Pol%C3%ADtica%20Social%080801.10.16%20macro.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 16 d'octubre de 2012.
Comença la reunió a les 10 hores i 43 minuts.
Presideix la diputada senyora Mónica Oltra Jarque.
Reunió número 11/I.

La senyora presidenta:

Anem a començar, si totes les senyories estan en disposició, anem a començar la Comissió de Política Social i Ocupació, hui dia 16 d'octubre.

En principi no hi ha alteració de l'ordre del dia.
Hem quedat amb els portaveus que farem les tres primeres PNL, per organització del treball parlamentari hui; i ja hem quedat que suspendríem i, previsiblement, podria ser el 31, si tots els grups se poden organitzar les substitucions perquè coincidix en altres comissions.
Però, en principi, el 31 de maig, perquè les seues senyories ho tinguen en un interrogant en l'agenda fins que ho confirmen.
.
.
(Veus) He dit de maig?
(Remors) D'octubre!
És que a mi la primavera me va més que la tardor, com podran vostés observar.
Això volguera jo, estar en maig.
Bé, no, d'octubre, òbviament.

Aleshores fiquen-s'ho en un interrogant fins que els seus portaveus de la comissió li ho confirmem.
Val?
(Veus) Exacte.
Hui faríem els tres primers.
Els tres no, els quatre primers, eh?
Perquè ara anem a fer el primer, quan la secretària passe el full d'assistència per a vore si hi ha quòrum.
Quan vosté vullga.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora secretària.

Anem també a donar la benvinguda als convidats que hi ha a la comissió i als mitjans de comunicació que ixen corrent, espere que no siga per res d'esta comissió.

I ara tenen les seues senyories en la carpeta l'acta de la sessió anterior.
Si no hi ha cap observació a fer la donaríem per aprovada.
Si les seues senyories estan d'acord?
Sí?
Molt bé.
Doncs, aleshores aprovem l'acta de la sessió anterior per unanimitat.

I passaríem al punt dos.
Prèviament hem de fer un canvi en la presidència, com vostés ja saben.

Moltíssimes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Yolanda Violeta García Santos)

Proposició no de llei sobre la preservació de l'obra social per part dels futurs bancs sorgits de les caixes d'estalvi que hagen d'operar en el nostre territori, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
183, BOC número 99)

La senyora vicepresidenta:

Bien, continuamos con el siguiente punto del orden del día.

El segundo punto, que es toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la preservación de la obra social por parte de los futuros bancos surgidos de las cajas de ahorros que vayan a operar en nuestro territorio, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Molt bé.
Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, comentar que n'hi ha una esmena del Grup Compromís a esta proposició no de llei.
En quin sentit?
En el sentit que esta proposta en principi se presentà en maig, però se va haver de reiterar perquè saben les seues senyories que aquelles iniciatives que no poden entrar a ser debatudes perquè no s'han publicat o perquè no s'ha pogut esgotar l'ordre del dia, doncs se reiteren en el següent període de sessions.
I aleshores això fa que a vegades una cosa que s'ha presentat en maig se debata a octubre, i que eixe desfasament faça que s'haja d'actualitzar.
Aleshores l'esmena no és una qüestió menor, no lleva el sentit.
Però, en compte de parlar als futurs bancs, se diu amb les «entitats bancàries sorgides» perquè el procés que en maig estava obert, ara ja està prou tancat.

En eixe sentit, plantejar que ja en maig se parlava que la reestructuració del sector financer espanyol i la bancarització de les caixes d'estalvi que hi havia tradicionalment al nostre territori, però també a d'altres, perquè de fet les fusions han fusionat caixes de diferents territoris, bé, això anava a fer que se produïra un panorama d'incertesa econòmica i a més que quedara en l'aire què anava a passar amb les obres socials de les caixes, que en principi era i hauria de ser la funció més important de les caixes d'estalvi, que és l'obra social.

Perquè, si atenem al naixement de les caixes, estes naixen amb una vocació no tant de rendibilitat de beneficis, sinó naixen amb una vocació de servir d'entitat de crèdit i estalvi a les capes populars, a les capes treballadores i, per tant, també naixen amb una vocació de tindre una obra social i d'invertir els seus beneficis, diguem, en obra social.
I dic «invertir» parlant d'una inversió social, d'una inversió de sostenibilitat de la justícia i l'equitat.

La Confederació de persones amb discapacitat física i orgànica de la comunitat, Cocemfe, com a entitat sense ànim de lucre i declarada d'utilitat pública, que recorde que aglutina a més de noranta associacions de tot el nostre territori, van mostrar ja en este període la seua preocupació per la desaparició de les caixes i, per tant, de la seua obra social, les aportacions de les quals han contribuït a la millora de la qualitat de vida del col·lectiu de persones amb diferents capacitats i a la integració en la societat.

Des d'esta entitat es va demanar als representants públics i forces polítiques que prengueren les mesures en l'àmbit parlamentari escaient perquè amb els canvis legislatius escaients se poguera obligar les entitats bancàries que sorgiren d'estes fusions a mantindre l'obra social com a una de les seues prioritats.
I que eixos beneficis anaren destinats, com dic, al tercer sector, a les ONG, en fi, a tots els àmbits, tant socials com culturals, que les caixes destinaven la seua obra social.

Nosaltres, en eixe sentit, vam redactar la proposta de resolució que és preservar les obres socials a la nostra comunitat, òbviament també a la resta de l'estat espanyol, i que part dels seus beneficis siguen destinats a la labor social de les ONG i col·lectius en risc d'exclusió social -ahí hi ha una errada, no és «rics» d'exclusió social, açò ha de ser un error que haurem de mirar amb el psicoanalista, no és «rics», sinó «riscs», els faig esta anotació.

Miren vostés, que el Reial decret 11/2010, que va obrir les portes precisament a la bancarització de les caixes, inicia la seua exposició de motius en el següent tenor.
Diu: «Les caixes d'estalvi espanyoles complixen una funció essencial dintre del nostre sistema financer i del nostre entramat social.
Des d'un punt de vista econòmic han estat al llarg de la història motor del creixement, imposant el foment de l'estalvi, la mobilització de recursos i la inclusió financera en el conjunt dels ciutadans.
Alhora s'han configurat com un element determinant a l'accés al crèdit de famílies i empreses.
I, per altra, han actuat en benefici de l'interés general a través del compliment de la seua funció social.
La dedicació dels seus excedents a la dotació de béns i serveis socials en els territoris que actuen resulta un complement indispensable dintre del nostre estat de benestar».

És a dir, el mateix preàmbul de reial decret de bancarització de les caixes, per criticable que siga, sí que diu que resulta un complement indispensable.
I per això també en el seu articulat es preveu, en l'article 11, apartat f, la creació i dotació d'obres beneficosocials, així com l'aprovació dels pressupostos anuals de la gestió i liquidació d'estos.
És com a funció, és a dir, sí que hi ha una previsió de les obres socials.
Sí que és cert que també parla de la dissolució, amb la qual cosa deixa la porta oberta al que estem visquent ara.

I també diu en l'article 27 que per a garantir el compliment de l'obra benèfica social de la caixa d'estalvis se crearà una comissió d'obra social.
És a dir, que sí que no desconeix la nova legislació el fet que l'obra social és indispensable i que a més crea els mecanismes per a mantindre-la.

Els he de recordar que Caixa Madrid, que és el 52% del BFA -el BFA és el que ha sorgit després de.
.
.
la matriu BFA després de la fusió- ha passat de destinar 252 milions en obra social en 2007 i 124 en 2010 a 99,9 en 2011.
És a dir, 2,5 vegades menys que en 2007 i 56 en 2012.
És a dir, una cinquena part que en 2007.

L'any 2010 Caixa Madrid va anunciar el tancament gradual de 21 biblioteques, que podrien ascendir a 35 enguany, de les 39 que disposa, i que ha motivat una campanya en, per exemple, en actuable.
es.
I 19 també, el tancament de 19 llars de gent major.

Bancaixa, que és la segona gran entitat de Bankia, amb el 37,7% del BFA, va aplegar a destinar 83 milions a obra social en 2007, per a passar a 55 en 2010 i 36,4 en 2011.
I per a 2012 compta amb 28,3.
És a dir, també pràcticament una quart part del que es destinava.

Caixa Canàries va passar de 14,5, a 15,8, a 13,3, a 9.
I, finalment, a 2,8 en 2012.
I Caixa Segòvia en el mateix sentit, passant de 8 en 2010 a 3,5 enguany.

Caixa d'Àvila té la mateixa evolució.
Caixa Rioja i Caixa Laietana també.

Nosaltres entenem que esta evolució no pot seguir així.
Si sumem les dades totals de 2010, la Confederació Espanyola de Caixes d'Estalvi, la CECA, de les set caixes van aportar 205,9 milions, un 16% de la despesa en obra social de les caixes d'aquell any.
Eixos projectes, només vore els pressupostos de 2012, ja vorem la liquidació quan acabe l'any, perillen per al futur i sumen un 51,5% menys.

Esta evolució, a tenor dels esdeveniments dels últims mesos, el rescat de Bankia, el forat que Bankia té en les seues arques, doncs òbviament sembla que vaja a ser sostinguda, no?
, diguem, la davallada de les inversions en obra social.

I nosaltres entenem que no pot ser.
I menys quan s'està plantejant una nacionalització del BFA, demanant el rescat de fet.
Entenem que l'obra social se'ls ha de posar a estes entitats com a objectiu indispensable que no poden prescindir d'ella.
Per què?
Perquè s'han nodrit de diners públics, perquè la seua gènesi, el seu naixement està motivat precisament pel tema de la destinació de diners a obra social i està previst que no siga el guany, el lucre, l'objectiu principal d'una caixa, i la seua bancarització no pot convertir-les en un banc més, o no hauria de convertir-les en un banc més, encara que això siga el camí que han agarrat els gestors actuals, també els anteriors, perquè la llei de bancarització ja ve del govern central anterior i, per tant, nosaltres entenem que ahí els dos grans partits malauradament s'han posat d'acord en encetar un camí d'acabar amb les caixes i la seua funció social i convertir-les en purs bancs que el seu únic objectiu és guanyar diners.

Si tenim en compte que les caixes d'estalvi poden dedicar fins a un 50% dels beneficis que obtenen cada any a obra social, la mitjana dels últims anys ronda el 20%.
És a dir, que ni tan sols en els anys que no.
.
.
abans de la bancarització s'estava complint amb açò.

Si a més veiem l'escàndol que ha suposat algunes despeses de les caixes, les indemnitzacions multimilionàries a qui ha afonat les caixes, la partidització sense escrúpols per a fins electorals dels diners de les caixes, doncs veuran les seues senyories la necessitat imperiosa de mantindre, obligar les entitats financeres sorgides de les fusions a mantindre l'obra social de Bancaixa.

Tinguem en compte que persones majors, persones sense llar, malalts d'alzhèimer, de pàrkinson o estudiants que se beneficiaven de l'obra humanitària, per exemple, de Bankia o de les set caixes que integren BFA, doncs perillen perquè les subvencions majoritàriament s'han nodrit de l'obra social d'estes caixes.

Entenem que s'ha de seguir la recomanació i la reivindicació de Cocemfe, perquè és un col·lectiu a més molt afectat, ells saben molt bé les seues entitats que integren esta federació els diners que han rebut de les obres socials i la necessitat que hi ha que eixe finançament no es trunque, ja que ha anat minvant, que no desaparega del tot, que pareix que és el seu destí si les coses seguixen aixina.

I per això, nosaltres, amb l'esmena que els acabe de dir, que és una esmena simplement per a actualitzat la proposta de resolució, el que demanem és que el Consell se dirigisca i inste el govern de l'estat a adoptar les modificacions legislatives escaients per a obligar les entitats financeres sorgides de les caixes d'estalvi que destinen eixos diners en obra social, que, com deia, digam, la legislació anterior, podia suposar fins al 50% dels beneficis.
I que, per tant, bé, en el percentatge que marque el govern central, que ahí ni tan sols hem entrat, se destine part d'eixa obra social, a banda del tema cultural, al tema social, a la labor social de les ONG, i col·lectius amb risc d'exclusió i col·lectius amb discapacitat, col·lectius que treballen, en definitiva, en la part més vulnerable de la nostra societat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Oltra.

Por parte del Grup Parlamentario Esquerra Unida, señora Albiol.
Cuando quiera.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé.
Nosaltres, des d'Esquerra Unida, som de l'opinió que s'ha de mantindre tota l'obra social en tota la seua dimensió.
I, per tant, compartim i valorem positivament la proposició no de llei presentada pel Grup Compromís i, per tant, la importància que té l'obra social tant de la CAM -o que tenia- com de Bancaixa i d'altres caixes d'estalvi a altres territoris de l'estat espanyol.

En primer lloc, cal dir que l'obra social està en risc per decisions polítiques que es van prendre en el seu moment, entre altres coses, perquè es va pactar entre el Partit Popular i el Partit Socialista eixa privatització de totes les caixes d'estalvi quan es va fer eixa reforma del sistema financer.
Des d'Esquerra Unida ja ens vàrem oposar en el seu moment a la privatització de les caixes d'estalvi, perquè, bé, pensàvem i pensem que les caixes tenen una funció social, més enllà dels beneficis econòmics que només té la banca.
I, per tant, ens vàrem oposar, com dic, a la privatització de les caixes.
Part d'eixa funció social de les caixes és eixa obra social, que jo crec que té una importància que ningú pot posar en dubte.
I de fet, ahí tenim també les paraules de Cocemfe, exigint que continue eixa obra social.

I, per tant, nosaltres, des d'Esquerra Unida, pensem que sí que cal exigir el manteniment d'aquesta obra social, i més quan estem parlant de bancs, perquè al final el que ha sorgit són entitats bancàries que estan rebent diners en quantitats multimilionàries per part del govern, és a dir, diners de tots i de totes, diners públics, diners dels nostres impostos s'estan anant a parar a eixes entitats bancàries.

Per tant, jo crec que amb més motius encara s'ha d'exigir que, almenys, mantinguen eixes obres socials que abans tenien les caixes d'estalvi.

I res més.
Simplement anunciar el vot a favor.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias.

Por parte del Grupo Parlamentario Socialista, la señora López Barceló.
Cuando quiera.
López Ramón.

La senyora López Ramón:

Buenos días.

Muchas gracias.

Bien.
Efectivamente, el objetivo de la obra social tiene un carácter benéfico no desde ahora, sino desde hace más de 170 años.
Su objetivo no es hacer valer la caridad, sino que es un objetivo absolutamente viable y absolutamente justo.
Su objetivo es reconducir el ahorro popular a la inversión y, con ello, realizar una labor social en el ámbito territorial de su influencia.

¿Qué nos ocurre?
Que la mala gestión financiera de las cajas de nuestro territorio ha supuesto el fin de las cajas de ahorro de nuestra comunidad.
Ante esta situación, desde esta cámara, el Grupo Parlamentario Socialista entiende que no nos podemos quedar impasibles, no podemos dar la espalda, en este caso, a Cocemfe, que, efectivamente, agrupa a más de 90 asociaciones destinadas a atender a los más necesitados, a las personas mayores, a menores, a discapacitados.
No podemos dar la espalda a entidades que realizan esta labor necesaria y social y que hay que recordar que hasta la fecha se deben, entre otras cargas, a las deudas del Consell, se deben 38,5 millones a nivel estatal a estas asociaciones.

Ante esta situación, no podemos quedarnos como si no pasar nada.
Yo creo que es de justicia votar a favor de una PNL con este contenido, porque a estas personas se lo debemos.
Estas personas necesitan.
.
.
, muchos de ellos es lo único que tienen para mejorar su calidad de vida, máxime cuando estamos viendo como el tercer sector, como la ley de dependencia se está sumiendo en la absoluta miseria, dando la espalda y dejando de lado a estas personas necesitadas.

Creo que es de justicia, como decía, votar a favor de esta iniciativa, porque estas personas se lo merecen y a estas personas se lo debemos.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, el señor Ibáñez.
Cuando quiera.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias.

Bien.
A mí, en primer lugar, me gustaría diferenciar varios aspectos de esta PNL, porque se mezclan algunas cuestiones en las que podríamos estar a favor y otras en las que estamos en contra.
Y además, debo decir que sorprendido de algunas de las intervenciones que he escuchado anteriormente a la mía.

En primer lugar, yo quiero resaltar que nadie duda, sino todo lo contrario, del beneficio que tiene la obra social y que ha tenido la obra social para infinidad de asociaciones y de colectivos sociales de toda nuestra comunidad, no solo de Cocemfe, sino absolutamente de todos, y de Concemfe en particular.
Y tengo que decir que lo conozco plenamente.

Pero yo creo que no hay olvidar que ese beneficio social es producto de una estructura, de un sistema financiero en nuestro estado y que ese sistema financiero ha ido cambiando de una forma paulatina.
Me ha sorprendido oír algunas voces en este aspecto, de que ahora se apoya, cuando precisamente ese cambio sustancial que se da en los órganos de gobierno de las cajas de ahorro se produce con un decreto del 2010.

Por lo tanto, bueno, quizá alguien se debería de repensar por qué se hizo eso, si ahora parece ser que se está en contra.
Yo ciertamente no lo entiendo.

Pero además, no hay que olvidar -y la señora Oltra ha hecho referencia precisamente a este decreto ley, el 11/2010-, que el propio artículo 5.
3 es la que nos da la clave de todo esto.
Es decir, nuestras entidades bancarias, nuestras cajas de ahorro, nuestras ex cajas de ahorro se van a transformar en fundaciones especiales precisamente en cumplimiento del artículo 5.
3 de ese real decreto que creo el gobierno socialista -y que ahora parece ser que ya no lo queremos saber que se creo entonces- y que están abocadas a la transformación en unas fundaciones.
Fundaciones que asumen el activo y el pasivo de toda la obra social y que se centrarán legalmente en atender y en desarrollar esa misma obra social.

Hay que tener en cuenta que estas fundaciones no tendrán ninguna vinculación patrimonial con las entidades financieras que hayan nacido de este negocio de las cajas.
Pero sí que es cierto que por parte del gobierno valenciano, por parte del Consell se están potenciando medidas para que haya una vinculación importante de estas fundaciones con todo este entramado social de nuestra comunidad, a través de fórmulas, como pueden ser el patrocinio o el mecenazgo.

Yo creo que no podemos obviar que existe una norma, una norma que aboca a la transformación en fundaciones y que serán después estos órganos fundacionales los que vayan a realizar, con el activo y el pasivo de la obra social que tengan, el desarrollo de nuevas actuaciones.
Pero, desde luego, no podemos dejar de pasar por alto que esta situación es una situación que deriva de un Decreto ley 11/2010 y que lo único que se hace es cumplir la reorganización de las entidades bancarias, por otro lado, modificando una ley de ordenación bancaria, que creo que era del año 1954.
Por lo tanto, creo que ha llovido también bastante desde entonces.

Por lo tanto, estamos absolutamente de acuerdo en el aspecto social de la obra social, de la necesidad de seguir implantando obra social, pero, lógicamente, tenemos que tener en cuenta cuáles son los instrumentos que hoy, hoy, no ayer sino hoy, gozamos.

Y, por lo tanto, desde el punto de vista de la ordenación del sistema financiero y con los instrumentos que hoy gozamos, la única fórmula válida es instar a estas fundaciones que nacen de estas entidades, de estas cajas de ahorro de nuestro territorio, a que de alguna forma inviertan en obra social, pero no, desde luego, podemos instar a ningún otro tipo, como pretende esta proposición no ley, sencillamente porque no puede ser.

Porque es que si se ha presentado una enmienda para modificar un poco este texto, de acuerdo a una realidad latente, no se puede desconocer que hay otra realidad, y es que estas entidades se han transformado en fundaciones.
Y, por lo tanto, yo creo que hay que estar a lo que en este momento tenemos.

Desde luego, por parte de mi grupo, el total respaldo a que cualquier fundación o cualquier entidad siga apostando por el entramado social de nuestra comunidad, pero, desde luego, la fórmula que aquí se presenta no es la adecuada, porque sencillamente no es posible en este momento.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Ibáñez.

Para réplica, señora Oltra.
Cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Senyor Ibáñez, a mi m'ha.
.
.
, no sé, vosté ha dit que.
.
.
M'agradaria que m'explicara en què està d'acord.
I vosté ha dit que n'hi ha coses en la proposta que està d'acord i altres que no.
I les que està d'acord no m'ha explicat, entre altres coses, perquè la proposta de resolució és una frase, una.
Aleshores, si és que vosté està d'acord amb la meitat de la frase i no d'acord amb l'altra, no entenc jo molt bé en què se pot estar d'acord o no.
Altra cosa és l'exposició de motius.

Però la part que nosaltres votem ací és la proposta de resolució, i és molt clara.
Diu: «Adoptar les modificacions legislatives escaients en el sector financer, amb la finalitat d'obligar les entitats financeres sorgides de les caixes d'estalvi, que operen al nostre territori o vagen a operar en el nostre territori, a preservar les obres socials com a tal en la nostra comunitat i que part del seus beneficis siguen destinats a la labor social de les ONG i col·lectius en risc d'exclusió.
» Això és el que diu.
En això o s'està d'acord o no s'està d'acord.

Però el que no pot dir és que les coses han anat canviant.
No.
Mire, ací no baixen els déus de l'Olimp i canvien les coses.
Les coses les han canviat vostés.
I en este cas concret, vostés i el senyor Zapatero, que bé que se posaren d'acord en este tema de les caixes.
Perquè vosté dirà que ho aprovaren des del govern del senyor Zapatero, i això és de veres, però bé que se posaren d'acord amb vostés.
I, per tant, va pillar l'època en què el senyor Zapatero fea allò que li venia molt bé a la dreta.
Aixina li va anar en les eleccions.
Punt.
Ja està.
El senyor Zapatero passà a la història.

Aleshores, ara vosté me dirà que les coses no han canviant.
És el que vostés han volgut, com dic, amb algunes complicitats indispensables, és clar, en aquell moment.
I vostés han volgut perquè estan seguint.
.
.
, fent-li el joc al poder financer, que és a qui li interessa esta bancarització de les caixes.

Perquè, clar, què vol dir això que una entitat financera puga destinar el 50% dels seus beneficis a obra social?
Encara se creuran els pobres, i els discapacitats i algú que tenen dret a alguna cosa.
Esta és la política que vostés han emprés.
Vostés han emprés la política de la llei de la selva i que l'obra social està en el punt de mira.
Perquè, efectivament, en este reial decret, el que diu l'article 6 és que podrà disgregar l'obra social de l'entitat financera.
Si això és així, ja no servix, perquè ja no depén dels beneficis que hi haja obra social o no, depén de la caritat.
Vostés estan, legislativament, abocant qualsevol inversió social a la caritat.
I per això parla vosté ací de mecenazgos y patrocinios i històries, que al final no funcionen.
Quina empresa privada té de patrocinar i fer mecenazgo ara?
Si vostés saben perfectament que això és una manera d'emmascarar el desmantellament de l'obra social de les caixes, perquè no els interessa.

I vosté me diu: «És que vosté no pot obviar que existix una norma.
» És que no ho obvie, jo no obvie que existix una norma.
Per això, se diu: «Adoptar les modificacions legislatives escaients.
» Val?
Que vol dir que s'han de modificar les lleis en allò que siga necessari per a aconseguir este objectiu.
I vosté en això pot estar en contra, si això me pareix molt bé, però no jugue ací amb les paraules per a fer vore que vosté en realitat està a favor però va a votar en contra.
Mire, açò s'ha acabat, la gent ja sap molt bé que qui vota en contra és perquè no està a favor.

I no voldrà vosté que li diga que en esta casa n'hi ha una comissió d'investigació de la CAM precisament.
.
.
, que li diga les indemnitzacions milionàries que s'han posat alguns dels directius que han afonat les caixes i que han votat vostés, que només en indemnitzacions el que s'han dut els de Bankia fas una obra social de tot un any.
Si és que amb el que s'han dut d'indemnitzacions tots els que han afonat les caixes són més diners que el s'ha destinat a obra social en Bankia en l'últim any.
Si vosté suma tots els sàtrapes que s'han dut i han saquejat les caixes, s'han dedicat més a omplir-se la butxaca els directius que a obra social.
Si vosté me diu a mi que això és correcte i que això és ètic, senyor Ibáñez, és clar, no és que ja estem en partits distints i en grups parlamentaris distints, és que vivim en mons distints.
Si vosté és capaç de dir-me que és normal que s'hagen saquejat les caixes, que els directius que les han saquejat s'hagen omplit les butxaques d'indemnitzacions i que això suma més que l'obra social, i vosté me diu que això és correcte?
Doncs, vote en contra d'açò.
Aixina arreplegaran vostés també.
.
.
Aixina, com voten hui, arreplegaran vostés també.
Perquè aquí el que s'està demanant és simplement que se mantinga l'obra social de les caixes, i me pareix que no és una cosa per a votar-hi en contra, senyor Ibáñez.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Oltra.

Señor Ibáñez, cuando quiera.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Sí, muchas gracias, presidenta.

Bien, señora Oltra, usted, como siempre, juega con las palabras y utiliza los términos como quiere, ¿no?
Si me permite, su posición de jueves, porque usted siempre está en medio de todo, pues, le permite (rialles) hablar un poco con cierta, si me permite, irresponsabilidad en algunos aspectos, ¿verdad?
, porque es muy bonito dar a izquierda y a derecha y usted como si esto no fuera absolutamente con su grupo o con su formación política.

Yo le he dicho que estoy a favor y de acuerdo con usted en algunos aspectos de su propuesta, en su conjunto, no solo de la de resolución, sino en su conjunto.
Es decir, yo he dicho, y reitero, que mi grupo sabe, conoce y respalda la importancia de la obra social para los colectivos sociales de nuestra comunidad, como no puede ser de otra forma.
Pero, claro, de ahí a querer escenificar.
.
.
, porque eso lo hace bien, es decir, usted escenifica aquí que mi grupo, votando en contra de esto, está a favor del saqueo de las cajas y de.
.
.
Pero.
.
.
, pero.
.
.
, ¿qué me dice?
, de las indemnizaciones millonarias que se han llevado los diferentes directores.
.
.
Mire, si de verdad ha habido un partido que ha intentado poner en orden en este país precisamente en el sistema financiero, ha sido el mío.
Usted, en su posición de jueves, simplemente, antes lo ha visto, (veus) no ha dicho nada, y ahora pone el grito en el cielo.
No, es decir, si alguien ha regulado los sueldos de los directivos de las entidades financieras, ha sido mi partido recientemente.
Usted, (veus) mientras pasaba todo esto, no decía nada, y ahora es la primera que se pone.
.
.
a manifestarte en este aspecto.

Pero, es más, le tengo que decir más.
.
.
Yo le he dicho que lo que tiene que hacer.
.
.
, realmente usted se ha enmendado a sí misma en esta propuesta, que me parece muy correcto, porque la ha querido actualizar, pero que debería haber dado un paso más adelante todavía.
Actualícese todavía más.
Yo le he dicho que en cumplimiento de este decreto, que es verdad que es de la época socialista, pero que lo que pretendía es regular y reorganizar el sistema financiera español, en cumplimiento de ese decreto, del artículo 5.
3.
.
.
Es que usted me habla del 9, del 10, del 6, pero es que el 5.
3 no me lo dice.
.
.
Estas entidades, en concreto, Bancaja y la CAM, hablando de nuestro territorio, se transformarán en fundaciones, pero porque lo dice ese artículo, ¡porque lo dice ese artículo!
Y es que la obra social no la pueden preservar esas cajas de.
.
.
, no la pueden preservar esas entidades que nazcan de las cajas de ahorros, no, porque es que la obra social va a pasar a manos de fundaciones.
Por lo tanto, es imposible.

Lo que le estoy intentando (veus) explicar es.
.
.
Bueno, se va a hacer.
(Veus) Lo que le estoy diciendo es que es imposible que se cumpla lo que usted pide en esta propuesta de resolución, ¡porque no!
, porque es que no va a así.
.
.
Porque.
.
.
, pues, precisamente, porque hay un decreto ley, y el artículo 5.
3, que se dice que se transformará en fundaciones.
Claro, yo entiendo que usted, las leyes a veces las coge para lo que quiere y para lo que no quiere, no las coge, ¿no?
Usted, las recomendaciones, según les convienen, sí, y según le convienen, no.
Pues, mire, vamos a ver, lo que hay es que ser un poco más responsable y un poco más estricto en la cosas.
Si hay una norma aprobada que pone (veus) que estas entidades se trasformarán, en cuanto a su obra social en fundaciones, pues, ¡se trasforman en fundaciones, señoría!
, y no podemos hacer otra cosa en este momento más que intentar que esas fundaciones, que es lo que yo le he dicho, que esas fundaciones trabajen, colaboren y apoyen con toda la obra social que anteriormente se iba realizando y con todos los colectivos sociales de nuestra comunidad.
Es lo que nosotros decimos.

Por eso, ya le digo, yo no le voto en contra a que estamos en desacuerdo con que la obra social vaya a las entidades sociales de nuestra comunidad, ¡no!
, eso lo dice usted.
Yo le digo que nosotros estamos a favor.
Pero yo le digo que la fórmula que usted presenta no se puede realizar, porque se han trasformado o se van a trasformar en fundaciones, y serán las fundaciones las que van a realizar ese trabajo.
Por lo tanto, entienda usted lo que quiera, pero, desde luego, no haga demagogia de mis palabras.
Yo digo lo que digo, no lo que usted dice que yo digo, que es bien distinto.

Por lo tanto, mi partido, mi grupo parlamentario, está a favor de seguir apoyando a los colectivos sociales de nuestra comunidad a través de obra social de estas fundaciones.
A favor.
Lo que estamos en contra es en la fórmula que usted presenta, sencillamente, porque va en contra de un decreto.
Yo sé que usted las normas se las coge como quiere, y a veces le gustan y a veces le disgustan, y si le disgustan, no las cumple, y si le gustan, pues, las hace cumplir.
Pero, mire, es que ese no es el juego democrático, el juego democrático es estar a las duras y a las maduras y, por lo tanto, lo que hay que hacer es seguir apoyando a nuestros colectivos sociales, pero dentro de los cauces que legalmente estén previstos.
Y, desde luego, esto no quiere decir que no les apoyamos, sino todo lo contrario, les apoyamos, pero dentro de los instrumentos que hay en este momento.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Ibáñez.
.
.
(Veus) Ah, no, se ha acabado el debate, le ha respondido.
.
.
(La diputada Oltra Jarque intervé amb el micròfon desconnectat) No, vamos a ver, él ha.
.
.
(veus) No, no, no, no, señoría, él le ha.
.
.
(La diputada Oltra Jarque intervé amb el micròfon desconnectat) No, mire, no, si entramos en esto vamos a estar contestándonos continuamente.
.
.
(Veus) Perdone, él le ha contestado a usted igual que antes usted le ha contestado a él, no cabe la alusión.
(Veus)

Pasamos a votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazada.

Proposició no de llei sobre l'adopció immediata de les mesures adients per a pagar les subvencions de 2012 als centres ocupacionals del nostre territori, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
376, BOC número 99)

La senyora vicepresidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: toma en consideración de la proposición no de ley sobre la adopción inmediata de medidas pertinentes para pagar las subvenciones de 2012 a los centros ocupacionales de nuestro territorio, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Señora Oltra, cuando quiera, tiene la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Moltíssimes gràcies, perquè, a més, estem d'enhorabona, perquè anem a demanar que se complixca la llei, miren vostés per a on, eixa que els altres complim però qui les incomplix és el Partit Popular.
¡Que bé a vegades vénen els ordres del dia!
, i que rodadet, ¿eh?
Perquè, efectivament, jo complixc les lleis que no m'agraden i les que m'agraden, les dos les complixc.
Qui no les complix és el Partit Popular, amb un agreujant, i és que no complix les seues pròpies lleis, les que ell ha aprovat en solitari, per exemple, la llei de pressupost, que és del que tracta esta proposició no de llei, precisament.

Però, clar, després de la filosofia que hui en este debat està eixint, i és que un parlament no pot fer res perquè n'hi ha una llei.
.
.
Clar, jo no he vist mai, en seu parlamentària, un missatge més clar a la ciutadania que el parlament és inútil.
.
.
¡Que perillós!
, que perillós quan un partit que, a més, gaudix de la majoria absoluta, verbalitza d'una manera tan clara que un parlament és inútil.
Aixina ens va, aixina ens va.
Perquè quan u assumix la filosofia que com n'hi han una llei, no la puc canviar, ¡quan és el mateix legislador!
.
.
.
, (veus) ¡quan és el mateix legislador!
, és que, primer, té un despreci absolut a la democràcia, o té una ignorància tan gran que no sap cap a on ha posat la proa del seu vaixell.

Però, en fi, ací estem ara en la proposició que demana que se pague immediatament les subvencions de 2012 als centres ocupacionals del nostre territori.
.
.
I això és complir la llei, miren vostés per on, perquè resulta que vostés aproven en solitari, ¡en solitari!
, la llei de pressupostos, i després també la incomplixen en solitari.
.
.
Vostés s'ho fan tot a soletes, ¡Juan Palomo!
: faig una llei de pressupostos que no compta amb el consens de ningú, però a més la incomplixc.

¿A quina situació estan abocant vostés eixa gent que estan a favor?
.
.
.
, que açò és una altra: estem a favor de recolzar els col·lectius desafavorits, els col·lectius de discapacitats, els col·lectius en risc d'exclusió social, però no els paguem.
.
.
¡Escolte!
, doncs, si no els paguen, no hi estan a favor.
Perquè ací el moviment se demostra pagant.
Ací no pot vindre u al parlament a dir, per a quedar bé amb els col·lectius afectats, que és que jo sí que estic a favor d'estos col·lectius, però quan tinc de posar els diners damunt de la taula, llavors no els pose.
.
.
Doncs, ¡llavors no està vosté a favor d'estos col·lectius!
, ¿eh?
, perquè a altres ¡sí que els han pagat i els han posat els diners damunt de la taula!
Per a pagar-li a Bernie Ecclestone sempre hi va haver diners, per a pagar-li a Julio Iglesias ¡hi va haver diners!
¡A favor d'eixos sí que estan!
, a favor d'eixos sí que estan, ¿per què?
, perquè els han pagat, fins i tot més del que diuen haver-los pagat, com en el cas de Julio Iglesias.
Però en este cas vostés no paguen, vostés no paguen, i això ho estan denunciant totes les entitats que agrupen el tercer sector.

Copava denuncia que la totalitat dels centres ocupacionals de titularitat municipal de la província de València.
.
.
, que bé estan sent gestionats pels mateixos ajuntaments o per empreses privades, ¡no han cobrat el 40% de la subvenció corresponent al 2011!
¡Si encara la meua PNL se queda curta!
, perquè encara deuen vostés diners del 2011, el que passa és que, contra el que vostés diuen, mosatros som molt més benèvols del que vostés mos concedixen.
¡Encara deuen vostés de 2011!

Tots els centres ocupacionals estan pendents de rebre el 40% de la subvenció de 2012, que se paga entre abril i maig; i el 60 de la subvenció que es paga.
.
.
O siga, i el 40 restant, que es paga en octubre.
.
.
No se sap quan van a pagar i no informen les entitats.
¿Vostés saben que les entitats tenen problemes d'embargaments?
.
.
.
Perquè han d'estar al corrent de seguretat social, de les quotes del treballadors, han d'estar al corrent de l'IRPF.
.
.
¡I no reben els diners!
¿Vosté sap que n'hi han treballadors que no cobren des del mes de maig?
.
.
.
¿Vostés ho saben, això?
.
.
.
¡Ah!
Vostés saben què és viure sense cobrar a final de mes.
.
.
Això, no, això no ho saben.
.
.
¡Això, no ho saben!

No estan al corrent dels pagaments.
.
.
Si no estan al corrent dels pagaments de la seguretat social i de l'IRPF, ¿què passa?
, que les entitats no poden demanar les subvencions de l'any següent, ¿val?
, i aleshores entren en un cercle viciós del qual no es pot eixir.
I açò està conduint al tancament de centres deixant sense atenció a més de trenta mil famílies, ¡trenta mil famílies!
I en l'atur a 8.
000 treballadors i treballadores.
Açò és el que vostés estan fent.
.
.
Però és que.
.
.
, açò, Copava, però a Fead de la Comunitat Valenciana li deuen ¡tot el 2012!
, ¡tot el 2012!
, el 60% i el 40%, que són, doncs, al voltant de deu milions tres-cents mil euros.
I, clar, açò són entitats que representen.
.
.
, digam, patronals que representen entitats «sense ànim de lucre» que gestionen els centres i oferixen els serveis i programes, i el finançament depén exclusivament, o en part molt important, dels concerts i les subvencions que reben amb la conselleria.
I per primera vegada en la història del sector de la discapacitat, La Generalitat no ha transferit enguany cap quantitat del manteniment dels centres, serveis i programes, cap.
I, això, ¿vosté sap la quantitat de centres i persones que afecta?
N'hi han 270 centres i serveis d'atenció a persones amb discapacitat intel·lectual.
.
.
Açò.
.
.
, estem parlant, com dic, de 30.
000 persones i famílies afectades, i és més, vostés ara trauen un nou sistema de finançament basat en el repagament, que vostés li diuen copagament, i és que els usuaris tindran de pagar, però no expliquen a ningú com serà açò.
I, per descomptat, demà en el ple tindrem ocasió de parlar d'açò amb el conseller.

¿Però vostés saben l'angoixa que estan generant en un sector que ja de per si és molt difícil treballar en ell, perquè estem parlant de les persones amb més vulnerabilitat de la nostra societat, el sector de la discapacitat i, en concret, del sector de la discapacitat intel·lectual?
¿Vostés han passat pels tancaments que estan havent-hi, dia sí, dia no, en els diferents centres.
.
.
?
, en el Francisco Esteve, el patronat Francisco Esteve en Paterna, en el consorci de serveis socials de l'Horta Nord en Massamagrell, on els usuaris i els treballadors dels centres estan tancats.
.
.
Però no només perquè els treballadors no cobren des de fa més de quatre mesos, no només per això, sinó perquè estan preocupats pels usuaris: ¿què passarà amb la gent que ara mateixa estan tractant-se en estos centres?
, ¿què passarà amb l'estimulació primerenca amb els retalls?
(Veus) L'estimulació primerenca, que és l'única manera de previndre discapacitats futures.
.
.
¿Què passarà amb tot això?

¿Quants centres n'hi ha afectats?
Fundació Síndrome de Down de Castelló, el Serrans, el Francisco Esteve, el Miguel Soler, l'Espurna, el Consorci Comarcal de Serveis Socials Horta Nord, Avance, el Castellet, el Clot, Hort de Feliu, Mislata, Ontinyent, Requena, Sueca, Vía Libre, Xirivella, Quart.
.
.
Açò només en la província de València.

¿Què diu el sector?
: el pagament immediat a tots els centres i serveis del sector de la discapacitat per part de les conselleries que deuen, benestar social, sanitat, educació, ocupació.
.
.
Un pla extraordinari per part de la Generalitat valenciana per a finançar les entitats, amb claredat, transparència, austeritat i exigència científica.
.
.
I, a més, amb acord amb les entitats.
El compliment dels compromisos adquirits per La Generalitat, així com les lleis i ordres que li competixen.

Senyors del Partit Popular, els estan demanant que complixquen la llei, perquè si ací algú està incomplint la llei són vostés.
Perquè no es poden rebaixar els actuals estàndards de qualitat en la prestació de serveis, traduïts en ràtios de personal i mòduls econòmics, perquè del contrari el que no és possible és cobrir les necessitats de les persones a les que atenen i, per tant, a les que representen també.
Perquè, efectivament, més que estar preocupats per la seua pròpia situació, els treballadors i treballadores d'estos centres el que estan fent és defensar els usuaris.
Per què?
Perquè normalment, a més, el tercer sector està format pels familiars d'eixes persones.
I s'ha format per associacions sense ànim de lucre, entitats de gent molt implicada, emocionalment molt implicada, professionalment molt implicada, perquè els va efectivament la vida d'algun familiar en esta implicació.

I açò seria un retrocés sense precedents, és tornar als temps foscos on la discapacitat s'amagava en habitacions fosques que se tancaven amb clau.
Això és el model a què vostés volen tornar?
Al model en què els discapacitats havien d'estar tancats amb clau?
El model de la tortura de les persones amb discapacitat?
Perquè si no hi ha centres que els atenguen ¿on anem, senyories?
Les famílies no poden sostindre açò.
Òbviament hi hauran famílies que sí, però una minoria, però la majoria de famílies no poden fer front sense un suport dels poders públics a una situació d'una persona amb una discapacitat intel·lectual molt greu.

A quin model estem caminant, senyories?
¿Vostés això s'ho plantegen quan comencen a retallar, quan fiquen la tisora en marxa, quan no complixen la llei?
Açò no és una qüestió de ser el dijous, ni posar-se en mig de res, açò és mullar-se, però mullar-se de veritat.
I mullar-se és pagar el que se deu, senyories del Partit Popular.
I el que un ha compromés.
I mullar-se és complir la paraula donada i mullar-se és obrir els centres que ara mateixa estan tancats i acabats, que hi ha molts i vostés ho saben.
I mullar-se és complir les promeses electorals, que és molt bonico tindre una boca així per a prometre coses i després si te he visto no me acuerdo.
Això és molt bonico.
I escudar-se en què «és que no podem pagar».
No poden pagar vostés por su mala cabeza.

Vostés no poden pagar i paguen pitjor que altres comunitats autònomes, perquè s'han gastat els diners en el que no devien.
I si vostés tingueren el que han de tindre ara ho reconeixerien això, almenys ho reconeixerien i dirien «efectivament, ens vam enganyar, vam posar les prioritats on no calia, vam posar la prioritat en la fórmula 1 i vam posar la prioritat en fer grans edificis de Calatrava…».
I van ficar la prioritat en coses que no solucionen la vida diària de les persones i que ara estan ahí estan caent-se, morint-se de fàstic eixos edificis.
Però reconeguen-ho i voran que prompte tenen a tots del seu costat i voran que prompte els direm, val, si vostés han reconegut anem a vore com solucionem açò entre tots.
Però vostés no ho reconeixen i s'entesten en dir que «és que, clar, esta estafa -que vostés li diuen crisi- mos està ofegant».
No.
Ací hi ha, efectivament, un problema econòmic molt greu que s'ha creat, perquè vostés han defensat el poder financer.
Però també hi ha un problema de gestió molt greu i és perquè vostés són els gestors públics més incompetents que hi ha, almenys en l'estat espanyol.

Vostés han trencat tots els tòpics i el primer que han trencat és això que la dreta gestiona millor.
Mentida.
La dreta gestiona fatal.
Vostés són els pitjors gestors, els pitjors, que ja és dir, que hi ha en tot l'estat espanyol, els de més de dretes i els pitjors.
I vostés han demostrat com la dreta, al davant de la gestió d'allò públic, és letal, perquè són uns incompetents, per no dir altres coses que també són alguns de vostés, que això ja els ho diran els jutges, això ja els ho diran els jutges i els tribunals.

Per tant, ara no hi ha diners per a pagar la discapacitat, hi ha patronats als que se'ls deuen un milió, un milió i mig d'euros.
És irrisori pensar que ací se deuen al sector de la discapacitat eixos diners, mentre els diners estan soterrats en formigó en algunes de les seus megalomanies, en alguns dels seus capritxos.
Això vosté dirà que és de ser el dijous, això no és de ser el dijous.
Aleshores, si jo sóc el dijous, ¿vostés que són?
Vostés són el diumenge…

La senyora vicepresidenta:

Señoría, tenga un poco de respeto también por sus señorías y, no sé, creo que ya es excesivo, por favor.

La senyora Oltra Jarque:

Mire, senyora presidenta, jo no li he faltat al respecte a ningú.
Jo estic utilitzant una metàfora que m'han dit a mi.
I vosté no hauria de tallar en la intervenció a una diputada que està en l'ús de la paraula i que li han dit que és el dijous.
I jo dic que si jo sóc el dijous, vostés són el diumenge.

La senyora vicepresidenta:

Señoría, yo estoy presidiendo, talle la palabra si considero que la tengo que cortar…

La senyora Oltra Jarque:

No, no, si s'ajusta al reglament.

La senyora vicepresidenta:

…y considero que está faltando al respeto.

La senyora Oltra Jarque:

Jo no estic faltant al respecte a ningú.

La senyora vicepresidenta:

Pero yo considero que sí.
Con lo cual, le pediría que no faltase más al respeto.

La senyora Oltra Jarque:

Jo no estic faltant al respecte a ningú.
Ací se m'ha faltat al respecte a mi dient-me que no complixc les lleis, quan jo no estic imputada en cap cas…

La senyora vicepresidenta:

Señoría, señoría.
Si usted, que es letrada, sabe perfectamente que imputado es una garantía para poder asistir con letrado, no es una acusación…

La senyora Oltra Jarque:

Vosté s'ho sap molt bé.

La senyora vicepresidenta:

Yo lo sé muy bien.
No es una acusación y no es ser culpable.
Así que, por favor, tenga un poco de respeto a la presunción de inocencia y a la ley, usted que se supone que es letrada.

Vaya acabando.

La senyora Oltra Jarque:

Democràcia és escoltar coses que a un no li agraden.
Això, precisament, és democràcia, senyora presidenta i resta de senyories…

La senyora vicepresidenta:

Mire, señoría, le voy a llamar al orden por primera vez, porque a mí usted no se está dirigiendo, se está dirigiendo al resto…

La senyora Oltra Jarque:

A la sala, he dit a la seua presidenta i a totes les senyories.

La senyora vicepresidenta:

A mí usted no se tiene que dirigir, ni decirme si yo sé o no sé lo que es estar imputado, ¿vale?
Usted tiene que estar dirigiéndose al punto que está defendiendo y democracia sé perfectamente lo que es.

La senyora Oltra Jarque:

I això és el que estic fent.
I vosté està pertorbant-me en el meu parlament.
Vosté no té dret a tallar-me com m'està tallant.

La senyora vicepresidenta:

Señoría, yo tengo derecho a tallar-la cuando usted está haciendo alusiones sobre mí.
¿De acuerdo?

La senyora Oltra Jarque:

No, no el té perquè vosté està tallant-me perquè no li agrada el que dic.
Vosté està tenint una actitud autoritària…

La senyora vicepresidenta:

Perdone.
Vaya al tema…

La senyora Oltra Jarque:

I no pense callar-me, si vosté me deixa.

La senyora vicepresidenta:

Vaya al tema y deje de hablar de otras cosas que no proceden.

Muchas gracias.

La senyora Oltra Jarque:

Jo parlaré del que crega oportú.
A mi la gent ací m'ha posat perquè diga les coses que crega oportunes.
I, per tant, dic que complir la llei, que els qui la incomplixen són el Partit Popular quan no paguen el que deuen.
Eixe és el tema.
Eixe és exactament el tema.
No s'està complint la llei quan no se li paga a la gent que se li deuen diners.
I en este cas al sector de la discapacitat.
I si a vostés això no els agrada, paguen, però el que no poden fer és tapar la boca d'aquells que estan denunciant una qüestió que està clara i és que vostés no han pagat.
I a vostés els agradarà o no, com no els agrada, cada vegada menys, la democràcia i ho demostren cada vegada que obrin la boca i tallen la paraula d'altres.

I a mi és l'única que hui a mi se m'ha faltat ací al respecte dient-me que jo no complixc les lleis.
I això sí que és una falta de respecte.
I ahí vosté ha dit que mira cap a un altre costat.
I jo me dirigixc a la sala, me dirigixc a la presidència i a qui jo crega oportú en el meu temps.
I, per tant, demane el vot a esta proposició no de llei perquè se pague el que se deu al sector de la discapacitat, que és just i s'atén a la llei.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Oltra.

Por parte del Grupo Parlamentari de Esquerra Unida, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Dijous passat milers de persones amb discapacitat, familiars i treballadors i treballadores dels centres ocupacionals van vindre a València, a la plaça de la Verge en autobusos que van eixir pràcticament de totes les comarques del nostre país.
Van vindre per exigir que se'ls pague el deute, que se'ls pague allò que La Generalitat es va comprometre a pagar, que se'ls paguen les subvencions, que se'ls pague tot el que se'ls deu per a poder continuar donant un servei.

Eixa és la imatge, la de milers de persones discapacitades en València, en la manifestació, eixa la imatge que per una part el que demostra és la dignitat d'eixes milers de persones reclamant els seus drets i reclamant justícia social.
Però també és la imatge, per altra part, que demostra la insensibilitat del Consell envers les persones amb discapacitat.
És la imatge que demostra com les persones, i sobretot les persones que més recolzament necessiten per part de l'administració pública, s'han convertit en l'última de les prioritats del Partit Popular i del Consell, en l'última.

Amb el deute que mantenen amb aquestes entitats, associacions, ONG, estan posant en perill molts serveis, moltes prestacions, l'atenció a moltes persones amb discapacitat que estan donant estes entitats.
Uns serveis que haurien d'estar-se donant per part de l'administració pública, per part de conselleria, però que no ho estan fent.
És una de les obligacions que han abandonat des de fa ja molts anys, han preferit que siguen altres entitats les que donen el servei.
Però el problema és que ni ho donen, el servei, ni el deixen donar, ni fan ni deixen fer.
Això és el que està passant en estos moments amb els centres ocupacionals.

Tenen un gran problema, no només per a pagar als seus treballadors i treballadores o per a mantindre el servei als usuaris sinó és que a més, amb el deute que mantenen amb la conselleria, és evident que ells no poden pagar la seguretat social, per exemple, i per tant tampoc poden demanar les noves subvenciones, perquè per a demanar una subvenció tots sabem que han d'estar al corrent de les seues obligacions en la seguretat social i en hisenda.
Com no poden estar al corrent, perquè la conselleria no els paga és que, a més, no poden demanar noves subvencions, un tema que seria tan fàcil de solucionar com que s'agafaren el telèfon i parlaren entre administracions, però que tampoc van a solucionar, sembla.

Per tant, estem en què no han cobrat el que se'ls deu de 2010, 2011, 2012 i a més tampoc poden demanar la subvenció per a l'any que ve, perquè, com no tenen diners, no poden estar al corrent dels pagaments a hisenda i a la seguretat social.
Per tant, ens trobem davant un drama, un drama social al qual el Consell el que fa es deixar de mirar, girar el cap, mirar cap un altre lloc, però en ningun moment l'està abordant com cal.

Per posar un exemple que me conec jo més perquè és de Castelló: la Fundación Síndrome de Down de Castelló.
Una fundació que gestiona el centre d'atenció primerenca, que gestiona un centre ocupacional, que gestiona un centre especial d'ocupació, en estos moments està pensant en tancar les seues portes.
Se'ls deuen 600.
000 euros, els treballadors porten mesos sense cobrar, els usuaris del centre ocupacional que abans tenien el menjador ara ja han de pagar-se el menjador, molts ja no poden quedar-se a menjar, perquè no tenen diners per a pagar-se eixe menjador.
La situació és absolutament dramàtica.

Jo l'altre dia vaig anar al centre ocupacional Síndrome de Down de Castelló, els usuaris, ¿sabeu el que me deien?
«I què anem a fer nosaltres quan tanquen?
On anirem?
Què anem a fer?
».
Això els usuaris del centre.
Estan preocupadíssims, perquè saben que hi ha moltes possibilitats que el centre tanque i com el centre aquest molts centres al País Valencià, perquè la situació és absolutament insostenible, perquè els bancs ja no els donen crèdit, perquè van amb la carteta de la resolució que la conselleria els ha de pagar i el banc amb això no els dóna ni un euro, perquè La Generalitat, evidentment, ja no té ninguna credibilitat i per tant la situació és dramàtica, estan preocupats, no saben on aniran si tanquen eixos centres.
Són centres que estan donant un servei que si no els donen ells no podran anar a cap lloc, se quedaran en casa.
Estan condemnant persones amb discapacitat a quedar-se en casa reclosos sense poder eixir.
Estan, fins i tot, condemnant gent a l'exclusió social si tanquen aquestos centres ocupacionals, els centres especials d'ocupació o altres centres o residències que estan gestionant aquestes entitats.

Miren, l'altre dia en la manifestació hi havia una persona que duia una pancarta, un cartellet, ¿saben què deia?
«No os olvidéis de nosotros.
Queremos seguir adelante».
Jo, seriosament, jo no sé si a vostés tot açò simplement no els diu res.
No se'ls remou la panxa quan veuen milers de persones discapacitades reclamant que se'ls pague el deute perquè si no van a haver de tancar el centre i no van a poder anar i van a haver de quedar-se en casa?
No se'ls remou res per dins?

A mi em sembla que la primera tasca o de les primeres tasques d'un president, d'un conseller, és solucionar aquests temes.
Jo no puc entendre com en estos moments una persona pot ser conseller de Benestar Social o president de La Generalitat, vore a totes aquestes persones en el carrer reclamant que no s'obliden d'ells i no posar solució immediatament.
No ho puc entendre.
Em sembla d'una falta de sensibilitat i d'una baixesa moral sense límits.

Crec que queda prou clar que anem a recolzar la proposició no de llei de Compromís, crec que és de justícia i crec que en estos moments la imatge del Consell és absolutament lamentable de com està tractant les persones amb discapacitat.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Albiol.

Señora López Ramón, cuando quiera.

La senyora López Ramón:

Muchas gracias, señora presidenta.

Bien, estamos ante un tema muy serio.
Es un tema muy serio y muy grave.
La deuda entienden las asociaciones que, hasta la fecha, roza cerca de 50 millones de euros.
Solamente la conselleria de bienestar social les debe 15; más empleo, que no ha pagado desde 2010; educación…

Reclaman algo justo.
Reclaman una financiación estable, una financiación justa, que les permita desarrollar sus actividades y sus programas con un carácter más allá del año.
Pero no solamente no atienden sus solicitudes de prestar una financiación acorde, sino que, como se decía aquí antes, incumplen la ley.

Y la situación es bastante más grave de lo que se ha descrito antes.
El centro Doble Amor, de Benidorm…, al centro Doble Amor se le deben 750.
000 euros, 575.
000 son de impagos de 2011 y parte de 2012.

La situación de nuestra comunidad, de las familias de nuestra comunidad -aunque, señores y señoras del Partido Popular, ustedes vivan en otro planeta- es tal que un matrimonio que ingresa 800 euros al mes tiene que pagar 500 de hipoteca; con los 300 que le quedan tienen que vivir padre y madre, uno de los hijos con síndrome de Down y otra hija estudiando.
Éste es el panorama de nuestra comunidad; panorama al que, desde el Consell y el Grupo Parlamentario Popular que da sustento a este Consell, dan la espalda y miran para otro lado.

El Servef, como se decía, no paga desde 2010.
Y ésta es la trampa que están ustedes favoreciendo, desde esta posición, en la calle.
El Servef no paga; las empresas, las asociaciones, tienen que hacer frente a los pagos de Seguridad Social, a los pagos de IRPF; no pueden hacerle frente, con lo cual, están pagando intereses de demora bárbaros que están suponiendo que, al no poderlos pagar, o se vean sometidos a órdenes de embargo y, desde luego, les impida pedir la subvención del año que viene.
Ésta es la encrucijada en la que están ustedes poniendo, con esta actitud, a la gente de la calle que trabaja con los más necesitados.

Dicen ustedes, y lo decían hace un momento, que el Partido Popular por supuesto que está al lado y respalda a las personas necesitadas y a los discapacitados.
Y eso es que no es verdad.

¿Saben ustedes cuál es el respaldo que presta el Grupo Popular a estas personas más necesitadas?
Lo vimos en la concentración del otro día, y la prensa se hace eco de ello.
El apoyo y el respaldo que dan ustedes a los más necesitados es darles con la puerta de esta cámara en las narices, por orden de la presidencia.
Ése es el respaldo que favorecen ustedes.
No, no es un gesto de indiferencia lo que se merece esto; es un rechazo absoluto a estos comportamientos.
¿Éstos son los comportamientos que favorecen ustedes?
; que cuando estas personas se ponen en la puerta de esta cámara, de estas Cortes que son expresión de la soberanía popular, de esas personas que necesitan de nuestra ayuda…, cuando se ponen a reivindicar sus derechos en la puerta de estas Cortes, la presidencia da una orden para que cierren la puerta y les den con la puerta en los morros a estas personas, a sus familiares.

¿Saben cuáles son las inquietudes de estas personas?
, que no saben si el mes que viene se van a tener que llevar a sus familiares a sus casas, a tenerlos 24 horas sin programas a desarrollar y, lo que es mucho peor, vetando cualquier posibilidad de integración psicosocial de estas personas en nuestra sociedad.
¿A dónde quieren llevar a los discapacitados?

El Consell no paga, no paga a través de esas subvenciones irrisorias y que, muchas veces, no cubre, como decía, ni siquiera los intereses que tienen que pagar a los bancos aquellas asociaciones que han podido recibir pólizas.

Ustedes votan en contra de modificar una ley y le echan la culpa al «terrible» Zapatero.
¡Oiga!
, que Zapatero no gobierna en este país y mucho menos en esta comunidad, en la que llevan ustedes diecisiete años gobernando.
Ustedes no son capaces de modificar una ley para apoyar la obra social; pero tampoco le exigen a su Consell, al que ustedes dan respaldo, que haga frente a los pagos que, obligados por ley, tienen que hacer para que estas personas puedan ver mejorada su calidad de vida.

Ése es el panorama y ésta es la situación de nuestra comunidad y de este Consell al frente de las personas más necesitadas, y de un conseller que, desde luego, pasará a la historia -y lo he dicho varias veces- por ser el conseller más antisocial de bienestar social.

La situación es que los trabajadores de estas asociaciones, que muchas de ellas se montan desde el seno familiar de estas personas necesitas, es que los trabajadores están trabajando por amor al arte, están trabajando para ayudar a estas personas, sin cobrar, como se decía ya, desde hace más de seis meses.

Los proveedores de estos centros están suministrando sus recursos sin cobrar, por respeto y solidaridad hacia estas personas.

Muchas empresas, y ocurre en Benidorm, están manteniendo a estas personas a través de los trabajos que desarrollan, por solidaridad y respeto.

Y el diagnóstico final de esta situación es que el único que no respalda ni apoya ni cumple con sus obligaciones de cara a estas personas es este Consell y el grupo parlamentario que le da respaldo.

No tienen ustedes, señorías, justificación para votar en contra de esta medida.
Si, de verdad, respaldan a estas personas necesitadas, a estos discapacitados, no tienen discurso posible para votar en contra.
Tienen ahora la prueba de fuego, para esto no hay que modificar ninguna ley, solamente hay que cumplir la que existe.
Ya hablaremos, en otro momento, de si en alguna ocasión son ustedes capaces, en lo que les quede de gobierno, de replantearse el sistema de pago a estas asociaciones.
Pero, hasta ese momento, con esta iniciativa, lo único que tienen que hacer es votar a favor de que se cumpla la ley, ustedes que son tan legalistas.
Demuéstrenlo.
Demuestren que, efectivamente, están al lado de estas personas a las que les cierran la puerta en la cara.
Pero, bueno, pueden enmendarlo; voten a favor de exigir al Consell que se haga cargo de estos pagos a los que le obliga la ley.

Ustedes están esperando -y me imagino que ahora lo dirán- a que el FLA pague; y, con el dinero del FLA, se van a solucionar todos los males de nuestra comunidad.
Pero yo no sé si el FLA va a dar para tanto.
Esto no es una cuestión de que venga el FLA o de que no venga, es una cuestión de prioridad.
Si cuando venga el FLA van a seguir ustedes haciendo pagos a proveedores que no son prioritarios, y más en estos momentos en nuestro territorio, de nada nos servirá este dinero.
Ya es suficiente que generamos una imagen fuera de nuestra comunidad de falta de confianza absoluta; y, a lo mejor, puede ser la causa por la que no hemos recibido todavía ese dinero, después de haber sido los primeros que lo solicitamos.
Pero no sigan estropeándoles la vida a estas personas que lo único que tienen es la ayuda de la administración pública para salir adelante y mejorar su calidad de vida.

Si, de verdad, apoyan y respaldan a estas personas que lo están pasando tan mal y que no saben, lo que es mucho peor, hacia dónde van a ir sus vidas ni qué van a hacer de cara a un futuro, apoyen esta medida, respalden esta iniciativa y paguen, de una vez por todas, a la prioridad en estos momentos en nuestro territorio, que son los más necesitados.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora López.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, el señor Martínez tiene la palabra.
Cuando quiera.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Buenos días.

Buenos días también a las personas que están implicadas en la tarea, en el desarrollo, en el trabajo diario de los centros ocupacionales y que hoy han sido invitadas a esta comisión y que nos acompañan.
Y también a las personas que, sin duda, nos siguen a través de los medios de comunicación.

Bien, miren, en primer lugar, yo creo que hay que darle a esta cuestión el rigor que merece; y merece muchísimo rigor, porque estamos frente a una cuestión importante y grave, a la vez.

Hay una primera cuestión que me gustaría abordar y es el reconocimiento de nuestro grupo parlamentario al trabajo que se hace en favor de la discapacidad en esta comunidad, desde distintos ámbitos y aspectos.
Es decir, por la discapacidad, en esta comunidad trabaja el Ivadis, que es un instituto de derecho público; trabaja también el tercer sector al que, efectivamente, se le ha delegado, por parte de la administración, una competencia importante; y trabajan, sin duda, también los municipios que mantienen y soportan, muchas veces también con retrasos en los pagos y desde la más absoluta soledad, centros ocupacionales o instituciones que trabajan en favor de la discapacidad.

Y hecho este reconocimiento a las familias, a los discapacitados y a los trabajadores, reconocer también una cuestión que es importante y es que cuando se debe dinero hay que pagar.
Y, además, si se paga tarde y si no se pueden pagar los intereses por la mora en el tiempo establecido, además hay que pedir disculpas por ello, señorías.
Y ustedes dirán: «Sí, sí.
Pero las disculpas no resuelven la cuestión.
» Sí, pero yo creo que es importante y marca un talante y una forma de entender la política y el servicio a los demás.

Una proposición no de ley como ésta, sin duda, no hace que… Es una llamada de atención y, desde luego, retoma el tema y lo pone en los medios de comunicación.
Pero esto no es una cuestión de presentar una proposición no de ley y votarla en un sentido o en otro y que alguien cobre.
Para pagar lo que hace falta son dos cosas: la primera es voluntad de pagar; y la segunda es dinero, es dinero, se paga con dinero, y eso lo dice hace muy poco el consejero de sanidad de Castilla-La Mancha, si no hay dinero no se puede pagar.

Claro, ustedes siempre nos dicen lo mismo.
Porque, claro, yo les digo una cuestión, para mí este tema es muy importante porque llega a mucha gente, a muchísimas personas, a muchos ciudadanos.
Pero es que, fíjese usted, debemos la factura de la farmacia desde el día 16 de abril de este año, y estamos hoy a 16 de octubre; hace 180 días que los farmacéuticos de nuestra comunidad no cobran.
Pero es que hay dependientes que hace un año y medio que no cobran.

Quiero decir, vamos a ver, abordar esta cuestión es fundamental; sin duda, la saca de un espacio no público y la pone, como diría alguien, en el candelero.
Pero es que es mucho más, es que el problema va más allá; es que hoy La Generalitat, señorías, no paga porque no tiene dinero.
Y ustedes pueden retraernos al discurso de: «No.
Pero es que ustedes han pagado esto, han pagado lo otro, se lo han gastado en esto…» Miren, señorías, la cuestión es la siguiente: éste es un tema que tenemos que resolver, y es un tema que el presidente está intentando resolver, como ha dicho la portavoz del Partido Socialista, desde el fondo de liquidez que, al efecto, el Gobierno de España ha abierto para las comunidades autónomas y, hasta el que ahora, únicamente Cataluña ha recibido en torno a mil millones de euros.
Es decir… Y esa es la realidad.

Nuestro gobierno, es cierto, fue el primero que pidió 3.
500 millones de euros para poder asumir gastos que, de otra manera, señorías, seamos realistas, no se van a poder asumir.
Y, efectivamente, son compromisos; y son compromisos que se tienen que cumplir.
Y, ¡oigan!
, ¿qué quieren, qué…?
Vamos a ver, nos podemos flagelar todos.
Pero es que no se trata de eso, se trata de pagar.
Entonces, en la medida en que la administración autonómica tenga recursos para poder atenderlo, lo hará.

Pero yo… Sí, también… Vamos a ver, yo creo que hay que ser realistas; y es fácil hacer demagogia política, señorías.
Pero yo también quisiera apelar a su sentido común, que sé que lo tienen.
Es decir, ustedes apelan a nuestra inhumanidad…; porque ustedes no apelan a nuestra humanidad, apelan a nuestra inhumanidad, cuestión que…; bueno, yo…, no voy a entrar a debatir cuestiones personales.
Pero, bueno…

Miren, aquí hay otro problema de fondo, que ustedes no quieren reconocer y que también está, y es el debate de: ¿nos financiamos adecuadamente?
, ¿se nos ha financiado adecuadamente, desde que se realizan las transferencias a las comunidades autónomas, a esta comunidad, en concreto, que es de la que nosotros somos parlamentarios?
Es decir, llevamos veintidós años de gobiernos socialistas y nueve años de gobiernos populares en los que a esta comunidad no se le ha financiado adecuadamente.
Y usted: «No.
Es que ustedes han hecho un mal uso.
Es que ustedes han hecho un abuso…».
Pues, mire, vamos a ver, cada cual dará cuentas a nivel electoral de lo que ha hecho o de lo que ha dejado de hacer, porque para eso los ciudadanos examinan.
Pero, señorías, lo cierto es que aquí se nos está infrafinanciando desde hace muchísimos años, pero no desde hace ocho, desde hace muchísimo tiempo que esta comunidad está siendo infrafinanciada.
Y eso muchísimas veces lo hemos defendido nosotros, en la más absoluta soledad y lo hemos denunciado.
Y, mire, lo vamos a seguir denunciando.
Y lo ha denunciado el presidente de La Generalitat cuando se hicieron públicos los presupuestos generales del estado, el proyecto de ley, para el año 2013; y dijo que no le gustaban los presupuestos generales del estado porque nos seguían dejando en una situación absolutamente…, en inferioridad de condiciones del resto de ciudadanos españoles de otras comunidades autónomas.
¡Oiga!
, mire, al menos es…, ¡oiga!
, una voz en el desierto, alguien que dice de verdad lo que piensa y lo que siente y lo que defiende.

Miren, yo ya sé que a las personas que trabajan en los centros ocupacionales lo que les voy a decir no les servirá de nada, pero es mi obligación decirlo, porque yo creo que hay que hacer honor a la verdad.
Se han pagado, desde la… Es donde yo he consultado, ¿eh?

Porque, claro, esta proposición ha venido aquí, que yo ya sé que quien lo propone no tiene la culpa que venga aquí, pero, a lo mejor, tendría que haber ido a la comisión de hacienda, digo yo, porque es quien paga.
Porque seguro que aquí estamos todos muy sensibilizados con que se tiene que pagar, pero quien paga, al final, no somos ninguno de nosotros, ni siquiera el foro de debate de esta comisión.
Pero, bueno…

En políticas sociales se han pagado 148.
577.
000 euros hasta agosto, señorías.
Eso… Porque parece poco, pues, parece poco; si lo pasas a pesetas son casi 25.
000 millones de pesetas.
Se ha pagado muchísimo en inversión social, a mí no me gusta llamar «gasto social», gasto es otra cosa -y malgasto otra-.
Pero, quiero decir, se está pagando en la medida de lo posible.
Queda muchísimo por pagar.
Queda muchísimo deber por hacer.
Y yo creo que con una proposición no de ley, pues, entiendo que los grupos ponen de manifiesto su voluntad, pero no resuelve el problema que hay detrás de esto; detrás de esto hay un problema mucho más grave, mucho más de calado y mucho más de fondo, que solamente se resolverá con recursos económicos para poder atender este compromiso, la farmacia, la discapacidad y todo lo que nos queda por pagar en esta comunidad, que es mucho.

Gracias, señorías.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Martínez.

Señora Oltra, para réplica.
Cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, almenys algú reconeix ací el que n'hi ha.
Però, clar, a un parlament u no ve amb impotència.
Perquè si vostés vénen ací amb la seua impotència, el que fa u és dimitir en política.
Quan u només té per oferir als ciutadans que impotència política, òbviament, el que fa és dimitir.
No se pot vindre al parlament a dir que u no pot arreglar el problema que té entre mans.

Primer, òbviament, que ací s'aprove esta proposició no de llei no vol dir que demà vagen a cobrar, però sí vol dir una cosa ben clara, senyor Martínez, i és la voluntat d'esta cambra que això siga un pagament prioritari, ¿val?
I això és fonamental.
I és una funció primordial d'estes Corts dir-li al govern quins pagaments són prioritaris i que s'ha de pagar immediatament el deute amb els centres ocupacionals, tal com demana la proposició no de llei.

Perquè, clar, ací vostés poden reconéixer tot el vullguen; se reconeix el treball dels treballadors, se reconeixen el treball del sector que, primer, una correcció, el sector no té res delegat del Consell, el sector, el tercer sector es va posar a treballar en la discapacitat per deixadesa de funcions del Consell, que no és el mateix.
El tercer sector se construïx, no per una delegació de funcions, sinó per una deixadesa de funcions del Consell, que no és el mateix, i les paraules són importants.

I el reconeixement, senyor Martínez, ¿com se fa?
A un treballador, ¡pagant-li un salari!
A un treballador, pagant-li el seu salari.
I, al tercer sector, complint amb els compromisos de subvencions que tenen.
Amb finançament se reconeix el sector, i, també, amb respecte, senyor Martínez.
Perquè vosté me podrà dir missa en arameu, però vostés no saben encara l'any que ve com van a fer el finançament d'este sector.
No s'han dignat a seure's amb el sector a parlar, a explicar-los com és açò.
I això no costa diners, això és una qüestió, efectivament, de voluntat política -com diu vosté.

El reconeixement al tercer sector se fa pagant i amb respecte, i el respecte se demostra diguent-los: «L'any que ve ho farem aixina o aixina.
» Vostés tenen en la butxaca un pla de privatització a empreses de lucre, amb ànim de lucre del sector, i no se dignen a seure's amb les entitats que porten suplint la seua funció des de fa dècades a dir-los el que n'hi ha.
I això és al que me referisc jo quan dic que vostés són uns gestors molt incompetents, per no dir, a més, que tenen mala fe, ¿eh?
Perquè vostés han fet ací una fórmula matemàtica que ningú entén, que ningú sap explicar i no s'han dignat a explicar-los als usuaris i explicar-los als centres i als treballadors com ha de funcionar a l'any que ve perquè -jo crec- ni tan sols ho saben molt bé vostés, ¿eh?

No és que no puguen demanar les subvencions només perquè estan embargats per la seguretat social i l'IRPF, és que no les poden demanar perquè no ha eixit ordre de subvencions, perquè a estes altures d'octubre encara no se sap com van a fer-ho a l'any que ve.
I perquè el que n'hi ha darrere són alguns interessos amb noms i cognoms que estan reconvertint-se per a saquejar, ara, també este sector, el que queda per saquejar.

Aleshores, vosté que me faça ací la tirallonga als que deuen, a les de farmàcia, als dependents que, per cert, els discapacitats que treballen als centres ocupacionals també són dependents, per cert, senyor Martínez.
No me faça la tirallonga que això ja ho sabem, això ix en els diaris.
Per a explicar el que vosté acaba d'explicar ací ja està en els diaris.
A un parlament se li exigix solucions i, a un govern, més.
I si tenim un govern, que sí que volguera flagel·lar-se -jo crec- el seu govern, en el sentit que voldran que aplegue el FLA ràpidament, el seu govern sí que vol flagel·lar-se, sí, i volen que aplegue el FLA, doncs més raó encara per a aprovar esta proposició no de llei, perquè si arriba el FLA no s'ho gasten en altres coses.

Que hem estat infrafinançats, ¡clar que sí que ho hem estat!
I no és de veres que vostés hagen estat a soles dient això.
Tots els grups de la cambra, tots, els han recolzat a vostés demanant un millor finançament.
El problema és que quan se va renegociar el finançament, vostés estaven con sus cositas.
I va anar un govern dèbil i van vindre on els tocava, en última posició de finançament.
Això és el que va passar.
¡Clar que no n'hi ha un finançament adequat!

El problema també és que si vostés hagueren tingut més finançament, probablement, tindríem més edificis de Calatrava.
Sí, això sí.
Però crec que no hauríem solucionat tampoc el problema ni de la dependència, ni de la discapacitat, ni de les farmàcies, ni res de tot això, perquè les seues prioritats han sigut gastar els diners públics en fastos i grans edificis per a continuar guanyant eleccions.
I això no ho fa un bon governant.
Un bon governant governa per a l'interés general.

I, per això, jo crec que votant açò, almenys, alguna cosa podem rectificar de tot el que han fet en els últims anys.

Moltíssimes gràcies.

La senyora vicepresidenta:heÂ«

Gracias, señora Oltra.

Señor Martínez, cuando quiera.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Bien, mire, señora Oltra, yo, conociéndola a usted y, aparte de lo de la impotencia y alguna cosita más, casi estoy por agradecerle el tono de su intervención.

Pero, mire, yo creo que en política la solución no es dimitir, la solución es trabajar de manera rigurosa por las personas.

Lo de correr siempre ha sido de cobardes.
Pero, bueno, desde luego, yo le aseguro que en la voluntad del gobierno valenciano está pagar, y en la preocupación personal del presidente de La Generalitat -y lo expresó ayer- está en conseguir los recursos necesarios para que se pueda pagar.

Desde luego, va a hacer falta capacidad de gestión y va a hacer falta capacidad de encaje porque la situación no es en absoluto la más favorable, ¡para nada!
Y, desde luego, la administración habrá de cumplir los compromisos que le son propios.

Desde luego, eso le aseguro que a este gobierno no hace falta que nadie se lo recuerde, es plenamente consciente de la situación en la que nos encontramos, señorías.

Muchísimas gracias.

La senyora vicepresidenta:heÂ«

Gracias, señor Martínez.

Bien, pasamos a votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazada la proposición no de ley.

Pasamos al siguiente punto del orden del día.
(Veus) Perfecto.

Suspendemos un minuto para hacer el cambio de presidencia.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Mònica Oltra Jarque)

Proposició no de llei sobre el pagament del deute del Consell amb l'ONG Patim de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
379, BOC número 99)

La senyora presidenta:

Bé, doncs, reprenem amb el punt número quatre, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el pagament del deute del Consell amb l'ONG Patim de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 28.
379, publicada en el número 99 del BOC.

Senyor Pañella, té vosté la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, indubtablement, estem en una reiteració de peticions de pagament dels deutes que té el Consell, dels abundants deutes que té el Consell amb les ONG i més.

En este moment, estem reclamant que se done prioritat, efectivament, al pagament d'una institució que és Patim.
Patim és una associació que es dedica al tractament de les addicions i l'exclusió social.
Ho fa tant a nivell preventiu com també en accions i tractaments amb ells.

Aquesta associació des de l'any 1985 va començar a treballar i, realment, està treballant com un grup no lucratiu del tercer sector.
La seua especialitat -com he dit- és intervenció i integració en addiccions i altres conductes.
Disposa en este moment de nou centres i on més activitat té, realment, és a les comarques de Castelló.

L'any 1993 ja va ser declarada d'utilitat pública i està reconeguda com una organització d'enviament i acolliment de voluntaris europeus.
A més, després, crea la Fundació Patim, i, també, l'any 2004, Eispatim, una associació per la integració sociolaboral.

Totes les tres entitats formen el que s'anomena el grup Patim, que hem definit quina és la seua actuació ja.

Per a fer-mos idea de qui estem parlant, doncs, ha rebut una condecoració de l'Ordre Civil de la Solidaritat Social en la categoria de la Creu de Plata, que va ser entregada en el palau de la Sarsuela, i disposa d'una revista anomenada Vuelos de papel, que es trimestral; participa en diverses plataformes i entitats, com Sociòlegs i Politòlegs sense Fronteres, Societat Espanyola de Toxicomanies, Socidrogalcohol, l'Associació Espanyola d'Estudis de Drogodependència; està també en relació amb moltíssims xarxes, com el Grup Valencià de Drogodependències i altres Addiccions, com Asecedi, com UNAD, com la Red Araña, com la Xarxa de la Pobresa de la Comunitat Valenciana, com la Mesa de Treball de Responsabilitat Social de Castelló.

Té el reconeixement com una organització amb caràcter consultiu especial de les Nacions Unides i té relacions amb diferents organismes governamentals, com el ministeri de Sanitat, d'Interior, inclús la conselleria de benestar social, la conselleria de Sanitat i altres.

Té un munt de projectes, per exemple: l'Emplea't, taller d'ocupació dedicat a la població amb risc d'exclusió social; el TFIL, Taller de Formació i Inserció Laboral; l'Arraigo, taller d'orientació laboral que està integrat en la Red Araña; OPEA, Orientació Professional per a l'Ocupació i l'Assistència a l'Autoocupació; Praxágora; l'Aula d'Ocupació; el programa Brúixola, d'inserció laboral; regenta pisos d'inserció; el centre Integra't; té programes específics de prevenció i atenció a la gent amb el VIH.

Bé, són múltiples els programes que tenen però, clar, és una organització que depén en el 94% dels ingressos que procedixen de subvencions, majoritàriament d'organismes públics.

¿Quina és la situació en este moment?
La situació és que té pendent cobraments des de l'any 2010, 2010, 2011 i el 2012, alguns dels 2012; se considera que no és deute perquè estem dins del període, però, bé, nosaltres anem a parlar globalment d'ells.

La Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació els deu 36.
200 euros de l'any 2011.
La d'Economia, Hisenda i Ocupació.
.
.
bé, açò és pel programa OPEA, però pel programa TFIL -que hem parlat abans-, són del 2010, 40.
207 i 41.
980 de 2011.
La Conselleria de Sanitat en deu, des de 2011, 22.
600, cal dir que entre el mes d'abril, en el qual inicia tot el procés de reclamació, s'han pagat 29.
200 euros de la Conselleria de Sanitat, però té també pendent tot el 2012, la qual cosa ens portaria un centenar llarg, 140.
000 euros que estaria pendents per eixes.
.
.
A més, la conselleria d'economia i hisenda té de l'any 2011 encara 12.
884 euros.
Tot açò parlant del grup però, a banda d'això, podríem parlar també de la fundació a la qual.
.
.
per allò de dir que no siga estrany que ho tinga tot pagat, doncs també se li deuen més de mil euros, no arriba a dos mil euros, per a la Fundació Patim.
Tot això se va sumant perquè és la situació.

He de dir que espere de les senyores i els senyors diputats, no només la sensibilitat que hem de donar naturalment, que com a representants del poble valencià l'hem de tindre tots, sinó que alguna cosa més, que és el seu vot favorable, indubtablement, que seria la demostració pràctica d'eixa sensibilitat que se suposa.

I ho dic perquè això ho va fer l'Ajuntament de Castelló, en el qual a una petició similar tots els grups polítics van donar el seu vot favorable, a una declaració institucional que instava La Generalitat a saldar de manera urgent el deute que té La Generalitat amb Patim, amb l'objectiu de -i cite textualment- que «puga restaurar per complet la seva activitat.
» Això se li va enviar al president senyor Fabra.
I bé, doncs, ara, esperem.

La situació és la que hem dibuixat, intentar donar-li valor, fer una expressió amb el valor reconegut que té Patim, el grup Patim.
Per altra part, eixe reconeixement que se li dóna des de l'Ajuntament de Castelló.
I, per una tercera part, hem dit els deutes que se tenen amb ell.
¿Quines conseqüències téÂ ?
Doncs, lògicament, retard en pagaments, rebaixa de sous, inclús minoració del que són recursos, tallers tancats que no funcionen, que són de gran importància.

I, per tant, a nosaltres, senyories, ens ha de portar a pensar un poquet què estem fent.
Entre altres coses, perquè he anat seguint les anteriors intervencions d'esta comissió i la culpa és que no n'hi ha diners, la culpa és que tenim un mal finançament.
.
.
Mire, no, la culpa és de les persones que han dilapidat els diners que tenien i la culpa és de les persones que no han respectat un nivell de prioritats d'acord amb les necessitats socials.

Estem parlant que a la Fundació Patim, com altres, però estem parlant, ara, centrant-nos en la Fundació Patim, se li deuen diners des de l'any 2010.
¿Volen dir les seues senyories que no s'ha pagat des de l'any 2010 cap, no s'ha fet cap pagament que no hauria d'haver estat per darrere de la importància que té els serveis que presta Patim?
Sincerament, ningú podrà afirmar que no s'han fet pagaments prioritaris que, en realitat, no hagueren hagut de ser per damunt del que significa este grup del tercer sector.

I, per tant, dit això, no queda res més que apel·lar a la responsabilitat.
Ja he dit abans la sensibilitat, però no, és que no és prou ser sensibles, cal ser responsables.
Cal ser responsables en els propis fets i les pròpies decisions, segurament, perquè hi han responsabilitats diverses.

Hi ha la responsabilitat de qui governa, que és el que té un pressupost i, després, decidix complir una part d'eixe pressupost i incomplir-ne una altra part, per tant, eixa és una responsabilitat directa.

I està la responsabilitat d'aquells que li donen recolzament a eixe govern que està incomplint una part del seu pressupost, per a nosaltres la més important, que està fent una renúncia a allò que més propaganda fa, que és la despesa social que diu que conté este pressupost.

La nostra pregunta ha de ser clara: en la despesa social, també compten estos diners?
Quan parlen de la despesa social, també se comptabilitzen estos diners?
Estos diners que s'estan regatejant perquè no arriben en el moment que toca, perquè estan tenint unes despeses extraordinàries en finançament, aquells que poden, aquells que poden, i n'hi han altres que han de tancar perquè no poden fer front, eh?
, en este cas, podíem citar altres que han tancat.

Mire, vam assistir fa pocs dies, i jo personalment vaig a assistir, al lliurament dels premis de La Generalitat, el dia 9 d'octubre.
Se li va donar premi a una associació, per exemple, l'associació de familiars de malalts d'alzhèimer.
Se li va fer un gran reconeiximent, el que no li fan en el dia a dia, perquè és una associació que ha hagut de tancar centres en Castelló, una associació a la qual se li estan devent també moltíssims diners i que, efectivament, se li fa un reconeiximent social, però el que ells volen, que és que se li pague tot el que se'ls deu, que se'ls facilite la seua acció, que no hagen de deixar sense.
.
.
sense sostre, per dir-ho aixina, eixos centres de dia, que cada dia tenen més problemes i que van moltes vegades.
.
.
, s'estan desplaçant de cara al voluntariat, i per tant, amb una disminució de professionalitat molt sensible, que és el mateix, és que el problema.
.
.
el problema és que si només parlàrem dels centres de Patim, seria un problema menor.
Per tant, no només, com he dit abans, cal ser sensibles, cal ser responsables i donar contestació a allò que toca.

I en este moment, que no en parlen, de finançament, que no en parlen, de falta de diners, pressupostats estaven, els pressupostos els va fer el Partit Popular i els va donar recolzament i, per tant, haurien d'estar ben fets, almenys des del seu punt de vista, perquè vostés van respondre per ells.
Nosaltres no vam respondre per eixos pressupostos, ni a nivell d'ingressos, ni a nivell de despeses, i en este moment se veu quina és la realitat.
Eixa realitat que deixa a molta gent, als més dèbils, als més febles i als més necessitats sense ningú que els empare o en mans de la voluntarietat.

Jo sé que Patim seguirà treballant amb subvenció o sense subvenció, a l'igual que els familiars dels malalts d'alzhèimer seguiran treballant amb subvenció o sense subvenció, però allò que oferiran no serà el mateix.
Oferiran el que tenen, la capacitat de dedicació i eixa sensibilitat, que ahí sí que ja no fa falta que demostren, perquè l'han demostrada dia a dia, sobretot a les persones aquelles que estan atenent.

Però, lògicament, sense diners, com se dia abans, no hi ha res; però sense responsabilitat, encara hi ha menys.
No podem parlar de la situació actual, oblidant que de la situació actual hi han responsables, i no dic només responsables personals, sinó responsables en el seu recolzament i en les seues postures.

Avui, votar que no, votar que no, significa augmentar la responsabilitat que estos centres no tinguen l'atenció que.
.
.
, no els centres, perdone, que les persones que estan necessitades, i en este moment, cal dir les persones més desarrelades, les que estan en perill d'exclusió, que són aquelles que està treballant Patim, van a resultar abandonades si no se vota a favor, perquè cada un és responsable dels seus fets.
I ja sé que se paga amb diners, però se comença pagant amb voluntat.
Perquè si no hi ha voluntat, per molts diners que hi hagen, no hi haurà absolutament res, absolutament res.

Per tant, apel·le a la sensibilitat, en primer lloc, perquè si no la tenim, lògicament no; a la responsabilitat, en el segon lloc, i a la decisió de la postura a aprendre, que és la que marcarà tota la resta, en el tercer lloc.
Sense això, paraules que s'emporta el vent, i sense cap resultat.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Per a fixar posició, té ara la paraula per deu minuts la senyora Albiol, pel Grup Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Centres ocupacionals, dependència, farmàcies, centres d'acollida a dones víctimes de violència de gènere, ONGD, associacions que treballen amb persones migrants, etcètera, etcètera, etcètera, perquè el llistat d'incompliments, el llistat de deutes que manté el Consell amb entitats, amb ONG, amb associacions és absolutament astronòmic i vergonyós per al Consell.

I d'entre totes aquestes entitats, una de tantes és l'ONG Patim, que treballa a les comarques de Castelló, que està sofrint les polítiques del Partit Popular, la nefasta gestió, i més que la nefasta gestió, es comença a pensar que la falta de voluntat i que probablement el Consell té altres objectius en ment abans que pagar a aquestes entitats.

El dia 29 de maig de 2012, en aquesta mateixa comissió, Esquerra Unida va presentar una proposició no de llei, que va defensar la meua companya Esther López Barceló, que deia: «Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el pagament del deute del Consell amb l'ONG Patim de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida», és a dir, exactament, el mateix que està demanant ací avui el Grup Compromís uns quants mesos després.
Això va ser el 29 de maig.
En eixos moments a aquesta entitat se li devien més de 200.
000 euros.

La intervenció per part del Partit Popular la va fer la senyora Amorós Granell, i la senyora Amorós Granell va dir eixe dia, 29 de maig de 2012, en aquesta comissió: «No se preocupen que se va a proceder al pago en breve.
» Me quedo muerta.
Això és el que va dir, és que està…, vull dir, ho estic llegint directament del Diario de Sesiones: «Se va a proceder al pago en breve», Amorós Granell, dixit.

Bé, uns quants mesos després, el Grup Parlamentari Compromís ha hagut de tornar a presentar aquesta proposició no de llei, perquè no s'ha pagat.
I em sembla molt bé que es presente esta.
I haurem de presentar una vegada, dues, tres, quatre, i cinquanta mil i les que faça falta fins que paguen, fins que li paguen a Patim, als centres ocupacionals, a les entitats que treballen amb migrants.
Fins que paguen, no pararem de presentar proposicions no de llei, preguntes orals, peticions de compareixences.
.
.
fins que paguen.

Perquè no és només que no paguen, sinó que, a més, diuen mentides.
«Se va a proceder al pago en breve.
» Diuen mentides!
I jo no sé si és que la senyora Amorós mos volia enganyar a mosatros i a la gent de Patim o que ha segut el Consell i la conselleria la que ha enganyat a la senyora Amorós, i li va dir: «No, tranquil·la, tu ves allí i digues que anem a pagar-los ja.
No passa res, no te preocupes, que anem a pagar-los ja.
» Jo no sé qui enganya a qui, si vosté a mosatros o la conselleria a vosté, però el tema és que n'hi han mentides damunt de la taula.
Incompliments, deutes i mentides, eixe és el resum de la política del Partit Popular.

Per tant, em sembla que la situació és molt greu, molt greu.
Espere que recolzen aquesta vegada aquesta proposició no de llei, des d'Esquerra Unida evidentment ho anem a fer.
Espere que si la senyora Amorós és la que ha d'intervindre a continuació, demane disculpes per les seues paraules aquell dia, perquè no s'han complit, per enganyar.
O si és a vosté a la que van enganyar, doncs que també ho expose ací, i que demane disculpes, per tant, la conselleria i no vosté, si vosté no la té -la culpa.

Per tant, queda clara la posició d'Esquerra Unida i el nostre recolzament.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Albiol.

Per a fixació de posició.
.
.
(veus) -sí, sí- del Grup Socialista, té la paraula la senyora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyora presidenta.

El Grup Parlamentari Socialista, com no pot ser d'una altra manera, anem a votar a favor d'aquesta proposició no de llei, que presenta en aquesta ocasió Compromís perquè se li paguen els deutes a l'ONG Patim de Castelló, tal i com s'arreplega en la proposta de resolució, perquè ja vam recolzar en el seu moment també una proposta d'Esquerra Unida, i és evident que no s'ha complit en tot cas el compromís verbal que el Partit Popular va adquirir en eixe moment.

Com ja s'ha dit, Patim és una ONG que opera en el camp del tercer sector i que està especialitzada sobretot en la intervenció i tractament de les drogodependències, però també en la prevenció i en l'execució d'accions relacionades, sobretot, en la integració sociolaboral, en les addiccions.

És una ONG que forma part de la xarxa pública assistencial en drogodependències i que durant tot aquest temps són, en definitiva, els que han construït sobre la tasca realitzada per les ONG, entitats sense ànim de lucre, i que ara s'està desmantellant sobretot en favor de les empreses.

Els serveis de les tres entitats, que són les que formen part del grup Patim, estan acreditades per la Generalitat valenciana i estan subvencionades, conveniades i concertades per diferents administracions públiques.
En concret, rep aportacions de la Conselleria de Sanitat i del Servef, els quals les deuen diners des de l'any 2010.
I cal recordar, com s'ha dit, que la solvència sobretot i la viabilitat d'aquesta ONG està relacionada directament amb les aportacions que rep d'estes.

Aleshores, la pregunta és: on estan els diners que la Unió Europea en el seu moment va enviar en 2010 i en 2011, per exemple, per a cofinançar els projectes destinats a fomentar l'ocupació?
Perquè estes entitats és evident que ja les han executat.

I si els sumem els interessos de demora que generen aquests imports, que no s'han percebut, però sí s'han executat, resulta que, en alguns casos, el que s'ha pagat a les entitats bancàries ja supera el que se va concedir per la Generalitat valenciana.

Aleshores, davant d'aquesta situació, es fa insostenible el funcionament d'aquesta entitat que porta anys fent-li el treball a l'administració, a l'igual que altres ONG que operen en este camp, i que estan al costat de la gent més vulnerable en definitiva.

Així que jo crec que el menys que podríem esperar és que se'ls pagara en temps i forma perquè pogueren continuar desenvolupant la seua tasca amb normalitat, una tasca, a més, que en aquests temps de crisi, d'atur i d'inseguretat es deu intensificar més perquè és cert que la demanda és major, perquè tot aquest panorama es convertix en un factor que, desgraciadament, incidix sobretot en l'increment del consum de drogues.

Així que és evident que la seua mala gestió està abonant a moltes entitats, associacions i ONG, com en este cas Patim, a la insostenibilitat i al drama permanent.
Al drama permanent, perquè s'han produït reduccions significatives de personal, s'han produït retalls salarials que han assolit en alguns casos el 50% i, a més, també, han desaparegut o se han reagrupat serveis per a abaratir costos, com ha ocorregut en el centre ocupacional.

Així que esta organització, d'una llarga trajectòria d'experiència, que és una ONG seriosa i rigorosa en el seu treball diari i que està dedicada a la gent del carrer, a la gent més vulnerable, necessita que vostés, senyors del Partit Popular, estiguen al seu costat.
Perquè Patim no té per què pagar la seua fallida, no té per què pagar els seus malbarataments econòmics en grans projectes, en grans esdeveniments ruïnosos que s'han convertit en un forat negre per a l'administració.

Patim és un gran projecte, és un gran projecte humà, és un gran projecte social, professional que treballa dia a dia en el tercer sector en favor de les persones que més ho necessiten i que oferix una resposta integral a les demandes socials des de la qualitat del servei.
I vostés deurien d'elegir i tindre les prioritats clares.

Si la seua prioritat és reforçar l'estat del benestar, és reforçar allò social, és pagar als col·lectius que treballen en favor de les persones més necessitades, en pagar a les farmàcies, als dependents, a les ONG de desenvolupament, a les ONG de caire social, o si vostés preferixen destinar eixos diners, com estan fent, al malbaratament, als grans esdeveniments ruïnosos, perquè, en definitiva, eixe és ni més ni menys el problema que tenim en estos moments en la comunitat.

Així que vostés només han de decidir quina és la seua prioritat i demostrar-ho votant a favor d'esta proposició no de llei, si és veritat que realment es creuen açò del reforç de l'estat del benestar social i de treballar, en definitiva, per les persones que més ho necessiten.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Tirado.

Per a fixar posició, pel Grup Popular, té la paraula, per deu minuts també, la senyora Amorós.

La senyora Amorós Granell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, aquí menos guapos, o guapas, nos han dicho de todo.
Y mentirosa, no lo he sido nunca y, social, lo he sido siempre.

Conozco perfectamente, y me parece muy bien que me lo hayan recordado, quien es la asociación Patim, una asociación en la que, desde Castellón, como concejala en aquel momento…, conozco perfectamente, conozco a su presidente.

Y las palabras que se han dicho aquí de que he mentido…, no se habló del mismo tema, y con esas palabras que usted está diciendo, aunque sea por alusiones, porque me he sentido aludida, porque me ha llamado usted directamente mentirosa a la cara y, por supuesto, le tengo que contestar en ese momento, porque al final aquí se dicen tantas cosas que nos tenemos callar todo, y basta ya, y basta ya.

No se hablaba del mismo tema porque se hablaba de un taller en donde no se había presentado en tiempo y forma, aparte de otra deuda que había.
Y no le quepa la menor duda a nadie de este caso, ni a Compromís que lo dice, ni a los demás grupos políticos, que el Partido Popular no tenemos sensibilidad y no queremos pagar.
Nada más lejos de la realidad.
Lo hemos demostrado cada vez que hemos gobernado, cada vez que hemos gobernado.

Y el señor Pañella ha hecho una puntualización, que además me ha gustado que la dijera, que el otro día se dio un premio, precisamente, a una persona con la cual yo desde mi…, cuando estaba en Castellón, evidentemente, como concejala de bienestar social -de lo cual me siento muy orgullosa, muy orgullosa, no mentirosa, orgullosa-, he tenido siempre muy buena relación, como es el señor Marmaneu.
Y precisamente, y precisamente, me llama la atención porque creo que deberían de saberlo, por lo menos los que son de Castellón, y aquí hay algunos y algunas que son de Castellón, que si se hizo algo por el señor Marmaneu y se hizo un gran centro que tenemos hoy en Castellón, que es un centro, el Gran Vía, un centro que igual recoge enfermos mentales, que igual recoge el daño cerebral sobrevenido, que igual recoge a grandes discapacitados, no fue el gobierno de la nación el que lo hizo, fue el ayuntamiento, fue la diputación y fue La Generalitat.
Porque el gobierno se lo llevó a Salamanca, se lo llevó a Salamanca, pues no sabemos por qué, pregúntenselo a quien corresponda, pregúnteselo a quien corresponda.

Pero ya está bien de que se nos tache de antisociales, de que se nos tache de todo, cuando aquí la realidad, y hay que hablar alto y claro, es que cada vez que el gobierno del Partido Popular ha accedido al gobierno nos hemos encontrado lo que nos hemos encontrado, y eso es así, y eso se puede constatar.
¿Que no queremos pagar?
Por supuesto que sí.
Y así lo ha dicho el president de La Generalitat, y así lo ha dicho Alberto Fabra, y no miente, porque es una persona que cumple sus promesas.
Ustedes dirán que no, que somos nefastos.
Claro, es que, ¿qué tienen qué decir?
Pero lo ha dicho.
Y lo primero que se pagará, ya lo ha dicho, va a ser bienestar social, va a ser sanidad y va a ser educación.

Claro que será del FLA, que en eso hemos hecho la broma, ¿de dónde quieren que sea?
Si estamos pagando cien millones de euros diarios de deuda.
¿Y la hemos generado nosotros también?
Pues va a ser que no, que esa deuda no la hemos generado nosotros, no la hemos generado, nos la hemos encontrado.
¿Pero qué pasa?
Que aquí, perdón, yo, cuando ustedes hablan, yo suelo estarme un poquito callada, simplemente por respeto, una cosa que se llama respeto, eh, si no les importa, yo suelo ser respetuosa en ese tema.

Por lo tanto, aquí vamos a poner las cartas boca arriba.
¿Es que es el Partido Popular, el Grupo Popular, el que tiene la culpa de todo?
No señores, no señores.
Aquí nos hemos encontrado con mentiras, nos hemos encontrado una situación caótica.
¿Y pretenden que en nueve o diez meses solventemos todo?
No podemos, no es que no queramos, no podemos.
Y en el momento en que llegará el primer dinero, que nos acogeremos nosotros y otras comunidades que están en el mismo problema nuestro, en el mismo problema, que no pueden pagar a centros de tercera edad, que no pueden pagar a discapacidad, que no pueden pagar a enfermos mentales.
Y, perdón, hagamos un poquito de memoria histórica, que a algunos les gusta mucho, estamos hablando de personas con discapacidades intelectuales, que me merecen todo el respeto y todo el cariño.
No sé quién fue quien cerró todos los centros de enfermos mentales, desde luego no fue el Partido Popular ni el Grupo Popular, no lo fue en absoluto; al contrario, ha sido el que ha tenido, si se hubiera mantenido, más todos los que hicimos nosotros, hoy en día no estaría pasando lo que está pasando.

¿Cuál es su interés?
Evidentemente, pagar.
Y lo vuelvo a decir alto y claro: pagar automáticamente.
A finales de octubre se empezará a poder pagar, y prioritariamente, prioritariamente va a ser lo que ha dicho en este caso el molt honorable president de La Generalitat y la conselleria lo tiene claro.
Y para eso está estudiando, para, a la mayor brevedad posible, pagar todos los temas de Patim y de muchas otras asociaciones que se debe ese dinero, no sólo Patim, a la cual le tengo muchísimo respeto y muchísimo aprecio, he trabajado muchísimos años con ella y con muchísimas otras, y pueden preguntarle y pueden decirle si tenemos sensibilidad o no.

También se ha dicho aquí algo que no es cierto, que no nos sentamos con las asociaciones.
No se sentarán ustedes.
Desde luego, nosotros, y yo le puedo decir personalmente, y mis compañeros, nos sentamos y hablamos con ellos.
Y no les engañamos.
Y saben perfectamente también por qué no se está pagando en estos momentos.
¿O es que no sabemos todos como está la situación?
¿O es que también es culpa del Grupo Popular que se debe todo lo que se hace?
Pues mire, no, es que no es así.
Y al rey lo que es del rey y al césar lo que es del césar.
Y aquí hay que decir las cosas muy claras.

Vamos a pagar, por supuesto, y precisamente lo primero y lo más importante los temas sociales.
Porque si hay algo importante y que repercute a las personas es el tema social: la sanidad y la educación, por el orden que se lo estoy diciendo.
Si quieren creérselo, se lo dije la otra vez y lo digo ahora.
Le estaba dando fechas, a finales de este mes probablemente llegará ese dinero, que todas las comunidades van a tener que acogerse, sean del color que sean porque no tienen otra solución, y vamos a pagar estas necesidades, por supuesto, para que se puedan atender a las personas, que para el Grupo Popular y para mi partido es lo más importante.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Amorós.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, jo també diré una frase traduïda que vosté ha dit: ja n'hi ha prou, ja n'hi ha prou!
Jo he intentat ser més que respectuós en la meua primera intervenció i me demane a mi mateixa no deixar de ser-ho en la segona, encara que per dins tinga ganes de dir paraules que no serien correctes.

Estaria més que vostés declararen públicament que no volen pagar.
Faltaria més, que no volen pagar.
Però la realitat és que la marquen les prioritats.
I les seues prioritats, per molt que diu que són els temes socials, la sanitat i l'educació, la realitat és que on han retallat és en temes socials, és en sanitat i és en educació, i on no han retallat és en Calatrava i companyia, i on no han retallat és en fórmula 1 i companyia, perquè ells sí que han cobrat!
I és el tema de les prioritats.
Eixos han cobrat tots, fins i tot allò que no s'ha fet.

Per tant, ja n'hi ha prou!
Almenys confessen la realitat.

Que el deute qui l'ha generat?
Doncs jo li ho explicaré.
Mire, Zaplana, Olivas, Camps i ara Fabra.
Ne vol més encara?
Vol que anem més enrere?
(La diputada senyora Amorós diu: «¿Y Zapatero no ha sido?
») Zapatero.
.
.
Vosté havia dit que era respectuosa i.
.
.
(Remors) Molt bé, gràcies.
Moltes gràcies.

El deute en el pressupost valencià ho sent molt però no l'ha fet Zapatero, perquè quan vostés parlen de finançament, la qual cosa, no és que estem d'acord, és que nosaltres anem molt més enllà del que van vostés, però eixe finançament en el pressupost ja no estava.
El mal l'han fet vostés dins del pressupost, que dins del pressupost s'han dedicat els diners que sí que estaven on els ha interessat.

Per tant, el deute qui l'ha generat?
El deute ací, al País Valencià, l'ha generat.
.
.
ja ho acabe de dir.
Ho sent molt, però insensibilitat.
Ho he de dir molt clar, insensibilitat després del que he sentit.

Que el president està estudiant.
.
.
Perdone, que estudie més perquè està suspés, totalment suspés, en el que és l'atenció social a totes les persones necessitades en este moment.

Estic parlant de prioritats.
Mire, vaig a dir-ho molt bé, vostés és que confonen moltes vegades.
Diu que ha donat un premi a una persona.
No, no, no, van donar un premi a una institució, no a una persona.
Emili Marmaneu en este moment és el cap, però no és a Emili Marmaneu, era a AFA.
No, és que eixa confusió vostés la tenen molt freqüentment.

Mire, estem parlant de drogoaddicció, estem parlant del treball que se fa amb persones que han caigut en la drogoaddicció.
Només tenim un remei: és el tractament i la integració.
Si això mos falla se mos va per tots els costats.

La situació social mos portarà a agreujar precisament estos grups marginals -ho diem aixina amb tot el respecte del món-.
Mire, li ho vaig a dir molt clar.
Estem parlant d'una institució formada per persones, per persones, que ajuden persones desinteressadament, com a molt en el salari que els correspon.
Per cert, que han reduït molts d'ells al 50% degut als impagaments.
Val?

Mire, vostés trien.
No paguen a les persones que ajuden a persones, però sí que paguen als bancs.
Perquè això vostés han marcat la prioritat.
I ahí han estat d'acord, no me vinga.
.
.
Vostés han aprovat això: que prioritàriament s'ha de pagar als bancs.
Que també es pagarà a persones, sí, als representants de les grans finances.
Aleshores ací el problema és que uns trauen cara per unes persones en prioritat i altres trauen cara per unes altres persones en les seues prioritats.

Però, clar, això no se pot dir, perquè grans financers n'hi ha pocs i persones normals i amb necessitats n'hi ha més.
Clar, i això seria anar en contra d'eixe clientelisme que vostés tan han treballat.
Perquè, clar, vosté ha parlat de l'hospital Gran Via com s'ha fet.
Vol que parlem?
Per què no parlem?
Reunim una dia a totes les associacions, precisament a AFA, reunim a esta gent i parlem com vostés han fet l'adjudicació del Gran Via.
Amb quins mecanismes clientelars han fet l'adjudicació del Gran Via, eh?
No, no, anem, anem a vore, anem a vore.
Sí, sí, i si vol anem i demanem a vore tota la gent que ha entrat a treballar ahí d'on vénen.
Vol que ho fem això?
S'atrevix vosté?
Mire, ací en som uns quants de Castelló, que mos coneixem, i podíem a vore d'on ve cadascú?
Vol que ho parlem això?
Mire, d'això se queixen, d'això se queixen, a més que no els paguen, d'això se queixen, del sistema d'adjudicacions que vostés estan fent en este moment de tota la provisió dels serveis socials.
I se queixen, i se queixa Patim, amb la qual vosté s'ha assentat, i jo també m'he assentat, a la qual vosté ha escoltat, i jo també els he escoltat, a la qual vosté no els fa cas i jo sí que els faig cas.
Eixa és la diferència.
Fins ahí estàvem d'acord.

Clar que els escolten, clar que els escolten, clar que se senten, però no els fan cas.
I no me diga que s'esperen.
No, no, no hi ha espera.
I ací hi ha responsabilitats.
I hi ha responsabilitat d'haver balafiat tots els diners públics i haver donat prioritats, com he dit, a Calatrava i a companyia.
Jo sé que vostés cada vegada que ho parlem.
.
.
, però és que és la realitat, vostés van a un costat i nosaltres anem a un altre.
I la nostra prioritat està en Patim.

Diguem el que diguem vostés van a votar que no i nosaltres anem a votar que sí.
I això és el que quedarà clar ací.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyora Amorós, té vosté la paraula.

La senyora Amorós Granell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Antes que nada le voy a agradecer el tono que ha tenido en su anterior intervención, y si yo he sido más vehemente es porque aquí se ha sido mucho más vehemente (inintel·ligible) .
.
.

Vamos a ver, usted está ya poniendo en duda que el señor presidente, el señor Alberto Fabra, no es social, que es antisocial.
Es que de verdad que a veces son cansinos.
Aquí sólo es la fórmula 1, el Calatrava.

Vamos a ver, le ha dicho antes mi compañero, el señor Martínez, todo lo que se ha pagado en bienestar social.
¿Que no estamos ahora en las asociaciones?
¿Usted me dice el Gran Vía cómo ha se ha hecho?
Cuando usted quiera, cuando usted quiera nos podemos sentar.
Yo no tengo ningún problema de sentarme, yo no tengo ningún problema de sentarme de cómo se ha hecho.
El problema es que se hizo, porque desde luego si hubiese sido por otros no se hizo.
Y está cubriendo unas necesidades que se necesitaban en Castellón para enfermos mentales, para discapacitados, para muchísima gente, para muchísima gente.
Eso es lo importante.

Ustedes hablan de la adjudicación.
Es que si fuera por ustedes las empresas no existirían, porque todas son con ánimo de lucro.
¿Y dónde trabajan las personas?
Hay muchas personas que tienen que trabajar en empresas, porque si no en estos momentos estarían en la calle.
Es que ustedes son obsesivos con el tema.
O sea, es una obsesión.

Mire, ustedes se han creído siempre, la izquierda, la izquierda, que son los más sociales del mundo mundial.
Y mire, no.
Yo no soy de izquierdas y soy una personal social, soy una persona coherente, como mi grupo, y creo que siempre hemos estado al lado de las personas.
Y es prioritario, y así lo ha dicho el presidente, y usted puede creérselo o no creérselo.
Pero si el presidente está diciendo que prioritario va a ser pagar a Patim, evidentemente son drogodependientes y una lacra, una lacra que tenemos que terminar porque evidentemente esas personas lo están pasando muy mal.
No me tiene explicar lo que es Patim, ni me tiene que explicar -perdone que antes le haya dicho la persona y no le haya dicho la asociación, porque, bueno, cuando conoces a personas a veces estamos reconociendo a la institución, a esa gran institución que trabaja por y para las personas con alzhéimer, a tantas, y tantas y tantas.

Es que me lo conozco, señor Pañella, me lo conozco porque lo he trabajado y porque me lo creo.
Y no es que me lo crea yo, es que me lo creo yo, se lo cree el presidente y se lo cree todo el Grupo Popular.

Vamos a ver, no le he votado a favor, no porque no esté de acuerdo, no porque no esté de acuerdo, sería como reconocer que nosotros no vamos a hacer ese pago.
Pero rápidamente, rápidamente, si se lo apruebo a usted quiere decir que no lo voy a hacer.
No, el presidente se ha comprometido y lo ha dicho públicamente que lo primero que se va a pagar va a ser esto.
Y por supuesto usted no se lo va a creer.
Pero como yo sí que creo en mi presidente y creo en mi grupo, evidentemente, no se la vamos a aprobar, pero no porque no esté de acuerdo, sino porque lo vamos a realizar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Amorós.

Amb esta intervenció queda conclòs el tema i anem a passar a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Queda rebutjada la proposta.

I ara, com havíem quedat que faríem les tres primeres PNL, anem a seguir en eixa previsió per raons d'organització dels grups, però no anem a deixar la sessió, anem a suspendre, com hem dit este matí.

Previsiblement el 31, a falta que els ho confirmen a les seues senyories els seus portaveus de grup.
Correcte?
Molt bé.

Queda suspensa la sessió.

(Se suspén la reunió a les 12 hores i 42 minuts)