Untitled Web Page



**Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 28 d'abril de 2005.
Comença la reunió a les 10 hores i 50 minuts.
Presideix la Il·lustre Diputada Senyora Estefanía Elena Martínez Zaragoza.
Reunió número 6.**

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la reglamentació de la ubicació, control de la qualitat de l'aire i les condicions tècniques mínimes que han de reunir els crematoris de cadàvers, presentada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 2.
677, BOCV número 17).***

**La senyora presidenta:**

Vamos a iniciar la comisión de Medio Ambiente.

En primer lugar, por favor, señora secretaria, puede comprobar si hay el quórum necesario.
Tiene usted la palabra.

 

*(La senyora secretària passa llista per tal de comprovar l'existència de quòrum)*

¿Hay quórum?
Sí.
Muchas gracias, señora secretaria.

A continuación, vamos a ver el punto número 1 del orden del día, que es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior de la comisión.
Encima de sus mesas tienen una carpeta con el acta y el contenido, si tienen que hacer alguna alegación este es el momento y, si no, pues, continuamos.

De acuerdo.
Comunicar a la comisión que en el orden del día está establecido que hay tres comparecencias del señor conseller de Territorio y Vivienda, y comunicarles que vamos a tramitarlas esta tarde, las vamos a debatir esta tarde.
Por tanto, vamos a iniciar la comisión por el punto número cinco y demás, que son las tomas en consideración de las proposiciones no de ley, tal y como constan en el orden del día.

¿Sí?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Volia comunicar que en els punts 5 i 6 estaré substituït, respectivament, per Joan Ribó, en el primer cas, i per Ramon Cardona en el segon.

**La senyora presidenta:**

 

De acuerdo, señor Arnal.

Pues, adelante, vamos a empezar por la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la reglamentación de la ubicación, control de la calidad del aire y las condiciones técnicas mínimas que han de reunir los crematorios de cadáveres en nuestra comunidad, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.

A esta proposición no de ley ha llegado a la Mesa una enmienda de modificación con el número de registro de entrada 2.
677, presentada por este propio grupo parlamentario.
Para su defensa, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore.
Aquesta proposició està presentada el 14 de novembre de 2003, per tant, fa un any i mig aproximadament.
En este període de temps el motiu pel qual es presenta, concretament, l'esmena, és perquè el 8 de març la Conselleria de Sanitat va traure un decret que és, en principi, el que es demanava en la proposició inicial.
La proposta de resolució deia: "Les Corts Valencianes insten el Govern de la Generalitat a reglamentar en el termini màxim de 5 mesos la ubicació, control de la qualitat de l'aire i les condicions tècniques mínimes que han de reunir els crematoris de cadàvers a la nostra comunitat".

Aleshores, concretament, repetisc, el 8 de març de 2005, la Conselleria de Sanitat va traure un decret pel qual s'aprova el reglament que regula les pràctiques de policia sanitària mortuòria en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.
Bo, al final, ho ha tret, és l'última comunitat que ha tret el reglament, jo tinc ací tots.
.
.
Este reglament ve de la Llei de sanitat, es van començar a publicar aquestos reglaments en l'any 98, la immensa majoria van ser del 98 al 2001, i ací, doncs, bo és que arribe algun dia, ha arribat en març de 2005.
El problema és que ha arribat malament.
Per tant, nosaltres, evidentment, hem plantejat unes modificacions.

La primera cosa que caldria dir és que ens estranya un poc que siga en esta comissió, perquè, concretament, el decret en qüestió és de la Conselleria de Sanitat i totes les reglamentacions de tot l'Estat espanyol s'han fet en les conselleries de sanitat corresponents.
Per tant, encara que hi haja un problema de qualitat de l'aire, el que és habitual és que açò siga tractat, concretament, en el món de la sanitat, no en el món del medi ambient.
Però, bo, dóna el mateix.
Jo crec que açò no és un tema fonamental en la comissió en la que es tracta.

Per què plantegem açò?
Doncs, plantegem açò perquè hi ha problemes.
Qualsevol persona que conega la problemàtica de la ciutat d'Alacant sabrà, concretament, que el dia 4 de novembre de 2003 l'ajuntament d'Alacant aprova.
.
.
, aprovació d'informació pública d'una modificació puntual del seu pla general precisament per a intentar resoldre un conflicte amb una sèrie de veïns que s'han manifestat reiteradament per la construcció del tanatori d'Alacant en una zona densament poblada.
I és un conflicte que es genera i és un conflicte que ha estat generant problemes, que ha dut --i jo crec que s'ha de dir ací--, fins i tot, a l'ajuntament d'Alacant davant els tribunals per part d'aquesta empresa, en gran part degut al fet que la Conselleria de Sanitat no ha fet els deures que hauria hagut de fer en el seu moment, o els ha fet amb un retard important.

Quin és el problema?
Doncs, jo crec que el problema és que la creació de crematoris i tanatoris no és una pràctica que siga massa habitual centrar-la en un lloc densament poblat.
I, d'alguna manera, l'ajuntament d'Alacant que, tothom sap, no és del nostre partit, ho ha entés aixina i planteja una modificació del seu pla general en el sentit que aquestes instal·lacions estiguen a una distància de 500 metres de les zones densament poblades.

L'esmena que plantegem nosaltres, precisament en este cas, la primera va en este sentit.
I és que en el cas dels crematoris --no ho veiem en els tanatoris, en general, però sí en els crematoris, pel que direm a continuació--, la seua ubicació estiga restringida a una distància mínima de 500 metres de zones densament poblades.
Em sembla que és una cosa lògica, tan lògica com que l'Ajuntament d'Alacant ho planteja en el seu canvi de pla general, i tan lògica com que el 16 de febrer de 2005 és publicada la seua aprovació definitiva per part de la Conselleria de Territori i Vivenda.
El que no entenem, i a nosaltres ens crida molt l'atenció, és que una cosa que és publicada per Territori i Vivenda, al cap de pocs dies isca de Conselleria de Sanitat un reglament en el qual no fa cap menció, no parla concretament d'aquest tema, de temes concrets d'ubicació, ho deixa en l'aire.

A nosaltres ens sembla que haguera estat una oportunitat claríssima per a concretar aquest tema, que també està generant a Godella --posaria el segon exemple-- problemes en el mateix sentit.
I en estos moments, doncs, estan construint diferents instal·lacions perquè hi ha una demanda social important en aquesta direcció que necessiten una reglamentació.

Per tant, per açò nosaltres proposem que aquest decret de 2005, el Decret 39 de 2005, es modifique en el sentit aprovat per la Conselleria de Territori i Vivenda com en altres comunitats autònomes està plantejant.
No estem plantejant cap cosa de l'altre món, fins i tot el que ha fet l'Ajuntament d'Alacant.

La segona idea, per la qual d'alguna manera es pot justificar la seua presència en aquesta comissió.
Els temes d'incineració de cadàvers són temes que necessiten controls de qualitat de les emissions d'aire.
I no ho diem nosaltres.
El conveni d'Estocolm sobre compostos orgànics persistents signat per la Unió Europa, signat per Espanya, parla que aquestes pràctiques generen quantitats de substàncies altament tòxiques, com són dioxines, com són furans i altres substàncies persistents.
Jo no vull reiterar ni espantar a ningú que aquestes substàncies provoquen càncer, que aquestes substàncies són disruptores hormonals de les persones i que és imprescindible un control, perquè ho hem signat a nivell d'Estat espanyol.
I, per tant, sembla raonable el que han fet els veïns d'Alacant de dir: "Mire, no ho volem al costat de casa".
De la mateixa manera que és perfectament raonable que els que viuen al costat de determinats hospitals de València, per exemple, la clínica del Consuelo, a València, que estan ahí, estan tenint un crematori en condicions molt paregudes, estiguen en una situació que els hi haja de donar una solució.

La segona cosa que plantegem és molt senzilla.
A nosaltres ens sembla perfectament coherent i correcte que hi haja aquest tipus de pràctiques, però, com diu, concretament, el Conveni d'Estocolm, s'haurà de fer un control de les emissions d'aquestos crematoris, perquè aquestos crematoris poden funcionar bé, poden funcionar regular o poden funcionar malament i emetre quantitats importants de substàncies altament nocives per a les persones humanes i, en general, per a la biosfera.
El que nosaltres plantegem, en definitiva, és que es facen els controls.
I tampoc inventem res.
Volem dir que no inventem res.

Jo he dit abans que hem estat els últims en traure un reglament en aquest sentit.
Doncs, bo, comunitats autònomes que han tret els reglaments últims i que tenen una certa preocupació per la qualitat de l'aire, quan es plantegen açò, concretament es plantegen els controls d'emissions de gasos.
És el cas d'Andalusia, per exemple, i és el cas de Navarra, per exemple, en el qual, a l'hora d'autoritzar aquestes instal·lacions es parla d'unes condicions tècniques donades i es parla que han de complir les condicions d'emissió general d'aquestes instal·lacions, els controls de contaminació de l'aire.

A nosaltres ens sembla que és un element important, em sembla que açò s'hauria de fer en moltes més coses, però estem en este tema i entenem que una pràctica que, d'alguna manera, està augmentant de forma important en la nostra societat, s'ha de fer, però s'ha de fer bé, s'ha de fer controlant seriosament les emissions de gasos, respectant allò que hem signat, concretament el Conveni d'Estocolm, i, naturalment, no generant problemes a les persones.
Molts tanatoris s'estan ubicant en estos moments en zones industrials o en zones allunyades de la població.
El problema és que açò no es legisla d'una forma molt clara, estem carregant a vegades el problema als ajuntaments.
Jo no vull recordar --i qui siga d'Alacant ho reconeixerà-- que l'Ajuntament d'Alacant ha estat demandat als tribunals precisament per aturar aquest tipus d'instal·lacions mentre no s'aprovava aquesta modificació del pla general.

Al nostre entendre, si açò es fera d'una manera clara per part de la Conselleria de Sanitat, que és la que hauria de regular aquestos temes, cap ajuntament tindria problemes i, sobretot, cap empresa tindria la temptació de fer instal·lacions d'aquest tipus en llocs que generen seriosos problemes per a la població.

Aquest és el sentit de la proposta i a nosaltres ens sembla que és una proposta que lamentem que haja eixit eixe decret sense aquests elements, però pensem que és una proposta que sí que seria important incorporar per a millorar les condicions sanitàries i per a millorar, en general, el control del medi ambient del nostre país.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Ahora, para fijar el turno de posición, tiene la palabra el resto de grupos políticos.

Por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra, por diez minutos, el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Dir, en primer lloc, que anem a recolzar la proposició no de llei presentada pel Grup d'Esquerra Unida-Els Verds.

Dir que nosaltres vam ser també els primers en sorprendre'ns quan ens trobem que el 25 de febrer apareix un decret --com ha dit el portaveu--, el 39/2005, pel qual es regulen les pràctiques de policia sanitària mortuòria en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.
El que està clar és que és una llàstima que, havent-se fet un reglament tant recent, no agafa, entre les prescripcions o les condicions que introdueix, el tema de criteris ambientals.

De fet, el mateix objecte d'aquest reglament diu que tindrà en compte o comprén les condicions tècniques sanitàries que han de complir totes les empreses, instal·lacions o serveis funeraris.
Però per a res apareixen les condicions ambientals.
De fet, en la distribució competencial que al respecte es fa tots sabem que les facultats administratives en policia sanitària mortuòria correspon tant a la Conselleria de Sanitat com als ajuntaments, i en concret és competència dels ajuntaments l'autorització, com deia abans en el cas d'Alacant, l'autorització per a dur a terme la inhumació, la cremació dels cadàvers, així com el control sanitari de les empreses, etcètera, i tal.
Però en cap moment, insistisc, del control ambiental.

Si mirem les competències de la Generalitat al respecte ens parlen que serà competència de la Generalitat el que és la inspecció sanitària d'empreses, instal·lacions, serveis i tal, però de nou no tenim cap tipus ni d'inspecció ni de control des del punt de vista ambiental.

Que si passem més avant en el requisit que es demana per a l'autorització d'aquests crematoris, de nou tornem a trobar en falta els criteris ambientals.
Perquè hem de tindre en compte que les autoritzacions, si mal no recorde, les autoritzacions administratives per a l'obertura dels forns d'incineració de cadàvers.
.
.
de cadàvers humans, l'autorització és de l'ajuntament, en el seu cas, dels ajuntaments corresponents, però recorde que sempre previ informe favorable de caràcter sanitari per part de la Conselleria de Sanitat.

Per tant, trobem a faltar estos criteris ambientals.
I el mateix si ens passem en les obligacions de l'entitat responsable dels crematoris o de les condicions higiènico-sanitàries d'aquestes instal·lacions.

En definitiva, simplement dir que un decret que aprova un reglament, que ha de regular les pràctiques de policia en el tema de les crematoris, aprovat de forma tan recent, com és el 25 de febrer de 2005, pense que ha estat una llàstima que no pogués incloure el tema de la generació o el control de la generació de substàncies tòxiques que comporta tot procés crematori, no solament en el tema de cadàvers o dioxines, que abans es deien, sinó en altres temes.
Per tant, anem a recolzar aquesta proposició no de llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Cortes durante diez minutos.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Señor Ribó, como es habitual yo siempre escucho con muchísima atención, y aprendo.
Y la verdad es que a usted siempre, porque como sale muchas veces y toca todos los temas, y además con cierto rigor, he de reconocer, y ayer, cuando estaba ultimando de preparar su primera propuesta, estaba releyendo atentamente el decreto.
Y aparte, como ciudadano, creo que es un tema que interesa a todos.
Porque, queramos o no, es un día pues, aparte de cuando estamos ubicados en una población, a todos nos ha llegar.
Y creo que es muy importante.
Es muy importante el regular con.
.
.
con.
.
.
en profundidad, y además es una realidad que a todos nos afecta.

Pero yo le quiero, en fin.
.
.
pues le iba a decir como un alumno, porque usted de esto sabe mucho más que yo, de todo esto del aire, en fin, usted es un profesor y es un maestro, y es un hombre que sabe.
Yo procuro estar al día, soy un hombre de letras, y procuro, y además me interesa porque es algo que es fundamental.
Sin embargo, yo le voy a decir una cosa.
Usted se habrá sorprendido, claro, cuando usted presentó la primera.
.
.
con el retraso de la primera proposición que usted presenta, el Decreto sale y usted inmediatamente hace, como es natural, para continuar dos enmiendas en las cuales pues exige dos, o pide, mejor dicho, dos realidades.
En primer lugar, que estén a una distancia de 500 metros, y usted pide 500 metros.
Yo creo que debía de ser más.
500 metros es muy corto de las poblaciones.
Debía de ser más.
Se lo digo con todo el respeto, porque.
.
.
Y, por otra parte, exige las medidas de control de las emisiones que da todo esto, porque claro.

Y, mire, yo le voy a decir, no sé si usted le va a parecer bien o no le va a parecer bien, porque, claro, esto es muy.
.
.
luego usted ha tocado todo el tema de los planes de ordenación para que se ubiquen en otro sitio.
El diputado que ha fijado posición también ha dicho que en los ayuntamientos hay un control por parte del Decreto de la Conselleria de Sanidad.
Pero es que usted no ha dicho la última parte.
Porque, claro, todo ha de tener un planteamiento.
Yo se lo voy a decir y quizá pues usted lo pueda comprender.

Hay que señalar.
.
.
porque, claro, ya en el año 95 el decreto pues era muy sencillo, era para los ayuntamientos.
Aquí también en este decreto, solamente desde el punto de vista de la sanidad, en el artículo 6 habla de la cremación, la incineración, de cómo son la instalación de los hornos, de cuál es el destino final que es la incineración y cremación, y, realmente, del aspecto medioambiental no pone absolutamente nada, ni una línea.
Eso hay que reconocerlo.

Pero yo creo, señor Ribó, que al hablar de este tema hay que reconocer, y hay que reconocerlo por parte de todos, que todas estas actividades incluidas en este grupo deben realizar mediciones de sus emisiones por un organismo de control autorizado --en eso estaremos de acuerdo--, como mínimo cada tres años.
Y, por otra parte, se ha introducido en los procedimientos de regulación que se solicitan.

Por otra parte, y aquí es donde quiero incidir, la futura Ley de prevención y calidad ambiental de la Generalitat Valenciana establecerá el sistema de intervención ambiental, que determinará las condiciones a las que deberá sujetarse el desarrollo de las actividades susceptibles de afectar al medio ambiente, a través de la prevención y del control integrado de los efectos negativos de las actividades industriales sobre el medio ambiente.

Y yo he preguntado con toda.
.
.
en fin, y me han dicho que eso está a punto de llegar esa Ley de prevención y calidad ambiental.
Y en esa futura normativa estarán incluidos los crematorios como actividad sujeta a alguno de los instrumentos de intervención ambiental previstos.
Y ahí es donde supongo que estará todo el control ambiental que usted pide con toda normalidad y con todo rigor, y que yo estoy de acuerdo con usted que se debería llevar a cabo.
Es un tema que además la gente cuando está lejos no dice nada, pero cuando está cerca se sensibiliza mucho.
Por eso cuando en los pueblos la gente está cerca de los cementerios, cuesta mucho de vender las casas.
Cuando está lejos, lo tenemos cerca.
Y aunque es una cosa muy cercana y que la tenemos permanentemente, pues no la queremos ver.
Y es la realidad existencial más segura que hay.

En cuanto a las dioxinas, las estructuras básicas de las dioxinas está constituida por dos anillos, que usted sabrá, *(inintel·ligible)* entre si, y ambos anillos pueden presentar distintos grados de cloración, de manera que el número de átomos del cloro incluidos a cada molécula puede variar entre uno y ocho.
Según el número de átomos de cloro se presentan diferentes compuestos, monoclorados, biclorados, triclorados.
Y las dioxinas se encuentran ampliamente distribuidas en el medio y están presentes en variedad de procesos.
En lo que respecta a las fuentes naturales, cabe señalar que, recientemente, se ha descubierto la formación de dioxinas a través de reacciones enzimáticas en sustratos naturales, así como a través de reacciones fotolíticas.
Ciertos estudios indican la formación de pequeñas cantidades en procesos naturales de combustión, tales como los incendios forestales o las erupciones volcánicas.

No obstante, su presencia en el medio ambiente mayoritariamente se debe a su origen antropogénico.
Y la gran variedad de fuentes potenciales de dioxinas existentes puede asociarse de forma general a procesos de combustión, procesos químicos e industriales, procesos de desecho y accidentes.
Los procesos de combustión engloban combustibles a gran escala.
Y ahí están los residuos sólidos urbanos, los hospitalarios y las centrales térmicas que emplean combustibles.
Y combustiones a pequeña escala: motores de combustión, de automóviles, sistema de calefacción domésticos y combustiones de cigarrillos, aquí también de uso diario.

Concluyendo.
Se puede decir que las dioxinas son compuestos que se encuentran en muchas de las actividades a las que diariamente se está expuesto de forma generalizada, y no expresamente y exclusivamente a los procesos de incineración que, por otra parte, son los que cuentan con controles más estrictos.

Por tanto, en este decreto, en este decreto, y cuando se va a proceder a esa regulación, nosotros no lo vamos a apoyar porque estamos convencidos que en esta nueva ley que yo le anuncio ahí estará regulado ese segundo aspecto que usted pide en la enmienda a esta proposición no de ley.
Yo supongo que también estará determinado, pues los.
.
.
y, la verdad, se lo digo con toda.
.
.
no sé si esto dependerá de los ayuntamientos o tendrá una regulación en cuanto a los metros, dependerá donde se tenga que regular en cuanto a la ubicación, pero sí en cuanto al control ambiental que usted pide, sí que estoy convencido de que en esta ley habrá una regulación pues que creo que es un problema que nos afecta a todos.

En fin, esto es lo que tengo el honor de contestarle a su proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Cortés.

Para turno de réplica tiene la palabra, por cinco minutos, el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Bueno, en primer lloc lamentar-ho, perquè jo crec que d'alguna manera.
.
.
Mire vosté, aquí tinc una.
.
.
aquí tinc una pàgina d'un diari que diu que "el Ayuntamiento de Alicante" valora, ell mateix, en 538.
144 euros precisament la broma dels tanatoris, de les indemnitzacions respecte a aquest tema.
Evidentment si haguera hagut, si haguera hagut algun tipus de reglament clar en aquesta direcció, eixe problema no l'haguera tingut l'ajuntament d'Alacant, o l'ajuntament de Godella, que és un altre.
Ho he volgut centrar en el d'Alacant perquè és el més clar.

El problema dels metres, aquí li podria.
.
.
quan va eixir concretament la modificació del Pla general d'ordenació urbana d'Alacant, és a dir, el mateix diari plantejava que això obri el camí a una futura legislació autonòmica al respecte.
Mire vosté, era el 2 de febrer de 2005, eh.
Concretament, el reglament que vosté publica, que publica el govern, és del 8 de març de 2005.

Aleshores, el tema dels 500 metres, evidentment, jo no me l'he inventat, l'he copiat de l'Ajuntament d'Alacant.
Em sembla una distància raonable.
És el que es fa, per exemple, quan s'ha ficat un tanatori aquí, a València, s'ha ficat a una distància raonable, que el coneixerà vosté, jo no precisament per anar a situacions divertides.
Però, efectivament, està situat a un lloc raonable.
Però és que hi ha empreses que els volen ficar en llocs que no són raonables.
I s'ha de ficar alguna limitació.
I sinó estem donant-li als ajuntaments, eh, els hi estem carregant, valga l'expressió, el mort als ajuntament i generant molts problemes per no legislar adequadament.

Nosaltres ho lamentem.
Però li haurà d'explicar vosté al senyor alcalde d'Alacant per què no fa açò, li haurà d'explicar.

I el segon tema.
Mire vosté, jo ho vaig a llegir.
Efectivament, li llig textualment, quan parla de la ubicació de tanatoris i crematoris el Reglament de la Junta de Andalucía, diu: "los proyectos de nuevos hornos crematorios se someterán al procedimiento establecido del decreto tal para que se apruebe el reglamento de calidad del aire; asimismo, las emisiones a la atmósfera, tanto de las instalaciones nuevas como de las existentes, no sobrepasarán los niveles límite contemplados en la legislación vigente y serán inspeccionados de acuerdo con el artículo tal.
.
.
" del dit decret.
Açò o es diu o no es diu, o es diu o no.
Però a nosaltres ens sembla fonamental.

Li vaig a comentar un altre exemple, el de Navarra.
Novembre de 2001.
"Las emisiones a la atmósfera deberán cumplir lo establecido en la Ley 38/72", de protecció del medi ambient, i la normativa concordant i de desenvolupament.

Aleshores, vostés han perdut una oportunitat al publicar aquest reglament.
I jo crec que perden una oportunitat d'adaptar, d'adaptar unes instal·lacions a una cosa que és, una cosa que la gent ho té claríssim.
Ho ha dit vosté molt clarament.
La gent té molt clar que aquestes instal·lacions han de complir unes normes, han d'estar ubicades en uns llocs.
I, per desgràcia, li vaig a llegir el que ha publicat la Generalitat Valenciana.
"Ubicación": els forns crematoris o d'incineració estaran sotmesos a l'autorització de l'ajuntament o, si és el cas, ajuntaments que corresponga, amb un informe previ favorable de caràcter sanitari i de sanitat.
Punt i final.
Article 17, apartat 1.
Ubicació, article 19: ha de ser en un edifici independent exclusiu per a usos funeraris i activitats afins o complementàries que servisquen per a la millor prestació del servei.

També poden ubicar-se, els crematoris, en cementiris o tanatoris.
.
.
No diu absolutament res de cap limitació.
Per tant, li poden ficar un tanatori a sota de casa seua, o meua.
.
.
Eixa és la realitat, segons açò, no hi ha cap limitació!
És realment escandalós, i jo és el que vull ressaltar: que ens adonem que s'està fent una legislació que fins i tot una altra Conselleria ha d'introduir unes restriccions, perquè no s'estan plantejant estes restriccions, i jo crec que és greu i nosaltres volem lamentar que el Partit Popular no entenga açò.

El que estem plantejant és introduir dues modificacions, com estan en alguns reglaments, com ha fet la conselleria!
, no estem plantejant una altra cosa!
, estem copiant d'un ajuntament del Partit Popular, senyor diputat, estem copiant, concretament, d'unes conselleries que fa quatre anys que han legislat sobre este tema, però que s'han preocupat de l'aire i de la ubicació, i aquí no s'han preocupat.

Vostés veuran.

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Ribó.

¿Por parte del Grupo Parlamentario Socialista?
No hay intervenciones.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular tiene la palabra por cinco minutos el señor Cortes.

**El senyor Cortes Llopis:**

*(Inoïble per raons tècniques)* .
.
.
en situación de los ciudadanos, en situación.
.
.
¿cómo está?
Que esto es Conselleria de Sanidad, decreto del Consell en el que aprueba el reglamento en el que se regulan las prácticas de policía sanitaria mortuoria en el ámbito de la Comunidad Valenciana.
Que cuando usted pide, en la primera parte, antes de la enmienda, esto no estaba.
.
.
O sea, aquí no, porque le he repetido, y quizá usted no me ha oído o no ha querido comprender, o quizá ha puesto*.
.
.
(inintel·ligible)* estamos pendientes de una ley de prevención y calidad ambiental de la Generalidad Valenciana, donde ahí estoy seguro de que se va a regular todo esto que está pidiendo y que nosotros somos tan sensibles a como puedan ser ustedes.

Porque, le repito, en el asunto de la muerte, en este asunto, estamos todos en el mismo barco, nos guste o no nos guste, en esa sensibilidad que todos debemos tener.
Yo le pregunto a usted, y yo se lo he dicho con toda naturalidad, y usted me ha leído los artículos, no pone nada de la fosa ambiental.
.
.
Porque, claro, lo que no podemos aquí es decir.
.
.
, y me parece muy bien, que Andalucía, que Navarra, y cuando son otros temas y aquí nosotros legislamos y en otros sitios.
.
.
O sea, si lo han legislado, pues, me parece estupendo que lo hayan legislado, pero yo sí que le agradecería a usted que nuestro rechazo en estos momentos es porque estamos pendientes de esa ley donde se va a regular.

Pero, de sensibilidad, igual, no más ni menor, igual, somos muy sensibles a este tema, porque, además, la gente es muy sensible.

Pero, claro, los ayuntamientos, pues, tienen autonomía.
.
.
Yo, la verdad.
.
.
Y afortunadamente tienen autonomía y a lo mejor plantea una seria de cosas que las tiene que plantear, porque tiene una autonomía, pero tiene la autonomía para este aspecto, donde tendrán que decidir dónde se ponen.
*(Veus)* Yo estoy de acuerdo que a veces.
.
.
, en fin, no lo pone en el sitio en el sitio adecuado, estoy con usted, de acuerdo, estoy de acuerdo.
Pero es un problema que.
.
.
Una cosa es esa y otro problema es el del control ambiental, y donde de verdad hemos de esperar, y por eso nosotros no le apoyamos, simplemente por ese motivo.

Y una vez tengamos esa ley, esa ley que entra en el parlamento, que se debata, entonces, si ahí no hay, que yo espero que seguro que saldrá, entonces se podría plantear de otra forma, pero lo veo prematuro poder coger el momento oportuno que después de salir la regulación del decreto, ahora usted, inmediatamente, mete las dos enmiendas, porque, claro, usted no las quiere retirar ni quiere perder el momento ni la situación, y esté pidiendo, pues, lo otro.

Pues, me parece que, en fin, para usted, me parece legítimo y me parece extraordinario, pero para nosotros nos parece que es prematuro, porque hay que esperar a la segunda parte.

Nada más y muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Cortes.

Pues, debatido este punto, vamos a iniciar la votación, si les parece.
Por tanto, ¿votos a favor de la propuesta?
7.
¿Votos en contra?
8.
Por lo tanto, queda rechazada la proposición.

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la salvaguarda i protecció cultural de la volta del cel, presentada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 3.
083, BOCV número 18).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Vamos a continuar con el orden del día y vamos a ver el punto número 6, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la salvaguarda y protección cultural de la bóveda celeste, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds: Entesa.

Para su defensa tiene la palabra, por quince minutos, el señor Ramon Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres ja vam portar a l'anterior legislatura una proposta perquè la volta del cel fóra declarada bé d'interés cultural.
A nosaltres ens sembla que haguera segut una bona mesura de protecció, perquè haguera suposat la necessitat de respectar, de potenciar i de fer-lo visible.

A nosaltres esta proposició ens pareix molt seriosa, encara que pot semblar, com diríem?
, un poc anecdòtica o inclús poc rellevant, però nosaltres pensem que hui en dia, en les ciutats i en els pobles, no es pot gaudir del cel fosc, no es pot gaudir de la visió de les estrelles, i nosaltres considerem que això és un símptoma molt greu d'un desenvolupament insostenible.

És una indicació que ens n'estem passant en l'ús de la il·luminació, i fonamentalment jo estic parlant de la il·luminació pública, perquè és la que sol.
.
.
"Pública", no me referixc només que depenga dels poders públics, sinó la que està en l'exterior.

Fa uns anys no se sentia parlar pràcticament de la contaminació sonora, de la contaminació acústica, i actualment tots els ajuntaments consideren que quan hi ha un excés de soroll la qualitat de vida de la gent està en perill.

En este cas estem parlant de l'efecte de la contaminació lumínica i que evitar-lo seria un benefici per a tots.
Nosaltres considerem que si tornàrem a poder vore des de les ciutats la volta del cel, el cel fosc i vore les estrelles, seria un indicatiu que s'estarien usant els recursos energètics i els recursos d'il·luminació d'una manera adequada.

En este moment, que no se puga vore la volta del cel, que no es puga vore amb claredat el firmament, és un símptoma de malbaratament econòmic greu.
En Alacant, per donar-los algunes dades, en el 2001 es van gastar 4.
665 euros al dia per a il·luminar els carrers; en València, en l'any 2002, es van gastar 6,2 milions d'euros.
.
.
A vegades eixes xifres queden una miqueta perdudes, però els diré que suposa que en València es van gastar 8,02 euros per habitant a l'any.
Açò superava Madrid, perquè Madrid té 3,4 euros per habitant.

És a dir, en València, superem per més del doble això de Madrid; en Barcelona se gasten 4,8 euros per habitant, nosaltres pràcticament també el doble; i en Sevilla, 4,6 euros per habitant.

Això es deu, algunes vegades, a decisions molt curioses i que no tenen molta justificació i que suposen un cost mediambiental molt gra, clar.
És a dir, com més energia gastem, més cost mediambiental, perquè l'energia, la majoria, es produïx cremant.
.
.
, ja sabem tots com se produïx l'energia, vaja, tenim un greu problema d'energia.
Però resulta que s'estan utilitzant bombetes de vapor de sodi a altra pressió i de 150 watts.
Eixes bombetes suposen a l'any 24,6 quilos de CO2 a l'atmosfera.

Si gastàrem les bombetes de sodi de baixa pressió, ja se n'estan gastant, però no amb la suficient freqüència, que són de 55 watts, només tiraríem 9,02 quilos de CO2 a l'any.
És a dir, ens estalviaríem.
.
.
, de 9 a 24, ja poden imaginar-se, n'estem tirant tres vegades més del que realment deuríem.
A més, això és un cost econòmic.
És a dir, estem pagant per tindre problemes, estem pagant més per no facilitar cap tipus de benefici, sinó per tindre problemes i dificultats.

Hi han estudis, a més, molt curiosos, i a més molt pròxims, que destaquen la degradació de la biodiversitat que suposa l'excés d'il·luminació.
Hi ha un estudi fet per la Universitat Politècnica i per l'Oficina Tècnica de la Devesa-Albufera, de l'Ajuntament, que destaca que la il·luminació del port i de la ciutat de València està suposant un canvi en els hàbits dels insectes, de les papallones, i que inclús n'hi han problemes de desaparició d'espècies per trencar el cicle de nit i dia que produïm nosaltres amb la nostra degradació, el nostre ús excessiu de la il·luminació.

La impossibilitat d'observar el cel nocturn afecta professionals, eh?
, però també afecta aficionats: només, per exemple, l'astronomia en València, és realment difícil fer observacions més o menys valuoses, la gent se n'ha d'anar a Aras de los Olmos i tot això per a vore el cel.
L'halo de llum de la ciutat de València es veu des de Mallorca, i hui en dia, quan mirem el cel, és molt difícil no detectar els halos de llum inclús dels pobles més xicotets que n'hi han bastant aïllats en les zones de l'interior.

La intrusió lumínica, finalment, jo voldria ressaltar que provoca problemes de salut greus.
S'ha parlat d'alguns llocs de la ciutat de València, l'avinguda, també, d'Aragó en Alboraia, a on la gent ha d'assegurar-se, ha de garantir que les persianes tanquen tots els foradets, perquè realment se'l fa difícil dormir en eixes circumstàncies d'excés d'il·luminació.
S'estan produint, i els serveis d'atenció del son ho estan detectant, dificultats per excés d'il·luminació en les ciutats.

Jo, per una altra part, voldria descartar determinats tòpics que se consideren respecte de la il·luminació.
Un és el que diu que més llum oferix més seguretat, en els dos aspectes, de seguretat enfront de la delinqüència o de seguretat enfront, per exemple, als accidents de cotxe, els estudis no demostren cap tipus d'influència d'una il·luminació excessiva en estos aspectes, i quant a la il·luminació excessiva, ha resultat que crea zones d'ombra i de penombra molt més difícils de detectar que una il·luminació més suau.
Això en el cas, diguérem, de la detecció de possibles malfactors.

I en el cas del transport, la utilització de catadiòptrics en les carreteres s'ha demostrat també absolutament positiva.
N'hi ha un excés d'il·luminació en les carreteres, que inclús en algunes condicions provoca enlluernament.
N'hi ha enlluernaments d'edificis privats --fàbriques, empreses.
.
.
, que solen destacar la façana, que solen ficar il·luminacions espectacular, que també poden ser inclús perjudicials per a alguns aspectes de seguretat en el trànsit.

Finalment, més llum no vol dir més qualitat de vida, de cap manera.
Ja he comentat els aspectes afectats del ritme de son, ja he comentat aspectes de seguretat i inclús els aspectes de despesa energètica i perjudicial per a nosaltres.
Per tant, de cap manera més llum, un excés de llum, vol dir més qualitat de vida.

Nosaltres el que considerem, per tant, és que caldria un reconeiximent del valor i dels problemes que hui en dia tenim pel fet que no veem la volta del cel, i caldria també destacar que és un valor en si i un augment de la qualitat de vida poder vore-la.
Això requeriria eixe procés de reconeiximent, requeriria divulgació, requeriria conscienciació també en la part que corresponga a les empreses privades, i també és necessària la protecció.

És ahí a on anava dirigida la declaració de bé d'interés cultural, perquè això suposaria unes accions de protecció.
Però, en este cas, nosaltres hem pensat, hem fet esta proposta, plantejant les següent qüestions: nosaltres considerem que les Corts Valencianes deurien instar el Govern de la Generalitat perquè organitzara una convenció.
.
.
--és a dir, una reunió d'experts, de gent afectada, gent que ja ha aplicat mesures, pobles i ciutats que han aplicat mesures en este aspecte--, una convenció per a la salvaguarda i la protecció cultural de la volta del cel, per tal de determinar quines mesures serien necessàries per a evitar la contaminació lumínica de les ciutats que impedixen la contemplació del cel nocturn.

És a dir, no és un tema tampoc senzill.
Som conscients.
Requereix la presa d'un gran conjunt de mesures i determinades determinats sabers, no?

Nosaltres considerem que, en este sentit, caldria aprovar una llei de protecció de la volta del cel, és a dir, de control de la contaminació lumínica.
Caldria fer difusió del problema.
Caldria subvencionar la renovació de l'enllumenat.
Caldria aplicar a les carreteres instal·lacions de la Generalitat les mesures correctes d'il·luminació perquè aquesta no fora excessiva.
Caldria fomentar els estudis sobre els diversos vessants d'este problema: estalvi energètic, el medi ambient, la seguretat, etcètera.
Els ajuntaments haurien d'aprovar ordenances municipals.
Haurien d'incloure la lluita contra la contaminació lumínica en les seues agències mediambientals.
Caldria aplicar-la, aplicar també estes correccions d'il·luminació de carrers i espais públics.
Caldria un registre apropiat d'instal·lacions públiques, esportives, lúdiques, etcètera.
I caldria ajudar a la difusió del problema als particulars i empreses.
És a dir, hi ha tot un ventall de coses a fer.

Per això esta convenció considerem que seria important.
No és una.
.
.
Esta convenció no ix tampoc des de zero.
Hi ha científics de renom internacional que van ho demanar al conseller de Cultura, entre ells està el director del Museu de les Ciències Principe Felipe, Manuel Toharia, està el director de l'Observatori Astronòmic de la Universitat de València, està la director del Museu Nacional de Ciència i Tecnologia.
És a dir, hi havia un conjunt de personalitats que ho demanaven, demanaven esta, esta convenció.
I en això sempre tenia també que eixa.
.
.
la protecció de la contaminació lumínica no implicara només els científics i astrònoms, sinó a tota la població.

Bé.
Hi ha diversos informes.
Jo els podria dir que hi ha unes 40 institucions que també tenen informes per a fomentar la protecció del cel, des del director dels programes de la Nasa, el Cesif, etcètera, etcètera.
És a dir es un tema on hi ha bastant preocupació i molta gent que va estudiar.

Nosaltres demanem també en esta proposta que les Corts Valencianes insten el govern de la Generalitat perquè establisca les disposicions legals adients per a la protecció de la visió de la volta del cel, especialment nocturn, com a un bé patrimonial de tots els valencians i per a regular aquelles activitats i aquelles actuacions que l'estan afectant de manera negativa.

És a dir, no només estem ací demanant ací la convenció, on els experts i les administracions puguen dialogar i comentar les mesures que siguen necessàries; sinó que estem parlant també de mesures legals que podrien perfectament posar-se en marxa.
I ja hi ha algunes comunitats que tenen una llei de protecció de la volta del cel, una llei contra la contaminació lumínica.
No seriem els primers, però estaria bé ser els tercers o els quarts, com passaria en este cas.

Nosaltres considerem que hi ha aspectes que ja no depenen de la voluntat i de la saviesa.
.
.
de la voluntat dels polítics de torn i de la saviesa dels tècnics, sinó que depenen també d'una normativa legal que en este cas seria perfectament aplicable.
Determinar quina intensitat d'il·luminació pot cabre en els carrers.
Determinar la prohibició de determinat tipus de lluminàries.
Hi ha un aspecte molt important de la contaminació lumínica que es deu que el disseny de les faroles i de les lluminàries no és correcte, envien la llum cap al costat i cap amunt, en lloc de cap a baix, quan el canviar el seu disseny adequat no és en absolut més car que el contrari, sinó que és exactament el mateix.
.
.
el mateix valor, l'únic que cal és tindre dissenys adequats per a evitar el que pot passar en moltes de les avingudes que tenen focus que envien les llums cap amunt, que les làmpades que envien la llum des de 70 graus cap amunt provoquen enlluernament, en lloc de provocar il·luminació en els carrers, etcètera, etcètera.

Tot eixe tipus de coses són qüestions que es poden regular perfectament per llei.
Per tant, nosaltres considerem que, donada la rellevància, la importància, el diagnòstic en si que hui en dia que no es puga vore i donat que aconseguir que la protecció del cel, que el cel es veja, suposa tants grans avantatges econòmics, socials, ecològiques, nosaltres considerem que és una proposta correcta per anar avançant en el control de la contaminació lumínica que tant ens afecta.
I per això supose que els altres grups l'aprovaran.

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Para fijar posiciones, desde el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra, por diez minutos, el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

En primer lloc, bé, assenyalar que.
.
.
i acceptem tota una sèrie d'efectes negatius que aquests tipus de contaminació exerceix sobre el medi.
En primer lloc, la dispersió de la llum cap al cel, és cert, les radiacions lluminoses són dirigides cap amunt.
També la intrusió lumínica, quan la llum artificial procedent de l'exterior penetra en el que és l'interior de les pròpies vivendes.
La dificultat en l'adaptació també de la visió nocturna, tots sabem que l'home presenta un sistema òptic capaç d'adaptar-se a diferents condicions d'il·luminació, i en moltes ocasions accedir de forma sobtada a una zona amb una il·luminació molt contrastada és negatiu.
Els efectes sobre la biodiversitat de la fauna i la flora també en els ambients urbans, i sobretot el sobreconsum que comporta d'electricitat.

Al respecte pensem que cal, és necessari, que és urgent evitar en la mesura del que és possible el que és l'emissió de la llum directa cap al cel.
Hi ha tota una sèrie de normes bàsiques d'utilització, com deia el senyor Cardona, de lluminària, les quals doncs descriuen quins són els tipus de lluminàries, jo pense que s'estan adaptant de forma progressiva.
Cal, i és urgent, evitar els excessos en els nivells d'il·luminació, tant en lluminàries de la via pública com cura també en anuncis lluminosos, enllumenat ornamental, esportiu, etcètera.
Cal limitar la utilització de canons de llum o làser, que cada vegada estan més de moda, dirigits al cel de forma directa, sobretot per la seua forta intensitat poden tenir efectes importants, negatius, sobre la fauna, com aus nocturnes sobretot.
I, evidentment, promoure la utilització de làmpades amb un baix consum i amb un menor caràcter contaminant.
Aquest és el cas de làmpades, em pareix que es deia aquí, de vapor de sodi, preferentment de baixa pressió.

Ara bé, dit això, no anem a ser pioners.
Jo penso que hi ha estudis més que suficients perquè la conselleria puga fer un reglament, un reglament de protecció del cel nocturn a la Comunitat Valenciana.
Abans el senyor Cardona senyalava.
.
.
senyalava algunes, algunes autonomies que ja ho han fet.
De fet, jo he de destacar la Llei 6/2001, de Catalunya, d'ordenació ambiental de il·luminació per a la protecció del mitjà nocturn.
Està també la Llei 31/88, de 31 d'octubre, sobre protecció de qualitat astronòmica en els observatoris, etcètera i tal.
Tenim un informe, que és el que estic utilitzant, un informe que és el que va enviar el centre d'investigació astronòmica d'Alacant a la conselleria perquè pugués dictaminar allò que cregués oportú, concretament va estar informat este informe pel aleshores director general de Qualitat Ambiental.

I cal destacar, cal destacar al respecte les conclusions, les conclusions que diu la Generalitat sobre.
.
.
--després passaré este informe, no hi ha cap problema--.
És molt trist arribar a les conclusions que diu la Generalitat Valenciana sobre l'informe que els fa a la Generalitat, insistisc, un centre tècnic de reconeguda solvència.
I reconeix la Generalitat.
.
.
la Generalitat reconeix que la Comunitat Valenciana actualment és susceptible de prevenir, vigilar i corregir, en la mesura del que és possible, a través d'actuacions coordinades a nivell municipal i autonòmic, i reconeix que cal introduir mesures urgents en la pròpia Generalitat Valenciana.
Però, diu concretament, i em sorprén, diu "l'elaboració d'un marc normatiu per a la prevenció --ho diu la Generalitat en el seu informe-- agraïx a este centre tècnic, insistisc, concretament, concretament per a repetir-ho al centre d'investigació astronòmica d'Alacant, diu "agraïxc les seues aportacions tècniques", i diu a continuació que "l'elaboració d'un marc normatiu, que és urgent en aquesta Comunitat Valenciana --després diré qui ho signa, això dins de la Generalitat-- per a la prevenció, vigilància i correcció de la contaminació lumínica al nostre cel, hauria de ser dut a terme a partir d'una proposta elaborada i consensuada", però diu que "actualment els coneixements que té esta Generalitat, avui per avui.
.
.
no, no.
.
.
perdonen, diu, ja que el desenvolupament d'aquesta tasca "requiere técnicas y conocimientos muy específicos de carácter técnico, los cuales hoy por hoy no posee esta administración autonómica, agradeciéndoles, agradeciéndoles.
.
.
" si voldríem, si voldríem, pues, introduir més estudis, etcètera.

En definitiva, el que dic jo és que m'estranya com per part d'un centre de reconeguda solvència, com és el d'Alacant, que jo he citat abans, que, bé.
.
.
s'entrega completament en informes i en més informes, i concretament hi ha sis informes per a la Generalitat, com la Generalitat no ha agarrat més atenció sobre el tema.
Però encara més, que ens trobem també que la Generalitat Valenciana ha pagat concretament a l'Institut d'Astrofísica de Canàries, a l'Institut d'Astrofísica de Canàries, conjuntament ha pagat la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana, juntament amb el Museu de Ciències Principe Felipe, Instituto de Astrofísica de Andalucía, Museo Nacional de Ciencia y Tecnología y el Consejo Superior de Investigaciones Científicas, s'ha sol·licitat formalment a la Unesco que declare la protecció cultural del cel amb el fet de fomentar o disminuir la contaminació lumínica.
Entre les institucions que subvencionen això, està la, insistisc, Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.

I si, a més a més de tot això, aportem els informes que existeixen actualment sobre un dels paratges.
.
.
, no, el paratge.
.
.
el parc natural més antic de la Comunitat Valenciana, com és l'Albufera, l'Albufera de València, fa poc es va ja acabar, va finalitzar els estudis de la cartografia de la contaminació lumínica de la Devesa de l'Albufera a València, que m'imagino que també ho té Generalitat, en conclusions que jo pense que no tenen cap pèrdua.
.
.
unit en la legislació, insistisc, de la Generalitat de Catalunya, de l'Institut d'Astrofísica de Canàries, etcètera, i tal, pense que és un moment adequat, és un moment adequat perquè la Generalitat Valenciana es plantege, d'una vegada per totes, fer un reglament o una llei sobre el tema de la contaminació del cel nocturn a la Comunitat Valenciana.
Sobretot perquè, sent una part de competència dels ajuntaments, i ajuntaments sobretot menuts, els serveis tècnics dels quals manquen de coneixements suficients al respecte, si no hi ha una normativa reguladora al respecte, si no hi ha una normativa reguladora d'àmbit autonòmic, difícilment podrem complir aquest aspecte.

Però jo sobretot voldria fer constar aquí, en acta, que donat que l'Institut Astrofísica d'Alacant ha donat totes les facilitats al respecte per la part d'assessorament tècnic, doncs bé, jo pense que no pot contestar en els quatre informes que fa la conselleria, contesta a este institut, dient que encara no hi ha informació suficient per a fer un reglament.

I jo després, si no els tenen, els passaré, fins i tot donen compte un reglament del cel nocturn a la Comunitat Valenciana, elaborat per aquest centre d'investigació astronòmica d'Alacant, i sobre el qual fa informes la pròpia conselleria.
.
.
la pròpia Generalitat Valenciana.
I arribarà un moment que, que és el moment propici, de veres, perquè entre tots puguem fer, bé a través d'una convenció, bé a través de com es vulga, però que la Generalitat ja no pot dir que no té informació.

Respecte si és veritat.
Havia dit qui firma, qui firma estos.
.
.
els informes que fa la Generalitat.
Hi ha diversos.
.
.
"Informe, informe que realiza la Generalitat Valenciana sobre contaminación lumínica y borrador del Reglamento de protección del cielo nocturno en la Comunitat Valenciana".
El que puc dir és que el director general, perquè s'adonen com funciona el tema, el director general de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià, ara ja no, David Serra Cervera va enviar el 10 de febrer de 2004 al Centre d'Investigació Astronòmica d'Alacant aquest estudi jurídic.
Està datat concretament, està el segell, el registre d'eixida és del 13 de febrer de 2004.
.
.

**La senyora presidenta:**

Vaya terminando, señor diputado.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

.
.
.
amb el número d'eixida 5.
408, per a més dades.

Gràcies per tot i disculpen.

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene su turno durante diez minutos para fijar posición el señor Pérez Fenoll.

**El senyor Pérez Fenoll:**

Gracias, señora presidenta.

Compañeros de corporación.

Señor Cardona, como ponente de esta proposición.

Estamos realmente de acuerdo en casi todo el fondo de lo que han expresado tanto el señor Sanmartín como el señor Cardona.
A veces, lo que nos separa un poco de ellos es la forma de expresarlo.
Quizá este sea un tema en el que todo el mundo o casi todo el mundo va atrasado, si estudiamos cómo funciona a lo largo y ancho de todo el mundo.
También es un tema que podríamos decir que da mucho para la palabrería poética y anecdótica.

Desafortunadamente, el avance de nuestra civilización ha estado relacionado con determinadas contaminaciones, del suelo, del agua y del aire.
Todos somos conscientes de estas contaminaciones, pero quizás seamos menos conscientes de la contaminación lumínica.
El gran incremento del número de personas que viven en la zonas urbanas ha tenido como consecuencia un rápido aumento del brillo del cielo urbano, debido sobre todo a la iluminación de las vías públicas.
Este aumento de brillo nos impide en las ciudades ver el cielo estrellado.

Nuestro grupo defiende que combatir la contaminación lumínica o luminosa es, en el fondo, perseguir un bien social común y preservar el derecho de las generaciones futuras a tener un medio ambiente mejor y un cielo más puro, de acuerdo con la Declaración universal de derechos de las generaciones futuras de la Unesco.
Tenemos claro también que los grandes avances en las fronteras de la astronomía requieren observaciones de objetos muy débiles que solo pueden ser estudiados con grandes telescopios situados en lugares apartados de la contaminación del aire y de la polución lumínica.

Sabemos que se deben buscar soluciones viables para el problema de la polución lumínica, se deben introducir leyes y ordenanzas de la iluminación de exteriores, pero también sabemos que esto se debe hacer sin prisas y con los pies en el suelo.
No hay por parte del Grupo Parlamentario Popular ninguna oposición a que se tomen estas medidas, pero el conjugar aspectos de ineludible necesidad del empleo de la iluminación artificial, como es el caso de la seguridad y el desarrollo, con la fijación de limitaciones, hacen que la contaminación lumínica sea un factor medioambiental de una extremada complejidad en cuanto a su regulación.

Una regulación legislativa de la contaminación lumínica es, sin lugar a dudas, un aspecto hacia una adecuada protección del medio y habrá que tenerse en consideración muy pronto.
En este sentido, ya se han planteado en las reuniones de los grupos técnicos que mantiene el Ministerio de Medio Ambiente con las comunidades autónomas la posibilidad de establecer una regulación de la contaminación lumínica.
A esto se le viene haciendo referencia como la "Ley del cielo".

Esta regulación tendría carácter básico para todo el estado.
La complejidad de un proyecto de norma de esta naturaleza que confrontará con aspectos tan básicos como la seguridad, aconseja cautela a la hora del establecimiento de propuestas concretas.
Solo la oportunidad temporal nos aparta en este momento del voto afirmativo.
Por esto le ofrecemos desde el Grupo Parlamentario Popular al proponente una transaccional en la que todos podamos votar afirmativamente, que podemos redactar ahora, con la participación también del señor Sanmartín, y que incluya instar al Consell a cuidar al máxima la bóveda celeste, pero, antes, esperar a que la ley básica que se está tramitando en el Ministerio de Medio Ambiente salga a la luz, no vayamos a duplicar el esfuerzo, creemos una ley autonómica y luego tengamos que crear una readaptación de esta ley para adaptarnos a la ley que está creando el Ministerio.

Por eso, en este momento, si el proponente tiene a bien y la presidencia nos permite cinco minutos, podríamos redactar alguna transaccional que cumpla las expectativas del Grupo Socialista, del Grupo de la Entesa y del Grupo Popular.

Muchas gracias, señora presidenta.

**La senyora presidenta:**

Muy bien, de acuerdo, señor diputado.
Pues, vamos a suspender.
.
.
*(veus)* Ah, disculpe.
.
.

Señor Cardona, tiene usted la palabra.

**El senyor Cardona i Pla:**

Era precisament per a dir que clarament estem a disposició del senyor diputat per a intentar arribar a un acord, arribar a una proposta que, complint els principis inicials que nosaltres plantegem, que complint això, doncs, s'ajuste també a les demandes dels altres grups.

Per tant, anem a parlar una miqueta sobre el tema.

**La senyora presidenta:**

De acuerdo.
Pues, a ver si hay un acuerdo en esa posible transaccional.

Vamos a suspender unos minutos.

 

*(Se suspén la reunió a les 11 hores i 50 minuts)*

*(Es repén la reunió a les 12 hores i 20 minuts)*

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
*(Inoïble per raons tècniques)* a la proposición no de ley número 6 del orden del día, firmada por los tres grupos políticos, que dice lo siguiente:

"1.
Instar al Consell de la Generalitat a participar activamente en la comisión ministerial constituida con la finalidad de redactar la ley básica estatal contra la contaminación lumínica.

2.
Instar al Consell de la Generalitat a fomentar el estudio y debate para plantear las medidas que sean necesarias para evitar la contaminación lumínica y la protección de la bóveda celeste.

3.
Instar al Consell a la elaboración de una ley contra la contaminación lumínica de la Comunidad Valenciana, una vez aprobada la ley básica estatal.

Corts, 28 de abril del 2005.
"

Firmada por los tres grupos.

Pues, si no hay inconveniente, de entrada, vamos a pasar a votación.
¿Votos a favor?
Unanimidad.
De acuerdo.
Pues, queda aprobada esta transaccional a la proposición no de ley.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració com a monument natural de la muntanya del Mollet, situada entre Vilafamés i Sant Joan de Moró, presentada pel GP Socialista (RE número 3.
679, BOCV número 20).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Y vamos a continuar con el orden del día.
Número 7: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la declaración como monumento natural de la montaña del Mollet, situada entre Villafamés y Sant Joan del Moró, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, con registro de entrada número 3.
679.

Para su defensa, tiene la palabra el señor Sanmartín durante quince minutos.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, presidenta.

Presentem aquí una proposició no de llei relativa a la montanya del Mollet.
Molts de vostés no la coneixeran, està situada a la província de Castelló, entre Vilafamés i Sant Joan de Moró i que conserva en l'actualitat una gran quantitat d'espècies vegetals endèmiques protegides per la pròpia legislació valenciana, sent un espai d'estudi per a investigadors, etcètera.
Però, sobretot, la vàrem presentar perquè és una zona amenaçada per l'extracció d'argiles ceràmiques, argiles de Moró --que es diuen--, per al triangle ceràmic de la Plana.

Miren, me permetrà la senyora presidenta que em puga alçar per a ensenyar-ho aquí.
Aquí, en les fotos aèries, en les quals, perquè vostés ho entenguen més o menys a la primera, això és el terme de Sant Joan de Moró, aquest és el terme de Vilafamés.
Això és el que nosaltres presentem la proposta de protecció, queda tot un enclavament important, més o menys la separació del terme.
.
.
Bé, este camí d'aquí, això és Vilafamés i Sant Joan de Moró.

Adone's, esta fotografia és de fa cinc anys.
Tot això que veuen groc pel costat són les mines que s'estan duent a terme per a l'explotació, per a traure per a la ceràmica.
Si ara tindríem la foto en l'actualitat, tindríem que aquí, concretament en esta zona d'aquí, la separació dels dos termes, este camí que baixa per aquí, entre Sant Joan i Vilafamés, aquí hi ha un forat ja, un forat que se va iniciar fa un temps l'extracció d'argiles, i si posem aquí al costat este trosset d'aquí, ens trobem amb estos forats que veuen aquí d'extracció d'argiles.
.
.
Es veu bé el contrast entre el color groc i, perquè se situen geogràficament parlant, és a dir, que tenim tota esta zona envoltada per mines d'argila.
Concretament estes, hi han dos empreses, Tierras de Castellón i Ladrillos Ramos, i estes que els ensenyo aquí, que van a l'altre costat, que van aquí, són d'una empresa anglesa anomenada WBB.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* .
.
.
sobretot pel perill que comporta si no ho declarem ara, que d'ací a uns anys resultarà impossible.

Però el tema és per uns documents que ara jo els vaig a ensenyar, molts dels quals són de la mateixa conselleria.

Miren, el Síndic de Greuges, en data 14 de setembre de 2004, no fa vint anys, en data 14 de setembre de 2004 es dirigix a aquests ajuntaments demanant la protecció de la zona pel tema de l'extracció d'argiles.
Però, si seguim més avant, el que no té sentit és que el pla d'argiles ceràmiques de la Comunitat Valenciana declara el Mollet, esta zona que jo els he ensenyat i que està tota de color verd, zona apta per a "la explotación minera, aunque con el cumplimiento de las prescripciones legales".

Se van fer tota una sèrie d'al·legacions per part de col·lectius, entre ells El Cigronet, per part de partits polítics, sindicats i tal, perquè la zona es pogués declarar no registrable o no apta al respecte.

Tenim també.
.
.
Els presento un informe realitzat i amb les signatures pertinents de professors i tècnics de la Universitat Jaume I de Castelló, en el qual demanen el mateix, que es protegixca aquest espai, però, per això, jo estic segur que avui me diran.
.
.
, han d'aprovar a la força aquesta iniciativa, perquè els vaig a ensenyar una carta del senyor Blasco, del mateix conseller, firmada pel mateix conseller, "recibe un cordial saludo" a mà, la resta és a màquina, tal.
.
.
, de data, no fa molts d'anys, 29 de juny de 2004, és a dir, no ha arribat ni a un any, en la qual es dirigix a l'alcaldessa de Vilafamés, del Partit Popular --en Sant Joan de Moró l'alcalde és del Partit Socialista--, en la qual li diu que, doncs, "querida alcaldesa, una de las principales políticas del Generalidad Valenciana y de mi conselleria es el compromiso con el modelo de desarrollo sostenible de nuestro territorio y conservación y puesta en valor del patrimonio ambiental de la Comunidad Valenciana".

Això, estic segur que ho haurà enviat a tots els ajuntaments, perquè jo també ho he rebut al meu ajuntament, i, al final, diu que, doncs, bé, comenta en esta carta que incita l'Ajuntament i la corporació, el mateix, a declarar espais naturals en el seu terme municipal.
Per tant, ens està donant suport el mateix conseller en aquesta iniciativa.

Però, a més a més, en tinc una altra del director general de la Gestió del Medi Natural, Francisco Javier Gómez, ara ja no, que fa poc va ser rellevat, en la qual es dirigix als ajuntaments i els diu que la seua il·lusió, la il·lusió del director general de Qualitat Ambiental, és que això puga estar protegit, este espai.

Encara més, diu que "al iniciarse los trabajos de creación de la red de microrreservas a mediados de los años noventa, se hicieron varios intentos informales de esta Conselleria, meramente consultivos, para estimar la posibilidad de crear una microrreserva en el paraje citado, el Mollet, ya que al tratarse de montes no adscritos al catálogo de utilidad pública no podían declararse de oficio y necesitaban la conformidad municipal.
En aquel momento no se encontró una vía favorable a la declaración.
Sepa que nuestro objetivo es la declaración de esta zona con alguna figura de protección".

Això ho dia el 23 de febrer de 2004, però tinc unes declaracions, després les ensenyaré, firmades per tècnics de la mateixa Conselleria, evidentment, no me fagen dir el nom dels tècnics.
Dos cartes dirigides a mi, dels mateixos tècnics de la conselleria, en la qual diuen el següent: 

"Direcció General de Qualitat Ambiental.
En el caso del Mollet, en Vilafamés y Sant Joan de Moró: cuando la actividad está paralizada por ilegal hay algunos que continúan extrayendo arcillas.
Luego, nos vienen a la conselleria, nos vienen detrás de nosotros para que les legalicemos la explotación y así puedan seguir trabajando.
Alegan que ya tienen una inversión hecha, pero en ningún momento piensan que durante mucho tiempo se han estado lucrando con una actividad ilegal.
Desde esta conselleria estamos haciendo esfuerzos eminentes, pero no depende de nosotros.
.
.
", de càrrecs més alts, tècnics de la mateixa conselleria.

Podria ensenyar més informes sobre això, però no vaig a seguir, únicament dir-los què diuen els mateixos municipis sobre això, a vore si és que el que demanem nosaltres aquí els mateixos ajuntaments no ho volen, perquè Sant Joan i Vilafamés si d'alguna cosa viuen és d'este tema.

Doncs, mire, jo he de dir que jo m'he desplaçat als dos ajuntaments.
L'Ajuntament de Vilafamés, governat pel Partit Popular va aprovar el Pla general d'ordenació urbana l'any 2003, i què diu d'esta zona?
, com cataloga esta zona?
Com a sòl no urbanitzable de protecció paisatgística.
Per tant, no tenim cap problema.
Anem-nos a l'altre ajuntament afectat, Sant Joan de Moró, governat pel Partit Socialista.
El Pla general d'ordenació urbana se va aprovar el 2004, fa molt poquet.
Anem a vore com ho cataloga: com a sòl no urbanitzable de protecció forestal.

En definitiva, ens trobem, done's compte, que per part dels mateixos municipis ho tenen assumit, i que sols falta que la conselleria introduïxca alguna figura jurídica.
Jo, d'acord amb la Llei d'espais naturals, havia posat "monument natural", però escullen vostés la figura que creguen més oportuna.

I una última qüestió.
Este forat, que no he pogut ensenyar perquè la foto és de fa dos anys, els recorde que aquí estan tots els informes de conselleria, i conselleria no va tindre voluntat política de parar-ho.
I simplement li he de dir que l'empresa que va iniciar l'explotació era Tierras Castellón SA.
En juliol del 2002 al final es va parar l'explotació per les al·legacions que se van presentar a la mateixa conselleria, va vindre Seprona i ho va parar, però si no, ja no tindríem res que protegir al Mollet.

En definitiva, no vaig a fer-me més llarg.
Queden estos cincs minuts.
Però dir-los que és una cosa que pense que està consensuada: els municipis, i veuen vostés el recolzament que hi ha de la conselleria mateixa.
Encara més, una última d'això.
Fa quatre dies, no està firmat, Generalitat Valenciana, Conselleria de Territori i Habitatge, un document en blanc perquè es firme.
Bé, este document és un protocol de col·laboració entre la Generalitat Valenciana, a través de la Conselleria de Territori i Habitatge, i l'ajuntament, en este cas Sant Joan o Vilafamés, per a la "declaración y gestión de paraje natural municipal".

Per tant, jo pense que anem a ser molt ràpids perquè tots mos anem a posar d'acord en la seua protecció.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para fijar su posición, tiene el tiempo durante diez minutos el señor Tomás Puchol.
Adelante.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Conec molt bé allò que és la zona del Mollet.
Evidentment, és una zona tradicionalment minera, i cal dir que ací s'han mesclat, com si diguérem, uns quants conceptes.
Mosatros coincidim en una cosa que és una obvietat: que eixe paratge té elements més que suficients i que és mereixedor per part de l'administració d'una protecció.

Evidentment, n'hi han uns quants tipus de proteccions.
Vosté molt bé ha dit que la que vostés demanen és monument nacional *(El senyor Sanmartín Besalduch: "no, natural")*, natural, perdó, però que n'hi han altre tipus de proteccions com és paratge natural municipal, que també permetria i permetrà una protecció a eixe paratge que, com diem i repetim, és mereixedor, com no?
, d'una protecció.

Açò ha vingut acompanyat, com no?
, d'una cosa que és la mineria, en la seua exposició.
Dir-li que el tema miner ahí en eixa zona, si se produïx, ahí tenen molt o tot a dir el que són els municipis en qüestió.
L'activitat minera, com qualsevol tipus d'activitat, necessita allò que és una llicència municipal d'activitat, i ahí, com si digueren, se poden ficar totes les restriccions hagudes i per haver perquè no se fagen o s'impedisquen o s'impossibiliten, com si diguérem, estes activitats mineres.

Per tant, coincidint que allò és un paisatge que és mereixedor d'una protecció, sí que veem que tal vegada per part de les administracions locals competents a la millor no s'han fet bé els deures.
I vosté ahí en eixa foto mos ha ensenyat exactament dos municipis que, bé, són limítrofs, en la qual u d'ells ja ha fet les faenes adients, amb el seu acord plenari inclòs, per a fer que eixa zona siga declarada paratge natural.
Per tant, coincidint amb això que vosté diu, que això és mereixedor, com no?
, d'una protecció, com no pot ser d'una altra manera, també veem que caldria que allò que són els ajuntaments, d'un costat, se ficaren d'acord, delimitaren la zona i vegeren què és el que s'ha de protegir, com i de quina manera, i feren els seus deures, i que proposaren al Govern Valencià la seua declaració de paratge natural.

I per un altre costat, anem a vore, les administracions locals, des del moment que u pren possessió del càrrec d'alcalde, no està únicament i exclusivament per a, com si diguérem, calfar el sofà, té una sèrie de faenes inherents que en tot cas ha d'exercir.
Tot això del Seprona i tot això que vosté me diu, està molt bé, però les autoritats municipals han de vetlar perquè les activitats mineres i d'altra naturalesa compten amb la preceptiva autorització per part de l'ajuntament.
Si no és aixina, jo crec que s'haurien de buscar en un altre lloc i no ací ni en el Govern Valencià les causes d'eixa possible intrusió en llocs miners.

I en acabant, concloure que per part del que és el Govern Valencià, com vosté molt bé ha dit, i per part de la Conselleria de Territori i Habitatge, evidentment s'ha instat estos dos municipis, no és que això ho hagen fet d'una manera atzarosa ni a tot arreu, conforme vosté pareix ser que mos haja vullgut dir, ha instat estos dos municipis perquè efectivament fagen eixa declaració de paratge natural municipal.
Perquè el que vostés proposen de monument natural, en l'àmbit del que és la Comunitat Valenciana, tot indica, perquè vosté també ha citat informes tècnics, i són informes tècnics que vosté té i mosatros, evidentment, també tenim accés, i si els veem en la seua globalitat també indiquen que tal vegada eixa protecció a nivell autonòmic siga no apropiada, sent més apropiada, evidentment, la de paratge natural municipal.

És obvi que tots hem de treballar en la mateixa direcció, però que ahí vosté en la seua exposició ha ficat en solfa dos qüestions que, encara que incidisquen les dos sobre el mateix territori, són qüestions totalment diferenciades.
Tot eixe esforç que vosté ha dit per a impedir l'extracció minera en el que és el territori de Sant Joan de Moró, això està en mans de l'equip i del consistori de Sant Joan de Moró, que en tot cas, en ús de les seues facultats, que per a això les tenen i per això tenen la confiança de tots els veïns com a administració més propera a tots els ciutadans, haurien d'exercir, i ahí *no hay más cera que la que arde*.
De la mateixa manera que tal vegada el que és l'administració autonòmica també podria incidir demanant mes mesures correctores, el que sí que és cert i el que sí que és clar és que si ahí se fan extraccions mineres, independentment que se vullguen buscar altres actors o altres culpables en la matèria, el que sí que està clar és que ahí se fan i se faran extraccions mineres sempre i quan els respectius ajuntaments vullguen que se fagen.
I a eixe respecte s'ha de dir que casualment l'ajuntament d'allò que és Villafamés ja ha iniciat la declaració de paratge natural i ha manifestat una postura clara i neta sobre això.
Per tant, en allò que és Sant Joan de Moró, també, en tot cas, l'alcalde, l'equip de govern, haurien de manifestar una postura clara i concisa.
I en tot cas, no hauria de passar la pilota a altres administracions sempre i quan una puga defensar allò que són els seus valors.

I simplement i planament, ja per a resumir, dir que coincidim, ahí efectivament n'hi han valors que protegir, però que la figura de monument natural tal vegada siga una protecció excessiva, perquè existix una que està més propera al ciutadà i que té competències municipals plenes per a això, que és el paratge natural municipal.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Tomás.

Por parte del Grupo de L'Entesa, tiene la palabra el señor Arnal para fijar posición.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.

Bé, ja avance des del primer moment la nostra adhesió a la proposta del Partit Socialista, que trobem més que justificada.
En primer lloc, pels grans valors naturals que té este paratge, que fins ara, no obstant, ha estat exclòs de diferents figures de protecció ambiental.
Lamentablement, no ha figurat ni en el llistat de LIC --de llocs d'interés comunitari--, ni en cap de les figures autonòmiques de protecció que l'administració valenciana haguera pogut en el seu moment iniciar.

Els seus valors han estat molt ben documentats.
Ja abans s'han referit alguns d'estos valors, de molts tipus: culturals, arqueològics, botànics, i que a mi m'agradaria destacar-ne alguns d'ells.

La seua protecció, a més, ha estat reclamada, ja s'ha comentat, per col·lectius ciutadans i conservacionistes.
Se n'ha comentant algun abans, però he de recordar que, per exemple, Apnal de Vinaròs, la Colla Ecologista de Castelló, el Grup d'Estudi de les Rapinyaires, Ecologistes en Acció.
.
.
una gran quantitat d'entitats conservacionistes, però també els millors experts i coneixedors de la flora i vegetació de les comarques del nord del País Valencià, com són, per exemple, Josep Maria Tirado, autor de la tesi doctoral sobre la flora de la comarca de la Plana Alta, és a dir, de la comarca on està ubicada esta zona, per tant, podem dir que és la màxima autoritat quant als valors botànics d'este paratge, i ho manifesta claríssimament en els seus treballs científics, en la seua tesi doctoral feta sobre esta zona, on parla claríssimament que té un gran valor ecològic i que mereixeria la seua protecció.
També s'ha demanat la protecció, a banda dels professors de la universitat i d'altres botànics no únicament de la Universitat Jaume I sinó també de la Universitat de València i d'altres llocs, però també vull destacar, per exemple, per la seua autoritat en este tema, el director del Jardí Botànic de València, el senyor Antoni Aguilella, que també ha reclamat la urgent protecció d'este paratge.

Entre els valors botànics que té cal dir que té endemismes exclusivament valencians com la *Minuartia valentina*, una espècie que vol dir que únicament la trobem en el territori valencià i en esta muntanya en particular; endemismes d'àrea restringida al territori valencià, encara que també en àrees més extenses, limítrofes, però n'hi han tres espècies com a mínim d'endemismes importants; i la llista d'endemismes ibero-llevantins no la vaig a llegir, perquè té una gran quantitat d'estes espècies endèmiques d'una àrea de distribució ibero-llevantiva.
I altres tàxons, o siga, espècies o subespècies, de distribució més àmplia però que tenen interés ecològic o per la seua distribució, n'hi han també un grapat d'espècies, entre elles espècies arbustives i arbòries de grans dimensions, com el *Quercus ilex*, *Juniperus oxycedrus*, *Phyllyrea latifolia*, *Viburnum tinus*, *Corylus avellana* i un nombre major d'espècies.
A més, vàries d'estes espècies i altres que no s'han citat estan protegides per la legislació valenciana, en concret, bo, tenim una legislació molt incompleta a este respecte, però sí que hi ha una ordre publicada en 1986, de protecció de la flora, en la qual en els seus diferents annexos inclou bastants de les espècies que estan representades en esta muntanya.

Aleshores, cal dir, doncs, que esta vegetació, molt important, molt valuosa que tenim en esta muntanya, està reconeguda, està documentada en esta tesi doctoral que acabe de mencionar i estan especificats els seus valors, i justifiquen sobradament la protecció d'esta zona.

Però, no únicament basta en tindre valors naturals.
En este cas, si tenim eixos valors, si diguérem que esta zona estiguera allunyada i salvaguardada de qualsevol agressió o perill i que, d'alguna forma, es poguera garantir la seua viabilitat, doncs, podríem estar ací tranquils i prendre'ns la qüestió com una cosa secundària.
No és el cas.
Ja s'ha esmentat i s'ha mostrat gràficament i documentadament que hi ha un perill de desaparició física d'este paratge.
No és cap broma.
Ara mateix està destruint-se este paratge.
Ja ha perdut parts significatives importants de la seua integritat i està amenaçat perquè totes les empreses mineres --hi ha tres empreses mineres actuant allí--, totes pretenen continuar, ampliar i estan liquidant contra els ajuntaments per aconseguir que s'anul.
le la suspensió de llicències que actualment haurien de complir i estan exercint forces pressions perquè desaparega la protecció dèbil que actualment n'hi ha i poder continuar amb una tasca que és, evidentment, destructora físicament perquè elimina tots els valors que estàvem mencionant abans.

Cal recordar que, encara que estiguen en els plans generals d'ordenació urbana classificats com a sòl no urbanitzable, lamentablement, no crec que cap persona de les d'ací ignore que hui en dia al País Valencià estem assistint a un fenomen de reclassificacions que podem dir massives i generalitzades en tot el nostre territori, en el qual estem veient que sòl no urbanitzable, encara que siga d'especial protecció, està reclassificant-se per totes les bandes.
I no vull parlar ni de Porxinos ni d'altres llocs que ixen tots els dies en els periòdics.
Una ullada ràpida a qualsevol recull de premsa d'estes últimes setmanes tenen grapats, munts d'exemples del que estic dient.
Per tant, ací hi ha un perill molt real.

La protecció basada únicament en el Pla general d'ordenació urbana és insuficient, és significativa, és interessant, és una mostra que es reconeix i es valora a nivell local, però és insuficient, és insuficient perquè això és reversible ràpidament, ja ho estem veient, està fent-se, està passant i, per tant, cal reforçar la protecció.
Més encara, més encara quan fa quatre o cinc dies, fa molt poquet de temps, ha eixit un decret sobre mineria en espais forestals que, precisament, reforça totes els nostres temors; no dóna suficients garanties de protecció i tot ho fia a una posterior recuperació de les zones mineres, recuperació que, com vostés sabran, no existeix en cap part al País Valencià.
I repte a qualsevol que vulga demostrar-me el contrari que m'ho demostre per la via que vulga: documental, fotogràfica o visitant el terreny quan vulga.
Lamentablement, eixa ulterior restauració es deixa per a un futur i, a banda, moltes voltes és físicament, absolutament impossible restaurar allò que s'ha destrossat.
En este cas que estic dient la restauració no seria possible mai perquè tornar a restaurar els valors que es destruirien en esta mineria és físicament impossible.

Aleshores, és molt important procedir a eixa protecció per una figura autonòmica que estiga en mans de l'administració autonòmica i no en mans d'ajuntaments menuts que, amb tota la millor voluntat del món, estan sotmesos a pressions de tipus econòmic, de tipus social, molt importants.
I no hem de negar-ho --i açò és important tindre-ho present--, siguen del partit que siguen.
Ací no importa el partit, ací el que importa és que hi haja una garantia superior que potencie, que de veritat protegisca eixe paratge i que no estiga sotmés que el dia de demà, per un canvi de planificació urbana fàcil de fer, perda la protecció.
Més encara quan s'incompleix la llei ella mateixa!
I com el propi Síndic de Greuges reconeix, estes empreses estan treballant fora de la legalitat.
I evidentment que compet, en primer terme, a l'administració local actuar.
Però, si no ho fa o no ho fa adequadament --potser ens trobem en el cas-- qui té l'obligació subsidiària d'actuar és la conselleria, en este cas, de Territori i Habitatge, que no ho està fent.

Per tant, no li pose vosté, senyor del PP, tota --com ell deia-- la pilota en la teulada i tal.
.
.
Sí, ací, pot ser que hi haja pilotes, vàries, en vàries teulades, i si no actua amb la suficient contundència l'administració local, qui és l'encarregat de supervisar-lo?
Ho diu molt clarament el Síndic de Greuges.
Llisca's vosté el seu informe, que és molt claret, on diu: ".
.
.
pudiendo el órgano ambiental autonómico recabar información de aquellos al respecto y efectuar las comprobaciones necesarias para verificar el cumplimiento del condicionado ambiental".
Per altra banda, el "condicionado ambiental" al que es refereix, que és l'estudi d'impacte ambiental, el va fer la conselleria i és això el que s'estan passant pel forro.
Per tant, alguna cosa haurà de dir la conselleria.
I també diu en les seues consideracions,.
.
.
li marca el Síndic de Greuges el que pot fer cada un dels departaments autonòmics --l'apartat de la Conselleria de Territori és prou ampli-- i li demana que faça estudis i que, el més aviat possible, que es presente.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor diputado, vaya terminando.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

--Efectivament.
Gràcies.
-- .
.
.
i que promoga la declaració d'espais sota alguna de les categories que puga, en el supòsit que s'acrediten valors ambientals que pareix ser que ningú dubta.
Per tant, la pilota la té la conselleria.

I és extremadament prudent, lògic i coherent que ací demanem la protecció emparada per la legislació autonòmica, i no únicament fiar-lo en els ajuntaments, tenint en compte les dificultats que es presenten ara perquè ho facen els ajuntaments, en la via que ha mencionat el senyor del PP, perquè resulta que, com sabrà, la modificació que s'ha fet d'este decret per part de la Conselleria de Territori dificulta encara més la utilització pràctica d'esta figura.
Per tant, que siga una actuació autonòmica.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Por parte del Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

A vore, senyor Tomás, jo pense que hauria de vindre més documentat perquè no està bé que es diguen determinades coses que no són aixina.

Mire, en la primera vosté diu que els propis ajuntaments estan en la via de.
.
.
Val, d'acord, però jo simplement li he de dir una cosa.
El que siga, a vosté li pareix de rebut que a l'alcaldessa de l'ajuntament de Vilafamés, del Partit Popular, se li presente a ple --hauria de portar les actes, jo porto les actes del ple, de tot l'últim mig any de l'ajuntament de Vilafamés--, i vosté sap què fa l'alcaldessa del PP?
Se li presenta una moció que diu: "Iniciar los trámites para la inclusión de El Mollet y su entorno hasta El Morral dentro de la figura de paraje natural municipal".
Vosté diu que està d'acord.
Doncs, vosté sap què ha fet l'alcaldessa?
"Jo no vaig a convocar este ple perquè no estic d'acord".
I, en conseqüència, què passa?
Mire, Ajuntament de Vilafamés, notificació, diu: "Reuniendo la citada solicitud los requisitos legalmente exigidos y al no haber convocado la señora alcaldesa el citado pleno en el plazo de 15 días hábiles, se les notifica --als regidors-- que el pleno extraordinario para el tratamiento del asunto indicado queda automáticamente convocado para el día 30 de marzo de 2005 --no fa anys, eh!
, estem a abril, fa uns dies-- a las 12 horas en el salón de plenos del ayuntamiento".

És a dir, l'alcaldessa el que fa és dir: "jo no vaig a convocar este ple perquè no estic d'acord", i ho ha de convocar el secretari, d'acord amb la llei.
I este ple es fa.
I sap què va dir este ple?
Es va abstindre el Partit Popular i va votar a favor el Partit Socialista.
Però, vosté sap que va dir l'alcaldessa?
"Jo no vaig a executar este acord", a més amb un gran desconeixement de la Llei de bases de règim local, perquè l'obligació d'un alcalde és executar els acords municipals, es vulga o no es vulga.
Per tant, no deu tindre-ho tan clar, com vosté diu, l'Ajuntament de Vilafamés.
Primera qüestió.
Ahí té l'acta dels plens, li puc ensenyar totes.

La segona qüestió.
Jo no pose en solfa a ningú, és a dir, jo no he parlat malament dels ajuntaments, siga del PP o del Partit Socialista.
Ja dic, els ajuntaments de Vilafamés i els ajuntaments de Sant Joan de Moró estan fent uns esforços tremends, en este cas, per a legalitzar instal·lacions mineres que no eren legals en el seu dia.
Jo no vaig a criticar des d'ací ni ara ni mai a qualsevol corporació municipal, independentment de l'adscripció política que tinga esta corporació, perquè li puc traure els escrits de l'ajuntament de Vilafamés, de l'alcaldessa de l'ajuntament de Vilafamés, els esforços que està realitzant pel tema de legalitzar i el mateix dels de Sant Joan de Moró.
El que dic jo, el que dic jo és que des de l'administració autonòmica s'ha de fer un impuls final.

Respecte a la figura.
Jo en la meua iniciativa legislativa parlo de monument natural.
Jo no sé si estarà d'acord l'Entesa al respecte, però el que vull jo és que tinga alguna figura de protecció.
Per la tipologia de protecció al respecte pense que es pot arribar a un acord, perquè al cap i a la fi li dic jo que el cas de paratge natural municipal --li recorde--, mire, el paratge natural municipal, diu l'article 9 de la Llei 11/1994, d'espais protegits, diu d'esta figura que és adequada per atendre els requeriments, etcètera, tal, tal.
.
.
Però, per què?
Perquè, atenció!
, s'aprova per decret del Consell.
No ho aproven els ajuntaments, encara que siga paratge natural.
I, segona, que, malgrat que la gestió siga de les pròpies corporacions locals, que en este cas podrien ser les promotores, sempre s'haurà d'estar en coordinació amb la Conselleria de Territori i Habitatge.
No ho dic jo, ho diu la llei.
I recordo que ha de ser un acord del Consell el que ho faça.

Jo el que vull dir amb això és que m'agradaria que la conclusió que avui arribarem ací és que, independentment de quina siga la tipologia, la figura de protecció, que busquem un consens entre les parts perquè este espai estiga protegit, independentment, com diu el senyor Arnal, que els plans generals d'ordenació urbana especifiquen ja la seua protecció com a forestal o com a paisatgística, però que arribem a algun acord, i que siguen, això sí, això sí, els propis ajuntaments els que determinen quina ha de ser la zona o, almenys, en col·laboració amb conselleria, la zona que hem de protegir.
Però, no m'agradaria que es poses, perquè vosté ha centrat, senyor Tomás, tota la seua intervenció en el tema de la figura jurídica.
Pense que hi ha altres coses importants i que ens podem posar d'acord avui ací, perquè és important, vosté és de la zona, encara més que jo, jo sóc del nord de la província, però jo pense que parlant amb els dos ajuntaments afectats es pot arribar a un bon acord.
I siga paratge natural, siga monument natural o parc natural, evidentment parc natural ja no, pense que podem arribar a un acord en aquesta comissió.

Res més, gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra para la réplica el señor Tomás durante cinco minutos.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Molt breument dir, en contestació a Esquerra Unida, dir una cosa molt clara.
Si estiguérem davant de persones o davant d'entitats --i estem parlant d'ajuntaments-- que no foren capaços, que foren incapaços de dur endavant una protecció, una cosa tan simple, i d'impossibilitar, que no tingueren els instruments i no tingueren la legalitat suficient per a poder impossibilitar una acció minera dins dels seus termes, o siga, els ajuntaments han de vetlar pels seus termes, aleshores és obvi, és obvi que la conselleria, el Govern Valencià, en definitiva, hauria de ficar ordre per a impossibilitar que es fera una agressió al medi ambient com ens estan descrivint ací en este moment.

No és així.
Estem parlant d'ajuntaments, estem parlant d'alcaldes, estem parlant de corporacions municipals que tenen totes les competències, totes les garanties i tots els recursos per a poder impossibilitar, perquè han de donar llicència d'activitat a les mines, per a impossibilitar que en determinats llocs s'exercisca eixa activitat A més, la llei els dóna la possibilitat també, en ple ús de les seues facultats, de declarar paratges naturals municipals.

Per tant, i fent un xicotet incís al que em comentà el senyor del Psoe sobre el tema del ple de l'alcaldessa de Vilafamés, jo li diria el que dien en un conte fa molt temps: "Igualico, igualico que el difunto de su abuelico", en el sentit que, anem a vore, era cosina germana de l'actual alcalde d'Alcora, el qual també és pioner a l'hora de no convocar plens i d'haver-los de convocar el secretari.

Però siga com fóra, siga com fóra, anem a vore, si els ajuntaments, i en este cas l'Ajuntament de Vilafamés, en una actitud de valentia ha agarrat i saltant-se pressions que diuen que existixen, en este cas el d'Esquerra Unida i altres, ha declarat i ha tingut la valentia de definir què és el que vol en el seu terme, de definir una protecció per als nostres fills, per als nostres néts, i impossibilitar una sèrie d'activitats mineres, jo crec que ells primer i, a més, d'acord amb una cosa que crec que tots hem de tindre, que és sagrat, l'autonomia municipal, són els primers que han de ficar-se d'acord.
I una vegada se fiquen d'acord, serà el Govern Valencià, però sempre a instàncies de l'ajuntament, el que conclourà el tema de declarar, via decret, com vosté molt bé ha dit, el paratge municipal natural, municipal.
Però això sempre a instàncies, a instàncies dels mateixos ajuntaments, dels mateixos interessats i, sobretot, dels veïns de la zona.
Això és possible i jo crec que d'una manera més clara i més directa és impossible agarrar i fer una imposició, una imposició per part del que és el Govern Valencià en una zona que té plenes facultats per a poder-les desenrotllar i a més impossibilitar agressions directes al que és un espai que mosatros coincidim que s'ha de protegir.

I, simplement, acabar dient que en el fons estem d'acord amb la qüestió, però que siguen els mateixos ajuntaments, que ja són majorets d'edat, els que en este cas i, a més, atenent, atenent els mateixos informes que diuen que el que és a escala, a escala regional, a escala de la Comunitat Valenciana, eixa figura de protecció excedix en molt els valors que hipotèticament s'haurien de protegir, que seria en tot cas i produiria els mateixos efectes, la declaració de paratge natural municipal.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Terminado el debate, vamos a proceder a la votación de esta proposición no de ley.

Dígame, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

No tinc possibilitat d'intervindre en esta segona ronda?

 

**La senyora presidenta:**

 

Pues, creo que ya ha utilizado usted el turno de réplica, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

De rèplica?
No, el de rèplica no l'he utilitzat.
*(Un diputat parla amb el micròfon desconnectat)*

Sí, perdó, sí que hi hagut al·lusions directes.
Ha començat aixina el senyor Tomás, al·ludint a la meua intervenció i ho ha fet reiteradament.

 

**La senyora presidenta:**

 

Entonces, solicita usted la palabra por una cuestión de orden porque considera que ha habido alusiones.
*(Remors)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Perdó, perdó, ha segut.
.
.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Arnal, escúcheme un momento.
No hay segundo turno de réplica.
Ya ha utilizado usted su turno de réplica.
Ahora me pide la palabra por alusiones.
Si quiere, tiene usted un minuto, por alusiones.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.

Doncs, en eixe cas, el que ha de deixar clar, pense, el senyor Tomás, és si està d'acord amb els valors ecològics, si està d'acord que mereix protecció esta zona i, en eixe cas, accepte esta proposta.
Si no és així, deixe's de gaites, perquè ací el que estem veient és que és insuficient la figura basada únicament en la protecció urbanística municipal, i que les pressions són molt grans.
No fer açò és realment desviar l'atenció.

I m'agradaria saber quin informe diu vosté.
.
.
Ell ha mencionat, el senyor Tomás, que n'hi ha un informe que diu que el valor de la zona excedix el municipal.
No el conec.
Per favor, faja'l públic.

Ja he acabat.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Arnal, pero esa contestación no corresponde a la solicitud de petición de palabra por alusiones, eh?
De acuerdo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

A vore, una proposta: vosté estaria disposat a transaccionar-ho si jo lleve allò de la figura jurídica de monument natural i posem allò de.
.
.
?
*(Remors)* Doncs, per part meua.
.
.
, bé, a vore si voldria Esquerra Unida-l'Entesa.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muy bien, pues vamos a hacer un receso a ver si llegamos a una transaccional.
Pero, por favor, esta presidencia les ruega encarecidamente que si es así vamos a redactarla aquí y de manera rápida.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 10 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 30 minuts)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Vamos a dar lectura al texto que enmienda la proposición y que se ha transaccionado por parte de los tres grupos políticos.
"Las Cortes Valencianas instan al Consell de la Generalitat y a los ayuntamientos de Sant Joan de Moró y de Vilafamés para que proceda a la protección de la montaña del Mollet mediante alguna de las figuras jurídicas contenidas en la Ley 11/1994, de espacios naturales protegidos de la Comunidad Valenciana.
" *(Remors)* Muy bien, firmado.

Vamos a votar el texto transaccional.
¿Votos a favor?
Unanimidad.
Se aprueba la enmienda transaccional.

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures per a evitar nous vessaments d'aigües contaminades al llit del riu Sec al pas pel terme municipal de Benicarló, presentada pel GP Socialista (RE número 4.
170, BOCV número 32).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Vamos a continuar con el siguiente punto del orden.
.
.
*(S'interromp la gravació)* El punto número 8: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adopción de medidas para evitar nuevos vertidos de aguas contaminadas al cauce del río Seco a su paso por el término municipal de Benicarló, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su defensa, tiene la palabra por 15 minutos, o lo que usted estime conveniente, con un límite máximo, el señor Sanmartín.

 

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Dos minuts.
Únicament és una proposició no de llei perquè les Corts insten el Consell que mitjançant la Conselleria de Territori i Habitatge i en col·laboració amb l'Ajuntament de Benicarló prenga les mesures necessàries per a evitar el vessament d'aigües contaminades al llit del riu Sec al seu pas pel terme municipal de Benicarló, així com per a recuperar de forma mediambiental, una restauració mediambiental de la zona afectada.

Ho deia perquè al novembre del 2003 veïns i agricultors de Benicarló van poder observar l'abocament d'aigües residuals contaminades al llit del riu Sec al seu pas pel terme de Benicarló, aigües que desprenien, bé, una forta olor, produïen picors a la pell i als ulls, van tintar les roques i els terrenys riberencs del riu i van causar danys irreversibles en els cultius del voltant.
El fort és que aquesta situació no és la primera vegada que succeeix.
Sembla ser que té l'origen --i jo no sóc tècnic-- en una empresa de resines i dissolvents ubicada a la zona que, malgrat les reiterades denúncies que els mateixos veïns han fet tant a l'ajuntament com al Seprona, encara ningú ha pres mesures al respecte.

Aleshores, el que proposaríem nosaltres concretament quan diem que la Conselleria de Territori en col·laboració prenga les mesures necessàries, el que demanaríem nosaltres és que la conselleria pogués col·laborar amb l'Ajuntament de Benicarló per a redactar un pla de control d'abocaments per al seu terme, no solament en el tema del riu, que és important, però sobretot en el riu i, en definitiva, que bé, que des de la Direcció General de Qualitat Ambiental es pogués firmar un conveni de col·laboració amb l'Ajuntament de Benicarló per a fer un pla de control d'abocaments, perquè, bé, hem posat l'exemple concret --portava ahí alguns retalls de premsa, però, bé, és igual.
No és la primera vegada que succeeix i pensem que la lleialtat institucional de la conselleria s'ha de posar en pràctica, i la millor forma.
.
.
M'agradaria que si s'aprova aquesta proposició no de llei que quedés clar que és per a concretar que la conselleria juntament amb l'Ajuntament de Benicarló elabore un pla de control d'abocaments i, per tant, que es fessen càrrec els tècnics de la conselleria al respecte, per a evitar que aquells successos es puguen tornar a repetir.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Por parte del Grupo de L'Entesa, tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

També amb brevetat per fer referència a este vessament.

Nosaltres anem a donar suport a la proposta de resolució que presenta el Partit Socialista.
Ens pareix adequada i convenient.
Ens pareix, doncs, una acció que pot ser eficaç, que deuria ser eficaç per a evitar el problema, perquè el que a nosaltres ens sorprén de tot açò és que no va ser només l'any passat; l'any anterior ja va passar, l'any anterior també.
Açò que està passant totes les vegades és que en estiu normalment se seca, el vessament que n'hi ha, però en hivern, si en hivern plou mínimament.
.
.
És a dir, cada vegada que plou sol eixir al llit del riu Sec este tipus de residus.

La veritat és que tampoc està clar de quina empresa és.
Crec que no n'hi han ni els estudis ni les investigacions necessaris perquè ahí n'hi hauria també una responsabilitat greu per part de l'empresa.
Per això ho han de demanar els mateixos poders públics.
Nosaltres pensem que la conselleria i l'ajuntament també han d'esbrinar d'on ix això, perquè pareix ser que n'hi ha un emissari que transporta un tipus de resines que se solidifiquen en el mateix interior i que provoquen l'estretament i a vegades també el possible trencament d'esta canonada.

Clar, quan això passava se donaven problemes que afectaven la salut de les persones.
Ja s'ha comentat les reaccions al·lèrgiques, de picor a la pell, als ulls, l'olor.
També n'hi havia una afectació al medi ambient perquè este abocament té aspectes tòxics.
La qüestió de tenyir de color totes les pedres, i d'afectar greument a les plantes i a la fauna que poguera haver en la zona.
I a més és que durant dos anys s'ha utilitzat la tècnica de tirar terra damunt del vessament per a dissimular-lo o per a camuflar-lo.
Però realment no ha hagut una actuació real per a evitar el problema d'una manera persistent.

Per tant, com nosaltres considerem que hi hauria que analitzar els productes, que probablement estos productes no han d'anar al clavegueram públic, han de tindre algun tractament previ.
Com considerem que no s'està actuant d'una manera correcta per a evitar este vessament, és pel que anem a aprovar la proposta de resolució, que ens pareix encertada i adequada a la situació.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gracias, señora presidenta.

Bo, doncs mosatros no anem a donar suport a esta iniciativa.
I bàsicament la causa no és perquè no mos preocupen el medi ambient, perquè no mos preocupen ni molt menys el que són els abocaments incontrolats a un caixer d'un riu, sinó perquè el que és la Generalitat Valenciana no té competències en esta matèria en el caixer públic, sinó que més al contrari, és una competència estatal, i dins de la mateixa la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, dins del Ministeri de Medi Ambient.

Per tant, això que vostés han comentat, que diuen que hauria de ser en la Conselleria de Territori i Habitatge, crec que hi hauria que traspassar-ho al que és el Ministeri de Medi Ambient i la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
Senzillament i planerament, perquè, bo, tal i com s'ha avançat, no n'hi ha competències en eixa matèria.
Que per un altre costat ja mos agradaria a mosatros poder tindre més competències quant a l'aigua, a tindre totes les competències i concretament en el que fa referència, no sé, a transvasaments i altres.
Perquè tindríem aigua en abundància i en suficiència i de qualitat per al que és la Comunitat Valenciana.

Desafortunadament no és aixina, i desafortunadament s'han equivocat vostés de porta a l'hora de demanar este tipus de qüestions.
Que encara sent de raó, la porta adequada és la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i un compromís en este cas del Ministeri de Medi Ambient.

Els invitem *(remors)* que, en fi, en eixa com si diguérem sensibilitat que demostren que tenen, igual que mosatros tenim per al medi ambient, i facen el propi on ho han de fer.
I a més ara més que mai tenen una afinitat política, que jo crec que haurien d'estar molt ben atesos, i en correlació a més en el que diu el company d'Esquerra Unida, perquè estos estius o successius estius, no passen tota esta sèrie d'esdeveniments, que quasi, bo, hauríem de passar a la història del que és el poble de Benicarló.
*(Remors)* Senzillament eixa és la causa i no és una altra per la que mosatros no podem *(remors)* ni donarem recolzament a esta proposició.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

¿Para turno.
.
?
*(Remors)*

 

Vamos a proceder a la votación, que no hay turnos de réplica.
Por lo tanto, ¿votos a favor?
¿Votos en contra?
8.
Por lo tanto queda rechazada la proposición no de ley.
*(Remors) ¿*Abstenciones?
No, no hay abstenciones.
*(Remors)*

 

Vamos a ver, el punto número 9 del orden del día.
.
.
*(Remors)* Sí, dígame, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

No, que en el punto anterior que hemos votado, que era el punto número 7, se ha planteado el que.
.
.
*(inintel·ligible)* y la 9 quedaban incluidas en la que se ha votado anteriormente.

 

**La senyora presidenta:**

 

De acuerdo, pero.
.
.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

.
.
.
eso es lo que habíamos entendido.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muy bien, pero formalmente no se había comunicado a la Mesa y entonces lo decimos a viva voz y que conste en acta.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bo, jo tinc no obstant el dubte, si la redacció final que hem determinat és.
.
.
Perquè tenim ahí algun dubte jurídic, si se podia instar o no els ajuntaments.
Aleshores se pot deixar en suspens a la vista que es publique.
.
.
?
*(Remors)* No, jo no l'he retirada formalment, eh?
Estic disposat si tinguera la seguretat que la redacció.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Una cosa.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
que hem formulat té totes les garanties.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Evidentemente la señora letrada de la comisión.
.
.
*(Remors)* Un momento.

 

*(La senyora lletrada dóna lectura a un text.
Remors)*

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Evidentemente, creo que hemos tenido una discusión muy amplia.
Lo hemos escrito y lo hemos leído los tres tal como quedaba redactado.
Yo en todo caso, si no está de acuerdo, pues propondría, que bueno, que acabe la comisión, y si no puede ser es que casi hasta procedería repetir la votación, porque *(remors)* se ha producido en ese punto, porque se ha producido sobre esa propuesta concreta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Exactamente.
Vamos a ver, un momento.
Hemos firmado lo que se ha leído.
Entonces ahora no es cuestión de modificarlo porque esto es lo que se ha firmado, entonces cualquier otra modificación habría que volverla a votar, porque cada uno de los tres componentes podría opinar lo que quisiera.
*(Remors)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí, també perquè no s'ha posat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

¿De acuerdo?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

.
.
.
el que normalment se posa, el punt número 2, que dóna un termini per a donar coneixement.
Jo crec que haguera estat també.
Però bo, pensava que a anava a incloure's i no s'ha inclòs.
Però eixa fórmula que s'ha decidit ara me pareix.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Eso es un suspenso, porque esta tarde continua la comisión con las comparecencias del conseller.
*(Remors)*

Por lo tanto el punto número 9 queda retirado, y la comisión continuará a las cuatro y media.

 

*(Se suspén la reunió a les 13 hores i 50 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 16 hores i 36 minuts)*

***Compareixença del conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, per a informar sobre les mesures adoptades i les previstes en relació amb el retard en l'aprovació dels plans de zona de residus de la Comunitat Valenciana, així com del grau d'acompliment de la legislació vigent en matèria de valorització i reciclatge per part de les empreses adjudicatàries, sol·licitada pel GP Socialista (RE número 2.
014).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Tenemos el gusto de tener esta tener esta tarde a nuestro conseller de territorio, vivienda y medio ambiente, que a pesar de los problemas que ha tenido a esta hora en la conselleria, porque se ha prendido fuego en los garajes.
.
.
*(Remors)* Sí, tenemos al conseller aquí, sano y salvo, y nada, va a sacar adelante el trabajo, como no podía ser de otra manera.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Un poco nervioso, *(rient-se)* pero.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

No ha habido que lamentar nada.
.
.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Han tenido que desalojar a toda la gente y lo han dejado eso bloqueado hasta dentro de un par de días, porque.
.
.
*(S'interromp la gravació)*

 

**La senyora presidenta:**

Pues, gracias, señor conseller, por venir, y vamos a continuar con el orden del día, con la comparecencia del conseller de Territorio y Vivienda para informar sobre las medidas adoptadas y las previstas en relación con el atraso en la aprobación de los planes zonales de residuos de la Comunidad Valenciana, así como del grado de cumplimiento de la legislación vigente en materia de valorización y reciclaje por parte de las empresas adjudicatarias, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Cuando quiera, señor conseller, tiene usted la palabra.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Buenas tardes.

Molt bones vesprades a tots.

En matèria de planificació i gestió dels residus, els antecedents més immediats per a poder donar complida explicació al motiu de la compareixença, voldria significar-ho, es remunten al pla integral de residus de la Comunitat Valenciana, que es va aprovar en l'any 1997 per part del Govern Valencià.
A este decret van seguir dos anys més tard la llei de residus de la Comunitat Valenciana, amb la qual cosa, en l'actualitat, esta comunitat és una de les poques comunitats autònomes que disposa de la legislació específica en la matèria, d'acord amb el que assenyala també la llei bàsica de residus de l'estat espanyol.

Una de les novetats més significatives de la llei valenciana de residus és la figura dels plans zonals, que ordenen la gestió dels residus urbans en les diferents zones de la Comunitat Valenciana i encomanen la responsabilitat d'execució i posada en marxa de les infraestructures corresponents als consorcis o entitats que agrupen els municipis integrants d'estes zones.

Durant l'anterior legislatura van ser aprovats tres plans zonals, un d'ells dividit en dues àrees de gestió, i constituïts tres consorcis, a més de l'Entitat Metropolitana del Tractament de Residus, després que es van iniciar els períodes de presentació de projectes de gestió alternatius, alguns dels quals van ser adjudicats.

En tot cas, resulta evident que el camí que s'ha recorregut fins a hui amb la llei valenciana que en el seu dia es va promulgar i els plans zonals, son un fet sense parangó i tot indica que s'està avançant en la direcció correcta buscant, amb la col·laboració de tots els municipis implicats i amb el suport de la iniciativa privada, una alternativa ambientalment adequada al tractament dels residus.

Tampoc convé passar per alt algunes actuacions que s'han desenrotllat en l'anterior legislatura i que han permés que la Comunitat Valenciana ocupe els llocs capdavanters a nivell de l'estat espanyol en matèria de recollida selectiva i gestió d'envasos, tant dels denominats envasos lleugers --plàstics, metalls i *bricks*-- com de paper, cartó i vidre, no solament amb l'important creiximent del parc de contenidors posats a disposició dels ciutadans, sinó també amb la posada en marxa de noves plantes de selecció i classificació d'envasos, com les d'ací, de Benidorm, a més de les de Castelló i Picassent, que es troben actualment en fase de construcció.

D'altra banda, cal destacar també algunes altres actuacions inversores en matèria de plantes de compostatge i abocadors controlats, com és el cas de Villena i Xixona, a més del centre de tractament de Benidorm i les plantes de recuperació de clorofluorocarbonis de frigorífics d'Alacant i de residus elèctrics i electrònics de Nàquera, a més d'una infinitat d'actuacions d'àmbit municipal per a la construcció d'ecoparcs, la construcció d'abocadors de residus inerts, el segellament d'abocadors incontrolats i la descontaminació de sòls.

En esta legislatura hem vullgut, a partir del treball que es va fer en l'anterior legislatura, donar-li un nou impuls a la gestió dels residus a la Comunitat Valenciana, i d'esta forma, el dia 15 d'abril del 2005, es va concloure la redacció i l'aprovació de tots els plans zonals de residus urbans de la Comunitat Valenciana.
Hem mantingut reunions amb representants de tots els municipis i partits polítics a fi d'explicar detalladament l'abast i significat dels plans zonals aprovats, com també d'invitar-los a constituir els respectius consorcis encarregats de l'adjudicació dels projectes de gestió i en els quals estaran representats tots els ajuntaments que voluntàriament així ho acorden, com també la mateixa Generalitat Valenciana i la diputació provincial corresponent.

Ha segut intenció de la Conselleria, en estos plans zonals, no imposar la ubicació ni les característiques de les instal·lacions de valorització i eliminació de residus urbans, a fi de possibilitar el diàleg i el consens entre tots els municipis de la zona.

D'una altra part, fent-nos coresponsables de la gestió dels residus urbans, hem decidit optar per la via dels consorcis com a fórmula associativa municipal, en els quals pretenem estar representats per a tutelar d'una manera efectiva la seua correcta gestió des del punt de vista ambiental, i en tot cas, senyories, el panorama sobre este assumpte per als dos pròxims anys de legislatura és molt encoratjador.

Amb els deures de la planificació ja complits, només ens queda la posada en marxa efectiva dels consorcis i de les infraestructures de tractament associades, de manera que calculem que a mitjans de l'any 2007 podrem afirmar amb tota rotunditat que la Comunitat Valenciana compta amb un model de gestió de residus urbans adequat a les seues necessitats poblacionals específiques, equilibrat territorialment i modèlic des del punt de vista ambiental.

I, d'una altra banda, no voldria deixar de fer menció que també hem pretés, en el seu moment, aconseguir --i continuem pretenent-ho hui en dia-- un ampli consens social i polític entre les distintes forces polítiques, i, d'esta forma, en maig del 2004, vam posar sobre la taula un acord marc sobre la gestió dels residus a la Comunitat Valenciana, que al final subscrivírem el Govern Valencià, la Cierval i la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.

Este acord marc, que va ser llargament negociat també amb el Partit Socialista del País Valencià-Psoe, que va plantejar diverses subpropostes, suggerències, que les incorporàrem al text definitiu, després no es va poder comptar amb este partit polític amb motius que s'al·legaren d'oportunitat política, que nosaltres els comprenguérem en aquells moments, però que hui tornem una altra volta a reiterar, amb la resta de les forces polítiques, que continuem estiguent oberts a aconseguir l'adhesió a este vigent acord marc de maig del 2004.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor conseller.

Para grupos que deseen intervenir.
.
.
Por parte del Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el señor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyor Blasco, per la seua assistència i, evidentment, que vaja per davant el que haja pogut conservar la seua integritat física després de l'incendi.

En primer lloc, per a tranquil·litat del senyor diputat, tinc de dir-li que jo hui estava en Alacant i la integritat física la tenia coberta, que m'he volgut presentar per a conéixer com estava el tema en la Conselleria, però m'ha pillat en Alacant hui el tema, eh?
.
.
.
Si no, hagués segut el mateix.
Que vaja per davant la nostra.
.
.

I, pel que anàvem, en relació als plans zonals, si repassem el pla integral.
.
.
, senyor conseller, el pla integral de residus, d'acord amb el que vosté ha dit, amb la llei de residus de la Comunitat Valenciana, sap vosté perfectament que dividia la nostra comunitat en 18 zones per a la gestió dels residus, i els plans zonals havien de desenrotllar cada una d'elles, o bé si es variaven, s'havia de fer de forma justificada.

El cert és que jo vaig a fer un repàs molt breu dels plans zonals a la Comunitat Valenciana, des del primer que s'ha posat en funcionament fins al darrer, en la zona 1, al nord de la província de Castelló.
.
.
Per cert, s'ha constituït el consorci, s'ha adjudicat el concurs, però encara no ha començat la construcció de les instal·lacions.
Per tant, un dels més avançats de tots, el de la zona 1, nord de la Comunitat Valenciana, a la província de Castelló, encara no ha pogut executar cap tipus d'instal·lació.
Per cert, estan resolent ara a la seua Conselleria les al·legacions que es van presentar, i jo espere i desitge, en nom i en representació del Partit Socialista, que es puga executar ja d'una vegada per totes aquesta planta de reciclatge, que, a més a més, correspon al terme municipal del qual sóc tinent d'alcalde a l'ajuntament, i, per tant, va a tindre tota la col·laboració per part no solament del nostre ajuntament, que és el terme municipal on va, sinó de la nostra formació política, al respecte, i el que sí que demane és que, vaja, que el que aquí ens hem de plantejar.
.
.
, que el que no pot ser és que per més i més al·legacions que n'hi haja, paralitzar-ho tot, perquè qualsevol està presentant al·legacions.
Que tinga en compte que jo pense que és importantíssim al nord de la província de Castelló que es resolga ràpidament.
Però, encara no està resolt.

Si passem als dos més complicats, als de la zona 3 i la zona 8, concretament, la zona 3, Camp de Morvedre i Plana Baixa, i zona 8, àrea metropolitana de València, vosté sap que es van publicar en febrer del 2002, se van unificar aquestes dos zones, però se van constituir dos àrees de gestió: l'àrea de gestió 1, que agafa tot el que és Camp de Morvedre i la Plana Baixa; i, després, l'àrea de gestió 2, que agafa l'àrea metropolitana de València.

Doncs, bé, en l'àrea de gestió 1 únicament dir que fa dos mesos se va adjudicar la gestió dels residus urbans, però que encara no hi ha res executat.
Si passem a l'àrea de gestió 2 i zona 8, que és l'Entitat Metropolitana per al Tractament de Residus, doncs, bé, vosté sap que es va publicar el concurs per a la gestió de Fervasa i, en el seu moment, se van aprovar les pliques per al concurs, però que, vaja, no va sortir, o va sortir com va sortir i, al final, no es va adjudicar a cap empresa.

Aquí sí que hem de dir, en la zona 8, que pensem que s'ha de desbloquejar d'una vegada per totes, perquè pense que té les comarques de l'Horta i València ciutat, amb tota l'àrea metropolitana inclosa, el concurs, com he dit, va ser declarat desert en el seu dia, i, de moment ens trobem que els 45 municipis de l'àrea metropolitana de València solament compten amb el que és la planta de Hornillos de Fervasa, a Quart de Poblet, i l'abocador ja reblit de Dosaigües a València, en tant que el de Pic dels Corbs, al Camp de Morvedre, doncs, està tancat.

Molt breument, dir, ja ho sap vosté, que la planta de Fervasa, amb 34 anys de funcionament, necessita una solució ràpida.
Jo li recorde que el pla integral de residus de la Comunitat Valenciana preveïa una planta de compostatge més un abocador d'alta densitat en cada una de les comarques de l'Horta, i demanava que la planta de Fervasa fos reemplaçada.
No ha succeït aixina i l'actual pla zonal ha decidit la seua ampliació.
Me pareix preocupant, perquè vosté sap millor que jo que la Unió Europea realitzà una consulta a l'anterior Conselleria de Medi Ambient relativa a la possible contaminació de lixiviats de les aigües subterrànies i la seua repercussió en el parc natural de l'Albufera.

Però és que, si ens passem a l'abocador de Dosaigües, en la mateixa capçalera del riu Xúquer, doncs, bé, propietat de l'Entitat Metropolitana de Residus, es preveu la seua ampliació en el pla zonal.
Jo recorde que aquí ja se li imposà una pròrroga de concessió a la mateixa UTE d'empreses que ho explota actualment i no es va justificar massa, o almenys la seua decisió, per tant.
.
.
, o tenim paralitzat també el tema de la zona 8.

Si passem a la zona 15, la Marina Alta, Marina Baixa i me pareix que incloïa el municipi del Campello, se va publicar el pla zonal el 30 de novembre de 2001, després se va alterar la seua zonificació a l'incloure el Campello, i està pendent d'adjudicar el tema dels residus urbans.

Si passem al pla zonal de la zona 6, que és, la zona 6, el Racó d'Ademús, la zona 7, que és el dels Serrans, Camp de Túria i la Foia de Bunyol, ens trobem que s'ha aprovat molt recentment, me pareix que l'ordre era del 29 d'octubre de l'any passat, 29 d'octubre del 2004, l'ordre de la Conselleria de Territori i Habitatge en la qual s'aprovava el pla zonal, però solament està aprovat el pla zonal, ni s'ha constituït el consorci, s'està en d'això.
.
.
, ni s'han executat, evidentment, les infraestructures.

Si passem al pla zonal de les zones 10, la Vall d'Aiora, 11, Ribera Alta, Baixa, Canal de Navarrés i la Costera, i el 12, la Vall d'Albaida, ens trobem amb el mateix.
Si passem al pla zonal de la zona 2, ens trobem que se va aprovar molt recentment, el 2 de desembre de 2004, per ordre de la Conselleria de Territori i Habitatge.
Si passem al pla zonal de la zona 13, l'Alt Vinalopó i el Vinalopó Mitjà, se va exposar a informació pública, tal, tal, però que se va aprovar recentment també el 2 de desembre de 2004.

En definitiva, ens trobem que únicament.
.
.
, és cert que s'han aprovat ja tots els plans zonals, però els problema que ens trobem és que, una vegada aprovats els plans zonals, no s'ha acabat, comença el procés, després s'han de constituir els consorcis i després s'han d'adjudicar, previ concurs, a les empreses pertinents la gestió i la construcció de les infraestructures.

L'1 de gener de 2006, l'1 de gener, si mal no recorde, s'acaba el termini per a les subvencions de la Unió Europea.
I jo li dic sincerament, si fem un repàs al que jo he dit, únicament en la zona 1, únicament en la zona 1 s'estan resolent ara les al·legacions, i després es pot adjudicar en la resta.
Ni en la zona 3, ni en la zona 8, ni en la zona 15, ni en la zona 6, ni en la 10.
En la resta, que li he dit, ens trobem en totes en els plans de zona aprovats, però en moltes els consorcis encara no formats, i en moltes en els consorcis recentment formats, però encara sense adjudicar.

Per tant, pense que, contràriament al que ha dit vosté, els plans de zona no han servit per agilitar la gestió dels residus a la Comunitat Valenciana, ja que, bé, per unes raons o per unes altres ens trobem a vuit mesos d'acabar l'any 2005, i encara en cap, en cap pla zonal s'han constituït encara les infraestructures pertinents.

Però, a més a més, a més a més, tenim que tots els que han estat exposats a informació pública contenen previsions que es situen molt, molt per baix, molt per baix del que estipulava el Pla integral de residus, el Pla nacional de residus, fins i tot el Real Decret 1.
481/2001 respecte a la recollida selectiva i a la valorització, ja que tots es marquen l'objectiu d'augmentar la producció de residus, quan recorde estàvem obligats a haver produït sols l'any 2002 la mateixa quantitat que el 1996.

A més a més, pensem que la unificació de diverses zones en un mateix pla zonal tindrà importants repercussions econòmiques per als ciutadans, derivat, evidentment, de l'increment del cost de transport, en haver de recórrer els residus distàncies molt llargues fins arribar al seu destí.
Cal fer.
.
.
jo pense que contravé el principi de proximitat, de proximitat marcat en la directiva europea de residus.

Si a aquestes qüestions concretes de repàs dels propis plans zonals afegim, afegim que encara està a l'aire el tema de l'entitat, de la creació de l'entitat de residus com a instrument de la Generalitat per a elaborar propostes de revisió del propi pla integral i dels plans zonals.
De fet, quasi quatre anys després l'entitat de residus no s'ha constituït i, per tant, no s'ha desenvolupat les actuacions que tenia assignades.
El mateix succeïx respecte a la creació del Fons ambiental de gestió dels residus, que s'havia de crear amb l'objecte de finançar inversions que d'alguna manera no s'hagueren pogut executar o no es puguen executar, com ja veurem en el futur.
Aquest fons tampoc s'ha constituït.

També s'haguera hagut d'elaborar l'inventari de sols contaminats.
La conselleria competent, en este cas Territori i Habitatge, haguera hagut d'elaborar-ho, i això no s'ha produït.
Si a més a més afegim, afegim aquí temes com el tema de.
.
.
la qüestió dels residus perillosos, doncs encara és més preocupant.
Jo li recorde que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Señor diputado, disculpe, vaya terminando.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Sí, acabe amb això.
Que els abocadors, l'únic abocador amb autorització administrativa per a la gestió de residus perillosos a la Comunitat Valenciana és solament un: és l'Empresa Valenciana d'Eliminació de Residus, que té la seua ubicació en la partida del Cabeçó del Pi, a la província, Real de Montroi, i és un tema que també hauríem d'analitzar al respecte.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor diputado.

Por parte del Grupo de l'Entesa, tiene la palabra el señor Carles Arnal, por diez minutos.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Molt bé.
Bona vesprada.

Podríem.
.
.
sens dubte, el debat fins ara s'ha centrat molt en el tema dels plans zonals, al qual respon la compareixença.
I en este cas podríem considerar el retard, el temps transcorregut des que es va plantejar el Pla integral de residus i, bé, cal dir que ha tingut un retard important la seua planificació, perquè, clar, una cosa és la planificació i l'altra la posada en marxa, com s'ha dit ací.

Però açò no és potser el més important, perquè l'assumpte no es tracta únicament de tindre una planificació, que és necessària, sinó que esta planificació siga correcta, siga adequada, siga una bona planificació.
I si no és així, tota esta planificació pot servir per a bon poc.

I este és el nostre plantejament.
Pensem que esta planificació, este mapa zonal, falla per la base.
Esta mal dissenyat, pels motius que hem tingut ocasió de discutir ací.
I, per tant, pensem que en estar mal dissenyat, en estar mal concebut ja des del primer moment, este tancament del mapa de residus és un tancament en fals.
El problema seguix obert.

Per què dic açò?
Per què pense que este pla està condemnat al fracàs, en alguns casos des d'ara mateix i, en altres, immediatament, en poc de temps, i ho estem veient i ho continuarem veient?
Doncs perquè esta planificació no està enfocada a la resolució integral del problema dels residus.
Es pretén només llevar-los del mig, que no es vegen, perquè no s'aborda el problema de fons, que rau en la generació d'estos residus, en la màxima recuperació i reutilització, però partint que els residus generats han de ser els menors possibles.

I com que açò no s'aborda de cap manera o no d'una manera suficientment intensa en tota esta zonificació, pensem, torne a dir, que està condemnada al fracàs.

Les zones, per començar, són massa grans.
Vostés el que han fet durant tot este procés ha sigut anar en contra del que haurien d'haver fet.
En compte de subdividir les zones, les han anat sumant i unint, fent-les les més grans.
És un error.
Les zones han de ser menudes per motius obvis: per minimitzar el transport de residus, per minimitzar les molèsties ambientals i ecològiques que generen este transport a llargues distàncies, que es produïx al fer estes zones grans.
Al fer estes zones grans també les instal·lacions de tractament, d'abocament de qualsevol classe són més grans, quan hauria de buscar-se una grandària menor.
Una grandària menor que permeta un funcionament més eficaç i que permeta també que altres coses interessants, com responsabilitzar els veïns i promoure la solidaritat, que es pot entendre quan els residus que vénen, vénen d'una àrea pròxima, i aleshores els veïns poden entendre que han de fer eixe esforç de solidaritat i de corresponsabilitat, que no s'entén quan els residus arriben de molt lluny i es tracten allí precisament, al costat de sa casa, quan no s'entén massa bé per què no s'han buscat altres ubicacions i plantes de menor grandària.

I, naturalment, estes plantes grans doncs també multipliquen els problemes de molèsties, d'olors; i quan als abocadors, doncs problemes ambientals vinculats a lixiviats i d'altres.

Però tot açò, torne a dir, estes zones, esta zonificació que s'ha fet, necessita, per tant, refer-se.
I, si vostés no volen fer-ho, la força dels fets els durà a replantejar-s'ho, a subdividir-ho, en el sentit que li estic dient, un sentit que seria coherent en els principis inspiradors que vostés diuen, que recullen.
Però és falç, perquè allí sí que es parla de no traslladar tant i de tindre esta situació de menor desplaçament dels residus.

I a més, insistisc, previ a tot cal anteposar una política de fre i de reducció de la generació dels residus sòlids urbans.
És que no està passant açò.
És que els residus al nostre territori, al País Valencià, estan creixent any darrere any, i açò no és sostenible.
Per laxa que tinga vosté la concepció de sostenibilitat, per ampla que vulga ser i tolerant i poc seria, no pot entendre's que els residus continuen creixent.
I no solament creixent en termes absoluts, sinó en termes relatius, tenint en compte la població.
És que en deu anys, dels últims disponibles les dades, tenim que, mentre que la població valenciana ha crescut un 5%, els residus ho han fet en més d'un 40%.
Açò és absolutament insostenible.
I per a resoldre-ho, a més d'una zonificació, han faltat polítiques actives molt series per a reduir açò.
Polítiques que existixen al món, que existixen a molts països europeus.
Després li puc fer una llista d'experiències, que també existix en algunes comunitats autònomes de l'estat espanyol, i que també alguns municipis de manera pionera van més enllà fins i tot d'estes planificacions més generals.

Però ací, al nostre territori, açò no està desenrotllant-se al ritme que cal.
I, sens dubte, el volum de problemes a tractar naturalment es multiplica i fa molt difícil la seua solució.

Quan a la política seria de recollida selectiva, ha de ser seriosa, ha de ser, de veritat, no simplement disposar eixos dipòsits per a fer, per a separar uns quants elements.
Això ho tenim.
.
.
Això no és una veritable política de recollida selectiva, que ha anar molt més enllà.
Ha d'haver mecanismes incentivadors que no es veuen.
I això fa que tinguem uns baixos nivells de recollida selectiva o traduir després uns nivells molt elevats de rebuig, uns nivells elevadíssims de rebuig, que s'enterren o es cremen.

I eixe és el problema greu.
Nosaltres no podem continuar en eixa paròdia d'allò que realment hauria de ser la recollida selectiva, que necessita mesures de tot tipus.
Des de mesures fiscals, des de mesures d'educació ambiental, des de mesures alternatives de recollida dels recursos que, torne a dir, hi ha experiències en tots, de tots els tamanys, de totes les classes, a països de molts tipus de la Comunitat Europea, en condicions econòmiques semblants a nosaltres i en comunitats autònomes de l'estat espanyol que poden servir d'exemple.
No, nosaltres no servim d'exemple en eixe tema.

I després, en el tema de per què passen estes coses.
Clar, nosaltres insistim que ha d'haver una gestió pública dels residus.
O almenys, almenys, ja que vostés sens dubte això no ho veuen de cap manera i ho deixen tot en mans privades, la qual cosa no garanteix cap millora de gestió, com estem veient, com estem veient.
Perquè, precisament, si no se'ls obliga a estes empreses a tindre uns límits molt marcats en els temes de separació, de recuperació i de minimització dels rebuigs, doncs no es té una eficàcia bona en absolut.
Però açò té una explicació de per què es fa aixina, i és perquè es primen eixos interessos comercials front els interessos socials de la població.
No són els mateixos.
Vosté ho vorà perfectament que no coincidixen.
I moltes voltes per a optimitzar els beneficis empresarials conseqüent d'un punt de vista de beneficis privats, se compromet, se sacrifica interessos ecològics i socials del conjunt de la població.
Perquè sempre es diu que les plantes perquè tinguen un bon rendiment econòmic han de ser molt grans, i aleshores no es fixen uns nivells de qualitat en el compost, per exemple, la qual cosa genera un problema més tard, que és que eixe compost és de molt mala qualitat, no s'usa, s'amuntega, no se sap què fer amb ell, tenim un problema de sortida.
Però, clar, perquè no s'han establit uns criteris suficientment bons perquè eixe compost siga realment volgut, i utilitzat i reaprofitat.
I el mateix en el rebuig.
És inacceptable que tinguem nivells de rebuigs totals en promedi en el País Valencià que van entre el 70 i el 80%.
És a dir, la immensa majoria del fem no es recupera, no es reutilitza i s'enterra, amb el problema que això genera, o es crema.
Perquè un problema que té l'acord marc és que, sens dubte, no descarta la incineració dels residus, cosa que també ens resulta molt preocupant.

I quan, quan a dos temes que vosté ha mencionat: la solidaritat i el consens.
Mire, la solidaritat s'ha d'exigir, però perquè siga creïble, perquè siga de veritat l'ha d'assumir tota la societat.
No és admissible que es demane solidaritat només a aquelles poblacions que moltes voltes són de comarques d'interior, que moltes voltes ja estan discriminades per molts motius socioeconòmics i polítics, i que pateixen una millor.
.
.
perdó, volia dir una pitjor solució de problemes de tota classe, educatius, sanitaris, etcètera, demanar a ells que carreguen amb una sèrie de problemes vinculats als residus, que de manera majoritària es generen en zones litorals on allí no s'actua en tota la contundència necessària per a reduir eixe problema.
Això no és solidaritat.

I tampoc no és consens comptar només amb una part dels implicats.
Vosté ja ha dit que han firmat eixe pacte.
Ahí estan exclosos sectors molt importants.
I no m'estic referint únicament als polítics.
M'estic referint també als sindicals, m'estic referint als col·lectius ciutadans que de veres advoquen i fan gratuïtament campanyes de conscienciació i de sensibilització d'este problema, i que estarien disposats, com moltes voltes fan, a compremetre's, però no en les bases que vosté planteja.
En eixes bases no resoldrem el problema dels residus sòlids urbans al territori valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Gracias, señor Carles Arnal.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Sí, gracias, presidenta.

Bienvenido, conseller.
Es una satisfacción que esté usted hoy aquí.
Y que en respuesta a esta petición, a esta comparecencia pues nos haya dado unos datos que demuestran que la evolución del tratamiento de los residuos, un problema importante, tradicional en el medio ambiente en la comunidad, pues constatamos que día a día se están realizando actuaciones.
Que se está actuando desde el punto de vista de la inversión; de la ejecución de plantas; desde el punto de vista del consenso y del compromiso político; apoyando y fomentando los consorcios; desde la planificación.
Haciendo un esfuerzo, yo creo, que digno de felicitación, aprobando prácticamente toda la planificación de la gestión de los residuos en la Comunidad Valenciana.

Y además con un grado de rigor técnico y de consenso en todas las actuaciones muy importantes.
Puesto que después de las intervenciones de la oposición, pues yo creo que lo que hemos visto son, bueno, críticas de matiz o sugerencias a algún punto concreto.
Pero realmente ninguna crítica de fondo a lo que puede ser unas actuaciones en las que se ha analizado todo el territorio, en el que se han propuesto distintas ubicaciones, en el que se han superado en muchos casos enfrentamientos tradicionales.

Y en el que, yo creo que hay en estos momentos muchos municipios, para en ejercicio de sus competencias, trabajando para adjudicar sus plantas de residuos, con un modelo de gestión, que si bien en su momento el Partido Socialista no apoyó, pues para mí es una satisfacción ver que ahora en este momento es algo que se obvia, y que además se participa, entendiendo que es una gestión.
Claro que es una gestión pública.
Pero contando con lo que es el tejido social valenciano, con nuestras empresas, que son capaces de ofrecer las mejores tecnologías.

Por lo tanto, yo creo que es para mí, que también estuve en el puesto que está el conseller, una satisfacción ver que aquel trabajo que nosotros continuamos, que ya se había iniciado con el Plan integral de resíduos, con construcciones de plantas como la de Onda, y que se siguió trabajando, pues que se está culminando.
Y que hoy tenemos un plazo para solucionar un problema que ha sido muy importante en nuestra comunidad.

Cuando llegó el Partido Popular al gobierno de la Generalitat Valenciana, los gobiernos anteriores no habían construido una sola planta en nuestra comunidad.
Los gobiernos del Partido Popular, yo no sé el número exacto, seguro que el conseller lo sabe, serán doce o catorce plantas.
Que creo que es un número muy importante, pero si además vemos que ese modelo de gestión que se ha ido depurando en el tiempo se continua, se está ejecutando.
Y además yo creo que el tema de los residuos es algo que, con incorporación además de todas las mejoras tecnológicas de gestión y participación de la iniciativa privada.
Es algo que se le ha quitado, creo yo, de forma general la conflictividad que tenía, y que tenemos, ya digo, la solución al alcance de las manos y en breve plazo.

Yo también he oído a veces, bueno, oiga, mire, es que hay problemas.
En todas las zonas puede haber problemas.
Yo, por hacer un matiz por ejemplo, y porque lo recuerdo así, en la zona quince está adjudicada, y la planta estaba en Campello, y aprobada por todos los ayuntamientos por unanimidad.
¿Qué pasa?
Que hay cambio de gobierno, viene el Partido Socialista y para la planta de Campello.

Bueno, pues ahora hay otra vez gobierno del Partido Popular, y no va a hacer falta parar la planta de Campello, se va a construir la planta de Campello.
Por eso, bien, pero es un tema localizado de esa zona, que yo entiendo que no, bueno, que es algo que luego en esta casa tampoco se puede decir en las Cortes, decir: oiga, no, es que eso no estaba adjudicado o había determinados problemas.
Es que en los ayuntamientos, a veces, ese consenso que se ha conseguido en otros consorcios y en otras zonas, pues en alguno no se ha conseguido.
Pero yo estoy convencido que la labor del conseller y la conselleria, día a día, también buscando ese diálogo y buscando soluciones de consenso, pues tiene sus frutos, y está consiguiendo lo que es un objetivo yo creo de toda la sociedad, que un tema como el de los residuos pues que funcione.

Y también señalar que, bueno, que esto yo creo que es la culminación también de un gran trabajo que se está llevando a cabo, de unas campañas de concienciación social que lleva a cabo la conselleria continuamente, del incremento continuo de lo que es precisamente la recogida selectiva, del tratamiento de distintos residuos; que el conseller igual no ha citado, pero que se está llevando a cabo por la conselleria con un trabajo del día a día.
Como pueden ser los farmacéuticos, combinando con las temas de neumáticos.
Incluso de harinas cárnicas y cualquier residuo que ha tenido una incidencia, que ha podido tener en otro momento una incidencia ambiental y que hoy no se habla precisamente por estar resuelto.

Yo creo que mis felicitaciones al conseller por la política de residuos que está llevando a cabo.
Pido también ese esfuerzo continuado, porque ese trabajo que está llevando a cabo necesita de mucha paciencia, de mucho diálogo, de mucho consenso y de firmeza, como están llevando hasta ahora.
Y convencido de que en el año 2007 estarán casi todas las plantas construidas, y si no muchas de ellas o casi todas en construcción, con lo que ambientalmente nuestra sociedad yo creo que habrá dado un paso muy importante.

Nada más, gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra ahora el conseller para contestar a los diferentes grupos.
Adelante, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Agrair, com no pot ser d'una altra forma, les intervencions que s'acaben de produir, perquè jo crec que totes elles expressen almenys el nivell de consciència sobre un problema que ens afecta a tots.
I de forma molt especial la intervenció del diputat del Partit Popular, perquè a part del seu coneixement molt concret d'estes qüestions, també dir que del treball que estic fent en la conselleria és continuació del que ell ja encetà.

I per ampliar algunes de les qüestions que s'ha suscitat en este debat.
Un, el que pense honradament que n'hi ha un alt grau de compliment en estos moments respecte del que marca la Llei de residus de la Comunitat Valenciana.
Dir també que en estos moments el territori valencià compta amb onze plantes de residus que estan distribuïdes en tretze àrees de gestió.

En estos moments, jo crec que algunes dades s'ha donat, però voldria ampliar-les d'alguna manera perquè puguem concretar algunes qüestions que s'ha plantejat.
En estos moments n'hi ha tres plans zonals el de nord del Castelló, zona una.
L'àrea metropolitana de València zona tres i huit; l'àrea de gestió 1.
La del Camp de Morvedre i el sud de Castelló, zona tres i huit, àrea de gestió 2, i les marines-el Campello, que estan totalment operatius, i amb els respectius consorcis constituïts.

Això prova que durant l'últim any, el Consell ha donat un impuls definitiu als plans zonals de residus, que és un pas fonamental per a una correcta gestió d'estos, com ens vam comprometre després de la firma de l'acord marc, els plans estan ja tots aprovats.

Bé, a partir d'ara, amb l'aprovació de tots estos plans de residus, han de constituir-se tots els consorcis, òrgans gestors dels plans.
I els que tenen la competència per a determinar quins projectes de gestió són els més adequats, i on han d'anar situades les instal·lacions de tractament previstes en el pla.

Per tant, cal ser conscients que els consorcis únicament poden constituir-se a través dels acords del ple dels ajuntaments, i per això cal apel·lar a la solidaritat dels municipis.
I en este sentit, vull destacar la tasca de negociació i de consens que impulsa el Consell amb tots els ajuntaments de les diferents zones de la Comunitat Valenciana, per a promoure la constitució dels consorcis, ja que la millor forma de solucionar el problema dels residus és amb la implicació i la col·laboració de totes les parts, tant municipis com de la resta d'administracions.

Fins al dia de hui hi ha 295 municipis adherits mitjançant els acords plenaris als estatuts dels diferents plans zonals.
Torne a dir, 295 municipis que ja han formalitzat en els seus acords plenaris les adhesions corresponents.

El més avançat és el que corresponen a les comarques de l'interior de la província de València, concretament al de les comarques del Racó d'Ademús, els Serrans, el de les zones sis, set i nou, en el qual hi ha adherits un total de 39 municipis que representen el 82% de la població afectada per este pla.
I s'ha iniciat els tràmits per a la constitució del consorci, en el qual van a estar representades no sols els municipis, sinó també la Diputació i la Generalitat.

En el cas del pla zonal de les comarques de la Ribera Alta, la Ribera Baixa i alguns municipis de la Safor, corresponent a l'àrea de gestió 1 del pla deu, onze i dotze, ja n'hi ha 24 municipis que han subscrit els estatuts del consorci, el que representa el 62% de la població.

Per la seua banda, l'àrea de gestió 2 d'este mateix pla zonal que compren les comarques de la Canal de Navarrés, la Vall de Cofrents-Aiora, la Safor, la Vall d'Albaida i la Costera, són en estos moments 24 els municipis que han donat suport a este pla, que suposen el 44% dels ciutadans que s'han de veure beneficiats.
I on, per cert, la mancomunitat d'esta última, on estan representades totes les forces polítiques, van aprovar per unanimitat l'adhesió al consorci.
Amb estos dos plans zonals es completa la planificació dels residus per a la província de València.

En el cas de la província d'Alacant, el pla corresponent a la zona tretze, 14 localitats de l'Alt Vinalopó, Vinalopó Mitjà i l'Alcoià, de les quals 4 ja han subscrit estos estatuts: Pinoso, Beneixama, Canyada i Castalla.

I finalment, el de la zona catorze, la de les comarques del Comtat, Alacantí i l'Alcoià, els municipis de Bussot, Muro, Tibi i Sant Vicent del Raspeig han donat ja suport al pla zonal de la conselleria.

Per tant, crec, senyories, que estem en general avançant molt.
Que cal mostrar una certa satisfacció sobre el procés accelerat que últimament s'està portant.
I sobretot perquè en el llistat d'estos municipis que acabe de dir, n'hi ha més d'un 25% que estan governats pel Partit Socialista, en col·laboració en algunes altres forces polítiques.
Qüestió que vull agrair des d'ací, perquè significa una actitud molt constructiva d'estos alcaldes socialistes.
I que en algunes vegades, o en moltes ocasions, entropessen en algunes actituds d'alguns dirigents que precisament no han estat per la labor d'impulsar este tipus d'acords.
Però aixina i tot, vull donar expressió pública de l'agraïment per a eixe més de 25% d'ajuntaments governats pel Partit Socialista que s'han adherit a estes propostes que els acabe de dir.

I pel que fa al pla que correspon a les zones tres i huit, es va subdividir en dues àrees de gestió, l'àrea de gestió 1 que correspon a l'àrea metropolitana de València, l'Horta Nord, l'Horta Oest, l'Horta Sud i València, i l'àrea de gestió 2, que correspon al sud de la província de Castelló i nord de la de València, part de la Plana Baixa, l'Alt Palància i el Camp de Morvedre.

En l'àrea de gestió 2, el projecte de gestió de residus de construcció i demolició, les instal·lacions previstes es troben en fase de construcció en estos moments.
I respectes els residus urbans es va considerar la construcció de dues plantes: una a la Vall d'Uixó i una altra a Algímia d'Alfara.
Este projecte de gestió va ser adjudicat, com s'ha assenyalat també, pel consorci de residus el passat mes de març.

Fent referència al pla zonal de les zones dos, quatre i cinc, que inclou les comarques de la Plana Alta, l'Alcalatén i l'Alt Millars; els residus d'esta zona es tracten en la planta de selecció i compostatge d'Onda, com també en els abocadors de Cortes d'Arenoso i Tales.

Per tant, senyories, jo crec que no hi ha ningun dubte que hem avançat molt en els últims temps, a partir d'un treball molt seriós que es va fer en l'anterior legislatura.
I que estem treballant per a donar-li una solució definitiva als residus urbans a la Comunitat Valenciana.
I esta és una solució a la que li volem arribar, que voldríem a més que fóra consensuada, i a ser possible que férem d'este problema real dels residus, un punt d'encontre per part de totes les forces polítiques i socials, per a intentar resoldre una qüestió que ens afecta a tots.

Però crec que estem en el camí, i pense que en el termini que hem assenyalat al principi, este problema deixarà de ser una qüestió oberta i tindrem la major part de les conseqüències d'este problema resolt a la nostra comunitat.

Gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Se abre un turno de réplicas para todos los grupos que quieran replicar.
.
.
Por el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra por cinco minutos el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

A vore, senyor Blasco, jo estic totalment d'acord que s'han aprovat els plans zonals.
Això ja ho sabíem.
Però jo creia que la seua intervenció giraria al voltant, que és el que jo volia sentir de vosté, és que una vegada aprovats els plans zonals, que no ho discutix ningú, ja està, això ja està, pense, insistisc, que després s'han de constituir els consorcis.
Una vegada constituïts els consorcis, que és el més problemàtic de tot, i ho dic per experiència, s'ha d'adjudicar la construcció, tant de la planta de reciclats com de l'abocador que va al costat.
Sap que el tema de les ubicacions és controvertit, inclús dins dels propis partits polítics.

Aleshores, bo, jo el que li dic és que l'1 de gener de 2006, és a dir, d'ací vuit mesos, finalitza el termini per al tema de les subvencions de la Unió Europea.
El que s'hagen aprovat els plans zonals, bo, evidentment jo pense que era necessari i era urgent.
El problema és que encara estem de l'1 al 10, encara estem al 5.
I el temps, que corre a més molt a pressa, jo estic convençut, estic persuadit, i tant de bo m'equivoqués, que bona part d'estos plans zonals no arribaran a executar-se les infrastructures, ni a començar les infrastructures el 2006.

Perquè és que, clar, si algú el sent a vosté pareix que està ja tot solucionat.
La zona u no s'ha executat cap instal·lació encara; la zona tres no s'ha executat cap instal·lació encara; la zona vuit no s'ha executat cap instal·lació encara; la zona sis cap encara; la zona set tampoc; la zona nou tampoc; la zona deu tampoc; la zona onze tampoc; la zona dotze tampoc; la zona dos tampoc; la zona quatre tampoc; la zona tretze tampoc.
De zones.
.
No, no.
Infrastructures.
Home, de fet les últimes, totes, se van aprovar els plans zonals per ordre de la seua Conselleria de Territori i Habitatge entre octubre, novembre i desembre de 2004.

Aleshores jo no li llevo cap sentit, en el sentit que, val, estic d'acord que s'hagen aprovat els plans zonals.
Però que ens falta encara molt de recorregut i en molts llocs no s'arribarà a temps.

Després hi havia un tema que me preocupava especialment, i era el de la zona vuit.
El de la zona vuit, jo li comentava, parlem un poc, parlem un poc ja vàries vegades el tema de la planta de Fervasa.
A mi me pareix indecent, me pareix indecent que el pla zonal el que decidisca al respecte és la seua ampliació.

Tots hem de recordar el que ha dit la Unió Europea, que va consultar l'anterior Conselleria de Medi Ambient: possible contaminació de lixiviats.
Hem de recordar, hem recordar que es troba en el Barranc del Poyo, que forma part de la conca hidrogràfica del mateix parc.
El mateix mos passa en l'abocador de Dos Aigües.

Però, a més, jo recorde que la jutgessa de la sala IV del Contenciós Administratiu de València va desestimar, sense cap tipus de pal·liatius, el recurs de l'empresa pública Fervasa, depenent de la Generalitat, que tractava d'impedir que l'ajuntament, on s'ubica la major planta de tractament de fem de València i l'àrea metropolitana, fiscalitzara l'activitat de les instal·lacions.
I Fervasa ha ampliat i modernitzat les seues instal·lacions les vegades que ha volgut, sense cap tipus de permís.

Per tant, que este pla zonal, com a solució, done l'ampliació de la planta, jo pense que a més de ser tremendament perillós, estic segur que serà difícil consensuar-ho amb la resta dels municipis.

Però el mateix en l'abocador de Dos Aigües, en la mateixa capçalera del riu Xúquer, es preveu la seua ampliació en el pla zonal.
Es va imposar ja --recorde-- una pròrroga a la mateixa unió temporal d'empreses que ho portava.
Però, a més, és que aquesta concessió estava declarada nul·la de ple dret per sentència ferma del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.
Jo pense que resulta una autèntica aberració, des del punt de vista ambiental, que l'únic que es fa amb este abocador de Dos Aigües, que vosté ha citat, siga embalar els residus tal com arriben, sense cap tipus de selecció prèvia ni reutilització posterior.

És a dir, si a això afegim el tema que encara no s'ha constituït l'entitat de residus, els fons ambiental de residus, l'inventari de sòls contaminats, jo pense que dins de les crítiques que pot fer, i constructives, que pot fer l'oposició, i ho faig com a preocupació, senyor conseller.
.
.
És a dir, plans zonals aprovats, d'acord --bé, tal--, però ara s'han d'executar les obres.
Jo estic segur que el seu inici no començarà abans de 2006.
Hi ha moltes zones, moltes, la majoria, el 80%, en què encara no s'ha executat cap tipus d'instal·lació.
Simplement li ho dic com a preocupació constructiva al respecte.

Perquè, clar, algú que no estiga en el tema: "s'han aprovat ja els plans zonal, està ja solucionat el tema de.
.
.
" No, no.
És que és el començament del procés, i este començament jo pense que s'haguera hagut d'iniciar molt abans.
Va haver una falta de prevenció per part de l'administració autonòmica a l'hora, almenys, almenys, de fer el recorregut cronològic del que havia de constar de posar en marxa tot este entramat, que jo ho veig correcte des del punt de vista zonal, però que estic segur que no s'arribarà, almenys, fins a gener de 2006.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Sanmartín.

Por el Grupo de la Entesa, tiene la palabra el señor Arnal, por cinco minutos.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

No està ací el senyor Modrego.
Que, és clar, estic sorprés, perquè quan ha contestat, ha dit coses com si ell haguera estat absent d'esta sala.
Ha començant dient.
.
.
És que o no s'ha enterat de res o no ha volgut escoltar el que s'ha dit, perquè ací s'han enunciat problemes molts seriosos, molts greus, de fons, de base, integrals.
I ha començant dient que ningú havia qüestionat res de.
.
.
més que detalls i *flecos*.
No és així.

Per desgràcia, ens veem obligats --i ho repetisc-- a remarcar greus problemes de base, de fonament, de tot açò, en el tema de la gestió dels residus, que no, no, s'estan solucionant, no estem avançant pel camí correcte.
I això farà que tota esta planificació caiga com un castell de naips, i els problemes, ja els tenim molt grossos, però és que van a ser molt majors.
I això està cantat.
Llavors, encabotar-se en no vore-ho, bé, és una postura que no és massa lògica, ni massa intel·ligent ni conduïx a cap lloc.

I el senyor Blasco tampoc ha tingut l'habilitat.
.
.
a la millor és que no volia fer referència a la meua intervenció, que no ha mencionat ningú de tots els problemes greus, i n'eren molts, que hi ha pendents ahí davant sobre el tema dels residus sòlids urbans.
I torne a dir: o enfoquem això o tota esta planificació potser.
.
.
és mala, però és que damunt no servirà per a res.

Anem a vore.
De política de reducció de residus sòlids urbans, què, què n'hi ha?
Quina és la política?
Quins objectius?
Anem a vore.
Com van a complir-se, si estem incomplint-los radicalment?
Alguna cosa ha dit sobre mesures de foment de la prevenció i minimització, mesures clares, concretes.
Hi ha --torne a dir-- molts instruments de tota classe, incloent mesures econòmiques, impostos finalistes, impostos ambientals sobre productes, sistemes de bonificació-penalització, que estan emprant-se en moltes bandes.

Alguna cosa ha dit sobre mesures de foment de la recollida selectiva.
Perquè, recordem, és voluntarista, actualment és voluntarista.
Qui vol la fa, i qui no, no.
I no fa falta més que passar-se per qualsevol barri i vore com funciona la recollida selectiva, a vore el que n'hi ha en els abocadors.
És que a simple vista es veu.
Si vosté viu ací a València i fa el mateix que jo faig, que intente portar ací el plàstic, allà el vidre, allà el.
.
.
Bé, prou amb vore-ho, prou amb xafar el carrer.
Llavors, hi ha mesures actives, poden haver-les, de recollida selectiva, de foment, però ací no.

I el problema dels elevadíssims nivells de rebuig que s'enterren, això és un problema molt greu.
Estem parlant de la major part dels residus.
D'això res a dir?
És que això no mos preocupa?
Perquè això vol dir que no estem solucionant el problema.

I del tema de la incineració vosté tampoc diu res.
Ahí està eixe tema que no s'amaga.
.
.
que apareix, que trau el cap.
I això és un problema molt greu.
Ens agradaria que se descartara eixe sistema de forma clara.

I de les plantes que funcionen mal, i molt mal, ja s'han mencionat: Fervasa, Guadassuar.
.
.
És que són quasi totes les que tenen problemes de funcionament.
Estan generant problemes en tot el veïnat i que és que funcionen mal.
I entre altres coses.
.
.
bé, por molts motius que no anem a entrar ara a detallar, que ja tindrem ocasió en altra interpel·lació que vosté tindrà ocasió de respondre'm, ja entrarem en més detalls i farem propostes més concretes.
Però estan eixos problemes.

I no ha dit vosté res --i pareix que vullga obviar-los-- sobre el fet que els fems viatgen cada vegada més lluny.
Açò també està damunt la taula.
És que és una cosa realment preocupant, molt preocupant, i està passant.
No m'ho invente jo.
Ningú d'ací tenim ganes que passe, però és un fet.
I, bo, açò, esta planificació no soluciona eixe problema, continuaren viatjant lluny.

Després, el tema de la mala qualitat del compost està ahí damunt.
També és un problema molt greu, perquè s'està generant i damunt no té eixida.
I els afectats diuen clarament: "És que això, en les condicions en què es genera, això no és acceptable.
Això no tindrà eixida".
I què farem?
Ja està convertint-se en un problema.
.
.
Què fem ara amb el compost que no té eixida?
Perquè, clar, amb eixa qualitat, estem molt mal.

Què passa amb les exigències concretes que es pensen donar, que es pensen plantejar, amb criteris que vagen coherents amb esta política sostenibles de residus, a les empreses de tractament i gestió, que siguen realment límits clars perquè s'impulsen estes polítiques?
Això ens agradaria també vore.

I, per acabar, vosté ha tornat a parlat de solidaritat i consens.
I torne a dir-li el que ja li he dit abans.
Si es volguera el consens, s'enfocarien les coses d'una manera més dialogant, comptant amb tots els actors des del primer moment, i no quan estan les coses ja tancades i, és clar, oblidant-se de molts dels actors substancials --li ho repetisc.
No únicament el Pspv, que me pareix molt bé que vosté compte amb ell, òbviament també partits més menuts que tenen alguna cosa a dir.
Però --li insistisc-- els sindicats també tenen un paper molt important ací.
Les associacions de veïns també tenen un paper molt important.
Després, entitats conservacionistes.
Tota eixa gent ha quedat oblidada i fora.
I li torne a repetir: la solidaritat, de moment, el sistema que hem construït no és solidari i continua sent una burla que es parle de solidaritat, solidaritat.
.
.
Però com pot parlar-se de solidaritat si la gent de les comarques de l'interior no ho veu, no ho.
.
.
?
És que no es creuen el que vosté està dient.
No es pensen que hi ha solidaritat.
S'està gastant mal eixa paraula.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Para contestar.
.
.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

No sé si procede por alusiones, porque se ha aludido a la anterior Conselleria de Medio Ambiente, y es una puntualización.

 

**La senyora presidenta:**

Sí.
En un primer momento, usted.
.
.
Tiene.
.
.
diga.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señalar que el señor Sanmartín ha insistido, ha hablado.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Brevemente, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

.
.
.
de los lixiviados de Fervasa, de la Unión Europea.
Y señalar que, como el sabe también, eso fue un proceso de inundación puntual en el que, efectivamente, pasó eso, pero no es el funcionamiento de la planta, porque ahí no se producen lixiviados.

Y señalarle que también tiene usted un error, que no depende del Consell, depende del Consell Metropolità de l'Horta, entidad similar al consorcio, que tiene desde hace muchos años los residuos.

Era simplemente esa puntualización, porque parece que se estaba diciendo: "Fervasa funciona muy mal".
No.
Fervasa trata los residuos, es mejorable y el plan zonal lo dice, pero con esas matizaciones.

Nada más.
Gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muy bien.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Sense cap afany d'obrir cap tipus de polèmica, perquè me pareix que totes les intervencions han aportat els seus elements de juí i les seus opinions, i totes són respectables, i més sobre una qüestió en què difícilment trobarem una part en el món que haja solucionat açò d'una forma absoluta i amb un aplaudiment generalitzat.
Estem davant de qüestions molt problemàtiques, i on és molt difícil trobar una solució ideal.
Però, bé, jo crec que almenys ací m'ha paregut que s'estava fent un esforç per intentar cada u, des del seu punt de vista, aportar les seues raons.

I ja dic, sense cap afany polèmic, puntualitzar dos o tres qüestions.
Una.
Jo crec que és la primera vegada que en esta comunitat se pot parlar que en esta legislatura segurament tindrà una solució als principals problemes que ha afectat el tema dels residus en esta comunitat.
Serà més o menys discutible, alguns estaran més d'acord, uns altres menys, però el ben cert és que serà la primera vegada que estarem en condicions, a final d'esta legislatura, d'haver dut endavant un treball que soluciona, en allò fonamental, estimem mosatros, està qüestió.

Parlar de cert retard, etcètera, etcètera, bé, és tot amb l'òptica en què un es vulga col·locar.
El problema dels residus és un problema que no és de fa quatre dies.
És un problema que jo crec que ja començà amb Adam i Eva, si vostés m'ho permeten, per no remuntar-nos a algunes etapes anteriors al paleolític.
El ben cert és que ací ha sigut a partir de l'entrada en el govern del Partit Popular quan s'ha començat a tindre una normativa aplicable sobre estes qüestions i, al mateix temps, a propiciar solucions, que en un procés més o menys temporal, ha anat tenint les seues concrecions.
Serà discutible això, però, bé, el que és evident és que no hi ha ningú que puga presentar un balanç tan concret i tan estimable com el que ha dut a terme el Partit Popular en els seus anys de govern.

Després, senyor Sanmartín, vosté, amb molt bona lògica, diu: "Estan els plans zonals ja fets, això és un pas endavant, però això no soluciona el tema".
Efectivament, no és més que un primer pas.
I vosté diu: "Ací hi ha un perill ara que no es puguen constituir i tal".
Efectivament, això.
Però hi ha un pas previ a eixa qüestió, i és que se constituïsquen els consorcis per a poder fer això.
Jo li animaria a vosté i al seu partit, que ha tingut en alguns municipis una actitud molt constructiva i de molta cooperació, no igual per part d'alguns dirigents del seus partit, perquè anime vosté el seu partit en els municipis on estan perquè procuren arribar als acords plenaris el més ràpidament possible, perquè sense eixa constitució de consorcis i, per tant, sense eixos acord plenaris, és impossible que passem a la fase que a vosté i a mi ens preocupa molt, de poder arribar, en el temps més curt possible, a poder desenrotllar les fases posteriors.

Jo crec que eixa seria una molt bona qüestió sobre la reflexió que estem fent ací.
I és que cada ú assumira la seua responsabilitat per a intentar accelerar un tràmit que és absolutament necessari, com és la constitució dels consorcis, que això respon a les decisions que en cada municipi la força majoritària, i vostés una representació molt qualificada a eixe nivell.
.
.
, perquè aprovar eixes resolucions plenàries o no en un temps determinat, mos facilitaria la resta de les coses.

Per la resta, jo he pres bona nota i procurarem nosaltres que quan arribe el primer de gener de 2006, procurar buscar fórmules que mos permeten no perdre eixos.
.
.

I, senyor Arnal, la seua.
.
.
li tinc molt de respecte per la seua argumentació i la seua dissertació, encara que no la compartisc en moltes coses.
Sobre tot, perquè jo crec que estan moltes vegades --li ho dic també sense cap afany polèmic i des del respecte a les seus afirmacions--.
.
.
perquè jo crec que estan molt allunyades del que és una visió concreta i pràctica de solucionar els temes.
O siga, fer determinades propostes retòriques, que en alguns casos estan avalades per experiències concretes, jo crec que és una cosa que, com a fil argumental, està bé, però després mos hem trobar amb el dia a dia de vore com resolem estes qüestions.
I ahí a vosté també li animaria perquè en la mesura de les seues possibilitats, ho poguera dur a terme.

I li fique dos exemples només.
Diu: "Vosté parla de la solidaritat i parla d'una cosa, per exemple, d'una cosa que és interessant, i és com apropar la solució dels problemes dels residus al marc territorial, comarcal o local, on es puga això solucionar per a evitar les distàncies, etcètera, etcètera".
M'agradaria que vosté me diguera, per exemple, si allà on vostés tenen representació municipal, en algun dels municipis d'esta comunitat, han fet alguna vegada una moció perquè eixes instal·lacions i eixes plantes es facen en el terme municipal on vostés tenen representació municipal.
Això seria un criteri de solidaritat que seria estimadíssim.
O siga, a vore quina força política a què vostés representen presenta una moció en el seu ajuntament dient: "Mosatros volem que la planta s'instal·le en este municipi on nosaltres tenim representació municipal a l'hora de decidir els equips de govern".

I l'altra cosa, en el que jo crec que també és un tema ja hui molt superat, encara que sé que per a vostés no, que és el tema de la incineració.
Jo crec que esta és una qüestió, com vosté ha assenyalat, que continua sent un tema interessant dir-ho, però miren vostés el que estan fent en alguns llocs, eh?
: Generalitat de Catalunya, Fórum de las Culturas, Encuentro de las Civilizaciones entre las Distintas Partes del Mundo.
Entre les activitats que se van programar, i que a més se consumaren, va ser construir una incineradora en l'àrea metropolitana de Barcelona amb motiu del Fòrum de les Civilitzacions, responsable d'eixa àrea, de medi ambient, el senyor responsable de la mateixa ideologia i partits polítics que vostés representen ací, no han tingut ningun problema.
Que, per una altra banda, en Catalunya n'hi havia ja una altra incineradora i no l'han tancada precisament quan han arribat al govern.

Aleshores, estes coses *(rient-se)* hem de parlar-les amb tota claredat, des del màxim respecte.
Perquè, clar, el que és bo en altres llocs, ací hauríem de pensar que també mos pot resultar alguna vegada bo, no?

Moltes gràcies.

 

 

***Compareixença del conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, per tal d'explicar en quin estat d'elaboració es troba el Pla rector d'ús i gestió del parc natural de l'Albufera i les principals línies del document, així com les modificacions previstes del decret del règim jurídic del parc natural, sol·licitada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 12.
346).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Vamos a continuar con el siguiente punto del orden del día, cerrado el debate.
El punto número 13 es la comparecencia del conseller de Territorio y Vivienda para explicar la actuación pasada, reciente y futura de la conselleria en la zona denominada Albufera de Oropesa en lo referente a la protección de sus valores naturales y ecológicos, solicitada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida-Els Verds: L'Entesa.

Para su presentación, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Com vostés saben, i ho sabem, a més, molt bé, l'Albufera d'Oropesa no ha estat mai inclosa en cap dels projectes de catàlegs de zones humides de la Comunitat Valenciana.
És cert que este espai va ser inventariat amb caràcter previ a la seua possible catalogació, juntament amb una altra sèrie de zones de la nostra comunitat, però després d'una avaluació de les seues característiques, tant des del punt de vista ambientals, socials i culturals, se va aconseguir una valoració que no donava els indicadors suficients perquè entrara en la proposta inicial del catàleg que es va aprovar en el seu dia, que conté totes les zones catalogades sobre este particular.

En la memòria justificativa del Catàleg de Zones Humides ja es va exposar la posició que aleshores tenia la Conselleria de Medi Ambient respecte a les zones que s'havien d'incloure en el catàleg, i s'entén que, per l'àmbit autonòmic d'este, només calia incloure aquelles que tingueren uns valors suficients per a tindre un interés regional, sense perjudici de la utilització d'altres figures de protecció per a l'interés purament local.

I respecte d'això, els experts assessors del document van evacuar un informe tècnic en què van expressar les següents característiques respecte de totes les possibles zones humides.

Amb la definició d'aiguamoll de la llei, sense introduir criteris de mínims, s'arribaria a un conjunt no tancat de zones humides que tindrien dos efectes indesitjats: primer, s'inclouria un nombre total de zones que seria inabordable en el temps i en l'espai i seria sempre incomplet, i en segon lloc, este efecte seria tal que s'aconseguiria un conjunt tan heterogeni que no tindria cap utilitat.
I en este sentit es van contestar, i així consta en l'expedient administratiu, les al·legacions que demanaven la inclusió d'este i altres espais sense tindre en compte una sèrie de qüestions que els experts consideraren que eren insuficients.

Este catàleg, el que està hui vigent, que a més va ser dictaminat favorablement pel Capma i posteriorment va ser aprovat per decret, el resultat final incloïa, com ja és conegut, 48 zones humides, amb una superfície de 45.
000 hectàrees, és a dir, el 2% del territori de la nostra comunitat, que és a la seua vegada un dels més extensos i equilibrats que existixen en les regions mediterrànies europees, i que duplica en la seua extensió al que està proposat en Andalusia i triplica al que n'hi ha a Catalunya.

En esta exposició voldria afegir també una sèrie de consideracions metodològiques, i en concret, allò que s'ha referit als terrenys de la denominada marjal d'Oropesa, que han sigut ratificades i avalades, a més, per una sèrie de sentències, alguna d'elles molt recent, una de 23 de febrer del 2005, pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en la qual, a més, se desestima la proposta del grup conservacionista Gecen d'incloure estos terrenys en el Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana.

Per tant, senyories, la marjal d'Oropesa és una zona que no està inclosa en el Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana fonamentalment per no tindre suficients valors ambientals, socials i culturals a escala autonòmica, segons la metodologia exposada en la memòria justificativa d'este document, i a més, ratificats estos criteris en sentència del Tribunal Superior de Justícia a què ja he fet referència.

I això és el que volia, en esta primera intervenció, fer constar davant els senyors diputats.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

¿Intervenciones de los grupos solicitantes de esta comparecencia?
El señor Ramon Cardona tiene la palabra por diez minutos.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller.

La veritat és que la seua resposta el que em ve a dir és que, quan jo li pregunte quina és l'actuació passada, present i futura de la conselleria en la zona denominada Albufera d'Oropesa, i jo me referia explícitament a pel que fa a la protecció dels seus valors naturals i ecològics, la seua resposta és que no han fet res; és que han decidit, han valorat que l'Albufera d'Oropesa no tenia suficients valors, ja ho ha dit vosté, valors mediambientals, valors socials, i per tant, vostés han decidit no actuar de cap manera respecte a l'Albufera d'Oropesa.

La qüestió està que nosaltres no estem d'acord amb el criteri que vosté planteja.
El criteri que vosté ens està dient és que, si una cosa està inclosa en el catàleg, vostés tindran algun tipus de defensa mediambiental, i en una cosa que no estiga inclosa en el catàleg, vostés no van a fer cap tipus de defensa mediambiental.
Això fa que, per molt extensa que fóra la declaració, el Catàleg de Zones Humides, per molt extensa que fóra, el que vosté ens està dient és que tota la resta del territori que tinga característica de zona humida no estarà protegida, i per tant, encara que fóra cinc vegades més que la que puguen tindre en Andalusia, la realitat final és que al final el nostre territori no estaria gens protegit, perquè per a protegir-lo vostés exigixen que estiga inclòs concretament en el catàleg.

Jo he de discrepar d'eixe criteri.
És a dir, he de discrepar del criteri concret que diu que una zona només serà protegida i només tindrà possibilitat de tindre actuacions de la conselleria responsable de medi ambient en el cas que estiga en el catàleg, i en el cas contrari, no.
En això nosaltres discrepem de manera profunda i sistemàtica.

Vostés, per a decidir que eixa zona no entrara en el catàleg, van haver de descartar l'informe de la Universitat de València de 24 de maig del 98, un informe complet i bàsic per a parlar de l'Albufera d'Oropesa.
Està fet pel Departament de Medicina Preventiva, Bromatologia, Toxicologia, Medicina Legal i la Unitat Docent de Medicina Legal, i està fet per l'Institut Anatòmic Forense de la Generalitat en el que li correspon a la possible anàlisi d'aspectes de la zona.

Les conclusions son: Que això, que l'Albufera d'Oropesa és una zona humida litoral, que té comunitats vegetals i animals d'interés mediambiental i que requerix una gestió adequada per a la seua conservació.
Una altra conclusió és que la seua transformació provoca greus danys --la transformació de l'Albufera-- sobre la fauna i la flora, i cal suprimir les activitats pernicioses i afrontar la reparació del perjuí causat.
I la tercera conclusió és que la urbanització d'aquest territori provocaria un dany irreversible per l'ecosistema.

Diu: "bé, és que este informe és del 98 i podria estar molt passat de moda, descartat".
.
.
Nosaltres li diríem que, si a cas este informe haguera perdut vigència, hauria segut perquè s'han permés moltes més agressions i moltes més degradacions de la zona primigènia.
Però és que en el 2003 n'hi ha un informe pericial, demanat pel jutjat, sense que cap de les dos parts fóra la que demanara quin perit era, que ressaltava la importància ecològica que les transformacions no li fan perdre de zona humida, i que el cessament de les activitats permetria la recuperació en pocs anys dels valors naturals d'esta zona.

Per tant, nosaltres observem que sí que n'hi han informes substancials que diuen que sí que té valors especials.

Però esta zona ha sigut objecte d'agressions des de l'any 98, precisament quan van començar les accions judicials, que han sigut aterraments, aterraments no només il·legals sinó clandestins.
S'han fet per la nit.
S'han fet amb camions on se'ls tapava la matrícula, i d'això n'hi han fotografies, inclús se sap l'empresa que els ha fet, no deixen de ser clandestins.
S'han fet construccions il·legalment autoritzades, il·legalment autoritzades perquè damunt d'una zona humida no se deu poder construir, perquè la llei determina que han de ser zona no urbanitzable.

I a tot açò, si nosaltres anem a observar si les conselleries encarregades de medi ambient han fet en algun moment alguna intervenció d'inspecció o de protecció, ens trobem que ni una sola, ni una sola, senyor conseller, mai la conselleria responsable de medi ambient ha considerat que era possible o que caldria fer almenys alguna investigació per a vore què és el que realment estava passant.

Finalment, senyor conseller, després de no haver fet cap investigació la conselleria encarregada de medi ambient, ve i la Conselleria d'Infraestructures fa una obra pública sobre la mateixa albufera, que és l'avinguda de Barcelona, que és, supose, la fase última del procés d'eliminació i total urbanització d'una zona humida.

Nosaltres destaquem que no hi ha hagut ni una sola actuació de protecció, d'una sola actuació d'anàlisi del perjudici real que s'haja pogut fer.
En tot cas, la conselleria responsable de medi ambient ha reaccionat defensant qualsevol acció que fóra urbanitzadora o no protectora damunt d'esta albufera.
A vore si vosté comprén que nosaltres digam que les conselleries competents en medi ambient no han fet la seua faena, sinó que han fet la faena d'un altre tipus de poders públics, d'un altre tipus d'obligacions: la de permetre la construcció indiscriminada independentment del lloc on se fa.

Nosaltres ressaltem les obligacions que tenen els poders públics a la protecció del medi ambient.
Podríem dir l'article 45 de la Constitució, però sobretot nosaltres, senyor conseller, volem referir-mos a la Llei d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana, l'article 15.
1 que definix què és una zona humida, i diu explícitament que, independentment de la seua catalogació de la zona humida, és allò que és; i l'article 15.
2, que diu que les zones humides seran classificades en tot cas com sòl no urbanitzable d'especial protecció.
En cap moment diu que la zona humida siga així per la seua declaració.
No n'hi ha cap efecte màgic d'una aparició en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*.
Les zones humides són així per les seues característiques, no per la seua declaració.

I en eixe sentit, nosaltres volem ressaltar que, a part de l'article 15 de la Llei d'espais naturals, el 66 i 67 de la Llei d'ordenació del territori, l'article 1 de la Llei de sòl no urbanitzable, és que l'Albufera d'Oropesa és un espai protegit per la llei independentment de la seua catalogació com a zona humida; les zones humides estiguen o no catalogades, tenen la mateixa protecció, perquè la seua protecció deriva de la llei i no d'un acte administratiu.

Això, si ho diguera jo per la meua pròpia voluntat, vosté podria considerar que és una opinió política i que aixina estan les coses, vostés poden fer una cosa i nosaltres no podem evitar-la, però és que nosaltres volem recordar la sentència de la sala penal del Tribunal Suprem, la 1.
073 de 2003, que va dir el següent: va declarar, fent determinades.
.
.
és un fonament jurídic sèptim, va indicar que les zones humides deuen ser protegides sense necessitat d'una declaració específica que les convertixca, en virtut d'una espècie d'acte taumatúrgic, obrat pel simple impuls del butlletí oficial, en zones protegides.
És a dir, realment les zones humides han de ser protegides independentment de la seua catalogació, que és l'argument que vosté m'ha utilitzat de manera clara i continuada durant tota la seua intervenció.

És a dir, i per a deixar-ho molt clar, nosaltres neguem que la seua catalogació, o la seua no-catalogació, supose cap tipus de disminució en l'obligació de la conselleria de protegir la zona.

Nosaltres podríem dir la Llei del sòl no urbanitzable, l'article 9, que diu que només calen les obres en el sòl no urbanitzable que siguen necessàries per a la seua millor conservació i per al gaudi públic compatible amb els específics valors justificatius de llur especial protecció.
És a dir, les zones humides només poden contindre una sèrie d'obres determinades, no una avinguda, que, a més, ha sigut pagada al 80% per la Generalitat Valenciana.

I podríem trobar inclús el Codi Penal.
El Codi Penal, l'article 319, que és "delictes contra l'ordenació del territori", o l'article 325, que marca els delictes contra els recursos naturals i medi ambient.

Nosaltres, senyor conseller, el que venim a concloure.
.
.
Jo li fea eixa pregunta, vosté sap que hem parlat moltes vegades de l'Albufera d'Oropesa en molts de sentits, però a mi, quan vaig revisar una miqueta els papers que teníem sobre el tema, vaig observar que no n'hi havia ni una sola actuació positiva per part de la conselleria per a, inclús, investigar quins valors tenia eixa albufera.
No hi havia hagut cap tipus d'inspecció, cap tipus d'informe fet per la conselleria sobre els valors de l'albufera.
I, a més, totes les intervencions públiques quan se li ha plantejat algun tipus d'agressió, totes les intervencions públiques en lloc de defensar el valor ambiental havien defensat la seua degradació i la seua desaparició.

Les últimes vegades que vaig intervindre, senyor conseller, esta albufera tenia ja 15 hectàrees, de les quals 6 hectàrees tenien valors fonamentals; les altres 9 havien segut aterrades de manera il·legal.

Nosaltres seguim insistint que siguen 6 hectàrees, siguen 3 o siguen 2, nosaltres seguirem defensant el valor d'esta zona humida.
I que, a més, les altres hectàrees que no formen part ara del que és la zona humida amb total vigor és simplement perquè la desídia de la Generalitat les ha deixat furtar i les ha deixat malvendre d'una manera absolutament desesperant per a la gent que apreciem els valors naturals com una cosa important.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Cardona.

Por parte del Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el señor Sanmartín, por cinco minutos.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Dos aspectes per no ser repetitiu en els arguments del senyor Cardona.

En primer lloc, dir que en el tema de l'Albufera d'Orpesa s'han presentat, a més, moltíssimes, variades denúncies al Jutjat d'Instrucció número 2 de Castelló sobre possibles delictes ecològics provocats per empreses constructores relatius a obres d'urbanització, construcció d'aquest espai.
I, a banda, hi han denúncies al jutjat també per abocar terra i escombraries dins de la mateixa marjal.
De fet, existeix encara un empresari que des de l'any 1998 té obert un expedient per presumpte delicte ecològic en esta zona.

Quant a la jurisprudència, és cert que l'Albufera d'Orpesa no està catalogada dins de les zones humides, presentada pel Consell a l'octubre de l'any 2000, però jo he de recordar que el Tribunal Suprem condemnà per prevaricació i delicte mediambiental, per exemple, per posar un exemple, l'alcalde de Xeresa --me pareix que era--, a la província de València, malgrat que havia estat exculpat per l'Audiència de València per un.
.
.
, me pareix que era per un tema de permetre aterraments.
I, de fet, si alguna cosa destacava sobre manera en la referida sentència del Tribunal Suprem.
.
.
Ha citat la primera part el senyor Cardona que aquestes zones humides han de ser protegides sense necessitat d'una declaració específica, però és més important la segona part que diu que qualsevol persona que estiga simplement immersa en aquest mitjà, sap per endavant i amb independència de qualsevol declaració formal que les zones humides constituïxen un espai singular en la nostra geografia, i que solament per això qualsevol actuació sobre aquestes deu preservar-les de qualsevol perill concret de desaparició.
Ho diu aquesta sentència per allò del tema de Xeresa.

En definitiva, jo simplement vull afegir aquí que jo pense que resulta almenys ignominiós que haja de ser el Tribunal Suprem el que faça una defensa de les marjals valencianes i que no siga la mateixa conselleria, perquè inclús en la sentència que ha esmentat el senyor conseller abans, relativa al tema, sap que la mateixa sentència del jutge tenia dos parts i la més important era per defectes de forma, era per defectes de forma respecte als requeriments que havien fet determinats grups.

Res més, simplement que alguna cosa --jo penso-- alguna cosa hauria de dir la Generalitat Valenciana i, sobretot, perquè no s'actua d'ofici sobretot sent coneixedor de determinats fets no sols en esta albufera sinó inclús --insistisc-- en altres albuferes tan importants com, per exemple, la d'aquí de València.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Intervención del Grupo Parlamentario Popular.
Tiene la palabra el señor Modrego, por cinco minutos.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor conseller, por actualizarnos un poco el estado de lo que es la protección de nuestras zonas húmedas con el respaldo tan importante que está teniendo por todos los tribunales y las decisiones que se ha adoptado por el Gobierno Valenciano, tanto en demandas promovidas por grupos ecologistas como también por demandas promovidas por los propietarios que pedían la desclasificación.

Yo creo que el Catálogo de zonas húmedas es una parte más dentro de la política de protección que ha llevado el Partido Popular con las declaraciones de interés comunitario llegando prácticamente al 28% del territorio, el Catálogo de zonas húmedas, la declaración continua de parques naturales que se están realizando continuamente, el esfuerzo espectacular en lo que son la declaración de parajes naturales que se está llevando a cabo alcanzando a prácticamente muchísimos municipios en las tres provincias a todos los espacios que tienen un valor.
Y yo creo que esa política está siendo ratificada por quien la tiene que ratificar, porque son los tribunales, además, con unas controversias muy importantes por parte de muchos grupos, y el respaldo yo creo que es absoluto.

Lo que nos ha leído el conseller tanto de lo que son los motivos, los criterios puramente ambientales que definieron la introducción de determinados espacios y el respaldo que ha tenido por los tribunales, yo creo que, vamos, inhabilitan para que ahora se empiece a hablar que en la hipotética revisión de una sentencia que va a llevar al Supremo.
Eso ya me parece, me parece poco realista, y citar el tema de Xeresa que, por cierto, estaba protegido dentro del Catálogo de zonas húmedas por el Gobierno Valenciano, yo creo que no tiene, no tiene ninguna relación.

Señalar que el documento del catálogo, además, yo creo que dentro de ese rigor me parece que le avala precisamente el que la única duda importante parece ser, creo que es, una bandera política más que una duda o una cuestión, es el marjal de Oropesa.
Dice que quedan 15 hectáreas en discusión.
Si estamos discutiendo 15 hectáreas de las zonas húmedas de nuestra comunidad, zonas húmedas litorales, con muchas presiones urbanísticas, con actuaciones agrícolas, con población en su interior, yo creo que eso lo que ratifica, precisamente, son esos criterios del Gobierno Valenciano de defenderlas.
Porque, claro, el catálogo tiene 44.
000 hectáreas, y estamos discutiendo 15, y además con unos informes que evidentemente han sido valorados por los tribunales, esos informes que usted cita, y los ha descartado.
Hay otros muchos informes que lo que dicen es que cuando la conselleria ha protegido o el Gobierno Valenciano decide una protección, esta tiene razón, y cuando dice que no tiene valores, también tiene razón.

Yo creo que ese esfuerzo que se ha hecho en desclasificaciones de suelos urbanos y urbanizables en zonas costeras como, por ejemplo, en Agua Amarga, en Rafael, Vistabella, en Nules, en Peñíscola, en Calpe, pues definen un compromiso con lo que es el medio ambiente con valores en nuestra comunidad.
Y, evidentemente, si en el marjal de Oropesa, como podía ser la Albufera de Moraira, como podía ser la de Dénia, y si nos remontásemos en el tiempo, es que podríamos pedir que se catalogue prácticamente hasta la calle Barcas, aquí cerca, porque evidentemente reunió condiciones de zona húmedas en un tiempo.
Y tenemos que acordarnos que la Albufera y su superficie hace, por ejemplo, no sé exactamente, probablemente usted lo sepa mejor, igual hace 800 años tenía 10 veces más superficie que ahora.
Pero hay fenómenos naturales de aterramiento y de evolución de lo que son los espacios que lo que hace es que nos tengamos que atender a los criterios técnicos que se han planteado y que está defendiendo la conselleria.

Por lo tanto, que hoy aquí volvamos a hablar de la Albufera de Oropesa yo creo que es un respaldo a la política de la conselleria y, desde luego, desde el grupo del Partido Popular felicitarle precisamente por esa defensa que está haciendo de los espacios con valor de nuestra comunidad y pedir, bueno, que siga incrementando con las actuaciones que está realizando a lo largo de toda nuestra Comunidad Valenciana, esa protección en el que creo que desde luego los ciudadanos saben que nuestros espacios naturales están protegidos y que el interés del Gobierno Valenciano es, precisamente, seguir protegiendo y actuar en ellos.

Nada más.
Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene usted la palabra, señor conseller, para contestar a los grupos políticos.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Muchas gracias, señora presidenta.

No quiero utilizar el tiempo este para reiterar los argumentos que he leído en la primera parte de mi intervención porque creo que ninguno de ellos ha sido descalificado desde ningún punto de vista, sino que yo creo que se han lanzado algunos juicios de valor y algunas opiniones que en algunos casos creo que es más confusión mental que auténticos argumentos como para tenerlos en cuenta.

Lo bien cierto es, después de estas intervenciones y, sobre todo, después de los argumentos que se han utilizado en la última intervención, que sí que me ha parecido que ha aportado una serie de criterios que se han venido utilizando en los últimos tiempos y que yo creo que son incontestables, hay una cosa que está muy clara, y es que estamos en un estado de derecho y la política acerca de la catalogación y de la protección de las zonas húmedas que ha llevado a cabo el Gobierno de la Generalitat Valenciana no ha sido desmentido ni desautorizado por ninguna instancia judicial por muchas lecturas que se nos den aquí, ahora mismo, de algunas sentencias de lo Penal.
Y confundir esa afirmación en que por no estar dentro del catálogo una zona ya no tiene que tener la protección debida, pues eso no sé de dónde se lo saca nadie porque aquí hay muchas zonas que están protegidas y no son zonas húmedas.
Hay una legislación en vigor, que es aplicable en cualquiera de los casos y que no necesariamente tiene que ser de una zona húmeda.

Yo creo que esto, bueno, la verdad, es que es una cosa que sorprende aquí, lanzar afirmaciones como decir, bueno, nosotros lo que hemos visto es que ustedes no han hecho nada.
Y, entonces, como no han hecho nada, resulta que el único gobierno que ha hecho un catálogo de zonas húmedas, el único gobierno que ha llegado a través de informaciones de expertos y con unos trámites absolutamente de transparencia pública donde ha podido aportar todo el mundo sus posiciones, ha catalogado 48 zonas húmedas en la Comunidad Valenciana, como acaba de decir ahora el señor Modrego, 45.
000 hectáreas protegidas aquí, el doble que en Cataluña y tres veces las de Andalucía.
Y resulta que aquí no se ha hecho nada.
Y resulta que tenemos la zona, tenemos la red de zonas húmedas más importante de toda Europa.
Y eso se ha hecho en la etapa del gobierno del Partido Popular, no se ha hecho antes, y no ha habido una sola descalificación por ninguna instancia que tenga una mínima autoridad más allá de opiniones absolutamente personales, que si estamos para pronunciar opiniones personales, claro, nos podemos respetar.
.
.
, faltaría más que no nos respetáramos en las afirmaciones personales, pero que no conducen a desautorizar lo más mínimo la política que se ha venido haciendo en los últimos tiempos.

Y, luego, les quiero decir dos cosas para acabar, porque es que si no, esto, al final resulta un puro formalismo venir aquí cuando yo personalmente tengo mucho interés en venir aquí a contestar pero a sacar algún tipo de conclusión sobre todo porque pongo mucha atención en las cosas que se plantean aquí para mejorar la política que estamos haciendo desde el Gobierno, porque es nuestra responsabilidad institucional escuchar a todo el mundo para hacer las cosas mejor de lo que las hacemos.
Pero, claro, hay que ser un poco serios en este tipo de cosas.

El único peligro que tienen las zonas húmedas en esta comunidad, que vuelvo a decir, es la red más coherente de zonas húmedas que existe en Europa, es la falta de agua, es la escasez de agua.
Y eso la única forma de mejorarlo es trayendo agua del Ebro, que algunos de ustedes se están negando a que llegue a esta comunidad.
Eso sí que sería un planteamiento serio para mejorar y estar preocupados por cómo mejorar la calidad de nuestras zonas húmedas.

Y, desde luego, otra cosa, la memoria es floja a la hora de abordar algunas sentencias de algún tribunal.
Señor Sanmartín, ha tocado usted el tema de la albufera de pasada, que lo vamos a ver ahora a continuación.
Está bien que usted mencione alguna sentencia del pasado, pero es que no hace muchos días acaba de salir una que les afecta a ustedes directamente dentro del parque natural de la Albufera.
La memoria hay que tenerla para todas las cosas, ¿eh?
Y no estamos hablando de un responsable institucional que tiene presiones muchas veces desde el municipio donde gobierna.
Estamos hablando de un responsable del partido en el que usted está, ¿eh?
Estamos hablando de la Albufera, ¿eh?

Por tanto, vamos a ser serios porque utilizar estos argumentos exclusivamente para hacer descalificaciones retóricas, de verdad que esto no es serio.
Esta es una comunidad que tiene la mejor red de zonas húmedas de toda Europa, y las tiene catalogadas, que además ha sido ratificado por decisiones nada más y nada menos que por el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.
.
.
, lleva veintitantas sentencias todas a favor de los criterios que estableció el gobierno del Partido Popular.
Ni una sola en contra, ni una sola en contra, y ¡mire que eso es difícil!
Y claro que queremos mejorar esto, pero, claro, lo que hay que hacer es aportar algunas propuestas que las recogeríamos sin ningún tipo de problema, porque creemos que esto es mejorable, y entre otras cosas es mejorable si consiguiéramos los aportes de agua sobrante de otras cuencas que a parte de derogar un trasvase como el del Plan hidrológico nacional, ahora encima mantienen las transferencias de agua hacia Barcelona y otras zonas.
Y, sin embargo, a la Comunidad Valenciana, no llega.
Ahí es donde hay que demostrar el interés por mejorar las zonas húmedas de esta comunidad, que son muy importantes y que hoy, afortunadamente están conservadas y protegidas gracias a la política medioambiental que ha llevado a cabo el gobierno del Partido Popular.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Por parte del grupo de L'Entesa, señor Cardona, tiene una réplica de cinco minutos.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller, vosté insistix en la idea que les zones humides externes al catàleg no són protegibles.
Vosté insistix en la idea que les úniques zones protegibles són les internes al catàleg.
Insistisc en eixa idea perquè m'insistix que vostés han protegit ics hectàrees, que vostés han declarat ics zones.
Jo li estic parlant d'una zona no declarada, però que per no declarada no perd de per si les seues necessitats de protecció, i, a més, legalment, legalment, ningú li lleva a una zona no declarada zona humida, si realment ho és, la seua necessitat de protecció.

A vore, senyor conseller, ja sé que vosté a vegades.
.
.
, ara em diu que m'entén però, després, em diu que jo sóc també incoherent.
Jo li estic dient que les zones humides de fora del catàleg, si són zones humides, requereixen un procés de protecció.

Quan jo li parle de la albufera d'Orpesa, ja li dic, jo ja sé que està fora del catàleg, a pesar nostre, i intentem que estiguen.
Això és cert.
Però, si no està, això no justifica que se li puga aterrar de manera clandestina i total sense que ningú actue.
Que no estiga dins del catàleg no vol dir que no s'haja d'evitar que s'estiguen fent construccions il·legals.
A vore, jo ja sé que no està en el catàleg, i jo el que li pregunte és, ja sé que no està en el catàleg, però, aleshores, vosté considera que en la albufera d'Orpesa es pot fer qualsevol cosa en ella, inclús fer-la desparéixer?
Pel que jo li he sentit dir fins ara és que sí.
Bo, doncs, a mi el que vosté em diu és que sí.
A més, quan jo mire les actuacions que ha fet la conselleria responsable, la de Medi Ambient, sobre l'albufera d'Orpesa, no veig cap actuació positiva.

Vosté em parla que l'únic problema que tenen les zones humides és el de la falta d'aigua.
Això és evident, si no hi ha aigua deixen de ser zones humides.
Però, és que esta zona d'ací rep aigua continuadament del barranc del riu Xinxilla, del nivell freàtic i de l'altre barranc que arriba, de fet, a la pròpia albufera d'Orpesa.
D'això s'alimenta.
Però, és que esta albufera per a mantindre's més o menys seca el que s'està fent és bombejar aigua de la zona humida al mar.
A vore.
En la zona de l'albufera d'Orpesa, senyor conseller, funcionen, almenys, dos grups de bombeig de manera continuada, permanent.
És que estem dient que estem demanant aigua perquè les nostres zones humides s'assequen i nosaltres estem dessecant les nostres zones humides tirant aigua al mar de manera continuada.
Des del que és Orpesa fins a Almenara s'està tirant, doncs, aixina com el 50% del que es permetria al transvasament de l'Ebre.

Sí, senyor conseller, jo li puc portar on estan les bombes.
He anat a vore-les.
Funcionaven continuadament per a dessecar una zona que, de no ser aixina, conserva sempre el seu caràcter d'humida, quan encara que bombegen totes les vegades, quan es dóna un episodi de pluges més o menys mitjà, sense ser massa potent, tot el que és l'albufera es queda una altra vegada cobert.
Estaven construint l'avinguda de Barcelona, i tal com l'estaven construint van haver de començar a tirar camions de terra en les dos vores simplement perquè va eixir, una altra vegada, tot el nivell freàtic i la mateixa humitat estava afonant la mateixa carretera que s'estava construint.

Quan jo veig tot això i em diuen que van a fer la carretera de Barcelona, que van a intentar parar-la, sincerament, senyor conseller, i, a més, ens haguera alegrat molt parar-la.
No van aconseguir parar-la, però és que ara hi ha una carretera que passa per damunt d'una zona humida i, a més, a tot açò, amb diversos plans d'urbanització planificats per una banda i una altra.

Insistim una altra vegada en la idea.
És una cosa que es diu albufera.
S'ha degradat a posta per l'acció humana, s'ha degradat perquè les autoritats responsables no han intervingut per a impedir eixa degradació, s'ha premiat a les persones que destruïxen el medi ambient.
Si feren cas a l'exemple que s'ha donat en l'albufera d'Orpesa, la gent hauria d'estar aterrant totes les zones humides perquè això els proporciona beneficis econòmics.
La mateixa persona que ha estat aterrant l'albufera va tindre un *(inintel·ligible)* damunt d'ella mateixa, damunt.
Evidentment, si es premia a les persones que perjudiquen al medi ambient, al final acabaran perjudicant-lo.
Això és evident.

Senyor conseller, insistic en la seua inacció davant d'un espai natural, que ho és de per si i no per la seua declaració.
Insistisc que m'ha resultat especialment terrible que durant tot este temps mai i en cap moment la conselleria responsable de Medi Ambient s'haja vist amb la necessitat de fer qualsevol acció d'inspecció o qualsevol acció de revisió del que allí estava passant.
Em sembla d'una deixadesa i una desídia absolutament terrible que indica en quina situació es troba hui en dia la protecció del medi ambient al nostre territori.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Cardona.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Mire, senyor Cardona, no pense vosté que per moltes coses que parle diu alguna cosa, perquè pot estar parlant molta estona i acabar no dient res.
I això és el que està fent vosté hui ací, o siga, confondre i voler dir coses.
.
.

Jo no he dit que un territori d'eixes característiques, el fet que no estiga en el catàleg de zones humides impedix la seua protecció.
Escolte!
, en esta comunitat tenim més de 150.
000 hectàrees protegides, de les quals només n'hi ha 45.
000 que són zones humides.
Per tant, n'hi ha múltiples formes per a protegir el territori de la nostra comunitat.
En esta comunitat tenim 15 parcs naturals que estan protegits.
Tenim en estos moments 16 paratges municipals protegits només en este últim any i mig de legislatura.
I estem contínuament fent formules de protecció del nostre territori.
Qui diu que perquè no estiga una zona en el catàleg de zones humides no pot tindre una altra formula de protecció?
No ho diu ningú!
No ho diu ningú!
Això ho diu vosté.
I ací no ho ha afirmat absolutament ningú.

O siga, esta és la comunitat que té més formules i més variades de protegir el territori de la Comunitat Valenciana, la que té més.
I és, en comparació a esta Comunitat Valenciana, en relació a les altres comunitats autònomes, la que té el major nivell de territori protegit.
Esta és una comunitat que, per molt que vostés s'expliquen o s'esforcen en voler desautoritzar açò, té una biodiversitat més rica que tot el Regne Unit, té una biodiversitat més rica que tot Alemanya i els Països Baixos.

I, clar, eixa visió catastrofista, que moltes vegades plantegen sense una alternativa seriosa, és el que comporta que algunes de les afirmacions que fan vostés no tinguen cap credibilitat social.
Perquè és que, a més, és que vosté diu: "És que no hem vist, és a dir, he de dir-li, senyor conseller, que no hem vist una sola actuació que siga positiva.
En cap lloc".
Jo acabaré la legislatura i no li hauré sentit a vosté ni una sola!
Però, ni una sola en quatre anys!
Escolte!
Ni en l'albufera.
.
.
Diga'm una sola vegada que vosté haja dit que està d'acord i que considera positiva una sola actuació mediambiental.
.
.
*(El senyor Cardona i Pla diu: "estic parlant de l'albufera"*) Ja, però jo li estic parlant a vosté de la seua història ací dins, no de l'albufera, perquè de l'albufera ja li ho he dit.

La política que hem fet en l'albufera, a la que vosté fa referència, és una política que està contrastada i avalada, no amb l'opinió d'este modest conseller que li parla, sinó per qui té la consideració de qualificar això: el Tribunal Superior de Justícia d'esta comunitat.
I vosté, per moltes sentències que estiga llegint, no podrà presentar una sola, un sol exemple on això haja pogut ser qüestionat d'una forma seriosa.
Ara, que em diu vosté que allí s'han fet algunes coses.
.
.
La Conselleria de Medi Ambient no va per les nits a vore si va un camió amb la matrícula tapada com vosté diu.
Si això és ridícul!
Si vosté ho ha vist això i, damunt, ací arriba a dir vosté que: "he vist un camió amb la matrícula tapada, però sabem qui és".
Escolte!
Vaja al jutjat i denuncie-ho, perquè.
.
.
(*El senyor Cardona i Pla intervé sense micròfon*) Però, escolte!
I vosté que ho veu això, que sap distingir fins i tot en una matrícula tapada quin és el número que n'hi ha darrere de la matrícula, doncs, vaja vosté al jutjat i denuncie-ho!
Perquè, eixa és l'actitud que a vosté li hauria de valdre des del punt de vista cívic.

Per tant, senyor Cardona, senyor Cardona.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Cardona, está hablando el conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Per tant, senyor Cardona, amb tot el respecte, jo crec que cal saber distingir el que és una justificació política a l'hora de plantejar una intervenció que, si vosté vol, doncs, la podem considerar formalment correcta del que hem de procurar, que és el que a mi m'interessa, li ho dic seriosament.

O siga, jo quan vinc ací tinc molt d'interés en vore si hi ha un argument o un criteri que em pot servir per a millorar la meua política mediambiental amb el Govern Valencià, li ho dic sincerament.
I em dóna el mateix que eixe criteri el diga un membre d'Esquerra Unida o del partit que siga.
Perquè si entenc, entenc que té una base argumental seriosa, jo vull posar-lo en marxa, perquè, inclús, quan estem parlant de política proteccionista i de política mediambiental estem parlant d'una cosa que moltes vegades sobrepassa, sobrepassa els criteris purament partidaris o purament ideològics.
Almenys, eixe és el meu propòsit, sense deixar de saber que la meua responsabilitat, fonamentalment, és complir els compromisos electorals.
Però, és que, clar, veig algunes intervencions.
.
.
, que no és eixa la finalitat, la finalitat és fer pura retòrica sense acabar dient una sola paraula que tinga algun trellat.

 

 

***Compareixença del conseller de Territori i Habitatge per tal d'explicar en quin estat d'elaboració es troba el Pla rector d'ús i gestió del parc natural de l'Albufera***

***i les principals línies del document***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Dando por debatida esta comparecencia, vamos a continuar con el punto número 4, con la comparecencia del conseller de Territorio y Vivienda para explicar en qué estado de elaboración se encuentra el Plan rector de uso y gestión del parque natural de la Albufera y las principales líneas del documento, así como las modificaciones previstas del decreto de régimen jurídico del parque natural, solicitada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa.

Para su presentación, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Esta ja és de llibre, esta, esta ja és de llibre, esta compareixença.

Bo, sí, ara li ho explicaré perquè entenga vosté exactament per què he dit això, a pesar que des de la direcció d'esta mesa vosté es permet també opinar.
És a dir, em pregunta en quin moment o en quina situació es troba el Pla rector d'ús i gestió del parc natural de l'Albufera, en quin estat d'elaboració es troba este Pla rector d'ús i gestió de l'Albufera.
Doncs, este pla rector està aprovat en novembre de l'any passat.
Clar, doncs, ací estem tots reunits hui per a contestar a una cosa que fa un any està resolta.
Però, bo, si vostés volen, podem entrar en ella i començar.

En quin estat d'elaboració està el Pla rector d'ús i gestió del parc natural de l'Albufera?
El Pla rector d'ús i gestió del parc natural de l'Albufera va ser aprovat el 19 de novembre de 2004.

 

**La senyora presidenta:**

Espérese, por favor, que.
.
.
Por favor, por favor, espere su turno de intervención para hablar.
¿De acuerdo?

 

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Jo ja he acabat, jo ja he acabat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Por lo tanto, es ahora el momento en el que tiene usted la palabra durante diez minutos.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Mire, senyor conseller, vosté és magnífic com a *showman*.

Efectivament, quan jo vaig fer la pregunta encara no s'havia aprovat este pla d'ús, este Prug de l'Albufera.
He mantés la pregunta perquè, encara que, evidentment, ara ja està aprovat, continua sent vàlida la resta del que diu la frase: "les principals línies del document".
Vosté acaba de menysprear la possibilitat d'haver exposat ací quines eren les principals línies del document perquè, per aprovat que estiga, supose que tindrà línies.
No?
I les modificacions previstes del decret del règim jurídic del parc natural, que, efectivament, ja està aprovat, i, efectivament, eixe decret aprovat modificava un anterior decret que vosté podia ara perfectament haver explicat.
No ho ha fet perquè ha volgut fer la gràcia que acaba de fer i que li quedarà molt bé, però em pareix una solemne bogeria.
I li ho dic aixina.

Aleshores, vaig ara a continuar parlant.
.
.
Mire, hi ha una sèrie de coses que vosté o no coneix o no recorda o senzillament no les té en compte ni li fa el més mínim cas a l'hora d'actuar des de la conselleria com a màxim responsable de Medi Ambient.

En primer lloc, l'Albufera és un dels paratges naturals més valuosos que tenim al territori valencià, va ser el primer parc natural declarat al nostre territori, és una zona LIC, segons la directiva europea d'Hàbitats, és una zona Zepa, és a dir, d'especial interés per les aus, i està inclosa i emparada pel conveni Ramsar.
Tot açò la converteix en la tercera zona humida en importància dintre de l'Estat espanyol, després de Doñana i el Delta d'Ebre, un espai del màxim valor ambiental.

En segon lloc, malgrat tant altes distincions i qualificacions, l'Albufera no ha parat de degradar-se en tots aquests anys, malgrat les figures de protecció; incendis, com els que ha hagut ara fa poc dies, ocupació inadequada de sòl, aterraments, contaminació agrícola, industrial i urbana.
No han cessat els abocaments d'aigües residuals que s'haurien d'haver eradicat, que s'han d'eradicar de tot el territori valencià, però, encara amb més motiu, encara amb més motiu en un paratge d'este categoria com és l'Albufera.
Malgrat això, encara tenim ahí abocaments d'aigües residuals com en tenim en molts llocs del territori valencià, que això ens mostra els dèficits i els retards que tenim encara en gestió hídrica, que vosté tan gran defensa fa.

I, a banda, l'Albufera cada vegada té menys aigua, i necessita aportacions urgents.
Malgrat això, està sentenciada a mort per l'insensat transvasament del Xúquer i el Vinalopó, que vosté tan bé defensa, que si es materialitza, sens dubte, va a suposar la degradació ecològica sense pal·liatius d'este espai que està amenaçat.

Davant estos fets, estos fets que, en principi, la conclusió lògica sembla que seria la d'adoptar mesures urgents i dràstiques perquè cessen les agressions i perquè es garantitze la conservació i la millora ambiental de l'Albufera, aleshores vosté presenta este Prug, este Pla rector d'ús i gestió de l'Albufera, que ja està aprovat, com vosté acaba de recordar, que lluny d'avançar i donar solucions a estos problemes urgents i greus, permet, permet l'increment de la degradació del parc per molts i per moltes vies.

Esta és la situació, senyor conseller, encara que vosté vulga negar les evidències.
I vosté, no sols és el màxim responsable per omissió de la degradació de l'Albufera, per negligència, per no actuar amb decisió front a totes les agressions que li he dit.
Però també és responsable actiu, voluntària i conscientment, per actuar de manera maliciosa i insensata, elaborar un Preug, i el decret que ha aprovat que permeten amplificar la degradació de l'Albufera, plegant-se, plegant-se almenys, als interessos econòmics que obtenen beneficis a canvi de maltractar el medi ambient.

Quan jo vaig formular esta pregunta ja es coneixien estos esborranys d'estos dos decrets, publicats els dos a novembre, i que han estat molt negativament considerats per totes les entitats vinculades a la defensa del medi ambient, i també des d'àmbits científics i universitaris molt destacats que han qualificat els seus documents de veritable agressió ecològica i pas enrere en la protecció d'aquest paratge.
Els més destacats investigadors en el tema de l'Albufera.

No podem fer ací, en el temps que tenim, una anàlisi detallat de tots els aspectes que s'han criticat, però vaig a resumir-los el més breument que puga alguns dels més importants.

Per exemple, primer, el Prug suposa la legalització d'enclavaments industrials aïllats, és a dir, indústries instal·lades il·legalment, fóra d'ordenació, i que ara passen a tindre consideració de sòl urbà industrial, malgrat estar ubicat en terrenys sotmesos a protecció.

Dos.
Es classifica com a zona esportiva tota la zona del parador nacional i el camp de golf, que tant li agrada a vosté.
Un camp que mai no hauria d'haver estat ahí i que, lluny d'eliminar, es pretén ara consolidar, i fins i tot que tota esta classificació pot permetre l'ampliació o la instal·lació de noves activitats presumptament esportives.

Tres.
Es permet en caràcter general, en tot l'àmbit del parc, la rehabilitació i reconstrucció d'edificacions preexistents, sense més limitacions.
I permet la utilització d'edificacions de caràcter rural amb finalitats d'allotjament rural, alberg i hotel.
És a dir, s'empara la implantació d'usos terciaris en àrees que són d'ús agrícola, d'horta i de marjal.

Quatre.
Es permet la canalització d'obra, incloent la solera *(inintel·ligible)* de totes les sèquies, de les sèquies en zones agrícoles, s'utilitza durant tot l'any activitats en relació a estes sèquies que poden tindre importància i efectes negatius sobre la fauna del parc.
He de recordar que en estes sèquies es troben algunes de les comunitats aquàtiques més valuoses de l'Albufera.

Cinc.
Elimina les mencions a les destacades funcions ambientals de l'arrossar, que s'engloba ara sense diferenciar d'altres modalitats agrícoles, dins de les àrees d'ús agrícola, cosa que rebaixa els nivells efectius de protecció i relaxa els condicionaments ambientals.

Sis.
No estableix cap normativa directa sobre la gestió de la part més important del medi físic del parc, és a dir, l'aigua.
En aspectes essencials per a l'ecosistema, com són el control dels nivells del llac, l'època de buidatge i inundació de la marjal, l'itinerari de les aigües del riu, etcètera.

Sèptima.
La regulació cinegètica del parc que s'ha fet és un desgavell que permet actuacions absolutament inadequades i de dubtosa legalitat, i que estan recorregudes, i ja veurem què passa, que incrementen de manera insensata la pressió sobre la fauna.
S'incrementa el nombre de tirades, s'incrementa el nombre càbiles, se suprimix el perímetre de protecció i es permet la caça nocturna entre molts altres destrellats ecològics.

I deixe per al final dos punts especialment greus, que mereixen especial atenció.
Un d'ell és el que més han destacat els mitjans de comunicació, que és que amb estes mesures legals que vosté ha impulsat i ha aprovat, és que ara es permetrà la reclassificació de zona urbanitzable, que passarà a ser urbanitzable, dintre del parc de l'Albufera, emprant excuses i arguments falsaris.
I a més açò tindrà greus impactes ambientals.

Per altra banda, també, bé, açò, naturalment, es ben.
.
.
han hagut informes, i informes de gent que coneix bé la situació, com és de l'oficina tècnica de la Devesa-Albufera, que han manifestat el perquè del que li estic dient, i també han hagut al·legacions presentades per col·lectius conservacionistes i d'altra classe que justifiquen tot el que li acabe de dir.
Però si de cas després podríem entrar més a fons.

I, per una altra banda, també es modifica la composició de la junta rectora del parc, que donen entrada a organitzacions que obertament es declaren contràries a la pròpia existència del parc.
I açò, doncs bé, ajuda, supose, a tindre coartades a l'hora d'efectuar tot este tipus d'actuacions.

Vosté s'està obstinant, gràcies a una sèrie d'actuacions que ha estat fent, a deixar la participació ciutadana en una paròdia.
Aixina vosté ha suprimit el Consell Forestal.
Vosté ha modificat d'una manera favorable als interessos.
.
.
vaja, no precisament els conservacionistes en el Capma, i bé, altres mesures, com la de presidir totes, totes les reunions de parcs i paratges naturals, i altres mesures totes per afavorir, supose, la democràcia en el seu particular sentit que té d'eixa paraula, que sens dubte no coincidix amb el meu ni en el de quasi cap persona.
Vosté la participació la gasta només de tapadora, però de veritat ben poca.

En fi.
Esta normativa no servix pel que de veritat seria urgent i necessari, per protegir els importants valors de l'Albufera, un paratge emblemàtic i fonamental del nostre territori.

I abans que passem a més detalls, bé, els recorde, vosté té la responsabilitat de l'acció sancionadora, i això vol dir que no fa falta que l'avisen els demés.
Vosté ja ha de posar els mitjans.
Però quan l'avisen, vosté aleshores ja no pot fer-se que no ha escoltat.
Ha escoltat, i vosté mateixa té la necessitat, té l'obligació, millor dit, d'indagar a veure què està passant i si això és correcte o no, i fer valer els seus nivells d'inspecció i de sanció.

I una altra qüestió.
Naturalment el territori valencià és molt ric en zones humides, clar que sí.
I açò és una particularitat que no sempre es presenta en qualsevol territori.
Aleshores els nivells de protecció no són simplement conseqüència, en este cas, de la voluntat o no, sinó d'una realitat física determinada.
Tenim el nivell de biodiversitat més alt d'Europa, però això no s'ho pot imputar cap govern de cap classe, perquè això és un resultat de la nostra situació en el context mundial dels nostres ecosistemes.
I això és aixina.
En tots els àmbits d'Europa del Nord i demés hi ha menys biodiversitat, igual que hi ha més en el Tròpic, i açò no es pot gastar com a correlat d'una política determinada.
Però, bé.

En fi, estes eren algunes de les coses més interessants que m'agradaria que vosté ara m'argumentara si està d'acord o no.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Gracias, señor Arnal.

¿Grupos que quieran intervenir?
Tiene la palabra el señor Sanmartín por cinco minutos.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Senyor Blasco, jo no vaig a insistir en alguns dels arguments que ha esmentat el senyor Arnal.
Però sí que em feia especial.
.
.
o almenys tinc especial preocupació sobretot com a zona humida que és i com a parc natural, el tema dels incendis en el parc natural de l'Albufera.

Jo li feia una pregunta el 23 de setembre de 2003, una pregunta amb contestació escrita, sobre el tema dels plans integrals d'infraestructures per a prevenció d'incendis que afecten a parcs naturals.
I em va deixar molt preocupat, de fet després vaig fer una altra iniciativa al respecte, perquè quan arribàrem al parc natural de l'Albufera em contestaren que no existeix cap pla redactat ni en redacció per causa --segons posava vosté per escrit-- de les especials característiques d'aquest àmbit, en la gestió del qual en matèria d'incendis forestals, participa de forma directa l'ajuntament de València.

Ho dic perquè, ja que ha estat elaborat un pla rector d'usos i gestió, i per Prug entenem tots no és una cosa qualsevol, és un instrument de gestió, el més important d'un parc, perquè és el marc normatiu que concreta els usos i activitats.
Però, atenció, és que té un caràcter vinculant, un pla rector d'ús i gestió, tant per als particulars com per a l'administració.
I, de fet, un pla rector d'usos i gestió preval sobre el planejament urbanístic, i la seua aprovació comporta aparellada la revisió d'ofici de tots els plans territorials o sectorials incompatibles amb aquest Prug.

Jo aleshores el que li faria és com a especial èmfasi el tema del plans integrals d'infraestructures per a prevenció d'incendis, sobretot per les experiències que hem tingut al darrere, i sobretot pel que s'aproxima de mesos, tal com anem ara, doncs el tema de la marjal, de l'incendi que va haver a la marjal de Peníscola.
Jo pense que, ja que s'ha aprovat un Prug, s'haguera hagut de tindre.
.
.
o fer una major incidència en aquestes qüestions.

Res més.

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Señor Bustamante, por parte del Grupo Popular, tiene usted la palabra por cinco minutos.

 

**El senyor Bustamante Bautista:**

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, gracias por su presencia y comparecencia ante esta comisión para explicar en qué estado de elaboración se encuentra el Plan rector de uso y gestión del parque natural de la Albufera, y las principales líneas del documento, así como las modificaciones previstas por el decreto de régimen jurídico del parque natural.

Señor conseller, en primer lugar felicitarle a usted, máximo responsable de la Conselleria de Territorio y Vivienda, por haber puesto en marcha este Plan rector de uso y gestión del parque natural de la Albufera y las principales líneas del documento, así como las modificaciones previstas por el Decreto de régimen jurídico del parque natural.
Destacar de este plan sobre el Proyecto 71/1993.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* en el entorno urbano e industrial, en asegurar la pervivencia del arrozal, en proteger los hábitats de humedad más valiosos.
En definitiva, mejorar la integración entre los núcleos de población y el entorno rural.

Destacar que durante la tramitación del proyecto del Plan rector de uso y gestión, varios ayuntamientos de municipios y pedanías, así como diferentes colectivos sociales vinculados a las pedanías históricas del parque, asociaciones de vecinos, colectivos profesionales, asociaciones de padres de alumnos, etcétera, han manifestado reiteradamente, presentando alegaciones formales durante la información pública del proyecto en adecuar su trama urbana a las necesidades actuales de su población, es de forma limitada y sin afectar negativamente a los hábitats de interés especial.

Que algunas pedanías históricas cuenten con dotaciones públicas actualmente inexistentes o deficitarias, como son centro escolar, centro de salud, alumbrado público, recogida de residuos sólidos, etcétera, este Grupo Parlamentario Popular consideramos más que razonable todas estas reivindicaciones, porque todo ello conlleva a una mejora de calidad de vida, que es lo que quiere el gobierno valenciano, en este caso el gobierno del Partido Popular.
Mejorar la calidad de vida, vuelvo a repetir.

No hay que olvidar que este parque es uno de los más grandes de Europa, donde habitan unas 75.
000 personas.
Señor conseller, realmente me gustaría tener más tiempo para recalcar algunos datos, pero estoy completamente tranquilo porque sé que usted, como en sus siguientes intervenciones, va a dejar muy claro todo este tema por el que se aprueba el Plan rector de uso y gestión del parque natural de la Albufera.
Y, simplemente, señor conseller, volverle a reiterar, en nombre del Grupo Parlamentario Popular nuestra.
.
.
*(inoïble per raons tècniques).*

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Bustamante.

Señor conseller, tiene usted la palabra para contestar a los diferentes grupos políticos.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Començar per agrair les paraules del senyor Bustamante, la reflexió i la intervenció que acaba de fer, perquè jo crec que ve a reconduir el tema a un debat almenys on es presenten arguments i s'expressen idees sobre el que representa el Prug de l'Albufera.

Al senyor Sanmartín, a pesar que no estiga en estos moments, agrair-li també la seua intervenció i la seua preocupació pel tema dels incendis, és una preocupació que la compartim i que creem que estem fent.
Deia, senyor Sanmartín, que compartia la seua preocupació i la seua inquietud pel tema dels incendis que afecten les zones protegides que tenim a la nostra comunitat, i en concret a la referència que ha fet vosté al tema de l'Albufera.
Perquè, efectivament, eixe és un tema seriós que tenim a la nostra comunitat, per les conseqüències i per la situació climatològica que tenim.
Però dir-li que estem fent el màxim esforç per a dotar dels mecanismes necessaris perquè els incendis tinguen els efectes menys negatius que podem nosaltres, dins de les nostres possibilitats, dur a terme.

I en el cas de la de l'Albufera, doncs, afortunadament, els dos últims incendis han afectat exclusivament unes zones d'uns pocs metres, exclusivament de zones que no tenen a penes ningun valor mediambiental ni ecològic, perquè són pures zones de canyissos, que no tenen, més enllà de la desgràcia que representa que se crema una zona en un espai protegit.
.
.
No vull disminuir la importància que té cada volta que se crema un mil·límetre o un metre quadrat del territori de la nostra comunitat, que sempre és una desgràcia, però vull dir que, afortundament, estem duguent una política que no solament per les mesures que estem prenent, sinó perquè les coses han vingut aixina, i en el tema dels incendis ningú pot traure pit sobre eixe particular, perquè, a més de les polítiques actives que se fan, depenen de factors que, moltes vegades, no són exclusivament els que fiquem en marxa l'administració, dir que, afortunadament, fins ara estem duguent un balanç prou positiu.

Però, no obstant, compartixc la idea de vosté, la seua preocupació, i li assegure que estem buscant tots els mecanismes i tots els instruments perquè els incendis tinguen els efectes menors possibles dins del nostre territori.

I, senyor Arnal, jo no vaig a dir-li a vosté que ha dit bajanades, perquè me pareix que, vaja, que jo crec que seria entrar en unes desqualificacions que de veritat crec que no serien molt oportunes.
Però, de totes formes, que sàpia vosté que en les seues afirmacions i en les seues desqualificacions no tinc més interés que siguen el més conegudes possible, perquè les seues intervencions siguen el més conegudes i el més publicitades a ser possible, perquè jo crec que això no solament el retrata a vosté, sinó que també diu el tipus de política que vosté sosté sobre este particular.

I no vaig a entrar en el tema de la definició d'això del Prug, perquè, li ho torne a dir: si vosté me pregunta en quin estat d'elaboració està el Prug i resulta que el Prug està aprovat fa un any, bé, doncs, jo crec que ja no fa falta que li conteste.
Però si a més me diu que vol conéixer els criteris o, com diu vosté en la seua intervenció, les principals línies del document, doncs, la veritat, li he de dir que el 19 de novembre està publicat eixe document en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* i amb una simple lectura havera pogut tindre coneiximent de quines són les línies fonamentals.

Si vosté el que vol és obrir un debat sobre el contingut del Prug, això és molt interessant, i això, si vol vosté, l'obrim quan vosté vullga, però el que no pot vosté ací és plantejar una pregunta, tindre el valor, per no qualificar-ho d'una altra manera, de, a l'any d'estar resolt el tema este, vindre a insistir en una cosa que està publicada en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*, que, entre altres coses, se suposa que vosté deu llegir-lo.

I, per descomptat, en la profunditat de les seues afirmacions i de les seues expressions, dir que estem parlant del més important paratge natural del nostre territori en l'Albufera, la veritat és que tot un descobriment això.
Si a més afegix vosté que està declarat parc natural, l'Albufera, com a conseqüència de la importància que té este paratge natural, doncs, la veritat és que fa vosté un altre descobriment, perquè deu saber vosté que el que va declarar parc natural l'Albufera va ser la persona que li està parlant, quan ací no n'hi havia ni un sol metre quadrat protegit en el territori de la Comunitat Valenciana.
Segurament en l'època en què vosté estaria assentant eixes conviccions democràtiques de participació social i de formes d'entendre la democràcia en què, la veritat, estem disposats fins a rebre lliçons de persones com vosté sobre eixe particular.

En les línies del Prug no vullc entrar, perquè no està plantejat, però quan vosté vullga ho portem ací i ho debatem.
Ara, ha fet vosté una sèrie d'afirmacions que no s'ajusten a la realitat, no són veritat, i jo que, almenys vullc puntualitzar-les ací respecte del procés d'elaboració del Prug, no del seu contingut, que, li torne a dir, estaria molt interessat en debatre el contingut quan vosté vullga.
I sobre eixe particular, dir-li a vosté, perquè ha fet una sèrie d'afirmacions que no solament no són certes, i, per tant, no vullc inclús dir-li que no solament no són certes, sinó que són mentira, perquè això seria ja una cosa.
.
.
, un poc, que se n'eixiria d'esta cortesia parlamentària que ací, almenys jo, procure guardar-la.

Mire vosté, el Pla rector d'ús i gestió de l'Albufera, a part que, com vosté també coincidix en això, és la major garantia de protecció d'este parc natural, és un document que ha segut basat en la participació social, encara que vosté té una forma molt peculiar d'entendre la participació social, i de vegades el senc a vosté parlar en nom de la societat civil, i crec que vosté està, d'alguna forma, quan s'erigix en portaveu de la societat civil, algunes vegades no deixa de ser una caricatura això, perquè la societat civil en este país està organitzada, fonamentalment, de forma voluntària i democràtica en aquelles organitzacions que tenen una representació majoritària.
No vol dir que els que estiguen en formacions minoritàries no representen a la societat civil, però resulta escandalós que des de posicions minoritàries, quan no marginals, que són respectables, se puga u erigir en nom de la societat civil, quan això està contrastat diàriament, mensualment i a través de les eleccions, de quina forma els ciutadans participen voluntàriament en la política i fan exercici d'eixa participació social.

Però, mire, este Prug compta amb la col·laboració, en la seua formulació, de més de seixanta entitats i associacions, totes elles relacionades amb l'Albufera: ajuntaments, organismes agraris i de rec, entitats pesqueres, associacions empresarials, propietaris, universitaris, entre altres, en diria molts.
No hi ha hagut mai una junta rectora d'un parc natural com la que té hui en dia l'Albufera amb major nombre de participacions i de representants de distintes entitats.
Si vosté en alguns llocs ne coneix alguna que tinga més participació que esta estaria bé que la diguera, perquè després jo li puc ficar alguna exemple que també li vindrà un poquet de.
.
.
*(inintel·ligible)*

També li vaig a dir, durant la fase d'informació pública, este és un document que quan mosatros actuem, ho fem amb absoluta transparència, ho donem a informació pública, durant la informació pública se van presentar 106 al·legacions, totes les que les persones o les entitats consideraren que era oportú presentar a un document que el sotmetíem a eixa participació pública de què vosté moltes vegades intenta fer una caricatura, i eixe projecte, de les 106 al·legacions, el 70% van ser acceptades total o parcialment, a més, contestades individualment a tots aquells que les presentaren.

Però no sols la societat civil ha abonat amb la seua majoria este pla rector de l'Albufera, ja que el text, a més, va comptar amb el suport, que a més ho van pronunciar, en el Consell Assessor de Participació del Medi Ambient, que vosté els desqualifica d'una forma absoluta sempre, i reiterada, ridiculitzant.
.
.
No, no!
, jo crec que vostés tenen unes formes de funcionar democràtiques que la veritat és que obrin els seus organismes a una participació tan oberta que a vegades, clar, sorprenen.

A més, ha tingut l'informe favorable de la Junta Rectora del Parc Natural de l'Albufera, que si algú pot pronunciar-se sobre això és la Junta Rectora del Parc Natural de l'Albufera, prop de quaranta entitats representades allí, favorables, i, a més, per a validar la seua legalitat pel Consell Jurídic Consultiu de la Generalitat Valenciana.

És a dir, que eixe fórmules de participació social, política, institucional que vosté desacredita moltes vegades sense ningun tipus de rubor, són les que en un sistema democràtic consolidat com este funcionen en qualsevol país que tinga el qualificatiu de democràtic.
Per tant, quan vosté està qüestionant això està qüestionant ni més ni menys que els principis de la democràcia, i en això m'alegre molt no compartir els seus criteris sobre eixe particular.

I acabe diguent-li que quan vosté vullga podem parlar del contingut del Pla rector d'ús i gestió del Parc de l'Albufera, però que si algun dia té interés en parlar d'això, no ho camufle en una excusa, en una coartada que és absolutament irresponsable fer-mos perdre el temps ací per a presentar una cosa i després vindre ací i dir-ne una altra.

Ara, tant en la presentació com en el que ha dit vosté ací, la veritat és que té el mateix valor.

**La senyora presidenta:**

Muchísimas gracias, señor conseller.

Intervenciones para réplica.
Tiene la palabra por cinco minutos el señor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Bé, en primer lloc, demanar disculpes per la meua absència per necessitats fisiològiques, evidentment, que quede clar.

En segon lloc, quedar clar que el Prug, evidentment, se va aprovar pel Decret 259/2004, de 19 de novembre, del Consell de la Generalitat.
El que jo interpreto és, doncs, que a la millor la pregunta s'havia fet abans que aparegués aquest decret.

En tercer lloc.
.
.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

I tant, només havera fet falta que no s'havera fet abans la pregunta!

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

En tercer lloc, dir que el Parc Natural de l'Albufera, evidentment.
.
.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Per a tornar-mos bojos ací.
.
.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

.
.
.
és l'espai natural protegit més antic *(veus)* de la Comunitat Valenciana i que es va declarar com a tal al juliol de 1986, pel que abans se comentava.

I, en últim lloc, jo voldria insistir en el tema, per a mi el més preocupant de tots, independentment de la major o menor crítica constructiva que es poguera fer al Prug, el tema dels incendis que afecten o que puguen afectar els parcs natural.

Jo, al respecte, he de dir que apareixen dos tipus de plans en els parcs naturals, d'acord amb la legislació, que són els plans integrals d'infraestructures per a prevenció d'incendis a parcs naturals, i els plans sectorials de prevenció d'incendis forestals.
Jo, si li he fet aquesta menció i aquesta preocupació, en to, evidentment, constructiu, és perquè, pel que fa als plans integrals d'infraestructures per a prevenció d'incendis en parcs naturals, únicament en el Parc Natural de la Serra d'Espadà es troba este pla en execució en la seua primera fase.
En la resta de parcs naturals, la serra Calderona, serra Mariola, serra d'Irta, desert de les Palmes i el Montgó, únicament s'ha redactat l'avantprojecte, i en el cas del Parc Natural de, entre altres, el Parc Natural de l'Albufera, el que havíem dit.

Si passem als plans sectorials de prevenció d'incendis forestals, vosté sap millor que jo, conseller, que la redacció i aprovació d'aquests plans específics s'ha realitzat fins a la data a instàncies de l'òrgan gestor del parc, amb la col·laboració en la seua redacció de la Generalitat, en este cas la seua conselleria, i solament la legislació vigent, jo pense que és una preocupació, fixa un termini per a la redacció d'aquests plans en el cas de dos parcs: en el de la serra d'Espadà els dóna dos anys de temps per a fer-ho i en el del Montgó, un any; en la resta de parcs, si bé està establerta aquesta figura, no s'estipula cap termini per a la seua redacció, i fins a la data d'avui la Conselleria no ho fet, jo no sé quina és la raó, a excepció del Parc Natural de la Font Roja, que disposa d'un pla de prevenció d'incendis forestals vigent d'acord amb l'Ordre de 9 de gener de 1995, de la Conselleria de Medi Ambient, per la qual es modificava l'Ordre de 22 de setembre del 1994.

Simplement per això jo li dia que feia especial èmfasi en este tema, que jo pense que actualment és un dels més preocupants respecte als parcs naturals.
Res més.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

Gracias, señor Sanmartín.

Ahora sí, señor Arnal, tiene el turno para réplica por cinco minutos.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Molt bé, gràcies.

Primer que res, lamente molt que el senyor conseller perga el seu temps valuós temps, tan valuós com el de tots, supose, i que ací ens toca escoltar-mos tots, mos agrade o no, jo també escolte en boca seua moltes coses que no m'agraden i les escolte, les rebat, i les discutixc.

Jo no qüestione els principis de la democràcia, si vosté ho pensa, allà vosté; jo qüestione, i seguiré qüestionant moltes de les seues actuacions, eixa és la meua faena, qüestionar, vigilar la tasca del Govern, és la faena per la qual cobre, igual que moltes persones ací, i m'ho prenc seriosament el millor que puc.

Quant a la participació pública i tal, doncs, vosté ha fet el que marca la llei.
La llei marcava traure el document a exposició pública, contestar les al·legacions.
.
.
, no és que vosté faja un favor especial a ningú, supose: fa el que marca la llei, i això inclús és millorable.

I jo no abandere més representació que la que tinc, que sé com de pobra és, no tinc ninguna mania, però vosté també estarà d'acord amb mi que la política és alguna cosa més, o la participació ciutadana, que votar i després unes persones fagen tot i durant quatre anys.
.
.
No, és alguna cosa més, jo crec que sí.

Torne a dir, vosté no ha entrat a fons en ningun dels temes, i podia i pot i ha pogut.
Jo crec que el tema no el té massa preparat perquè se creïa que bastava dir que no era el moment i ja estava.
Jo no tinc la culpa que no s'haja vist abans este tema, com a mi m'haguera agradat, que haguera estat al poquet de temps de formular-se, o en tot cas abans de ser publicat, però no ha segut aixina.

Però, bé, no vull ara perdre més temps en comentaris d'estos i sí que vull tocar una miqueta, el justificar almenys alguna de les coses que he dit i, sobretot, en particular un tema que va alçar molta polseguera --diguérem-- en els mitjans de comunicació, era la reclassificació de terrenys de sòl no urbanitzable per a poder edificar en ells.

Jo li he dit abans, primera, que això té uns impacte ambientals considerables, com ja han argumentar persones ben qualificades com és el director de l'Oficina Tècnica de la Devesa-Albufera; i el que també li dia és que això estava absolutament injustificat.

Votés argumenten que se tracta de peticions d'ajuntaments i col·lectius, que no dubte que n'hi hagen, ara, altra cosa és que siguen tan legítimes o serioses que puguen ser-ho o no.
Ahí dia que es tractava exclusivament de permetre el reallotjament, estic parlant ara d'una cas del més sonat de tots, el de Pinedo, que va ser u dels que més atenció va.
.
.

Llavors, el projecte de decret de modificació del règim jurídic dia: "Es tracta exclusivament de permetre el en la seua mateixa pedania d'origen dels veïns desplaçats per les obres de la ZAL del port".
Bo, com vosté sabrà, la ZAL del port no ocupava terrenys protegits del parc; per tant, anem a vore, inclús admetent que hagueren de reallotjar-se a la mateixa pedania als habitants desplaçats que podria sí o no, perquè no sempre se fan en la mateixa pedania, però podia ser en zones de la pedania que no formaren part del parc.
Com haguera hagut possibilitats.
El que passa és que açò coincidix en peticions anteriors que s'havien formulat ja i per ahí n'hi ha documents com marquen, on ja es reclamava per part de l'Ajuntament de València, o per l'ajuntament pedani de Pinedo, una sèrie d'extensions i una ubicació determinada que vaja tu per on, coincidix exactament en la que vostés han permés en este decret de modificació.

Aleshores què curiós que se done eixa casualitat, i que s'invoque una argumentació tan poc contundent, perquè admetent que s'haguera de donar allotjaments de persones, no era de cap manera necessari que fóra en el lloc on vostés han marcat dintre del parc.
Però mos fa suposar que eren uns altres els interessos.

Després en un informe que fa el seu departament, la seua conselleria, en relació a este tema, diu planteja uns atenuants molt poc seriosos; diu, açò no suposarà un increment de la població de la pedania.
Home, de la pedania no, del parc sí, que és el que mos preocupa.
I diu, i els llocs afectats són cultius herbacis però urbans.
Vaja definició.
Què són els cultius herbacis però urbans?
No seran arrossars, horta?
I això no seran uns tipus d'ecosistemes que convé tindre en compte i que a la millor estan protegits o qualificats d'alguna manera dins del pla?
Sí, efectivament.
Però que són això excuses de mal pagador.

En fi, també s'omet una cosa elemental: n'hi ha sòl urbà a la pedania, sense edificar.
Fora del parc!
Aleshores quina necessitat n'hi havia d'incloure-ho ahí?
Ninguna.
Era simplement la coartada per a poder fer una actuació inadequada, impactant, i que no hauria de permetre's.

Quant a la tolerància zero, que ara diuen que està fent-se en les infraccions i altres.
Jo m'alegre moltíssim, però menuda rialla, perquè mentres estiga dret l'Atrium, mentre seguisquen les obres del vial Cabanes-Orpesa o l'ocupació de l'Albufera que s'ha esmentat abans d'Orpesa, en este cas, o les pedreres de Mollet, en zones il·legals, o els tancats cinegètics irregulars, o les tales i treballs forestals il·legals, etcètera, em riure molt de la tolerància zero.
A vore quan és tolerància zero de veritat.

I mà dura per a fer complir la legislació, amb tots, amb tots els partits, però ara no únicament en els d'un signe, no?
O siga, en tots, en tots i sempre i en tots els llocs.
Aleshores.
.
.
en fi.
I vosté diu que no vol dir-me mentirós i tal.
M'ho ha dit en algunes ocasions, i algunes ocasions que m'ho ha dit, resulta que a la millor el qui mentia era vosté.
I n'hi ha per ahí resolucions judicials que m'avalen el que estic dient.
Ja seré més explícit en un altre moment, perquè no tinc temps.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Arnal.

Para cerrar el debate, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Senyor Arnal.

Torne a dir-li que no tinc cap afany de polemitzar en algunes de les coses que vosté diu.
I torne a insistir que si vosté vol que tinguem un debat sobre el contingut del Pla rector d'ús i gestió de l'Albufera, quan vosté vulga el tenim sobre el contingut.
I li torne a dir, que ací, hui, vosté mos està fent perdre un temps, no perquè el temps que estem fent ací no el dediquem en molta afició i en molt bona voluntat, sinó que vosté ací mos ha convocat per a parlar d'un tema que després ha resultat que no és el tema al que vosté mos convocava.
No és el tema al que vosté mos convocava, perquè per a eixe tema no feia falta només que llegir-se el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*.
Que haja passat un any des que vosté va formular eixa pregunta, jo haguera entés perfectament que al llarg d'eixe any les coses han canviat, i com han canviat vosté haguera pogut reformular esta pregunta o esta compareixença d'una altra forma i jo li ho haguera fet.
Però bo, vosté és aixina, i com és aixina jo tampoc vaig a intentar canviar la seua qüestió.

Les afirmacions que vosté ha fet sobre una coartada per a requalificar sòl en el llac de l'Albufera, li torne a dir que és rotundament fals les seues afirmacions.
Però a més és que nosaltres, per principi, no diguem a res que no.
Ho estudiem i després fem el que toca.
El decret eixe que vosté fa referència només ha permés, només ha permés, actuacions per a equipaments socials que han demanat alguns ajuntaments que estan en el perímetre del parc natural de l'Albufera, concretament, inclús alguns ajuntaments de govern socialista, i que representen el 0,003% del territori de l'Albufera, 0,003 del perímetre de l'Albufera, demanat, demanat, demanat precisament per a equipaments socials, que entenem, entenem, que a mosatros a Sueca ens demanen sòl per a fer un col·legi i impedir que els xiquets d'eixe lloc no hagen de desplaçar-se dotze quilòmetres per anar a escola, ens pareix que és una petició raonable i a pesar de ser un govern de signe contrari al del govern de la Generalitat no tenim ningun problema en reconéixer-lo i admetre'l, perquè nosaltres, és clar, això sí que li ho puc dir, que no és que mesurem d'una forma distinta a uns i als altres.

Vosté posa l'exemple de l'Atrium.
Pense vosté qui governa allí i diga'm vosté si n'hi ha un precedent en tota la història de l'urbanisme del Mediterrani, del Mediterrani, on s'haja posat una sanció econòmica com la que ha posat el Govern de la Generalitat Valenciana.
Un sol exemple.
Fins a això vosté torna a dir una cosa que és falsa.
La persona que li parla, la persona que li parla va dinamitar un hotel al Penyal d'Ifach en el seu dia.
Per tant, li torne a dir que vosté parla moltes vegades sense saber el que diu, perdone que li ho diga, siga un poquet més seriós en les seues afirmacions.
I el que no siga legalitzable en termes de disciplina urbanística, el govern mantindrà la mateixa posició en allò d'Atrium i en el que faça falta.

I una última cosa, una última cosa perquè si no, no me n'aniria content.
Mire vosté, no mos faça estes aportacions a la teoria de la democràcia tan fonamentals com les que mos fa.
Dir-mos a estes altures als qui estem ací que la democràcia no és depositar un vot cada quatre anys, això vaja descobriment que vosté mos fa.
Això ho tenim ací prou sabut tots els qui estem ací, eh, la democràcia a més d'això és algunes vegades una cosa tan senzilla com tindre només que sentit comú.
Només això.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchísimas.
.
.

Señor Arnal, por favor, su turno de intervención se ha terminado.
Así que no cierre usted las intervenciones.

Se da por terminado el debate.
Muchísimas gracias al conseller, por haber venido esta tarde a comparecer a esta comisión y se suspende la comisión, que continuará cuando la mesa dé el orden del día y será comunicado a ustedes.

Nada más y muchas gracias.

 

*(S'alça la reunió a les 18 hores i 55 minuts)*