Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 8 de juny de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 85.
Segona i darrera reunió.**

**El senyor president:**

Señores diputados, ocupen sus escaños.
Vamos a dar comienzo a la sesión.

Se reanuda la sesión.
Bon dia.

Molt honorable president del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustríssim.

Senyores diputades.
Senyors diputats.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

De todas maneras, antes de dar paso a la primera pregunta, quiero saludar a los presidentes de Castilla-León y de.
.
.
de los parlamentos de Castilla-León y de Canarias que hoy nos acompañan en este salón de plenos.

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre les mesures que està adoptant el Consell per a incentivar i facilitar l'accés a la vivenda a la Comunitat Valenciana.***

**El senyor president:**

 

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.

Por favor, señor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

Gràcies, senyor president.

Molt honorable president de la Generalitat.

Senyories.

Una vegada més, el Partit Popular vol parlar de les qüestions que afecten realment els ciutadans a la nostra comunitat.
I en este cas parlar de vivenda, perquè evidentment és una de les qüestions que més preocupen, com demostra qualsevol tipus d'enquesta sociològica als valencians.

Parlar de vivenda és parlar d'una necessitat bàsica dels ciutadans i, per tant, parlar del que està fent el Consell en esta qüestió per a donar resposta a les necessitats dels ciutadans, és una cosa necessària i positiva.
I les dades demostren que el Consell ha realitzat i seguix realitzant un enorme esforç en esta matèria.
I no les dades perquè ho diga este portaveu, o perquè ho digam des del Partit Popular, sinó les mateixes dades que dóna el Ministeri de Vivenda, que està dient que la Comunitat Valenciana és líder en l'execució del Pla de vivenda, que som líders en la creació de vivendes de protecció oficial, en la generació de volum del sòl per a destinar-lo a vivendes de protecció oficial.
Hem superat ja en un 102% els objectius proposats del Pla de vivenda impulsat pel Consell.
O que fa uns pocs dies, el mateix president de la Generalitat ficà la primera pedra en un projecte tan ambiciós, com és Sociòpolis, en quasi 3.
000 VPO previstes, de les quals més de la mitat van a ser destinades a persones majors, jòvens o famílies amb rendes limitades.

O per no parlar d'una legislació potent, ambiciosa, com és la Llei de vivenda, com són els decrets d'ajuda, com són més de nou ordres i reglaments que s'han fet al respecte, i altres que estan en marxa, que demostren eixe compromís per una cosa tan important com la vivenda.
O també projectes que s'han anunciat i que estan ja posant-se en marxa, com 15.
000 vivendes per a accés concertat de lloguer, en opció de compra, per a jòvens menors de 35 anys.

Per això, senyories, mosatros volem parlar de vivenda, perquè els ciutadans coneguen el que està fent el Consell, perquè els que no tenen un projecte propi, els que no tenen alternativa, els que volen aconseguir el poder a qualsevol preu, se dediquen solament a fer campanyes de desprestigi del Consell, campanyes de desprestigi del Partit Popular.
I el que és més greu, sense tindre en compte el que és la imatge o els interessos generals de tots.

Campanyes que al cap i a la fi, només que són una cortina de fum per a tapar eixa falta d'iniciativa, eixa incompetència, com demostra també el govern socialista en política de vivenda.
El tan *cacareat* Ministeri de Vivenda ha demostrat en estos dos anys que porta en funcionament que és un autèntic fiasco.

Miren vostés, començaren oferint pisos dignes.
Després se passaren a solucions habitacionals.
I al final, la gran panacea eren uns minipisos de 30 metres quadrats, el que ens pareix molt poc seriós.
Per tant, senyories, senyor president, se demostra una vegada més que les sigles d'un partit no són les que donen la patent de les polítiques socials.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Perquè els fets demostren qui està fent bé les coses, qui fa els seus deures, qui està dotant pressupostàriament qüestions tan importants com el tema de la vivenda.

Per ficar un últim exemple, senyories, dir que des que governa el Partit Socialista a Espanya, els preus de la vivenda han apujat, els tipus d'interés s'han incrementat, i la reforma de l'impost de la renda de les persones físiques s'ha penalitzat a qui per primera vegada adquirix la seua vivenda habitual amb finançament alié.
El que vol dir que el govern socialista penalitza els més jòvens, els qui volen emancipar-se, o els qui tenen rendes menors, o els qui emprenen una vida independent.
Per això volem parlar ací de vivenda per a dir les coses clares als ciutadans, perquè jo crec que se demostra, una vegada més, que on governa el Partit Popular la nostra societat creix i progressa.

I senyories, i per això li fem esta pregunta, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* senyor president, perquè en vivenda, com en altres moltes qüestions, el Consell fa els deures però el govern socialista suspén una vegada més.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, presidente.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular, gracias por hacer, jueves tras jueves, preguntas sobre cuestiones que realmente preocupan a nuestros conciudadanos.
Por hablar, en estos debates, de la política que se acerca desde nuestra gestión desde la administración, a todo aquello que soluciona los problemas y las preocupaciones de nuestros conciudadanos, de todos los valencianos.
En este caso hablando de la vivienda.

Yo me presenté a estas elecciones autonómicas con un compromiso: 100.
000 viviendas para que fuesen accesibles a otras tantas 100.
000 familias de la Comunidad Valenciana.
Pues bien, a fecha de hoy ya podemos decir que nuestro compromiso alcanza a 105.
000 familias en toda nuestra comunidad en el tercer año de esta legislatura.
Que el 90% de los beneficiarios son jóvenes menores de 35 años.
Y que además, según los datos del propio Ministerio de la Vivienda ­que de momento solo sirve para datos porque para otra cosa no sirve ese ministerio, pero al menos los datos los da­ es que somos la comunidad autónoma que más vivienda de protección oficial, que más vivienda accesible está poniendo en marcha en toda España.
Y eso son datos, es fuente directa del Gobierno de España.
Los que más de toda España, la Comunidad Valenciana.

Quise que fuese un objetivo prioritario, esencial de esta legislatura.
Por eso se creó la Conselleria de Territorio y Vivienda.
Y además no solo quise que fuese una cuestión prioritaria, sino que tengo la satisfacción de que en este campo, como en tantísimos otros, hemos conseguido que ese objetivo se haya convertido en una realidad al servicio de tantísimos ciudadanos en nuestra comunidad.
De ciudadanos nacidos en esta comunidad, y de ciudadanos que han venido de fuera de otros lugares de España, o de fuera de España, a nuestra comunidad, por cierto.

Hemos firmado cincuenta convenios con ayuntamientos, y treinta convenios con entidades, empresas, promotores, cajas de ahorros, sindicatos, para la promoción de nuevas viviendas.
Por lo tanto, un compromiso político que ha buscado siempre el acuerdo y el convenio, con todos los agentes que tienen algo que ver con este inmenso y apasionante proyecto de la construcción o rehabilitación de viviendas para las familias en nuestra comunidad.

Se han generado desde el Instituto Valenciano de Vivienda más de dieciséis millones de metros cuadrados de suelo para la construcción de viviendas protegidas.
Y además, como decía antes, somos los líderes en construcción de viviendas de protección oficial de toda España.

Antes de llegar a los datos en relación al resto de España, quisiera hacerle dos reflexiones que me parecen muy importantes.
Estamos hablando de vivienda de protección oficial, pero también hablamos de legislación al servicio del mejor precio posible medio de metro cuadrado en la Comunidad Valenciana también para las viviendas de renta libre.

Pues bien, así como la Comunidad Valenciana es una de las comunidades más dinámicas, más prósperas, donde más empleo se crea de toda España, somos la comunidad autónoma número doce, de diecisiete que hay en España, en el precio medio por metro cuadrado de vivienda de toda España.
La número doce.
Por encima están, en la cabeza, Madrid, País Vasco, Cataluña y Baleares; las cuatro primeras.

Estamos por debajo del precio medio de la vivienda de toda España.
Y de las cuatro que están a la cabeza, querría recordar que Cataluña está gobernada por el Partido Socialista, y que en el País Vasco el consejero de la vivienda es de Izquierda Unida.
Lo digo a los efectos también de los discursos en materia de vivienda que a veces escucho en esta cámara.

Hay que recordar que el responsable, el responsable de la segunda comunidad más cara de precio de la vivienda de toda España es un consejero de Izquierda Unida.
A efectos de esta coalición que se pretende ahora poner en marcha, a efectos de esta coalición, imagínense *(protestes)* también lo que significaría *(el senyor president colpeja amb la maceta)* en materia de precio de la vivienda.
Nos convertiríamos.
.
.
­no, ninguno, ninguno.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor.
.
.

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
al revés, ninguno­, *(remors)* Ninguno porque después hablaremos de eso en la siguiente pregunta.
Hablaremos de eso.
*(Remors)* A ver con quién quiere ir el Partido Socialista.
.
.
, porque además eso tendrían que decirlo públicamente, si el Partido Socialista estaría dispuesto a coaligarse con Izquierda Unida o Esquerra Republicana de Catalunya.
Bien.
*(Remors)*

Otro dato que me parece muy importante, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* otro dato que me parece muy importante.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, los comentarios en el pasillo.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
otro dato que me parece muy importante: cuando el Partido Popular dejó de gobernar en España, en marzo de 2004, la cuota anual *(el senyor president colpeja amb la maceta)* la cuota anual de una hipoteca media para un piso de 135.
000 euros.
.
.
Verá, este dato es muy importante, y si a ustedes les parece, me escuchan porque creo que es un dato muy significativo respecto de lo que está pasando hoy con la vivienda, si les interesa.

El precio medio de una hipoteca, de un piso de 135.
000 euros, era de 6.
900 euros.
Cuando dejó de gobernar el Partido Socialista en el año 1995 era de 11.
000 euros.
Fíjense, conseguimos rebajar la cuota media de hipoteca de 11.
000 euros a 6.
900 euros.
Pues bien, dos años después de gobiernos del Partido Socialista la cuota está ya en 7.
860 euros.
Eso es lo que dos años después ha hecho la política del Partido Socialista en relación con la vivienda.

Y para terminar, decirles que como los datos del Ministerio de Vivienda nos estaban diciendo al principio, y comentaba de mi intervención, las viviendas protegidas de nueva construcción por cada mil habitantes, la Comunidad Valenciana lidera absolutamente esa propuesta de viviendas protegidas en toda España.
Por lo tanto, en materia de vivienda, aparte de ser un objetivo esencial y fundamental de nuestro gobierno, no hay comunidad autónoma en España que pueda alardear de una apuesta más clara y más evidente en esta política tan importante y tan esencial.

Y que los nubarrones que se nos acercan son.
.
.

 

**El senyor president:**

Vaya acabando, señor presidente.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
los del precio del dinero, que repercuten directamente en el precio de la vivienda y en el pago de las hipotecas, y que es responsabilidad directa del gobierno socialista de España.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Yo creo que es muy importante informar, y cuando se están dando datos es necesario tener cierta laxitud.
*(Remors)*

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durà, sobre quines són les causes reals que han motivat la reubicació de tres consellers en el Govern Valencià.***

 

**El senyor president:**

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic, senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.
*(Remors)*

Senyor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

Senyories.

Senyor Camps.

Si tot això que vosté ha dit hui ací no formara només part d'eixa realitat virtual en què està instal·lat, els milers i milers i milers de valencians que volen accedir a una vivenda no estarien desesperats per accedir a eixa vivenda, la tindrien ja.
*(Aplaudiments)* No seria una preocupació.
No seria una preocupació.
Però com tot és una realitat virtual, eixos milers, també estarien disposats i voldrien saber quantes vivendes s'hagueren pogut fer amb eixos 17.
000 milions de pessetes que ha costat de més Terra Mítica i que no sabem on estan.
*(Aplaudiments)*

I vosté no té cap interés a esbrinar-ho.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Pla, por favor.

 

**El senyor Pla i Durà:**

.
.
.
vosté no té cap interés a esbrinar-ho.
Està claríssim.
Ja ho ha demostrat.

 

**El senyor president:**

Senyor Pla, a la pregunta.

 

**El senyor Pla i Durà:**

Com no sols no té interés a esbrinar-ho, sinó que intenten obstaculitzar-ho, de manera jo crec que claríssima, falsejant la realitat com s'ha demostrat hui.
Hui mateix ho ha demostrat la justícia arxivant una denúncia presentada pel president de les Corts.
*(Aplaudiments)*

Porta tres anys, mire, vosté porta tres anys d'un desgavell econòmic i social total i absolut, motivat precisament pel desgavell que vosté té a l'hora de poder dirigir un govern.
Això és més que evident.
Porta tres governs, un per any, eh!
Tres governs.
Un govern per any.
Porta tres portaveus.
Un portaveu per any.
Porta dos crisis, dos crisis, senyor president, dos crisis i set conselleries afectades, per a acabar dient-mos, i dient a tots els valencians, que ja ha deixat vosté de ser president de tots els valencians.
Ho va dir l'altre dia, i s'ha transformat en candidat del PP.
S'ha transformat.
Ja ha deixat de ser president.

Vol explicar-mos de veritat, per favor, en esta tribuna, quines són les causes reals ­si pot, si pot, jo no sé si podrà­, però ¿quines són les causes reals que l'han portat a vosté a reubicar tres consellers del Govern Valencià?
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Pla.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Pla.

Las causas reales son algo que a lo mejor usted jamás entenderá.
Jamás.
*(Remors) (El senyor president colpeja amb la maceta)* Es la responsabilidad, el esfuerzo y el interés por hacer todos los días, todo lo mejor que podamos a beneficio de todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
*(Aplaudiments)*

Oiga, en cuanto a cambios, en cuanto a cambios, usted lleva tres años también cambiando a sus compañeros de escaño constantemente.
*(Veus)* Bueno, y dando distintas ocupaciones, y dando distintas ocupaciones.
La última y la más estrambótica, es la de tener dos diputados que se dedican a grabar conversaciones.
*(Veus)* Esa sí que es una dedicación estrambótica.

Yo le pido a mis compañeros que no vayan grabando conversaciones porque es una cosa muy fea, muy fea.
*(Veus)* Y que se dediquen a trabajar por el futuro *(el senyor president colpeja amb la maceta)* de la Comunidad Valenciana.
*(Veus) (El senyor president colpeja amb la maceta)*

 

**El senyor president:**

Señora Cristina Moreno, queda usted advertida por vez primera.

 

**El senyor president del Consell:**

Bien.
Ustedes me han preguntado que les explique.
Si quieren les explico.
No, si ustedes se ponen así es imposible que se lo explique.

Creo que es muy importante en un momento determinado y tan decisivo, a un año de las elecciones autonómicas, y fundamentalmente de la culminación de esta legislatura, porque soy el presidente y soy el candidato ­cosa que usted no puede decir­; soy el presidente y tengo la responsabilidad de este año, y soy el candidato, tengo la responsabilidad de cuatro años más por delante, si los ciudadanos quieren, y creo que van a querer, *(remors)* de hacer *(aplaudiments)* de esta culminación de la legislatura todo el compromiso de gobierno que me propuse hace tres años.

Y lo estoy haciendo y lo voy a conseguir.
Objetivo por objetivo, culminado.
Y he creído oportuno dar este nuevo impulso para conseguir llegar hasta el último de mis compromisos.
Entre otras cosas, que esta comunidad sea conocida por el empleo, por la vivienda, las oportunidades, la educación, la sanidad de máximo nivel y máxima excelencia que se da desde este territorio.
Y no *(aplaudiments)* por las patochadas, las grabaciones.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Llinares, le advierto por vez primera.
Yo no sé.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
y no por.
.
.

 

**El senyor president:**

.
.
.
no he visto una cosa igual en todos los días de mi vida.
Parecen ustedes chiquillos, replicando constantemente cada uno, uno detrás de otro.
Pero señores, guarden respeto cuando habla una persona, y si es el presidente con más razón.

 

**El senyor president del Consell:**

Como decía, que sea conocida la Comunidad Valenciana por el esfuerzo de todo un pueblo, haciendo posible que esta comunidad autónoma sea una comunidad líder en España y una región europea del máximo nivel.
Y que no sea conocida por las patochadas, el esperpento de la oposición socialista.
*(veus)* y sobre todo, y sobre todo por la constante obstaculización de ustedes a los grandes proyectos de futuro de la Comunidad Valenciana, el agua o el AVE.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

**El senyor Pla i Durà:**

Bé, mire, senyor Camps, vosté una vegada més ha tornat a demostrar que no li interessa saber on estan els diners de tots els valencians.
Li preocupa que l'hagen pillat.
Això de les gravacions és això.
*(Aplaudiments)* Jo crec que des del punt de vista polític, qualsevol ciutadà normal, quan fa un govern una remodelació entén que obeeix a alguna cosa, no?
Pot ser a equilibris polítics interns del seu partit, del partit que governa, o bé a elements de gestió.
Això és normal, eixa és la valoració normal.

La divisió del seu partit no deu ser.
Està claríssim.
Porta tres anys vosté, en què, com va dir el seu vicepresident fa molt poc, són una autèntica pinya.
Molts dels consellers no es parlaven entre ells, però són una pinya.
Això per tant no deu ser.

Criteris de gestió?
Doncs la veritat és que tampoc deu ser, perquè allò normal és que si obeïra a criteris de gestió, vosté no haguera reubicat, sinó que haguera cessat els consellers.
Això és normal, no?

Per tant, si no és la divisió interna i no són criteris de gestió, senyor Camps, què és el que pot passar?
Que qualsevol ciutadà pense que sols queda una coneguda raó perquè vosté haja entrat en este desgavell, que és la seua incapacitat per a exercir com a president.
*(Aplaudiments)*

Bé, vosté diu un impuls.
Un impuls, a què?
Un impuls, a què?
Un conseller que s'ha caracteritzat per la depredació del territori i pel desastre urbanístic més gran en la història d'esta comunitat, el posa vosté ara de responsable de sanitat; doncs apanyats van els valencians si el senyor Blasco ha d'arreglar la sanitat!
*(Aplaudiments)*

Un conseller, que estava en sanitat, supose que serà perquè ho ha fet mal.
O per què?
Perquè vol donar impuls, a què?
A acabar amb el circ en què s'havia transformat i convertit el portaveu del Govern Valencià?
Bé, doncs a la millor en això guanyem.
Però clar, a la persona que durant un any ha transformat el ser portaveu del Govern en un autèntic circ, en un autèntic circ, me'l posa vosté en territori, que és precisament on s'ha de fer una política clara en estos anys que queden per acabar en eixe desgavell que vosté ha generat.
El seu inici ja va ser antològic, va ser de primera figura de circ.
Va transformar tota la política en un meló d'Alger.
Per favor, serietat.

Senyor Camps, mire, vosté, a dia de hui, està demostrant que no sap cap on va.
Vosté està demostrant que ha abandonat claríssimament la responsabilitat de governar i dirigir esta comunitat.
I l'única cosa que li preocupa, perquè la gestió ja passa d'ella totalment, és permanentment construir eixa realitat virtual.
Incrementar-la per deu tots els dies a través d'eixa tele que ja no és Televisió Valenciana, sinó és Tele Camps, per a intentar dir-los als valencians que passa alguna cosa que en la realitat no ocorre.

I passa només una cosa, senyor Camps.
Que li queda un any com a candidat.
Però cada dia que passa n'hi ha més valencians que són conscients de la necessitat que vosté es quede ja com a candidat i deixe de ser president, i que n'hi haja un canvi real que faça que esta comunitat, de veritat, avance en la vida real de les persones, que és el que necessitem tots els valencians.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Pla.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, presidente.

Señor Pla.

Se puede ser osado en muchísimas cosas en esta vida, y yo a usted le he visto osadías de todo tipo.
Pero que usted venga aquí y diga que a alguien se le ha pillado, usted, al que dice alguien que lo ha pillado en no sé qué cosa y que todavía no da explicación alguna, me parece de una osadía tremenda.
Además, *(aplaudiments)* además espero que alguien explique algún día.

Vamos a ver, señor Pla, un nuevo impulso significa mucho más compromiso por el presente y el futuro de la Comunidad Valenciana.
Otra cosa es otra cosa.
Otra cosa es otra cosa.
Los gobiernos y los presidentes de los gobiernos van tomando las decisiones que creen conveniente con las personas que tienen en su equipo, para hacer posible que los grandes proyectos sigan adelante.
Para que esta comunidad siga por el rumbo emprendido hace unos cuantos años.
Y que por cierto, y que por cierto, quiero que siga por ese rumbo.
Y estoy convencido de que la inmensa mayoría de valencianos queremos que siga por ese rumbo, y que no descarrile, y que no descarrile.
Por ese rumbo de prosperidad, de empleo, de vivienda, de educación y de sanidad.
Cosa que ustedes no garantizan, por supuesto.

En tercer lugar, decirle que es el primer gobierno que tres años después mantiene a todas las personas que juraron o prometieron su cargo el primer día cuando comenzó esta legislatura.
Eso no lo puede decir ningún gobierno, ni de España ni de toda la democracia autonómica en la Comunidad Valenciana.
Ni los gobiernos del Partido Socialista.
Ni los gobiernos del Partido Socialista.

Por lo tanto, al menos en esa cuestión, convendrá conmigo que todas las personas a las que llamé para que me acompañasen en esta aventura tan maravillosa que es gobernar en la Comunidad Valenciana, están todos, absolutamente todos conmigo, trabajando por el presente y el futuro de la Comunidad Valenciana.
*(Aplaudiments)*

Y además creo firmemente que los responsables políticos, en momentos determinados, en su responsabilidad, pueden dar un nuevo impulso a algunas áreas determinadas.
Y he creído que era conveniente, a un año de culminar esta legislatura, hacerlo así.

Yo envío a mis compañeros, y fundamentalmente a mis compañeros de gobierno, a trabajar por los valencianos, no a grabar conversaciones en el parlamento valenciano.
*(Remors)* Y no digan esa especie de coro en relación a esta cuestión, porque me parece que es la cosa más grave que ha ocurrido en esta cámara durante estos tres años.

Se lo digo en serio.
*(Remors)* Se lo digo en serio.
Eso es muy grave, señor Pla, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* usted tendría que estar pidiendo perdón todos los días a los valencianos *(remors)* porque dos representantes políticos de su grupo parlamentario, trajesen a unos ciudadanos de la calle a esta casa, la santa casa de la democracia autonómica valenciana *(aplaudiments)* para grabar conversaciones de forma absolutamente irregular.
Eso sí que es un drama, *(aplaudiments)* eso sí que es un drama.

Y ahí, señor Pla, ahí se le ha pillado en una forma de hacer oposición que no está a la altura de lo que correspondería a un grupo de la oposición.
He hecho la remodelación que he creído más conveniente para los intereses de la Comunidad Valenciana.
He puesto a disposición, una vez más, todo mi esfuerzo y todo mi empeño para hacer de la Comunidad Valenciana la gran comunidad autónoma que todos los valencianos queremos.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre la valoració que fa respecte a declaracions de càrrecs públics que poden ser degradants en relació amb el fenomen de la immigració.***

 

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada por el ilustrísimo señor síndico del Grupo Parlamentario Entesa.
Señor Ribó, tiene la palabra.
*(Remors)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
a vegades, senyor president, el llenguatge d'este Ple és un poc crític.
Ahir, per exemple, vam saber qui va perdré en la remodelació del Consell, quan el seu exconseller de Territori, en una intervenció fora de to, ens demostrà que ell havia perdut.
Hui, vosté, vosté, en la seua primera intervenció, ens ha demostrat que un any menys huit dies abans de les eleccions sembla que està un poc nerviós.

Mire, nosaltres tenim la conselleria, efectivament, Izquierda Unida d'Euskadi, de Territori, també d'Astúries, també tenim la conselleria en Catalunya, de Medi Ambient, i algun dia parlarem de vivenda, de veritat, en parlarem.

Però jo hui només li volia dir una cosa.
En l'any després del Quijote, li recorde allò del Quijote: «Ladran, Sancho, luego cabalgamos».

Però anem a parlar d'immigració, que és del que volia parlar.
En l'última intervenció el portaveu del Partit Popular preguntava sobre immigració, deia que era un tema important.
I, efectivament, és un tema important, i nosaltres també volem entrar, però des d'un altre punt de vista.
A nosaltres ens preocupa la immigració, ens preocupa a molts nivells, a nivell humanitari, a nivell d'integració, a nivell econòmic, a nivell de serveis públics.
A vostés només sembla que els ocupa i preocupa relacionar de forma permanent immigració i delinqüència, com s'ha fet de forma *burda* recentment en la convenció del seu partit, fa pocs dies.

Mire, ens sumem al rebuig que ha fet l'associació d'immigrants Rumiñahui, al que ha fet Comissions Obreres, al que ha fet el Fòrum Alternatiu de la Immigració.
Ens sembla menyspreable aquesta identificació, ens sembla propi d'argumentacions que no haurien d'estar en un partit democràtic.

Senyor Camps, quina opinió li mereixen aquestes declaracions?

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, presidente.

Señorías.

El otro día recibí ­y hablo muy en serio, señor Ribó­, el otro día recibí la pregunta del Grupo Parlamentario de Izquierda Unida: ¿qué valoración hace respecto a declaraciones de cargos públicos que pueden ser degradantes respecto al fenómeno de la inmigración?
Y he estado haciendo uso, obviamente, de la hemeroteca, para ver exactamente a qué declaraciones se podía referir usted.
Y las únicas que he encontrado que puedan tener relación, porque yo creo que todo debe tener su explicación, las únicas que he encontrado que puedan relacionar ambas cosas son las del ministro del Interior, el 27 de mayo, en su intervención de la segunda reunión del Círculo de Economía en Madrid.
Las únicas, que puedo pasar a leer, si usted cree convenientes.

Son las únicas que he encontrado en la hemeroteca para hacer la pregunta y, en este caso, la contestación, conforme corresponde, porque lo que me corresponde, por responsabilidad, es contestar lógicamente con toda la profundidad a las preguntas que se me realizan por parte de los grupos parlamentarios.
Son las únicas declaraciones que he podido llegar a leer y que en parte pueden ser las del ministro del Interior.
¡Por cierto!
¡Por cierto!
nuevo ministro del Interior del Gobierno de España, nuevo.
.
.
Ha hecho una crisis de gobierno, el gobierno socialista de España, por cierto.
Ha hecho una crisis de gobierno.
Y algunos de ellos se han ido fuera, que todavía no se ha explicado por qué se ha ido el ministro de Defensa fuera del gobierno de España.
La de Educación, la de Educación socialista *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, una vez que terminó su gestión e hizo la ley, la tiraron, la tiraron del gobierno, al día siguiente.
Por lo tanto, para hablar de crisis de gobierno, podría preguntar usted la receta al presidente Zapatero de por qué hace las crisis de gobierno.

Pero, en cualquier caso, el nuevo ministro del Interior, después de la crisis de gobierno socialista no explicada por nadie, yo sí que lo he hecho aquí, una vez más *(remors)*, lo he explicado, lo he explicado, y lo he contrastado con la oposición.
.
.
Sinceramente, de verdad, la única reflexión al respecto de cargo público español en esta cuestión es la del ministro del Interior en la segunda reunión del Círculo de Economía el día 27 de mayo.

¿Qué estamos haciendo aquí?
Integrar, integrar constantemente en la sanidad, en la educación, en la vivienda, y fundamentalmente en la creación de empleo.
Sólo las políticas del Partido Popular, sólo, pueden integrar a las personas que vienen de fuera.
Entre otras cosas porque sólo cuando gobierna el Partido Popular se crea empleo.

¿Sabe usted.
.
.
?
*(Aplaudiments)*.
¿Sabe usted cuántas personas han encontrado trabajo año tras año desde que soy presidente de la Generalitat?
Más de cien mil personas al año han encontrado trabajo en la Comunidad Valenciana.
Cifra récord histórico.
Lo de «virtual», señor Pla, se lo dejo para otro tipo de reflexiones, para grabar, usted para grabar.
Yo para trabajar.
Más de cien mil personas han encontrado trabajo.

Y le voy a dar el último dato a ver si le parece bien o no lo suscribe, señor Ribó.
¿Sabe qué porcentaje de ese número de personas que han encontrado trabajo durante los años que soy presidente de la Generalitat ha sido para personas de fuera de la Comunidad Valenciana?
El 52% de los nuevos puestos de trabajo ha sido para personas que han venido de fuera.
Si eso no es integrar, explíqueme a mí qué es integrar en la sociedad valenciana.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Mire, senyor president, jo em referia a polítics valencians, i em referia al senyor Rus, alcalde de Xàtiva i president del Partit Popular *(remors)*, en primer lloc, en ser allò que em referia a vosté mateix.
Perquè he mirat el butlletí de sessions de l'última intervenció i, mire, vosté identifica immigració a dos elements: la primera, considerar la immigració com a una arma de confrontació amb Madrid.
Se'n recorda?
No diré si.
.
.
si no hablamos de inmigración».
Clar, dels diners de la immigració.

El segon element és pitjor.
Mire, li vaig a corregir.
Va dir vosté el 55%.
«El 55% de los puestos de trabajo creados en la comunidad autónoma ha sido para personas de fuera de España».
No el 52, com ha dit, el 55 va dir.
És a dir, 152.
900 llocs de treball se'ls han quedat els immigrants, obviant una cosa molt greu, senyor Camps, obviant que molts dels llocs de treball que s'han creat aquí han estat deguts a la mateixa presència dels immigrants.
Perquè obviar açò és dir-los a totes les persones, és dir-los a totes les persones que estan en l'atur una cosa molt greu.

Mire, el senyor Rus ajunta emigració i delinqüència; vosté emigració i atur.
Entre els dos fan un triangle catastròfic en un vèrtex del qual, senyor Camps, hi ha les tres preocupacions fonamentals, les tres preocupacions fonamentals dels valencians: atur, delinqüència i emigració.
Sap vosté que amb aquestos mateixos arguments es passejava el senyor Le Pen pels barris obrers de Marsella, de les ciutats franceses?
Amb aquestos mateixos arguments, senyor Camps, amb aquestos mateixos arguments.

Però mire, deixem les paraules importants en política per a passar als fets.
Quan parlem, i vosté n'ha parlat, d'ensenyament, d'immigració, sempre apareix un problema important: la concentració dels joves immigrants en col·legis públics enfront dels col·legis concertats, també finançats amb fons públics.
Els motius són filtres o barreres directes o altres motius de caràcter sociològic.
Un exemple: els col·legis públics de Vila-real.
Tenen el 88% de sol·licituds d'emigrants, mentre els col·legis concertats en tenen només el 12%.

Senyor Camps, atenga'm!
Perquè veja com fan vostés les coses!
La comissió municipal d'escolarització de la Vila-real aprova de forma consensuada repartir de forma equitativa els xiquets immigrants entre tots els centres públics i concertats, reservant cinc places per a estos, per cert, amb la conformitat de la regidora del seu partit.
Sap qui bloqueja l'acord?
La Conselleria d'Educació que dirigeix curiosament una persona de Vila-real.
Bloqueja l'acord del consell malgrat l'amenaça de dimissió de l'inspector i el rebuig de tots els sindicats de l'ensenyament.

Mire, eixa és la seua política d'immigració, eixos són els fets, com ho són també no tenir un professor de suport només que en molts pocs centres.
Mentres altres comunitats, inclosa Múrcia, la seua preferida Múrcia, tenen un professor d'ajuda en pràcticament tots els centres amb immigrants.

Vostés treballen en contra de la integració.
Parlen i acusen moltes vegades «del efecto llamada».
I em permetrà emprar en una reflexió agafada de les Jornades sobre Immigració.
Les fan.
.
.
les fan ací concretament.
Es fan reflexions importants, més enllà dels improperis i dels desbarats emesos per persones que vostés han suggerit que donen la conferència inaugural.
Una d'elles diu textualment: «La zona del Estrecho de Gibraltar constituye el punto con el diferencial de renta más alto del planeta».
Este és l'efecte llamada, senyor Camps, que ha funcionat com sempre ha funcionat en l'emigració econòmica.
Per què no contribuïm a disminuir-lo?

Mire, li posaré una dada.
L'ONU fixava fa molts anys com a objectiu dedicar el 0,7% del PIB a l'ajuda al desenvolupament.
Mire, vosté, segons pressupostos, en el 2003 es va dedicar el 0,25%; el 2004, el 0,26; en el 2005, el 0,23; en el 2006, el 0,26.
Atenció, eh!
, respecte al pressupost de la Generalitat, no respecte al PIB.
Si ho mesurem aixina, com diu l'ONU, ens quedaríem sota el 10% del que demana l'ONU.

Mire, senyor Camps, està bé tenir una consellera, però si a més s'esforçara un poc en donar-li diners, potser els problemes reals de la immigració els podríem anar solucionant amb una política d'integració com vostés no fan.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, presidente.

Señor Ribó, es un drama, es un drama porque usted coge una frase y la construye de forma demagógica.
¡Menos mal, menos mal que estamos en democracia!
En otros regímenes yo estaría asustado.
Hoy, de verdad, saldría de aquí asustado.
Eso es lo que hacía la Inquisición.
La Inquisición cogía una frase y le daba mil vueltas hasta que al final terminaba contando una realidad que sólo existe en su cabeza, en su cabeza.
No es verdad.

Precisamente dije yo *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que no quería ir a una nueva conferencia de presidentes autonómicos si no hablamos de las cosas que realmente interesan a los ciudadanos.
Y hoy esta cuestión es fundamental.
Hoy, más de 600 millones de euros los valencianos ponen a disposición de la integración de las personas que vienen de fuera en sanidad, en educación y en políticas de vivienda.
Hoy, digo, me parece que es una riqueza, y lo he dicho más de una vez, el que más del 50% de los puestos de trabajo que se crean haya ido a personas que han venido de fuera.

Y eso es integrar, señor Ribó, eso es integrar.
No sus discursos, que disgregan.
Sus discursos disgregan.
Los nuestros integran.
Que es la gran diferencia, señor Ribó.
He ido, porque me he tomado en serio, como siempre, sus preguntas, y me ido a la hemeroteca, a ver dónde estaba exactamente una declaración de un cargo público que pudiese significar lo que usted decía en la pregunta.
Y he encontrado las del ministro del Interior, que no voy a leer aquí ¿sabe usted por qué?
Porque estoy convencido que usted se iría al *Diario de Sesiones* y diría: «Esto dijo el presidente de la Generalitat», cuando lo que diría es lo que dijo el ministro de Interior.
¿Comprende?
Pero me da.
.
.
En fin, me preocupa.
No digo otra cosa.
Me preocupa porque usted es un demagogo en la tribuna.
Usted coge una frase y la retuerce, señor Ribó, la retuerce *(remors)*.
Y quien retuerce una frase tiene que mirarse el sistema neuronal, porque a lo mejor lo tiene retorcido *(remors)*.

No puede ser, señor Ribó.
No puede ser, señor Ribó, sinceramente.
Me parece muy poco serio, señor Ribó, que usted venga aquí con una frase y articule un discurso que no tiene nada que ver con lo que se ha dicho aquí, nada que ver *(aplaudiments)*, justo lo contrario.
No se puede retorcer, señor Ribó.
¡No se puede retorcer!
Porque si discutimos o debatimos, hagámoslo con sinceridad y con seriedad, y no retorciendo una frase por aquí y otra frase por allá.

Yo le digo: es una riqueza inmensa para la Comunidad Valenciana la llegada de personas de fuera, una riqueza inmensa.
Es una riqueza inmensa que en estos momentos centenares de miles de personas que han venido de fuera estén trabajando en nuestra comunidad.
Es una riqueza inmensa además para esta comunidad poder ofrecer educación y sanidad en condiciones.
Es una riqueza inmensa una política de vivienda que permite que personas que han venido de fuera puedan construir su presente y su futuro con sus familias, una riqueza inmensa.
Y sólo le pido al Gobierno de España un poco de colaboración, un poco.
No le pido más, porque a este Gobierno poco se le puede pedir, al gobierno socialista, un poco de colaboración, que me ayude a seguir manteniendo los niveles de sanidad, que me ayude a seguir manteniendo los niveles de educación, que me ayude.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor presidente.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
a las políticas de vivienda en materia en inmigración.
Porque además, además le digo ­y termino, señor presidente­, además ­termino­, las personas que han venido de fuera están trabajando en la Comunidad Valenciana, y todo el sistema que genera riqueza al Estado va directamente a las arcas del Estado, todo: a la Seguridad Social y al impuesto de la renta de las personas físicas.

Lo único que le pido al Gobierno de España, que me parece una cuestión de absoluta sensatez, es que de toda la riqueza que están generando, que son muchas las personas que han venido de fuera, nos permitan seguir manteniendo nuestro inmenso sistema de bienestar social al servicio de todos los ciudadanos.
Sólo le pido eso al Gobierno de España.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president del Consell:**

Sólo le pido eso.
¿Comprende?

Y deje de retorcer las frases, señor Ribó.
Hablemos con tranquilidad, y con seriedad y con serenidad.
Y, por cierto, le pasaré las declaraciones del ministro socialista del Interior que son las únicas, que son las únicas que han unido esas dos cuestiones que usted ha dicho esta mañana en la tribuna de oradores en el parlamento autonómico valenciano.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor presidente.

Se suspende el Pleno durante unos quince minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 50 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 39 minuts)*

***Proposició no de llei sobre l'execució de la doble via entre València i Buñol i l'electrificació del tren entre València i Utiel, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 10.
048, BOCV número 36).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, reprenem el Ple en el punt número 9: presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'execució de la doble via entre València i Bunyol i electrificació del tren entre València i Utiel, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a debatre un tema sobre ferrocarrils, que és un tema clàssic com a mostra de lentitud en esta cambra.
Aquesta és una proposició no de llei, que presentà el Grup Parlamentari de l'Entesa el 30 de gener de 2004, fa quasi dos anys i mig que presentàrem aquesta proposta.
També és una altra mostra de l'agilitat amb la qual es debat en aquesta cambra, una cosa que.
.
.
a voltes es debat abans que es presenten les propostes.
La situació actual és molt pitjor que quan ja presentàrem la proposta, que hi havia moltíssimes queixes, moltíssimes protestes; o siga, que el temps en estos casos no ajuda, més bé quasi el contrari.

Cal recordar que en els darrers mesos de l'any 2003 tots els ajuntaments afectats per aquesta línia, la línia València-Utiel, es van reunir i per unanimitat acordaren demanar al Ministeri de Foment ­i així ho van comunicar també a aquesta cambra­ tota una sèrie de propostes que venien sent demanades i necessitades des de fa molts anys.
Es concretaven fonamentalment en alguns objectius, com podria ser el tema de l'execució de la doble via entre València i Bunyol; l'electrificació completa del tram ferroviari de rodalies conegut com la C-3, entre València i Utiel; la construcció de suficients baixadors en els municipis de recorregut.
Eixa era la proposta, digam, fonamental que aquestos municipis volien per a millorar un servici absolutament necessari.

Aquesta proposta va traslladar també a tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra.
I nosaltres replegàrem la mateixa i presentàrem, en la data anteriorment assenyalada, aquesta proposta.

Amb això, Esquerra Unida-l'Entesa el que feia era mantenir el seu discurs en pro del tren, en pro del ferrocarril convencional que en aquestes Corts hem vingut presentant des de fa molt de temps; presentàrem en el seu moment una proposta de Pla director de ferrocarrils en el qual, també, per cert, s'incorporaven millores en aquesta línia; hem presentat esmenes en els pressupostos tots els anys i segurament ens quedaran encara almenys un any per a presentar propostes per a millorar aquest concepte.
I forma part de l'eix fonamental de la nostra estratègia política, la defensa del tren convencional.

Que el tren és un mitjà de transport útil i necessari per millorar les comunicacions i la integració i vertebració de tot el territori valencià, ho reconeixen tots els ajuntaments afectats amb aquesta demanda.
Però la realitat és dolenta.
La línia C-3 està obsoleta i no té les prestacions adequades a esta època.
Pareix que el temps no ha passat.
Està tot quasi igual, quasi igual, però molt més vell que quan es va construir.

Igual que amb tants altes exemples, el tren convencional és el perdedor en les noves infraestructures.
Mentre s'han fet i estan previstes noves carreteres, noves autovies, noves autopistes per tot arreu, el tren s'ha quedat en via morta al País Valencià.
Sols l'AVE té butla en temes ferroviaris.
.
.
Es farà, s'està fent, coste el que cost, no se sap quan, però fer-se es farà, encara que siga a costa de deixar sense pressupost el tren convencional.
Tindrem uns trens AVE estupends, molt ràpids, molt moderns i molt cars, que ens permetran unes prestacions en llarg recorregut molt atractives per a un sector de viatgers minoritaris en proporció als usuaris de rodalies i de llargs i de regionals.
Eixe és el problema.
S'inverteix en proporció inversa a la rendibilitat social.

La línia C-3 és un exemple més d'aquesta qüestió.
Una línia que podria ser molt més utilitzada, que podria servir per apropar les comarques de l'interior, com aquesta que estem comentant, Utiel-Requena, amb la capital, amb la costa, que podria servir com un mitjà alternatiu a l'ús de l'automòbil, etcètera, etcètera.
Res d'això és el que està passant avui.

Una línia com la C-3 no és atractiva ni és competitiva; està infrautilitzada sobre les seues potencialitats.
Com pot ser atractiu un transport públic que tarda dos hores a recórrer els 80 quilòmetres que separen Utiel de València?
O els quasi 50 minuts a recórrer els 39 quilòmetres entre València i Bunyol?
Fa falta tindre molt poqueta pressa o ser quasi un masoquista o, en tot cas, tindre una altra alternativa de transport per utilitzar aquesta línia.
No és estrany, per tant, la petició dels ajuntaments afectats amb un vot unànime de tots els colors polítics.

És hora ja de fer coses, ja està bé de promeses i de brindis al sol.
Els problemes són coneguts i les solucions també.
És qüestió d'inversió, és qüestió de concretar eixos esforços.
Inclús en el mateix Pla d'infraestructures estratègiques 2004-2010, eixe pla que no ha aprovat ningú, per cert, i que no té disponibilitat pressupostària, ja figuren algunes de les demandes fetes des de fa anys pels diferents ajuntaments.
Però és que estem a meitat de 2006.
Han passat ja més de dos anys i mig de la suposada aprovació d'aquell Pla d'infraestructures estratègiques i de forment ni un gra.
És hora de concretar les reivindicacions, de garantir la seua realització.
Eixe és l'objectiu de la proposta de l'Entesa, que estem discutint en aquests moments.
Lògicament, estem oberts a propostes de la resta de grups per aconseguir resoldre les necessitats descrites.
Crec que val la pena aconseguir que arribe a Madrid una petició unànime i que obligue a la seua execució prioritària.

Esta proposta, també, de retruc, també torna a posar d'actualitat l'interés en què les línies de rodalies, també les regionals, però les de rodalies és que no té perdó, estiguen transferides en el nostre cas a la Comunitat Valenciana.
Que per resoldre temes d'una línia entre València i Utiel hàgem de recórrer a Madrid diu prou del poc nivell d'autogovern que tenim.
L'autonomia no es pot quedar sols en els papers, encara que siga un nou estatut un tant truculent en la seua redacció.
Cal exercir eixa autonomia.

Per tant, jo crec que això posa de plena actualitat la necessitat de reivindicar la transferència completa de les competències sobre rodalies, inclús, ja dic, sobre regionals a Madrid.
De manera que la nostra comunitat puga disposar d'això en el supòsit que si la solució està més propera serà més fàcil per a tots exigir que esta no quede com està quedant en aquestos moments excessivament lluny d'això.

Esta és la proposta que nosaltres repleguem, perquè així va ser presentada en aquestes Corts pels diferents ajuntaments afectats.
Creem que és de justícia, absolutament, la seua aprovació i la seua exigència al govern de Madrid perquè es concrete.

Per tant, nosaltres, amb aquesta proposta, demanem el vot unànime per part d'aquesta Cambra per tal de resoldre un problema crònic que tenim al nostre país; un país que, per altra banda, es parla, com es parlava este matí, del País de les Meravelles, però si escarbem un poquet comencen a eixir qüestions que no són tan presentables.
I pareix mentida una qüestió com aquesta, tan fàcil, inclús tan econòmicament fàcil de resoldre, tingam en compte que un sols quilòmetre d'AVE val més, al nostre país, de mil milions de les antigues pessetes, doncs amb un poquet prou menys d'això, probablement, pugam resoldre un problema que afecta a unes comarques de l'interior de la nostra comunitat que estan en un procés preocupant de despoblació, de deslocalització.
I que, per tant, facilitar mitjans de comunicació, mitjans de transports que apropen i que no allunyen estos de la costa, de la capital en este cas, jo crec que és important.

Per tant, reclamem el vot unànime a aquesta proposta en el sentit que és una proposta, que ni tan sols és original nostra ­i som els primers en dir-ho­ és una proposta que ve demanada per unanimitat de tots els ajuntaments afectats, però crec que és una proposta de justícia que aquestes Corts discutisquen, s'aprove i que s'exigisca on cal, de moment Madrid, el dia de demà a la pròpia comunitat, la seua execució com més ràpid millor per a tots.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Popular, havent presentat una esmena, té la paraula il·lustre diputat senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, des dels primers dies de gener de l'any 2004 el Consell, a través de la Conselleria d'Infraestructures i Transports, ha posat en marxa el Pla d'infraestructures estratègiques 2004-2010, el denominat PIE, que és un instrument d'extraordinària importància per al futur de la Comunitat Valenciana, per al seu creixement econòmic i per al benestar dels ciutadans i ciutadanes, ja que en ell s'arrepleguen les línies mestres de les polítiques d'infraestructures que el Consell considera necessàries per al bon desenrotllament de la nostra comunitat i que entenc, com també ho fa el Grup Parlamentari Popular, que han de posar-se en marxa fins al final de la present dècada.

En este pla s'arrepleguen tres tipus d'actuació: les pròpies de la Generalitat, les infraestructures que són de la seua exclusiva competència; les línies d'actuació necessàries en infraestructures que són de competència estatal i les estratègiques, que es preveuen per al desenrotllament del sector de l'energia i les telecomunicacions que, com les seues senyories saben, són sectors que es troben liberalitzats a Espanya.

Així, en tal pla es planteja una visió global de totes les infraestructures rellevants per al desenrotllament de la Comunitat Valenciana i el benestar social i dels seus habitants.
Per tant, baix el denominador comú d'infraestructures, es parla d'estratègies d'actuació en un camp molt ampli on s'entrecreuen les competències pròpies de la Generalitat, les de l'Estat i l'autonomia empresarial dels operadors en els sectors liberalitzats.
L'objectiu del Pla d'infraestructures i transports és que en el període 2004-2010 la inversió en infraestructures en la Comunitat Valenciana, sense comptar les actuacions de l'estat en l'àmbit de les seues competències, abaste un volum de 15.
000 milions d'euros.

Pel que es refereix a les competències de l'Estat, des de la Generalitat no podem més que estimular i orientar les inversions estatals i aconseguir la millor coordinació possible en les polítiques pròpies de la Comunitat Valenciana.
I en esta direcció van les gestions del Consell que ha plantejat reiteradament al Ministeri de Foment la firma del conveni per a la modernització de diverses línies en tota la Comunitat Valenciana entre la qual es troba la que és objecte d'esta proposició no de llei, presentada pel Grup de l'Entesa.

La modernització de la línia de rodalies C-3 de Renfe, entre València i Utiel, és una de les actuacions previstes en eixe conveni del que venim parlant amb el Ministeri de Foment, la firma del qual ha plantejat reiteradament la Generalitat.
No obstant, Foment, encara no ha considerat oportú procedir a la firma.
De fet, l'única actuació destacable per part de Foment ha sigut la contractació, adjudicació publicada en el *Butlletí Oficial de l'Estat*, el 23 de març de 2006, fa uns dies, de la redacció dels projectes constitutius de les estacions de Vara de Quart, Xirivella i Aldaia-Alaquàs, en un termini de redacció de tretze mesos.
Actuacions que, per altra banda, estaven incloses en el Pla d'estratègies i infrastructures, PIE, de la Generalitat en el qual s'inclouen ja la duplicació i electrificació de la línia entre València i Loriguilla i electrificació del tram Loriguilla-Bunyol.

Però la Generalitat no oblida, i el Grup Parlamentari Popular en estes Corts ho recolza, la necessitat que un futur immediat, com s'indica en el PIE, s'aborde també la duplicació del tram Loriguilla-Bunyol, així com l'electrificació de la línia fins a Utiel.

Per tot això, hem presentat una esmena que, inclús modificant el text presentat pel Grup Parlamentari de l'Entesa, arreplega totes, absolutament totes les seues reivindicacions i afig una al·lusió a les situacions arreplegades ja en el PIE en vigor instan el Ministeri de Foment a la modernització de totes les línies de proximitats de la Comunitat Valenciana, prioritzant la línia C-3, que cobrix el trajecte València-Bunyol-Utiel.

Esperem que esta esmena siga acceptada pel grup proponent, donades les circumstàncies que he exposat anteriorment i que, igualment, siga recolzada pel Grup Socialista, en la línia de millorar les nostres estructures ferroviàries de proximitat.
Reitere, senyories, com ho ha dit el senyor Oltra, que caldria que per unanimitat d'esta cambra isquera esta esmena.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Per a acceptació o no d'esmena té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ferraro, efectivament, vostés tenen presentada una esmena.
.
.
És una esmena que per a nosaltres queda, digam, incompleta, incompleta en el sentit que no la trobem suficient.
Caldria, caldria.
.
.
Nosaltres no tenim cap inconvenient, ara en acabar la intervenció, a demanar un descans i poder asseure'ns els grups parlamentaris per a intentar negociar una altra solució més consensudada i que de veritat arreplegue la voluntat de tots nosaltres.

Jo ja en la intervenció inicial havia estat xarrant del Pla d'infraestructures estratègiques.
És un pla que ha motivat alguns debats en aquesta cambra.
És un pla que, com he dit, i li vaig dir al conseller García Antón en el seu moment, és un pla que per a nosaltres es queda, en tot cas, en un planet, en un planet, perquè és que no està aprovat per cap òrgan de l'administració, no té pressupost.
Inclús en l'apartat corresponent, on fa referència a les propostes sobre la C-3, la previsió és que això ho assumisca, lògicament, la Generalitat, però això no està, digam, documentat, conveniat, digam, protocol·litzat en aquestos moments.
Per tant, fer un pla aixina és relativament fàcil.
Clar, per a nosaltres queda d'una manera insuficient.

Per tant, estant d'acord que les mesures que ahí es proposen són mesures que van en la línia del que nosaltres estem proposant també, creem que fa falta complementar-ho en alguna qüestió, que ara després, si la senyora presidenta té a bé fer un descans xicotet i poder reunir-nos els grups, podríem arribar a una transaccional.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Sí, senyor diputat, fem un descans.
Però pregue els senyors i les senyores diputades que no se'n vagen, perquè si pot ser d'un minut, no serà de dos, perquè hui tenim encara el Ple molt compacte.

Moltes gràcies.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 57 minuts*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 59 minuts)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, anem a continuar el Ple.

Ha arribat ací a la Mesa una esmena transaccional, que vaig a llegir: «Els portaveus sotasignats, a l'empara de l'article 156.
3 del Reglament de les Corts Valencianes, presenten la següent esmena a la Proposició no de llei, registre d'entrada 10.
048, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa i l'esmena registre d'entrada 50.
630 del Grup Parlamentari Popular.

Esmena transaccional.
Substituir el text pel següent: Les Corts insten el Consell que impulse davant el Ministeri de Foment: 

1.
La modernització de totes les línies de rodalies a la Comunitat Valenciana, prioritzant la modernització de la línia de rodalia C-3, València-Utiel, i especialment duplicació i electrificació de la línia entre València, Vara de Quart i Loriguilla, electrificació de la línia Loriguilla-Bunyol, estació intermodal en Vara de Quart i noves estacions a Xirivella i Aldaia-Alaquàs.
Totes elles proposades en el pla d'infraestructures estratègiques de la Comunitat Valenciana 2004-2010.

Així mateix, que es prioritzen les peticions dels ajuntaments afectats, com són la duplicació de la via fins a Bunyol i electrificació fins a Utiel, que es programe la construcció de baixadors suficients per a facilitar l'accessibilitat en les poblacions del recorregut.

2.
Que el contingut d'este acord es done compte al Congrés dels Diputats i al Senat.

3.
Que el Consell informe del compliment d'esta resolució a les Corts en el termini màxim de sis mesos».

Bé.
Llegida l'esmena transaccional, correspondria el torn al Grup Parlamentari Socialista per a fixar posició.

Demana la paraula l'il·lustre diputat senyor Perelló?
Quan vullga, senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Gracias, señora vicepresidenta.

Para fijar la posición de nuestro en esta propuesta, que es la de votar a favor.
Y vamos a votar a favor ya de la propuesta que se presentaba porque es una propuesta que nos parece coherente con una reivindicación que hemos venido manteniendo tanto los usuarios como los alcaldes de toda la zona ­hay imágenes en la hemeroteca que lo demuestran, aparte de documentos­.
Y porque es coherente con una enmienda que presentamos a los presupuestos de 2004, en diciembre de 2003, que hablaba de impulsar la electrificación y el desdoblamiento de la línea C-3 de cercanías de Renfe.
Solo que en aquel momento hubo que transaccionarla también *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* porque el Partido Popular, al estar en el gobierno, no estaba en condiciones de aceptar que «impulsáramos» y había que poner «colaborar».
Al final quedó: «Colaborar con el Gobierno central en la mejora, modernización y electrificación de la línea C-3».

La vamos a apoyar también porque es necesario socialmente ­se ha explicado perfectamente por el señor Oltra­.
En pleno siglo XXI resulta incomprensible que cualquier día cueste menos venir de Madrid a Valencia en AVE.
No digo yo que algunos usuarios de la C-3 no vayan algún día a Madrid, pero lo que sí es seguro es que todos los usuarios de la C-3, en su práctica totalidad, todos los días utilizan la línea de cercanías para estudiar, para ir al médico, para bajar a resolver problemas, todos los santos días.
Y es muy importante que las líneas de cercanías tengan una potenciación real que permitan ahorrar en transporte privado, pero, sobre todo, garantizar el derecho de movilidad que todos los ciudadanos tienen, a un precio razonable, sea rentable económicamente o no lo sea, porque hay que hablar de rentabilidad social.
Y en ese sentido, en tanto que necesidad social de ese transporte, planteamos en su día la propuesta.

Y es coherente también, y por eso la apoyamos, con la única alegación que se ha presentado al plan de infraestructuras estatal, al Peit, al famoso Peit, al Plan estratégico de infraestructuras territoriales.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* la ha presentado este grupo, el Grupo Socialista, la única propuesta que se ha hecho.

Por tanto, la coherencia del apoyo que hacíamos a la propuesta.
.
.
incluso a una propuesta que atenuaba la que se había presentado, que era la enmienda del Partido Popular y que me parece bien que se haya corregido.
O a esa propuesta nos viene bien cómo se presente, porque pensamos que a este Gobierno no hace falta disimularle y ponerle «hay que colaborar», se le tiene que reivindicar.
A los gobiernos se les exige y se les reivindica, no se les implora ni se les mendiga.
Y estábamos mucho tiempo haciendo mendicidad con el Gobierno.
El debate que tuvimos para transaccionar esta enmienda en 2003 fue una prueba de que había un gobierno al que no se le podía exigir.
No estoy hablando de hace treinta años, estoy hablando de hace tan solo dos años.

Por eso, bienvenido el Grupo Popular al lugar de la reivindicación.
A Zapatero hay que exigirle.
Y hay que reconocerle que su acceso al Gobierno, además de plantear una nueva forma de hacer, eso que llamamos talante, ha supuesto para el Grupo Popular una especie de sarpullido de acné juvenil, políticamente hablando, que les ha entrado una gana de reivindicar todo aquello que hasta ahora no se podía reivindicar.
Pues vamos a reivindicar juntos, porque se ha presentado Zapatero para ganar las elecciones, las ha ganado y hay que reivindicarle.
No hay que plantear solo «colaborar, seguir trabajando», hay que reivindicarles a los gobiernos, incluido Zapatero, incluido Zapatero.
*(Aplaudiments)*

En ese sentido, la propia enmienda que el Partido Popular plantea es una evidencia magnífica de que aquí no estaba todo resuelto.
Porque, claro, siempre que hablamos de la realidad, que esta mañana se habla virtual, aquí está todo hecho.
El AVE ya estaba.
.
.
El AVE estaba básicamente en la trasera de la EMT, en campaña electoral, que se colocó una foto trucada del AVE de Sevilla con una foto del señor Camps, como quien se coloca un .
.
.
*(inintel·ligible)* en el pecho.
Pero no era una realidad, no era una realidad.
Ni lo es todavía.
Lo estará siendo ahora, cuando en dos años hemos pasado del 1,5% de inversión al 65%.

Si el AVE no era una realidad, las cercanías han sido menos.
Si todo el tiempo que hemos estado frenando iniciativas, y todo el tiempo que hemos estado no aceptando enmiendas, si todo el tiempo que hemos estado no dejando pasar la palabra «exigimos, reivindicamos que se impulse», y hemos tenido que poner sinónimos atenuantes, como «que se colabore, que se siga haciendo», lo hubiéramos dedicado a reivindicar al gobierno de Aznar, ahora estaríamos aquí seguramente haciendo otra cosa y el señor Oltra estaría reivindicando otra cosa, y no diciéndole que el Ministerio de Fomento impulse.

Estamos dos años y medio después diciendo que se impulse algo que hace dos años y medio no se quería impulsar, tan solo porque gobernaban otros.
La tarea de los diputados, sean del grupo que sean, no solo es mirar la cara del que gobierna, es plantear qué acciones políticas desarrolla, cómo cumple sus compromisos, qué capacidad tiene para aguantar las críticas y las exigencias y cómo responde a la gestión.
Y en este caso, como estamos seguros de que el gobierno va a responder de la gestión y va a aceptar que se le reivindique, porque no quiere que se le pongan pamplinas ni peloteros en los escritos que se le mandan, vamos a reivindicar eso y más cosas.

Y en ese sentido, hacen bien en plantear, el Grupo de Izquierda Unida, porque ya lo hicimos otros, porque ya la han hecho los alcaldes y porque lo hemos alegado.
Quien faltaba por sumarse al impulso era el PP, y ha llegado.
Es bueno a veces que los colores cambien y es bueno que algunas mayorías absolutas se pierdan.
Y seguramente eso los ciudadanos lo van a tener en la cabeza a la hora de plantearse que algunas mayorías absolutas dejen de serlo y aparezca un manantial de pluralismo en estas Cortes que nos permitirá ser más reivindicativos, ser más prácticos o gastar menos en retóricas alabanciosas y ser menos generosos permanentemente en el peloteo que se hace a los miembros del Gobierno, según algunos, porque, desde luego, en estos bancos hasta ahora estamos peloteando poco al Gobierno.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Señor Perelló, señor Perelló.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Dígame usted, señor presidente.

 

**El senyor president:**

.
.
.
el tiempo se le ha acabado.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

No.
Me pone aquí 4 minutos 53.

Yo, si quiere, me voy, pero me queda un rato.

 

**El senyor president:**

Perdón.
Tiene.
.
.
*(S'interromp la gravació)*

Continúe, señor Perelló.
Ha sido un lapsus del doble marcador.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Eso le pasa a cualquiera, señor presidente.

**El senyor president:**

Es un doble marcador.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Bien.
Entonces, si realmente somos capaces de sacar esa propuesta adelante, como ahora también, por primera vez, por primera vez, se está negociando un protocolo por el tema de cercanías con el Ministerio de Fomento, por primera vez en diez años.
.
.
Es decir, en ocho que se pasaron sin negociar, porque no solamente no había conferencia de presidentes y más cosas, sino que no se negociaban protocolos, se negociaba más bien la propaganda.
.
.

Lo que les pido es que aquellos que hace dos años querían colaborar con el Gobierno, ahora no obstaculicen y colaboren también.
Nosotros vamos a impulsar, porque tenemos que impulsar, como impulsamos hace dos años y hace cinco, cuando perdíamos todas las votaciones.
Pero ahora que ustedes también impulsan, colaboren, siéntense en ese protocolo, establezcan las prioridades, cumplan esta voluntad de las Cortes.
Envíenla de verdad a Madrid, no hagan como la de los papeles de Salamanca, que nunca la mandaron y nunca gestionaron, porque el Gobierno se negó a cumplir la voluntad de estas Cortes.
Cúmplanla, envíenla, exíjanle al Ministerio de Fomento y al presidente del Gobierno, y de paso, cuando negocien el protocolo, colaboren.
Colaboren como querían colaborar o decían que había que colaborar hace dos años.

Porque en este momento si algo necesita esta comunidad es acelerar para recuperar el tiempo perdido, que ha sido mucho, en ocho años.
Y en once años y medio, casi va para doce, hemos perdido mucho tiempo en infraestructuras, porque se ha gastado todo el tiempo en propagandas, en proselitismos y en hacer una especie de juegos malabares virtuales, utilizando el minutaje manipulado en Televisión Valenciana, para fingir una cosa que al final ya no se puede fingir.
Hasta los músicos suenan con sus violines el despilfarro de esta comunidad y el tiempo que hemos perdido, en primera página de los periódicos.

Colaboren, que los vamos a apoyar, que vamos a trabajar.
Nosotros lo vamos a hacer por coherencia.
Pedimos impulso y damos impulso, reivindicamos y vamos a reivindicar, exigíamos y vamos a exigir.
Otros, aunque sea menos coherente, porque no han hecho eso, ni han pedido eso, ni han dejado que se hiciera eso, tienen tiempo de arrepentirse y de aprovechar ese acné juvenil político que les ha dado el impulso Zapatero, para sumarse y reivindicar por esta tierra aprovechando que hay otro gobierno.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Perelló.

Señor Ferraro, tiene el uso de la palabra para el turno de réplica.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Perelló, yo, la verdad es que, después de haber llegado en tan breve espacio de tiempo a un acuerdo tan bueno para toda la Comunidad Valenciana, no esperaba tener que salir ahora a replicarle, pero usted me obliga a que salga a replicarle.

Usted me obliga, porque, claro, usted me habla de impulsar.
El Gobierno Valenciano lo había impulsado, el tren a Buñol y a Utiel, la electrificación, etcétera.
Pues mire usted, habrá que ver las fechas.
La propuesta de resolución es de enero de 2004, y en enero de 2004 ya estaba el PIE en marcha.
Lo tengo aquí.
Como ahora hay mucha costumbre de presentar papeles, yo le voy a leer a usted lo que dice el PIE.
El PIE.
.
.
está aquí.
Si quiere, le doy una copia enseguida.
Usted lo tiene colgado en la red y lo puede bajar cuanto usted quiera.

Vamos a ver.
Cercanías de Renfe.
Mejorar el servicio y potenciar el uso por parte de los ciudadanos.
C-1: duplicación de vía en el tramo Cullera-Xeraco y su extensión entre Gandia y Denia.
C-5, Sagunto-Caudiel, mejora en la infraestructura y superestructura de vía, acondicionamiento de la línea Xàtiva-Alcoi.
Y C-3.
.
.
a ver que la encuentre aquí, que la tengo.
Usted dígame, dígame.
.
.
Duplicación de vía, electrificación y mejora de instalaciones en la línea de cercanías C-3 de Renfe.
Dígame usted si el Gobierno Valenciano, a finales de 2003.
.
.
y a finales de 2003 todavía no estaba su gobierno en el poder, no estaba allí impulsando la mejora de la línea C-3, de la línea C-3, de la 5, de la 2 y de todas las líneas de cercanías de esta comunidad.
*(Aplaudiments)*

Y, claro, me habla usted de reivindicar.
Pues vamos a reivindicar, señor Perelló.
Yo no tengo ningún problema en reivindicar, reivindiquemos.
Reivindiquemos el Plan hidrológico nacional, el agua para todos los valencianos, reivindiquemos el AVE en su tiempo a Valencia.
¿Que quién, quién impulso el AVE?
¿Es que acaso fue un gobierno socialista?
Yo le recuerdo a usted cuando ustedes acabaron.
.
.
en el año 1995, la legislatura última del proyecto socialista, el AVE a la Comunidad Valenciana no estaba en los proyectos del gobierno socialista.
Tuvo que llegar el presidente Aznar e incluir en los proyectos de ferrocarriles el AVE a la Comunidad Valenciana.
Hay que tener un poquito de memoria histórica.

Y, por último, reivindiquemos algo más, reivindiquemos el estado de derecho, el estado de derecho, señor Perelló, que su partido en Madrid, y con su apoyo en Valencia, está poniendo en almoneda el estado de derecho.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

¿Qué ocurre, señor Perelló?
No, no, no salga a la tribuna.
Tiene tres minutos para réplica, y le ruego que sea ágil y lo haga desde ahí.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Gracias, señor presidente.

Señor Ferraro, cuando me refiero a impulsar y colaborar, me refiero a la enmienda que presentamos que hablaba de impulsar y que ustedes no transigieron que pusiéramos «impulsar» en diciembre de 2003 y aparece en el presupuesto como «colaborar».
Es decir, que el hecho que hayamos llegado a un acuerdo, muy valorable y muy positivo no invalida a que yo haga un poco historia, que me precie libremente y que haga un ejercicio de memoria.

El PIE, señor Ferraro, lo tengo y lo he estudiado.
Lo que no he encontrado por ningún sitio es qué órgano lo ha aprobado ni qué valor se le da en este momento.
No lo he encontrado por ningún sitio.
No hay ningún acuerdo de Consell que diga que aprueba el PIE, que se compromete.
Por eso les digo, oiga, si aquello que case, que case con el Peit, cuádrenlo ustedes, colaboren, y esto, que ya está aprobado por las Cortes, que de todo el PIE es lo único que tiene respaldo institucional, esta propuesta, porque lo demás no se ha publicado ni se ha aprobado, desde mi punto de vista; si usted entiende que ha habido una aprobación del Consell me lo dice.
Yo no la he encontrado ni en la página web ni en ningún sitio.

En lo que se refiere al AVE, yo el AVE preferiría no tocarlo.
Primero porque la mayor obra del AVE que se hizo aquí fue poner una traviesa en Picassent cuyo terreno, si no han pagado hace poco, está sin pagar todavía la expropiación.
Y segundo, porque aún veraneando en Les Playetes y haciéndonos fotos aquí de amor a Valencia, llegó antes a Valladolid ­no sé por qué será­ que a Valencia.
Por tanto, menos logros y menos presumir.
El único AVE fue de papel cuché que se puso en los autobuses la propaganda electoral.
Y el señor Camps, retocado o no, no lo sé, lucir lucía bien, daba por supuesto un AVE que no existía, y él lo sabía.
Pero consiguieron, eso sí, y yo le reconozco los triunfos, que hubiera gente que fuera a la Estación del Norte a sacar el billete del AVE, y allí le decían: «No, si quieren el AVE, tiene que sacar usted el de la EMT, que es el único AVE que tenemos pegado a los autobuses».

Las cosas son así.
Eso, se lo puedo decir a usted, son realidades y esos son los problemas que tenemos cuando estamos en camino de la oposición al gobierno, haciendo viajes al revés.
Mientras ustedes viajan hacia la oposición, nosotros viajamos hacia el gobierno.
Y son memorias.
Los años que ha estado el Partido Popular refiriéndose a cosas de atrás.
Y ahora ya hay cosas de atrás para todos.
Ustedes tienen su propio antecedente y el gobierno socialista en Madrid tiene un antecedente que es el de Aznar.
Y estas realidades son así.

No he hecho ninguna valoración.
Simplemente he hecho un ruego, he manifestado una voluntad política.
Aquí no tenemos miedo de exigirle a nadie, porque para eso nos presentamos.
Y usted sabrá que, cada propuesta que hemos presentado en la oposición, el PP ha dicho que se continúa haciendo, que se hará primeramente.
.
.
Esas trampas tontas que al final ya no las acepta nadie, porque al final, ya le digo, para qué vamos a engañar, para qué vamos a manipular si luego hasta los violines hablan de despilfarro.
Si es que al final no se puede tapar la verdad de la vida.
Si es que al final lo que se plantea, con datos en la mano, no tiene vuelta de hoja.
Y yo lo que le planteo a usted es memoria, no histórica, memoria de antes de ayer, de 2003, y realidades como puños.
Hay una inversión del AVE de un 1,5% y habrá una del setenta y tantos por cientos.
Están las cifras.

Luego ustedes pueden vender lo que quieran, porque mi corte de voz no sale en Canal 9 y el de ustedes sale con corte, aledaños y coros.
Pero ya saldrá cuando sea libre, no cuando ganen los demás, cuando sea libre.
Tampoco falta tanto.
Si no fuera así, hubiera ganado, hubiera ganado también Aznar, tenía a Urdaci, y fíjese que revolcón le pegaron los españoles *(rialles)*.

Nada más y muchas gracias.
 *(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muy bien.
Pasamos a la votación ordinaria.
Comienza la votación.
*(Pausa)* Muy bien.
Pues queda aprobado el texto de la proposición no de ley con la inclusión de la enmienda transaccional.

Pasamos al punto siguiente.
.
.
Bueno, la votación es obvia.
74 votos a favor y ningún voto en contra.

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Sí, senyor president.

Per a deixar constància que el que s'ha aprovat no és la iniciativa original incorporant l'esmena, sinó una esmena transaccional que ens ha llegit anteriorment.
Només ho dic a efectes de la gravació, perquè quede constància.
Perquè pareix ser que s'ha dit mal.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

*(Pausa)* Tengo una duda, señor Maluenda, ¿la transaccional incluye el texto original?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

La transaccional sustituye a la iniciativa del Grupo de Esquerra Unida y la enmienda del Grupo Popular.

 

**El senyor president:**

Vale, vale, vale.
Muchas gracias.
Que quede claro todo.

 

***Compareixença del conseller de Sanitat, Rafael Blasco Castany, per a informar de la política general que la conselleria té previst dur a terme fins al final de la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa i pel Grup Parlamentari Socialista (RE números 50.
343, 50.
320 i 50.
644)***

**El senyor president:**

 

Vamos a pasar al punto 10, que dice: comparecencia del conseller de Sanidad para informar de la política general que la conselleria tiene previsto llevar a cabo hasta el final de la presente legislatura, solicitada a petición propia, registro de entrada 50.
343, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 50.
320, y también por el Grupo Parlamentario Socialista, aunque no tengo aquí el registro de entrada porque llegó un poco tarde, fuera de plazo, pero se ha admitido.

Tiene la palabra el honorable señor conseller, don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Davant la confiança que ha depositat en mi el president Camps i haver-me nomenat conseller de Sanitat, comparec davant de la cambra per a informar-los del bon estat de model social i sanitari de la Comunitat Valenciana.

Este bon estat de salut es deu en gran part a la gestió de les persones que m'han precedit en esta responsabilitat.
A tots ells vull mostrar-los el meu reconeixement, a tots els responsables de la sanitat en els diferents governs del Partit Popular, i de manera especial a Serafín Castellano; i de manera igualment significativa vull també destacar per la seua rellevància la labor desenrotllada per Vicent Rambla, actual portaveu del Govern, que ha sigut en el seu nivell de gestió i en este sentit decisiu.

Les polítiques socials, i especialment les sanitàries, tenen un doble component de complexitat.
D'una banda sempre estem pendents dels últims avanços científics del coneixement humà, sobretot per a l'immens grup de persones que conformen la sanitat, tant professionals com usuaris.
D'altra, ens trobem davant d'una evolució de la medicina que en mig segle ha deixat de ser només pal·liativa per a incorporar un model preventiu i de major reducció curativa, i en els últims anys s'ha donat un pas decisiu cap a l'excel·lència.
Un model, senyories, encaminat a la millora de les condicions de vida i el benestar de les persones i, per això mateix, un model al qual totes les societats avançades aspiren.

Per a mi, senyories, l'objectiu d'un sistema de salut modern com el nostre té principalment una finalitat: donar més vida als anys i més i millors anys a la vida.
L'adaptació dels canvis científics i tecnològics a les demandes dels ciutadans i la seua confluència amb la humanització de la sanitat és un dels grans reptes.

Senyories, jo voldria començar expressant-los els meus compromisos bàsics, que són quatre.

Millorar la qualitat assistencial al ciutadà a través del pla d'excel·lència ­que este mateix mes posarem en marxa­ i que incidirà dins del programa «Sanitat a casa», en l'accessibilitat a la sanitat per mitjà de les noves tecnologies i en la reducció dels temps d'espera.

Contribuir al reconeixement dels professionals de la sanitat per mitjà de la carrera professional per a metges i infermers, i tancar l'acord de desenrotllament professional per a la resta de les categories professionals.

En tercer lloc, completar el mapa d'infraestructures previst en el pla «Construint salut», i tot això exigirà emmarcar estos compromisos en un model d'assistència basat en l'eficiència de la gestió dels servicis assistencials.

Senyories, este projecte forma part, a més a més, de la política social i solidària que ha impulsat els governs del Partit Popular.
I el nostre objectiu i el de tots els valencians i les valencianes té l'horitzó en l'acostament constant a l'excel·lència en el tractament i també en el tracte.
Perquè la sanitat com a remei cada vegada més deixa pas a una sanitat moderna, basada en la prevenció, orientada a satisfer les demandes de la ciutadania.

Hem entrat en una fase on l'excel·lència té en la igualtat i en la diferència els seus vectors fonamentals; tant és així, senyories, que, com ha passat amb la revolució feminista durant el segle XX, la meua intenció és atraure cap a les polítiques sanitàries i de salut el principi d'igualtat en drets i la personalització en l'atenció.

En esta etapa, que s'obri hui fins al final de la legislatura, incidiré en este àmbit que considere bàsic en una concepció profundament democràtica de la vida i la gestió pública.
En esta línia seré continuista.
I pense ser-ho, senyories, no sols per solidaritat amb la gestió del meu antecessor, sinó sobretot perquè en el projecte del govern del president Camps cada dia són més pocs els exclosos i més els que s'incorporen a les seues polítiques actives i més els seus beneficiaris.

Arribat a este punt, permeten-me que, a manera de declaració d'intencions, reafirme davant de les seues senyories de forma rotunda la plena vigència del Sistema Nacional de Salut i de tots i cada un dels principis que l'inspiren.
Un sistema basat en la cohesió interterritorial, l'equitat en l'accés a les prestacions i serveis, la universalitat de l'assistència, la qualitat assistencial, la solidaritat o la gratuïtat.

Este Govern, senyories, ha incrementat any rere any les partides dedicades a les polítiques socials.
Enguany, com ja és conegut en esta cambra, han arribat al 78,5% dels pressupostos de la Generalitat.
La gestió de la sanitat s'acosta al 40%, concretament un 39,7%, és a dir, 4.
609 milions d'euros.
Això significa que cada dia destinem a la salut dels valencians 12,6 milions d'euros.
D'altra banda, açò representa per segon any consecutiu un equilibri pressupostari entre els ingressos i les despeses.

Senyories, una gestió que cal conceptualitzar de rigorosa i eficient.
Som la primera comunitat autònoma que no ha generat deute en dos anys.
No obstant això, lamente haver d'afirmar que continua sense resoldre's el problema econòmic que arrosseguem en la nostra relació amb el Govern d'Espanya, perquè no estic al·ludint a un problema estrictament autonòmic, sinó a un problema d'estat.
Una vegada més serà la Generalitat la institució que assumisca el desequilibri actual en vore's obligada a un major esforç en una àrea bàsica per al benestar dels valencians.

Com bé coneixen, la immigració i la major esperança de vida són dos factors als quals hem de donar resposta immediatament des d'un àmbit tan sensible com la sanitat, perquè en la voluntat d'este Govern la salut està per damunt de les consideracions economicistes.
Els donaré dos xifres perquè valoren la transcendència del que estem parlant.

Segons l'últim avanç del padró de l'Institut Nacional d'Estadística de l'any 2005, a la Comunitat Valenciana residixen ja 573.
000 estrangers, que són el 12,3% de la població valenciana.
La segona dada es refereix al constant increment de les persones majors com a conseqüència de la major esperança de vida.
En l'actualitat hi ha un total de 696.
000 persones majors de 65 anys, que representen el 17,03% del total de la població valenciana.
No obstant això, de cara al 2015, la projecció prevista pel mateix Institut Nacional d'Estadística xifra la població amb eixa edat en 832.
000 persones, és a dir, el 19,52% de la població valenciana.

Estos dos factors requeriran un major esforç suplementari en les polítiques socials, especialment en les sanitàries, com no pot ser d'una altra forma.

Per afrontar esta situació, al meu parer, només cal incrementar notablement les transferències que fa cada any l'Estat, mantindre l'esforç pressupostari que ja estem fent des de la Generalitat, buscar noves fórmules que milloren l'eficiència i la gestió dels recursos i les prestacions, i finalment, reformular el fons de cohesió territorial a fi de corregir la quantitat que actualment es destina al finançament de les despeses per desplaçats.

Una decisió clau per aconseguir este objectiu ha sigut la creació de l'Agència Valenciana de la Salut, un organisme autònom administratiu que ens permet millorar la gestió i la coordinació dins de la nostra xarxa assistencial.
La creació de 22 demarcacions geogràfiques, denominades «departaments de salut», està en la base d'un dels majors reptes que ens hem plantejat en matèria de gestió sanitària.

Altres novetats que hem introduït ha sigut la facturació intercentres, la potenciació de la gestió clínica en els nostres servicis i unitats, la implantació de les noves tecnologies de la informació a través de multitud de projectes i la complementarietat entre les fórmules de gestió privada i pública, és a dir, entre les noves formes de gestió indirecta o mixta i la tradicional fórmula de la gestió directa.
Són totes elles noves mesures de gestió dedicades a incrementar la qualitat de l'atenció al ciutadà i la racionalització en la gestió dels recursos.

En els dos anys pròxims posarem en marxa cinc centres hospitalaris més dins del projecte «Construint salut».
Es tracta dels centres de Torrevella, Dénia, Manises, Elx-Crevillent i Llíria, a més de la nova Fe.
Abans del 2008 haurem construït, reformat o ampliat més de cent centres d'atenció primària i s'hauran posat en marxa 13 centres hospitalaris.
Els estic plantejant, senyories, un esforç pressupostari superior als 1.
100 milions d'euros, un esforç de solidaritat i sostenibilitat en la gestió.
L'objectiu és crear 4.
177 llits hospitalaris, cosa que, al seu torn, generarà una ocupació directa de 5.
445 persones professionals en l'àmbit sanitari.

En l'àmbit concret de l'atenció sanitària a les persones majors o amb malalties cròniques, vull ressaltar que l'ampliació dels tres hospitals actuals, també anomenats hospitals de mitjana i llarga estada i la posada en marxa de quatre centres més com són els hospitals Pare Jofré, València-Campanar, Dénia i Benidorm, permetrà que arribem als 1.
436 llits.
Amb este increment, senyories, triplicarem els llits de la nostra xarxa sociosanitària.

Senyories, una vegada més, el govern del president Camps demostra que darrere de cada compromís, a més d'una voluntat ferma de complir-lo hi ha una política de solidaritat i de millora constant en la qualitat de vida dels ciutadans i ciutadanes d'esta comunitat.
Totes estes inversions en infraestructures, no obstant, perdrien el seu valor sense una atenció personalitzada.
Una política sanitària moderna, a més de rigorosa científicament, ha de complir les expectatives dels usuaris, i amb este objectiu va sorgir el primer Pla d'humanització de l'assistència sanitària.
L'encert d'este pla ha permés la lliure elecció de facultatiu i de centre.
Hui és una realitat la revisió gratuïta per a majors de quaranta anys, una iniciativa pionera que ha permés a 120.
000 valencians tindre una major tranquil·litat i previndre possibles riscos.

Les dades, sobretot en l'assistència sanitària, són bones, les demores s'han reduït i inclús a això dedicaré esforços i projectes, a reduir més el temps d'espera, i estic convençut que reduirem la demora mitjana en les intervencions quirúrgiques no urgents fins als quaranta-cinc dies.
El Pla d'humanització de l'assistència sanitària s'intensificarà i ampliarà amb el Pla d'excel·lència de la sanitat valenciana que posarem en marxa este mateix mes de juny.

Este nou pla s'articula al voltant de tres grans objectius: la promoció de la millora de la qualitat percebuda pel ciutadà en l'assistència clínica, la informació i el tracte que rep; la garantia de la qualitat dels processos assistencials i de la formació dels professionals, buscant la seua implicació en les polítiques de millora de qualitat i garantia de la seguretat assistencial; i, finalment, el compromís permanent amb la participació ciutadana en tots els àmbits implicats en les estratègies plantejades.

En l'àmbit de la salut mental, cal destacar el gran esforç que estem fent per a millorar la qualitat assistencial dels pacients.
En l'actualitat, la dotació d'infraestructures amb què comptem per a atendre un problema de salut mental es xifra en 156 centres, servicis i unitats.
D'estes, 65 són unitats de salut mental.
Pel que fa a les unitats de salut mental infantil, hem passat de les 6 existents a les 15 que tenim en l'actualitat.
A més, s'han creat 4 noves unitats d'hospitalització a domicili en salut mental en Castelló, en Sagunt, en La Fe i en Sant Joan d'Alacant.

Senyories, la nostra intenció és continuar treballant en la millora de la qualitat assistencial i, al mateix temps, continuar lluitant contra el rebuig social, la marginació i la discriminació que patix diàriament el malalt mental.

Una altra de les facetes que podríem englobar en l'àmbit de l'atenció sociosanitària al costat de la salut mental és la de la drogodependència.
Hui la Comunitat Valenciana es situa en un lloc de privilegi quant a nombre de recursos assistencials i preventius.
Un total de 148 unitats, centres de dia i vivendes tutelades, són el millor testimoni de tot el que acabe de dir-los.
Vull destacar també una cosa que ja és un referent en esta comunitat: som l'única comunitat autònoma que complix l'estratègia nacional de drogues.
La persona addicta a una drogodependència rep el seu tractament en unitats específiques del sistema sanitari públic.

Els deia al principi que la prevenció ha de ser, i ho està sent, un factor d'equiparació i de solidaritat.
Al costat de les ja tradicionals campanyes divulgatives orientades bàsicament cap a la població de risc, podem trobar altres iniciatives innovadores com el Pla de prevenció escolar de les drogodependències, un pla que ens ha convertit en l'única autonomia que oferix un programa d'esta índole en els centres d'educació secundària obligatòria.
Sense eixir del camp de les drogodependències, senyories, estem elaborant el Pla autonòmic de drogodependències 2006-2010, un pla que incidirà en els grans objectius de l'anterior i impulsarà totes les millores que ens aporta un major coneixement de la realitat actual.

També, els he avançat al començament de la meua intervenció, que tot este procés de millora de la sanitat té en els professionals un suport bàsic.
La seua participació és decisiva en tota política sanitària.
Ni una sola de les decisions que els afecten ha de prendre's al marge de la seua opinió i qualsevol millora que es plantege ha de redundar en una major participació en la presa de decisions.
Els 50.
000 professionals de la xarxa sanitària pública són conscients de la responsabilitat de les seues decisions i de la bona imatge que tenen entre els ciutadans.
Per tant, cal continuar concretant les iniciatives com la millora de les retribucions, la disminució de la temporalitat en els llocs de treball o la millora de l'entorn i de les condicions laborals.

També voldria destacar l'acord que en matèria de carrera professional van subscriure el passat gener la Conselleria de Sanitat i les organitzacions sindicals representades en la Mesa Sectorial de Sanitat.
Estic convençut que la negociació del desenrotllament professional per a la resta de les categories sanitàries també arribarà a bon port.
Apel·le ací, senyories, a la responsabilitat que han mostrat amb este acord les organitzacions sindicals i, per la meua part, vull mantindre el mateix clima de diàleg que ha permés eixos acords.

Un altre dels aspectes bàsics de la política sanitària és el referent a la salut pública.
La llei de salut pública, entre altres qüestions, definix la cartera de servicis dels centres de salut pública i crea tres entitats: l'Entitat Valenciana per a l'Acció en Salut Pública, l'Agència Valenciana en Seguretat Alimentària i el Centre Superior d'Investigacions de Salut Pública.
S'estan ultimant els estatuts d'estos tres centres amb una concepció integradora dins del conjunt de la salut pública i la sanitat.
Amb això disposarem d'un model de salut pública de referència en l'àmbit nacional i amb intenció de situar-nos en la primera línia de la sanitat europea.

D'altra banda, després d'uns resultats molt satisfactoris del primer Pla oncològic, estem preparant per al pròxim període un segon Pla oncològic.
Pel que fa als programes preventius com el del sida, el càncer o les drogues, seguiran potenciant-se, atés que s'han convertit en ferramentes bàsiques per a la prevenció i la promoció de la salut dels valencians.

Pel que fa a la prestació farmacèutica, tota la política desplegada per la Conselleria de Sanitat s'ha recolzat en la Llei d'ordenació farmacèutica de la Comunitat Valenciana, per cert, modificada i aprovada ahir mateixa amb una nova llei.
Hui, gràcies a esta norma, el farmacèutic valencià assumix una major responsabilitat en la dispensació de fàrmacs, participa més en les decisions terapèutiques que afecten el pacient i està més integrat en l'estructura sanitària, i açò s'ha aconseguit gràcies a una adequació permanent del marc legal.

En este sentit, les mesures que la Conselleria de Sanitat aplica en els últims anys en matèria de racionalització de l'ús dels medicaments han permés frenar de manera significativa l'increment mitjà de la despesa farmacèutica.
Així, puc destacar que l'increment acumulat a la Comunitat Valenciana de la factura farmacèutica de 2005 respecte de l'any 2004 va ser del 7%, cosa que representa el segon menor increment dels últims díhuit anys, des que la Generalitat va assumir les transferències sanitàries.

També vull destacar, senyories, que ja hem aconseguit la prestació farmacèutica gratuïta derivada de la Llei de l'estatut del discapacitat.
Estes prestacions han segut ben rebudes per la societat, però, òbviament, han comportat una despesa suplementària molt important en matèria farmacèutica i per la qual no hem rebut cap compensació per part del Govern central.
Hui, a la Comunitat Valenciana, els beneficiaris de la prestació farmacèutica, als quals se'ls finança el cent per cent del cost del medicament, representen el 25% de la població valenciana i el 80% de la factura farmacèutica.
Amb estes xifres, els puc assegurar que la part grossa de la despesa farmacèutica va dirigida als col·lectius més necessitats, aquells que, per la seua situació social, personal o econòmica no disposen de recursos suficients.

D'altra banda, hem incrementat el pressuposts dedicats a activitats d'investigació i desenrotllament tecnològic, i tot això a fi de posar en marxa el Pla estratègic de la investigació sanitària i biomèdica de la Conselleria de Sanitat.
Arribats a este punt, vull fer especial menció al futur Pla de salut de la Comunitat Valenciana, un instrument de planificació i programació del sistema sanitari valencià.
Gràcies al pla coneixerem, entre altres coses, la valoració de les necessitats de salut de la població, els objectius bàsics de salut i les prioritats en matèria de política sanitària.
A més, este pla servirà per a assentar les bases de futures inversions i necessitats dels nostres ciutadans.

Senyories, com hauran pogut comprovar, la sanitat valenciana té una molt bona salut i no ho dic jo només, ho diuen també els nostres ciutadans en cada una de les enquestes de satisfacció que es fan periòdicament.
Les periòdiques revisions i la generació constant d'informació arreplegada dels usuaris ens permet disposar de dades actualitzades per a abordar el futur amb garantia.
Per això vull tancar esta primera intervenció sol·licitant la participació i la col·laboració ciutadana amb estes polítiques, al temps que demane igualment la comprensió per a acabar desenrotllant tots els projectes de la forma més convincent i més interessada per als usuaris de la sanitat valenciana.
Esta mateixa petició la vull fer també als professionals de la sanitat i als diferents col·lectius i associacions que conformen la xarxa sanitària valenciana.
A tots ells, als sindicats, a les associacions de pacients i al voluntariat.

I també vull fer-ho, senyors i senyores diputats, a tots vostés.
La meua responsabilitat és oferir vies de participació a tots vostés.
Vullc analitzar cap a les polítiques actives que impulsa el Govern, cada una de les propostes que tinga com a objectiu la millora de la salut dels valencians.
En definitiva, els diré que durant este etapa vull continuar fent de la sanitat valenciana un model de sostenibilitat basat en la qualitat assistencial, el reconeixement professional i el major apropament al ciutadà.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Reiterar-li la benvinguda a la Conselleria de Sanitat en este cas i a aquestes corts com a responsable d'aquella.
Dir-li que el discurs que vosté mos ha fet hui ací no aporta ninguna novetat al respecte del que ha vingut plantejant sistemàticament l'anterior conseller de Sanitat.

Segurament vosté em dirà que no pot ser d'altra manera, perquè vosté es fa coresponsable, a més a més, havent segut conseller d'un altre departament, coresponsable de les decisions del Govern i de la política del Govern.
Però jo crec que havera segut bo que vosté haguera plantejat algunes qüestions noves i, sobretot, havera segut capaç de no plantejar una mescla de mitges veritats, de greuges al govern, de futurologia i de bones paraules.
En definitiva, no concreta absolutament res.

Perquè, senyor conseller, caldria partir de la realitat que tenim al País Valencià en funció del problemes que sorgixen a diari i que col·lectius de la nostra societat plantegen sistemàticament sense que vostés donen solucions, no immediates, sinó inclús en el temps.
Vosté ha posat com a exemple la política de complementarietat de la gestió pública i la gestió privada, com un element base del bon funcionament de la sanitat valenciana.
Jo, senyor conseller, li recordaré que eixe model de complementarietat de gestió pública i privada, donant inclús prevalència en estos moments, després de la llei que es va elaborar i es va aprovar en aquestes Corts, donant prevalència a la sanitat privada per damunt de la sanitat pública, menysvalorant, en molts casos, la sanitat pública i els professionals de la sanitat pública.
I, a més a més, sense tindre en compte les conseqüències nefastes que ha tingut per a moltes persones la gestió privada de la sanitat en mans d'empreses privades i sense control per part de la Conselleria de Sanitat.

Jo vull recordar-li que en estos moments està en els tribunals i està jutjant-se un cas d'hepatitis C que ha afectat 276 persones, detectat en una clínica privada concertada amb la Generalitat, amb la Conselleria de Sanitat.
Vull recordar-li la mort d'una xiqueta en una clínica que ja no existix perquè finalment vostés l'han tinguda de tancar en Alacant, la Mare Nostrum.
Vull recordar-li la mort de cinc persones en hemodiàlisi en una altra clínica privada concertada amb la Conselleria de Sanitat.
Vull recordar-li el cas d'Ardystil, que ja fa dos anys i mig que els afectats reclamen que n'hi haja un estudi epidemiològic que faça possible que el tractament siga l'adequat per a les persones que estan patint conseqüències i seqüeles d'aquella malaltia.
Vull recordar-li, a més, que, en la mesura en què vostés per un costat tiren diners públics concertant amb eixes clíniques privades sense ningun control, són capaços de recórrer sentències de tribunals, en el cas d'Ardystil, perquè paguen a eixa gent, a eixos treballadors i treballadores afectats per eixa malaltia, que paguen la sentència dels diners que toca pagar a la Generalitat, i que vostés recorren una vegada i la segona vegada altra volta i ara, quan tenen de pagar els interessos, de nou una altra vegada.

Vull recordar-li també el cas de la legionel·la en Alcoi, amb tretze brots ja de legionel·la sense que vostés hagen fet ningun estudi que siga capaç d'acabar definitivament amb eixe problema en eixa població i en la comarca.
No hi han explicacions al respecte ni n'hi han solucions definitives.

Vull recordar-li també, senyor conseller, que som la comunitat autònoma que estem per baix de la mitjana estatal en llits per mil habitants, i no vull dir-li ja res del que l'organització mundial de la salut recomana.

També recordar-li que les llistes d'espera són interminables en moltes patologies, algunes d'elles sobrepassen l'any i els dos anys.
En especialitats les llistes estan entre els tres i els sis mesos.
L'anestèsia epidural no es presta pràcticament en la majoria dels hospitals de la nostra comunitat.
L'atenció primària, senyor conseller, encara no es presta en centres de salut a un milió d'habitants del nostre territori.
La morositat en el pagament de la conselleria als proveïdors està a l'ordre del dia.
Ahir apareixia en els mitjans de comunicació, van tindre de pagar a una empresa tres milions d'euros, amb els interessos pertinents, senyor conseller, i jo crec que eixes qüestions no són precisament per a vanagloriar-se de la bona salut a què vosté ha fet referència ací de la sanitat valenciana.

Vosté s'ha atrevit a parlar inclús de salut mental, i la salut mental, senyor conseller, al País Valencià és, jo no vaig a dir-li que tercermundista, perquè tampoc és això, però la veritat és que en els anys que vostés estan al front de la sanitat pública, ha segut un dels oblidats permanents de la política sanitària del Govern Valencià.
Si no fóra per les associacions de familiars de malalts mentals, pels mateixos familiars, que estan patint sistemàticament tots els dies eixa problemàtica, senyor conseller, no n'hi hauria ningun tipus de política que faça front a eixa situació.
I vostés, lluny d'invertir més en eixos temes, el que fan és retallar en els pressupostos ajudes a les associacions, retallar en els pressupostos el que són necessitats peremptòries de col·lectius que són minoritaris, que moltes vegades, com estan en sa casa i estan amagats i ningú s'entera, doncs, vostés fan d'això precisament un dels cavalls de batalla.

Què dir-li, senyor conseller, del malbaratament en el que a ressonàncies magnètiques es referix?
Este any, en l'any 2005, hi ha hagut una desviació pressupostària del 15,71%.
Vosté deu saber que Andalusia, Madrid, Catalunya i el País Basc junts no fan tantes ressonàncies magnètiques com es fan al País Valencià.
I el que caldria tindre en compte és quin és el control que vostés exercixen sobre elles, perquè, senyor conseller, solament amb la desviació que hi ha hagut d'eixe tema en l'any 2005 s'haveren pogut comprar 43 equips de ressonància magnètica per a les instàncies públiques, per al que són, en definitiva, la sanitat pública.
.
.
o construir 18 centres de salut.

Però vosté, lluny de fer una autocrítica d'eixa situació, mos ve i mos parla del victimisme del Govern Valencià, del que significa que el Govern Valencià no invertixca, no tinga en compte la gent que ve al País Valencià a passar les vacances, la gent major que tenim, etcètera, etcètera, la cançoneta que contínuament repetixen.
I jo vull recordar-li, senyor conseller, que vostés tenen les competències autonòmiques des de fa molts anys i que cal gestionar en funció dels recursos que tenim ací i que, a més a més, en tot cas, cal renegociar un conveni a nivell estatal entre totes les comunitats autònomes i el Govern central.
Però també vull recordar-li que el model de finançament que en estos moments n'hi ha, el van acordar vostés, el senyor Zaplana amb el senyor Aznar, i que en estos moments, en tot cas, tindria d'alegrar-se vosté, perquè hi ha hagut una aportació supletòria del Govern central per a pal·liar eixos dèficits que eixe conveni del senyor Zaplana i del senyor Aznar van crear en el seu moment.

Em queden molts pocs segons i en la segona intervenció li diré algunes qüestions més.
Recordar-li també que parlar de la lliure elecció de metge i hospital i d'habitacions individuals, per exemple, doncs, per un costat és una entelèquia, perquè no existix, i, en segon lloc, em pareix una burla als ciutadans i ciutadanes que apleguen i sol·liciten això i els diuen que no n'hi ha suficient infraestructura perquè això siga possible.
I això és el Pla d'humanització que vostés van elaborar en el seu moment i ara, sense haver acabat aquell, plantegen un altre pla, el Pla ­ha dit vosté­ d'excel·lència, Pla d'excel·lència.

Però, bé, jo acabe, senyor conseller, dient-li que el que cal plantejar-se és, en primer lloc, fer uns pressupostos adequats a la realitat que tenim al País Valencià, no pressupostar per baix del que són els gastos reals que en un moment determinat n'hi ha, inversions reals en el que deu ser construcció de centres de salut i d'hospitals, no fer programes de propaganda de cara a les eleccions que vénen, per vore si construiran deu o quinze o vint-i-cinc hospitals nous, perquè ací hem estat reivindicant.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, senyor diputat.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

.
.
.
­acabe, senyora presidenta­, ací hem estat reivindicant sistemàticament, des que vostés governen, la construcció dels segons hospitals comarcals, i ahí estan els diaris de sessions per a demostrar que vostés han donat arguments que no feen falta segons hospitals i han votat en contra d'ells, i ara, de nou, es trauen de la mànega, del barret, una quantitat de centres hospitalaris, que, nosaltres, tant de bo es construïxquen i donen satisfacció a les necessitats dels ciutadans i ciutadanes.
Però, senyor conseller, jo crec que en esta primera intervenció de vosté, la veritat és que no dóna satisfacció, ha dit moltes qüestions que no són de veres i al mateix temps ha fet molta propaganda, que, en definitiva, és el que sap fer vosté.
Abans ho fea el senyor Rambla.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor Botella.
.
.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

.
.
.
i ara li toca ser a vosté el conseller de propaganda.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputada senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, bienvenido formalmente hoy como conseller de Sanidad.
También decirle que tengo que lamentar su intervención.
Usted, otra vez, ha venido a decir lo mismo que ya nos dijo el conseller al inicio de legislatura, pero, claro, el tiempo pasa y a ustedes el tiempo ya se les ha acabado.

Ya se les ha acabado, porque hoy nos ha vuelto a repetir lo mismo y es el programa de los incumplimientos del Partido Popular.
Pero es que, además, ustedes hacen referencia a los dos últimos años.
.
.
Ustedes llevan en esta comunidad ¡once años de gobierno del Partido Popular!
, ¡ocho años de abandono de la sanidad pública!
, ¡once años de abandonar a los colectivos más frágiles y con más necesidades!
Y dice que la Comunidad Valenciana goza de buena salud: sí, pero gracias al esfuerzo de los miles y miles de profesionales y de las familias y de las asociaciones que hacen lo que el Gobierno no ha hecho ni está haciendo.
Esa es la realidad.

Me preocupa cuando dicen que es una política continuista.
Continuista, y habla de los enfermos crónicos, y nos dice que se va a hacer el hospital de Benidorm sociosanitario.
.
.
Yo soy de allí, dígame cuándo!
El hospital de Campanar, ¿sabe cuándo?
Cuando se termine la nueva Fe, en el 2009.
Y el Padre Jofré lo terminan de abrir ahora, que estaba en los presupuestos desde el año 2000, con un retraso de dos años.

La realidad en estos momentos, en esta comunidad maravillosa que ustedes dibujan, que no se corresponde con la realidad, es de un abandono absoluto a los enfermos crónicos, y les voy a decir.
Los hospitales de larga y media estancia: en el 1995, 485 camas; en el 2005, diez años después, 485 camas, según el informe del CES del año 2005.
Las ratios de camas, acuérdense de sus promesas, de 2 a 2,5 camas por mil habitantes.
¿Sabe cuál es la ratio en estos momentos?
: 0,83 por mil habitantes, por mil personas mayores de sesenta y cinco años.
¡Ese es su cumplimiento de sus promesas electorales!
Se atreve a hablar de los enfermos mentales.

Y, además, le voy a decir que creo que usted como conseller de Sanidad tiene que ser un poco más serio y un poco más riguroso.
Porque tiene que saber qué supone un enfermo mental, pero para eso tiene que sentirlo y tiene que vivirlo, y no se puede frivolizar como se frivolizó aquí ayer sobre los esquizofrénicos y sobre los enfermos mentales, y como hoy *(aplaudiments)* el presidente Camps ha hecho alusión a los enfermos neurológicos.
Ustedes, eso no saben lo que es.
Por lo tanto, les pido, como mínimo, «respeto» para esas personas que tienen graves carencias y graves dificultades todos los días porque ustedes les han abandonado a su suerte y, además, se lo voy a decir.
*(Veus)*

No se ha elaborado.
.
.
, a los enfermos terminales, no se ha elaborado el Plan de cuidados paliativos; desparece sin ejecutarse una unidad prevista en La Fe en el año 2001, estaba presupuestada, no sabemos dónde está.
La realidad es que estamos a la cola, como en todos los indicadores, por desgracia, a la cola del Estado español.
El objetivo del plan oncológico fijaba 25 camas por millón de habitantes en el año 2003-2004; la Organización Mundial de la Salud fija 50 camas por millón de habitantes.
¿Sabe cómo estamos nuestra comunidad?
: en 15,68 camas por millón de habitantes.
O sea, la mitad de lo que fijaron en el Plan oncológico, y, bueno, a años luz de lo que recomienda la Organización Mundial de la Salud.

Y les voy a poner los indicadores, porque a ustedes les molesta mucho, pero hay que copiar, y nosotros estamos orgullosos de tener comunidades donde apuestan de forma clara por estos colectivos: Cataluña, el 53,9; o, Navarra, el 53.

Habla del Plan de humanización y, además, se quedan tan anchos.
Fíjense ustedes, hacen un Plan de humanización 2001-2004, ya lo han evaluado, han incumplido el 90%, y ya han presentado el segundo Plan de humanización.
¿Sabe usted lo que decía el Plan de humanización 2001-2004?
¿Lo sabe?
Pues, mire, decía, entre otras cosas, que los enfermos terminales, los enfermos crónicos, tendrían derecho a una habitación individual con una cama para acompañante y con manutención gratis.
Eso prometían ustedes en el Plan de humanización 2001-2004.

Dígame si usted está tan contento, porque, la verdad, es que creemos que tendrían que ser un poquito más humildes, porque no es que estén ustedes fuera de la realidad, es que nos quieren situar a todos fuera de la realidad.
Y los valencianos y valencianas son muy inteligentes, muy inteligentes, y ustedes los infravaloran con esa propaganda y esa publicidad, porque ellos saben las carencias que tienen cuando van a los centros, lo viven y lo perciben, como lo sabemos los que estamos todos los días pateándonos la comunidad y yendo a los centros de salud, yendo a los hospitales y reuniéndonos con los colectivos, que eso es a lo que ustedes se tienen que dedicar y no a la propaganda y a la publicidad.
*(Aplaudiments)*

Habla del Plan de salud mental 2001-2004.
Estamos en el 2006.
Prometían en el plan, objetivos del plan: 9 psiquiatras por 100.
000 habitantes; actualmente estamos con todos los que dice el anterior conseller que habían contratado, en el 5,25, pero en Euskadi, por ejemplo, están en el 10,8; los psicólogos, objetivos del plan, del plan que ustedes presentaron y aprobaron, y se comprometieron ante todos los valencianos y valencianas, 7 psicólogos por 100.
000 habitantes.
¿Sabe en cuántos estamos?
En el 2,33, cuando Cantabria tiene el 8,6.
Por no hablar de los trabajadores sociales, que ustedes se comprometieron a 3 y estamos en el 0,81.
Castilla-La Mancha, por ejemplo, en el 3,41.

Continuista y se atreve a hablar de inversiones.
La verdad es que son atrevidos, son atrevidos.
Yo se lo reconozco, se lo reconozco, porque venir aquí y hablar del Plan de infraestructuras «Construyendo salud» 2005-2008, que estaban previstos 1.
100 millones de euros, el mismo plan que presentaron dos meses antes de la campaña electoral del año 2003, excepto un hospital, el de Manises.
Todos los demás, el mismo.
Y no han cumplido, no antes, pero ni ahora, ni ahora.
Y le voy a dar los datos porque igual a usted no le han pasado los datos y está un poco confuso.

Mire, la realidad es que en el año 1995, camas públicas ­informe del CES, son datos serios y rigurosos y le digo la fuente, para que usted lo vea­, en el año 1995, en esta comunidad había 9.
147 camas públicas; en el informe del CES del año 2005, que es el último que tenemos, hay 9.
094.
53 camas menos con un aumento muy importante de la población.
Esa es su carta de presentación y eso es lo que ustedes cumplen.
Pero, no es de extrañar, porque, ¿sabe qué ha pasado?
Que entre el 2000 y el 2004 ­en especializada­ no han ejecutado el 35,32 de las inversiones, que el presupuesto inicial ya era muy deficitario, pero es que, además, no han ejecutado el 35,32% de las inversiones.
Y, por lo tanto, es lógico que nuestros hospitales tengan unos índices de ocupación muy elevados que no garantizan la calidad asistencial.
Y no es raro, si no, vaya usted a los hospitales, vaya a Denia, a Orihuela, al Peset, al Clínico, donde quiera, y verá las camas que hay en los pasillos, y los verá, los verá.
Y después veremos si es capaz, igual es capaz, de venir aquí y continuar haciendo la propaganda y la publicidad.
Yo, desde luego, no, yo, desde luego, no, porque lo vivo y porque lo siento.

En primaria.
Ahora nos vamos a los centros de salud.
Han prometido.
.
.
no sé, yo no he apuntado porque, ya, como estoy acostumbrada a sus cifras, para no cumplirlas, pues, pueden decir los que quieran, o sea, me da igual.
Tenía que estar cubierta.
.
.
el ex conseller al que usted le ha dado esas loas, que lo hizo tan bien, que está en los diarios de sesiones: «En el 2003 este Gobierno cumple y el cien por cien de los valencianos y valencianas tendrán cubierta la atención primaria en centros de salud».
¿Sabe cuál es la realidad?
Que más de un millón de valencianos y valencianas no están cubiertos con el modelo de atención primaria.
¿Y sabe por qué?
Este año, en los presupuestos, repiten 24 centros de salud que se vienen repitiendo de forma agónica ya, porque es que esto ya es terrible.
Mire, el de Betxí, que siempre lo ponemos, en el 1996; pero en 1999, Valencia-Campanar.
¿Y sabe eso qué ha supuesto?
Que en el 1999 tenía una previsión de presupuesto de 600.
000 euros y ahora lo han adjudicado nada más y nada menos que con 2,9 millones de euros.
La verdad es que nos quedamos asustados.
O sea, o lo hizo muy mal el que hizo la previsión o los sobrecostes y el despilfarro es impresionante.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyora Llinares, vaja acabant, per favor.

Gràcies.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Señora presidenta, yo no voy a hacer como el señor Rajoy.
Termino, no se preocupe.
*(Rialles)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyora Llinares, el senyor Rajoy no és d'esta cambra.

Per favor, vaja acabant.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Señor conseller, yo creo que un poquito más de humildad, visite de verdad los centros y sabrá la realidad de lo que está pasando.
Los valencianos y las valencianas se lo agradecerán.

Nada más.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula, en representació del Grupo Parlamentari Popular, l'i·lustre diputat senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor conseller, bienvenido y enhorabuena por esta nueva responsabilidad.
Ya sabe que tiene todo nuestro apoyo, igual que lo tuvo en las anteriores responsabilidades que ha tenido en este Gobierno.
Muchas gracias a nuestro actual portavoz y anterior conseller de Sanidad, y, sobre todo, muchas gracias, señor Rambla, por su magnífica gestión en la Conselleria de Sanidad en tres últimos años.

Desde luego, aquí, señor conseller, se tendrá que acostumbrar, pasa usted del urbanismo depredador a la sanidad depredadora.
Entonces, posiblemente no notará muchos cambios en el calificativo.

Mire, yo, desde luego, el discurso que me queda, y lo que lamento y creo que es importante que sepan nuestros ciudadanos, es que nos encontramos ante un Partido Socialista que realmente lo que está predicando es un racismo político.
Y me explicaré.
*(Remors)*

Ustedes, señorías, si me lo permiten, que me explique, ustedes son unos racistas políticos porque excluyen absolutamente y marginan a todos los que no sean de su color político.
*(Aplaudiments)* Excluyen, señorías, excluyen a la Comunidad Valenciana de una justa financiación porque no es del mismo color político que el gobierno de Madrid.

Mire, en esta comunidad se han hecho muchas cosas, en esta legislatura, por ejemplo.
Solamente en esta legislatura se han realizado 32 nuevos centros de atención primaria, se han construido 32 nuevos centros de atención primaria.
Con lo cual, en este momento estamos en un 94% de cobertura de todos los valencianos, que tengan la cobertura del centro de salud.
Se están construyendo 13 nuevos hospitales, 13 nuevos hospitales que están pagando solo los valencianos, por supuesto, porque eso ustedes ni se lo plantean.
Se ha reducido el gasto farmacéutico, como ha dicho el conseller, a un 7%, el mejor resultado de los últimos 18 años.
Tenemos la mejor red de urgencias.

Por cierto, señorías, mantenemos los mismos conciertos que hemos tenido siempre en esta comunidad con gobiernos del Partido Socialista también y que están en toda España, pero es al discurso que estamos acostumbrados.
57 centros de planificación familiar, 16 nuevas unidades de cáncer de mama y un largo etcétera.
Y lo tengo que decir con mucha satisfacción, señor Rambla: muchas gracias.
¿Si imagina usted, señor conseller, lo que podríamos hacer si nos pagaran lo que nos deben?
O sea, es que, realmente, si la sanidad valenciana funciona bien, si realmente somos los valencianos los que pagamos la atención sanitaria de los desplazados españoles, aproximadamente 125 millones de euros; la de los desplazados extranjeros, aproximadamente 75 millones de euros; turistas extranjeros, 103 millones de euros; e inmigrantes que, como se ha dicho, y saben todos muy bien, señorías, cotizan ­y recibe el dinero otro gobierno­ y reciben, como no podía ser de otra manera, una adecuada atención sanitaria en la Comunidad Valenciana, y la diferencia que existe también entre la población asignada y la población atendida.

Señorías, nuestra sanidad funciona bien, pero hagan ustedes un ejercicio de imaginación y piensen cómo estaríamos si nos pagaran los 700 millones de euros que nos deben cada año.
La sanidad, señorías, es una prioridad presupuestaria de este Gobierno.
A los hechos nos remitimos: 4.
600 millones de euros en el último presupuesto, el 40% del presupuesto total de la Generalitat.
La séptima parte de esta reivindicación sanitaria que tienen ustedes con el Consell yo pediría que la tuvieran con el gobierno del señor Zapatero, entonces sí que ayudarían a mejorar nuestra sanidad.

Yo les invito a un juego de palabras.
Sean ustedes por unos segundos valencianos socialistas en vez de ser siempre socialistas valencianos, solamente por unos segundos, a lo mejor merece la pena.
Como se he dicho en esta tribuna, reivindiquemos juntos lo que es justo para nuestra comunidad.

Yo le digo, señor conseller, aquí oirá que a esta sanidad la pintan en el lado oscuro.
Nosotros, realmente, pensamos que tenemos una comunidad, tenemos una sanidad que realmente los valencianos están satisfechos con ella, nosotros le animamos a seguir trabajando como ha hecho hasta ahora y, desde luego, están los que prometen y están los que prometen y cumplen.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

No hi ha cap dubte que la política sanitària que ha fet la Conselleria de Sanitat durant estos últims tres anys, precedida, a més, per una molt bona gestió en els anys anteriors, evidencia la preocupació i l'alt grau de compromís que manté el govern del president Camps amb la salut dels valencians i de les valencianes.
Una política que incidix directament en l'objectiu prioritari de l'acció de govern, que no és cap altra que la millora de la qualitat de vida del conjunt de la societat valenciana.

Senyories, per a traslladar esta premissa a la realitat, el Govern Valencià fa cada any un major esforç pressupostari per a afrontar les necessitats de salut de tots els valencians.

Tenim un del millors sistemes de salut d'Espanya i d'Europa, i això es deu al fet que mantenim un alt grau de creixement i desenrotllament del sistema sanitari públic valencià que ens ha portat a aconseguir eixos estàndards de qualitat que definixen l'excel·lència en la gestió dels servicis públics, en este cas, els de salut.

En este sentit, des de la Conselleria de Sanitat passarem i posarem en marxa una ambiciosa estratègia que es recolzarà en dos grans plans en els pròxims mesos: el Pla d'excel·lència i el Pla de salut de la Comunitat Valenciana.
Estos dos plans situen la persona com a eix fonamental de l'acció del govern i els treballadors de la sanitat com a element bàsic i vertebrador de la sanitat.

Pel que fa al primer pla, el Pla d'excel·lència naix amb la pretensió d'aproximar el sistema sanitari a les persones perquè se senten part integrant i determinant del sistema.
Amb altres paraules, pretén reformar i estendre el procés d'acostament entre el sistema sanitari i el ciutadà donant-li un major grau de compromís.

Entre els objectius que es definixen, els en destacaré tres: que la qualitat de la sanitat siga l'òptima i que això siga percebut pels ciutadans; garantir de forma continuada la qualitat dels processos assistencials i la formació d'incentivació dels professionals i, finalment, establir els compromisos permanents amb la participació ciutadana.

Pel que fa al segon dels plans, és a dir, el Pla de salut de la Comunitat Valenciana ha de marcar el rumb i el ritme amb què pretenen consolidar i ampliar de forma sostenible el nostre sistema sanitari.
Este Pla de salut de la Comunitat Valenciana naix del compromís polític del Govern Valencià amb tota la societat i se sustenta per al futur en elements tan importants com l'àmplia xarxa assistencial, que ja tenim, així com en l'inestimable valor dels professionals que treballen en esta xarxa.
Però, sobretot, serà possible gràcies a l'estabilitat política i econòmica que ha aconseguit i manté el govern de la Generalitat, una cosa absolutament necessària per a poder donar continuïtat als objectius plurianuals que recull este pla.

I amb este pla garantirem l'equitat en l'accés als servicis; incidirem en l'establiment d'un medi ambient saludable, que no provoque riscos per a la salut; fomentarem estils de vida més saludables; afavorirem la participació activa de la societat i reorientarem, en definitiva, els servicis sociosanitaris imprimint-los un segell d'eficàcia, accessibilitat, de disponibilitat i de qualitat.

Elements tan fonamentals com la participació, el voluntariat, el consens, la capacitat d'integració de plans específics o intersectorials o la solidaritat seran els protagonistes en tots i cadascun dels processos que es duguen a terme des de la Conselleria de Sanitat, a més de tot allò positiu que puguen aportar tots els agents socials implicats en el sistema sanitari.
Especial incidència farem per a potenciar aquells aspectes de solidaritat social tan necessaris per a la societat moderna i avançada, com és la valenciana.
És imprescindible conscienciar-nos de la creixent demanda social, quant a les donacions de sang i d'òrgans.
Esta és una necessitat que cal cobrir des de la solidaritat perquè tots som necessitats potencials.
I esta línia de conscienciació social serà un dels eixos fonamentals que caracteritzarà l'acció política de la Conselleria de Sanitat.

Com els deia anteriorment, senyories, el nivell científic i tècnic del sistema sanitari públic valencià és altament positiu i discorre per la mateixa senda que els millors del món.
Per tant, mantenir l'esforç a seguir en eixa mateixa línia serà en l'atenció, en el tracte i en les condicions de qualitat humana que es dispensen a les persones, com a centre i actors principals de l'activitat sanitària on situarem l'acció principal de la Conselleria de Sanitat en este últim tram de l'actual legislatura.

I, per acabar este segon torn, voldria agrair a les dos persones que han intervingut la relació de dades que han donat.
Vaig a prendre bona nota d'eixa relació de dades que vostés han assenyalat, vaig a dir-los ­i els ho dic ací hui públicament­ vaig a estudiar-les des de la humilitat i l'interés que tinc per deprendre i per conéixer a fons la realitat d'este departament que em toca ara mateix dirigir, com he fet sempre en totes les altres oportunitats.
I no tinguen vostés ningun dubte que si eixes dades estan basades en una realitat que està contrastada jo, tanmateix, seré el primer en imprimir un nou impuls a estes qüestions que vostés pinten tan de negre.
Crec sincerament que vostés pinten un panorama que no és el que percep la realitat social en esta comunitat i específicament la societat valenciana en el seu conjunt.

Com algunes de les seues senyories ha dit, la societat valenciana, els valencians en el seu conjunt, són gent molt intel·ligent i cada quatre anys té l'oportunitat d'optar per aquelles persones que representen de millor manera els seus interessos.
I la veritat és que algunes de les dades que vostés han donat ací, la societat valenciana ha tingut oportunitat ja de contrastar-les amb algunes oportunitats electorals i ni tan sols a dia de hui mantenen la més mínima discrepància en relació amb els compromisos que han assumit d'adhesió electoral i social a les polítiques del Partit Popular.

I una última consideració, senyora diputada del Partit Socialista, la màxima consideració, el màxim respecte per a les persones que tinguen algun tipus de patologia.
Però sàpien vostés també, sàpien vostés, que inclús si hi ha hagut algun nivell d'excessivitat en algunes manifestacions, jo sóc el primer a retirar-la.
Però vull dir-los que enfront del que és comprensible, assumible i acceptable, que és la crítica a una acció de govern, si es tergiversa eixa acció de crítica a l'acció de govern, perfectament legítima i perfectament correcta en termes democràtics, i se substituïx per la desqualificació personal, per la infàmia, la calúmnia i la maldat, que sàpien vostés que a mi em van a trobar sempre a l'aguait i en tenen per a estona, en tenen per a estona amb mi.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, l'il·lustre diputat senyor Botella.

Per favor, senyories.
.
.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, jo creia que vosté anava a aprofitar la segona intervenció per a explicar-nos alguna de les qüestions que li hem plantejat o inclús alguna qüestió novedosa més.
Ens ha llegit un fulletet més de propaganda i s'ha donat per satisfet.
Ha parlat, això sí, del tema de la participació ciutadana.
I jo vull recordar-li, senyor conseller, que hi havia una llei ací, al País Valencià, que es deia Llei del Sevei Valencià de Salut, que tenia entre els òrgans de participació un consell de salut del País Valencià i consells de salut comarcals, on estaven representats els sindicats, les organitzacions empresarials, els ajuntaments, les associacions de consumidors, de veïns, etcètera, etcètera, etcètera.
I que la conselleria estava en minoria en eixe consell de salut, perquè era lògic que aquell que anaven a controlar estiguera en minoria.

Hui s'ha elaborat una llei que es diu d'ordenació sanitària i parla d'un consell de salut del País Valencià on la conselleria està en majoria en el consell de salut on va a ser controlada; on s'ha retallat participació dels ajuntaments, de les organitzacions sindicals, dels consumidors, dels veïns, etcètera.
Eixa és la participació ciutadana?
Prenga's nota i revise això també.
Perquè, per descomptat, no és el que opinen els ciutadans i ciutadanes que estan organitzats.

Mire vosté, jo crec que una de les qüestions que vosté hauria de tindre en compte a l'hora de plantejar els greuges a Madrid és, en primer lloc, saber com estan gastant-se els diners al País Valencià.
Perquè no es pot exigir a un altre organisme, en este cas a l'Estat, que done més finançament si vostés els diners que tenen i els diners que els donen els malgasten.

I jo crec, senyor conseller, ­li ho recordaré perquè en aquell temps vosté no estava de conseller­ ací, en esta comunitat, estant el conseller Farnós de conseller de Sanitat, dels pressupostos de la Generalitat de la Conselleria de Sanitat es va sostraure una quantitat important, després d'haver-se aprovat el pressupost per a subvencionar un equip de futbol professional.
Eixe és l'interés del Govern Valencià en la sanitat valenciana.
I jo crec que davant una notícia d'eixe calibre, si jo sóc el govern de l'Estat, per descomptat que no done ni un duro.
I no estic dient que ara això es faça, però això està ahí.
I s'han fet altres coses, se'n fan altres.

Per tant, jo crec que el primer que s'ha de fer és ser modestos i tractar de regularitzar quina és la situació que tenim i en què estem gastant-se els diners.
I a partir d'ahí exigir i exigir, lògicament, estiga el govern de Zapatero o estiga el qui siga, perquè en tots els vuit anys que hi ha hagut del govern d'Aznar, el govern de la Generalitat Valenciana no ha reclamat res; més bé el que ha fet és firmar un conveni entre el senyor Zaplana i el senyor Aznar que perjudicava al País Valencià i que eixe és el finançament que en estos moments estem patint.

Com vosté ha parlat de la importància dels nous centres i del paper dels professionals, jo vull dir-li que la sanitat valenciana funciona malgrat la política de la conselleria, gràcies als bons professionals i a l'esforç que fan en molts casos i en molts llocs els professionals de la sanitat valenciana.
Perquè, mire, a Torrevella, per exemple, en estos moments, en el centre de salut no es cobrixen totes les vacants existents i estem a un mes de l'estiu.
I a un mes de l'estiu significa que inclús van a retallar el personal, perquè la gent se'n va de vacances i no estan previstes les substitucions totals de la gent que se'n va de vacances.

Eixes són les polítiques concretes i els problemes concrets.
La resta són bones paraules: són discursos, són plans, són coses que ací vénen i es plantegen i d'ací tres o quatre mesos tornen i tornen a dir el mateix i no passa res.
Però la gent està patint eixes conseqüències.
I, per descomptat, a mi em sembla que no es pot donar la culpa d'una mala gestió ni als jubilats, ni als estrangers que vénen ací, ni als turistes, ni, en este cas, als immigrants.
Perquè un govern té la responsabilitat de donar satisfacció a tots els ciutadans i ciutadanes que viuen i treballen al País Valencià.
I si té dificultats que les plantege on toque.
Però jo crec que no es pot culpar, en este cas, a col·lectius, que a més a més alguns d'ells el que vénen és a aportar divises al País Valencià i que, en definitiva, damunt són els culpables de la situació de la sanitat valenciana.

Acabe, senyor conseller, dient-li ­acabe, acabe, sí, efectivament­ acabe dient-li que, malgrat que hui no ha donat satisfacció a les qüestions que se li han plantejat en este cas des del meu grup, tinga en compte que nosaltres anem a tindre ­ho haurà llegit en la premsa­ anem a tindre un seguiment exhaustiu de la seua labor al front de la conselleria.
No perquè siga vosté, sinó perquè nosaltres volem que la sanitat.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

.
.
.
funcione adequadament en el País Valencià, que siga una sanitat de qualitat i que, a més a més, tinga una bona gestió que faça possible que els diners públics siguen transparents davant l'opinió pública i la gent veja que, efectivament, allò que s'aprova ací i acordem després es porte a la pràctica.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, yo, la verdad, que tengo una hoja de ruta muy transparente y muy limpia y, por lo tanto, no voy a admitir, bajo ningún concepto, amenazas ni coacciones.
Eso para empezar.
Mi mochila está muy limpia y muy transparente.
Eso para empezar, porque me ha parecido que no era adecuado, cuando primero ha hablado muy bien y después dice: «Pero, ¡eh!
, aquí estoy, ¡eh!
».
Conmigo, desde luego, amenazas nunca, jamás, jamás.
*(Aplaudiments)*

Y hablando de lo que realmente interesa a los valencianos y valencianas.
.
.
Ahora voy a hablar un poquito de los profesionales, porque me parece ya cansino que ustedes con la carrera profesional, que estamos totalmente de acuerdo, pero queremos mejorarla; copien de Andalucía, del Servicio Andaluz de Salud, copien, que los interinos también van a tener oportunidades de tener carrera profesional.

Y le voy a decir más: acaben con los contratos basura, que los hay; contratos fuera de plantilla; contratos por atención continuada; contratos por cúmulo de tareas.
¿Usted sabe la cantidad de contratos que hay en esta comunidad?
¿Usted sabe lo que están viviendo los profesionales para atender a las personas con la dignidad y con la calidad que se merecen?
Por lo tanto, yo creo que se merecen de verdad, de verdad, no solamente con palabras, una apuesta decidida por los profesionales de esta comunidad, para que tengan tiempo suficiente y tengan 25 ó 30 consultas cada uno y no 60 ó 70, y para que, además, puedan hacer promoción y prevención de la salud.
Que ustedes hablan mucho de promoción y de prevención, pero luego no ponen los recursos y se olvidan.
¿Sabe cuántos contratos hay fuera de plantilla?
Lo dice el CES, no lo decimos nosotros, ¿eh?
6.
311.

Y luego, cuando hablan del gran esfuerzo de esta comunidad, mire, estamos a la cola del Estado español en inversión directa, de responsabilidad de la Conselleria de Sanidad en sus presupuestos, a la cola del Estado español.
Muy alejados de la media y a años luz de muchas comunidades.
El año pasado ­hablo de presupuestos iniciales 2005 y población QQR 6819, para que no se confundan y luego no sepa de dónde sacamos los datos­, el año pasado, 117 euros menos por persona y año, y este año 147 euros menos por persona y año.
Y no le hablo de La Rioja, que está en 1.
400, o Extremadura 1.
233, o Navarra 1.
233, o Castilla-La Mancha 1.
148, y nosotros no llegamos a los 1.
000 euros, estamos por bastante debajo de los 1.
000 euros.
Ahí es donde se ven las prioridades de un gobierno.

Y, ¿luego usted me habla de transparencia y de buena gestión?
Transparencia cuando no han tramitado ya ­que es el colmo, lo que no había pasado nunca­, en la Mesa de las Cortes no tramitar ni las preguntas para saber la deuda a las empresas proveedoras de material y productos sanitarios y saber lo que debemos en medicamentos.
No han tramitado ni las preguntas, porque dicen que a qué empresa deben.
.
.
que eso no es interés social.
Pues eso es tres más que dos, que es lo que ustedes aplican.
Es la norma que mejor conocen.

Por lo tanto, nosotros lo que queremos es todo nuestro apoyo para de verdad mejorar la sanidad pública en esta comunidad.
Tendrán todo el apoyo, pero pueden empezar.

Porque usted habla de la excelencia, que van a presentar un plan de excelencia.
Nosotros ya presentamos una interpelación y tenemos presentada una moción subsiguiente, que creo que la debatiremos la semana que viene, de calidad y excelencia.
Tienen la oportunidad de votar que sí.

Y, ¿ustedes hablan de participación, cuando en la Ley de ordenación sanitaria, una ley totalmente retrógrada y regresiva en la participación, donde disminuyeron la participación de los colectivos sociales, de los representantes de los consumidores, de todo el mundo, y aumentaron la participación de la administración?
Consenso, sí.
Tienen la oportunidad.
También tenemos pendiente de debate una moción subsiguiente a una interpelación, donde decimos muy claro que se presente un proyecto de ley modificando el artículo 18 de la Ley de ordenación sanitaria, que hace referencia a la participación ciudadana.
Y ahí decimos qué queremos nosotros hacer en participación ciudadana.
Y le aseguro que es muy diferente a lo que está plasmado en la ley.
Y eso sí que es creer de verdad en la participación ciudadana, más allá de la propaganda y de la publicidad.

Y, ¿hablan de los chequeos para mayores de 40 años?
Usted ha dicho 120.
000.
¿A cuántos valencianos y valenciana iba dirigido?
A más de un millón de valencianos y valencianas.
Ustedes les mandaron una carta muy bonita, firmada, con mucha propaganda, mucha publicidad.
120.
000.
Saque el porcentaje.
Ya no quiere nadie hacerse un chequeo, porque se han dado cuenta de que eso es un fraude, que eso es una propaganda.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

.
.
.
que eso es una publicidad.

Y, ¿dónde está el derecho de las mujeres a la analgesia epidural?
Y, ¿dónde está el derecho al diagnóstico genético preimplantacional para que las personas que tienen una enfermedad hereditaria tengan la seguridad de que van a tener un hijo sano?
Y, ¿dónde está el derecho a la segunda opinión médica?
Y, ¿hablan de la libre elección de médico y centro?
La última comunidad.
Si hay comunidades, como Andalucía, que hace 10 años que tienen ese derecho ya.

Por lo tanto.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, finalitze, per favor.

**La senyora Llinares Cuesta:**

.
.
.
yo les pido un poquito más de seriedad.
Y, sobre todo, los valencianos tienen que entender que el cambio de prioridades pasa por un cambio de gobierno que de verdad crea en la sanidad pública.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per a finalitzar la compareixença té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora diputada del Grup Parlamentari Socialista, eixa afirmació retòrica que vostés estan disposats a recolzar la sanitat, la veritat és que es contradiu amb les oportunitat que tenen vostés d'eixir ací, utilitzen tres oportunitats per a parlar i no reconeixen una sola cosa ben feta en la sanitat valenciana.

Jo no sé què entenen vostés per recolzar la política de sanitat i que ens anem a trobar en eixe punt per a poder desenrotllar de forma conjunta determinats objectius de la política de salut i sanitària a la Comunitat Valenciana.
Que vostés desaprofiten esta oportunitat per a ni tan sols signar una única cosa, expressa la situació en què estan vostés, en una situació d'apocalipsi en què la falta d'idees els porta a estar reiterant sempre un discurs que realment és rebutjat per la ciutadania.

I ha acabat vosté les seues paraules dient que els valencians es mereixen el que es mereixen.
Però, bé, jo crec que estem ja cada dia que passa més a prop de vore exactament el que els valencians volen.
Fins a hui, fins a hui, fins al dia de hui, al dia que estem parlant ací, després de tres anys de labor d'oposició per part de tots vostés, no hi ha un sols sondeig d'opinió, una sola enquesta d'opinió, ningun estudi demoscòpic que els done a vostés la més mínima possibilitat d'assumir responsabilitats de govern en esta comunitat.
*(Aplaudiments)*

Imagine's, imagine's el panorama que els esperava a vostés d'ací a final d'esta legislatura, on el govern del president Camps està ja centrant els seus esforços perquè la ciutadania valore el que s'ha fet des d'ací.
Si ni tan sol les enquestes que vostés filtren els dóna la més mínima possibilitat de governar, imagine's vosté d'ací poquet de temps com anem a vore'ns en esta comunitat les circumstàncies polítiques.

Però, bé, jo vull fer un esforç des de la humilitat, des de la modèstia, des de l'afany que tinc, en esta primera etapa ­almenys, almenys, per mi no va a quedar­, d'oferir-los unes propostes constructives i esperar de les seues crítiques, i també de les seues aportacions, la possibilitat que hem de tindre per a millorar la política sanitària i de salut a la nostra comunitat.

I vull fer-ho això respectant les opinions que en alguns casos ­jo els torne a dir­, les respecte, però crec que o tenen falta d'informació o manegen alguna dades que no es corresponen amb la realitat o, el que podria ser pitjor, estan basades exclusivament en desqualificar l'acció d'un govern, que això sempre és una cosa preocupant en aquells que volen ser algun dia alternativa, perquè, clar, la falta d'arguments moltes vegades el que assenyala és que al no tindre alternatives, no s'arriba mai a ser alternativa.

En les dos intervencions que he fet abans he volgut ressaltar els aspectes fonamentals sobre els quals se centrarà la política sanitària.
Un d'elles és, el primer ­torne a dir-ho­, és situar les persones en l'epicentre de l'activitat sanitària, aproximar el sistema sanitari al ciutadà, imprimir un segell de qualitat i fer que tot el sistema sanitari siga més humà.

I en segon lloc, és imprescindible que els professionals del sistema sanitari, tots els treballadors i treballadores se senten involucrats en les decisions i actuacions que es plantegen, estiguen incentivats i se senten protagonistes dels importants avanços i millores necessàries per a mantindre en l'avantguarda el nostre sistema de salut.

Per cert, que això és participació ciutadana, això és compromís cívic.
I, bé, ningú a estes hores ha de descobrir el nivell de consens que l'anterior titular d'esta cartera ha aconseguit de tots els agents econòmics i socials directament vinculats a la sanitat valenciana, a través d'acords que són hui exemplars i únics a tot Espanya.

Per tant, quan es parla de participació ciutadana, cal baixar a la realitat, veure l'esforç d'un govern i d'un conseller que ha estat treballant, obrint vies al diàleg social i damunt ser capaç de concretar-ho en acords estables en esta comunitat.
Eixa és la participació ciutadana, eixa és la intervenció de la societat civil en les accions del govern.
I la resta és pura retòrica.

A més de donar continuïtat a estes iniciatives polítiques ­és la meua voluntat ja exposada fins ara­, vaig a intentar també aprofitar esta oportunitat dels mesos que ens queden fins a les eleccions per al desplegament del Pla estratègic de l'Agència Valenciana de Salut, la culminació del Pla estratègic per al sistemes d'informació o l'impuls al programa de millora de les infraestructures «Construint salut».

La Conselleria de Sanitat va a posar en marxa i donarà un impuls definitiu a algunes línies d'actuació en què ha treballat i que a partir d'este mateix mes de juny podrem concretar amb accions específiques.
Vull destacar la posada en marxa de la carrera professional.
Els anuncie que en el mes de juliol els professionals sanitaris voran recompensada, per primera vegada, el nivell de capacitació professional que cada un d'ells ha adquirit al llarg de la seua vida professional.
I per a afrontar esta mesura, els recorde que va a habilitar-se ja en el pressupost de l'any 2006 una partida de 12 milions d'euros.
Sense eixir-nos d'esta parcel·la professional, la nostra intenció ­ho he dit també abans­, va a ser donar passos en la línia de culminar l'oferta d'ocupació pública extraordinària.
Oferta que, com saben, van ser programada per a disminuir la temporalitat, que és una preocupació que compartim per a intentar solucionar-la.

Pel que fa a la política d'atenció al pacient, tots els nostres esforços se van a encaminar en els pròxims mesos a impulsar els grans objectius i línies d'actuació del Pla d'excel·lència de la Conselleria de Sanitat a què ja he fet referència en la intervenció anterior.

I també, sense eixir-nos d'esta línia d'acció, en els pròxims mesos presentarem a l'opinió pública el text definitiu del segon pla de salut de la sanitat valenciana.
Este text, que va a donar a conéixer recentment el president de la Generalitat.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor conseller, vaja finalitzant.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Moltes gràcies.
Acabe de seguida, presidenta.

I en un altre ordre de coses, volia també anunciar-los el treball intens en la potenciació, en este últim tram de la legislatura, de la salut pública.
D'ací al final d'esta legislatura anem a treballar en el desplegament normatiu de la llei de salut pública, que és un corpus legal que estic convençut que ajudarà a canviar la concepció tradicional que tenim d'esta parcel·la tan important de la política sanitària.

Vull assenyalar també, com he dit al principi, que anem a posar en marxa, abans que acabe esta legislatura, el Centre Superior d'Investigació en Salut Pública, el primer Pla de salut bucodental i el Pla autonòmic de preparació i resposta davant la pandèmia de grip aviària que ja hem anunciat.
I, per descomptat, anem a incrementar, com no pot ser d'una altra forma, el nombre de llits hospitalaris i també generar els llocs de treball que hui el sector de la sanitat es mereix.

Per acabar, senyories, vull agrair-los una vegada més l'atenció que han tingut davant d'esta compareixença.
I reiterar-los, i els ho dic de forma molt sincera, que en els pròxims dies estic en condicions que el que vostés pensen que puguen representar millores per al funcionament de la sanitat a la Comunitat Valenciana, no tinguen vostés ningun dubte que estaré receptiu i amb la millor voluntat d'incorporar les innovacions, les suggerències i les propostes al que és en estos moments un nivell de gestió excel·lent de la sanitat i de la salut a la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies, honorable conseller.

Finalitzat este punt, s'alça la sessió.

Moltes gràcies, senyories.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 40 minuts)*