Ind%C3%BAstria%9395890155.html





Comissió d'Indústria i Comerç, Turisme i Noves Tecnologies, realitzada el dia 27 de juny de 2022.
Comença la reunió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la diputada senyora Laura Soler Azorín .
Reunió número 18.

La senyora vicepresidenta:

Buenos días.

Tiene la palabra el secretario para ver si hay cuórum.

El senyor secretari:

Gracias, presidenta.

Buenos días.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Presidenta, sí que hay cuórum.

La senyora vicepresidenta:

Todos ustedes tienen copia del acta anterior.
Si no hay ninguna objeción, se aprueba por asentimiento.

Elecció del president de la comissió

La senyora vicepresidenta:

El segundo punto del orden del día es la elección del nuevo presidente de la comisión.
Ahora le paso la palabra al secretario, para que pase lista y, conforme vaya pasando lista, pues, vayan viniendo ustedes a votar.
(Pausa)

El senyor secretari:

Gracias, presidenta.

Pasamos a llamar a los señores parlamentarios y señoras parlamentarias para la votación.

(El secretari crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna.
El secretari fa l'escrutini)

Doncs, 1 vot en blanc i 10 a favor de Vicent Marzà.
Nomena'l ja president.

La senyora vicepresidenta:

Queda proclamat Vicent Marzà com a president i li demane, per favor, que ocupe el seu lloc ací.

(El diputat elegit ocupa la presidència)

El senyor president:

Bé, bon dia a totes i tots.

Primer que res, moltíssimes gràcies per la seua confiança per desenvolupar aquest càrrec en aquesta comissió.
I sí que els hi dic ja també que intentaré ser el més just possible en el repartiment dels torns i que puguem tindre una bona sessió.

Moltíssimes gràcies, deia, i per tant comencem.

Gràcies a la vicepresidenta, que ha fet de presidenta en aquesta votació.
Evidentment, als funcionaris de la cambra i al secretari, per haver fet la seua funció tan bé.

Compareixença del secretari autonòmic de Turisme, senyor Francesc Colomer Sánchez, per a explicar la possible implantació de l'impost sobre les estades turístiques en la Comunitat Valenciana, anomenat taxa turística, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 49.
775)

El senyor president:

Comencem, per tant, amb el tercer punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del secretari autonòmic de Turisme per a explicar la possible implantació de l'impost sobre les estades turístiques a la Comunitat Valenciana, anomenada taxa turística, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular, acumulada a la sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos, també acumulada a la sol·licitada tant pel grup parlamentari PSPV-PSOE, Compromís com Unides Podem, així com a aquella sol·licitada pel Grup Parlamentari Vox.
I, per tant, així es desenvoluparà aquesta sessió.

En eixe sentit, agrair al secretari autonòmic que avui ens acompanye.

Com saben, la sessió es desenvoluparà en tant que el secretari autonòmic tindrà una primera intervenció amb temps il·limitat, el temps que necessita per tal de fer les seues aportacions al debat.
Tot just després, tindrem les seues intervencions, per cada grup parlamentari, seran sis minuts per als grups parlamentaris Vox, Ciutadans, Partit Popular; tot just després, tres minuts per part d'Unides Podem, Compromís i PSPV.
Tot seguit hi haurà, altra vegada, la resposta del secretari autonòmic per temps il·limitat.
I aquells grups parlamentaris que vullguen fer la rèplica, la faran per raó de tres minuts cadascú.
Tancarà el secretari autonòmic amb tres minuts també, per a poder desenvolupar.

Així és que, fets els preàmbuls i sabent què és el que ens anem a trobar amb la gestió dels temps, li done la paraula al secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, per tal que faça la seua primera intervenció il·limitada en el temps.

Gràcies.

El senyor secretari autonòmic de Turisme:

Molt bé.

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Senyories, un honor comparéixer davant la petició de tants grups.

En primer lloc, inevitable, felicitar el nou president de la comissió, el senyor Marzà.
Gràcies per tot el que ha fet sempre en defensa de la ciutadania i del nostre poble.
I molta sort en la tasca que li aguarda en este espai legislatiu tan important com és la comissió, que també fiscalitza l'acció de govern, que és el cas que avui ens convoca.

Aquesta acumulació de peticions de compareixences giren totes al voltant de la taxa turística, que no és una taxa que és un impost, que no al turisme, sinó a l'allotjament reglat.
Vull dir, són matisos importants per ubicar, per contextualitzar bé el tema que ens convoca i ens ocupa.

En primer lloc, vull mostrar el respecte absolut -i subratlle el que acabe de dir- per totes les opinions existents lligades a un fet que pot despertar, sense dubte ha despertat, controvèrsia i disparitat de criteris.

La primera consideració és que es tracta d'una iniciativa, d'un debat, cursada, originada, residenciada en la seu parlamentària -hi ha divisió de poders.

De mi, avui, poden esperar… i és un honor comparéixer i vindré i he vingut per a parlar d'esta mateixa qüestió tantes vegades siga requerit.
De mi trobaran respecte a allò que vostés puguen decidir en el curs de les tasques i els reptes i de l'agenda parlamentària que tinguen.
I poden rebre també, òbviament, en un espai de llibertat de paraula, en el qual estem, l'opinió, una opinió clarament contrària a l'aplicació d'este impost.
Continue pensant que és un error.
I, arribats aquí, doncs, com deia, no?
, de moltes maneres, ojalá pase algo, que sempre he expressat també; ojalá pase algo -no?
, és una cançó preciosa- que te borre de pronto, una luz cegadora, un disparo de nieve, para no verte tanto y para no verte siempre, que és el que li passa a este tema, que fa molts anys que apareix, reapareix, torna, retorna.

I, un poc, la meua opinió subscriu la hipòtesi o aspira a una reflexió ulterior i a ojalá pase algo, tant de bo passe alguna cosa que ens faça, col·lectivament, rectificar perquè són molts anys causant pertorbació i malestar d'una manera certament infructuosa al si del sector, que porta molts anys vivint sota el planejament permanent d'un impost en tota classe de conjuntura, no?
, que hem passat, i algunes han sigut molt greus i molt dures.

Jo crec que el parlament, i és un missatge positiu que vull compartir amb vostés, té la gran oportunitat de reflexionar, d'escoltar, de valorar i de rectificar -rectificar és de savis i de demòcrates-, rebuscar en eixa vella capsa de ferramentes que les democràcies més avançades han tingut sempre i extraure una de les eines, de les armes, de les ferramentes més potents que tenim, que es diu diàleg.
Diàleg amb el sector.

Este parlament va aprovar en el 2018 una llei de turisme, oci i hospitalitat que fixa nou valors i dotze compromisos, on se subratlla d'una manera molt clara que el model de governança turística seria de corresponsabilitat, de participació del sector.

Aleshores, fer coses fora de l'òrbita o clarament oposades, confrontades al sector està, d'alguna manera, fora dels paràmetres de la governança que teníem establida per llei, i això està en els antípodes d'aquesta proposició de llei, que clarament se situa en contra de la voluntat del sector.
Per tant, els valors, els principis, els compromisos fixats en la llei no es materialitzen aquí.

Escoltar al sector d'una manera activa, proactiva, escoltar significa variar.
Escoltar i quedar-te al mateix lloc és un exercici que és plausible segurament, és legítim, però no és el més desitjable.
Ho dic conforme ho pense i des del respecte a qualsevol postura.

Examinar el moment que vivim; contextualitzar després de la pandèmia duríssima, una crisi econòmica brutal, quantificada amb unes pèrdues molt severes; una generalitat valenciana que ha pres decisions de rebaixar les taxes; un govern de la nació que està prenent decisions de rebaixar l'IVA, els impostos, tota la cistella fiscal, i paral·lelament, el parlament valencià construint un nou impost.
Són situacions sobrevingudes que ens inspiren…, que deurien inspirar la voluntat de repensar, de reflexionar al voltant d'una proposta que és absolutament legítima -fins ahí podríem arribar- i respectada i respectable, com és la voluntat d'implantar un impost nou.
Però la conjuntura, allò que ens envolta també és important tindre-ho en consideració.

El sector que més ha perdut, perquè s'ha produït una qüestió que passa poques vegades en la història, que és la contracció simultània, sincrònica de l'oferta i de la demanda, que en termes col·loquials podríem resumir com tot tancat i tots tancats i tots confinats.
Vull dir, és la tormenta perfecta per a arruïnar la indústria dels viatges, de la interacció humana, de la mobilitat.

Aquí, en este sector anomenat turisme, no hi ha estocatge, no hi ha estoc que pugues tu, quan escampe la crisi, quan escampe la boira, continuar caminant com si res no haguera passat.
L'estoc s'acumula i surt en molts altres sector.
Temporada que es perd en turisme, temporada que no torna.
Són pèrdues irrevocables i irreversibles.

Un sector que no deuria estar -jo ho pense sincerament i ho vull compartir amb vostés- en la diana fiscal de ningú i, en estos moments, molt especialment.

L'acord d'aquest impost apareix en plena sisena onada, la més dura en termes d'esgotament mental de la societat i del sector en qüestió, en un moment de por.
La sisena onada no va a ser qualsevol.
N'havíem viscut moltes, ens n'havíem mig alçat d'unes quantes, però el sentiment més pertorbador que hi ha per a una persona i per a un col·lectiu, i també per a l'economia, és la por, que és el dissolvent social més terrible que hi ha.
Un moment de cancel·lacions, de pèrdues, un mercat internacional sense el qual no s'entén el nostre volum i el nostre model ple de dificultats.

Després se registra la proposició de llei en moments de guerra, de més incertesa… sobre la incertesa d'inflació de dos dígits en un moment donat, d'elevació de preus de costes de producció energètics -què els vaig a contar-, signatura de convenis, malgrat tot, que milloren a l'alça la relació laboral -vull dir, el sector estava implicat també en un moment on els números eren més complicats de quadrar que mai-, la congelació de preus de l'Imserso.
Ho dic per a aportar-los d'una manera no creativa, perquè no soc una persona especialment brillant, però sí elements de reflexió que estan en l'imaginari col·lectiu, estan publicats i que poden ajudar a una reflexió sobrevinguda.
Com és tot en esta vida, sobrevingut, perquè hem perdut el pensament i les llums llargues…, no les hem de perdre, eh?
, però que la mateixa quotidianitat fa que la…, no la improvisació ni l'espontaneïtat, però sí la necessitat d'una agilitat de pensament, d'acció, de canvi de guio ha de formar part del nostre modus vivendi i modus operandi, i de la capacitat de reaccionar també, dels parlaments, de la vida, de la política, de la política com la vida mateixa.

El tema de l'Imserso, que és un tema sobrevingut.
El tema de congelar els preus de l'Imserso sobre un programa que té dues ànimes, la social i la turística-indústria-ocupació.
La social…, bé, l'envelliment actiu, inqüestionable, és un programa d'èxit, però que en els últims anys ja venia descansant sobre les pèrdues claríssimes del sector turístic.
Ni tan sols canviar diners, sinó perdre, o siga, descansava sobre l'altruisme i les pèrdues del sector turístic.

L'anunci en un moment de pujada del 20 % d'uns determinats costos de producció, un 30 % a altres, un 4 % a altres, el més baix… Vull dir, una pujada molt significativa del que significa l'oferta, el producte turístic.
Congelar els preus és una decisió que altera en gran manera la viabilitat, la sostenibilitat del sector en moments de desestacionalització, on és molt important també preservar l'ocupació; consolidar equips, plantilles, qualificar-les, professionalitzar-les i tal.
És un element nou de reflexió respecte a la sisena onada, que ja teníem alguns indicis que l'Imserso…, ja feia anys que estava com a molt estancat, que tot cridava a reinventar-lo, a consensuar, a dialogar com garantir-nos 40 anys més de programa d'èxit, com havien sigut, o 30 anys de nou Imserso per a bé, reformulat, reinventat.
Però la notícia de «aquí no se mou res, aquí congelem preus encara que els teus costos de producció siguen el 30 % o 40 % més cars», vull dir, això també és un element sobrevingut, que jo crec que ens ha de fer repensar qualsevol nova figura tributària damunt d'este sector tan patidor en eixe sentit.
Torne a insistir, no deu ser la diana fiscal.

Una proposició que, a més, en la seua formulació…, me corregiran si m'equivoque, però evita l'informe del Consell Jurídic Consultiu i del Comité Econòmic i Social.
Jo crec que són opinions qualificades, rellevants en la fulla de ruta, en la traçabilitat d'una llei que puga gaudir de tots els elements de qualificació, de seguretat jurídica.
És un procés, el triat, plausible, respectable, però que a la millor també podria ser el que acabe de dir un element de reflexió per a qualificar democràticament… per a qualificar la polifonia de veus que en altres lleis aporten, no?
, aporten per la mateixa definició del camí triat.
Ací s'ha triat un camí que evita…, me corregiran si m'estic equivocant, però que evita informes que són molt importants per a saber el producte legislatiu final…, el desenllaç final que estem preparant, treballant o en disposició d'aprovar.

Crec que són aspectes, insistisc, que poden ajudar a repensar el fons i la forma.
I avui és una compareixença complicada per a mi, m'excuse dir-los que és complicada per a mi.
Ho poden preveure fàcilment.
Per això he vingut en un…, vull dir, quin plantejament?
Quin enfocament?
Doncs la idea d'aportar motius per a una reflexió.
Crec que un parlament en l'espai de la paraula i de la reflexió.

Rectificar no és debilitat, no és feblesa.
Rectificar és fortalesa.
Rectificar és lideratge.
Rectificar dona credibilitat i confiança a la gent.
Depén de l'esquema de valors.
La vida tot és percepció, on t'ubiques tu…, no canviar mai.

Mire, crec que és un aniversari importantíssim el de Fuster, els seus aforismes excepcionals.
I dia: «Reivindiqueu sempre el dret a canviar d'opinió: és el primer que us negaran els vostres enemics».
Per tant, canviar d'opinió no és roín, no és una malaltia.
És una virtut, és un do, de vegades.
Canviar no per canviar, sinó canviar perquè el món ha canviat.
Perquè el món en els darrers mesos ha canviat.
Des d'aquella vespra de discussió de la llei de pressupostos del 2022, quan van subscriure determinats grups esta proposició, amb tota la legitimitat del món…, jo sé el que significa pactar en temps sumaríssims, amb les dificultats, amb les opinions de tots.
Només faltaria que això no me causara un respecte absolut.
Però és que en sis mesos el món ha continuat canviant i, probablement, per a mal.
Per això canviar no és roín.

En l'argumentari personal o del meu equip a l'hora de fixar posició al voltant d'aquesta figura tributària, sempre he mostrat un repertori dispers.
Jo vull posar l'accent en esta qüestió de caire econòmic, empresarial, social, estratègic, però també, i per a mi el més important, el conceptual, el filosòfic, ètic o estètic.
No m'importa.
No sé si açò és naïf, cursi o el que puga semblar, però per a mi és molt important, i tractaré d'explicar-me.

De Laffer a Kant, una vegada vaig escriure.
Laffer, l'economista, que ja en Al-Àndalus hi havia matemàtics que havien descobert que no per més pressió fiscal s'acaba recaptant més.
Hi ha un punt en la corba de Laffer, de l'economista, que… deixes de ser competitiu i, aleshores, deixes de recaptar el que tu inicialment a la millor ben intencionadament -entre cometes o sense cometes- podries haver-te fixat.
El nostre és un model de models.

En el model vacacional…, la Comunitat Valenciana és un sistema de models diversos.
No té res a veure Benidorm amb la Tinença de Benifassà… amb Xàtiva, Benicàssim, Cullera, Culla, Morella… Podríem parlar d'una riquesa excepcional, d'una fertilitat de productes, d'experiències impressionant.
Per tant, una mirada superficial, única és un error.
És un error.

El nostre és un model de models.
En el vacacional, que és on jo voldria situar l'argumentari de caire més econòmic, que no és un argumentari menor perquè és el l'argumentari del sector, perquè has d'escoltar un element… una porció molt important del teu PIB i del teu model productiu.
En el vacacional, que és el model més contractat prèviament, més concertat, més intermediat per la via de la turoperació…, que, per cert, soc dels que pense que cal programar el final de la dependència excessiva de la turoperació, com cal programar el final de la dependència patològica del petroli, descarbonitzar i moltes altres programacions d'allò que és tòxic.
També, la intermediació en un moment donat, però necessitem temps, el rodatge, preparar-nos per a…, i en això estem també.

Per què?
Perquè la gran turoperació també, en un moment donat, pot alçar-te, pot desplomar-te, pot descartar-te, pot modelar-te com a producte, com a preu, te pot extorsionar.
Pot fer moltes coses bé i moltes coses malament.
I hem conegut de tot.
Però hi ha un component molt important pel patró de consum de molts mercats emissors que continuen sent molt sensibles al preu i a la turoperació, i totes les destinacions en les fires offline, online busquen la turoperació per a concertar milers o quants més llits, millor…, llits, reserves, viatges, paquets turístics amb molta antelació, temporades prèvies, que és com funciona l'operativa i es com se competix en eixe mercat anomenat món.

Si se poguera augmentar tan fàcilment el preu d'este segment, diguem, o d'este model de proposta turística no dubten que ja s'haguera fet.
El mercat se regula i els actors turístics ja saben fixar el preu.
I trobar el punt d'equilibri és la clau de volta d'este negoci.
I si no ens aproximem als que ho entenen i te poden explicar com funciona realment este negoci, si ens quedem en «yo cuando viajé a Roma sí que pagué la tasa», és una aproximació molt superficial de l'experiència individual que has tingut tu, però cal anar un pas més enllà.
Ho dic perquè també seria formidable trobar-te un debat d'arguments amb cert calat i coneixement de causa.

Parlem d'omplir milers de places durant molts mesos de l'any.
Parlem d'això per a entendre les xifres, l'ocupació, el PIB i tot el que representa i tira, a més, la cadena de valor de la innovació del sector turístic.

No és adequada una aproximació molt superficial que s'ha fet de vegades com un esquema binari de treballadors i empresaris, els de de dalt i els de baix.
Eixa lògica a qui no acaba de quadrar, eixa lògica jo l'entenc en molts àmbits de la vida, els la dialèctica pura, però, eixe marc aquí no compta especialment.
És un tema al que cal aproximar-se, i, de vegades, perquè no sé si s'ha fet adequadament, al departament de comercialització, al departament de màrqueting de cada empresa, i trobaran que la textura, la fisonomia de la immensíssima majoria de les empreses turístiques valencianes són negocis familiars, són pimes xicotetes que han de fer molts números per a sobreviure.
Eixa és la realitat.
No tenim grans cadenes, ni multinacionals, ni especuladors, ni depredadors; jo no estic parlant d'este sector, ¿eh?
, estic parlant del sector turístic; no confondre amb la locomotora immobiliària i amb altres històries pretèrites que en algun moment poden haver confós en l'imaginari de què estem parlant aquí.

Els departaments comercials de màrqueting són els que tenen una paraula molt rellevant, molt qualificada, almenys per a mi, a l'hora de prendre una decisió i per a enterar-me de què va esta història, que negocien al cèntim.
Sobretot, cal saber què significa el RevPar, el GopPar, són les mètriques de rendibilitat d'una habitació, d'un allotjament, d'una plaça.
Necessitem remuntar prou encara en la nostra comunitat, en allò que és la franja vacacional necessitem el RevPar, que és un dels indicadors que fixen la rendibilitat d'una habitació, d'una sèrie de paràmetres que ara tampoc és el cas de desgranar-los aquí, no ens fixen una situació a la que poder anar afegint més quota, més impostos, més pressió.

La taxa o l'impost acaba, acabarà, acaba perquè, de vegades, s'ha fet la distinció, «no, és que no la paga el sector, la paga la persona, la paga el visitant»; això, en este model de negoci no és així.
Acaba sent assumida per la mateixa empresa perquè se negocia, perquè és ingenu pensar com de vegades hem escoltat que «no, si no se sap», i és quan vas allí, que ja te'n vas i ja has pagat, que et diuen, «eh!
, un moment, ara anem a pagar-li la taxa»; això no funciona així.
La turoperació concerta, torne a dir-ho, en molts mesos d'anticipació, a la millor en una temporada o dos, milers de llits en preu tancat, que, per cert, enguany, malgrat tota la inflació i malgrat tots els encariments que s'han produït d'una manera sobrevinguda, els nostres hotelers són deutors d'aquells contractes tancats de fa un any o dos i no han pogut repercutir en el preu.
Esta és la dinàmica i la lògica que hem d'intentar, eh?
, i a mi també em costa, de vegades, entendre per tal de parlar amb cert coneixement de causa, és la mateixa operativa de la indústria turística la que funciona així.

Reduirà, per tant, encara més els marges ja de per si deteriorats.
Mireu, o miren vostés, en el 2019, si parlem de fiscalitzar i de tindre una política tributària davant, el sector turístic, en el 2019, a nivell de Comunitat Valenciana, va reportar, el sector turístic, 3.
849 milions d'euros de recaptació fiscal.
Els turistes no venen de gorra, això és el que va significar i vull posar-los en consideració aquesta xifra, és un estudi rigorós d'Impactur.
En el 2020-2021 es varen perdre o deixar d'ingressar 14.
000 milions, van haver-hi en pèrdues al nostre sector turístic.
Ara, estem en eixos mesos, en eixe temps que toca tornar, perquè, al final, el passat sempre torna, va ser un moment d'un esforç keynesià enorme que ha fet el govern, que han fet tots els governs per intentar mitigar, pal·liar els moments duríssims, les hores més amargues, les pèrdues, les cancel·lacions, el tancament, però, ara toca tornar, sempre tornen els bancs, ara toca tornar els ICO.

La recuperació del sector no coincidirà amb la tornada de la demanda, que és veritat que es parla d'una demanda embassada, que diuen, d'un sentiment de revenge, que diuen en els mercats, de venjança de tota aquella gent que té moltes ganes per una qüestió terapèutica de salut mental.
Este matí llegia un informe d'una universitat nord-americana que tractarà de vincular el que és el turisme amb el que són les estratègies de salut pública, perquè viatjar és importantíssim, no?
, jo sempre dic que és la quarta o la quinta fase de Pfizer, de Moderna o d'AstraZeneca, és viatjar, és exaltar la vida una altra vegada.

I esta demanda embassada però, també, a la millor, té data de caducitat, i cal estar també molt pendents que aquest estiu pot ser una gran eclosió que no ens enlluerne més del compte, una gran eclosió numèrica de persones.
Això no vol dir que siguen negocis especialment rendibles per molts motius, un dels quals ja he explicat abans, i que, per tant, cal superar mirades superficials, mirada reduccionista, perquè també he pensat sempre que l'impost sobre el turisme és reduccionista.

Hi ha estudis, de sempre, no?
, i he citat algun teòric, és un coneixement molt compartit arreu del món; en deu dies, una família estàndard, en deu dies de vacances, pot consumir una cistella de l'ordre de noranta o cent productes o serveis vinculats al turisme.
El turisme no és sols la pernoctació, no és sols l'allotjament, cap al que va adreçada la taxa o l'impost en qüestió, és una mirada reduccionista.
Hi ha quantitat…, des de l'avió, que, per cert, és el que més contamina, si la taxa o l'impost té una certa vocació mediambientalista de sostenibilitat deixes fora a aquells que han de fer esforços i han de córrer més que ningú cap a la descarbonització que és precisament… Tot comença, tot comença somiant el viatge, el customer journey, el que és l'experiència comença pensant el viatge; després, probablement, agafant un avió, que este quedarà lliure, jo no estic proposant taxes per a ningú, ni impostos per a ningú en esta compareixença, però, per exemple, tota la cadena de valor, la part que correspon al transport deutor i consumidor del petroli i dels derivats queda lliure de l'impost.

Per tant, des que agafes el taxi, l'hostaleria, la restauració, el pub, els comerços, una farmàcia, consumixen cultura, un teatre, un festival, mil històries que conformen el que és l'experiència turística completa, i ¿només et quedes en l'allotjament per a gravar, per a penalitzar, per a tributar, per a…, com a subjecte passiu?
Trobe que d'entrada és un exercici reduccionista, complicat d'explicar.

Jo, de vegades, en altres compareixences he parlat de les grans superfícies comercials en determinats productes, per exemple els festivals, per exemple.
L'impacte tremend en guanys d'alguns negocis, que em sembla molt bé, no estic aquí per a opinar, ni per a redirigir impost, ni per a ubicar-los en el mapa o en la cartografia tributària de res, però hi ha quantitat d'elements de la cadena de valor de l'experiència turística que queden fora de la mirada d'esta proposició de llei, que probablement són els que més impacte tenen, i no en el millor sentit de la paraula, i els que més guanys tenen en el marge comercial, vull dir, en això també sempre he albergat o he abrigat un dubte que no he trobat mai la solució.
A més, sols l'allotjament reglat és el destinatari d'este impost; l'oferta d'allotjament no reglat, el residencial, és substancial en la nostra comunitat, en massa crítica és similar al reglat o més, i l'excursionisme.

Vull dir, hi ha tota una sèrie de factors vinculats al que anomenem, o podria ser, en una primera aproximació, el fenomen turístic, que quedarà fora.
L'allotjament reglat, el que paga, tributa, genera ocupació, transparència, etcètera, és el que queda retractat en esta nova fiscalitat que es busca, i tot el residencial i el no reglat, que és una component enorme de la nostra proposta de valor, inclús , no tinc cap problema, en la nostra proposta objectiva, queda fora del que és el radar… Bé.

L'altra gran qüestió -i vaig acabant-, que sempre s'invoca en termes de l'oportunitat d'este impost, és la defensa de la sostenibilitat.
Precisament, el dia que se subscrivia l'acord en seu parlamentària, un acord absolutament legítim, torne a insistir, s'estava produint la conferència sectorial de turisme d'Espanya i en la Comunitat Valenciana rebíem la primera assignació, en ordre als plans de sostenibilitat turística en destí, per valor de 150 milions d'euros.

No sé si coneixerem, em pose en primera persona, molt bé minut i resultat, l'estructura, l'arquitectura administrativa de la Generalitat Valenciana; el tema és poder dirigir, i el tema és poder arribar puntuals a complir amb el Next Generation, no aquí, a tota Espanya, eh?
És un sentiment compartit per totes les administracions i els col·legues de totes les autonomies de qualsevol signe polític, saber dirigir el Next Generation, que venen absolutament enfocats a la transformació digital, a la sostenibilitat i al ODS, és a dir, justet allò que, en la millor de les versions, o dels argumentaris que es fan en defensa de la taxa, o de l'impost, s'explica, justet en el moment que més fons anem a rebre, que la gran incertesa generalitzada a tot arreu és com digerir-los i com tramitar-los en temps i forma, justet és per a eixe objectiu.
Vull dir, tenim més fons que mai, més que en vint anys anteriors a Europa, per a la transformació energètica, digital, per a la sostenibilitat, etcètera.
València ciutat, només 7,5 milions d'euros en el primer dels programes que han sortit publicats.

Benidorm, que és una de les grans capitals turístiques d'esta comunitat i d'Espanya, és la ciutat compacta, ja no hi ha especialista, arquitecte, dissenyador, gent que es dedique a examinar la sostenibilitat d'eixa smart city, la sostenibilitat de les ciutats.
És la ciutat més sostenible, té un 95 % d'eficiència en la gestió hídrica; el 70 % dels desplaçaments a peu, la mobilitat sostenible, es donen a Benidorm, molt per damunt de qualsevol altra ciutat turística o no.

A més, fixen-se vostés, és una taxa o un impost adreçat a l'allotjament, quan el darrer programa que penja del Next Generation, el component 14, dels fons europeus, que és la de turisme, el primer que apareix adreçat no a les administracions públiques, que són 150 milions, que he dit abans, els plans de sostenibilitat turística, eixe és el nom que tenen, sinó el primer programa que apareix adreçat al sector privat és precisament, que em pareix un error, que ja ho vaig dir i ho vàrem assenyalar com a Comunitat Valenciana en el darrer Consell Espanyol de Turisme, que s'ha d'obrir a altres sectors, però el primer sector és el de l'allotjament en un programa específic d'eficiència energètica i economia circular, sols per als allotjaments.

Vull dir, sumem-li, o siga, anem ara a dissenyar un impost nou en nom de la sostenibilitat, o en nom de no sé exactament què perquè també és molt dispers l'objectiu final d'este impost, si és per a l'emancipació dels joves, si és per a moltes coses, conforme s'ha dit, per a…, en fi, no em toca a mi fer aquesta reflexió, és una reflexió parlamentària, però que precisament arriba en el moment en què el món de l'allotjament reglat va a rebre específicament més recursos que mai per a fer estes transformacions.
La primera anualitat crec que és de l'ordre de 19 milions d'euros en la Comunitat Valenciana.

Però, l'argument més important per a mi no és l'econòmic, ho torne a dir, són arguments que escolte al sector perquè diuen: «No, és que empatitza amb el sector».
El secretari autonòmic de turisme amb qui ha d'empatitzar?
Amb el sector porcí d'Extremadura o amb el sector turístic de la Comunitat Valenciana?
És prou evident.
Però, l'argument econòmic per a mi, i ho dic, no sé, assumint un risc, assumint un risc, però, em ve de fàbrica el risc, no és l'econòmic; encara que fora un cèntim a la setmana, estaria en contra de la taxa.
I ho he dit sempre, eh?
, no ara, i, a més, vostés m'ho han escoltat segurament.
Mai penalitzaria el viatge, mai!
Mai penalitzaria el turisme, per molts motius, i en el món postpandèmic també, perquè el turista paga tota classe d'impostos ja.
Vull dir, en pandèmia me va quedar clar, hi ha un escriptor candidat a Nobel, que no sé si ho arribarà a ser mai, que va dir: viajar es fascinante porque te da tamaño de bola.
En escoltar esta frase em va quedar clar que mai més la taxa ni l'impost, que no, que no toca penalitzar el viatge, que no és més que una ressonància d'algo que va dir en clau molt més acadèmica Kant en 1795, quan va dir: «Ningun ciutadà, ninguna persona deuria sentir-se estranger en la terra d'un altre per ser aquesta una superfície esfèrica».
Tamaño de bola.
Vull dir, eixe món cosmopolita sense fronteres, en la vida tots som turistes, o visitants, o hostes, o amfitrions, o juguem de local i de visitants, vull dir, penalitzar el viatge és per a mi un error conceptual, si volen filosòfic, fonamental.

I després un altre argument que també probablement són els dos arguments que he escoltat.
Primer, que quan hem anat a Roma o a grans capitals se paga podíem parlar de molt.
I després l'altre, que paguen els de fora, que paguen els de fora.
Jo esta frase convidaria també a repensar-la.
És terrible l'estigma que es genera, d'ahí a algun tipus de fòbia, no vull passar-li cognom a la fòbia, hi ha no res.
Com es pot dir que paguen els de fora?
Els de fora?
Però si és un argument que ens atrapa per darrere als propis valencians.
El turisme nacional, el 62 % del turisme nacional, és valencià, som nosaltres mateixa viatjant per la mateixa Comunitat Valenciana.
Vull dir, fins ahí és un error de percepció, o de comptabilitat o d'un error claríssim.
A banda que és un error per a mi de civilització, un error de concepció de les persones, de la societat, de les fronteres.
Que paguen els de fora?
Els de fora és probablement la clau, esglaó més dèbil, més feble de la cadena.
Els de vora no voten.
És molt fàcil que paguen els de fora.
A mi me preocupa moltíssim el tenor d'esta línia argumentaria.

Abans de l'eclosió del turisme el centre històric ja havia perdut.
Ho dic perquè de vegades també es culpabilitza al turista de moltes coses.
Ja havia perdut certa ànima.
El tema del comerç, el tema del comerç tradicional, històric, l'eclosió de les grans superfícies, d'un patró de consum diferent, d'un mon global.
Vull dir, el centre històric abans, parle, per exemple, de València ciutat, ja havia perdut el registre més autèntic.
Que, per cert, els turistes no vénen buscant franquícies i no vénen buscant, en un món global tot pot circular i te pots trobar de tot a tot arreu, però no són els turistes que ens trien els culpables que nosaltres a la millor, per problemes de gestió domèstica, no hàgem sabut cuidar les essències del nostre espai vital, no.

L'argument més escoltat, com deia abans, és que quan viatgem hi ha ciutats que l'origen de l'impost o de la taxa en molts llocs no té precisament una vocació turística, d'una indústria de l'hospitalitat, sinó que a la millor legítimament la motivació és el caladero fiscal tributari i de tots els colors, eh.
Perquè quan se parla el gran error és pensar que aquí la dreta i l'esquerra està posicionada, és un enorme error.
Si tu examines la implantació de l'impost o la taxa de moltes ciutats, doncs han sigut partits polítics de tot caire, d'esquerres, de dretes, de centre, demòcrates, cristians, conservadors, lliberals, etcètera.
És impossible triar una traçabilitat coherent en el que és l'aplicació d'una política fiscal determinada.
I no es bo polititzar, i també els vull traslladar este missatge.
El turisme és un tema d'Estat on no és bo polititzar la qüestió per a res.
En 2012, quan es va pujar l'IVA cultural va ser devastador per al producte cultural, per al turisme cultural, i d'això se n'ha parlat poc.
I són conjuntures, són moments, la taxa, l'impost, de vegades també diuen, no, és que es defén a determinades associacions.
Mire, en contra de la taxa s'ha posicionat, no només d'allotjament, sinó tota la cadena de valor de la indústria del sector del fenomen turístic de la comunitat, que, torne a dir-ho, té una fisonomia, una textura, una idiosincràsia d'empreses la immensa majoria petites, xicotetes, familiars.
Totes les organitzacions vinculades al turisme, més enllà de l'allotjament, s'han posicionat contra la taxa.
Però nosaltres no sols en eixe sentit hem mantingut, lògicament, era previsible, una sintonia amb el sector.

Supose que cap responsable públic estaria d'acord en què el sector que té la responsabilitat i l'honor de representar se li aplicarà un impost, no és tampoc tan estrany.
I en democràcia pues mantindre una diversitat de posicions i a la millor no coincidir al cent per cent els que estem en una mateixa esquadra política doncs no deuria ser un cribratge.
No és que estic fent ús del comodí de la diversitat o del dret a discrepar, no sé si estic fent ús, però és lògic i previsible.
Ningun responsable aplaudiria en les orelles un nou impost cap al seu sector.
Però és que no hem estat sols en el sector en esta matèria, en la preservació del paisatge dels Alforins, davant de qui fora hem estat, davant de les fotovoltaiques que podien permutar o transmutar una metamorfosi d'un paisatge, d'una gent que ja sap que volia ser de major, vinaters, turisme cultural, agroturisme, viure del vi, viure del paisatge.
I és un gran dilema, descarbonitzar ràpid l'economia, perquè estem en el temps de descompte, d'una partida, no hi ha pla B, la ferida tremenda del planeta per l'era del petroli, però posar en risc el paisatge és un gran problema.
I hem estat al costat, és un gran dilema que hem de resoldre, com segur que este parlament ja ha fet en intel·ligència, en audàcia, en compatibilitats, esforçant-nos, que és una història que jo crec que encara podem fer-ho per a evitar el nou impost.

I hem estat al costat de l'agroturisme, de la viticultura, de l'oleoturisme, quan s'ha compromés el paisatge de les oliveres o el paisatge de la viticultura.
Jo estic en contra de la MAT.
Estes multinacionals no respecten, no a la gran associació o al gran empresari turístic, sinó no respecten a un anònim d'un mas que ha fet una casa rural.
I això hem preocupa, i amb la mateixa vehemència m'he mostrat i ens hem mostrat.
Persones anònimes que res signifiquen per a les multinacionals de l'energia ni de la llum.
Al costat de la lluita i del miracle que és organitzar un festival de música en esta comunitat i en altres comunitats també, les mil variables.
L'altre dia també, en una història, el projecte de llei de les professions esportives, que era inicialment i han fet a estes Corts un jaque mate al sector de les xicotetes empreses del turisme actiu, i ahí el meu departament, que tinc l'honor de maldirigir o del que siga, hem estat al costat del turisme actiu, perquè pensem que era duríssim i que anava a significar, supose que se rectificarà, que s'ha escoltat la gent i que el desenllaç definitiu d'eixe producte legislatiu compatibilitzarà el sector del turisme actiu, el petit sector del turisme actiu, molts anònims que treballen en espais de pèrdua demogràfica i que ajuden a consolidar economia i població.
Que es puga rectificar.

O l'altre dia en la Confederació Hidrogràfica del Xúquer o en Costes, entitats que són duríssimes per la seua manca sensibilitat moltes vegades davant del sector turístic, pues en Montanejos defenent el tema del rafting de les xicotetes empreses que tenen enormes dificultats per a subsistir o les pròpies piscifactories que es poden construir alterant la línia d'horitzó de la platja, el paisatge.

Tenim mil causes, a banda de la taxa, on hem empatitzat, sintonitzat, entés, comprès, escoltat, defès, no poden esperar altra cosa del Departament de Turisme que servir al servir el sector turístic en les seues mil causes i greuges.

O l'última que hem fet, que és en el projecte o avantprojecte de llei de mesures per a l'any que ve, incorporar la pirotècnia en el que és un producte turístic de primer ordre perquè no siga tractada, intentar fer la nostra contribució perquè no siga tractada com un subministrament o un servei més, sinó com un espectacle artístic, pirotècnic, després de l'Any Berlanga, com no proclamar-lo, quan ens hem fartat tots de dir que per Berlanga va elevar a la cinematografia els trets identitaris dels valencians, com les bandes de música, el bullicio en las calles, la pirotècnia, etcètera.
Doncs tenen moltes dificultats el sector de la pirotècnia per a prosperar, i ser creatius i jugar a qualitat en este món global.
I, d'alguna manera, doncs també intentarem defendre'ls.

I no tinc la sensació d'estar al costat d'un gran lobby o defenent, no sé, el que no toca defendre en este moment.
El nostre deure i la nostra convicció és estar al costat del sector, el que el sector i la societat espera és que ajudem a remuntar.
No esperen pals en les rodes i, per tant, no esperen més impostos.

Vostés, en tot cas, tenen la paraula i tenen la decisió, i la que preguen segur que serà la més democràtica i la més legítima de totes perquè són les Corts Valencianes.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari autonòmic per la seua aportació.

I ara, tot just, té el torn de la diputada Cerdán, del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, per un temps de sis minuts, que tot just comencen a córrer des de ja.
Gràcies.

La senyora Cerdán Martínez:

Gracias, señor presidente.

No, es que pensaba que iba a ser por el registro de entrada de las solicitudes, pero, bien, no hay ningún problema.

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Buenos días, señor Colomer.
Buenos días y muchas gracias por estar hoy aquí otra vez explicándonos lo que usted piensa sobre la tasa turística.
Y, aparte de darle las gracias, le voy a dar la enhorabuena, la enhorabuena, porque es usted una persona muy valiente, que se ha sentado en ese sillón a hacer una gran radiografía, un gran relato de lo que es la realidad que está viviendo el sector turístico de nuestra comunidad.
Eso quiere decir que usted sí ha hablado con ellos, ha mantenido una escucha activa con ellos, se ha sentado, ha peleado democráticamente, tanto su posición como la de ellos, y al final, como bien usted ha dicho, se ha hecho, se ha tomado una decisión que sea buena para todos, entre comillas.

Todos tenemos muy claro o deberíamos tener muy claro lo importante que es el sector turístico en nuestras provincias, así como todo lo que hay a su alrededor, tal cual usted ha dicho, ya sea comercio, restauración, la hotelería propiamente dicha, el ocio.
Pero también hay un largo número de empresas, como pueden ser las empresas de mantenimiento, lavanderías, panaderías, los taxistas, las empresas de transporte que están ahí y también viven de ese turismo.

En estos momentos la Comunidad Valenciana lidera la mitad de la oferta de venta de hoteles disponible en España, junto con Andalucía y Cataluña.
En un año ha subido un 17 % y ha alcanzado, ha alcanzado los 90 hoteles, de los que la mitad pertenecen a la provincia de Alicante.
Eso es un problema como para seguir pensando en seguir subiendo impuestos o crear unos nuevos.

Es cierto, y estamos de acuerdo, en que el turismo está creciendo con respecto a 2019, pero en el tema de la rentabilidad no crece en la misma línea.
El encarecimiento de la luz, el combustible, las materias primas, la escasez de según qué materias primas hacen que la rentabilidad llegue a mínimos, y eso no es bueno para un sector que parte de dos años de endeudamiento y, como usted bien ha dicho, de que ahora tienen que empezar a pagar los préstamos ICO, y eso es un gran problema con la inflación que estamos teniendo encima de la mesa.
Sobre todo, usted también lo ha dicho, cuando el modelo de venta de plazas hoteleras en el mercado internacional impide subir precios como mínimo hasta el verano de 2023.
Hoy tenemos el sector del transporte en huelga y a los pescadores totalmente enfadados por el precio del combustible.
Yo mismo les puedo decir que, cuando empecé a venir a Cortes Valencianas, pagaba el depósito del coche 50 euros y esta mañana he pagado 111.
Con lo cual, quiere decir que, si a mí, como persona que viene a trabajar, me repercute, a todas las materias que se mueven por transporte, a todo lo que se tiene que mover con el transporte público y todos los demás sectores esta subida de precios les revierte en negativo, siempre en negativo.
A lo mejor, cuando una persona particular llena el coche para irse de vacaciones le da lo mismo, pero para la persona que trabaja todos los días no y es un gran referente.

Los empresarios hoteleros de nuestras provincias están trabajando en la misma línea de su secretaría autonómica, hacia el turismo sostenible, competitivo, adaptado.
Todo lo están asumiendo los empresarios, después de estar, como hemos dicho, dos años de pandemia, pagando religiosamente todos los impuestos.

Una de las preguntas que yo tenía para hacerle, señor Colomer, era si usted cree que, en estos momentos, lo más indicado era imponer esa tasa, a sabiendas de, si no había cambiado de idea, cuál iba a ser su respuesta.
Pero también le quiero preguntar, ¿qué opina de que cada ayuntamiento decida si quiere poner esa tasa o no?
¿No cree que ahí puede haber un enfrentamiento entre los propios municipios, entre los propios ayuntamientos?
, porque es lo que nosotros vemos, desde Vox.
O sea, es una forma de que, si yo tengo playa y usted también, si usted pone la tasa turística, se van a venir a la mía y no la suya.
Aunque puede sonar a tontería lo que estoy diciendo, es una cosa muy seria que, por ejemplo, la gente de los cámpines es algo que ha puesto encima de la mesa, ¿vale?

El sector turístico de España y, por ende, de nuestras provincias es un sector superviviente nato; contra más difícil lo tienen, más trabajan y pelean para sacar a sus familias adelante, porque eso es lo que hay detrás de todos los hoteles, sean de cadenas o sean hoteles familiares: familias.

Hace unos días escuchábamos a unos representantes del sector turismo y les preguntábamos qué necesitan que haga la administración por su sector y la respuesta fue clara y contundente: con que no hagan nada y no nos dificulten nuestro trabajo es suficiente.
Es una lástima que para los ciudadanos seamos un problema más en su vida y en sus negocios y no seamos la solución.
El espíritu de facilitar la vida ha desaparecido y somos un problema para la sociedad.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Ara té el torn, pel Grup Parlamentari Ciudadanos, el senyor diputat Carlos Gracia.
El seu temps també comença a partir de ja.

Gràcies.

El senyor Gracia Calandín:

Moltes gràcies, president.

Bueno, en primer lugar, darle la bienvenida a esta comisión de comercio, turismo y…

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Gracia Calandín:

…nuevas tecnologías y, como no puede ser de otra manera, pues, desearle acierto en el desempeño de su cargo.

Dicho esto, pues, bueno, buenos días, señor Colomer.

En primer lugar, agradecerle a usted su comparecencia hoy aquí, usted que es la máxima autoridad en materia de turismo del Consell.
Y, especialmente, pues, le agradezco su claridad en la exposición, su franqueza e incluso también, pues, como ha dicho la compañera, su valentía, porque reconozco que no debe ser fácil mantener su posicionamiento, mantener sus argumentos respecto a los efectos de ese eufemismo que es esta Proposición de ley, que nos llega por parte de los grupos que sustentan al Consell, de medidas fiscales para impulsar el turismo sostenible.
Digo eufemismo porque, claro, eso de impulsar el turismo sostenible no deja de ser una ambigüedad cuando, precisamente, pues, usted lleva siete años ya trabajando en la sostenibilidad turística o, como usted mismo ha dicho, pues, hay otras maneras de impulsar el turismo sostenible, como, por ejemplo, esas ayudas de los Next Generation.

Una proposición que a mí me gustaría recalcar, usted lo ha comentado, que no nace del gobierno valenciano, porque hoy mismo lo volvemos a comprobar en su comparecencia, tampoco nace de una política consensuada con el sector turístico profesional ni tampoco con los entes locales y en contra de esa corresponsabilidad participada, a la que usted hacía referencia, de la ley 18 que aprobamos en estes Corts.
Al final, es fruto exclusivamente de esa transacción entre unos diputados, algunos de ellos que ya no están en estes Corts.
Una transacción que, desde mi punto de vista, adolece de una de las cosas más básicas en política, que es la falta de empatía.
Una falta de empatía hacia un sector que, como usted ha dicho, ha sufrido en primera persona las consecuencias más duras de la pandemia, que a día de hoy siguen sufriendo las consecuencias de una subida del precio de la energía, una inflación desbocada…, al final, el otro día, comentaban que un incremento de hasta un 30 % en sus costes de producción respecto a los que tenían en el 2019.
Y, luego, además, un sector que, durante estos dos años de inactividad, pues, se ha tenido que ver fuertemente endeudado, con lo cual recuperar los niveles del 2019 no va a ser suficiente para esa recuperación y, además, una recuperación que está tremendamente condicionada a las amenazas económicas actuales.

Usted ha hablado de que la Comunidad Valenciana es un modelo de modelos.
Ha hablado de Culla, de Morella, de Benicàssim.
Bueno, pues, yo, a sus declaraciones de hoy, me gustaría añadir las de esos alcaldes de esos modelos que tenemos.
El alcalde de Benidorm dice: no se va a aplicar y de ninguna manera.
El de Gandía dice: no es la solución para los problemas que tenemos las poblaciones turísticas y ahora no es el momento para aplicarla.
Los alcaldes de Castellón, pues, bueno: el de Peñíscola dice que es inoportuna; la de Benicàssim, que es una medida errónea y que, en acuerdo plenario, su municipio ya ha dicho que no; el de Vinaròs, que no es el momento.
En fin, todos y cada uno de estos alcaldes o la mayoría en contra de la tasa turística.
Hosbec sabemos que lo consideran un auténtico palo en las ruedas este impuesto.
Y, frente a esto, pues, nos llama la atención las declaraciones de la síndica del PSPV, la señora Barceló, que dice que está dialogada.
Claro, ante esto, pues, evidentemente, el sector estalla, ¿no?
, como recoge este artículo de prensa.

Bueno, la realidad es que ni usted ni el presidente ni el sector ni los alcaldes ni tampoco la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que en su informe concluye que considera que es inoportuno.
Porque los argumentos son claros, nosotros los tenemos claros, usted ya ha esgrimido algunos de ellos.
El primero, el que la recaudación por impuestos directos, según recoge efectivamente el informe de Impactur del 2019, pues es más del triple que el gasto corriente que tienen tanto el gobierno autonómico como los entes locales; eso ya debería ser suficiente, ¿no?
El turismo contribuye.
Los turistas, efectivamente, que vienen, que venimos, porque nosotros también somos turistas en la Comunidad Valenciana, no venimos, no vienen de gorra y, por tanto, pues ya se contribuye en gran medida.

Pero es que, luego, además, cuando hablamos del turismo valenciano, pues, de esos cincuenta y tres millones, diez millones de euros los tendremos que acabar pagando los propios valencianos que hacemos turismo en nuestra comunitat.

Y hay una cosa que en la última asamblea general de Hosbec comentaron desde los hoteleros y que a mí me gustaría poner también el foco y es que solo el 44 % de los turistas y el 23 % de las pernoctaciones en la Comunidad Valenciana se hacen alojamientos que pagarían este impuesto.
Con lo cual, al final, queda manifiestamente claro que la proposición de ley al final no quiere velar por el turismo como fenómeno, sino al final castigar duramente a un determinado modelo de empresa que, como usted dice, es una pequeña empresa, en muchos casos es una microempresa, son autónomos esforzados todos los días por levantar sus persianas y que, al final, es un modelo de empresa que genera valor, que aporta y que mantiene un empleo, ¿no?

Nosotros, desde Ciudadanos, lo tenemos claro.
Hemos dicho una y otra vez «no» a la tasa turística.
Y yo le digo que, desde aquí, le tendemos la mano a usted, como secretario autonómico, para llevar a cabo esas políticas sensatas y de recuperación de ese motor de nuestra economía que es el turismo valenciano.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Gracia.

Té ara la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Manuel Pérez Fenoll, també per sis minuts.

El senyor Pérez Fenoll:

Gracias, presidente.

En primer lugar, felicitarle por su elección y desearle éxitos para que esta comisión funcione como debe de funcionar, perfectamente.

Señor Colomer, muchas gracias por su presencia en esta comisión.

A los que nos apasiona el turismo, nos gusta oírle, porque su profesión de profesor de filosofía siempre se ve plasmada en sus intervenciones y alegra sus intervenciones.

El otro día le oía decir unas palabras que me gustaron mucho: el turismo no es un sector, decía usted, es un fenómeno, es una actividad bella, decía, es un tema de estado.
Y a los que, como decía, nos apasiona el turismo, nos gusta oír estas palabras.

Nos vienen muchos temas a la cabeza de los que podíamos desarrollar en una sesión como la de hoy, en la que tenemos a nuestra disposición a Francesc Colomer, que es el máximo responsable del turismo valenciano, que soy testigo que cuenta con el apoyo y respeto del sector turístico y de todos los subsectores y otras actividades que se ven influenciadas tremendamente por esta actividad y que, desgraciadamente diría, no cuenta con el apoyo ni con el respaldo de todo el gobierno valenciano, ni con el respaldo ni con el apoyo ya demostrado claramente de ninguno de los diputados y diputadas de las Cortes Valencianas que dan soporte a ese gobierno valenciano, ni con los diputados de Compromís ni con los diputados de Podemos, claramente caracterizados ya por una aversión al turismo, pero ni siquiera cuenta usted con los diputados del grupo Socialista, sus compañeros, y eso es tremendamente triste.

Pero, a pesar de que le decía que son muchos los temas que a nuestro grupo le gustaría que se desarrollaran en esta comisión, nuestro interés se va a centrar realmente en el contenido de nuestra petición, que es sobre la proposición de ley, un eufemismo, ¿vale?
, la Proposición de ley, valenciana, de medidas fiscales para impulsar el turismo sostenible.
Como usted podrá suponer, en este momento es un tema estrella para el turismo, es un nuevo impuesto, es la tasa turística.
Realmente esta controversia no es de estos meses, sino que ya hace más de siete años que venimos hablando de la tasa turística, pero ahora son los diputados de las Cortes los que legislan, los que están dando soporte al gobierno, los que quieren ponerla en marcha.

Yo también sé que este tema no va a llevar a discrepancias entre usted y yo, porque ambos coincidimos en cuál tiene que ser el final y, a día de hoy, la tasa turística lo que deseamos ambos es que no llegue a debatirse en el pleno, realmente que desaparezca, que se rectifique antes de llegar al pleno de estas Cortes.

Pero, sobre esta tasa turística, quiero preguntarle algunas cosas que me llaman la atención.
¿Por qué cree usted que los diputados socialistas no dan apoyo a sus teorías y a su versión?
¿Cómo interpreta usted que muchos militantes socialistas, muchos alcaldes, responsabilidades de gobierno municipal y otros socialistas con labores de oposición municipal rechazan de frente este nuevo impuesto y los diputados que les representan en las Cortes no lo rechazan?
¿Por qué cree usted que el presidente, el señor Puig, es tan tibio en sus declaraciones, utilizando una frase muy valenciana: no és ni peix ni carn, da vueltas al tema, se le lía la lengua un poco -como en casi todo, pero, a fin de cuentas, estamos hablando de la tasa turística- y él mismo votará a favor de esa tasa turística si llega a las Cortes?
¿Por qué cree usted que el señor Puig tiene que mentir cuando dice que el impuesto se ha debatido y se ha consensuado con el sector?
Hoy usted leía un…, nos comentaba que leía de una universidad americana un tema.
Yo leía la prensa local donde el presidente de Hosbec, una de las máximas instituciones al sector turístico, salía sonriente y se alegraba y decía: la tasa turística está muerta después del resultado electoral de Andalucía.
O sea, realmente, el señor Puig no ha pactado nada con el sector turístico, no puedo decir que está pactado, ni el señor Puig ni la portavoz del grupo Socialista.
¿Por qué el señor presidente hace oídos sordos a las bases de su partido y a los responsables de los ayuntamientos de la política turística y fiscal, que rechazan esta figura impositiva?
¿Por qué cree usted, insisto, máximo responsable de nuestro turismo y, además, lo creo sinceramente, más sabio, si me permite, que todos los diputados de gobierno, es usted incapaz de convencerles de que este camino es una tremenda equivocación?

Usted hacía referencia, hay algo muy importante que nos debe ocupar, independientemente de los avatares y enfrentamientos de los que componen el gobierno, y es que durante estas fechas varios medios británicos de información están informando de la posibilidad de este nuevo impuesto y usted conoce y hacía referencia a que las contrataciones del mercado turístico se hacen hasta con dos años de antelación, diría yo.
Y estas noticias pueden, sin duda, condicionar los precios para que sean los hoteles -y usted hacía referencia- los que, en su caso, en caso de prosperar esta iniciativa, se tengan que hacer cargo del coste.

Yo le haría una última respuesta: ¿qué esfuerzo está haciendo usted, más que usted, su departamento, para intentar que esta aberración turística no se llegue a debatir en las Cortes Valencianas?

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor diputat.

Ara, té el torn pel Grup Parlamentari d'Unides Podem el diputat Ferran Martínez.
Serà per tres minuts.
Quan vosté vullga.
Gràcies.

El senyor Martínez Ruiz:

Gràcies, senyor president.

I gràcies, senyor Colomer, per la seua exposició.

Tractaré d'anar al gra, perquè tinc moltes coses a dir i tinc poc de temps.
El primer que m'agradaria respondre-li és una referència que he fet sobre que la taxa turística no està alineada amb les polítiques del Consell.
Trobe que això no acaba de ser cert.
És més, no només no és una política recollida pel govern del Botànic, sinó que, fins i tot, podem dir que està recollida en la llei de turisme que apel·la en els seus articles 4 i 5 a la sostenibilitat tant social com ambiental.
I jo crec que aquesta és una política dirigida a millorar la sostenibilitat social i ambiental del sector.

Jo crec que hem de…, o siga, sobre aquest tema jo crec que s'ha generat una forta polarització i que cadascú s'ha posat en la seua trinxera, i estic d'acord amb vosté que no ens hem de quedar en el mateix lloc.
O siga, que cal plantejar-nos, cal dialogar i cal també arribar a acords.

Per tant, jo crec que el primer seria assumir que aquesta proposta no és ni una condemna a mort per al sector, ni tampoc és una solució a tots els seus reptes o problemes.
No és ni una cosa ni una altra.
És una política pública que s'ha mostrat eficaç allà on s'ha aplicat, que és en bona part dels països del nostre del nostre entorn i en algunes altres comunitats autònomes com Balears i Catalunya, i que jo diria que és raonable, senzillament raonable, perquè, fins i tot, aquells alcaldes que s'han mencionat ací, aquelles persones que estiguen en contra o que tinguen dubtes sobre la seua aplicació van a poder decidir en el seu municipi si s'ha d'aplicar o si no.

Per tant, és una proposta que encabix a tots.
Ens encabix als que estem a favor d'aplicar-la, però també pot encabir a qui està en contra i, sobretot, a aquells que tenen dubtes sobre el moment o sobre l'eficàcia que pot tindre aquesta política.
Per tant, no és una imposició, sinó que és una possibilitat, és una oportunitat que es pot portar a terme o no, i es pot portar a terme en un moment o un altre.

Han fet menció vosté i altres portaveus que el sector ha passat per dificultats, i és cert.
I crec que també és bo posar damunt la taula que estem en una fase de recuperació accelerada i com ha crescut el turisme en el primer trimestre de l'any.
Estem parlant de creixement de tres, de quatre dígits percentuals de taxa de variació respecte a l'exercici anterior, segons les dades que ha publicat el propi Turisme Comunitat Valenciana en la seua web.

I jo sí que l'animaria a plantejar-nos quan parlem del sector… a preguntar-nos què és el sector.
Perquè el sector no és només la patronal del turisme… La patronal som els veïns de les ciutats, la patronal són els treballadors del sector…, -perdó- el sector són els veïns dels municipis, el sector són els treballadors del sector i, per tant, d'obrir un poquet el ventall i de vore quins són els plantejaments que tenen tots aquestos col·lectius.

I per a acabar, plantejar-li també el que han mostrat no només aquests col·lectius, sinó representants d'empreses com MSC Cruceros que han dit que aquesta taxa no tindrà cap conseqüència negativa per al seu negoci o que ha plantejat algú com el responsable d'anàlisi econòmic del BBVA Research, que no té fama precisament de ser un bolivarià, el senyor Rafa Doménech, que ha dit que podria tindre un efecte positiu.

Fa dos setmanes vam tindre un workshop en la Universitat de València, on hi havien experts de…

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Martínez Ruiz:

…-sí, acabe ja, senyor president- de dret financer, d'hisenda pública, d'economia del sector públic, professors del grau de turisme i investigadors de turisme, tots a favor de la implantació de la taxa turística.
Tant de bo haguérem pogut estar allà i haver dialogat també amb ells.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Martínez.

Ara té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, el senyor Paco García.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, donar-li l'enhorabona pel seu nomenament com a president.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor García Latorre:

I també, en primer lloc, donar-li les gràcies al senyor Colomer per la seua intervenció i, sobretot, pel seu to.
Jo sap que el tinc en gran estima.
Sé que vosté ha fet un treball impressionant al front de la seua responsabilitat.
Jo crec que és compartit per tots els membres del govern, però en este cas concret sí que és de veres que vosté hui ha vingut ací amb la seua visió un poc socioliberal del que és el plantejament de la taxa.
I jo sí que volia matisar una sèrie de coses.

La primera principal és que sí que ha hagut un diàleg.
Jo crec que això sí que ha sigut important, almenys per la part que li correspon a Compromís, els meus companys i companyes sí que han dialogat amb tot aquell membre del sector que ha volgut assentar-se i ha volgut transmetre'ns les seues inquietuds.
Crec que és una un impost, en este cas, que vol complir dos expectatives: una que siga progressiu, i això ja la mateixa llei ho exposa i diu com se fa eixa progressivitat i, sobretot, de caràcter regeneratiu.

El turisme crea una petjada, en este cas, en el que és el territori, en el que són els serveis, en el que són els municipis.
I este impost, en este cas de sostenibilitat, el que vol és complir amb eixos objectius, en este cas de sostenibilitat, que marca la Unió Europea.
I nosaltres en eixa línia estem.

Crec que l'impost té diverses finalitats i, sobretot, té finalitats molt concretes, que jo crec que això s'ha definit i s'ha debatut en moltes ocasions.
I sobretot és una taxa que no ataca a ningú, perquè al final és una taxa que nosaltres no fem diferenciacions entre els de fora ni els de dins.
És una taxa que s'ha implantat, com vosté ha dit, en molts països de la Unió Europea, en moltes grans ciutats, en ciutats mitjanes, la qual no té color polític.
I en això jo coincidisc amb vosté.
Esta taxa o este impost no té cap color polític, perquè igual ho han aplicat formacions de dreta que formacions d'esquerres.

Al final, el que vol complir és una finalitat molt concreta, i és que el territori…, la gent que vinga ací, eixa hospitalitat que emmarca la nova llei turística la tingam garantida, prestant un bon servei de neteja, un bon servei de seguretat, un bon servei de recollida de residus, el tema que no falle l'aigua potable, que totes eixes coses se donen i se donen amb garanties.
I el que se vol és ajudar, perquè al final els diners que se recapten d'esta taxa són finalistes.

I damunt és una taxa democràtica, perquè el que se vol amb ella és que al final els mateixos ajuntaments decidisquen en quin terme, en quina progressivitat i en quina forma s'ha d'implantar.

Per tant, jo li he de dir que vosté està fent un paper, el paper que li correspon com a secretari autonòmic, que jo a la millor no li l'arrendaria en estos, perquè vosté està fixant ací una posició molt personal.
Perquè li he de dir que açò és un acord del govern del Botànic.
Açò és un acord del parlament, que és on residix la sobirania del poble valencià.
És un acord que, malgrat el que s'ha dit ací i malgrat el que diu algun representant del sector, se durà a debat i se durà endavant i, per tant, és un compromís amb el poble valencià que nosaltres volem dur.

I, en este cas, jo sí que li vaig a fer una pregunta, i és que indubtablement vosté quan s'aprove esta nova taxa o este impost de sostenibilitat serà dels primers que haurà d'impulsar-lo com a membre d'este govern que representa.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, diputat García.

I ara li done la paraula a la diputada…, en representació del grup parlamentari del Partit Socialista del País Valencià, la diputada Trini Castelló.
Gràcies.

La senyora Castelló Cervera:

Moltes gràcies, president.

Enhorabona pel seu nomenament hui.

Senyor Colomer, moltes gràcies per la seua compareixença, tan clara com sempre, i que en principi no ens sorprén, perquè vosté la seua postura l'ha manifestada en més d'una ocasió.

M'agradaria, en primer lloc, dir-li que no tinga vosté cap dubte que té tot el recolzament dels diputats socialistes d'esta cambra.
Tots els nombrosos decrets que s'han fet durant tot este temps de la pandèmia perquè el sector rebera les majors ajudes públiques de la història, ajudes a la digitalització de les empreses, el bo turístic, ajudes a la sostenibilitat per a activar nous destins, desestacionalitzar… tots venen de la seua secretaria autonòmica.
Han tingut el recolzament unànime d'este grup.
Per tant, no tinga vosté cap dubte en el nostre recolzament.

Mire, nosaltres crec que tots compartim que el turisme genera riquesa, genera treball i genera benestar en els territoris que es desenvolupa, i la taxa turística s'ha convertit en una de les mesures fiscals que han adoptat cada vegada més països, més territoris per a invertir en la promoció i la millora de l'activitat turística.

Nosaltres entenem…, el nostre posicionament és que hem d'ajudar també des de les Corts a configurar un horitzó més competitiu del nostre turisme, dotant-los de recursos econòmics que afavorisquen l'activitat turística i que, al mateix temps, minimitzen els possibles impactes negatius en l'entorn que puguen tindre.

Pensem que és una oportunitat que fiquem damunt la taula perquè els ajuntaments que vullguen de manera voluntària puguen implantar esta taxa, que els puga ajudar a conservar i restaurar els seus atractius turístics.
És una aposta per l'autonomia i per la llibertat municipals.

És cert que donem un marc autonòmic perquè es puga implantar en la generació d'este nou impost, però és una decisió voluntària, lliure de l'autonomia municipal, i que, com vosté ha dit ben bé que els distints són molt diversos, diferents, cada u tindrà la possibilitat aplicar-ho o no aplicar-ho.

Crec que es tracta no de buscar el màxim de turistes.
Se tracta de buscar la combinació òptima de turistes i rendibilitat social i econòmica.
Per tant, és una possibilitat d'oferir més…, que els nostres pobles han d'oferir elements més competitius i més diferenciadors perquè les destinacions no siguen fàcilment substituïbles.

Mire, me queda molt poquet de temps.
Jo crec que el turisme és un mercat molt dinàmic, que està en constant transformació i que exigix evolucionar contínuament per a adaptar l'oferta tant a les exigències dels turistes per a innovar els models de gestió, com des de la seua secretaria autonòmica s'impulsa per a poder fer front als canvis, a la competència internacional, a l'adaptació i mitigació del canvi climàtic, a les noves tipologies de clients en els mercats tradicionals, a intensificar i optimitzar l'ús de les TIC en la gestió del destí.

Per això acabe preguntant-li dos coses.
Una, ¿vosté creu de deveres que és incompatible totes estes mesures que des del govern valencià s'han ficat en marxa per a ajudar el sector a superar esta crisi amb tot el que ha de vindre -que també m'agradaria que ens explicara un poquet- respecte de com aplicar la intel·ligència artificial per a millorar la competitivitat?
¿Tot això és incompatible de deveres amb una mesura com és la proposició d'una taxa turística que els ajuntaments poden aplicar de forma voluntària i que, en definitiva, el que busquen és que puga millorar el seu producte turístic i la seua oferta?

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Gràcies a tots els grups per les seues intervencions.

Ara, tot just, tindrà el secretari autonòmic un torn altra vegada il·limitat en el seu temps per a poder fer resposta a les aportacions i a les preguntes que li han realitzat els diferents grups parlamentaris.
Gràcies.

El senyor secretari autonòmic de Turisme:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyories.

Molt agraït per les seues aportacions, pel to, per la forma, pel fons.

Jo intentaré contestar a totes les qüestions concretes i fer alguna reflexió també que considere pot aportar alguna cosa.

Torne a dir des de…, sobretot escoltant el diputat Ferran, que sempre he tingut una relació de certa discrepància, però enteniment i de respecte mutu, qualsevol opinió és legítima.
Això, per descomptat.
I la vida continuarà, i el turisme és un sector que, per definició, ha caigut quatre vegades, se n'ha alçat cinc, li han caigut totes les plagues del món damunt, vull dir, és…, eixa paraula d'origen anglosaxó, de la resiliència, que és la dificultat que dona el metall a ser doblegat i tal, jo crec que està pensada la resiliència…, esta paraula està pensada molt especialment, no sé si conscient o inconscientment, per al que és el tarannà del sector turístic, que és un sector que s'adapta, se sacrifica, troba oportunitats i busca i rebuscat, i se refà.
Això sempre crida a l'esperança.

Jo tinc una narrativa optimista de cara al futur en qualsevol escenari.
El turisme és el sector més patriòtic que hi ha, el més lleial.
Fixen-se vostés, no tenia previst dir-ho, perquè és una notícia excepcionalment formidable, que és de les darreres notícies que hem conegut en el terreny de l'economia i de les expectatives de futur, de la gigafactoria de bateries elèctriques, de la recent resolució de la Ford.
Tot passarà, excepte la capacitat de reclam turístic del territori.
Fixen-se el que els dic.
La Ford no marxa.
Però anem un món que és (fent espetegar els dits), fas així, i els grans consells d'administració els localitzen perquè sempre hi haurà algun lloc que explotaran més, que hi haurà avantatges competitives indecoroses, imprudents, legislacions més livianes, més laxes amb el medi ambient.
És fantàstica la gestió que ha fet este govern, els governs, la societat, el que siga, per retindre estes grans factories que estan inscrites en el futur, perquè és economia de futur, està en la línia de programar el final de la patologia del petroli, la dependència excessiva i tal; però, la romanització, el sefarad, el relat jueu, romà, les platges de Sagunt, de Morvedre, perduraran quan encara no s'ha començat a fer la gigafactoria, algun dia a la millor marxa, tant de bo!
mai, però perdurarà el relat d'un territori hospitalari a la vora de la mediterrània.

Vull dir, este és el sector més lleial que n'hi ha; en plena pandèmia van haver-hi firmes automobilístiques, no en esta comunitat, que van amenaçar en marxar, si no els donaven més, marxaven al sud-est asiàtic o a altres llocs.
El que no marxarà mai, si construïm un model arrelat en el paisatge, en la cultura, en el patrimoni, en els sabers, en els sabors, en la gastronomia, en tot allò que ens fa forts i diferents, és el sector turístic, no?

N'hi ha una narrativa econòmica que menysprea el sector, i, moltes vegades, qui menys t'ho esperes… En plena pandèmia jo vaig llegir alguns articles de gent que no m'ho esperava que cridaven a desinvertir en turisme, i és un error.
Vull dir, jo en eixe marc, ho t'ho creus o no t'ho creus, és un tema de…, a més, és un sector que tira i catalitza la innovació de molts altres, és un sector sistèmic, és un sector de sectors; quan tanca un bar o un restaurant gastronòmic cau l'agricultura, les llotges de peix, la ramaderia, el transport, la logística, el disseny, l'arquitectura, cau tot!
, la tenda de roba, la gent es compra per anar a un restaurant gastronòmic… Vull dir, està més que demostrat econòmicament que és un sector que té una reputació no merescuda, perquè pinta molt més, genera molt més, està inscrit clarament en l'economia del coneixement del futur, serà punta de llança de la transformació verda, de la revolució verda, jo estic absolutament persuadit, i que serà el sector que també farà possible que ens coneguem millor els humans i que posem en valor la tolerància intercultural, i un llarguíssim, etcètera.
Vaig a la qüestió de les preguntes concretes.

Jo crec que el sector, senyora diputada, i li agraïsc molt la seua intervenció, però que li demane al sector públic….
, jo crec que són frases a la millor descontextualitzades perquè tots ens necessitem.
Jo sempre parle que és un ecosistema públic, privat, no es pot dir que no es tracta que «no hagan nada»; clar que cal fer moltes coses!
Ho dic per la frase que ha pogut sortir d'algun dirigent privat o no sé exactament de qui.
És un ecosistema públic, privat, social, acadèmic.
.
, tots ens necessitem per a construir una gran proposta de valor.
El turisme és un poliedre amb moltes vessants, i en l'aportació és una proposta valor que construïm des d'una polifonia immensa i des d'una pluralitat i una gran diversitat.
Ara, que és amb el que sí que puc estar d'acord, fa falta sincronitzar, sintonitzar i que tots tinguem clar este objectiu, que siga un objectiu coral, col·lectiu, o no anirem enlloc.

Jo crec que el portaveu, el senyor Carlos, ha fet una reflexió molt, molt important, que jo crec que ja l'havia considerada: només un 44 % de l'oferta és la reglada; per tant, és un impost que ja de fabrica naix sense punteria, apuntat malament, no reflectint la realitat.
I això és un problema de fàbrica, a consciència, saber-lo.
Per què no dirigim tot les canonades, en termes metafòrics, fiscals, a aflorar tota l'economia submergida?
Els caladors d'ingressos més importants estan ahí!
I tenim una administració que té moltes dificultats per a combatre l'intrusisme, que té moltes dificultats per a combatre la competència deslleial, el frau fiscal, les rendes opaques, tenim moltes dificultats nosaltres i altres autonomies.
Ahí està!
Si es tracta de donar satisfacció, no a la voracitat fiscal, sinó, a una fiscalitat més progressiva i més justa, apuntem a aquells que no paguen res i que continuaran no pagant res, i seran més competitius, sobretot en el mercat que és sensible al preu.

Vull dir, jo crec que tirar endavant, donar llum verda a esta proposició saben que et deixes fora, si em permeten l'expressió, als malos, no sé, o als roïns, o als que tenen un gran deute pendent amb l'interés general i amb l'estratègia de qualificació turística, ja d'entrada em preocupa.

Jo vull dir una qüestió al senyor Fenoll, que, a més, en la seua biografia ha tingut el gran honor, i això sempre l'acompanyarà, d'haver sigut alcalde de Benidorm, per a mi un dels càrrecs més importants, càrrecs en el sentit que hem d'entendre els càrrecs, que són ocasionals, conjunturals, tots, que som servidors, però el més important de la política turística a nivell d'Espanya, ser alcalde de Benidorm, és una de les dignitat més importants que li pot recaure, no ho estic improvisant, ho he dit a tot arreu sempre pel que representa Benidorm en molts sentits de la paraula; però, sí que és veritat que el president de la Generalitat, el molt honorable president, jo no conec sincerament a ninguna persona que haja pogut conduir i reconciliar la salut i l'economia tan bé, d'una manera tan impecable, com el senyor Puig, ho dic, eh?
I no soc persona de…, no confonc la lleialtat amb altres històries de parlar per fer lloances a qui t'ha donat la confiança, en absolut!
I crec que és una persona…, en conec a ben poques en capacitat d'intermediar i d'interaccionar amb la diversitat, buscar el punt d'intersecció, amb més lucidesa que el president Puig.

Això no ho posaria en este ball o en este etiquetatge de persones que parlen, no parlen i tal, jo crec que ha aportat… Com no els llevem res, ni un gram de mèrit, als portaveus parlamentaris del Botànic que, en un moment d'extraordinària dificultat, de set pressupostos, quan tot s'afona a tot arreu, quan no hi ha pacte democràtic que dure, quan està una Espanya tan polaritzada a tot arreu, aquí, sincerament, doncs, els portaveus del Botànic i el del meu grup parlamentari, el senyor Mata, que va subscriure eixe acord, de set pressupostos, set, això té un mèrit històric, parlamentari i democràtic excepcional.
Que la política turística en eixe punt no va sortir ben lliurada perquè l'acord, a la millor, doncs, va ser avançar en una proposició per a implantar una taxa, bé, jo puc sentir-me com me puc sentir, és un tema que…, però com a concepte jo tinc un enorme respecte al que ha fet el Botànic en termes d'estabilitat parlamentària i d'estabilitat governamental.

Després, la Llei de turisme, oci i hospitalitat no dona peu a la taxa, senyor Ferran, no dona peu.
Parlar de sostenibilitat, el nom d'esta proposició de llei, no sé quin portaveu ho ha dit, és un eufemisme, crec que ha sigut vosté, és un eufemisme, el típic eufemisme en defensa del turisme sostenible, en defensa de tal.
No, perdona, és pressió fiscal pura i dura; a més, amb tots els biaixos que he comentat abans i la caracterització que continua mantenint, malgrat tot, continuem mantenint-la.

I, sobretot, una pregunta que també m'ha fet vosté, i, després, crec que altres portaveus, el tema que siga voluntària i local no ha generat tranquil·litat en el sector, no vullc ni valorar, faig una descripció, no ha generat tranquil·litat perquè trenca la unitat de mercat, que és important.
Jo estic obsessionat en la idea que cooperem entre nosaltres, els municipis, Orpesa no competeix amb Benicàssim, per exemple, però, la percepció, no deuríem competir entre nosaltres els valencians, però és evident que la taxa voluntària, en funció de cada conjuntura econòmica, de cada conjuntura política circumstancial, influirà en el sector econòmic, en el sector turístic de la localitat; aleshores, trenques la unitat de marca, trenques la unitat de criteri i trenques la unitat d'estratègia de posicionament i de màrqueting.

I torne a dir-ho, l'ecosistema turístic és veritat, no és d'empresaris, bé, parlar d'empresaris en el sector turístic, els empresaris, els negocis familiars de Benidorm, els negocis familiars de tot arreu, la immensa majoria mig arruïnats, treballadors, empresaris, el que cal fer és buscar un model que sàpiga captar, retindre.
Hi ha un estudi, que eixe sí que em preocupa, de Nextur, que és una aliança per la sostenibilitat de la que formem part, que examina el perquè no tenim suficient capacitat per a atraure talent tecnològic en el sector turístic a tot arreu; ahí tenim un gap que cal examinar, cal posar…, la senyora m'ha preguntat per eixa qüestió, i acabaré fent alguna alguna reflexió.
Una empresa és allò que gestiona el talent col·lectiu disponible, i cal mirar més i buscar, i en això també ens apliquem, de generar plantejaments horitzontals on tot el món puga aportar valor.

Però, efectivament, l'opinió dels veïns, l'opinió dels veïns és molt important; de fet, la Llei de turisme, oci i hospitalitat insta a crear els grans consensos socials, veïnals, empresarials, per a fer un model turístic, i crea eines, el (inintel·ligible) … són dos instruments que té la llei per a controlar la capacitat de càrrega i per a fer tal; ara, no confondre esta taxa amb això, perquè esta taxa apunta a l'allotjament reglat, i qui va saquejar l'ànima de les ciutats i alterar la convivència i generar fantasmes van ser, precisament, l'oferta clandestina, les grans plataformes d'una falsa economia col·laborativa, i tota l'oferta clandestina, tota l'oferta il·legal que pot subsistir en les ciutats, i això desborda la capacitat de càrrega, i això crea problemes.
I estos són els que creen problemes en certs moviments veïnals, que jo comprenc i respecte absolutament, en determinades ciutats, però això no ho vas a pal·liar amb la taxa, perquè tu amb la taxa el que vas és a agreujar al legal, al que està controlat.

I, per cert, he de dir-li que la gent de les vivendes turístiques està enrolada també en el que és un programa que es diu «Be respect», «Som respecte», i el Roomonitor, que vàrem presentar l'altre dia, que és una eina per a controlar el soroll de les vivendes turístiques, establir un sistema de consergeria per a actuar ràpidament i evitar conflictes entre els veïns, en plena transformació digital i d'eines d'innovació, d'intel·ligència artificial, etcètera, de sensorització, etcètera.

Vullc dir, en tot el gran ecosistema del turisme, clar que els veïns pinten, no?
, i clar que pinten els treballadors, i pinten les empreses i pinta tot el món, i l'acadèmia i tal, eixe és el model que hem construït o que intentem construir.

Que una persona del BBVA…, en faré algun tipus de reflexió, he escoltat també la contraversió que hi ha sobre eixa mateixa opinió, però que és perfectament legítima, com poden haver-hi economistes de tot tipus que opinen el que estimen oportú.
No vam anar al workshop perquè no érem conscients tampoc, dona la impressió que vam ser un poc d'una única perspectiva i no…, però, encantat d'haver anat a…, o qualsevol persona del meu equip, haver anat a debatre.

Hi ha hagut diàleg.
No ho proclamaria amb una gran contundència, perquè el diàleg no s'acaba amb els membres de la CEP, també li ho vaig dir als portaveus parlamentaris.
Els membres de CEP no esgoten la representació del sector turístic, és una formalitat i és un espai oficial importantíssim, però no esgoten.
I jo els convide a superar eixa frontera, eixa barrera, o eixa atalaia, eixa percepció, eixa perspectiva, i adonar-te que hi ha una allau d'opinions en contra.
Hi ha molta gent del municipalisme turístic, fins i tot de Compromís, que han votat en contra en mocions que presentaven des de les antípodes ideològics, si és que hi ha antípodes, si és que hi ha antípodes, o des d'altres formacions, perdó per allò de les antípodes, des d'altres formacions.
Vullc dir, el municipalisme, la primera línia de defensa del model turístic, la primera trinxera de defensa al sector, la veritat, sincerament, excepte un cas, tot el món no ho veu, no ho veuen, i estan en contra.

Crec que al que és fonamental he contestat.

I sobre el tema de la intel·ligència turística, que me preguntava, i en què ens ocupem.
Nosaltres -i acabe esta intervenció, senyor president- durant estos anys hem fet alguna cosa que crec que és valuós, entre tots, eh?
, entre tots.
El que vaig dir crec que la primera vegada que vaig comparéixer en esta sala, res del que puga sonar positiu és imputable a la gestió ni personal, ni de Turisme, de TCV, l'antiga Agència Valenciana de Turisme, seria absolutament presumptuós, és massa gran el fenomen turístic, no?
Però sí que és veritat que hem tingut un interés especial en construir el que anomenem el corpus, el que anomenem el credo, per dir-ho així, la teoria, saber a on anem com a comunitat en matèria turística.
El Llibre blanc de turisme, que ja d'una manera premonitòria examina el canvi climàtic i fa d'això una referència que es trasllada després a la Llei de turisme, oci i hospitalitat, que és la joia més preuada per nosaltres i per la l'OMT.
És la primera legislació al món que incorpora en la lletra, en l'esperit, en tot el que genera el Codi ètic mundial de turisme.
La creació d'un sistema d'innovació i de coneixement aplicat.
Tenim una xarxa de destinacions turístiques intel·ligents que arriba a 103 municipis de costa, d'interior, rurals, urbans, de tota mena, enrolats en un canvi de paradigma, en un canvi de sala de màquines de la governança turisme.
La revolució verda no serà analògica, serà digital.
La revolució dels ODS, perquè no hi ha pla B, i ahí hem fet també dos documents que vull significar molt importants, molt consensuats, que són les cent recomanacions, després de la Llei de turisme i del codi ètic, les cents recomanacions per a la transformació d'una destinació turística en clau dels 17, no ni tres ni quatre, els 17 ODS.
I el darrer document, a banda d'un altre manual per a combatre el canvi climàtic, com transformar l'empresa turística, l'empresa, ja no el destí, l'empresa turística en clau dels 17 ODS?

I el sistema d'intel·ligència turística que tenim en marxa per al canvi de paradigma que serà fonamental per a «recepcionar» el Next Generation, que és el que més ens preocupa, perquè el Next Generation el que farà és donar-nos corda, recursos i vida en esta «hiperinfrafinançada» comunitat anomenada Comunitat Valenciana, que ho som encara, minut i resultat, a l'aventura premonitòria que per a nosaltres va a ser, amb l'ajuda de tots els que estan aquí, perquè no va a haver vot en contra, la Llei de turisme, oci i hospitalitat, que parla ja de tot el que en la post pandèmia esdevé un repte: la sostenibilitat, els ODS, la transformació digital, l'hospitalitat, l'empatia, la cura, la cura per les persones.
I en això estem en esta gran transformació.

Ens preocupa -i acabe, perquè no puc suportar-me a mi mateixa només parlant d'algo que pot ser sonar raonablement positiu-, tenim un gran problema de recursos humans, de capital humà.
Jo no sé si la great resignation, de la qual parlen dels nord-americans… El que passa en els Estats Units després és tendència arreu del món, allò de la gran dimisión o la gran decisión, que molta gent no torna al mateix lloc de treball que tenia, no torna, perquè hi ha un esquema de valors nou, pel que siga, tenim un gran problema de recursos humans en el sistema turístic.
Bé, jo crec que en general, eh, perquè també fa falta molts metges, fan falta molts pediatres, fan falta molts conductors de camió, fan falta molts conductors de «carretilles» en els magatzems.
Tenim un gran problema com a societat i de vegades ens perdem en històries que no sé si són rellevants, però tenim un gran problema, en el nostre sector també.
O siga, nosaltres ens hem d'espavilar molt, ho intentem, eh, en la qualificació, en la qualificació professional.
S'ha d'espavilar més i crec que hi ha passos gràcies als sindicats i a les associacions empresarials en els convenis laborals.
La gent ha d'estar ben pagada i dignificada, s'ha acabat allò de no podemos ser un país de camareros, dit alegrement, perquè estàs, no menyspreant els cambrers, en França és un honor ser cambrer, sinó a totes les professions lligades al turisme, eixa remuntada reputacional.

Este és un sector lligat a la intel·ligència artificial sense la qual no podrem treballar, no podrem competir, lligada a la sensorització, als algoritmes, a l'economia, al coneixement, claríssimament, i a la intel·ligència emocional.
Per això és molt desagradable escoltar el menyspreu a l'ofici de cambrer.

I després, per tant, calen convenis on la conciliació familiar, perquè quan un està treballant els altres estan de vacances.
Esta és la indústria de la felicitat, però alguns estan treballant perquè els altres siguen feliços.
Me'n vaig a qualsevol subsector del turisme, el món dels festivals, etcètera, qualsevol, la cultura, obris quan els altres van al cinema, els altres estan allí.
Què li he de dir a l'exconseller de Cultura.

El sector serveis, les indústries culturals, musicals, artístiques, que per a mi són economia turística, Keynes -i acabe- en els anys trenta del segle XX, en una onada de pessimisme que recorria al món, no sé si torna, va dir: de què viuran els nostres nets?
Va fer una conferència a Madrid, en un Madrid convuls, prebèl·lic, terrible, va parlar de l'economia de l'oci.
De què viuran els nostres nets?
Som exactament nosaltres, esta generació.

Vull dir, l'economia de l'oci després de la pandèmia va a ser molt important, no estar deslligada de l'economia, del coneixement, de la tecnologia, la quarta revolució industrial, de la robotització, de tot el que sone modern, del Silicon Valley.
Tots els governs obsessionats en tindre el seu Silicon Valley.
Ja el tenim!
Es diu Invattur.
I si ens donen més corda, la red DTI de la Comunitat Valenciana, que, per cert, serem Centre d'intel·ligència nacional i de plataforma de dades en la Comunitat Valenciana.
Això és una de les coses que el Next Generation també ens ha reservat per a la comunitat, ubicat en Benidorm, i per a tota la Comunitat Valenciana.
Eixe és el camí: prestigiar este sector, no desinvertir, no carregar-lo fiscalment, sinó abraçar-lo com part de la resposta, perquè mai ha sigut el problema.

Aleshores jo sempre convide a actualitzar la informació i la foto, que no és una foto fixa, del sector turístic.
Llíria, per exemple, el seu poble, patrimoni, ciutat creativa de la humanitat, la música com un producte cultural.
La Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana està avui en el Consell Valencià de Turisme, perquè és un actor turístic en peu d'igualtat en Hosbec, i decidim la política turística, on la música és un producte que ens diferència.
I nosaltres hem d'avançar en eixa direcció.
La qualificació, la qualitat certificada, som ja els primers en SICTED, som ja els primers en Q de Qualitat, però no gràcies a mi ni a nosaltres, ni molt menys, sinó gràcies a una generació multifacètica de gent, de pobles, de públic, de privat, de xicotet, de gran, sobretot de xicotets que ho han vist, i mereixen un respecte, no mereixen un impost, mereixen un respecte.

I amb això acabaria esta intervenció, senyor president.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari autonòmic.

Ara els grups que així ho demanen els donarem torn per a rèplica.

Per tant, els demane que facen gest si volen aplicar-la.
El Partit Popular, Ciutadans, Vox, Unides Podem, Compromís.
Val, doncs, ordenem.
Primer serà, per tant, la rèplica substanciada pel Grup Parlamentari de Vox, tot just després Ciutadans, Partit Popular, Unides Podem i Compromís.
Val?
Són 3 minuts cadascun.
Intenten cenyir-se al seu temps i, si no, ho faré jo.
Vinga.
Gràcies.

La senyora Cerdán Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señor Colomer, yo solamente quiero hacer un par de preguntas o tres que se me han quedado antes, no me ha dado tiempo, no he tenido tiempo para podérselas hacer.

Una de ellas es, además, cuando me ha contestado me ha dicho que éramos todo, todo uno, que faltaba al engranaje, faltaba el engranaje entre lo público y lo privado.
Entonces, ¿dónde cree usted que está el problema?
¿Dónde cree usted que puede estar ese problema?
¿Dónde falta el que no se consensue?
¿En que la parte privada no se explica bien?
¿Que la parte de la administración no lo entiende o que falta algo de escucha activa?
Por ejemplo, ¿no?

Usted hacía antes reflexión a los fondos Next Generation.
Una de las preguntas que yo tenía pendientes para hacerle era si cree que tenemos la suficiente capacidad en este momento para afrontar ese reto de los Next Generation cara al turismo, porque realmente puede ser una gran empresa tractor el turismo para tirar de ello.
Pero en la Comunidad Valenciana tenemos esa esa fuerza para poder hacerlo.

Y el tema de los recursos humanos es uno de los sectores, junto con todos los demás oficios que se han ido perdiendo tanto en la comunidad como a nivel de España, ¿se está intentando hacer algo o se piensa hacer algo por medio de las CdT?
¿Cómo cree que se podría solucionar ese problema?

Y, como no puede ser de otra manera, el tema de la desestabilización.
Si no hay ni una solución por parte del Imserso, ¿cómo cree usted que podemos cubrir ese hueco que se queda en medio de unas temporadas y otras?

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Ara és el torn de rèplica del Grup Parlamentari Ciutadans, en este cas el tindrà Carlos Gracia.

El senyor Gracia Calandín:

Moltes gràcies, senyor president.

Bueno, señor Colomer, le vuelvo a agradecer otra vez la franqueza en su segunda intervención.
Y, bueno, a mí sí que me gustaría apuntar un par de cosas.

Yo creo que se parte de un error de base.
Usted ha hecho, lo ha comentado al principio, y es que no por subir impuestos se recauda más.
Está el concepto ese, que yo alguna vez comenté en el Pleno, de la elasticidad de la oferta y la demanda.
Y, efectivamente, la patronal alerta de que cada punto que se pierda de competitividad serán 39 millones que se dejarán de recaudar y, como máximo, sabemos que esta tasa pues recaudaría 53.
Con lo cual, tiene muchas papeletas de terminar saliendo el tiro por la culata y, pese a la tasa, recaudar mucho menos.

Y luego hay otra cosa, que es que se habla de que va a ser un impuesto finalista, y la realidad es que las comunidades autónomas que lo han implantado al final son impuestos que se destinan a gasto general.
Y el conjunto de opciones que plantea la proposición pues son un montón.
Y, de hecho, el propio señor Illueca pues nos hablaba de que con la recaudación iba a hacer viviendas para jóvenes.
Con lo cual el tema del impuesto finalista yo no lo veo por ningún lado.

Por terminar la intervención siendo un poco propositivo.
Nosotros, desde Ciudadanos, estamos convencidos que esa sostenibilidad, esa digitalización, ese aumento de la competitividad pasaría sí o sí o debe pasar por los fondos Next Generation.
Los planes de sostenibilidad turística nos consta que muchos destinos se quedaron fuera en la primera convocatoria.
Hay un informe, de abril, de la CEOE que dice que no se corresponde el peso proporcional del turismo español con los fondos que se le tienen asignados.
Nosotros, en la moción que llevamos al Pleno, en un par de días pedimos al Gobierno de España un PERTE propio, como solicita la CEOE en su informe para el sector turístico.

Seguiremos reclamando también que se revisen las tarifas del Imserso.
Nos parece un insulto que se mantengan con ese incremento tan brutal de un 5 % en el salario, un 20 % en alimentos y bebidas y un 150 % del coste energético, se sigan manteniendo esos ridículos 22 euros por persona y día de alojamiento y pensión completa.
Desde Ciudadanos tenemos claro también que revisar estas tarifas.

Y en el ámbito autonómico, pues bueno, vamos a seguir proponiendo que se cree una línea presupuestaria específica bajo el paraguas del «Bono de viaje» que sea ese bono senior, que vaya a complementar las deficiencias del Imserso.

Oyéndole hoy a usted y cuando nos dice: «Invatur, si ens doneu més corda».
Nosotros tenemos claro el papel estratégico del sector turístico en el desarrollo de la economía valenciana, que la economía actual obliga o precisaría que hubiera una voz propia dentro del Consell en materia de turismo, una conselleria de turismo, lo decíamos ya en el programa, así lo vamos a pedir también en la moción de pasado mañana en el Pleno.

Y bueno, pues yo terminaría diciendo o leyendo las palabras del manifiesto el sector: «Esta proposición descarrila en un escenario económico muy desfavorable.
Vivimos una sangría económica, tanto las empresas como los consumidores.
Esta proposición de ley, por tanto, es una irresponsabilidad temeraria».

Moltes graciés, president.

El senyor president:

Gràcies, senyor Gracia.

I ara té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Pérez Fenoll.

El senyor Pérez Fenoll:

Gracias, señor presidente.

Señor Colomer, gracias otra vez por su intervención.

He seguido las dos intervenciones que ha tenido muy atentamente, y en lo que ha expresado hoy estoy, cuando habla de turismo, estoy totalmente de acuerdo.
Lo único que cuando se sale de la línea turística tengo que expresar mi disconformidad.
O sea, en un intento de agradar al señor Ferrán Martínez, nos habla de la gigafactoría y nos habla de Ford, hablando de un éxito del Botànic, cuando Ford hay que darle las gracias a los trabajadores que realmente son los que se han atado cinturón para que Ford siga en la Comunidad Valenciana, y no al Botànic, porque hasta la semana pasada, hasta que los trabajadores han dicho «nos apretamos el cinturón», no había Ford.

Cuando usted se sale de la línea turística, me falla, porque yo lo admiro y me falla.
Cuando intenta defender al presidente, a Puig, ha dicho algo así como: salut i economia també.
Pues, si hoy me he despertaba y leía la prensa que el Consell contrata a dos mil sanitarios menos que en 2019, a pesar del regreso del turismo.
O sea, señor Colomer, defienda lo que defiende, que lo defiende muy bien, pero no se salga a otras ramas porque ahí no nos encuentra.

Mire, lo decía hace un momento el representante de Ciudadanos, no es un impuesto finalista, es un impuesto más y lo que tenemos que hacer es intentar que el turismo, que el sector turístico o el fenómeno turístico sea un éxito para que, en vez de recaudar tres mil ochocientos cincuenta millones, aproximadamente, en impuestos que pagan todo lo que es el sector turístico, recaude un poco más y compense esos apenas cincuenta millones de euros que se van a recaudar haciendo que paguen los valencianos una parte importante y los que vienen de fuera, afortunadamente, otra parte.

Yo creo que su papel ahora, señor Colomer, es intentar que el gobierno del Botànic y, sobre todo, sus compañeros de partido digan «no» a la tasa turística.
Por desconocimiento o por capricho de Podemos y Compromís, no se puede tolerar que un sector imprescindible para la recuperación y crecimiento de nuestra comunidad sufra un poco más de lo que debe.
Son muchos los desaciertos que las administraciones socialistas, aquí, en nuestra comunidad y a nivel estatal, están realizando que afectan al turismo.
Me viene a la memoria -y termino, señor presidente- el desorden y el caos en los aeropuertos porque no han previsto que el turismo británico, que es el más importante que afecta a nuestra comunidad, viene por una zona que ya no es comunitaria; el desacierto de sus socios de gobierno a nivel estatal, la ministra Ione Belarra, en el tema Imserso al que usted ha hecho referencia, si usted se para, sinceramente, 22 euros es imposible que se dé…

El senyor president:

Ha de cloure, senyor Fenoll.

El senyor Pérez Fenoll:

…-termino-, es imposible que se dé un servicio como merecen nuestros mayores.
Y, si usted no lo evita, en poco tiempo tendremos tasa turística, un nuevo impuesto en la comunidad.

Le animo a que haga un esfuerzo especial para que esto no sea una realidad de nuestra comunidad.

Muchas gracias.

Gracias, señor presidente, por su (inoïble) …

El senyor president:

Gràcies, senyor Fenoll.

Ara té la paraula el diputat Ferran Martínez, en representació d'Unides Podem.

El senyor Martínez Ruiz:

Gràcies, senyor president.

Senyor Colomer, jo de veritat que el que espere d'aquest debat sobre la taxa turística, que es prolongarà durant els propers mesos, és senzillament que es produïsca amb rigor i amb sensatesa, no?
Totes les posicions són legítimes i vosté ho ha expressat i jo hi estic completament d'acord; la qüestió és que puguem tindre un debat no des de l'estómac, sinó pensant, reflexionant, acudint a les dades, als casos que ens puguen servir d'exemple i de comparació i que siguem rigorosos amb ells i que no manipulem les dades per a ajustar-les als nostres posicionaments de partida.
Jo crec que això seria la millor forma d'abordar el debat.

No ha passat en cap cas, per exemple, que a l'aplicar una taxa turística es reduïsca la recaptació fiscal; això no ha passat en cap cas, en cap cas, en cap lloc.
De la mateixa manera que parlar que no és una taxa finalista, sí que ho és i ho definix la proposició de llei i així és com ha funcionat a Balears i com ha funcionat a Catalunya.
Quan parlava del workshop no li ho deia només perquè haguera estat bé la seua visita, sinó també potser dels portaveus de l'oposició i que s'informaren de com s'aplica allà, perquè van vindre membres de la Generalitat de Catalunya i de les Illes Balears i explicaven com se reunien amb els empresaris per a decidir el destí d'aquestos ingressos fiscals.
Jo crec que tot això són elements interessants per al debat.

O, per exemple, quan es parla de…, crec que s'ha donat una dada de quasi un 40 % de turisme no reglat.
I jo he comprovat les dades i crec que potser es referixen a, diguem-ne, les pernoctacions no de mercado, fora del mercat, que són pernoctacions en segones residències, en residències de familiars, d'amics, etcètera.
Això em quadra més.
Però, aleshores, o siga, siguem rigorosos amb les dades.

Quan es parla d'unitat de mercat… O siga, aplicar un IBI diferent en un municipi o en un altre, afecta a la unitat de mercat?
És que podríem estar presentant recursos davant del Tribunal Constitucional constantment, tots els dies, per dir això.
De fet, és que el sector turístic, en particular, s'aprofita molt del poder monopolístic, perquè la localització, les economies d'aglomeració i de localització són molt efectives en el sector turístic i no estic fent una crítica, estic fent una definició.
Evidentment que Peníscola aprofita els seus atributs, que la diferencien de la resta de municipis, igual que ho fa Benidorm, igual que ho fa València.
Bé, és un model que precisament es basa en això que vosté deia, que no hi ha un model únic, sinó que hi ha multitud de models i cada ajuntament haurà de decidir quin és el seu model i quines polítiques vol aplicar.
I li estem posant al seu abast una possibilitat més, de moltes.

Perquè aquesta és una altra qüestió.
Vostés parlen…, s'ha parlat ací que ja es paguen impostos en el sector turístic.
Efectivament, ja es paguen impostos en el sector turístic.
La qüestió és: ¿per què genera tant de debat o tanta polèmica aquesta taxa turística i no ho genera l'IVA, per posar un exemple, o el posar un preu, una entrada a un castell o una entrada a un museu o tantíssimes taxes i preus públics?
I jo li faig una reflexió, crec que això ens remet a que hi ha una qüestió cultural de fons.
És a dir, que amb el debat sobre la taxa turística ens remetem a una qüestió més profunda que té a vore amb el debat sobre el model turístic que volem i té a vore, sobretot, amb el repte de la sostenibilitat, que no per dir sostenibilitat cada dos per tres, efectivament, estem parlant del que hi ha darrere.
Podem parlar de sostenibilitat, si estem fent polítiques concretes sobre sostenibilitat turística.

I en eixe sentit -i acabe ja, senyor president-,…

El senyor president:

Sí, vaja acabant.

El senyor Martínez Ruiz:

…jo el que crec és que en el sector turístic tots ens hem de fer una reflexió sobre com abordem aquest repte de la sostenibilitat, igual que s'està fent en el sector de l'automòbil, que vosté ho ha mencionat, però com s'està fent en el sector del calçat, com estem estudiant en la comissió d'estudi, o com s'està fent en moltíssims altres sectors.
Jo crec que aquesta és la clau i que no és una font de problemes, sinó, precisament, un vector de desenvolupament i que aporta futur al sector.

El senyor president:

Gràcies, senyor Martínez.

I ara, en nom del Grup Parlamentari Compromís, el senyor diputat García.

El senyor García Latorre:

Gràcies, de nou, senyor president.

Jo crec que abans ha dit una cosa que jo crec que al País Valencià tenim dos sectors, en este cas, que són molt resilients i que s'adapten molt bé en cada situació.
Un d'ells és l'agricultura i l'altra crec que és el turisme.
Són dos sectors que patixen molt en certs moments, perquè no són uns sectors que tenen una estabilitat, quant al tema del mercat, i que quan venen moments de crisi tenen una certa debilitat.

Però jo crec que ahí el govern del Botànic, com bé vosté ha dit abans, hem estat a l'alçada.
Ha sigut un sector a què s'ha recolzat, igual que a altres sectors i que, en este cas, tant en tema econòmic com en tema de salut, hem donat una lliçó crec que a moltes comunitats autònomes que no han sabut fer-ho.

I és cert, el turisme és un motor econòmic i des de Compromís ho sabem i ho entenem.
De fet, estem governant en grans ciutats, entre elles la de València, en la qual entenem també que este nou impost respecte a la seua imposició és un impost que, en este cas, és factible i damunt és bo de cara a millorar el que és la qualitat del servei.
Perquè moltes voltes, a la millor, el que hem de buscar també és buscar qualitat de turista, en lloc de quantitat de turista, perquè hem vist en altres comunitats autònomes i en altres localitats com eixa quantitat al final que el que crea és una problemàtica.

I a mi, mire, m'ha agradat molt la seua intervenció d'abans, perquè ha fet una sèrie d'aportacions molt interessants de cara a millorar el que seria la llei, que li he de dir que va a seguir el seu tràmit parlamentari i en la qual ens agradaria que totes eixes innovacions o propostes que vosté ha fet hui -i que jo crec que són molt interessants- també ens les portara en el debat de la llei i, sobretot, en la part d'esmenes; crec que podrien enriquir-la molt més de cara a la seua futura aprovació.

I és cert que s'ha parlat i s'ha dialogat, igual que se va parlar quan se va fer la llei de turisme i, en este cas, que se va aprovar també per les Corts Valencianes, en què se parlà amb tot el món i en què hi havia un element que eren les vivendes turístiques, en què vosté sap que el sector no estava gens d'acord amb el que proposava el seu departament i proposava el govern valencià.
Però, així i tot, la llei eixí cap avant i és una llei positiva de cara al que són, en este cas, els habitants que viuen en eixos pobles o ciutats turístiques i també és positiva de cara al sector.

Per tant, he de dir-li que este nou impost respecte sobretot les persones, respecte sobretot el territori, perquè és un impost que també és finalista.
El que passa és que, a la millor, algú no se llig ni la llei ni els conceptes on se van aplicar eixos impostos perquè servirà: per protegir i recuperar el medi ambient; conservar i protegir el patrimoni cultural; una lluita contra l'intrusisme, perquè també se utilitzaran eixos diners per a lluitar contra l'intrusisme que hi ha en el turisme; impulsar les bones pràctiques, crec que això en la llei que ja tenim de l'hospitalitat ja ho tenim; millorar també les infraestructures, que jo crec que és una cosa molt important -vosté, que ha segut alcalde i ha estat en un municipi, sap que moltes voltes els recursos que se destinen per les administracions no són suficients per a cobrir certs serveis i, en este cas, el govern del Botànic fa una distribució equitativa i en concurrència competitiva, no com abans, que era l'alcalde de torn, a qui bé li pareixia, li ho donaven i ja s'ha acabat i la resta que es morien de fam; doncs, bé, això no és així ara-.
Però també cal dir que és una proposta de llei que és molt respectuosa, sobretot per a les persones que treballen en el sector, que no sols són les grans empreses, sinó per al territori.
I, per tant, és un impost finalista que va a revertir en la millora del nostre turisme.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Ara sí, i per cloure aquesta comissió, el senyor secretari autonòmic tindrà per un temps, ara sí limitat, de tres minuts, si ho fa possible, donar resposta a les múltiples reflexions que li han fet arribar.

Té la seua paraula.

El senyor secretari autonòmic de Turisme:

Moltíssimes gràcies.

És molt complicat ajustar-se.
Ho intentaré, perquè no, perquè l'aportació (veus)…, no, perquè la qualitat de les propostes, fins a la darrera que han fet, és molt exigent.
Jo intentaré estar a l'alçada.

En el tema dels Next Generation, del repte, doncs, ens la juguem i serem valorats nosaltres i el Govern d'Espanya i supose que en tota la unió.
I ahí la bona notícia és que…, diuen: i aquí s'ha mig complit.
Anem a vore, com se manté en el temps, que tota tragèdia ve acompanyada d'un do, el do que el turisme, inclús en l'espai europeu, ha escalat o ha avançat en reconeixement i això cala després en el Govern d'Espanya, i ja la componen 14, dedicada explícitament a turisme.
Després estan els programes que van sortir, dels quals he parlat d'uns quants.
I tota l'arquitectura institucional pública ens la juguem per tal de tramitar, d'una manera operativa, transparent, eficaç i transformar.
Els Next Generation no es tracta de maquillar, d'envernissar, se tracta que, d'aquí a un temps, transformem, no?
Jo parle de l'aventura premonitori i això és bo, diu molt en favor de les Corts Valencianes que van fer la Llei de turisme, oci i hospitalitat, on tot el que ara es premia en la mètrica de valoració de les ajudes està ja incubat allí i, per tant, el que hem de fer és tirar endavant amb humilitat, amb responsabilitat, amb puntualitat.
I en això estem.

Si vosté me pregunta: què és el que més el motiva -anava a dir: què és el que més el tensa, també-, la tensió, la motivació, la inspiració, les ganes, la ràbia creativa que podem traure?
Complir amb açò, complir puntualment amb el Next Generation.
Hi estem preparats?
El temps ens ho valorarà.

Hi ha un problema que no és autonòmic, no és d'esta autonomia, sinó és generalitzat: el futur de l'administració pública, del sector públic instrumental.
Jo crec que hi ha un procés de minimització de les estructures, de captació de talent.
Tenim colls de…, tenim problemes l'administració, no esta, sinó totes, totes, independentment del signe polític, per descomptat.

L'Imserso ha sigut un cop duríssim.
Jo crec que també…, vaig parlar amb el secretari d'estat, en una conversa molt amable, molt exquisida i vaig dir que el problema de l'Imserso no és un problema… o la realitat és que està residenciat en un ministeri que no és el d'Indústria, Comerç i Turisme, però han d'escoltar el sector.
Vaig dir: lidereu el canvi, sigueu vosaltres, canvieu el model.
No ho van fer per eixa qüestió exclusivament, però sí que el bo viatgem, que jo crec que ha fluït -no m'he esplaiat abans, perquè no he vingut a comptar gestió ni a traure pit de res-, el bo, que l'hem concertat molt amb el sector, que tenim comissions de seguiment permanent en el sector, que l'hem variat d'acord amb el sector quan ha fet falta, doncs, és un element d'estímul de la demanda, que no el retirarem.
Jo soc partidari, ja els ho he dit, que en el projecte de pressupost del 2023 torne a aparéixer perquè, retirar abans d'hora els estímuls, si no tens la sensació…, que no la tenim i no es tracta d'això, de sobreescalfar l'economia, que el bo no ho està fent ni interferint el mercat ni la normalitat per a res, mantindre, perquè ajuda a desestacionalitzar.
Hi ha mil cinc-centes empreses.
Molta gent ho veu des del prisma de viatjar, que és molt important, però, des del prisma de mantindre activa la indústria turística, hi ha 1.
500 empreses enrolades i això dona vida, dona corda i és positiu.

I acabe amb una reflexió que val per a tots i val per al model.
El pitjor turista és el que no ve.
Aspiracionalment clar que busquem el target de públic i hem fet codis i hem fet el decàleg del comportament del mercat emissor.
En això estiguen tranquils que sabem el que volem i on volem anar, i tota la cadena de valor.
Fins a la segona mitat del segle XX, el turisme era un fet elitista, classista.
Per això de vegades quan diuen «el model de masses» i tal, compte.

La incorporació dels treballadors i de les classes mitjanes al turisme per a mi és un pas excepcional en la lluita sempre inacabada per la igualtat d'oportunitats.
Inclús hi ha teòrics que pensen que pren el relleu dels valors il·lustrats de la igualtat, de la llibertat, de la fraternitat.
Això és molt important que ho tinguem en compte.
Hi ha teatre de masses, literatura de masses, turisme de masses com Londres, com Nova York, com París…

El que hem de fer és que això siga un dret irrenunciable.
Moltes vegades ho oblidem.
I acabe, senyor Marzà, senyor president.
És l'article 24 de la Declaració universal dels drets humans, el dret a l'oci i a les vacances pagades.
No estem aquí ja en el temps elitista del gran tour per als fills de l'aristocràcia que tenien pagat el viatge a Viena, a Londres, a París.
Estem en el segle XXI.
El turisme de masses, el turisme per a tots és la gran esperança i és un pas endavant irrenunciable.
I el paper que ha jugat ahí Benidorm, per exemple, i altres ciutats ha sigut excepcional per a fer-ho possible.
No tot el món pot tindre un turisme de 1.
000 dòlars al dia.
Tinguem-ho en compte.

Ara, el que hem de fer…, això, per un costat.
Mesclem l'equació, jo no la tinc resolta.
L'altra premissa de l'equació és turisme de qualitat, qualitat certificada, no en abstracte: l'Exquisit Mediterrani, Mediterranew Musix, SICTED, la Q de qualitat, la S de sostenibilitat, que és la propera que ve de l'ICTE, vull dir, qualificar, professionalitzar, no «mentrestant no trobe res millor en la vida estaré en el sector turístic», no?
.
I en això tots estem cridats a la remuntada reputacional del sector.
I en això sí que jo cridaria a tots a ser conscients.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

Gràcies també als diputats i diputades per les seues intervencions.

Cloem aquesta sessió de la comissió.
Gràcies.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 51 minuts)