Coordinaci%C3%B3%029001.11.03%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 3 de novembre de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 33.

El senyor president:

S'obri la sessió.

La presidència els dóna la benvinguda a la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat per a procedir a substanciar l'ordre del dia que estava previst.
Pregue a la senyora secretària comprove el quòrum.
.
.
Perdó, i felicitem la il·lustre diputada Clara, perquè hui mos porta la satisfacció que ve acompanyada del seu xic acabat de nàixer.
Benvinguts.
(Veus) (Se sent plorar un bebé) Bueno, al padre ya lo felicité, al padre ya lo felicité.

La senyora secretària:

Bé, molt bon dia a tots.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Sí que hay quórum, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Doncs bé, senyories, en la carpeta, com de costum, tenen les seues senyories la proposta, l'esborrany de l'acta.
És el moment, si volen fer alguna observació, si volen fer alguna modificació, si tenen alguna cosa a dir, és el moment de dir-ho.
Al contrari, entendríem que estan d'acord en el seu contingut.
Aixina ho entenem i, per tant, queda aprovada per unanimitat i assentiment.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del cap de seguretat del palau de La Generalitat per a explicar la seua actuació en relació amb les actuacions dutes a terme per a localitzar els empleats públics que presumptament hagueren pogut facilitar alguna documentació o informació de l'àrea de Presidència a terceres persones, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 96.
910), al qual s'acumulen els pronunciaments de la comissió sobre la compareixença del cap de premsa del vicepresident del Consell per a explicar l'interrogatori a què va ser sotmés en el marc de la investigació sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, i sobre la compareixença del cap dels escortes del president Fabra per a explicar l'interrogatori a què va sotmetre el cap de premsa del vicepresident del Consell en el marc de la mateixa investigació, sol·licitades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE números 96.
937 i 96.
938)

El senyor president:

Senyories, per acord dels grups parlamentaris, anem a agrupar els punts 2, 3 i 4 en un sol punt, donat que són pronunciament per la via de l'article 44.
Els proponents de la iniciativa tindran el torn a favor, en el cas del Grup Parlamentari Socialista.
Com Esquerra Unida planteja dos propostes tindrà també un torn a favor de les dos propostes.
Si algun grup exercix el torn en contra, haurà de fer-lo al mateix temps a les tres iniciatives, i la resta de grups fixaran posició abans de votar.

Per tant, senyories, per al torn a favor de la iniciativa 96.
910, que presenta el Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Buenos días, señoras y señores diputados.

Traer esto aquí puede parecerle a alguien que no deja de ser un tema menor, un tema que no debería tener mayor trascendencia.
Y qué manera más absurda que tienen los señores diputados de perder el tiempo discutiendo este tipo de cosas.
Bueno, pues lo que podría parecer una anécdota en el fondo no lo es, una anécdota, y por eso lo traemos aquí.

Nos parece que es un suceso que merece una explicación sensata, una explicación racional, y las consecuencias que se deriven de los hechos llevarlas a la práctica.
Concretamente, nosotros hemos pedido que comparezca aquí, que la comisión se pronuncie para que el jefe de seguridad del palau, que es, parece ser, la persona que empezó todo este tema, comparezca y nos pudiera dar la explicación oportuna del porqué decidió el reabrir este caso.
El tema del topo ya es un tema viejo.
Lo hemos tocado aquí.
El topo sabemos quién es, en todo caso habría que recomendarle al próximo gobierno que le dé la medalla a la alta distinción de La Generalitat, porque está haciendo un favor muy positivo a la sociedad valenciana, sacando este tipo de papeles y conociendo de qué manera el Partido Popular gestiona el dinero de todos los valencianos.

Ustedes ya abrieron, el Partido Popular, el gobierno ya abrió una investigación en su momento, que la cerró después de haber remitido a la fiscalía sin ningún tipo de responsabilidad.
Se abrió un expediente reservado, comparecieron más de una docena de funcionarios, con las consecuencias de ese expediente y con ese informe se remitió a la fiscalía.
La fiscalía no observó ningún tipo de posible ilícito penal y, por tanto, se decidió archivarlo.
Pero, nos encontramos que unos meses después el jefe de seguridad, según dice el señor Santamaría, en su respuesta que nos dio en el pleno del mes de octubre, no recuerdo ahora la fecha exacta, pero en el mes de octubre, nos dijo que se había abierto un expediente y que ese expediente se había remitido también en este caso a la fiscalía por si hubiese también algún tipo de ilicitud penal.

Vamos a ver, yo creo que es un poquito ya de hartazgo que cuando el gobierno autonómico no quiere resolver un problema lo remite a la fiscalía.
Si se abrió un expediente al policía por la actuación, lo que tenía que hacer la propia administración es cerrar el expediente.
Y si del cierre del expediente se hubiese deducido que se ha cometido o se hubiese podido cometer algún tipo de ilícito penal, remitirlo en ese momento a la fiscalía.
Pero no hacerlo antes, esperando que la fiscalía se pronuncie si lo hay o no lo hay.
Porque puede que no exista ilícito penal -imaginémoslo-, pero sí que puede que exista ilícito administrativo, de acuerdo con la ley orgánica del régimen disciplinario del Cuerpo Nacional de Policía, que es el que hay que aplicar en este caso.

Porque podríamos encontrarnos, quizás no ante un delito penal, pero sí ante una falta calificada de muy grave que acarrearía la posible suspensión hasta un máximo de tres años o separación del servicio del funcionario en cuestión.
¿Qué mejor, entonces, que se ha sustanciado mal ese expediente por parte de la conselleria de gobernación, que comparezca el interesado, el jefe de la unidad correspondiente, en este caso de la unidad del palau de La Generalitat, y que dé su versión en esta comisión ante los diputados sobre exactamente qué es lo que pasó?
Porque el tema fundamental es: ¿siguió algún tipo de orden o recomendación el policía en cuestión, o actuó motu proprio?

El señor conseller Santamaría dice que actuó motu proprio, y por tanto sería el responsable.
Presidencia, el 10 de octubre, defiende al jefe de seguridad y dice que cree haber cazado al topo.
Presidencia defiende al jefe de seguridad.
El señor Santamaría dice que no, que el señor jefe de seguridad actuó por su cuenta y riesgo.
Entonces, ¿a quién hay que hacerle caso?
¿A Presidencia o al señor Santamaría?
Por tanto, lo mejor para evitar cualquier tipo de problemas en este tema es que comparezca el propio policía y nos cuenta aquí efectivamente qué es lo que se ha hecho.
Porque si no, estamos asistiendo a un sainete y a una ópera bufa.

No es normal lo que está sucediendo.
No es normal que el jefe de seguridad del palau interrogue en la comisaría -a la interrogación en la comisaría el señor Santamaría le llama «entrevista», es una sutil diferencia- y que interrogue al jefe de prensa del vicepresidente del Consell.
Que el vicepresidente del Consell se entere por los medios de comunicación que su jefe de prensa, personal eventual nombrado por él, por tanto personal de su confianza, está o ha sido, mejor dicho, interrogado en las dependencias policiales de la policía nacional adscrita en este caso a la comunidad autónoma.
Esto no es normal, esto no es serio.
Esto es un cachondeo y una manera de poner a nuestra comunidad otra vez más, o exponerla a un ridículo espantoso.

Yo no conozco en la historia reciente de ninguna de las comunidades autónomas que tengan adscritas una unidad de la policía nacional situaciones como esta.
Si ustedes conocen alguna, me la recuerdan.
Pero no conozco ninguna.
Y resulta que el propio comisario jefe, el máximo responsable policial, dice que no sabía nada absolutamente.
Oiga, si se actúa a espaldas, lo que cabe ya es actuar en este caso de una manera administrativa contra el policía que hizo este tema.
Si no es así, y ustedes no han actuado, es evidentemente porque el policía recibió algún tipo de indicación o de orden para realizar esta función.

Por tanto, es bueno para que se aclare todo que el policía en cuestión, el jefe, el responsable de la seguridad del Palau de la Música, comparezca aquí, ante esta comisión y dé las explicaciones oportunas.
Y no vale decir que es que esto, como está en la fiscalía, no tienen por qué venir, que esto está… Mire, esto no está sub iúdice en ningún lado.
Se ha remitido a la fiscalía, pero nada le impide a esta comisión pronunciarse a favor de la presencia en la misma del policía.
¿Por qué?
Porque se puede hacer perfectamente con el reglamento en la mano y con la legislación que nada imposibilita para eso.
¿O es que aquí, en función de quién sea y depende del sitio donde esté se actúa de una manera o de otra?
Pues eso es lo que realmente pasa.
Ustedes no quieren -ya lo han dicho en los medios de comunicación, igual hoy nos sorprenden, mucho me temo que no nos sorprenderán- que venga y que comparezca el policía, porque esto ya está en la fiscalía.
Oiga, ¿y qué tiene que ver que esté en la fiscalía?
Absolutamente nada.

La cuestión es, y ustedes han parado el procedimiento administrativo, si al final la fiscalía determina que no hay ningún tipo de ilícito penal, el procedimiento administrativo contra el jefe de la policía, en este caso el jefe de seguridad, perdón, ¿va a continuar adelante o no va a continuar adelante?
Porque son dos cosas absolutamente distintas.

Nada impide, de acuerdo con la ley orgánica del régimen disciplinario del cuerpo nacional que comparezca ante esta comisión el policía en cuestión.
Nada dice esta normativa, ni siquiera la de los procedimientos de los funcionarios civiles, en este caso los funcionarios no sometidos a la disciplina del Cuerpo Nacional de Policía, de que se pueda tener un expediente abierto y que se pueda, a la vez, comparecer en una comisión parlamentaria para aclarar los hechos.
Y esto es lo que nosotros pretendemos: aclarar los hechos.
Porque si no, es evidente que aquí se ha actuado de una manera irregular.

¿Y qué confianza tenemos de que alguien esté en este momento, no sé, investigando a cualquier diputado porque lo considera así oportuno?
¿Qué nos podría decir que eso no está ocurriendo?
¿Y qué se hace para que este tipo de medidas no ocurra?
¿De verdad alguien se cree que el jefe de seguridad del palau actuó por su iniciativa en este sentido de intentar averiguar el topo y llevarse a la comisaría para un interrogatorio a un funcionario del área de Vicepresidencia?
¿Tenemos garantías de que nosotros no estamos siendo investigados por alguien?
¿Vamos a suponer, también para hacerle un favor, en este caso, a Presidencia, o porque alguien de Presidencia dé una recomendación, no una orden verbal, una recomendación de que así fuera?

Bueno, para aclarar este tipo de dudas es para lo que nosotros pretendemos que venga el responsable correspondiente.
Una cosa es el expediente, otra son las responsabilidades de tipo político.
Es verdad que las responsabilidades de tipo político se sustanciarán con el político de turno, no con el funcionario.
Pero no es menos cierto que para sustanciar esas responsabilidades políticas es necesaria la presencia del funcionario para que cuente la verdad ante esta comisión.
Nosotros, aparte de pedir la comparecencia, hemos pedido también las actuaciones que ha desarrollado el responsable, el conseller de gobernación.
No se nos han remitido esas actuaciones.
Ni siquiera se ha contestado nada absolutamente al requerimiento por parte del Grupo Socialista.
Si no se nos contestan esos requerimientos y se nos da la información correspondiente y si ustedes vetan la presencia, en este caso, del jefe la unidad de la policía, ¿a qué estamos jugando?
¿En qué manos nos encontramos?
¿Quién está dirigiendo, en este caso, la Generalitat valenciana?
Si el señor Fabra defiende al jefe de seguridad y dice haber cazado al topo, eso lo dice el señor Fabra el 10 de octubre, ¿cómo es posible que diga eso cuando ya estaba abierto el expediente informativo al policía?
Esas son cuestiones que ustedes tendrán que aclarar.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.
Per a torn a favor de la proposta, registre d'entrada 96.
937 i registre d'entrada 96.
938, les dos presentades per Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, estem ací davant una història surrealista, delirant, escandalosa, vergonyosa.
No sé quins qualificatius més utilitzar.
De veritat que no m'imagine que en qualsevol altre país seriós -no sé si este ho és, hauria de ser-ho- es puguera produir una situació com aquesta.
S'imaginen vostés que el cap de seguretat de Mariano Rajoy en la Moncloa retinguera, detinguera, o portara en condicions de coerció, que és el que s'ha denunciat, el cap de premsa de Soraya Sáenz de Santamaría, la seua vicepresidenta, per a interrogar-lo sobre filtracions de documentació de Moncloa?
S'ho imaginen?
Jo no sé per què, però no m'ho imagine.
Mire que tinc concepte negatiu del Partit Popular, de Mariano Rajoy i del seu govern.
Però, no sé per què, pense que no arribarien a estos extrems.
Pense que les coses, com a mínim, seran una miqueta no millors però sí més normals.
Però, clar, estem parlant d'Alberto Fabra, estem parlant del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, estem parlant d'un Consell que va a la deriva, d'un partit que està desfent-se internament.
I resulta que sí que sembla que s'ha produït això, i ningú ho ha negat.
Un interrogatori en condicions de pressió, i no sabem eixa pressió fins a on va arribar, de part del cap de seguretat del senyor Alberto Fabra al cap de premsa del senyor José Ciscar.
És a dir, una guerra -que era soterrada i que en estos moments és pública- entre les dos persones que representen el màxim nivell al Consell de la Generalitat valenciana i que se seguen juntes en les sessions de control però que sembla que no es fien una de l'altra.
És, de veres, delirant, és propi -anava a dir- d'una república bananera, no, d'algun lloc pitjor encara.

Tot això per a intentar caçar un talp, és a dir, un topo, perquè així se'l coneix, després d'haver fet ja un procediment de recerca o de caça de bruixes, que en el seu moment va ser denunciat per la junta de personal, un funcionari de la Generalitat valenciana, que ja van haver-hi interrogatoris; interrogatoris dubtosos quant a la seua realització, que no van donar resultat i, de sobte, arriba ací un policia que se suposa que actua de manera absolutament unilateral, al marge de qualsevol directriu, no sé si és que ha vist moltes pel·lícules americanes, i que agafa un cap de premsa i se l'emporta a una comissari per a entrevistar-lo d'una manera que eixa persona acaba declarant davant notari haver sigut objecte d'una -presumpta- detenció il·legal i d'una entrevista coercitiva.

I resulta que això botà a les pàgines de la premsa, havien passat molts mesos i, de sobte, a l'octubre ens assabentem la resta de les persones -segurament en el PP ja ho sabien vostés-, i preguntem, i formulem iniciatives parlamentàries, i no són respostes pel Consell i no són recolzades pel Grup Popular que vol tapar açò però no ho aconseguix.

Jo, en el ple de la setmana passada, li vaig preguntar al conseller de governació si el senyor Fabra i el senyor Ciscar tenien coneixement d'aquestos fets, tinc ací el Diari de Sessions, dos fulls, i no va haver-hi resposta, la meua pregunta era molt clara: si tenien coneixement el senyor Fabra i el senyor Ciscar, ¿quan van tindre coneixement i per què es va produir eixa actuació si ells la coneixien?
Cap resposta, molt de parlar d'una investigació interna que s'ha obert, amb deu declaracions, tretze documents, que li tira tota la culpa al policia, només els falta dir «imprevisible e inevitable, imprevisible e inevitable» perquè és el seu costum, tirar-li sempre la culpa al cap de turc, però ni una sola resposta del conseller sobre si Fabra i Ciscar coneixien eixa situació.

Jo li vaig preguntar a Santamaría: eixes deu declaracions, ¿inclouen la del president i la del vicepresident, que són els que en el fons estan en una guerra que provoca estes situacions?
; eixos tretze documents, ¿quins documents són?
, cap resposta.

He demanat les conclusions de l'informe d'investigació i tampoc m'han arribat encara, segurament diran que és secret perquè és l'opacitat sobre l'opacitat, perseguixen vostés a qui d'alguna manera aprofita les escletxes perquè n'hi haja alguna transparència sobre les despeses de presidència, el perseguixen, a eixe talp i, damunt, després, en eixa persecució apliquen la màxima opacitat i no ens donen informació sobre eixa investigació.

Diuen que és una iniciativa individual d'un policia que fins ara encara no està sancionat, i jo no sé què ha de fer un policia, què ha de fer un funcionari, què ha de fer el cap de seguretat del president per a ser sancionat més enllà de practicar detencions -presumptament- il·legals, interrogatoris amb força, o amb pressió, o amb amenaces, sincerament, no sé què ha de fer un policia per a ser sancionat, si en este cas encara no ho ha sigut, o tal vegada l'explicació està que vostés diuen que no ha rebut cap ordre formal, escrita, reconeguda, però tal vegada sí que va rebre algun tipus de directriu informal, oral, no reconeguda, perquè ací no se xuplem el dit, senyories del Partit Popular.

Este policia no pot fer això, a més, quan portava pocs mesos en el càrrec, si no n'hi ha alguna autoritat, algun càrrec públic per damunt d'ell que li diu «tira per ahí», que li senyala, fins i tot, quina és la persona a qui ha d'interrogar, persona a la qual este policia no coneixia; si no sabia ni qui era, ¿com va pensar ell a soles que havia d'interrogar-lo?
, ¿m'ho poden explicar?
Algú o alguna ha de donar explicacions, algú o alguna està darrere de tot açò.

I nosaltres el que volem amb estos pronunciaments és que estes Corts facen la seua feina, i sobre un escàndol tan greu, ¡tan greu!
, de mal funcionament de l'administració, d'utilització dels recursos públics per a fins privats i, fins i tot, de possible vulneració de les lleis, volem que vinguen ací els protagonistes a contar-nos-ho, volem que vinga el cap se seguretat de Fabra i el cap de premsa de Ciscar, les dos persones que van estar unes hores en la comissaria del Pont de Fusta, una sent interrogada i, l'altra, interrogant; una que, segurament, es va extralimitar en les seues funcions i no sabem si va vulnerar la llei, i l'altra que va ser la víctima de tot això, i que ho va denunciar davant notari, no va anar als tribunals però sí que sembla que n'hi ha una declaració davant notari, que també volem conéixer.

Com les dos persones continuen sent servidores públiques perquè una continua en la policia autonòmica, encara que no estiga en les funcions de cap de seguretat de Fabra, continua adscrita a la policia autonòmica, i l'altra continua en presidència o en vicepresidència -millor dit- i conselleria de Presidència com a assessor i cap de premsa, les dos persones depenen del Consell, i estes Corts han de controlar el Consell, les dos persones són protagonistes directes d'un escàndol que avergonyix els valencians i que mereix explicació, els protagonistes indirectes són Fabra i Ciscar que, en el fons, indirectament l'interrogatori el fa un i el rep l'altre; el policia actua en el fons per interés o per representació del senyor Alberto Fabra, i el periodista, el cap de premsa, és interrogat en funció de la seua tasca que desenvolupa per al senyor Ciscar.
Eixos són els protagonistes indirectes i també volem la seua compareixença, i també l'hem demanada.

Però, ara i ací, el que cal és que eixes persones vinguen ací i no en una comissió secreta, no en una investigació policial de la que mai sabrem res controlada pel senyor Santamaría sinó ací, amb les càmeres, amb els micròfons, amb el Diari de Sessions, amb llum i taquígrafs ens expliquen què va passar, ens expliquen si de veritat eixe interrogatori va ser iniciativa individual, si n'hi havia algun tipus d'ordre, com es va desenvolupar, si s'ha vulnerat en algun moment la llei, que ens expliquen també si n'hi ha gravacions -presumptament- il·legals o clandestines, pinchazos que sol dir en castellà, perquè això també ho hem llegit, voldríem saber-ho, a vore si estan vostés espiant-se, ficant-se micros, perseguint-se, detenint-se, però ¿açò què és?

Diguem que si açò és Torrente o Mortadelo i Filemón, jo crec que és encara molt pitjor, açò és un despropòsit, açò és l'enfonsament d'un govern que no té cap credibilitat per a continuar fent res però, ¡si no se fien vostés de vostés mateixos!
, ¿com va a fiar-se el poble valencià d'un govern que està espiant-se, que en compte d'intentar resoldre els problemes que la crisi i les seues polítiques han generat està dedicant-se als interrogatoris, a les investigacions, a les filtracions, a les gravacions i, sobretot, a intentar tapar-ho tot sense èxit, per cert?

Les senyories del Partit Popular, segurament, votaran hui en contra d'aquestes peticions, serà un pas més en la carrera cap al precipici electoral, cap el descrèdit social, cap a l'actuació vergonyant que durant vint anys hem estat patint.
No es preocupen vostés perquè queden pocs mesos perquè es puguen conéixer estes històries, estes investigacions, perquè puguen vindre ací a declarar les persones que hui demanem compareguen, però no solament en este cas sinó en tants altres.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Blanco.

Torn en contra, senyor Ovejero, s'entén torn en contra a les tres iniciatives defensades.

Té la paraula.

El senyor Ovejero Adelantado:

Correcto.

Muchas gracias, señor presidente.

Miren, señorías, alguno de ustedes compara -o ha comparado- este debate hoy con una ópera bufa.
Piensen -de ser así, yo no lo creo- quiénes estarían promocionando, alentando y patrocinando este -según ustedes- teatro.

Señor Rubio, el pasado día 22 en su intervención, tras la pregunta que realizó al conseller de gobernación sobre estas cuestiones, usted mismo anunciaba y preveía el procedimiento que iba a llevarse a cabo -podía dedicarse a ser guionista, lo aceptaría-, y el cual hoy subrayo para notificarles que el Grupo Popular va a votar en contra de estas comparecencias solicitadas.

Las conclusiones previas de estos asuntos forman parte de un expediente que actuando como es conveniente y que ustedes siempre han exigido -y exigían- para asuntos similares, ahora parece que han cambiado de opinión, pretendiendo la mayor transparencia y efectividad, se tramitó e inmediatamente se remitió a la fiscalía que es a quien, a nuestro entender, corresponde valorar en primera instancia si existe algún tipo de responsabilidad penal para, después, en función de su dictamen, obrar en consecuencia en el ámbito político.

No obstante, sabe su señoría que, si lo desea, el conseller o el secretario autonómico volverá a estas Cortes a comparecer y a matizar las cuestiones que a usted se le hubiese podido olvidar en la anterior presencia, es a ellos a quien corresponde, después ya actuaremos según el dictamen.

En cuanto a lo indicado por el representante de Izquierda Unida, por el señor Blanco, le diría que parte usted para solicitar las comparecencias de unas supuestas premisas, las suyas, no para intentar averiguar la realidad de lo que sucedió, si sucedió, ya sabe que el papel es muy sufrido y para ustedes muchas veces es su guion de cabecera, sino que lo hace para seguir sembrando dudas sobre la gestión del gobierno popular sea en el ámbito que sea.

Y como ya le dijo el conseller de Gobernación y Justicia, ustedes quieren saber; nosotros también queremos saber, por ello esas supuestas divergencias entre unas declaraciones y entre otras se llevan a la fiscalía porque es a ella, a la única a quien corresponde la valoración jurídica de dirimir esas discrepancias, y en función de ellas, en base de las decisiones emitidas por el poder judicial, se verá la oportunidad, si es necesario, de que actúe el poder legislativo.

No sigan intentando alimentar con fabulaciones y sospechas ese fuego que va a abrasar el sistema, no perfecto pero el menos malo para la convivencia de los ciudadanos.

Le digo lo mismo que he expresado al señor Rubio, las palabras que le he dedicado al representante del Grupo Socialista: si cree que la exposición del señor conseller no satisfizo todas sus gestiones -y parece que no por la intervención que ha tenido del pasado día 22-, solicite de nuevo su comparecencia, y le aseguro que vendrá rápidamente, estamos deseosos de que esto se aclare pero, mientras tanto, dejemos actuar a la justicia.

Y en base a este principio le notifico a usted que el Grupo Popular va a votar, también, en las comparecencias que usted ha solicitado y que en este caso concreto estamos debatiendo en conjunto

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Per a rèplica, senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, vamos a ver, a mí no me sorprende nada, solamente que hay una serie de cuestiones que los representantes del Partido Popular deberían reflexionar.

Mire, en la comparecencia del señor Santamaría dice literal -y está en el Diario de Sesiones-: «nunca hubo una investigación oficial».
Si nunca hubo una investigación oficial ese funcionario debería estar ya sancionado por una falta muy grave, de acuerdo con el procedimiento sancionador del Cuerpo Nacional de la Policía, y punto, no haría falta ir a ningún sitio, ni a la fiscalía ni a ningún lado, de acuerdo con esa ley, con la Ley orgánica 4/2010.
Eso es lo que tendría que hacer ya o el señor Santamaría miente; si no hubo investigación oficial, ¿a qué van ustedes a la fiscalía?
, a la fiscalía podrían haber ido por un ilícito penal, además de si se hubiese cometido, pero si no es así, por la vía administrativa ya tendría que estar separado del servicio.

Y ustedes lo que han hecho ha sido al señor policía decirle, de momento, que se cogiera alguna semana de vacaciones y, en segundo lugar, no separarlo del servicio, ¡cambiarlo de servicio!
, que es absolutamente distinto.
Esa es la primera cuestión.

Por tanto, no venga con el tema de si esto es o no deja de ser, ¡no!
, es que esto es muy grave, es que esto no ha ocurrido nunca.

¿Estamos en condiciones de que nadie más de los funcionarios -usted me lo puede decir-, nadie más de los funcionarios de La Generalitat estén siendo investigados?
; ¿nadie de ningún diputado de esta cámara puede estar siendo investigado por alguien que quiere hacerle un favor a no sé sabe quién?
; si se había abierto un expediente anteriormente y se había cerrado, ¿existían nuevos datos después del cierre del expediente que diese lugar a que se iniciase una nueva investigación?
, ¿sí o no?

Es que esas son las cuestiones que usted tiene que contestar, y si el policía se extralimitó deberá asumir su responsabilidad, y si no se extralimitó que pueda venir aquí, a la cámara, y nos diga a nosotros, a los diputados, exactamente qué es lo que pasó porque esto sí que es grave, estamos hablando de un tema de posible violación de libertades y derechos fundamentales, no es una cuestión de tipo menor.

Y a mí que el presidente y el vicepresidente estén como estén me importa desde el punto de vista de ciudadano que sufre las consecuencias del mal gobierno de la Generalitat valenciana, desde el punto de vista político será un tema que ustedes tendrán que arreglar, pero eso no es normal, no ocurre en ningún sitio.

Y el día 10 el señor Fabra, el 10 de octubre, estaba defendiendo que el jefe de la policía no había hecho nada, y el día 16 cierra un expediente el señor Santamaría diciendo que el jefe de la policía es el que actuó al margen de cualquier orden porque no se dio ninguna orden, y si no se dio ninguna orden y ha existido la extralimitación de funciones, actúese ya por esa vía, no esto de enviarlo al fiscal que parece como si la fiscalía no tuviera otra faena, que está resolviendo las cuestiones del topo, porque ustedes ahí no han hecho nada, ¿eh?
, absolutamente, lo único que han hecho antes y ahora es remitirlo a la fiscalía; la fiscalía antes les dijo que no había nada y, ahora, probablemente, pues no sé lo que les dirá pero suponiendo que les diga exactamente lo mismo, que no hay nada, ¿qué van a hacer ustedes?

Y no se enrollen con el tema del cuerpo, los años de servicio, del cuerpo o de la unidad, perdón, del cuerpo de la policía nacional que ha prestado, evidentemente, se lo reconocemos y somos los primeros que le reconocemos ese mérito, pero por el buen nombre de esa misma unidad tienen que dar las respuestas adecuadas.

¿Cómo es posible que ninguneen ustedes al comisario jefe de la unidad?
¿Cómo es posible?
Si tuvieran un poquito de vergüenza, eso no lo hubieran ni hecho -vergüenza torera, en este caso-.
No lo hubiesen hecho.

¿Cómo es posible que el comisario jefe no supiera nada?
Una de dos: si no sabe nada, tendría que dimitir e irse; y si lo sabía y no actuó, pues exactamente lo mismo.
Es que eso es grave.
Al final de la carrera profesional de una persona que estoy convencido, ha hecho grandes servicios a esta comunidad.
Pero es que ustedes lo están poniendo a los pies de los caballos.

¿Qué pasa, que aquí hay unidades que funcionan como quieren?
¿Aquí hay gente que puede hacer lo que da la gana y no pasa absolutamente…?
«Hombre, vamos a ver ahora qué le encontramos a este funcionario.
» O, «vamos a ver qué le encontramos a este diputado.
» O, «vamos a ver a quién le encontramos no sé qué.
» No, óigame, este es un estado de derecho.
Ustedes, a veces, no lo tienen muy claro que sea un estado de derecho.

Este es un estado de derecho y los procedimientos son los que son.
Y no vale eludir las responsabilidades.
Y, en términos políticos, ustedes quieren eludir las responsabilidades.

¿Qué problema tienen que comparezca aquí el jefe de la unidad…, -perdón- el responsable de la seguridad del palau?
¡Dígame usted cuál es el problema!
¿Que hable?
¿Que diga de verdad lo que pasó?
¿Que diga quién le recomendó que hiciera eso, «haz eso, que hay méritos, que hay ascensos por en medio»?
¿Quiere usted que diga eso?
Y como no quiere que lo diga, lo mejor es que no venga.

¿No tiene ningún miedo, señor Ovejero?
¡Que venga!
¡Déjenlo que se exprese aquí!
¡Que comparezca!
¡Pues entonces, vótelo a favor!
No voten en contra.

Si ustedes no quieren que venga es porque temen que pueda decir la verdad.
Y la verdad es que seguía órdenes y recomendaciones de presidencia, y ya me da igual si era del entorno más inmediato o del entorno menos inmediato, de presidencia.
Y esa es la realidad.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Mire, senyor Ovejero, vosté diu que deixem treballar la justícia.
És paradoxal que un representant del partit que esborra el disc dur de Bárcenas diga això.
Els mateixos que també esborren vídeos en Canal 9.
Els mateixos que estan intentant posar pals en les rodes de tots els processos judicials que afecten diputats i diputades que han estat en estes Corts, i que només dimitixen quan ja és imminent el judici oral, per retardar-lo.
Col·laborar amb la justícia no és precisament el que fan vostés.

I, per altra banda, jo crec que confonen el plànol judicial amb el plànol polític.
Jo estic demanant ací, com a representant d'un grup parlamentari, la compareixença de dos persones que treballen per al Consell de La Generalitat, perquè continuen ahí, ¿eh?
, un, com a assessor i, l'altre, com a policia autonòmic, perquè vinguen a donar-nos explicacions de què va passar en un episodi truculent, molt truculent de suposat espionatge, de tensions, pressions, etcètera, etcètera.
I això, ¿què té a vore amb la justícia?
O, ¿és que vol que demane que vinga ací el jutge?
Que, per cert, encara no sap res cap jutge, perquè vostés ho han dut a la fiscalia, no al jutjat.

Per tant, vostés parlen de la justícia, la justícia i, simplement, sembla que el que han buscat és una coartada per a no donar explicacions.

Presenten vostés les conclusions al fiscal, que el fiscal normalment dirà que ahí què li conten a ell, perquè ja vorem eixes conclusions què és el que diuen, com va passar també abans en l'altre cas, i en eixe moment vostés diran que ja és una cosa molt vella.

¿Per què no vénen ací a contar-mos-ho?
O, ¿és que he de fer-li les preguntes parlamentàries al fiscal?

Quan jo li pregunte al senyor Santamaría si el senyor Fabra o el senyor Ciscar coneixen els fets, el senyor Santamaría no em respon, i em diu que ho ha enviat a la fiscalia.
¿Que he de preguntar-li-ho al fiscal?
¿És el fiscal el que ha de vindre ací a contestar-nos eixes preguntes que fem des de l'oposició?

¡Per favor!
Un poquet de respecte a la funció d'este parlament i als ciutadans i les ciutadanes als quals representem, i que volen transparència, i que volen saber les coses.
I que volen que vinga ací el senyor Juan Botella a explicar-nos el que conta en una declaració notarial que encara no hem vist.
A explicar-nos si ell se va sentir amenaçat, pressionat.
.
.
Si, com diuen per ahí altres alts càrrecs en els corredors, es podia tractar d'una detenció il·legal.
Perquè això ho diuen.
¡Ho diuen!
Que ens ho conte el senyor Juan Botella, perquè per a això treballa per a nosaltres, per als valencians i les valencianes, per això cobra una nòmina de presidència.

I que vinga el senyor Rafael Piqueras i ens diga per què va a anar a interrogar, precisament, al senyor Juan Botella.
¿Qui li va indicar que buscara eixa persona a la qual no coneixia?
¿Quins són els indicis que tenia per a, presumptament, inculpar-lo d'haver filtrat documents?
¿Quina empara reglamentària tenia per a fer eixa actuació?
Si va donar informació prèvia o posterior als seus caps polítics i policials, que ens ho explique.
¡Transparència!

Però vostés fugen de la transparència, com els talps de la llum.
Vostés són absolutament incompatibles amb la transparència.
Estan acostumats a l'opacitat, a la foscor, per a poder fer d'amagat aquelles coses que si els ciutadans i les ciutadanes conegueren, mai acceptarien.

Ja comencen a destapar-se les trames.
Ja no solament els «Gürtel» o «Nóos», o «Brugals», sinó que cada dia tenim un escàndol més.

Ara comencen ja a demanar perdó.
Tard i mal.
I això no val per a res.
¿Algun dia també diran vostés, quan estiguen en l'oposició, que volen que vinguen ací a comparéixer les persones que han protagonitzat uns fets com aquests?
M'agradaria saber-ho.
Perquè tenen tan poca vergonya, que són capaços de fer-ho.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Rubio, es usted… -todos los sabemos- un inteligente y hábil parlamentario.
Actuemos como actuemos -sabe que se lo reconozco siempre-, y esta vez se había hecho como ustedes estaban demandando continuamente, ¡tampoco les parece bien!
, ni a ustedes ni al señor Blanco.

Ha hecho hoy, y se lo digo, como usted a veces nos dice a nosotros, un gran papel, como casi siempre.
Hoy ha sido usted…, se ha ganado…, que para que los medios de comunicación le den el Óscar.
Pero yo, a veces, siento que no sea usted el líder de su grupo, quizás esto funcionaría de otra forma en el Grupo Socialista.

Miren, señorías, yo creo que en la actual situación en que se encuentra nuestro sistema democrático, si es que queremos regenerarlo, el que gran parte de los presentes aquí aprobamos en su momento, señor Rubio -otros no, porque eran jóvenes-, apostando por hacer fuerte su esencia, lo que llamábamos la separación de poderes, pero que ahora algunos pretenden quebrar.

Y deberían ser ustedes…, -ustedes, los representantes del Partido Socialista- hacer caso y seguir algunos de sus principios, que su otrora líder en la comunidad intenta imbuirles, expresándolo en su entrevista publicada ayer, ayer mismo, el señor Lerma lo decía, en la cual decía literalmente: «Utilizar la lucha contra la corrupción como elemento político es un error.
No hemos trasmitido con la suficiente contundencia que el Partido Socialista del País Valencià no tiene que ser un partido de negación, sino de propuesta, y no de lío.
» Tiene razón.
Y él tiene razón -el señor Lerma-, y debemos intentar trabajar juntos, al menos ustedes… al menos ustedes y nosotros, por enderezar la situación, ampliando las miras para una regeneración del actual sistema.

Y espero que sea una de las premisas de su reunión del próximo miércoles.
Y yo creo que de qué mejor forma, que haciendo fuerte su esencia: la separación de poderes.

En las cuestiones que hoy debatimos debemos practicarlo.
Y por ello, en función (inintel·ligible) … del Grupo Popular en función de lo que dirima, primero, la justicia, y actúe después el legislativo.

Señor Rubio, deberíamos empezar a cambiar todos las formas porque la ciudadanía lo exige.

Y, señor Blanco, además de desearle éxito en su próximo congreso, no solo para usted, que sabe que se lo deseo, para ustedes en general, sino por el bien, también, de todos nuestros conciudadanos, ojalá, además en él, adoptaran una resolución programática o, al menos, una nueva convicción de la cual hasta ahora han carecido, y que el expresidente Lerma también… también expresó ayer en su entrevista, y les viene como anillo al dedo: utilizar la lucha contra la corrupción como elemento político es un error.
Y yo añado: utilizar fábulas, teorías de conspiración y conjeturas para intentar acabar con el adversario es una traición y perversión al y del sistema democrático.

Le reitero lo que expresé en la anterior sesión: su presente y su futuro personal a partir del próximo domingo deberían contribuir a cambiar actitudes y, por qué no, personas, de ustedes y de nosotros.

Señorías, les vuelvo a ratificar que vamos a votar en contra de estas comparecencias porque no queremos contribuir a la ópera bufa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Enric Morera té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

No sabia que el que estàvem parlant ací era de corrupció.
Estem parlant d'una petició perquè puguen comparéixer a esta comissió parlamentària el cap de seguretat, el cap de premsa, el conseller de Presidència i el cap dels escortes.
Estem parlant de transparència.
I, per tant, si se nega que puguen comparéixer estes persones per a explicar-mos un cas que té molta transcendència, evidentment estem fallant a la democràcia.

Jo també tinc les fonts, les meues fonts en el palau de La Generalitat, en la presidència.
Perquè tot açò s'emmarca en la busca i captura de l'anomenat talp del palau.

Jo crec que al talp del palau, el que hauríem de fer, quan sapiguem qui és, és fer-li.
.
.
la medalla d'or de la Generalitat valenciana, perquè davant la falta de transparència d'un govern i d'unes pràctiques, que mos ho han ocultat tot, la persona que ha donat accés a una informació que hauria de ser pública, se li ha de donar una medalla.

I el que estem parlant ací és que mentres que n'hi han democràcies molt avançades, com la danesa, que una ministra dimitix per comprar amb diners públics Toblerone, ací, per la informació que mos ha subministrat una font, el talp (veus) del palau, doncs resulta que ací la despesa anava com anava, amb papes Duso, nyores, hotels, etcètera, etcètera.
Per tant, transparència.

Ara, ¿què ens diu el talp?
¿Què ens ha dit?
Que la compareixença que hauríem de demanar és realment de la senyora Esther Pastor, la número dos de presidència.
Jo la vaig a demanar ara mateixa.
¿Per què?
Perquè ens diu que va ser ella la que va donar l'ordre al subsecretari de la conselleria de presidència, senyor Rafael Sánchez, perquè el cap de seguretat fera estos interrogatoris, que, segons uns, eren entrevistes; altres, interrogatoris; altres, conversacions.

I, per tant, jo crec que ací la que hauria de comparéixer i explicar-nos la seua actuació en este i altres casos és ella.
Perquè ella és la que ha dinamitat la cohesió, la poca que n'hi havia, i ha dinamitat la poca confiança que n'hi havia en presidència de La Generalitat.
I per això estem com estem.
No tenim direcció, no tenim lideratge.
Tenim sospites, talp, i tenim una presidència de La Generalitat que no està a l'alçada del que requerix la gravetat de la situació del moment.
Ella és la que va dinamitar la confiança de la presidència i va crear les enormes tensions.

I, per això, el cas que nosaltres volem saber, i que té efectes molt greus en la direcció política, en el lideratge de la presidència de La Generalitat, és per què se dedicaren a perseguir una persona, el cap de premsa del vicepresident del Consell, senyories, ni més ni menys.
Eixe és el tema.
Eixa és la qüestió.
I la qüestió és que ací este fet no pot quedar en una falta de transparència i una falta que estes Corts puguen conéixer esta situació.

Vostés abusen, altra vegada més, de la seua majoria per a impedir que estes Corts puguen tindre un paper important de busca d'una informació molt rellevant, que afecta directament la presidència de La Generalitat, en este episodi, que sí, que té elements que mos fan somriure, que són episodis.
.
.

Però el cas concret és que una persona concreta d'un equip, de l'equip del senyor Pepe Ciscar, ha segut.
.
.
o interrogada, o entrevistada, però, en tot cas, esta persona considera lesionats els seus drets i, per tant, hem de saber qui va ordenar este fet i què està passant en presidència de La Generalitat.

El que em resulta més greu de tot és la falta de transparència per a saber les despeses, no ja de la presidència de La Generalitat, sinó durant els últims huit anys en caixa fixa, 1.
500 milions d'euros.
S'han gastat mig milió d'euros al dia per part de les diferents conselleries i les caixes fixes amb targetes o caixes black.
Això sembla increïble.

I em sembla increïble que vostés tinguen sentències dels tribunals i continuen impassibles l'ademán, no donant eixa informació.

Si a banda de no donar la informació, se neguen que els responsables de presidència puguen comparéixer per a aclarir este fet, em sembla ja que estem al final d'un règim, d'una situació que en l'opacitat s'ha crescut la corrupció.

Vosté ha parlat de corrupció; nosaltres, no.
Mosatros volem saber.
I són vostés els que impedixen el voler saber.

Però, en tot cas, li dic que la que ha de comparéixer urgent és la senyora Esther Pastor, que des del nostre punt de vista li va donar l'ordre al subsecretari de la conselleria de presidència, senyor Rafael Sánchez, perquè fera este interrogatori a través de Rafael Piqueras, el cap de seguretat del palau.
És ella la que ha de respondre d'estos fets, i hui mateixa demanarem que comparega.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar de forma separada.
En primer lloc, la proposta que ha defensat el senyor Rubio, registre d'entrada 96.
910.
¿Vots a favor?
Gràcies.
¿En contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Votem, ara, la 96.
937, que ha defensat el senyor Blanco.
¿Vots a favor?
Gràcies.
¿Vots en contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

I, per últim, votem la 96.
938, també defensada pel senyor Blanco.
Vots a favor?
Gràcies.
En contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, també queda rebutjada.

No sé si ha arribat la secretària autonòmica.
Si no, fem un descans de cinc minuts.
.
.
(Veus) Està fóra?
Ah!
(Veus) Si els pareix, no parem, eh?
, si els pareix no parem.
Un minut només per a donar-li la benvinguda, i ja està.
O tenen necessitat de dos minutets?
(Remors)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Donem la benvinguda a la secretària autonòmica de Presidència, una volta més present en esta comissió, per a substanciar les compareixences previstes en l'ordre del dia.

Compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que fa la secretària autonòmica de Presidència, senyora Cristina Macías Martín, per a informar sobre els plans del Consell per a la xarxa de repetidors de RTVV, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 90.
613), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, per la secretària autonòmica de Presidència (RE número 93.
490)

El senyor president:

En primer lloc és el punt cinc: compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a informar sobre els plans del Consell per a la xarxa de repetidors de radiotelevisió valenciana, que sol·licita el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica de Presidència, a petició pròpia, per a informar sobre la mateixa qüestió.

En este cas té la paraula la senyora secretària autonòmica de Presidència.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, como ya tuve ocasión de responder el pasado 17 de junio, con ocasión de una pregunta oral, formulada por usted, señor Blanco, sobre este mismo tema, la red de repetidores por las que se interesa en su solicitud de comparecencia es propiedad de radiotelevisión, y como todos ustedes conocen está actualmente disuelta y en fase de liquidación.

Durante la liquidación radiotelevisión conserva su personalidad jurídica y, por siguiente, la titularidad de su patrimonio, en el que se encuentra incluida la red de repetidores.
Es cierto que, de acuerdo con la ley, los liquidadores deben enajenar los bienes sociales para liquidar el pasivo de la mercantil.
Pero, como ya tuve ocasión de comentarle, el Consell, socio único, realizará las aportaciones necesarias para el pago de las deudas sociales que procedan y que garanticen que no se enajenarán activos de la sociedad tan importantes como la red de repetidores.

Por tanto, el Consell no tiene previsto vender o privatizar esta red de repetidores.
La intención es que cuando se complete la liquidación ese importante activo pase a ser propiedad de la administración de La Generalitat, que se hará cargo de su gestión y su mantenimiento directamente o a través de una entidad pública, que aún está por determinar.

Como también le manifesté, su venta resultaría al menos muy complicada, ya que la red se asienta sobre suelo de titularidad de otras administraciones de ámbito local, sobre los que radiotelevisión sólo ostenta un derecho de uso.
Por tanto, la red de repetidores, señorías, de radiotelevisión ni se va a vender ni por supuesto se va a malvender.
Este Consell nunca malvende el patrimonio de los valencianos.

También el vicepresidente del Consell en el Pleno de Las Cortes del pasado 24 de mayo, al contestar a una pregunta sobre este mismo tema, confirmó que La Generalitat asumirá la gestión de la infraestructura.
Y, sin ir más lejos, hace dos semanas el señor Cervantes, el presidente del Consejo de Liquidación de Radiotelevisión Valenciana, volvió a ratificarlo en la comparecencia de los miembros de dicho consejo, que tuvo lugar en esta cámara el pasado 21 de octubre, ante la Comisión de Control de la Actuación de RTVV y de las sociedades que de ella dependen.

Como todos ustedes conocen, el valor de la red de repetidores va más allá de un puro valor contable, teniendo en cuenta que presta servicios al margen de los servicios de emisión de señales de radiodifusión.
Me estoy refiriendo a su uso por los servicios de comunicación fundamentales, como es la red Comdes, red corporativa de comunicaciones móviles destinadas a servicios, notas de seguridad, emergencia, prevención y rescate.

Es por ello por lo que está previsto que sea La Generalitat la que asuma la titularidad de la misma y su mantenimiento.
Por eso el consejo de liquidación de radiotelevisión está actuando para que no se vean perjudicados en absoluto los derechos de radiotelevisión y se esté exigiendo el pago a las empresas privadas que hacen uso de dicha red.
Estén seguros de que en ningún caso se va a hacer una renuncia de los derechos que le corresponden a Radiotelevisión Valenciana.

De lo dicho no se puede nada más que concluir que por parte del consejo de liquidación se están poniendo todos los medios para mantener la red de repetidores en buen estado, lo que permita su óptimo traspaso a La Generalitat.
Y ello porque, vuelvo a insistir, la voluntad del Consell es mantener el carácter público de la red que siga perteneciendo a La Generalitat y poder obtener la máxima rentabilidad mediante su utilización, tanto por La Generalitat como a través de la prestación de servicios a terceros.

Nada más de momento.
Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté.

Té la paraula, per tant, ara el sol·licitant, que és d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyora Macías, m'alegra escoltar les seues paraules que són una derrota del Partit Popular i una victòria de les persones i de les organitzacions que lluiten per una radiotelevisió pública.

Perquè vostés sembla que finalment han vist impossible portar endavant el seu pla de desmantellar tot el cor tècnic de Radiotelevisió Valenciana en la seua política de terra cremada.

Vostés ja s'han carregat una plantilla, ja estan carregant-se una empresa després d'haver-la arruïnat.
Vostés estan desmantellant el centre d'Alacant, de Castelló, de Madrid, de Ràdio 9.
I ja veurem què fan amb l'equipament del centre de producció de programes de Burjassot.

Vostés no volen que torne a créixer la gespa que vostés han matat, han xafat amb les seues botes menyspreadores dels drets del poble valencià.
I vostés valoraven la possibilitat de vendre o privatitzar la gestió de la xarxa de repetidors.
I vostés en eixa valoració hagueren de fer els estudis jurídics pertinents i per això saben, i són paraules literals que vosté acaba de pronunciar, «es difícil la enajenación porque el suelo es de titularidad municipal».

Vostés sí que ho han pensat.
Vostés sí que tenien una voluntat.
Però no els va resultar possible.
I això per a mi és una grandíssima notícia, per als qui defensem la recuperació de Radiotelevisió Valenciana una volta que el Partit Popular perda les eleccions és una magnífica notícia.
Perquè, sap vosté?
, hi ha un compromís ferm, d'Esquerra Unida i d'altres formacions polítiques, i sobretot socials que una de les prioritats a partir de maig de 2015, quan el Partit Popular siga desallotjat del palau de La Generalitat i perda la majoria d'estes Corts, és recuperar una senya d'identitat dels valencians, un element de vertebració del territori, de protecció i promoció de la nostra llengua i de creació d'una opinió pública lliure i informada, de manera plural i objectiva, que és Radiotelevisió Valenciana.
Una Radiotelevisió Valenciana molt diferent la qual vostés han gestionat durant vint anys.
Una Radiotelevisió Valenciana en valencià, de qualitat, sense corrupció, plural.

I per això és molt necessari saber de quins mitjans tècnics disposem.
Perquè hauran de crear una nova empresa, perquè haurem de tornar a contractar a través de procediments legals i no de l'endoll, no de l'enchufe que vostés han practicat tant, un personal capacitat.
I tot això serà costós en temps i en diners per culpa seua, perquè s'estan gastant els mateixos que se gastarien emeten el senyal de ràdio i televisió per part de professionals que ja s'havien d'alguna manera acostumat durant unes poques setmanes a ser lliures i a triplicar l'audiència, i vostés acomiadat i tancat l'empresa o en procés de liquidació la tenen.

Ens costarà temps i diners tornar a fer el que vostés han desfet.
Però si vostés a més a més desferen el principal actiu, que és la xarxa de repetidors pública, que cobrix el 99% del territori, si vostés feren això seria encara més difícil i més costós en temps i en diners.
I vostés volien fer-ho.
Per això vostés han estudiat el cas.
Per això vostés saben que no poden fer-ho.
I per això nosaltres ens felicitem d'una manera molt important, que siga possible al llarg de l'any 2015 tornar a emetre per part de la ràdio i de la televisió pública dels valencians i de les valencianes, malgrat els seus impediments, malgrat la seua política de terra cremada i malgrat els seus chanchullos amb empreses que estan utilitzant el múltiplex de Radiotelevisió Valenciana, emetent per la xarxa de repetidors sense pagar el que correspon.

Per això aprofite la seua compareixença per a preguntar-li per la situació d'eixes dos empreses, una de les quals sembla que ha cedit a través d'algun tipus de negoci contractual a una altra empresa la possibilitat d'emetre d'ací a les eleccions autonòmiques programació no sabem molt bé de quin tipus ni amb quin enfocament.
Volem saber com està eixa situació que ha denunciat la Sindicatura de Comptes i que fins i tot està en els tribunals, en el jutjat de Paterna.

Com està el cas de les dos empreses que estan utilitzant un espai públic i que no estan pagant el que tocaria per ell.
Això també ha de vore amb la xarxa de repetidors.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora M.
Âª Fernanda Vidal Causanilles)

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Blanco.

A continuación, tiene la palabra por cinco minutos.

El senyor Morera Català:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Efectivament la seua compareixença no aporta res nou que sapiguérem.
I és que vosté va acreditar una decisió partidista, política, negativa, d'Alberto Fabra, de liquidar la nostra Radiotelevisió Valenciana.
No es va a poder liquidar.
Abans de 2015, juny de 2015, i per tant el nostre interés, el nostre objectiu és que no arribara eixa liquidació i com poder refer Radiotelevisió Valenciana, evitant que eixa liquidació es consume, com no va poder ser, per això és tan necessari el canvi polític en este país.

Això es una peça més, el que estem parlant ací és una peça més del que és una actuació absolutament desbaratada d'un govern que no sap on té la mà dreta i la mà esquerra.
I, efectivament, el que no ens podem permetre és que es danye, es continue danyant l'interés públic.
No es pot vendre la xarxa de repetidors, és de les coses més importants, més interessants que tenim.
I, efectivament, el sòl de les antenes és sòl de propietat municipal cedit per a una finalitat pública.

I això és el que m'agradaria aprofitar en la compareixença seua, de hui.
És si està el Consell valencià defensant l'interés públic i quines accions va a fer per a la defensa d'eixe interés públic.
Per què?
Perquè tots sabem que el senyor López Jaraba, que té un bon paladar i que s'ha alimentat d'una forma opípara gràcies als diners públics, doncs va firmar el 26 de desembre de 2007 -una data curiosa, 26 de desembre- estos contractes amb les empreses Mediterráneo, SA i Las Provincias Televisión, Vocento, per a un contracte que és realment lesiu per als interessos públics.
I en estos contractes s'atorga la decisió per part del senyor López Jaraba i pensem que en consentiment del senyor Camps del subministrament del senyal de ràdio i televisió a les empreses Mediterráneo i Las Provincias amb unes contraprestacions realment ridícules i baixes per al que s'està fent ús d'un bé públic.

I hem sabut que esta xarxa pública de senyals en estos moments una de les empreses que està incomplint la llei perquè no està emetent d'acord amb la normativa valenciana i està dedicant-se a fer teletienda i tot el que suposa eixe tipus de producte televisiu, i vostés no actuen per a defensar allò que és públic, doncs esta empresa sembla, sembla que ha cedit l'ús d'eixe senyal, que té en virtut d'estos contractes lleonins per a l'interés públic a una nova empresa que es diu Veovisión.

I, clar, en estos moments tenim doble.
.
.
ja tenim diversos elements lesius per a l'interés públic.
I sabem que la portaveu del govern i consellera d'educació, diu que el deute de Vocento, el deute amb La Generalitat, en funció d'este contracte absolutament lleoní per als interessos públics és de 800.
000 euros.
A nosaltres ens ixen més, però, bé, 800.
000 euros.
I diu la portaveu del govern que «se está negociando el pagament d'esta quantitat que se deu per l'ús d'una xarxa pública».
¿En quina situació es troba esta negociació?
¿Com s'està defensant l'interés públic?
¿Van a fer vostés…?
¿És legal la cessió d'un ús a una empresa Veovisión, d'una empresa que té concedida la concessió a través d'este contracte lleoní per als interessos públics?
¿Estan vostés defensant l'interés públic?

Eixos són els dubtes que en estos moments nosaltres tenim, tenim.
I ens preocupa moltíssim, perquè com vostés han perseguit i no han aplicat el conveni que tenim en estes Corts de reciprocitat amb altres televisions públiques autonòmiques, en canvi, vostés deixen que es lesione l'interés públic concedint un senyal a una empresa, Vocento, que se dedica a fer teletienda i ocupen un espai que podíem estar destinant a l'intercanvi televisiu.
Bé, en estos moments no tenim Radiotelevisió Valenciana, però ens sembla del tot un element lesiu per als interessos, per als interessos valencians.

Per tant, m'agradaria que ens poguera aclarir estos punts.
Un, ¿què estan fent per recuperar…, perquè l'empresa adjudicatària, l'empresa que s'ha beneficiat d'un contracte del senyor López Jaraba, que, per cert, venia d'ahí, venia de Vocento, venia de ser el delegado del ABC…?
¿Què estan fent per a recuperar eixos diners?

Segona.
¿És factible cedir eixe senyal, eixe ús del senyal a una altra empresa?
¿És legal, es pot, es pot fer?
¿Quants diners ens va a costar, diners públics, en el cas que esta empresa puga fer ús de la cessió que li puga fer l'empresa Vocento?

I, per tant, si no trobem una resposta clara en este sentit, que ens sembla gravíssim la lesió que se pot fer per a l'interés públic, nosaltres, evidentment, reclamarem immediatament que se puga…, que se puguen delimitar responsabilitats, perquè, com vosté sap, des del nostre punt de vista, ací hi ha hagut una xarxa mafiosa dedicada a saquejar els diners públics.

(Ocupa la presidència el president, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Morera Català:

I açò, des del nostre punt de vista, forma part d'eixe entramat per a buidar de recursos públics, de diners públics i beneficiar a los amiguitos del alma.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.
Gràcies.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Josep Moreno, a qui també felicitem per la seua recent paternitat, conforme hem fet amb la mare del xiquet, la il·lustre diputada senyora Clara Tirado.

Té la paraula el senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora secretària autonòmica, vaig a començar la meua intervenció amb una súplica a vosté.
Li suplique que me done la seua opinió, com a responsable de l'advocacia de La Generalitat, que ho és, sobre la informació apareguda a un mitjà de comunicació valencià este cap de setmana, que afirma que el secretari autonòmic de Comunicació, el senyor José Luis Torró, s'ha reunit, en menys d'una setmana, dos vegades amb el senyor Rafael Blasco Castany, condemnat per corrupció, exalt càrrec del Partit Popular, i del que me consta que vosté i l'advocacia de La Generalitat han tingut un paper important a l'hora de, en el juí, aconseguir la condemna per corrupte.

Vull saber quina és la seua opinió, com a responsable en eixa matèria, que un alt càrrec del govern valencià s'haja reunit per dos vegades, no sabem per a què…

El senyor president:

Senyor Moreno…

El senyor Moreno Escrivà:

…-acabe de seguida- no sabem per a què…

El senyor president:

…vaja a la qüestió.

El senyor Moreno Escrivà:

…amb aquest senyor.

Mire, vosté ens ha dit que la xarxa de repetidors de la Radiotelevisió Valenciana és propietat de Radiotelevisió Valenciana i que no van a alienar-se, no van a vendre's.
Aixina que la pregunta és molt senzilla.

Si és cert, i és cert, com consta en els informes jurídics que obren en aquesta cambra, que l'article 3, de la Llei 4/2013, indica que «s'anomena una comissió de liquidació que es regirà per la llei de societats de capital, que en el seu capítol II, títol X, diu que ha de procedir exclusivament a la dissolució i liquidació de la societat, segons s'estipula en els articles 371 a 400 de l'esmentada llei.
»

I eixa llei diu que «la dissolució i la liquidació a la societat anònima tenen com a objecte i finalitat fonamental la desaparició de la persona jurídica i social per mitjà d'un procés en el qual a la dissolució se succeïx el període de liquidació i a este l'extinció formal de la societat -sentència del Tribunal Suprem 503/2012, del 25 de juliol.
»

I afegix: «Durant el procés de liquidació, la societat seguix existint, però conserva la seua personalitat jurídica, però l'única finalitat és la dita.
No és, en cap cas, la realització de l'objecte social, sinó la liquidació de les operacions pendents.
» ¿Està vosté d'acord, veritat, amb el que diu la llei?

Doncs, ¡vinga!
, ara explique'm com és possible que la xarxa de repetidors propietat de la societat Radiotelevisió Valenciana, SAU, en estos moments estiga servint perquè dos televisions autonòmiques, Mediterráneo Televisión i Teletienda Las Provincias, estiguen emetent a través d'eixa xarxa.

Hi ha un preu públic per això, un preu públic que s'obté de la pura comparació amb el que paga Antena 3, Cuatro, La Sexta, per utilitzar les xarxes de repetidors.
Hi ha un preu cert, s'ha d'estar abonant.
Estan fent negoci, se manté el negoci jurídic.
¡Ah!
, bé, no cassen, senyora Macías.
Ací n'hi ha un problema, n'hi ha un problema, que no és un problema menor.

Jo els vaig preguntar als liquidadors que me digueren la seua opinió sobre aquesta qüestió.
Concretament els vaig preguntar -i llig la pregunta-: ¿com és possible que constant com consta en l'informe de Les Corts i les pròpies afirmacions del secretari autonòmic de Comunicació el senyor Torró en esta sala, que no cap cap activitat mercantil, en aquests moments s'utilitze la ret de repetidors per a prestar serveis a tercers?
¿Com és possible?
No ho entenc, no quadra en tot açò, senyora Macías.
O ¿s'està conculcant la llei per part del liquidadors en eixe negoci jurídic o mosatros no sabem llegir i els lletrats d'estes Corts no saben de lleis?
Ací està passant alguna cosa i està passant alguna cosa molt greu, rematat per un acord escandalós del Consell el passat divendres.

Jo sé que el Consell té la facultat -¡i tant!
, i ho preveu la llei- que el titular d'una concessió administrativa puga vendre-la o llogar-la.
Per això, Cuatro no s'ha pogut vendre a…, perdó, a Tele 5 i La Sexta s'ha pogut vendre a Atresmedia Televisió.
Sí, és possible.
És preceptiu que ho autoritze el govern concedint eixa sol·licitud, però, senyora Macías, vosté i jo sabem que la llicència, la concessió que ha segut autoritzada el seu lloguer, incomplix tots els articles de la llei audiovisual valenciana; des del preàmbul a la disposició transitòria final, tots, des de fa anys.
Ho sabem vosté i jo.
Incomplix totes i cada una de les condicions del plec de condicions de l'adjudicació en el seu dia d'eixa concessió -acabe de seguida, senyor president-, tots.

La pregunta és: ¿com és possible que encara eixa mercantil tinguera la capacitat d'alienar-la d'una o altra manera i no se li haguera reduït?
¿Com han accedit vostés, que són coneixedors perfectes d'eixa situació?
I ¿com és possible, si perquè es perfeccione eixe lloguer s'ha de fer a través d'una xarxa de repetidors propietat d'una societat que és seua, que és del govern i que està liquidant-se i, en conseqüència, no pot fer ningun negoci jurídic?
¿Me pot explicar vosté qualsevol de totes aquestes coses?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Moreno.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Ángela Barceló té la paraula.

La senyora Barceló Martorell:

Buenos días.

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Macías, gracias por sus explicaciones, ya que con ellas al Grupo Popular nos ha quedado claro que el Consell no tiene previsto ni vender ni privatizar la red de repetidores de Radiotelevisión Valenciana, lo cual a nosotros, desde luego, nos resulta muy grato.

Como usted bien ha dicho, el valor de la red de repetidores va más allá de su valor contable.
Y para este grupo queda clarísimo que tanto el Consell como el consejo de liquidación de Radiotelevisión Valenciana, están trabajando para que sea La Generalitat la que asuma la gestión de esta infraestructura.
Y quizás eso es lo más importante.

Por todo ello, yo le agradezco sus explicaciones y no tengo nada más que decirle.

Muchas gracias, señora Macías.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Barceló.

Senyora Macías.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias.

Coincido con sus señorías, primero, en el importante valor de este activo y en que resulta necesario adaptarse en un futuro para la reapertura de una televisión pública de La Generalitat.

Además, comparto con usted la preocupación que ha manifestado por la red de repetidores que dependen a su vez otros servicios, otras redes, que son fundamentales en la prestación de otra serie de servicios de La Generalitat.

La red de repetidores, como ya he dicho en mi anterior intervención, está prestando servicios fundamentales para la población, como la red Comdes, red corporativa de comunicaciones móviles, destinadas a servicios y flotas de seguridad, emergencias, prevención y rescate.

Y, señorías, o como el señor Blanco me ha preguntado, no se ha estudiado nunca vender este activo público.
Simplemente se está estudiando cómo traspasar ese activo desde la propia sociedad pública a la Generalitat valenciana.
En ningún caso se ha planteado la venta.

Señorías, a día de hoy no hay ningún plan de concesionar esta red ni de su explotación en la prestación de estos servicios.

Como el señor Blanco ya conoce, y en este sentido me pronuncié también en esta comisión en el mes de junio, aunque se pudiera estudiar alguna fórmula para esa posible cesión anticipada de La Generalitat de la red, lo cierto es que ello resulta complicado en el proceso de liquidación de una sociedad, puesto que estos bienes integran el patrimonio hasta que el proceso concluya.

Por lo tanto, este es el tema en lo que se está centrando fundamentalmente, entre otros, en la liquidación…, con la comisión de liquidación, cómo traspasarnos esta red a La Generalitat.

Y, señor Moreno, le digo que, evidentemente, usted tiene razón.
Es complejo, pero hay un múltiplex constituido con unos concesionarios, cuya concesión está vigente.
Los contratos que tienen con Radiotelevisión Valenciana son vigentes, que evidentemente requieren cambiar, porque hay un gestor constituido que evidentemente se tendrá que adaptar desde el momento que televisión valenciana no emite.

Y lo que se está haciendo o estudiando por parte de la comisión de comunicación, me consta, y que también se está tratando con la Secretaría Autonómica de Comunicación que lleva estos temas y con su dirección general, es cómo regularizar esta situación, pero no hay nada escondido.

Y la autorización que dio el otro día la Generalitat valenciana, nosotros no lo hemos informado porque no era preceptivo, pero que le han dado la autorización los servicios administrativos correspondientes, porque realmente cumplían la legalidad.
Y con la ley en la mano, podían autorizar ese arrendamiento que ha hecho la concesionaria con otra empresa privada.

Y como dijeron también los miembros de la comisión liquidadora, en el proceso de liquidación no va a concluir en breve, debido a su complejidad.
Y así lo manifestaron hace dos semanas en esta cámara.

Por tanto, y como ya manifesté en junio en esta misma comisión, veo imposible que en lo que queda de legislatura se pueda hacer ni tan siquiera la intencionalidad de hacer nada por parte de La Generalitat para ni, por supuesto, enajenar, que ya les he dicho que prácticamente resulta imposible, aparte de que en ningún momento se ha estudiado esta posibilidad, ni de cederle su explotación a un tercero.

Y a todo ello, debo añadirles también que el vicepresidente del Consell, en sede parlamentaria ya expuso cuál era la voluntad del Consell, señalando que en su momento se asumirá por la administración la gestión y el mantenimiento de estas infraestructuras que a ustedes les interesa.

Y, señorías, eso es en lo que se está trabajando.

Y nada más.
Gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Torn de rèplica.
Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

La veritat és que la intervenció de la senyora Macías ha segut breu i la meua també ho serà.

Vull saber si la llei que vostés aprovaren -i quan dic «vostés» em referisc que va ser una proposició del Grup Popular, però que estava instada des del Consell, que l'havia anunciada, i va ser votada per tots els diputats i diputades del Grup Popular-, que suprimia els serveis de radiodifusió, si està vigent o no està vigent i per què en estos moments no afecta a eixes empreses.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
No ens ha contestat al que està plantejat, a les preguntes que li hem formulat, a les que podien anar un poc més enllà, més enllà de la seua compareixença.

Perquè, efectivament, mosatros coincidim en tots aquells que volem i anem a treballar perquè hi haja un nou espai audiovisual, que la xarxa de repetidors és molt important perquè sí que és una xarxa pròpia d'emissions, al voltant d'un centenar, es repartix en tota la geografia i que té una cobertura pràcticament del 99% de la població valenciana.
Per tant, és un instrument interessant no només per al sector audiovisual sinó per a altres prestacions, com s'està dient.

No ho poden malvendre, perfecte, no ho poden malvendre com sí que estem preocupats que en el procés de liquidació se puga i s'està malvenent altres actius importants del que ha de ser Radiotelevisió Valenciana.

Però el que sí que s'està mal gestionant és el que li hem plantejat i que la seua compareixença podia anar un poc més enllà.
Jo li pregunte: vostés van a fer alguna cosa respecte als contractes lesius per a l'interés públic que el senyor López Jaraba, imputat en delictes gravíssims de malversacions de cabals públics, d'administració deslleial, etcètera, etcètera, va signar amb la seua antiga empresa Vocento i Mediterráneo?

Perquè, mire, li ho vaig a dir claret: eixos contractes lleonins per a l'interés públic, que formen part del gruix del que ha sigut el saqueig de les arques públiques, des del nostre punt de vista han suposat un perjudici a les arques públiques entre 5 i 8 milions d'euros, entre 5 i 8 milions d'euros.

I, clar, si a banda d'això, afegim al que són estos contractes lesius, li afegim el fet que una empresa, que estava incomplint la mateixa llei de televisió digital terrestre emetent només teletienda i no fent cap ús de les nostres senyes d'identitat, com és el valencià, que estava obligat a usar-lo en les seues emissions i vostés no s'han dedicat a defensar la llei, a defensar la pròpia legislació, resulta que esta empresa ha anunciat que va a cedir este senyal que és públic, que tenen en virtut d'este contracte lleoní a una altra empresa.
Això com se menja?
Ens ho pot explicar, perquè en la seua rèplica no ens ha dit res.

Perquè, clar, si ens obliguen, ens obliguen a continuar defensant allò públic davant un govern que no defensa els interessos públics, que vulnera la legislació i que s'està dedicant a donar cobertura a los amiguitos del alma, ho farem.
I no tinga vosté cap dubte que este advertiment, que esta petició que vosté es pronuncie com a responsable jurídica de la Generalitat valenciana serà tinguda en compte.
És que estem farts, és que estem molt farts d'esta situació.

Ja hem tingut en l'anterior punt la falta de transparència sobre un punt rellevant.
Ara este.
Jo vull saber l'opinió jurídica d'este fet per part de la cap jurídica de la Generalitat valenciana.
I si no mos la dóna, què vol que li diga?
Estem obligats a, amb els nostres propis mitjans, a posar en coneixement dels que hàgem de posar en coneixement si esta cessió, esta venda, supose que no serà una venda, perquè la propietat no la tenen els senyors de Vocento, en quins termes s'està realitzant.

I vull saber, i li pregunte, què s'està fent, perquè segons la portaveu del Consell va dir que «se está trabajando en ello», què s'està fent per recuperar els diners públics que són molt necessaris per a atendre moltes qüestions que vostés no estan atenent.
Estem parlant d'un 800.
000 euros per part d'esta empresa, que no ha pagat en funció d'este contracte lleoní per als interessos públics.
Què estan fent?
Què estan fent?
No contesta?
Si no ens contesta en la següent rèplica ho acreditem i a partir d'ahí prendrem les mesures oportunes.

Perquè ací del que estem parlant és d'una acció lesiva per part d'un govern.
És que és molt gros, per als interessos públics, que ni els defensa, ni actua d'acord amb la llei sinó que actua, el senyor López Jaraba, per a lesionar directament els interessos públics i cedint l'ús d'una xarxa pública a uns grups que després ni paguen, en eixes condicions tan avantatjoses per a ells i tan lesives per a l'interés públic, ni paguen.
Què fem?
Què fem?
És que ja són moltes coses les que…

I, per tant, jo li demane una contestació també jurídica sobre eixa situació, sobre si anem a recuperar els diners, què s'està fent per a recuperar, s'ha fet ja alguna acció judicial per a recuperar eixos diners.
I, segona, és legal, és legal el que en estos moments s'està fent per Vocento amb l'empresa Veovisión.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyor president.

Senyora Macías, sé que és vosté conscient que no m'ha contestat a la pregunta que li he fet.
Vosté és una responsable política del seu govern i crec que jo me mereixc una resposta.
Quina és la seua opinió de què el secretari autonòmic de Comunicació, que està relacionat, com vosté molt bé ha dit…

El senyor president:

Senyor Moreno, no és el tema.
.
.
de la compareixença…

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president, el secretari autonòmic de Comunicació està relacionat, és qui té la competència en esta matèria concreta.
I no sé si s'ha reunit amb el senyor Blasco dos vegades en una setmana per a rebre instruccions sobre açò o no.
Crec que tinc dret…

El senyor president:

Senyor Moreno, un moment.
Li pare el temps.
Perdone un segon.

Mire vosté, ha plantejat una qüestió, en la primera intervenció, que no és el tema que estem debatent.
I ara este torn s'entén que és torn de rèplica, que vol dir que aquell que haja sigut contradit en els seus arguments demanarà la rèplica sobre eixe assumpte.
I vosté està tornant a un tema que la senyora Macías acaba de reconéixer la seua senyoria que no ha mencionat.
Per tant, no és objecte de la rèplica.
Pregue se centre en el que és la qüestió de la rèplica.

Gràcies.

El senyor Moreno Escrivà:

D'acord, senyor president.
Però que sàpiga la senyora Macías que totes les persones decents i especialment aquells relacionats amb la cooperació internacional i els advocats de La Generalitat probablement, que han treballat per a què este home acabara en la presó, volen una resposta.
Per favor, done-la.

Mire, sí que em pot donar respostes sobre açò.
Açò són els contractes signats per Radiotelevisió Valenciana per a eixa emissió.
(Soroll de papers) Sé que els reconeix, perquè vosté els ha vist.
Mire qui els signa.
Este és el de Vocento i el signa un senyor que li diuen don José López Jaraba.
Val?

Estos contractes estan tots incomplits.
Ho sap vosté.
No han pagat res, no han pagat ni en publicitat, no han pagat en diners, no s'han complit ni els contractes originals, ni els annexos signats després.
Ho sap.
Són contractes de fet, de fet nuls ja.
Només és La Generalitat que no vol exercir el seu dret, o siga, embargant eixes empreses i exigint els diners o siga anul·lant eixos contractes i suspenent l'emissió, que és el que hauria de fer per la situació jurídica en la qual es troba l'empresa.
Ho sap vosté.
Sap que no estan fregant la prevaricació.
Sap que viuen en la prevaricació.

I els cride l'atenció als liquidadors i als responsables polítics, eixe contracte que vosté ha invocat no existeix.
Però hi ha una cosa que hauria de preocupar-los més.
Hauria de preocupar-li qui el signa, el senyor Jaraba.
El senyor Jaraba és el mateix que este informe, redactat pels treballadors de la Radiotelevisió Valenciana a instàncies dels liquidadors, este informe diu que va adquirir uns contractes per valor de 700.
000 euros, que no en valen ni 60.
000, votant-se tots i cadascun dels procediments habituals per a la contractació i la revenda posterior.
Coneix vosté este informe?
Si no el coneix després li'l deixe.

El senyor Jaraba és el mateix del de las cenas black, és el mateix que s'ha menjat mentre estava decidint-se què li anaven a contar a les 30.
000 famílies que vivien de l'audiovisual valencià, com anaven a quedar-se en la ruïna, mentre estava decidint-se com se'ls anava a explicar als valencians que anaven a quedar-se sense televisió pública, el senyor Jaraba, en el Merendero de la Mari feia dinars de 117 euros quasi per comensal.
El senyor Jaraba feia en Azaya, SL Restaurante, dinars de 439 euros.

Eixe senyor és el que firmà els contractes d'ús de la xarxa pública que vosté no me pot explicar, no m'està explicant com és possible que continuen prestant eixe servei, que inclús el govern valencià participe en una operació, a una mercantil nova, senyora Macías.
La mercantil nova és la que ara haurà d'utilitzar eixe múltiplex.
Però si m'està dient vosté que no saben ni quin escenari jurídic van a manejar!
Si vosté sap que els liquidadors i l'empresa Radiotelevisió Valenciana no pot contractar amb ningú per a prestar un servei pel que cobre un preu cert!

Senyora Macías, la seua tele, eixa empresa que a vosté li han encarregat que custodie des de la llunyania i a uns liquidadors que la faça, li vaig preguntar al senyor Ciscar claríssimament: s'estan utilitzant imatges de l'arxiu audiovisual de radiotelevisió per a cedir-ho a altres empreses?
I em va dir: res.
Ell és listo, ell no contestà, ni pío va dir.
Quatre vegades li ho vaig preguntar.

Li ho vaig preguntar al senyor Torró, que es veu que eixe dia estava pensant què anava a dinar amb el senyor Blasco.
I va tindre un lapsus i va dir, no, que no, no, que ell sabia perfectament que això era il·legal i que no se podia fer.
Després li ho preguntí als liquidadors i me juraren per Snoopy que en la vida, que mentre ells estigueren allí, res.

Xe, doncs, jo un dia veient la tele, coses que passen, fa ni una setmana, dic: han tornat a obrir Canal 9.
Mire!
, esta és la tele de ma casa, veu?
, el logo de Canal 9.
Mire!
, el logo de Canal 9, un reportatge, el logo de Canal 9?
El logo de Canal 9, per la TDT valenciana!
.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

…Onda Valencia.

Senyora Macías, tenen vostés un problema.

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

Per a finalitzar este punt, té la paraula la senyora Macías per temps de cinc minuts.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Gracias, presidente.

Señor Moreno, yo la verdad es que desconozco el que la comisión liquidadora esté cediendo ningún archivo documental, lo desconozco, no sé de dónde puede salir eso.
(Remors) Y, por supuesto, tampoco yo soy la adecuada para contestarles, porque no gestiono Canal 9, ni la sociedad y, por supuesto, desconozco… Y es la primera noticia que me llega a través de usted de que la comisión liquidadora haya hecho alguna transacción o cedido algún archivo audiovisual a terceros.

Respecto a lo que usted me estaba hablando, por un lado, está mezclándome las concesiones y autorizaciones y que esa concesión una de ellas haya pedido una autorización para el arrendamiento.
Eso está previsto en la normativa.
Y, por tanto, creo que los servicios administrativos que han dado su visto bueno es que han comprobado los extremos para esa cesión o no.

Y sobre el cumplimiento o no, evidentemente, de la programación prevista en esas concesiones, pues es otro extremo que no tiene nada que ver con la autorización o no que se ha otorgado por parte de la Generalitat valenciana.

Respecto al tema del múltiplex, usted conoce perfectamente o conocen que hay constituido un gestor para ese múltiplex, del cual derivan esa serie de contratos.
Ese gestor, evidente, hay que dejarlo sin efecto, porque Radiotelevisión Valenciana ya no está emitiendo.
Y esos contratos, de momento, lo que tengo conocimiento es que la comisión liquidadora está exigiendo el pago de todos aquellos compromisos que tenían estas dos concesionarias respecto a los compromisos económicos que tenían con la Radiotelevisión Valenciana.

Lo que sí que es cierto es que como este gestor hay que modificarlo están viendo cómo se regulariza eso.
Y si eso pasa ya a depender de La Generalitat, por eso está en función de cuando pase ese activo, si lo regulariza la propia Radiotelevisión Valenciana, y eso lo está estudiando la comisión de liquidación, o si ya van a ser directamente esos contratos suscritos con La Generalitat o el ente gestor que se ocupe de esta red, de ese activo y se regularice.

Pero, ya le digo, que esto es lo que hay.
Y en estos momentos se está trabajando en eso y en otros muchos extremos, que usted bien conoce por la comisión liquidadora.
Y que, por supuesto, será la comisión liquidadora la que les dará cuenta o nosotros desde el gobierno, en cuanto tengamos conocimiento de los acuerdos que se alcance, de cómo se va sucediendo todo esto y regularizando esta situación, que entiendo que está en una situación en estos momentos un poco atípica… (Remors)

El senyor president:

Senyor Moreno, per favor.

La senyora secretaria autonòmica de Presidència:

…es que no tiene nada que ver la autorización con lo que usted está mezclando de las redes múltiplex.
Y están ustedes creando un poco de confusión, algo que no tiene tanto…

El senyor president:

Per favor, senyories.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Creo que a lo largo de mis intervenciones, señor Morera, señor Blanco y señor Moreno, ya les he dado respuesta al objeto de la comparecencia.
Y entiendo que no puedo añadir nada más y que no existe ningún plan de privatización de esta red de repetidores.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, a vosté, senyora Macías.

Compareixença del vicepresident del Consell, que fa la secretària autonòmica de Presidència, senyora Cristina Macías Martín, per a informar sobre els criteris seguits per La Generalitat per a interposar recurs de cassació davant de les sentències dictades pel Tribunal Superior de Justícia que estimen la vulneració de l'article 23 de la Constitució espanyola, vulneració dels drets dels diputats i les diputades de l'oposició, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 90.
640), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, per la secretària autonòmica de Presidència, (RE número 93.
489)

El senyor president:

Passem al punt sext, que és la compareixença del vicepresident del Consell per a informar sobre els criteris seguits per La Generalitat per a interposar recurs de cassació enfront de les sentències dictades pel Tribunal Superior de Justícia, que estimen la vulneració de l'article 23 de la Constitució espanyola, vulneració dels drets dels diputats i les diputades de l'oposició, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.
I que intervindrà en el seu moment, quan pertoque, la il·lustre diputada, quan pertoque, senyora Mònica Oltra.

Té la paraula, per tant, la secretària autonòmica, senyora Cristina Macías.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, comparezco en esta comisión para dar respuesta a las cuestiones suscitadas en relación con las solicitudes de documentación dirigidas por sus señorías al Consell.

El artículo 12 del Reglament de Les Corts, como es sobradamente conocido por todos ustedes, reconoce el derecho de los parlamentarios a obtener información de la administración de La Generalitat, así como de sus instituciones, organismos y entidades públicas.

Pese a que en la Constitución española este derecho de información solo se reconoce expresamente, en el 109, a las cámaras y a las comisiones, el Tribunal Constitucional ha entendido que el derecho reconocido reglamentariamente en estos reglamentos de los diferentes parlamentos forma parte del estatus del parlamentario y se integra en el contenido del derecho fundamental, regulado en el artículo 23.
2 de la Constitución.

Este derecho fundamental es susceptible de ser tutelado en amparo, y encuentra su fundamento en el apartado primero del mencionado precepto constitucional, en el artículo 23.
1 de la Constitución.

A su vez, el artículo 22 del Estatuto de autonomía de la comunidad, enuncia entre las funciones de Les Corts todas aquellas que le confieren las leyes.
Y es en su propio reglamento, en los artículos 8 y siguientes, en los que se reconoce a los diputados una serie de derechos encaminados a situarles en condiciones de contribuir al ejercicio de sus cometidos.

Así, el artículo 12 reconoce expresamente la facultad de estos de recabar datos, informes y documentos administrativos y el correlativo deber de la administración valenciana requerida de facilitarlos, a no ser que razones fundadas en derecho se lo impidan.

Únicamente, de ser fundada en derecho la razón dada para no facilitar la información solicitada, podría la negativa ser compatible con ese derecho fundamental.
Porque, tal y como han venido reconociendo también los tribunales, no es ilimitado el derecho de los parlamentarios.

Nada impide que los diputados que piensen que no han sido atendidas sus solicitudes de información, en parte o en su totalidad, poder seguir el procedimiento parlamentario previsto en el artículo 12 del reglamento.
Ahora bien, tampoco nada les impide hacer uso de otros medios que el ordenamiento jurídico les ofrece para defender su derecho fundamental y, en particular, la tutela judicial.
Y esto es lo que últimamente han hecho, en muchos casos, sus señorías.

Durante la presente legislatura, sus señorías han dejado de utilizar este procedimiento específico que establece el Reglamento de Les Corts, y han suscitado un total de treinta y dos recursos contenciosos administrativos, por el procedimiento de derechos fundamentales, alegando vulneración del artículo 23.

De esos treinta y dos procedimientos, se han dictado veinticinco sentencias, de las cuales ya han sido ejecutadas dieciséis, encontrándose recurridas en casación un total de seis, aunque uno de los recursos de casación no ha sido interpuesto por la representación de La Generalitat, sino que ha sido a instancias del propio diputado recurrente para intentar la condena de las costas de La Generalitat.

Por tanto, señalar que los recursos por los que se interesan, únicamente ascienden, en estos momentos, a cinco peticiones de información -cuatro de Compromís y una de Esquerra Unida.

Llegados a este punto, en relación con los criterios seguidos por La Generalitat para interponer recurso de casación ante las sentencias dictadas por el Tribunal Superior de Justicia, debo señalar lo siguiente: que la acción procesal de La Generalitat debe ser autorizada por los órganos competentes; que esta autorización, según dispone el artículo 9.
5 de la ley de la abogacía de La Generalitat, corresponde al presidente, al Consell y a los consellers competentes por razón de la materia.

Por ello, los abogados de La Generalitat no pueden iniciar acciones procesales sin esta previa autorización, pero tampoco nos podemos allanar frente a demandas interpuestas de contrario, como tampoco desistir de los procesos iniciados, sin la previa autorización para ello.

En consecuencia, la abogacía está obligada a defender las actuaciones de los órganos de La Generalitat, frente a las demandas de contrario que se interpongan, ya sean en los casos por los que se interesan en esta comparecencia sus señorías como por el resto de demandas interpuestas frente a La Generalitat.

Únicamente cuando existe un criterio jurisprudencial contrario a la posición adoptada en los procesos por La Generalitat, y entendemos que proseguir esta línea de defensa puede perjudicar los intereses de esta administración, es cuando la abogacía así lo comunica al órgano competente para (inintel·ligible) .
.
.
el allanamiento al desistimiento.

La abogacía, señorías, interviene en una media de diez mil procesos anuales ante los tribunales de justicia repartidos en, aproximadamente, 37 letrados adscritos a la unidad de contenciosos.
Y, señoría, creo que es necesario también reconocer el enorme esfuerzo y responsabilidad que asumen los miembros del cuerpo que represento.

La abogacía de La Generalitat actúa procesalmente a instancias de las autoridades que tienen la capacidad de (inintel·ligible) .
.
.
o impulsar la acción procesal.
Es decir, la decisión de interponer recursos no es de la abogacía, como tal cuerpo, sino que corresponde al presidente, al Consell y a los consellers competentes por razón a materia.

Dicho lo cual, quiero aprovechar para dejar claro, ante quienes ponen en entredicho esta labor que viene haciendo la abogacía, que el porcentaje de éxito en los pleitos defendidos por la abogacía de La Generalitat es superior al 70%, por lo que es justo reconocer la importante labor de los abogados responsables de este trabajo que está siendo poco reconocido y peor retribuido que en el ámbito privado.

Y, señorías, volviendo al fondo de la cuestión, no es la abogacía la que decide cuando actuar, salvo, como he señalado, cuando lo hace en defensa de los intereses de La Generalitat en un proceso instado por un tercero.

Y respecto a interposición de recursos, como el de casación -del que ustedes me están solicitando la comparecencia-, nuestra obligación es la de continuar todas las instancias judiciales para la defensa de la actuación de La Generalitat.
La abogacía solo toma postura cuando, previamente a la toma de decisiones de los órganos competentes, es consultada formalmente y por vías reglamentarias emite su informe en uno o en otro sentido.
Y, aún en estos supuestos, la decisión de actuar o no ante los tribunales, es una decisión política que escapa de la esfera de atribuciones de la abogacía.

Y, como he dicho, solo si la abogacía en los procesos estima que no hay argumentos jurídicos o aprecia la existencia de una consolidada línea jurisprudencial contraria a la posición de La Generalitat, es cuando elevamos informe al órgano competente para que adopte la correspondiente decisión.
Y, en función de esta, se interpone el recurso o se desiste el mismo.

Señorías, tal y como he señalado, los recursos de casación sobre este asunto, que es objeto de la comparecencia, lo han sido en contadas ocasiones, ya que en la mayoría de los casos se ha optado por no sostener dicho recurso.
Solo en los supuestos en que el órgano administrativo ha entendido que existen suficientes razones para que se reconsidere la sentencia dictada por el Tribunal Superior de Justicia, se ha recurrido dicho fallo judicial.

Señorías, no toda la disconformidad de la información por parte del gobierno debería ser, en principio, objeto de recurso judicial el amparo.
Podían ustedes agotar las vías reglamentarias o materializar dichas solicitudes en nuevas iniciativas.
Y, de hecho, la práctica totalidad de las respuestas a las solicitudes de documentación les deben resultar de algún modo satisfactorias, puesto que la gran mayoría no son recurridas; lo que pone de manifiesto la transparencia del Consell y su cumplimiento con la obligación de facilitar datos, informes y documentos que obran en esta administración.

Como ya he señalado, el artículo 12 prevé un procedimiento específico si el diputado ve menoscabado su derecho de información.
No puede olvidarse que el derecho invocado en el artículo 23 de la Constitución no es absoluto, sino que, como ha señalado la reiterada jurisprudencia, es de configuración legal y no toda infracción de este deber conlleva la lesión del derecho fundamental expresado.
Y, dado que el pretendido derecho a la información por parte de los diputados puede tener límites derivados de la misma naturaleza de la pretensión de información, es por lo que, en algunos casos, como ya he comentado, el gobierno valenciano ha interpuesto recurso de casación.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Macías.

Bé, a la compareixença que sol·licita Compromís, està agrupada la mateixa de la senyora secretària autonòmica.
Però, no obstant, correspon a Compromís intervindre, en primer lloc, per temps de deu minuts.

La senyora Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora secretària autonòmica, quan un compareix ací -i vosté compareix substituint el senyor Ciscar, perquè jo vaig demanar la compareixença del vicepresident; i vostés, reiteradament, eviten, parapeten els consellers perquè no hagen de donar explicacions- és convenient llegir-se el text de la sol·licitud de compareixença, que en ningun cas parla quin és el criteri de l'advocacia de La Generalitat, com vosté ha pretés ací fer entendre, sinó que parla sobre els criteris seguits per La Generalitat, no de l'advocacia que, òbviament, seguix les ordres dels consellers, del Consell o del president, com vosté molt bé ha explicat.

I nosaltres el que volem saber és quin és el criteri del president, dels consellers o del Consell per a recórrer en cassació les sentències, que totes elles, totes, el cent per cent dels procediments per drets fonamentals que han interposat els diputats, han fallat en contra, en contra del Consell i ha dictaminat que el Consell vulnera la Constitució, que el Consell no complix amb els preceptes constitucionals en el cas de l'article 23.

És a dir, vostés estan vulnerant el dret fonamental dels ciutadans i ciutadanes a participar en política i en els assumptes públics -el Consell, a què vosté representa hui ací-, i això ho han dit els tribunals en el cent per cent dels casos.

Per tant, senyora Macías, no estem parlant ni d'aplanar-se ni de desistir d'un procediment.
Perquè el recurs al tribunal en cassació, al suprem, no és ni un aplanament ni un desistiment.
Vostés han de prendre la decisió de recórrer.
I jo li preguntava quins són els criteris per a recórrer.
I això vosté no ho ha contestat.
¿Quins són els criteris perquè se recórreguen eixes sentències?
, perquè algunes s'han recorregut i d'altres no.
I jo me'ls puc imaginar.
Però jo vull que vosté ací m'ho diga.

Per tant, tot el meu suport al treball de l'advocacia de La Generalitat, que no està en qüestió ací.
Ací el que està en qüestió és que el govern valencià, els membres del govern valencià estan utilitzant l'advocacia de La Generalitat per a defensar la seua vulneració de drets als ciutadans i ciutadanes.
I, a més, ho fan amb diners públics, amb diners de tots els valencians i valencianes.
¡Fixe's vosté la perversió que suposa ser condemnat per no complir amb la Constitució i presentar recurs de cassació amb els diners d'aquells als qui vostés han vulnerat el dret!
És a dir, vostés contravenen la Constitució, vulneren el dret dels ciutadans i, després, agarren els diners dels ciutadans per a seguir recorrent i seguir vulnerant eixe dret.

No me diga vosté que podem fer ús del recorregut parlamentari perquè, primer, això és una cosa que no li competix al govern decidir.
Quins mecanismes utilitzem els diputats per a defensar els nostres drets fonamentals i els dels ciutadans no és una cosa que deuen vostés opinar sobre això.
I això els ho ha dit el tribunal en les vint-i-cinc voltes que els ha condemnat a vostés.

No fem ús del reglament i de les mesures previstes en el reglament perquè és una via morta, perquè se sotmet a la majoria parlamentària el dret d'un diputat i, per tant, el dret dels ciutadans.
I això no pot ser.
No se pot sotmetre un dret fonamental a que els ciutadans i ciutadanes tenim dret, independentment de les majories del parlament, a la vinguda del Partit Popular ací a dir que no tenim dret a participar en els assumptes públics, perquè per majoria aixina ho voten.
Els drets fonamentals de la Constitució no estan sotmesos a la majoria absoluta del Partit Popular en esta cambra.
I per això utilitzem la tutela judicial, efectivament.
I per això el tribunal, en el cent per cent dels casos, ens està donant la raó.

I, aleshores, vostés en tenen ja algunes damunt de la taula: el tema del Gürtel, que es va estimar -sentència 376-, ratificada pel Tribunal Suprem.
Ja tenen ahí vostés jurisprudència.
La sentència estimatòria del tema Price Waterhouse.
Vostés han formalitzat cassació.
Per què?
La sentència de la documentació d'estudis d'opinió de 2012, la 2/2014.
Han formalitzat cassació.
¿I sap vosté què va dir el senyor Ciscar, abans de la reunió eixa de la pantomima que va fer sobre la transparència?
Va anunciar que La Generalitat no anava a presentar recurs de cassació a la sentència que l'obligava a entregar els sondejos d'opinió, i que la resta de conselleries estudiarien què farien amb els recursos.
Però vostés han formalitzat la cassació.
¿Me pot explicar per què el senyor Ciscar va anunciar que no anaven a formalitzar la cassació i sí que ho ha fet l'advocacia de La Generalitat?
Segur que no ha actuat pel seu compte, segur que se li ha donat una ordre.
¿Per què el senyor Ciscar anuncia públicament que no se formalitzarà la cassació i després sí que la formalitza?

La sentència de Valmor ha quedat deserta.
La dels centres escolar II ha quedat deserta.
La de les ONG, del cas Blasco, ha quedat deserta.
En el tema de Taroncher, SL, s'ha anunciat el recurs de cassació.
En el tema de la denegació a la documentació sobre el cost del viatge del president a Roland Garros, s'ha anunciat recurs de cassació.
El d'accés a la documentació sobre el transport urgent, SAMU i suport vital bàsic, ha quedat desert.
El dels tres quilòmetres en línia recta, s'ha anunciat públicament la seua cassació.
El tema de les factures de caixa fixa, ja s'ha presentat el recurs de cassació.

Quina casualitat, no?
, que totes les sentències en què vostés han formalitzat o han anunciat recurs de cassació afecten l'actual govern de Fabra, o a ell, directament, com en el tema de Roland Garros.
¿Per què no ens volen donar les factures del viatge, de les despeses, de la manutenció i tots els gastos que va fer el president en Roland Garros?
La caixa fixa els afecta a vostés també.
Els tres quilòmetres en línia recta afecta directament al seu govern.
El tema de Taroncher, SL, afecta al delegat actual del govern i membre del govern valencià fins no fa molt.

¿Per què vostés utilitzen l'advocacia de La Generalitat en benefici propi?
¿Per què utilitzen l'advocacia de La Generalitat per a tapar les misèries de l'actual govern?

Vostés només han deixat desert allò que afectava governs anteriors.
Però han formalitzat cassació en tots aquells que els afecten directament a vostés perquè no se sàpiguen les seues misèries.

Vosté creu que és legítim que un govern, uns consellers i conselleres que vulneren els drets fonamentals utilitzen l'advocacia de La Generalitat en benefici propi, quan haurien de ser a més ells els que pagaren les costes, perquè és una actuació que és responsabilitat directa del conseller, i com vosté molt bé ha dit, són els consellers o el president els que decidixen si se va a cassació o no?
Per què les decisions polítiques de recórrer una sentència, 25 sentències en este cas, del Tribunal Superior de Justícia, que diuen que vostés han crebantat la Constitució, perquè les decisions polítiques estan encaminades no a protegir el dret fonamental, que és el que han de fer els poders públics, garantir que el dret fonamental dels ciutadans a participar en els assumptes públics se complix i no se vulnera, i mentrestant protegixen la mala actuació dels consellers i conselleres?

Quan vosté diu que no tot és infracció dels drets fonamentals, ho és en la mesura que li ho diuen els tribunals.
En el moment que els tribunals els han dit que han infringit el dret a rebre la informació i, per tant, l'article 23 de la Constitució, ja és una infracció.
I vostés estan intentant utilitzar els diners públics.
.
.
Estan intentant, no, estan utilitzant els diners públics per a salvar la seua cara política, no per a salvar el compliment de drets fonamentals.
Vosté me pot explicar a mi com un govern, que és la màxima autoritat de l'executiu, en compte de vetlar pel compliment dels drets dels ciutadans, vetla per tapar les seues misèries amb diners públics?
Perquè a mi, repassant les sentències que jo li acabe d'anomenar, l'únic criteri que se m'acudix, lògic, de la seua actuació és eixe: tapar Fabra, tapar Llombart, tapar Catalá, tapar Ciscar, tapar el delegat del govern actual, el senyor Castellano.
I tot això pagat per aquells als quals vostés han vulnerat el seu dret.

Això conviu amb el fet que en l'accessibilitat social no recorregueren vostés al Tribunal Suprem, quan n'hi havia una lesivitat per a La Generalitat i per a les arques de La Generalitat pels preus públics fixats en les residències, i que la família del senyor Cotino i resta de malfactors varen dur al tribunal per a cobrar més.
Per què no varen acudir al Tribunal Suprem en defensa dels diners públics dels valencians i sí que acudixen al Tribunal Suprem per a seguir vulnerant el dret dels valencians?
Això és el que ha d'explicar vosté hui ací.

Havia d'haver-ho explicat el senyor Ciscar, però com sempre, s'amaga darrere de vosté.
Si no ve ell, haurà d'explicar-ho vosté.
Per què utilitzen els diners públics per a vulnerar els drets dels valencians i valencianes?

El senyor president:

Gràcies, senyora Oltra.

Il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco, té la paraula per a fixar posició.

El senyor Blanco Giner:

Sí, senyora Macías, estava jo preguntant-me una cosa: el 29 de setembre pel matí vosté on estava?
Perquè, si no em falla la memòria, crec que vam coincidir en una taula en el palau de Nules, crec que es diu, i crec que en eixa taula vosté estava a la meua esquerra.
Crec que hi havia una directora general, em sembla, al meu costat, presidia el senyor Ciscar en un extrem, i vosté estava en l'altre extrem.
És de veres, veritat?
És que de veres que no me'n recordava i no estava segur.
Dic, a vore si la senyora Macías no estava i jo li dic alguna cosa que no siga certa.
Vosté estava.
I eixa reunió era 29 de setembre, ha passat un mes i quasi una setmana, per a dir-nos que estaven disposats a negociar l'avantprojecte de llei de transparència i accés a la informació i participació.

Vosté s'ha fet ahí un batibull, però bé.
Transparència, fonamentalment, val?
Un tema, el de la transparència, que nosaltres hem dut a Les Corts en moltíssimes ocasions.
Vam ser el primer grup en presentar fa més dos anys una proposició de llei concretament, en octubre de 2012, que el Grup Popular va rebutjar.
Després se n'han presentat altres, que el Grup Popular ha tornat a rebutjar.
I quan ja altres comunitats autònomes tenen aprovades lleis en vigor, vostés fan un avantprojecte de llei de transparència que va tindre 135 al·legacions ciutadanes en un període de quinze dies, i vostés ho diuen.
.
.
Bé, el senyor Fabra l'altre dia va dir 160.
I les he comptat i són 135.
Sembla que, o no sap comptar o directament no li donen bé la informació.

Però clar, això és realment ridícul, és absolutament mínim, no complix amb la participació que caldria en un projecte de llei que també es diu de participació.
I pensem que sí que és molt important el tema com per a poder negociar-lo.
I nosaltres estàvem disposats.
I en eixa reunió els grups de l'oposició li vam dir al senyor Ciscar: «Mire vosté, igual que no té sentit estar parlant d'una reforma de l'Estatut quan vostés paralitzen la tramitació de la que ja està aprovada en el Congrés dels Diputats, no té sentit estar parlant d'una nova llei de transparència, o d'una llei de transparència, perquè encara no en tenim, quan vostés estan incomplint reiteradament el Reglament de les Corts Valencianes, el seu article 12, negant-nos documentació que tenen ja moltíssimes sentències del Tribunal Superior de Justícia, que damunt vostés recorren en cassació, sabent que van a perdre, que van a gastar-se els diners dels valencians per a retardar l'entrega de la documentació.
» I li posàrem una condició al senyor Ciscar.

A més, els mitjans de comunicació ho han arreplegat això, no és una qüestió secreta, no estic contant una història que no estiga ja contada.
I és que el senyor Ciscar ens va dir allí que sí, es comprometia a retirar els recursos de cassació, perquè respectava les sentències que afectaven la seua conselleria.
Bàsicament, els estudis trimestrals d'opinió.
Però que no podia en eixe moment comprometre la retirada de recursos de cassació d'altres conselleries, però que parlaria amb la resta de consellers i que en dies -val?
divendres de eixa setmana va haver-hi una reunió del Consell- ens donaria una resposta perquè nosaltres sapiguérem si se complia la condició, o una de les condicions, millor dit, que l'oposició, els grups de l'oposició posàvem per a poder seure's a negociar eixe avantprojecte de llei.

Sap vosté que no hem rebut cap resposta?
Sap que ha passat més d'un mes i que no ens ha dit res?
Volien negociar, volien convocar-nos ja la setmana següent a una negociació tècnica per a parlar de la llei de transparència, i se comprometien a donar-nos una resposta sobre la retirada de recursos de cassació.
I sembla que s'han trencat els telèfons o que no tenen el número del grup parlamentari.
Però quina falta de seriositat és eixa?
Assumixen un compromís amb els representants dels grups, amb els síndics i els síndics adjunts dels grups parlamentaris, i després ni se'n recorden?

Curiosament, tres o quatre setmanes després llegim en la premsa les declaracions del senyor Ciscar dient que sí que van a recórrer una de les sentències, la de la caixa fixa, que la van a recórrer.
Però en què ha quedat per tant el compromís del senyor vicepresident?
Açò no és seriós, eh?
Vostés parlen de pactes i vostés parlen de consensos, ens convoquen a una reunió, ens diuen que ens donaran una resposta, i no tenim resposta, i el que fan és continuar recorrent unes sentències que saben que van a perdre en el suprem.
Perquè ja n'han perdut unes quantes.
En alguns casos, fins i tot, el que fan vostés és anunciar el recurs, ens obliguen a personar-nos i després desistixen de formular-lo.

I, per tant, no solament vostés gasten diners dels valencians i valencianes, sinó nosaltres també, i ben poquets que en tenim, eh?
Damunt, diu vosté que és que sols estem en contra de la resposta del Consell en aquells casos en què presentem recursos.
Això és com dir que només se boten semàfors aquells conductors que han segut multats per fer això.
És desconéixer la realitat.
El que passa és que els nostres mitjans econòmics i humans no arriben per a presentar milers de recursos, com podríem presentar i guanyar.
Però, per favor, una miqueta de vergonya.

I aprofite la seua compareixença per a respondre'm.
Per què reunixen solemnement els portaveus dels grups parlamentaris per a encetar una negociació.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
comprometen una resposta sobre la retirada de recursos de cassació, i no solament no retiren els recursos sinó que n'anuncien de nous sense dir ni pruna a aquelles persones que van anar de bona fe a escoltar el vicepresident del Consell?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Eva Martínez té la paraula.

La senyora Martínez Ruiz:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Macías, realmente tiene que ser muy duro para usted venir a esta comisión a hablar de estos temas y a decir que «el Consell valencià, el govern està actuant amb tota transparència».
Mire, si algo está claro, si algún elemento es característico de este gobierno, de estos veinte años de gobierno del Partido Popular, precisamente ha sido todo lo contrario: la opacidad y la falta de transparencia.
Los diputados ya lo veníamos manifestando y denunciando reiteradamente, pero ahora ya hay sentencias, sentencias del TSJ, sentencias que aunque a usted le parezca que son escasas dicen claramente que se están vulnerando derechos fundamentales.

A mí me parece que solamente con una sentencia que dijera que un gobierno autonómico está vulnerando derechos fundamentales, además tan importantes como los que consagra el artículo 23 de la Constitución, ya sería, y es, un escándalo, y algo que puede pasar una vez, puede pasar dos, pero no desde luego veinticinco.
Con lo cual, le pido que no alardeen, que el gobierno valenciano no alardee de haber incumplido solamente y haber vulnerado solamente veinticinco veces los derechos de los diputados.

Mire, lo grave es que no solamente ya conocen y es público y notorio que vulneran este derecho fundamental.
Lo grave es que ustedes siguen insistiendo y siguen recurriendo estas sentencias, que además son muy clarificadoras, donde viene expuesta toda la doctrina jurisprudencial del Tribunal Constitucional, del propio Tribunal Supremo e incluso de los tribunales de la Unión Europea, y pese a todo ustedes insisten.
Son desde luego verdaderos reincidentes en vulnerar derechos fundamentales.
Han sido muchos los ejemplos que aquí se han comentado respecto a sentencias que se han recurrido en casación, y bueno, como el Grupo Socialista no ha sido de los grupos que ha interpuesto esas sentencias, voy a coger uno de los ejemplos, tantos, que están de actualidad, como es la caja fija.

Usted sabe, como yo, como los letrados, como los abogados ejercientes que hay en esta sala, que en el ámbito privado son muchas las ocasiones en las que nuestros clientes nos han pedido recurrir una sentencia, a pesar de que somos conscientes de que no tiene recorrido jurídico.
Esto, que en el ámbito privado se reduce a un encargo profesional entiendo que es una obscenidad que se haga en el caso de unos poderes públicos.

Porque precisamente la abogacía de La Generalitat, a la que yo valoro y reconozco su trabajo, siempre he dicho y he manifestado en esta sala que se debería aumentar su presupuesto por el excelente trabajo que hacen…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Martínez Ruiz:

…es la que debería aconsejar al gobierno de La Generalitat e informar respecto, primero, de las pocas posibilidades jurídicas que tiene recurrir sentencias tan claras como estas, y desde luego, y yo tengo una duda y me gustaría concretar para que usted me diga: cuando una parte procesal recurre una sentencia, se entiende que se ha perjudicado esos intereses.
¿A mí me puede decir usted en qué se perjudican los intereses de La Generalitat, que es la de todos los valencianos y valencianas, por cumplir una sentencia que está diciendo que ustedes están vulnerando y que lo único que están diciendo es que hagan pública determinada documentación e información?
Es muy sencillo, señora Macías.
¿Qué interés público se está perjudicando en base al cual ustedes recurren esas sentencias, ustedes, el gobierno valenciano, recurre estas sentencias?

Me gustaría, es muy sencilla la pregunta, pero me gustaría que me la contestara.
Como también me gustaría que me contestara y me dijera si por parte de la abogacía de La Generalitat se hace algún informe cuando ustedes, como bien ha dicho, reciben el encargo, la orden política directa del presidente Fabra o de alguno de sus consellers de «esta sentencia hay que recurrirla» sin más motivo, me gustaría que me dijera si ustedes, como abogacía de La Generalitat, elaboran un informe en el que dicen o pueden decir, primero: que esa sentencia es ajustada a derecho y que por lo tanto no habría que recurrirla.
Y segundo, qué perjuicio concreto se estaría o se está vulnerando y que habilita a recurrir esa sentencia.

Muchas gracias.
Espero su respuesta.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Martínez.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora María José García Herrero té la paraula.

La senyora García Herrero:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

Pues en primer lugar, señora secretaria autonómica, darle las gracias en nombre del Grupo Parlamentario Popular por su presencia en esta comisión y también lógicamente darle las gracias por su comparecencia, que a nuestro entender ha sido concisa, clara y yo entiendo que concluyente.

¿Que qué criterios, señoría, son los que se siguen para interponer un recurso y, en este caso, un recurso de casación por parte de La Generalitat?
Pues entiendo que los que sigue cualquier persona física o jurídica que estima que tiene razón en los planteamientos que esgrime en un procedimiento judicial y que el ordenamiento jurídico, además, le respalda.

Porque, además, señoría, lo que no entendemos es que aquí se haya planteado que se puede recurrir en un momento determinado, por mucho que te lo pida un cliente, a sabiendas que no tiene razón y que vas a perder el pleito o que vas perder el recurso, es lo que de verdad estimamos totalmente ilógico e indecente en un momento determinado, ¿por qué no decirlo?

Y así lo entiende el Grupo Parlamentario Popular, señora secretaria autonómica, en los contados recursos que La Generalitat ha interpuesto contra las resoluciones del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana ya que, aunque en los artículos que usted ha citado, tanto del Reglamento de las Cortes Valencianas, como de la Constitución, como el propio Estatuto de autonomía reconozcan un derecho a la información a un diputado o a un grupo parlamentario, también es verdad que se dice que no siempre ese derecho es ilimitado, y también se recoge en diferentes sentencias.

Como usted ha comentado pues, efectivamente, son treinta y dos procedimientos con veinticinco sentencias, dieciséis de ellas están ejecutadas y solo cinco recursos por parte de La Generalitat lo que nos dice -como usted, también, muy bien ha comentado- el grado de cumplimiento y de transparencia del Consell ya que, de todo el volumen de iniciativas, de solicitud de información o documental -que entendemos que debe ser considerable-, solo en estos contados casos se ha interpuesto un contencioso-administrativo y ello sin que los solicitantes de esa información o de ese documento hayan iniciado o hayan agotado esa vía del artículo 12 del Reglamento de las Cortes porque entendemos, señorías, que es mucho más mediático recurrir a la vía judicial que a la vía parlamentaria.

Señora Macías, este grupo parlamentario -como le decía- entiende perfectamente la actuación del Consell y de la abogacía de La Generalitat que le asesora cumpliendo la normativa, y así lo demuestra el alto nivel de éxito en los procedimientos, siempre en defensa de interés general de La Generalitat y, en algunas ocasiones, entendiendo que el derecho del parlamentario o del grupo parlamentario que ha solicitado la información o el documento no sea ilimitado como -les decía anteriormente- se recoge en la jurisprudencia existente.

Y por todo ello, señora secretaria autonómica, este grupo apoya y respalda la actuación tanto del Consell como de la abogacía de La Generalitat.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García Herrero.

Per a contestar a les seues senyories, té la paraula la senyora secretaria autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias, presidente.

Señorías, me gustaría destacar que en modo alguno los recursos de casación interpuestos responden a la pretensión por parte del Consell de denegar o demorar la entrega de la documentación que ustedes solicitan ni tampoco responden a una forma de actuación sistemática.

Durante la presente legislatura, señorías, el Consell ha dado respuesta a 13.
219 solicitudes de documentación contestando, además, a casi 40.
000 preguntas con solicitud de respuesta escrita.

Soy consciente de que estas iniciativas de control son fruto de la labor desempeñada por los grupos parlamentarios puesto que son ustedes, señorías, los que presentan esas iniciativas parlamentarias en atención a sus obligaciones de control de la acción del Consell, pero permítanme decirles que es innegable el trabajo, también, desempeñado por el Consell en este sentido puesto que los números que he destacado hacen referencia a la respuesta que el Consell les proporciona intentando darles la voluminosa información que ustedes solicitan para el mejor desempeño de sus funciones parlamentarias.

Además, me gustaría añadir que durante la presente legislatura el número de solicitudes de documentación que ha contestado el Consell se ha visto exponencialmente incrementado; a fecha de hoy, el número de solicitudes de documentación contestadas se ha incrementado en un 104% con respecto a toda la legislatura anterior, señorías, aun cuando quedan bastantes meses aún del actual.

Durante la presente legislatura -tal y como he señalado en mi primera intervención- se han interpuesto únicamente cinco recursos de casación contra fallos del Tribunal Superior de Justicia, muchas de estas sentencias vienen afectadas a casos en los que no ha sido que no se haya dado contestación a la documentación solicitada o a la información solicitada por ustedes, sino que ésta ustedes han entendido que es incompleta.

En algunos casos, por ejemplo, en el informe de Price Waterhouse -que usted me estaba hablando- esta información, aunque se encuentra pendiente de pronunciamiento el Tribunal Supremo, fue satisfecha al Grupo Parlamentario Compromís mediante remisión de documentación a Les Corts de fecha 18 de julio de 2013.

En cuanto a los estudios de opinión, ya saben ustedes que queda algún recurso pendiente de casación pero que muchos de esos estudios de opinión ya están colgados por La Generalitat en la web de transparencia que se ha abierto, la GVA Oberta, desde el pasado ocho de agosto, y que algunas de ellas…, y si no se han cumplimentado es porque la magnitud y la voluminosidad de la documentación que ustedes están solicitando es importante y el funcionamiento de la administración tampoco se puede paralizar solo para el cumplimiento de estas solicitudes que ustedes están desempeñando.

Respecto a otra casación que también había con la empresa DV4, también le fue facilitado por la Conselleria de Sanidad.

O sea que no todos estos recursos son motivo de una denegación completa de información.

Otras han resultando…, no se les ha dado porque los plazos que usted conoce son cortos, son veinte días, aunque se pida una ampliación del plazo para hacer entrega y ustedes, a veces, sus solicitudes son excesivas y es importante el número de documentación solicitada en una única iniciativa.

Por ejemplo, en el tema de caja fija, y en ese punto, también, la posición adoptada por los órganos de la administración (inintel·ligible) .
.
.
en el recurso por la fiscalía en cuanto que considera que es excesiva y proporcionada en una única petición de información la cantidad de documentación que han solicitado ustedes y que hace difícil proporcionarla en los términos que ustedes las han solicitado.

No puede alegarse, señorías, que este Consell no apuesta por la transparencia.
En muchas ocasiones, cuando la respuesta al Consell no les resulta satisfactoria se debe a que la solicitud de información no es del todo concreta o -como les he dicho- resulta desproporcionada al tiempo de que dispone el reglamento para que el Consell pueda dar respuesta.
En otras ocasiones -como también les he dicho-, es excesiva en cantidad y abarca un periodo temporal demasiado amplio y extenso.

Sé que me van a decir que esto no debe suponer un obstáculo para atender su petición y, de lo contrario, se vulnera un derecho fundamental, pero me gustaría destacar que son aspectos relevantes para entender la actuación de este Consell que en ningún caso se debe entender como una labor de obstrucción o falta de colaboración en su tarea de control.
Si dichas cuestiones se tuvieran en cuenta, se facilitaría enormemente la obtención y entrega de la documentación requerida, resultaría necesario encontrar la fórmula adecuada para aunar la atención de estos derechos parlamentarios sin que con ello se altere el normal funcionamiento de esta administración.

De verdad, señorías, que el volumen de documentación parlamentaria tramitado es muy elevado y, en este sentido, me gustaría poner en valor el esfuerzo que está haciendo la administración para dar transparencia a toda su actuación, no solo cumplimentando sus peticiones sino, también, con la apertura de webs para que todo el mundo pueda tener conocimiento de la actuación de La Generalitat y del destino de los fondos públicos.

Y, señora Martínez, la abogacía no dude usted que cuando ya tenemos un criterio jurisprudencial -como ha pasado en estas últimas sentencias en relación con estos recursos-, tenemos un criterio, sabemos que es difícil que prospere por mucho que los órganos tengan algunos motivos o porque consideren desproporcionada la solicitud de documentación y tal pero nosotros, evidentemente, lo informamos al órgano al que se le ha solicitado esa documentación, sea el conseller correspondiente o al Consell, y son ellos los que -como no puede ser de otra forma y conforme lo que dice la ley-, visto el informe de la abogacía, deciden o no recurrir esa decisión.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora M.
Âª Fernanda Vidal Causanilles)

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Macías.

A continuación, tiene la palabra la señora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

La veritat és que resulta ja molt tediós, ¿no?
, haver d'aguantar una cosa que jo considere al final un insult a la intel·ligència perquè, mire, que vostés hagen fet molta faena perquè l'oposició ha preguntat moltes coses no és una cosa a aplaudir, és que és la seua obligació, és com si un treballador -¡escolte!
- que es dedica a fer botelles li hagen d'aplaudir perquè fa les botelles, ¡no!
, és que és la seua feina, punt, no traga pit d'una cosa que és la seua obligació i que, per cert, no és un esforç, en tot cas, del Consell sinó dels funcionaris que solen ser els que, al final, acaben contestant estes coses, ¿no?

Aleshores, quan vostés diuen que «no és sistemàtica la vulneració de drets i la denegació d'informació» estan faltant a la veritat, és sistemàtica, per això n'hi ha vint-i-cinc sentències i -com molt bé dia abans el senyor Blanco- no n'hi ha més perquè no donem abast, no n'hi ha més perquè no donem abast, perquè vostés porten anys vulnerant el dret d'informació dels diputats, i per això en este territori tenim la corrupció generalitzada que tenim perquè la causa de la corrupció és açò, senyora Macías, ací no tindríem la corrupció que tenim si des que jo vaig començar a demanar la caixa fixa la legislatura passada, en 2007, ens hagueren donat eixes factures.

Ara diuen vostés, «és que demanen vostés molt, des del 2006», doncs, ¡clar!
, perquè des del 2007 jo porte demanant les factures i no les han donades ¡mai!
, és més, falten vostés a la veritat perquè nosaltres hem dit «o en suport informàtic», i tot això està en estadillos informatitzats, i com els ha dit a vostés el Tribunal Superior de Justícia només han de prémer una tecla i trauen l'estadillo.

Jo no necessite que vinguen ahí 30.
000 factures fotocopiades perquè la petició ja es va fer en suport informàtic, traguen l'estadillo, ¿sap quin és el problema?
, que quan li hem demanat l'estadillo vostés la contestació que han donat és «està tot fet conforme a llei», que és una de les contestacions típiques que vostés fan, que ací u pregunta: ¡escolte!
, ¿quant s'ha gastat el senyor president en anar a vore el tennis a París, al Roland Garros?
, i vostés me contestaven, «el que marca la llei», i jo insistia: ¡oiga!
, el que marca llei, molt bé, ja supose jo que s'ha fet tot legal però ¿quant?
, en euros, o en pessetes, i jo ja m'ho traduïsc, ¿quantes peticiones tenen vostés així damunt de la taula?

I, aleshores, anem a seguir este exemple, el del Roland Garros, ¿per què vostés no volen donar les factures del Roland Garros?
, no serà perquè és tan voluminós, ¿no?
, ¿quin és el problema?
, ¿què li estan tapant al president?
, ¿què li estan tapant?
, ¿per què recorren en cassació les factures del tennis del president?
, ¿què se vulnera mostrant eixes factures?
, perquè això és el que han de contestar, ¿quin dret es vulnera quan es publiquen unes factures que amb diners públics el president Fabra se n'ha anat a vore el tennis a Paris?
, ¿què és el que estem protegint?
, la seua vida privada ¡no!
perquè ha anat en un viatge oficial.

I això és al que vostés no saben donar resposta perquè en cassació s'ha de recórrer per infracció de llei.
Diga'm quina llei s'infringix per donar-nos les factures del tennis del senyor Fabra; per dret fonamental, diga'm quin dret fonamental del senyor Fabra es vulnera si se sap què s'ha gastat en anar a París amb diners públics, òbviament, si haguera sigut un viatge particular a mi no m'interessaria però està pagat amb diners públics i els valencians volem saber quant s'ha gastat el senyor Fabra en anar a Paris.

Els sondejos que el senyor Ciscar -com li hem llegit- va anunciar que no recorreria, ¿quin interés estan protegint?
, i diuen, «part estan penjats en la web», ¡clar que part està penjada en la web», però és que nosaltres preguntem per la part que vostés estan ocultant i per això no la pengen en la web, no perquè siga voluminosa sinó perquè no volen destapar la mentira que durant anys ens han contant i és que no es preguntava per valoració de líders ni per intenció de vot, i vostés saben que això és mentida, i si mos donen la informació doncs, aleshores, els ciutadans s'enteraran que tenim un govern que es dedica a mentir, i això és el que vostés estan protegint.

I el problema, senyora secretària autonòmica, és que ho estan fent, a més, amb diners ¡públics!
, vostés vulneren el dret dels valencians a participar en els assumptes públiques, a estar informats sobre en què s'han gastat els diners, i és obvi que ni el Roland Garros, ni els sondejos d'opinió, ni la caixa fixa, que ahí està la mare del corder perquè les factures que s'han filtrat diuen que vostés se gastaven això en fartades, en nyores, en olles, en vitamines i en no sé quantes coses més que no s'han de gastar els diners de la caixa fixa, a banda de fraccionar contractes per a donar contractes de manera fraudulenta als amiguets.

Eixe és el problema, vostés recorren en cassació la caixa fixa perquè en la caixa fixa s'amaga la corrupció i les targetes black del govern, i també del govern de Fabra, i per això no volen donar la informació.

I ¿a vosté li sembla decent recórrer en cassació una cosa, que ja n'hi ha una sentència -i acabe, senyor president-, en els contractes de la Gürtel que deixa molt clar, que desmunta els arguments del govern del Partit Popular?

I vostés, malgrat eixa jurisprudència, malgrat que ja s'està sabent en què es gastaven els diners continuen amagant-ho, ¿això li pareix decent?
, ¿això li pareix fer-li fer un paperot…

(Ocupa la presidència el president, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor president:

Pregue finalitze.

La senyora Oltra Jarque:

…-acabe, senyor president-, fer-li fer un paperot a l'advocacia de La Generalitat?
, ¿vostés creuen que eixa és una manera d'actuar d'un govern responsable?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyora Macías, jo no sé si vosté no m'ha escoltat a mi perquè durant cinc minuts he parlat de la reunió del 29 de setembre i del seu compromís; compromís del senyor Ciscar -que entenc que també serà seu- de respondre'ns als grups de l'oposició sobre la possibilitat que la resta de conselleries retiraren els recursos de cassació o no formularen de nous i, per tant, demostrar bona voluntat en el compliment de l'actual legislació per a partir d'ahí poder seure's a negociar i és que no m'ha dit res.

I jo li dic que no em sembla seriós que n'hi haja una reunió amb els portaveus dels grups parlamentaris, una reunió formal, oficial, a la qual vostés convoquen els mitjans de comunicació per a penjar-se un medalleta, i que un mes i mig després, ¡no sapigam res!

És que m'agradaria de deveres una resposta, i jo crec que la pregunta no és ni capciosa, ni agressiva, ni res.
És simplement que me la torne a trobar a vosté després d'un mes i poc, i li dic: ¿què ha passat amb això que vam dir?
¿Hi ha voluntat real de negociar una llei de transparència avançada que reconega drets i que faça efectiu el dret dels ciutadans i ciutadanes a accedir a la documentació i a la informació pública?

I la segon pregunta és: quan el vicepresident diu que va a donar-nos una resposta, ¿això què vol dir?
¿Que va a donar-nos una resposta?
¿O que no?

Perquè, clar, estem acostumats que no responguen ací, quan s'asseuen ahí, quan vénen els consellers i les conselleres els dimecres per la vesprada o el president, el dijous de matí a la sessió de control.
Però, ¿en una reunió que convoca la seua seu?
És que, sincerament, és una cosa inaudita.

Podien haver-nos dit que no, mire, no pensem retirar els recursos.
Pensem continuar recorrent.
No volem aplicar l'article 12.
No volem complir la llei.
No volem ser transparents.
I nosaltres, doncs mire, ja se trobarem el 25 de maig en les urnes, i esperem que la ciutadania valenciana siga conscient del que es juga i pugam obrir un nou temps de transparència quan vostés siguen desallotjats del palau.
¡Però, com a mínim, una resposta!

Vaig a formular-li una altra pregunta: ¿quant ens costa cadascun dels recursos de cassació al suprem, que un s'ha perdut i l'altre el perdran, i vostés ho saben?
Ho dic des de l'autoritat que me conferix representar en este debat al grup d'Esquerra Unida, que ha formulat més de la mitat dels recursos que han segut sentenciats, sempre en favor dels recurrents, per part del TSJ.

¿Quants diners en serveis professionals i en costes li suposa això als valencians, no al Consell, sinó als valencians i les valencianes?
També m'agradaria saber-ho.

I, per últim, jo no sé si vostés ho saben, jo me vaig quedar molt sorprés, molt sorprés, molt sorprés, porte crec que tres anys presentant la mateixa proposta de resolució en el debat de política general.
Sap vosté que el dia 23, crec que va ser, ve ací el senyor Fabra, mos conta que va a transformar el Reglament de Les Corts, que va a.
.
.
, coses que no li competixen, perquè són del legislatiu, però bé, ens fa els anuncis que vostés preparen, se suposa, per a projectar la imatge del senyor Fabra, que després incomplix la major part d'ells, etcètera, etcètera i, després, al dia següent tenim un debat de propostes de resolució.

Jo portava crec que dos o tres anys presentant sempre la mateixa proposta de resolució, que coincidia amb el text d'una PNL, que també va ser debatuda i votada en contra pel PP, i crec que va ser el senyor Maluenda el que va representar el seu grup en aquell moment, en què jo demane que se complisca l'article 12 del Reglament de Les Corts i que es facilite als grups parlamentaris, en este cas als diputats i les diputades, perquè és un dret individual, la documentació que sol·liciten.

¿Sap vosté que va ser aprovada en esta sessió?
Jo em vaig assabentar l'altre dia, perquè hi han tantíssimes propostes, i normalment vostés les rebutgen totes.

En el debat, fins i tot, la persona que va intervindre per a donar-me la rèplica no va dir que anava a votar a favor el Grup Popular i, ara, resulta que fent un repàs de les propostes aprovades, estes Corts han aprovat, en sessió plenària, a finals de setembre de 2014, instar el Consell a complir l'article 12, donant als diputats i les diputades que ho sol·liciten la documentació que obra en el seu poder.

I vostés, anunciant i formalitzant recursos de cassació contra les sentències del tribunal superior de justícia, que els condemna precisament per això, per vulnerar l'article 12 del Reglament de Les Corts.

Jo no sé si eixe dia el Grup Popular se va tornar boig, perquè havia votat en contra l'any 2013 i havia votat en contra l'any 2012.
Però enguany, sorprenentment, va votar a favor.
I, per tant, el Grup Popular, també, que no ha fet ni una sola sol·licitud de documentació, que no serà per ells, d'estes 13.
219 no n'hi ha cap del Grup Popular, que açò és un partit de tenis i ells estan mirant, són 55 diputats ahí mirant el partit; altres, en som cinc o sis i hem de fer tota eixa feina, però, també, el Grup Popular.
La unanimitat dels diputats i les diputades que van participar en la votació insten el Consell a complir l'article 12 del Reglament de Les Corts.
I vostés continuen incomplint-lo de manera flagrant i, a més a més.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
no executant les sentències judicials, sinó recorrent en cassació, a l'espera de dilatar el moment en què hagen de donar-nos una documentació, que sembla que els cou, i els cou molt.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, señor presidente.

Señora Macías, está muy claro.
Si el Consell tuviera una clara voluntad de cumplir todas estas sentencias, y detallo en la…, o me detengo en la caja fija, pues no era necesario recurrir en casación.

Yo creo que se hubiera podido pactar, desde luego, con las partes procesales el método, el modo, el tiempo y la manera para ir entregando toda esta documentación, con lo cual es absolutamente falso que ese sea el motivo verdadero.

Habla usted de 13.
000 solicitudes de documentación, más no sé cuántas de información.
Es que, miren, ustedes cuentan esto como un mérito.
Es que esto es una obligación.
Pero parece que como no cumplen la ley, como vulneran los derechos fundamentales, cualquier cosa que hacen, la sacan ustedes como un mérito.
Como el presidente Fabra, que en relación con Valmor va diciendo por ahí, cada vez que tiene un micrófono, que están colaborando con la justicia.
Es que esto no es un mérito.
Es que esto es una obligación.

Cuando la fiscalía les pide papeles, ellos -el gobierno- tienen que entregarlos, y punto.
Y cuando se les cita, ir a declarar.

Yo, después de escucharle a usted, ya sinceramente no me ha quedado clara…, estoy hecha un lío.
¿Usted quiere decir que la abogacía actúa como un abogado privado y que cuando sus jefes, que debemos ser todos los valencianos, pero bueno, cuando sus jefes directos, el presidente Fabra y los consellers, les llaman y les dicen, «esto hay que recurrirlo», ustedes lo recurren sin más?

¿O usted ha querido decir que ustedes informan como funcionarios públicos, como defensores de la legalidad, ustedes informan al gobierno valenciano respecto de las pocas probabilidades o posibilidades jurídicas que tiene de recurrir y, pese a eso, los miembros del gobierno valenciano les dicen y les dictan y les ordenan que recurran, y ustedes callan y recurren?
Me gustaría que me lo aclarase.

Y si eso es así, si eso es así, me gustaría que usted me dijera en cuáles de los cinco o seis casos que sí que ha habido recursos de casación, por ejemplo, y los más recientes, el copago; por ejemplo, la caja fija; por ejemplo, Gürtel, Radiotelevisión Valenciana, el Roland Garros… me gustaría que en estos casos me dijera en cuáles ustedes, la abogacía de La Generalitat, le ha dicho al presidente Fabra o a algunos de sus consellers «esto no está para recurrir, no hay viabilidad jurídica», y ellos aún, pese a esos informes, les han dicho y les han ordenado que recurran.

Es muy sencillo, señora Macías, tiene que decirme si esto funciona así y, si funciona así, en cuáles de estos casos ustedes han recibido órdenes directas del gobierno frente a sus informes de poca viabilidad política.
Porque, en definitiva, es que esto lo estamos pagando todos, y el perjuicio es de todos los valencianos que tenemos que pagar luego las costas de los juicios.

Mire, también querría pedirle que aprovechara la ocasión, en relación también con la caja fija, porque la semana pasada manifestaron el vicepresidente Ciscar y la portavoz, la consellera Catalá, que dijeron, sin ningún tipo de problema…, en decir que estos gastos, en reconocer que eran gastos indecorosos, e incluso el señor Ciscar deslizó la posibilidad de que mirarían la posibilidad de poder reclamar a quienes realizaron estos gastos indecentes e indecorosos, que fueron sus colegas partido de hace unos años, y de gobierno.
Y, entonces, me gustaría que usted me dijera si por parte del vicepresidente Ciscar, o el propio Fabra, les ha encargado a la abogacía de La Generalitat un informe para ver si hay viabilidad jurídica para poder recuperar el dinero que los colegas de gobierno del señor Ciscar gastaron durante todos estos años a través de la caja fija.

Es también muy sencillo y muy directo: ¿les han encargado un informe para estudiar la viabilidad y poder reclamar estos gastos a quienes, indecentemente, y de manera irregular, y a través de la caja fija opaca, gastaron el dinero de todos los valencianos y valencianas?
Me gustaría que me respondiera, señora Macías.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

I per a concloure ja este punt, té la paraula la senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Señora Martínez, empezaré por usted, que es la última que ha intervenido.

Respecto a los informes, que no le ha quedado claro, le he de decir, y creo que lo he dicho muy claro, que es obligación de la abogacía, cuando…, si te pone una demanda de contrarios, siempre es defender la postura de La Generalitat, con independencia que de nosotros estemos o no de acuerdo, si vemos que existe, por supuesto, algún argumento jurídico para defenderlo.

Evidentemente, tras distintas resoluciones judiciales, que en este…, como en el caso que nos ha ocupado de las solicitudes de documentación, pues ya está muy clara la línea jurisprudencial, y entonces ya nosotros sí que emitimos un informe, y al órgano competente le decimos si desistimos o nos allanamos (inintel·ligible) … frente a esas pretensiones y se entrega dicha documentación, o nos vemos obligados a continuar en el proceso judicial defendiendo.
(Veus)

El senyor president:

Senyora Martínez, respecte la intervenció.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Respecto a los recursos en la caja fija, nosotros…, se anunció por la portavoz del gobierno, que se iba a recurrir.
La abogacía ha preparado…, porque a nosotros formalmente, pese a que hemos hecho un informe a la conselleria competente en el resto de información, diciendo que no existen argumentos jurídicos que puedan hacer prosperar esta decisión, pues que entendemos que es algo que, salvo que haya otros que imposibilitan su ejecución material o que no se pueden cumplir, en este momentos, evidentemente, nosotros estamos esperando…, la abogacía está esperando la contestación formal por parte de la conselleria respectiva, para que nos diga si formalizamos o no el recurso de casación.
O sea, que esa es la situación en la que nos encontramos.

De todas formas, respecto a la caja fija, señorías, ustedes saben, en esa decisión recurrida, lo voluminosa y excesiva, porque sí que se les han dado en multitud de otras solicitudes de documentación un montón de datos de cajas fijas.
Ustedes pidieron cajas fijas incluso de todas las consellerias, de gastos de representación, y han sido entregados a los grupos de oposición.
(Veus) Sí, señoría, sí, cuando quiera, lo podemos hablar.

El senyor president:

No dialoguen, per favor.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Respecto al compromiso del vicepresidente, señor Blanco, la voluntad del vicepresidente, y de todo lo que respecta a su conselleria…, no tiene ningún inconveniente en entregar esa documentación, en que esa documentación, como los estudios de opinión se publiquen en la web de transparencia, en la GVA Oberta, y entregarles a ustedes esa documentación, y en eso quedó…, de todas maneras, yo no conozco, se lo trasladaré al vicepresidente Ciscar, cómo ha quedado con el resto de compañeros del Consell en las solicitudes que puedan estar recurridas, para ver si se van a entregar, aunque muchas de ellas ya saben ustedes que se han entregado, inclusive aunque los recursos estén en marcha, pero que mucha de esa documentación se ha facilitado ya anteriormente.

Señorías, es evidente que el tribunal ha reconocido que ustedes tienen derecho a la documentación, solicitada al amparo del 12, y que para el ejercicio de ese derecho, que la abogacía ha estado sosteniendo si era preciso o no, porque esto no está…, y han sido fundamentalmente los argumentos que hemos sostenido, si ustedes tenían que agotar la vía reglamentaria o no, parece ser que ahora hay una línea jurisprudencial clara, que entiende que ese derecho lo tienen ustedes, acudir a esa vía judicial sin tener que finalizar la vía procedimental, que tiene establecida en el artículo 12 de su reglamento y que, por tanto, ya hay un criterio que la abogacía es el que, evidentemente, está trasladando a sus órganos para la toma de este tipo de decisiones, de mantener o no estos recursos.

Aunque inicialmente nosotros sí que podíamos y teníamos argumentos jurídicos para intentar defender o, por lo menos, que esto se aclarara por los tribunales.
Y hasta qué límite o qué limitación hay, puesto que no está regulado en los reglamentos y que este derecho es todavía…, ya sabemos que en la línea jurisprudencial les dicen que no es un derecho ilimitado, pero esto no está muy claro, ni definido cuáles son los límites, porque ustedes podrían pedirnos la documentación extensiva a todas legislaturas que estuvieran en las Cortes, etcétera, etcétera, o sea, que podría inviabilizar esa entrega de documentación.

No obstante, este desmesurado ejercicio de este derecho nos puede conducir, como yo les decía, a una parálisis de la administración.
Y que necesitamos, o creo que se debería, encontrar una solución equilibrada que permita conjugar el ejercicio de ese derecho de control de la actividad política con el normal funcionamiento de la administración, cuya esencial finalidad es la atención prioritaria de los servicios públicos encomendados.

Y usted, señoría, el caso es que ustedes han aumentado en más del 100% su ejercicio de control esta legislatura respecto a otras legislaturas anteriores, (veus) y lo que en otros…

El senyor president:

Senyora Oltra, per favor, respecte la intervenció.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

.
.
.
no me puede negar que ustedes están pidiendo documentación que afectan a otras legislaturas y que en aquel momento no las solicitaron.

Asimismo, entiendo que dicho control debe ceñirse normalmente a la acción del gobierno durante la propia legislatura, salvo excepciones motivadas.

Nada más que decir.
Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Macías.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que fa la secretària autonòmica de Presidència, senyora Cristina Macías Martín, per a explicar les causes i raons de la dimissió de dos membres de la comissió liquidadora de RTVV, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 93.
286), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, per la secretària autonòmica de Presidència (RE número 98.
847)

El senyor president:

Finalitzat este punt, passem a l'últim de l'ordre del dia, que és compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a explicar les causes i raons de la dimissió de dos membres de la comissió liquidadora de Radiotelevisió Valenciana, sol·licita el Grup Parlamentari Socialista; i que està acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica de Presidència, per a informar sobre la mateixa qüestió, sol·licitada a petició pròpia.

Per tant, té la paraula la senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Esta comparecencia tiene por objeto la explicación de las causas y motivos de la dimisión de dos miembros de la comisión de liquidación de Radiotelevisión Valenciana.

Al respecto sólo puedo decir, tal y como se recoge en los escritos que presentaron los interesados, la dimisión se presentó por motivos estrictamente personales.
Son escritos con registro de entrada 14.
802 y 14.
803, de 4 de septiembre de 2012, en los que don Antonio Hervás García y don Pau Pérez Blay comunicaron su dimisión irrevocable por motivos estrictamente personales como miembros del consejo de liquidación de la entidad pública radiotelevisión y de la comisión de liquidación de la mercantil Radiotelevisión Valenciana, SAU, con efectos del día 5 de septiembre.

Al tratarse de motivos personales el Consell no puede ir más allá ni dar más información de la que se ofreció en su día.

Por lo que se refiere al consejo de liquidación de la entidad pública radiotelevisión, la disposición transitoria segunda, apartado 2 de la Ley 3/2012, Estatuto de radiotelevisión, preveía la constitución del consejo de liquidación integrado por tres miembros, nombrados y cesados por el Consell, al que les correspondía la gestión, dirección y representación de la entidad pública en liquidación, una vez estuviera la mercantil Radiotelevisión, SAU.

En cumplimiento de dicha norma y mediante Decreto 46/2013, de 28 de marzo, el Consell nombró como miembros a don Antonio Hervás, a Carlos Cervantes Lozano y a don Pau Pérez Blay, miembros de dicha entidad.
De otra parte, esos mismos señores, atendiendo a la diligencia que venía mostrando en el proceso de liquidación del ente, el Consell, constituido en junta general de accionistas de 28 de noviembre de 2013 los nombró miembros de la comisión de liquidación de la mercantil pública.

Tras la dimisión de los dos miembros de ambos consejos de liquidación, el señor Hervás y el señor Pérez Blay, el viernes 5 de septiembre el Consell acordó su cese, procediendo inmediatamente al nombramiento de los señores Pérez Marzá y Hernández en sustitución de los consejeros cesados.
Esos ceses y nombramientos fueron adoptados mediante dos acuerdos del Consell, publicados en el diario oficial de 8 de septiembre de 2014.

En la rueda de prensa posterior al pleno del Consell, la portavoz del gobierno, como sus señorías conocen, junto con el vicepresidente, dieron cuenta de los acuerdos adoptados y explicaron que al parecer uno de ellos había recibido una oferta laboral que consideraba interesante profesionalmente y que el otro miembro lo hizo por motivos estrictamente personales.

Entiendo su interés por conocer las razones o motivos de ambas dimisiones, pero, sinceramente, no creo que existan otras razones más allá de las estrictamente personales para renunciar a los cargos, y en caso de que existieran razones diferentes a las expuestas en sus escritos, éstas en modo alguno son conocidas por el gobierno.

Por tanto, señorías, reitero que lo único que les puedo decir es que los motivos, como los propios interesados señalan en su escrito de dimisión, son estrictamente personales y, por lo tanto, quedan dentro de su esfera de privacidad.

Y que, en todo caso, una vez conocida la dimisión, el Consell ha actuado con absoluta diligencia y de acuerdo con el procedimiento establecido en la ley del estatuto de radiotelevisión, como en la regulación mercantil.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Macías.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, que és el grup sol·licitant de la iniciativa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Josep Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyor president.

Jo crec que, per allò d'innovar, podríem fer una cosa.
Donat que vosté no em pot donar o diu que si hi ha altres motius a banda dels estrictament personals que motiven la dimissió d'estos dos senyors vostés els desconeixen, doncs estaria bé que vosté ara, després de mi parlara deu minuts i que el president me donara a mi temps il·limitat per a esta intervenció, perquè vaig a ser jo qui li informe a vosté dels motius de la dimissió dels liquidadors.

Perquè, senyora Macías, els liquidadors, com els membres de ningun govern dimitixen a parelles, com la guàrdia civil en les motos.
No, això no passa.
Eixes coincidències no solen produir-se.
De repent dos persones d'un consell de liquidadors de tres decidixen eixe mateix dia que les ha entrado un ataque de motivos personales i han de dimitir.

Perquè jo sí que crec que són motius personals.
Perquè crec que no hi ha motiu més personal que no voler acabar a la presó per a dimitir.
De tots els motius personals que se m'ocorren, em pareix el millor dels motius personals.
Mire, no vullc acabar en la presó.

Per què aquesta gent degué de pensar que si continuaven en eixa posició podien tindre problemes?
Un d'ells, el senyor Hervás, segurament, per tant d'anar i vindre al jutjat de Paterna a col·laborar amb la justícia i a aportar documentació i testimoni, que n'ha portat de manera reiterada i important sobre el saqueig de la Radiotelevisió Valenciana que ell mateixa anava veient, val?

L'altre pot ser la gran «xapussa» que vostés muntaren quan els nomenaren.
Perquè tinc una pregunta per vosté: encara és el senyor Ernesto Moreno membre de la nòmina de radiotelevisió?
O ja l'han cessat vostés de manera adequada, com van haver de mig apanyar en aquell empastre?

En definitiva, la raó per la qual els liquidadors se'n van és la mateixa per la qual els liquidadors no contestaren a pràcticament ninguna de les 46 que els vaig formular en la passada sessió de control de la Radiotelevisió Valenciana.
I crec que vosté tampoc me'n contestarà massa.
Però vaig a fer-li les que considere que són més importants que se quedaren sense resposta i que crec que estan darrere de la dimissió dels liquidadors.

Per exemple, no van ser capaços de contestar-me -a vore si vosté sí que ho és hui- quina és la raó per la qual en els comptes de La Generalitat no està penjat l'informe previ de l'auditor corresponent al dia de la comissió i supose que a dia de hui.
Quina és eixa raó?
Per què la Radiotelevisió Valenciana, que gestionaren eixos que se n'anaren, no és capaç de presentar els seus comptes auditats i informats per la intervenció?

I no me torne a dir, per favor!
, no me torne a dir que és perquè no els donà temps a contractar precisament per a eixa empresa l'empresa auditora, perquè sí que la tenien contractada, la tenien contractada.
El que passa és que ells agarren l'artimaña que, sí, nos habéis contratado, pero no para una liquidación, nos habéis contratado para las cuentas de una empresa.
Però no hi ha ninguna raó perquè no es diga.

No saberen contestar.
.
.
, vosté no sé si serà capaç, quin és el cost de l'ERO a dia de hui.

No saberen contestar a quina és la capitalització prevista per part de La Generalitat per a la societat que ells estaven liquidant.
Si són coneixedors, si eren coneixedors de les sentències reiterades que indiquen que eixe tipus de pràctiques no són usuals.

No saberen contestar a quina era la situació de l'edifici de Burjassot, des del punt de vista patrimonial i els comptes de la televisió.
Perquè no saberen dir-me com és possible que l'hagen inclòs dins dels actius, quan ací té vosté còpia de l'informe del síndic de Comptes que diu clarament que, referit a l'aportació no dinerària de l'immoble de Burjassot, que quan això, des d'un criteri millor fonamentat en dret, aquesta sindicatura considera que la desafecció dels referits béns no s'ajusta al que preveu l'article 29.
1 de la Llei 14/2013, de 10 d'abril, de patrimoni de la Generalitat valenciana.
És a dir, el síndic els diu que vostés no poden comptabilitzar com un actiu a liquidar un edifici per aquestes raons.

Però hi han més.
Hi ha una altra raó per a no poder-ho fer, que és que vostés mateixa, com a govern, han anunciat que ahí va l'arxiu audiovisual de la radiotelevisió, en eixe edifici, perquè no pot anar a ningun altre, i vostés ho saben.
Perquè fa dos dies acaben d'informar els liquidadors que de repent s'han adonat que l'arxiu documental, l'arxiu administratiu de radiotelevisió no pot estar en un polígon perdut sense complir ninguna de les mesures previstes en la llei de patrimoni.
Això sí, després que els llegira dos articles del Codi penal, eixe dia descobriren que els papers ja no podien estar ni un dia més ahí, des que en 2000 el senyor Sanz els enviara.
I anunciaren en una roda de premsa que ara tornaran altra vegada a la radiotelevisió.
Que curiós!
Veritat?

Jo crec que se n'anaren per això també.

Crec que no pogueren contestar quina és la situació patrimonial de l'edifici d'Alacant, que és objecte d'un lloguer i que està pagant-se i es va construir amb fons públics, i no saben com desfer això, creuen que ahí hi ha un gran problema.

Jo crec que se n'anaren pel que li acabe de dir, perquè vosté no pot vindre ací a explicar res de transparència, perquè jo demane en un escrit accedir a l'empresa Recall Information Managament, societat anònima, i vostés me diuen que si vull un paper que el demane.
Jo no he demanat ningun paper, he demanat vore l'edifici, i vostés no me deixen veure l'edifici.
No me deixaren vore'l a mi, no li l'ensenyaren al Consell Valencià de Cultura que va anar a inspeccionar els arxius l'altre dia.
Li ensenyaren.
.
.
No, no, no, no, este no.
Li ensenyaren l'edifici de Burjassot i on tenen l'arxiu audiovisual, però este no.
Este senzillament els digueren que no, no, no, no, que esos papeles van a volver a Burjasot.
¿Pero qué papeles?
 Si la meitat els han perdut, no els troben, no troben les oposicions del treballadors.

La senyora Rosa Vidal va vindre ací i va dir que «no existe, no existe un listado de contratos», que no podia trobar contractes.
Si allò està amuntegat!
Si paguen vostés mil euros al mes, mil euros al mes, com tindran els papers allí per a pagar només mil euros al mes, uns papers que són patrimoni, que estan protegits per dos lleis, la llei estatal de patrimoni històric i la llei valenciana?
Conculcar-les du penes fins de tres anys de presó.
Res de mesures antiincendis, res de protecció de la documentació arxivada allí.
No estan complint res i ho saben.
Per això no volen que jo ho veja, per això no volen que el Consell Valencià de Cultura ho veja.
Per això se n'han anat els seus liquidadors.

Els seus liquidadors se n'han anat perquè vosté abans no m'ha sabut explicar com és possible que la Radiotelevisió Valenciana estiga fent un negoci econòmic, com és possible que una empresa que li deu 800.
000 euros al govern valencià haja obtingut la capacitat per a poder llogar eixes freqüències.
Que l'empresa Vocento, Las Provincias, no han fet res de mal.
Ells estan defensant els seus interessos legítims.
Però són vostés els que no defensen els interessos legítims dels valencians exigint el pagament a ells i a Popular Televisión dels molts diners que ens deuen.
I saben, els liquidadors que se n'han anat sabien que això és una activitat impròpia del seu càrrec, que tard o d'hora tindrà conseqüències penals.

Mire, se'n van perquè vostés no s'han adonat que aquestos senyors que han anat al jutge a donar-li este paper, estos papers, estes factures, que vosté no ens ha anunciat com a responsable de l'advocacia de La Generalitat si van a iniciar algun procediment contra el senyor Jaraba per estes indecències concretes, faciletes, les té ací, si no té còpia, jo li les done.
.
.
Vosté no és conscient que el senyor Hervás ha dut açò al jutge?
És un informe en què se detalla com el senyor Jaraba tramà per a saquejar les arques de la Radiotelevisió Valenciana en la trama Triskel.
Vosté no ha anunciat ací que vagen a fer res per recuperar estos diners.

Ahí fora els mitjans de comunicació només m'han preguntat açò: «Saben vostés si se va a fer algo per a recuperar els diners que aquesta gent s'han gastat en comilones i en contractes en la trama?
».

Els liquidadors que vingueren l'altre dia no me pogueren contestar al que els que se n'han anat no volen contestar, que és a quant ascendeixen els costos derivats del conveni especial amb la seguretat social, firmat per Radiotelevisió Valenciana, SAU, a resultes de la firma de l'ERO; i que junt als diners que vostés van a transferir a eixa empresa, acaba sumant les dos grans vergonyes a les quals s'hauran d'enfrontar vostés de manera imminent: una ja la sabem, van vostés a gastar en el 2015, segons vostés en el seu propi pressupost, més de 90 milions d'euros en una televisió que no emet, que no dóna ningun servei, i encara no sabem quan liquiden el pressupost que està en estos moments en vigència quants se n'han gastat en este moment.

Esta gent se n'ha anat fugint, perquè saben que la liquidació de Radiotelevisió Valenciana és la major barbaritat jurídica, econòmica i política que s'ha comés en la història recent d'este país, i no volen pagar el pato, només volen anar al jutge a contar-los el que vostés no volen contar.

Perquè col·laborar amb la justícia -i amb això acabe, senyor president-, col·laborar amb la justícia no és quan va a buscar-te la Guàrdia Civil i te posa les manilles, pujar tranquil·lament al furgó policial.
Això és que no te queda més remei.
Col·laborar amb la justícia no és quan t'investiguen i te demanen els documents donar-los.

Col·laborar amb la justícia és que açò no haguera eixit per la porta de darrere.
Col·laborar amb la justícia és que vostés, abans que ningú s'enterara, hagueren sigut els primers en anar a perseguir el senyor Jaraba.
Però no el perseguiran.
Saben per que?
Perquè la caixa black del senyor Jaraba és la mateixa de tot el govern.
Perquè el senyor Jaraba feia el que veia fer als majors, als majors que el posaren.
.
.

El senyor president:

Li pregue finalitze.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
en el seu lloc…

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Moreno Escrivà:

…al senyor Camps i al senyor Fabra.
Eixa és la resposta.
I per això se n'han anat corrents els liquidadors.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

La veritat és que tinc poques esperances que vosté, senyora Macías, responga a res, perquè si ja ha dit que les raons de les dimissions són estrictament personals, que si hi ha més raons vosté les desconeix, supose que va a dedicar-se a llegir el mateix una i altra vegada en les dos intervencions que li queden.

I, per tant, jo no sé si val la pena intervindre durant cinc minuts per a reiterar el que ja ha dit el senyor Moreno i el que hem dit en tantes ocasions.
I és que la liquidació de Radiotelevisió Valenciana no sols és una tragèdia, sinó que també és una farsa, no sols és una pèrdua de drets per al poble valencià, per als treballadors de Radiotelevisió Valenciana i per a tots els ciutadans i ciutadanes que deixen de tindre un servei públic essencial per a la nostra democràcia, per a la nostra llengua i cultura i per al nostre territori, sinó que, a més a més, està tan mal feta que ja està en el tribunals i probablement acabe amb algú en la presó.

Jo allò de raons personals tampoc m'ho crec.
¿El mateix dia dos persones?
Que, per cert, anaven a comparéixer en estes Corts.
S'havia aprovat el pronunciament de la comissió…, crec que és l'únic pronunciament que s'ha aprovat en esta legislatura perquè comparega algú que no siga alt càrrec del Consell fent valdre una previsió establerta en el Reglament de les Corts Valencianes.

Durant un temps, la Mesa de Les Corts fins i tot es negava a tramitar eixos pronunciaments.
I de fet, ha sigut condemnada pel Tribunal Constitucional.
Últimament ja sí que se tramiten, se debaten i se voten, però sempre vota en contra el Grup Popular.
En este cas, hi va haver unanimitat.
Es va aprovar, si no recorde malament, a finals del període de sessions anterior, en el mes de juny o juliol, la compareixença dels liquidadors.
N'eren tres i resulta que només en vingué un d'eixos tres, perquè els altres dos abans van dimitir i van ser substituïts.
A la millor tenia alguna cosa a vore, ¿eh?
Igual és que ells sí que pensaven vindre ací a respondre a les preguntes.
A la millor la dimissió per raons personals està forçada, és que no ho sabem.
A partir d'ahí, podem començar a especular.

Perquè jo trobe raons personals per a no acceptar el càrrec de liquidador de Radiotelevisió Valenciana, des del principi.
Sincerament, jo no ho faria.
Ser el botxí d'una empresa amb vint-i-cinc anys d'història, que ha sigut tan important per al poble valencià, com que el senyor Serafín Castellano una setmana abans de tancar-la dia que mai podria acceptar el tancament, jo no acceptaria, ni estaria en la tanca de Melilla ni moltes altres coses.
És que jo crec que hi han raons personals per a no acceptar fer una sèrie de tasques brutes que pesen sobre la consciència de les persones.
Però estes dos persones sí que van acceptar i sí que van estar exercint de liquidadors, eren la majoria del consell de liquidació.
I de sobte, ¿el mateix dia agafen i dimitixen?
¿Què és el que ha passat?
¿Què és el que han vist, què es el que han escoltat, què és el que temen?
És que voldríem saber-ho.
I vosté no ens ho dirà, però algun dia ho sabrem, perquè estes coses al final acaben aflorant.

Jo crec que més que res és possible que siguen la figura que es diu en castellà el arrepentido, ¿no?
I normalment, el penedit col·labora amb la justícia, amb unes garanties de protecció, evidentment, però acaba col·laborant amb la justícia.
I segurament els viatges del senyor Hervás al jutjat de Paterna, que li pilla prop de Burjassot, seran profitosos per a la instrucció d'eixa causa.
I segurament això de López Jaraba no serà l'últim que vejam.
És absolutament indecent.

I tal vegada, per això que han vist, finalment han decidit apartar-se.
I voldríem saber-ho, sincerament, voldríem saber-ho.
Voldríem saber si a banda de vore el que va passar en Radiotelevisió Valenciana durant tants anys, també han vist quina és l'actitud del Consell en estos moments respecte a tot això, si és de col·laboració o no és de col·laboració amb la justícia, per exemple.
Voldríem saber-ho.
Però ja dic que no espere massa de la seua intervenció, perquè m'imagine que se cenyirà al guió i tornarà a repetir que són raons personals, desconegudes per vostés, etcètera, etcètera, etcètera.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora subsecretària, jo ja tinc el nom per a l'operació que es farà en Radiotelevisió Valenciana.
La setmana passada tinguérem l'«operación Púnica», perquè es veu que té a vore amb el cognom del senyor Granados en tots els casos de presumpta corrupció que afecta als dirigents del Partit Popular i d'altres grups.
Però jo ja tinc el nom per al que serà tot l'entramat de Radiotelevisió Valenciana.

Perquè per molt que vostés neguen les compareixences, el dia 21 d'octubre tinguérem un pronunciament d'esta mateixa comissió per a vore si era possible que…, no d'esta, de la comissió de Radiotelevisió Valenciana, per a demanar la compareixença dels antics liquidadors dimitits, Antonio Hervás i Pau Pérez, i amb els vots majoritaris del Grup Popular, no va ser possible en la comissió de Radiotelevisió Valenciana que estes persones vingueren i comparegueren.

I ara hem demanat la seua compareixença per a demanar-mos per què si el govern veu bé, veu correcte, el mateix govern que els va anomenar com a liquidadors, en un decisió molt desencertada, si el govern…, doncs quina és l'opinió del govern perquè estes persones puguen comparéixer.
I ja sabrem el seu pronunciament.

Per tant, açò ja no s'aguanta.
I jo crec que el nom de l'operació està claríssim.
Estem parlant de Canal 9, de Ràdio 9.
Açò és «l'operació Ou».
Qui furta un ou, furta un bou.
I el que ha passat ací… (Remors) Sí, sí, aixina és.
Qui furta un ou, furta un bou.
I el que ha passat ací, i hem tingut accés al que ja sospitàvem, és de l'ús fraudulent de diners públics per a un ús privat.
El senyor López Jaraba mentres estàvem acomiadant els treballadors, s'arreava unes mariscades i unes panxades, unes farteres acollonants.
Qui furta un ou, furta un bou.

El mateix López Jaraba, que va fer uns contractes tan lesius i tan lleonins per als interessos valencians, com el de Vocento i Mediterráneo.
Qui furta un ou, furta un bou.
I tota la rastrera que tindrem d'anar sabent què ha passat ahí.
Perquè vosté sap que fora de pressupost, amb els advertiments d'il·legalitat per part de la Sindicatura de Comptes, els responsables polítics en Radiotelevisió Valenciana, en la ràdio i en la tele, anaven gastant els diners públics fora de pressupost, en una quantitat de 80, 90, 100 milions d'euros cada any.
I vostés consentint-ho, acreditant-ho i tapant-ho, com s'intentarà tapar hui ací el fet que puguen comparéixer els dos liquidadors.
Doncs això és «l'operació Ou».
Ahí n'hi ha un ou ben gran.
I li torne a repetir, n'hi ha una dita molt valenciana, que és qui furta un ou, furta un bou.
I això és el que ha passat.

Per tant, no volem ja que continue esta història.
I com que el règim està caient, les divisions són més que manifestes, cadascú està pegant per on pot, el que portem és un poquet decència i que estes Corts puguen complir la finalitat per a la qual està creada, per a controlar a l'executiu, senyora Macías.

Si una ministra de Dinamarca, per comprar amb la targeta del seu ministeri un Toblerone va dimitir!
Ací, pel fet que vostés impedisquen a unes persones públiques, que tenien una missió pública -negativa, liquidar radiotelevisió- que van plegar no per qüestions personals, sinó perquè realment van vore el que es diu en valencià, i això sí que és una senya d'identitat clara, l'empastrà, l'empastrà seua, l'empastrà de tot el tràmit jurídic de com se (inintel·ligible) …, l'empastrà de vore com no s'havien presentat els comptes, l'empastrà de vore en què s'havien gastat els diners.
I estem convençuts que alguna cosa tindrà a vore la investigació que està fent el jutjat de Paterna en tota la rapinya organitzada per a saquejar els diners públics del poble valencià.

Per tant, no posen ja més peròs, no posen ja més objeccions, sinó que tingam un poquet de decència.
I, per favor, que estes Corts puguen fer la seua faena, que convoquem els senyors Antonio Hervás i Pau Pérez, que ens consta, pel que algú ens ha dit, que voldrien explicar els motius de la seua dimissió.
No són personals, són d'haver pogut constatar in situ l'empastrà.

Per tant, estem davant les portes de «l'operació Ou».
Qui furta un ou, furta un bou.
I volem saber aquelles persones que vostés van designar per a liquidar Radiotelevisió Valenciana, que compareguen a estes Corts i que mos diguen el que vosté mos acaba de dir, però que ho diguen ells.
I que mosatros els pugam demanar explicacions perquè ells han cobrat de l'erari públic.
I ells han estat ahí supervisant factures i alguna cosa tindran de dir a esta comissió parlamentària.

No posen més obstacles, no posen més… paranys, no posen més objeccions, deixen que la gent puga parlar i puga explicar el que ells sí que han vist, que mosatros, com a diputats, no hem pogut saber.

El senyor president:

Pregue finalitze, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Per tant, demanem amb estes compareixences que vosté diga que sí, que diga que sí que està d'acord que puguen comparéixer el senyor Antonio Hervás i Pau Pérez.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Morera.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señoras Macías, yo la verdad es que no acabo de dar crédito a esta comparecencia de hoy.
Sin duda es producto de la factoría Moreno.
La verdad es que no llevo muchos años aquí, llevo esta legislatura, pero es la primera vez (veus), es la primera vez, señora Macías, que a un compareciente se le invita a mentir.
A usted -aquí se ha visto- la oposición le está invitando a mentir.
Y yo creo lo que usted ha dicho, no ya por sus palabras, que sería suficiente argumento, sino porque usted lo ha constatado con hechos probados, que son documentos.

La comparecencia es: ¿cuáles son los motivos por los que estos señores han dimitido?
Y usted ha dicho: «Motivos personales.
Presentaron un escrito y adujeron motivos personales.
» ¿Que había alguna otra duda?
¿Es que hay una invitación clara a mentir?
Yo creo que esto, ¡hombre!
, en el parlamento por lo menos no debería ser tolerado.
O este grupo, desde luego, no lo va a tolerar.

Yo creo que usted ha venido a comparecer, a decir la verdad de aquellos motivos que usted conoce y que sabe y que además puede acreditar, y que la oposición inundada de dudas, porque es una oposición dudosa… Fíjese, al final, todo son dudas: creo, imagino… No.
Aquí tenemos que ser un poco más realistas.
¿Hay motivos claros y taxativos por los que estos señores dimitieron?
Sí.
¿Cuáles son?
Motivos personales.
¿Nos gustan?
A la oposición no.
Pero ese ya es su problema.
Usted aquí ha venido a decir la verdad.
Ha dicho claramente cuáles son los motivos por los que dimitieron.
Y es que no hay más.
Pregunta, respuesta.
Aquí empieza y aquí acaba.

Lo demás ya son cuestiones propias de quienes están inundando de dudas este parlamento constantemente, de quienes quieren hacer casi una infección masiva de dudas a todos los parlamentarios, pero permítame que por lo menos el Grupo Popular se vacune ante estas posibles infecciones.

Creemos en la versión que usted ha dicho, ya le digo, no solo porque la ha verbalizado, que sería suficiente, sino porque además ha acreditado fehacientemente que los motivos son esos y no otros.
Y, desde luego, no vemos motivo para seguir alargando en exceso esta comparecencia.
Porque es que al final lo que ocurre es que al compareciente se le trae aquí por una cuestión y acaba preguntándose por otra, que es lo que el señor representante, en este caso, de Compromís ha escenificado, porque lo último que ha dicho, sinceramente, yo imagino que se habrá leído el motivo de la comparecencia, pero no era para que nadie comparezca aquí, ya ha comparecido.
El compareciente es la señora Macías.
Aquí no se está debatiendo si los exliquidadores tienen que venir o no.

El senyor president:

Per favor, no dialoguen.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Sí.
Esa es la verdad.
Si ustedes son una oposición dudosa y de «creos», que no de «credos», no nos contagien.
Nosotros creemos firmemente en las manifestaciones que ha hecho la secretaria autonómica, estamos absolutamente satisfechos de lo que aquí se ha dicho.
Y, evidentemente, si los liquidadores dimitieron fue por motivos personales, porque así lo adujeron.
Podían haber dicho otros.

Pero a la señora Macías, por favor, no le hagan ustedes una invitación a mentir, a que hoy, ahora mismo, mediante una ocurrencia, simplemente para satisfacer sus dudas, se invente cuáles son los motivos por los que los liquidadores dimitieron.
Los liquidadores dimitieron por motivos personales, porque así lo dejaron por escrito.
Y no hay más.
Lo demás es ficción propia de la factoría del señor Moreno.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Ibáñez.

Per a contestar als grups, té la paraula la senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias.
Muchas gracias a la intervención del Grupo Parlamentario Popular.

Bueno, señorías, yo creo que debemos respetar la decisión de estos dos señores, de don Antonio Hervás y de Pau Pérez Blay, de solicitar la dimisión de los cargos que venían desempeñando.

Estas dimisiones responden simplemente a la voluntad de unos profesionales, de que quieren cambiar voluntariamente su actividad profesional, dejando sus cargos que han venido desarrollando y los cometidos por los que fueron nombrados.

Entiendo que no hay que hacer especulaciones, en tanto no le consta al gobierno ningún indicio o acontecimiento que pueda desprenderse que sea otro el motivo por el que han solicitado la dimisión.
Que los indicios de los que usted me está hablando en modo alguno repercuten a la labor desempeñada por ellos.
Y que, por tanto, no tendrían por qué haber dimitido.
Y si esto fuera así es extraño que no hubiera dimitido el otro miembro que formaba parte del consejo de liquidación.

Y, por supuesto, señorías, me gustaría señalar que tanto el señor Bas como el señor Pérez han venido desarrollando sus cargos con absoluta profesionalidad y diligencia.
Y, por tanto, no creo que vayan a tener ningún inconveniente por la gestión realizada al frente de esta liquidación de radiotelevisión.

Que la labor encomendada, es verdad que no está siendo fácil y que muchos casos ha resultado ingrata.
Las tareas inherentes a cualquier proceso de liquidación de una sociedad, que entre otras decisiones conlleva la extinción de relaciones laborales por cualquier profesional, para cualquier profesional resultan muy complicadas.
Pensemos que han tenido que negociar la desvinculación de más de 1.
600 empleados, que ese proceso es técnicamente muy complicado y en lo personal sumamente doloroso.
Simultáneamente han tenido que negociar proveedores, la cancelación de deudas, procurando atender pagos en una situación de escasa liquidez.

Por ello, me gustaría aprovechar esta ocasión para poner en valor la profesionalidad de estos señores que han dimitido y también de los actuales miembros de la comisión de liquidación.

Señorías, la comisión de liquidación ha actuado con total transparencia, facilitando en todo momento aquella documentación que obra en su poder y que desde esta cámara se les haya requerido, al igual, como está diciendo usted o señalando, que la requerida por la fiscalía o por los juzgados, también la están proporcionando.
Por tanto, considero que las críticas vertidas sobre su actuación no están justificadas.
El proceso, señorías, este proceso de liquidación está siendo totalmente transparente.

Les he de manifestar que, en todo aquello que ha resultado posible, el Consell ha estado y está colaborando con los miembros del consejo de liquidación al objeto de que cumplan con su cometido sin que ello, puedan decir ustedes, que ha implicado ningún tipo de injerencia.
Están actuando con completa libertad y profesionalidad.

Entiendo que el actual consejo de liquidación no tiene inconveniente, como lo mostraron hace dos semanas compareciendo en esta cámara, para informarles de todos aquellos aspectos que yo no les pueda informar, señorías, y que además tampoco son objeto de esta comisión.
Pero creo que no van a tener ningún inconveniente en darle al señor Moreno cualquier otro dato sobre lo que usted me preguntaba de la liquidación de televisión.

Respecto de auditoría, que también le he de decir que no es un contrato de la radiotelevisión sino que las auditorías son contratadas por la Intervención General.
Que la Intervención General le ha (inintel·ligible) .
.
.
de la auditoría.
La auditoría creo que está realizada ya y finalizada… (Remors) Sí, sí, según el conocimiento que me llega por el consejo de liquidación y por la intervención de La Generalitat.
O sea, que eso prácticamente está concluido y ha sido un problema que no viene provocado por los liquidadores o los miembros del consejo de liquidación de Radiotelevisión Valenciana.

También me consta que el 21 de octubre atendieron la visita de los miembros destacados del Consell Valencià de Cultura en las instalaciones de Burjasot, al objeto de verificar in situ el estado actual de los archivos documentales, siendo positiva la opinión manifestada por ellos.

Si alguna cuestión, ya le digo, no queda suficientemente tratada no tenemos inconveniente en que nos la vuelvan a dirigir ustedes al gobierno o a la comisión de liquidación.

Y no tengo más que añadir.
Sencillamente decir que las razones de la dimisión no tenemos por qué dudar de lo que ellos han manifestado, que son motivos estrictamente personales.
Y que el gobierno ha actuado de inmediato para que exista una continuidad y ha procedido a nombrar las vacantes producidas y no hubiera una interrupción en este proceso de liquidación.

Nada más.
Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Macías.

Torn de rèplica, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyor president.

Senyora Macías, vostés no vorien un indici encara que l'indici se'ls sentara damunt.
Perquè li falten exactament 17 diputats al grup parlamentari que suporta el seu govern, un per indici que no van vore.
No fa falta que els repasse tots, però vosté mentalment ja el pot fer.
Li falta la senyora Castedo, li falta la senyora Milagrosa, 17 indicis que vostés no vegeren, però que podien haver sigut del tamany d'un elefant i no els haurien vist.

Que son motivos personales, que jo ho crec, motivos personales, el motivo personal de no voler acabar en Picassent.
Perquè, senyora Macías, lo de factoría Moreno és veritat, és cert.
I la factoria Moreno té a orgull haver exportat alguns dels seus millors productes a alguns dels millors centres penitenciari d'este país.
Així que sí, és veritat, la factoria Moreno, és un producte factoria Moreno.
Com va ser Triskel en el seu moment, etcètera, etcètera.

Els liquidadors que té hui li dimitiran demà.
Només ha d'enterar-se del mateix que s'enteraren els qui ja hi havia abans.
I és que ells estan ahí per a donar la cara i acabar en Picassent, si és necessari, però el govern valencià els ponteja a través d'alguns que encara han quedat allí, sí, sí.
Ara li posaré jo un cas.

Mire, «hechos» demanava ací el portaveu en esta comissió del Partit Popular per a este punt, «hechos».
El «hecho» és que vostés són un govern un poc de fer riure.
Mire tant de fer riure que el pequeño Nicolás amb l'únic que no s'ha volgut fer una foto és amb Fabra.
Mire si són vostés de fer riure.

Mire, «hechos».
El «hecho» es este, ja ho he ensenyat abans.
Mire, el «hecho» és que els han volat cintes de l'arxiu.
Açò és un «hecho», un «hecho» que ix per la tele.
I, mire, ací està el sintonitzador.
Ocio TV, Onda Fallera.
I ahí el logo de Canal 9.
No ho veu?
Un «hecho».

Un altre «hecho».
Les factures de la vergonya del senyor Jaraba.
Un altre «hecho», deixe'm que li llisca, conclusions dels tècnics dels treballadors de radiotelevisió sobre l'escàndol Triskel, un altre de la factoria Moreno, un altre de la factoria Moreno PSPV, que me'n recorde el que vam dir en esta comissió quan vaig començar a contar allò de Triskel.

«Conclusiones.
Desde su inicio en la tramitación de la contratación de Triskel no ha sido habitual en cuanto a la forma y el fondo.
Jamás habría tenido origen en este departamento.
Desde el punto de vista del departamento, y una vez valorado el producto estimamos que el coste de adquisición no supera los 60.
000 euros -700.
000 se n'han pagat-.
Es de difícil justificación el hecho de adquirir derechos de propiedad intelectual en este tipo de productos.
Observamos, asimismo, que los posteriores intercambios con dos televisiones -anunciats pel vicepresident en les Corts Valencianes- en ningún caso dichos productos se hubieran contemplado como posibles adquisiciones de interés de este departamento.
»

Sap per què se n'han anat?
Perquè el vicepresident Ciscar ha posat en serioses dificultats la recuperació dels diners de Triskel quan va voler vendre els documentals de la trama, a altres televisions, impedint que aixina se puguen recuperar els diners i donant-li a Triskel un punt de força jurídica de no seran tan mals, si tu els has venut.

«De los tres documentales solo uno de ellos se ha llegado a emitir.
» A saber (inintel·ligible) .
.
.
al descubierto.
Sap per què s'han anat?
Jo li diré per què se n'han anat.
Perquè resulta que el jutge que investiga el saqueig del seu partit de la visita del papa, que hasta el cepillo del Santo Padre s'atreviren a saquejar, el jutge diu als liquidadors: «vull vore els correus de l'ordinador del qui s'encarregava de gestionar totes aquestes qüestions en Radiotelevisió Valenciana».
I quan els pobres liquidadors van a l'ordinador a pegar-li a la tecla, va i resulta que algú dels qui vostés encara controlen allí li diu: «No, es que lo hemos perdido.
» I diuen: «¿Cómo que los habéis perdido?
Pues buscadlos.
»

I al cap de tres o quatre dies no els queda més remei que contestar-li al jutge, els qui són responsables per llei de la custòdia, si vol li ho llig, per llei de la custòdia del que hi ha, de la documentació administrativa que se custodia en dita empresa, que són els liquidadors, hagueren de dir-li al jutge que tota la informació relativa a la visita del papa havia sigut esborrada.
Per això se'n han anat, senyora Macías.
Perquè la senyora Rosa Vidal digué en tots els mitjans de comunicació en els que se li va preguntar que quan arribà li havien esborrat tots els ordinadors.
Perquè la senyora Vidal va dir en esta cambra que no existia un registre de documentació.
Se'n van, perquè quan s'enteren que el senyor Ciscar, el senyor Fabra i el govern valencià continua controlant la televisió i que ells poden acabar pagant el pato, se'n van.

El senyor president:

Pregue que acabe.

El senyor Moreno Escrivà:

Com l'altre dia -acabe de seguida- se n'anaren corrents a Torrent i no diga el que no és cert, senyora Macías, que a vosté no li queda bé, no me deixen vore eixes instal·lacions.
I s'enteraren per mi, com s'enteraren en esta comissió, s'enteraren pels membres d'esta comissió que era il·legal i que podien anar a la presó.
I per això han donat ordres de dur tots eixos documents corrents a Burjassot.

Per això se'n van, perquè saben que són els cap de turc…

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
-acabe- els cap de turc d'un desastre i d'una mina política, d'una mina política dels que ells volen que pague el pato.
I ja li dic jo que la factoria Moreno no pararà en els mesos que queden i el pato el pagarà qui de veritat l'ha matat, que no són els liquidadors, que són vostés.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Moreno.
Respectem els temps.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Simplement per a reiterar que, efectivament, estem en el punt perquè se'ns informe de les raons de la dimissió dels membres de la comissió liquidadora.
Però no considera vosté que seria més interessant que mos informaren ells, que mos informaren ells?
(La secretària autonòmica de Presidència parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Senyor Morera, està en una compareixença, no és un pronunciament.

El senyor Morera Català:

Ja i per això li ho pregunte a la representant del Consell, a la subsecretària, senyora Cristina Macías, que done la seua opinió, que done la seua opinió.
I l'opinió és que vosté els va anomenar i seria convenient, i crec que nosaltres tenim dret i així ho hem sol·licitat, i en la sol·licitud que hem fet a la comissió mos han denegat eixa compareixença.
I com s'ha assenyalat la teníem programada abans de la seua dimissió.

Però no considera vosté que serà convenient que puguen comparéixer en esta comissió?
Què han d'amargar?
I que ens diguen què és el que es van trobar allí, quin és el seu treball que van fer fins a la seua dimissió.
Cobraren de l'erari públic, els van nomenar vostés.
Si només mos diuen que han dimitit per qüestions personals, chapeau!
Però que mos diguen, i tenim dret a avaluar el treball que han fet abans de la seua dimissió, és molt senzill.

I per això li demane una opinió, una opinió rellevant perquè vosté representa el govern que els va designar en junta d'accionistes.
Diga-mos la seua opinió, diga-mos què considera.
Perquè nosaltres legítimament estem considerant que s'estan vulnerant novament els nostres drets, s'estan vulnerant els nostres drets.
I com que s'estan vulnerant ho diem.
I no va ser possible que per moltes objeccions que posen vostés, la situació ja té una magnitud que no van a poder parar tot el que se'ls ve damunt.

Per tant, simplement li demane quina és la seua opinió sobre la possibilitat que esta comissió tinga la possibilitat d'escoltar amb veu, en persona, les dos persones que van dimitir.
Què considera vosté?
Amb independència de les explicacions que vosté ha donat i que ja les sabíem.
Però considera que és possible que això se puga produir?
Sí o no?
Perquè estan vostés venent una llei de transparència i de participació si impedeixen que puguen participar en estes Corts les persones que han cobrat un sou públic.
I, al mateix temps, que no se lesionen els drets dels diputats de l'oposició.
Aleshores estan venent fum.
Si vosté hui ací diu que no és cosa seua i tal, ja ho saben on estan els seus objectius en eixa llei de participació i de transparència, vendre fum.

Ací tenen una nova oportunitat més per demostrar fets i no paraules.
Si els fets són que vosté opina que no cal que compareguen, ja sabem el que tenim: voluntat d'amagar i de no ser transparents en una decisió que ens afecta en la nostra dignitat com a diputats i lesiona els nostres drets per a poder preguntar en persona a dos persones que han cobrat de l'erari públic.
Eixa és la realitat.
Si vosté opina que això no és així, no és factible la compareixença, ja sabem amb qui estem jugant.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Morera.

Per a concloure la compareixença, té la paraula la senyora Macías.

La senyora secretària autonòmica de Presidència:

Muchas gracias, presidente.

Mire, ustedes están queriendo que yo diga otra cosa que cuanto menos desconozco.
Yo lo único que les puedo decir a ustedes son los motivos que se nos han trasladado a la Generalitat valenciana para dimitir estos señores.

No creo que sean todas esas cosas que ustedes especulan, porque no tienen nada que ver con una actuación esos abusos o esas irregularidades a las que se está refiriendo el señor Moreno si son o esas presuntas irregularidades no les afectaría en ningún caso a estos señores liquidadores, porque nada tiene que ver con esa gestión para temer esa supuesta prisión a la que usted está aludiendo por parte de estos señores.

Y si eso fuera así, extraña que hayan dimitido únicamente dos personas y no haya dimitido otro.

Toda su actuación la tienen en actas y consta en actas, que ustedes pueden pedir al consejo de liquidación.
Queda uno de los miembros, además, el presidente de esa comisión de liquidación, que ha continuado con su actividad.
Y, por tanto, ustedes… Ha comparecido aquí, junto con los nuevos miembros, que evidentemente él les puede dar cuenta de toda la gestión llevada por esa comisión de liquidación, desde que se inició, y que creo que no tienen en absoluto nada que ocultar.

Es más, estos señores, antes de dimitir, estaban dispuestos a comparecer en la comisión de Radiotelevisión Valenciana, en la comisión de control, que no fue así porque, al parecer, según informe de los letrados, precisaban de un pronunciamiento de ustedes para que acudieran y vino el señor Ciscar, vicepresidente del Consell, antes del verano a comparecer.
Y estos señores si, a día de hoy, hubieran estado aquí, creo que no hubieran tenido ningún inconveniente, por supuesto, en comparecer y darles explicaciones de… nada del proceso.

Creo que esas especulaciones o esos supuestos indicios que hace, señor Moreno, creo que no responden a los motivos de dimisión de estos señores o, por lo menos, se trataría de una simple especulación.
Yo no puedo afirmar, en nombre del gobierno, otra cosa que la que conocemos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyora Macías, per la seua presència i per la informació que ha facilitat a la comissió.

Senyories, la presidència i la mesa agraïm la col·laboració de totes les seues senyories, dels servicis jurídics de la cambra i també dels servicis de majordomia.

S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 55 minuts)