gestión privada, al margen del consejo de salud y al margen de ver qué es lo que opinan los ciudadanos y ciudadanas. Eso es la transparencia y eso es lo que para ustedes cuentan las personas.    Por lo tanto, señor conseller, yo creo que tiene tiempo, publique el decreto de no demora, no haga una perversión de las listas de espera. Las personas que están esperando y no quieren ir al plan de choque no pueden perder su antigüedad. En otras comunidades no la pierden, no la pierden. Y demostrará, por una sola vez, que de verdad quiere resolver los problemas de los valencianos y valencianas.    Por lo tanto, pedimos compromiso, menos propaganda y menos publicidad y más invertir en la sanidad, porque no es cierto lo que ustedes están diciendo todos los días. Y las mentiras, por mucho que se repitan, no se convierten en verdades. No han construido los hospitales, no han dotado a los hospitales de suficiente personal, y así estamos.    Por lo tanto, señor conseller, le pido, le pido, de verdad, como política, como ciudadana de la calle y también como profesional de la sanidad pública, que ejerza, que ejerza de conseller de Sanidad. Y no olvide nunca que tiene una responsabilidad muy grande, que es proteger la salud de las personas, y dejar al margen la propaganda y la publicidad, dejar al margen el partidismo político.    Y hoy me hacía mucha gracia el presidente Camps cuando hablaba de consenso. Pero, ¿cómo es posible que quiera hablar de consenso si ustedes ni acuden al consejo interterritorial, el máximo órgano de representación a nivel del estado, donde se habla de cuestiones importantes? Ustedes han cogido la bandera. . .      (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)      La senyora vicepresidenta primera:    Senyoria, vaja finalitzant.      La senyora Llinares Cuesta:    . . . del victimismo para ocultar una gestión ineficaz, incompetente.    Y además, le tengo que decir que estamos de acuerdo en mejorar la financiación, pero no para despilfarrar el dinero. Y también le tengo que decir que ustedes no informan, desinforman, y que con el gobierno de Zapatero a esta comunidad han llegado 345 millones de euros para mejorar la sanidad, cuando con el gobierno Aznar llegaban 10 millones de euros.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Muchas gracias, ilustre diputada.    Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari. . . Perdó. Em demana la paraula el conseller per a contestar individualment a cada grup? Com vosté considere oportú. Pot contestar d'un en un o contestar al final a tots els grups. Preferix contestar ara? Molt bé.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.      El senyor conseller de Sanitat:    Senyora Llinares, no tinga vosté ningun dubte que amb tota la capacitat política, personal, professional que tenim, estem dedicant-nos, de cor, d'ànima, i a tots els nivells, per a millorar la salut de tots els valencians. Un dies encertem i altres dies encertem menys.    Però el que és ben cert és que les polítiques actives que estem desenrotllant, de salut i de sanitat, mentre no es demostre el contrari, tenen una receptivitat i una confiança dels ciutadans, dels professionals, dels agents sindicals i socials en esta comunitat que, per a sort del nostre compromís polític, no tenen les postures que vostés defenen.    I aleshores, parlar ací que no veiem una realitat, quan eixa realitat és una realitat que està contrastada amb dades concretes, quan és una política que, a més, l'estem tenint de forma oberta, contrastada i consensuada amb totes aquelles persones i col·lectius que estan en la sanitat, me pareix, per part de vosté, falta de rigor que continue amb eixos latiguillos, que no se corresponen tampoc amb l'estil que hem de tindre ací.    Jo crec, senyora Llinares, i vaig a entrar en el fons del que vosté plantejava, que, clar, no es pot demanar ni acusar als altres que se tinga una actitud educada, quan vosté torna a reiterar la qüestió de la manipulació, quan parla, com ahir, d'indecència, quan parla d'irresponsabilitat. . . Bé, si no vol que li conteste a això, perquè a més son afirmacions absolutament gratuïtes, aplique's vosté tots eixos qualificatius que fa vosté reiteradament.    Tenen una fixació amb alguns mitjans de comunicació, afortunadament també amb poca fortuna a l'hora d'aconseguir impulsar determinades estratègies, i això els perd a vostés.    El mateix que tenen una altra fixació en una cosa que és elemental en tots els governs, i és que publiciten aquelles qüestions relacionades amb les seues polítiques i que ho facen. No he vist que vostés es queixen, a propòsit de la propaganda del programa Agua, per exemple, que en esta comunitat la veritat és que és un tema prou controvertit, prou conegut i prou viscut pels ciutadans. La campanya de publicitat que vostés estan fent -per cert, campanya que també paguem tots els valencians- no veig que a vostés els preocupe la reiterada aparició sobre eixa qüestió, que a més compta amb l'oposició frontal de la immensa majoria dels ciutadans d'esta comunitat.    Per tant, jo crec que vostés haurien de fixar-se més en les pròpies coses i no estar tan obcecats en algunes altres qüestions, que a més jo crec que els allunya del que correspondria, i és que vostés facen propostes constructives alternatives.    Per cert, que estem encantats, i ací a ningú se li paralitza. . . a vosté, per molt que se li diguen les coses, que vostés manifesten les seues opinions, com me les manifesten reiteradament a mi. Què vol dir això que vostés van a continuar exercint el seu paper d'oposició? Si és el que volem mosatros! Mosatros el que volem és que vostés continuen exercint eixe paper d'oposició i que ací, com vosté dia abans, no tenim ningun interés. . . Al contrari: estem absolutament interessats que intervinguen totes les vegades que faça falta, totes les vegades que faça falta.    Mire, el decret de mesures excepcionals per a eliminar les llistes d'espera quirúrgiques, que es coneix com el Pla de xoc, ha permés que els beneficiaris dels drets a l'assistència sanitària que es troben en llista d'espera pendent d'assistència quirúrgica per un termini superior a 90 dies, puguen sol·licitar la designació d'un centre privat que els prestarà l'assistència corresponent. La realitat és que en desembre de 2006 ja s'havien acollit a este pla 261. 000 i escaig persones.    En un altre ordre de coses, dir-los també que s'ha incrementat el rendiment dels quiròfans, cosa que ha permés augmentar en un 77% l'activitat quirúrgica, tant la programada com la urgent, passant de 165. 000 intervencions, que es realitzaren en l'any 1995, li done la data de l'any 1995 perquè vosté la recorde, 195. 000 intervencions, a, en este any passat, en el 2006, 293. 000 intervencions.    Hem potenciat també la cirurgia major, amb unes dades que jo crec que són més que exitoses.    I estes mesures, en companyia de moltes altres, han fet possible que la llista d'espera, senyora Llinares, la llista d'espera, que era de 51. 841 pacients en l'any 1995 -en l'any 1995, en les condicions que vostés deixaren la llista d'espera, el Partit Socialista la va deixar en 51. 841 pacients-, en estos moments són 1. 580. És a dir, estem parlant d'un descens, de quan vostés tenien eixa oportunitat i eixa responsabilitat d'exercir eixe interés per la salut de les persones, l'hem reduïda nosaltres en un 96%, passar de 51. 841 persones, que vostés deixaren en les llistes d'espera, en estos moments a 1. 580 persones. Perquè veja vosté el canvi d'exercici de responsabilitat. Sí fa els anys necessaris perquè es veja l'esforç que s'ha fet, mentres que vostés en aquella època realment n'havien fet poquets.    Després, també pel que representa la demora mitjana demostrada expressa. En l'any 1995 -que per al Such també fa molts anys això-, la demora mitjana se situava en 252 dies. És a dir, vostés deixaren la situació en 252 dies de demora mitjana. En estos moments, com vosté ha reconegut, i com ho han reconegut a Espanya tot el món, i nosaltres també, està en 43 dies. És a dir, de 252 dies que vostés la deixaren, està en 43 dies en estos moments.    Per tant, jo crec, senyora Llinares, que en el que coincidisc amb vosté és que en les llistes d'espera qualsevol pacient que estiga en una llista d'espera, busca que des de les instàncies sanitàries li resolguem el tema. Però el que no es pot ignorar és que hem fet un esforç, que les dades avalen una política que és correcta. I mentre hi haja una sola persona que estiga en eixes condicions, nosaltres continuarem de forma gradual treballant perquè això no se puga manifestar en els termes que fins a hui estan.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies, honorable conseller.    Em demana la paraula per a rèplica, la il·lustre diputada del Grup Parlamentari Socialista, senyora Llinares.      La senyora Llinares Cuesta:    Gracias, señora presidenta.    Señor conseller, no me ha contestado. Dígame la demora para ir al especialista si es de 10 días, y dígame si la demora para una prueba diagnóstica, para un TAC, para una resonancia, para lo que usted quiera, es de 10 días. Contésteme, por favor. Porque eso es a lo que ustedes se comprometieron en el año 2004 y que además estaría en el 2006. Hemos sido prudentes, hemos esperado hasta el 2007. Y usted otra vez insiste en el año 1995.    Mire, lo que no puede usted es negar evidencias, porque el que niega el presente es que carece de futuro. Y usted sabe que carece de futuro. Esa es la realidad. (Aplaudiments) Ni más ni menos. Y le queda hasta mayo, le queda hasta mayo para que de verdad demuestre que le interesa resolver los problemas. Haga el decreto de la garantía de no demora, hágalo. Por lo menos habrá hecho una cosa positiva en el tiempo que ha sido conseller. Porque si no, la verdad es que su gestión es bastante deplorable.    ¿Que no presentamos iniciativas? Mire, en el año 2003, la primera iniciativa que presentamos, una propuesta para reducir y mejorar los tiempos de espera. ¿Sabe lo que votó el Partido Popular -el partido del no, (veus) que ha votado siempre que no a todas nuestras propuestas? Que no, porque la situación estaba muy bien y que ya estaba haciendo todo lo que se tenía que hacer. Cuatro años después, no lo han hecho. Y ustedes lo saben.    No nos ha dicho si va a hacer caso del real decreto de mayo de 2003, que obliga a las comunidades a hacer trasparentes las listas de espera. No nos ha contestado tampoco. Muchísimas ambigüedades. No ha contestado nada. Usted tiene una fijación en el año 1995 y con el plan de choque. . . ¡Claro que han desviado! Pero, ¿sabe cuánto nos ha costado? Más de 200 millones de euros. (Veus) Si esos 200 millones de euros usted los hubiese invertido en dotar a nuestros hospitales de la tecnología y del personal suficiente, hoy la situación sería mucho mejor. Pero, claro, han aumentado la cuenta de resultados de muchísimas empresas, que están haciendo todos los años el negocio. Y buen negocio, ¿eh? , y buen negocio a costa de la salud de los valencianos y de las valencianas.    Y le voy a poner un ejemplo solamente, por no hablarle de muchos. Mire, el plan de la osteoporosis. Ustedes se comprometieron a que en el año 2006 todos los departamentos de salud tendrían un densitómetro. ¿Sabe cuántos hay en la provincia de Alicante? Dos, y recientemente. Y los han puesto recientemente. ¿Sabe cuánto se han gastado en densitometrías en el año 2003, 2004 y 2005 -el 2006 no lo sabemos todavía? 1. 300. 000 euros. (Veus) ¿Sabe cuántos aparatos de densitometría podría haber comprado? 20. Todos los departamentos de nuestra comunidad tendrían su densitómetro. Y eso es de lo que a usted no le interesa hablar. Eso es lo que a usted no le interesa hablar.    Luego hay otra cuestión que también quiero me la clarifique. Dice que «estamos creando -porque como son tan rigurosos, con rigor y con la seriedad que nos caracteriza- un sistema de información para el registro de los pacientes en la lista de espera». Pero, claro, lo que no nos ha dicho es que lo adjudicó el 14 de septiembre del año 2004 y tenía que estar operativo en julio del 2005. O no ha cumplido la empresa el pliego de condiciones y, por lo tanto, ustedes serán responsables. Y si lo han cumplido y no lo están poniendo en marcha, es porque ustedes tienen mucho que ocultar. Y tienen el registro y no lo hacen público. Y como son tan transparentes, yo también le digo que me remita, que me remita como documentación, que ya se la he solicitado muchas veces y no me la han remitido. . . Porque cuando preguntamos nos dice: «Existe un módulo específico basado en la información remitida por los hospitales mensualmente. . . »; usted sabe cómo está la situación de las esperas tanto en intervenciones quirúrgicas, pruebas diagnósticas o visitas a los especialistas.    Nosotras, como diputadas, le pedimos que, por favor, nos remita ese módulo donde nosotros podemos comprobar realmente si lo que usted dice es verdad. Pero claro, ese módulo. . . mire, la respuesta es del 14 de febrero de 2006, casi un año. Estamos esperando todavía esa información, como estamos esperando la información -como son tan rigurosos y tan serios y tan transparentes y además siempre dicen la verdad- estamos esperando que ustedes publiquen las memorias de gestión de los hospitales. Yo las he solicitado y las del 2005, dice que todavía las están confeccionando, las del 2005.      La senyora vicepresidenta primera:    Senyoria, finalitze, per favor.      La senyora Llinares Cuesta:    Confeccionando las del 2005. Y si va a la página web de la Conselleria de Sanidad y, la verdad, es que es deplorable que tengan memorias. . . una es del año 2000, la otra del año 2001, la otra a medias. Pero, ¿esto qué es? Pero, ¿esto qué es? La seriedad y el rigor que les caracteriza, a usted y al gobierno del Partido Popular.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco per a contrarèplica durant cinc minuts. Per a contrarèplica, té la paraula el senyor Blasco per cinc minuts.      El senyor conseller de Sanitat:    Mire, senyora Llinares, (rient) a propòsit del que vosté deia i que el seu company ahí darrere, animosament, parlava d'un pla sanitari- financer. Mire, literalment del compromís de vostés en el programa electoral quan deien vostés «un nou impuls a l'atenció sanitària». . . (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta). No, no, les propostes de vostés. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Per favor, senyora Llinares, el seu temps ha finalitzat. Li pregue que deixe parlar al conseller. No, li ho dic seriosament; no m'agradaria cridar-li l'atenció, ni a l'ordre. Ha acabat la seua intervenció.    Gràcies.      El senyor conseller de Sanitat:    . . . el pla integral contra les llistes i el temps d'espera, document oficial del Partit Socialista, literalment: «Dins d'este pla integral -no, jo crec que els que s'enganyeu sou vosatros- entre les iniciatives d'especial rellevància destaca la posada en marxa efectiva del sistema de garanties que la llei establix, que permeta que en cas d'incompliment dels temps màxims d'espera l'usuari puga dirigir-se a qualsevol altre centre sanitari públic o privat on l'atendran de forma més immediata, finançant l'administració l'atenció rebuda».    Per això és absolutament demagògic que vostés vinguen ací sempre parlant de la deriva fins a la iniciativa privada, que per una altra banda és el que estan fent allà on governen en tots els llocs.    Per tant, senyora Llinares, jo crec que han de procurar vostés saber. Mosatros tenim el marc fins al 27, com deia vosté; però estem treballant i a més, jo crec que en això coincidim, estem treballant perquè les polítiques que estem desenrotllant són unes polítiques tan correctes, són unes polítiques millorables en allò amb les que tenim la insuficiència per a poder-ho dur a terme, i a més comptem amb la voluntat i amb el compromís dels professionals de la sanitat que, majoritàriament, estan treballant en companyia de mosatros, per anar millorant aquelles condicions que encara no ens agraden.    Però, sens dubte, per a propòsit del que vosté plantejava ací, que era el tema de les llistes d'espera, que nosaltres inclús hem superat fins al compromís que vostés mateix havien assumit, de 45 dies; estem en 43 dies; estem com vosté molt bé a assenyalat al nivell de tot el sistema espanyol; mosatros, el segon en l'efecte des del punt de vista de les llistes d'espera. On governen vostés, per exemple a Catalunya, 90 dies; a Andalusia, on governen vostés, 60 dies; i ací, 43 dies en estos moments. És a dir. . . (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Bé, en representació del grup. . . Ha finalitzat el debat en el Grup Parlamentari Socialista i ara li correspon el torn de paraula a l'il·lustre diputat senyor Botella en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.      El senyor Botella i Vicent:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyores i senyors diputats, senyor conseller, parlar de llistes d'espera després dels anys que vostés porten governant seria tant com parlar o és tant com parlar de ciència ficció a estes altures, perquè la política que vostés han vingut realitzant al llarg d'estos anys s'ha caracteritzat -jo diria- per dues etapes.    Hui ha començat dient que vosté ha fet ací que quan vàrem agarrar la sanitat pública, hi havia 51. 841 persones en llista d'espera. Jo vull recordar-li que eixa xifra no només la coneix vosté com a conseller de Sanitat, sinó que la coneixíem tots els grups parlamentaris i tots els ciutadans i ciutadanes que volien accedir a ella, perquè era pública i a més a més, tothom tenia accés en els mateixos hospitals, a través dels comités d'empresa, tenia accés a través dels consells de salut i, en definitiva, tothom podia jutjar si estava fent-se una política correcta o no.    Vostés van començar amb una política d'enredar les xifres perquè el primer conseller del govern del Partit Popular, el senyor Farnós, quan va entrar a exposar la política del Partit Popular, va dir que hi havia 92. 000 persones en llistes d'espera. Això està en l'hemeroteca d'estes corts. Al més i mig, va dir que hi havia 51. 841; va produir el miracle de fer en un mes i mig rebaixar 40. 000 persones en les llistes d'espera.    I a partir d'ahí, va entrar en una nova etapa, que era la de l'obscurantisme: prohibir als caps de servei als hospitals que donaren qualsevol informació de llistes d'espera; no permetre que els comités d'empresa tingueren accés a eixes dades; negar-se a contestar en els consells de salut i en el consell de salut del País Valencià les preguntes dels sindicats i dels ajuntaments al respecte de les llistes d'espera. I per tant, igual podia un dia vindre i dir que hi havia 30. 000, altre dia 5. 000 i altre dia 22. 000, perquè, en definitiva, el que demostrava és que no hi havia cap credibilitat al respecte.    I vosté hui diu que hi ha 1. 580 persones en llistes d'espera i nosaltres ens ho hem de creure perquè ho diu el conseller de Sanitat. Però la millor manera que els ciutadans i ciutadanes puguen creure això és que vosté pose els mecanismes perquè tothom puga accedir a eixes dades i vore si, realment, això és així. I segurament, senyor conseller, que ens trobaríem amb sorpreses, perquè la realitat seria una altra malauradament.    Jo crec que vosté el que hauria d'haver vingut ací a explicar en primer lloc és quines són les mesures que s'han pres perquè la llista d'espera se situe en els dies que vosté diu: 43 dies. A mi, em crida l'atenció cada vegada que apareix en un mitjà de comunicació una queixa d'una persona o d'un hospital que diu: «Hi ha pacients per a una intervenció quirúrgica de dos anys en llista d'espera». I jo dic: «Xe, com pot ser? Si el conseller diu que són 43 dies! ». És a dir, no sé si és que el periodista s'ha inventat la notícia o hi ha persones que es queixen per queixar-se.    Jo, esta setmana, he rebut una carta d'un pacient de l'hospital Peset de València en què ha formulat una queixa a la síndica de Greuges dient que per a una prova diagnòstica de càncer han tardat quatre mesos en diagnosticar-li-la.    I per tant, no és un problema dels professionals; és un problema que vostés no posen els mitjans adequats. No hi ha prou personal; vosté sap que recentment ha aparegut en els mitjans de comunicació que els professionals estan espantant-se de la nostra comunitat i anant-se'n a la comunitat veïna perquè els paguen millor. Encara que vosté pot eixir ací i dir que han aplegat a un acord econòmic, el millor, perquè vostés, tot el que fan sempre és el millor del món. Però pareix ser que hi ha un altre món diferent en què paguen millor i en què fan millor les coses; aleshores, la gent se'n va a eixos llocs a treballar més a gust i per més dies.    I per tant, això són realitats que estan ahí, que repercutixen en la nostra sanitat i que repercutixen, lògicament, en les llistes d'espera. I que jo crec que a la fi, com li dic, el que vosté hauria de vindre a explicar és també quins són els mecanismes que va a aplicar perquè tothom tinga accés a la realitat de les llistes d'espera i en un moment determinat poder saber per hospitals, per patologies, en els diferents centres d'especialitats quin és el temps d'espera. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Il·lustre diputat, vaja finalitzant, per favor.      El senyor Botella i Vicent:    . . . -sí, senyora presidenta, acabe- i per tant, jo crec que en eixa mesura podrà saber tothom que la política de la conselleria és una política correcta o no, i en quina mesura podem ajudar també des dels ulls de l'oposició perquè és la nostra voluntat no només criticar, sinó també ajudar que la política sanitària vaja millor, perquè és una política que repercutix en el conjunt dels ciutadans i ciutadanes i, per tant, tots tenim una responsabilitat al respecte. Però per a això, necessitem informació i necessitem informació real i poder-la contrastar amb la mateixa realitat. Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco per a respondre a l'il·lustre diputat.      El senyor conseller de Sanitat:    Sí, senyor Botella, de la mateixa forma que vosté, per una simple carta dóna ja per fet que el tema eixe és així, vosté haurà d'entendre que el que li diguem ací també és així. Però a més, és que estos mecanismes no són una mera afirmació meua, és una afirmació que tots vostés poden comprovar-la amb els mecanismes normals i habituals que hi ha enlloc.    I vaig a dir-li: no és que nosaltres fem els esforços, quan els concretem, dient que són els millors. Torne a dir: si en alguna cosa no se va parlar d'autosuficiència, si en alguna cosa se va parlar que hi ha carències que afecten persones i que tenen uns efectes que no són desitjats és en el tema de la salut i en el tema de la sanitat.    Estem parlant d'un servici públic que només pel volum del que estem ací insistint ha de tindre una sèrie de deficiències impossibles, a vegades, de superar, inclús enlloc. Ara, dit això, ha vosté de saber -i ho sap tothom- que estem parlant d'una sanitat pública, l'espanyola, que és probablement una de les tres o quatre millors d'Europa i estem parlant d'una sanitat pública, la valenciana, que està considerada una de les millors d'Espanya. Per tant, això, que ja qualsevol persona que estiga mitjanament informada ho reconeix, és una cosa que hom ha de tindre en evidència.    Si ahir sense anar més lluny. . . -ahir, no; despús-ahir- el responsable de Comissions Obreres firma un acord que millora les circumstàncies de 14. 500 treballadors de la sanitat pública i diu: «Este és el millor acord que s'ha signat a Espanya», si el senyor de l'UGT diu: «Estem davant d'un acord històric», com vosté comprendrà. . . i la resta de tots els sindicats amb representació de la mesa sectorial de sanitat coincidixen en avalar la política que estem fent nosaltres ací, vull dir-li que si algú no xafa la realitat, seran vostés perquè quan els agents econòmics, socials, sindicals estan coincidint amb nosaltres, han de pensar vostés que, a la millor, algunes de les dades que vostés estan barallant no les tenen actualitzades, com a mínim.    I la realitat en este tema és la realitat que és. Ens pareix suficient que estiguem a 43 dies per a atendre una assistència quirúrgica? Doncs no ens pareix correcte i volem reduir-ho això. Però, vosté sap, per exemple, com està la situació sobre eixe particular -vostés que els interessa, perquè a Catalunya vostés tenen alguna cosa que vore amb el tema del govern que hi ha allí com a vegades diuen-  a Catalunya? 52. 442 pacients en llistes d'espera estructural; una demora mitjana de 120 dies. A Andalusia, també real, com diuen per allí pel Psoe, on governa el Psoe: 47. 716 persones en llistes d'espera estructural; 64 dies.    És a dir, ni és correcte criticar allò ni és correcte criticar la resta de coses. Allà estaran fent tots els esforços que puguen perquè m'imagine que la gent que està en esta responsabilitat pública estarà fent tot el possible; perquè jo crec que ací, per damunt d'altre tipus de condicionants, estem sempre pensant en millorar les condicions de vida de les persones; unes vegades s'encerta més i unes vegades s'encerta menys, però el que no se pot és presentar una situació caòtica perquè no ho és. No se pot voler generar una alarma que no existix. Vostés haurien de saber, que seguixen les enquestes d'opinió, els nivells de valoració que fa la població sobre el servici públic sanitari en esta comunitat. I quan més entren vostés en eixa línia a mosatros mos ve millor, perquè els allunya més del que és la realitat social a què fan vostés referència i els allunya més de poder presentar algun tipus d'alternativa que vinga a coincidir amb les aspiracions i amb els desitjos fonamentalment de la immensa majoria de la ciutadania.    Per tant, les mesures a què jo he fet referència, que no les vaig a reiterar, perquè algunes han sigut de caràcter legislatiu, altres estan inclús perfectament publicades, distribuïdes, els plans de xoc, els distints programes que hem vingut desenrotllant els coneix tot el món, estan a més aplicant-se en totes les infraestructures hospitalàries. No vaig a reiterar-li a vosté tot això. Això s'ha dit, ho hem ficat en marxa, ha donat uns resultats, eixos resultats ens col·loca en el tema que ens reunix ací en una situació immillorable en relació amb el conjunt del que és el sistema sanitari espanyol reconegut per tots aquells que tenen una informació més o menys contrastada.    I nosaltres, a partir d'eixa situació, que és francament bona, i que descansa fonamentalment en l'exercici d'uns professionals que estan bolcats en les seues responsabilitats laborals i en els gestors dels centres hospitalaris, que són els que estan traient açò endavant, el que volem és encara continuar treballant per a millorar unes circumstàncies, com són les actuals, que són bones però que inclús estem compromesos a millorar-les més de cara al futur.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Demana la paraula per a rèplica l'il·lustre diputat senyor Botella.      El senyor Botella i Vicent:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller, m'estranyava a mi que no isquera Catalunya. Però no vaig a entrar molt en eixa qüestió. Simplement dir-li que 52. 000 persones, vosté fa referència ací, 52. 000 persones no diu que és una població molt més gran que la del País Valencià i de totes maneres els problemes de Catalunya els solucionarà el govern de Catalunya. I ací hem vingut a jutjar la política del Govern Valencià en matèria sanitària i en temes de llistes d'espera. I, per tant, ni parlem de Catalunya, ni d'Andalusia, ni d'Extremadura. Tots eixos llocs cadascú que se'ls parle i se'ls solucione.    Jo crec que la valoració que fa la gent de l'assistència sanitària sempre és una valoració positiva, primerament perquè la persona que entra en un hospital el que vol eixir és el més ràpid possible i acabar amb la seua malaltia el més ràpidament possible. I, per tant, qualsevol atenció que es faça és positiva.    Però, en segon lloc, jo crec que ningú pot posar en dubte que la professionalitat de la gent que està en els hospitals i en els centres de salut està a prova de bomba, perquè estan treballant per damunt de les seues possibilitats, en molts casos, estan treballant amb salaris més baixos que en altres comunitats i estan treballant, lògicament, diríem, atenen més gent de la que podrien, com demostren les estadístiques. I, per tant, la gent que és atesa en eixes condicions, damunt, agraïts. I, per tant, valoren molt l'assistència sanitària.    Una altra cosa és quan vosté pregunta si la gent està d'acord o no amb la demora que té a l'hora de ser atesa i aleshores vosté vorà com ahí ja no hi ha eixe grau de satisfacció, no existix eixe grau de satisfacció i vosté ho sap. I, per tant, jo crec que no es pot parlar en global de la satisfacció de la gent, respecte a la sanitat pública en eixe aspecte, perquè ens enganyaríem.    I vosté diu: «És que vosté fa la valoració a partir d'una simple carta». No, no. La simple carta és una manifestació d'un fet que està ahí i que hi ha gent que s'atrevix a portar a la Sindicatura de Greuges i a denunciar-ho i hi ha altra gent que calla i no ho diu. Però això és una realitat que està ahí i que vosté, encara que fóra una simple carta, hauria de tindre l'atenció necessària per a solucionar eixe problema. I, per tant, jo crec que això. . . A més a més quan esta persona presenta eixa queixa és perquè ha parlat amb els professionals i els professionals són els que diuen: «Mire, senyor o senyora, nosaltres no podem fer més perquè els recursos que hi ha són els que hi ha i per tant apleguem fins on podem i la responsabilitat és de l'administració». Per tant, jo crec que eixe és un tema que demostra que hi ha una situació determinada i que cal donar-li solució al respecte.    Però jo vull entrar en el tema que ens ocupa. I és que vosté hauria de comprometre's ací a donar una data concreta en què va a instaurar un registre de les persones amb llista d'espera per hospitals, per centres d'especialitats, per consultes i per les diferents patologies i el temps de demora de cada una d'elles, perquè tot el món tinguem accés i no haja vosté de vindre ací cada ocasió a contar-nos una història diferent, perquè jo crec que tampoc fa falta en eixe aspecte. Perquè la tecnologia ha avançat tant en el món que un prem una tecla d'un ordinador i immediatament sap quina és la llista d'espera que n'hi ha en este hospital, en l'altre, en el centre de salut, etcètera, etcètera. Però a això vostés encara no han aplegat. La tecnologia ha aplegat a tot el món menys a la Conselleria de Sanitat, perquè vostés no volen que aplegue. Perquè és la manera d'impedir que tot el món tinguem la mateixa informació que vostés.    I jo crec, senyor conseller, que això no és bo, perquè això crea desconfiança en els ciutadans i ciutadanes de cara a la sanitat pública. I jo crec que la valoració que s'ha tingut fins ara que la sanitat pública és la millor, perquè té els millors recursos. . . Perquè encara que vostés desvien a les persones a les clíniques privades, quan hi ha intervencions quirúrgiques complicades són tornades als hospitals públics, que és on hi ha seguretat de veritat. I, per tant, jo crec que cal tindre en compte que la sanitat pública s'ha de valorar en els seus justs termes i cal fer els esforços per tal de reforçar-la i recolzar-la. I això vol dir inversió en la sanitat pública, inversió en tecnologia, inversió en personal i, al mateix temps també, inversió en informació i claredat de cara a l'opinió pública i, lògicament, de cara a estes corts.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula, honorable senyor conseller, senyor Blasco, per a cinc minuts.      El senyor conseller de Sanitat:    Senyor Botella, només que n'hi haja un persona que envie una carta i que expresse el seu desacord amb la forma en què ha segut tractat i que vaja o bé a la Sindicatura de Comptes o a on vullga, l'obligació de l'administració és atendre les raons, mirar-ho i vore, al final, el que acaba. Perquè, moltes vegades, sap també vosté que n'hi han persones que presenten alguns escrits i potser no estan suficientment fonamentats o potser no arrepleguen ningun tipus de raó. Això, el que val fer és mirar-ho i investigar-ho, no sé de quin cas estem parlant.    Jo, el que li he volgut dir a vosté, perquè també ho havia dit jo abans, és que en açò no se pot ser autocomplaent, no se pot pensar que. . . ¡clar que tenim una sanitat pública que és de les millors del món! (Remors) ¡Clar que és veritat! Això ho diu qualsevol persona que estiga mitjanament informada. ¡Clar que tenim carències i que tenim moltes limitacions! Aixina és. Però menys de les que pel que es veu tenen inclús en altres comunitats. No és que mire al nord. . . Ni al nord ni al sud: el que passa és que vostés són els que busquen les comparacions, i en este cas les comparacions demostren que les polítiques que s'estan fent ací són unes polítiques que estan donant millor resultat que les que s'estan donant en altres llocs. I que se donen millors resultats no vol dir que estigam ja satisfets i contents amb eixa situació, sinó que tenim de continuar treballant per a millorar.    Però li vaig a dir una altra cosa. Quan vosté parla també de l'expressió. . . Però, ¡si és que són dades absolutament incontrovertides! La Generalitat Valenciana, els pressuposts de la Generalitat Valenciana destinen el 40% a la sanitat i a la salut pública de tots els valencians. No hi ha hagut ningun govern en la història de l'autonomia valenciana que haja destinat eixe percentatge a un servici públic com el de la sanitat i el de la salut. Ningun! (Veus) Ningun! I, per tant, se pot dir que això no és suficient, però el que se pot dir és que tots els que han tingut oportunitat, no han destinat a la sanitat i a la salut els pressupostos econòmics que està destinant l'actual govern del president Camps. I això és aixina!    I tots els dies de l'any, durant 365 dies de l'any, la Generalitat està destinant 1 milió d'euros diaris a construir infraestructures sanitàries. No construïm infraestructures, com diuen alguns, que és que després no s'inauguren: és que s'estan inaugurant tots els dies. És que ací, en l'any 1995 se deixaren 146 centres de salut, dels quals 78 havien segut transferits directament del Ministeri de Sanitat. En estos moments n'hi han 248 fets, inaugurats i funcionant. I eixes dades, és necessari dir-les.    És que tots els dies de l'any, el Govern de la Generalitat Valenciana està destinant 13. 900. 000 euros per a mantindre el sistema sanitari públic valencià. Això no ha estat mai en ningun altre govern de la Generalitat en tota la història de l'autonomia. I creguem que això no és suficient.    Quan vosté parla d'una assistència. . . Mire vosté, estades en la ret hospitalària nostra, n'hi han a l'any 2. 500. 000. Per les portes d'urgència passen 1. 250. 000 persones. . . 1. 250. 000 persones van a les portes d'urgència dels nostres hospitals. Només és que se done un índex d'un 0,5% de deficiències, clar que ixen alguns casos que no tenen l'atenció deguda, i ho sabem i ho reconeguem, i ¿necessitem més recursos humans i materials? Per supost. Però jo li diria a vosté els recursos econòmics que hem destinat a millorar un tema que és conflictiu, com és el servici d'urgència, i no trobarà vosté ningun precedent en ningun altre lloc que estiga destinant els recursos naturals i personals i materials.    Què és el que passa també? Que ací no és que la gent se'n vaja, com vosté diu, només a altres comunitats: se'n van alguns, doncs, fins més llunt, fins més llunt! Però, fixe's vosté una cosa: per què creu vosté que mosatros, en estos moments, tenim fora del que són els criteris de finançament de la sanitat pública, que són criteris que fixa el Govern d'Espanya, 473. 000 persones? Immigrants que vénen ací perquè tenen una oportunitat de treball; desplaçats d'altres comunitats autònomes que troben ací una segona oportunitat o per a viure per distintes raons; residents estrangers que se'n vénen a viure ací per les raons que siguen. . . Això representen 773 milions d'euros anuals per al Govern de la Generalitat Valenciana, que si mos vingueren els recursos als quals tenim drets, imagine's vosté la quantitat de coses que podríem fer. I estem fent-les dins del que són les possibilitats raonables del nostre govern.    És a dir, que les dades vénen a demostrar que la política que estem fent, amb carències, amb insuficiències, amb limitacions, està resultant una política adequada en major percentatge i en major nivell de qualsevol altra època, i nosaltres volem continuar treballant amb eixa idea, perquè per damunt de tot està que prestem unes assistències sanitàries i de salut com les que se mereixen les persones,. . .      (Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)      El senyor president:    Señor conseller, por favor.      El senyor conseller de Sanitat:    . . . i no descansarem fins que les persones tinguen els servicis i les prestacions assistencials que se mereixen.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra don Antonio Clemente, en representación del Grupo Parlamentario Popular.      El senyor Clemente Olivert:    Muchas gracias, señor presidente.    Señoras y señores diputados.    Señor conseller, ya verá la preocupación que tiene la portavoz del Grupo Socialista por este debate, que en principio parecía que era tan importante, las listas de espera, y parece ser que ha considerado que ya el debate había finalizado. (Veus)    Nosotros, desde luego, le agradecemos su política, su política seria, responsable, eficaz y transparente. Nosotros, desde luego, no pensamos que El País, ya que se ha citado el nombre del medio de comunicación haya manipulado de ninguna manera las cifras que en este artículo se publicaban. A mí me gustaría que sus señorías, por unos instantes recuperaran un poco eso de que tanto les gusta hablar de la memoria histórica y recordaran que, realmente, cuando, y aquí se ha criticado, cuando se debatió en las cortes nacionales la gestión privada de los recursos públicos dentro de la sanidad, cuando se habló de la posibilidad de nuevas formas de gestión, el Partido Socialista -no Izquierda Unida, pero el Partido Socialista sí, hay que recordarlo- votó a favor de estas nuevas formas de gestión. No entendemos por qué todavía siguen con ese discurso de criticar la posibilidad de nuevas formas de gestión de los recursos públicos.    Aquí tenemos magníficas experiencias que han funcionado muy bien, usted lo sabe perfectamente, el Hospital de la Ribera, desde su responsabilidad, el Hospital de Torrevieja, recientemente inaugurado, que funciona también muy bien. . . Entonces, no vemos por qué hay que renunciar a esto.    Además, es que es curiosísimo, porque en esto de recordar y de mirar hacia atrás, habría que recordar, al final de la pasada legislatura, cuando se votó la ley de ordenación sanitaria, que se votó en las Cortes solamente con los votos del Partido Popular, donde está contenido el plan de garantía de no demora, que ahora les interesa tanto a sus señorías en la oposición, y que ellos, en aquél momento, hay que recordar ¡que se opusieron! , se opusieron al plan de garantía de no demora. Y además, se opusieron y, una vez más, se quedaron en ese discurso que tienen, sanitario, absolutamente aislados, porque ese plan de garantía de no demora, como usted ha mencionado, está incluido en el programa del Partido Socialista, pero, además, fue copiado de manera literal, por comunidades gobernadas por el Partido Socialista como son Castilla-La Mancha y como son Andalucía.    Entonces, lo que aquí era malo, en comunidades que se supone que están regidas por gobiernos de la misma ideología que puedan tener los socialistas en esta comunidad, resulta que era algo, un modelo a seguir.    Desde luego, los resultados que se han obtenido en la reducción de las listas de espera, que, realmente, lejos de ningún discurso de autosatisfacción, es significativo que estemos en este momento en 43 días de reducción de lista de espera quirúrgica, pensamos que es, evidentemente, bueno, porque se han tomado medidas. Se han tomado medidas, pero no solamente en plan de choque, donde se han operado más de 260. 000 valencianos; también medidas de autoconcierto, que se han tomado en nuestra comunidad; el incrementar, como ha dicho usted, el rendimiento de nuestros quirófanos; el incrementar las unidades de cirugía mayor ambulatorias, que hay que recordar que en épocas pasadas eran solamente 5 y que en este momento tenemos 24 en nuestros hospitales. . .    Las listas de espera. Evidentemente, las listas de espera es un problema no solamente de nuestra comunidad, sino de otras comunidades. Ya ha referido usted que tanto en Andalucía como en Cataluña las cifras son muy elevadas. Eso no es, evidentemente, una excusa para que en la Comunidad Valenciana no sigamos trabajando para que esas listas de espera se sigan reduciendo. Y hay que aclarar además una diferencia importante: en algunas de estas comunidades autónomas no se incluye al paciente en las listas de espera hasta que ha realizado las pruebas de preoperatorio, las pruebas previas a la intervención, algo que no ocurre en la Comunidad Valenciana, donde se incluyen en las listas de espera desde el momento en que son registrados.    Nosotros, evidentemente, señor conseller, le animamos a seguir trabajando. Yo, desde luego, he observado hoy ya una contradicción más de las que se pueden observar dentro de la oposición que sufrimos en esta comunidad. Nos hemos encontrado, cuando la portavoz del Grupo Socialista, que no nos acompaña ya, ha dicho (veus) que Zapatero daba bastante dinero para la comunidad, y hace tan solo unas horas, en este mismo lugar, el secretario general del Partido Socialista ha anunciado que no tendría ningún inconveniente en ir de la mano del presidente de la Generalitat para reivindicar una financiación que él ha reconocido por primera vez que es una financiación innecesaria para la Comunidad Valenciana.    O sea, nos encontramos solamente en dos horas, en el mismo lugar, con que una persona dice. . . , el máximo responsable dice que tenemos una financiación insuficiente y que hay que . . . (ininte­l·ligible) más dinero para la financiación, y la portavoz sanitaria del Partido Socialista dice absolutamente lo contrario, que tenemos bastante dinero porque el señor Zapatero nos manda bastante dinero a esta comunidad. Los valencianos saben perfectamente que esto no es cierto y que nos deben más de 700 millones de pesetas y que esperamos que nos paguen lo antes posible.    Yo, desde luego, no se puede continuar, creo yo, engañando a los ciudadanos con el discurso de la oposición que tenemos en esta comunidad. El ejemplo gráfico que ha puesto usted al final de su intervención, la carrera profesional. La carrera profesional ha sido algo que habría que recordar a todos los profesionales sanitarios. . .      El senyor president:    Vaya terminando, señor Clemente.      El senyor Clemente Olivert:    . . . -acabo enseguida, señor presidente-, más de 50. 000 profesionales sanitarios que se han beneficiado de un acuerdo que ha sido calificado por todos los sindicatos de la mesa sectorial como el mejor acuerdo de toda España y que para el Partido Socialista dicen que es un mal acuerdo.    Tendrían que plantearse con un poquito más de humildad política, señorías, si posiblemente no sean ustedes los equivocados, ya que todos los demás piensan en contra de su opinión.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Clemente.    Bien, el punto 10, don Joan Antoni Oltra ha presentado un escrito, como portavoz adjunto del grupo parlamentario de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, quien solicita la retirada de la comparecencia con carácter urgente del conseller de Infraestructuras y Transporte, por lo cual, terminamos con ello el pleno.    Yo no quiero terminar este pleno, lógicamente, sin dejar llegar mi agradecimiento, primero, para la acogida del pueblo de Elche; en segundo lugar, al ayuntamiento, por las facilidades que nos ha dado; en tercer lugar, al personal de las Cortes, por su trabajo durante estos dos días fuera de lo que es el entorno normal y, lógicamente, las improvisaciones que nos han obligado a la adaptación; y, por otro lado, al servicio técnico de las Cortes Valencianas, que nos han hecho, pues, lógicamente, desarrollar un pleno con absoluta normalidad, de lo cual yo también les felicito a todos ustedes, señores diputados y portavoces de los grupos políticos.    Se levanta la sesión. (El senyor president colpeja amb la maceta)      (S'alça la sessió a les 13 hores i 30 minuts) |