Untitled Document


<!--
body {
color:#2E2C2D;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#2E2C2D;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#2E2C2D;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#2E2C2D;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#2E2C2D;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 27 d'abril de 2010.
Comença la reunió a les 17 hores i 36 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 18.

Proposició no de llei sobre l'establiment d'una política global d'actuació en les repoblacions forestals, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 50.
978, BOC número 212)

El senyor president:

Buenas tardes, señoras y señores diputados.

Vamos a dar comienzo a la comisión de territorio, medio ambiente y agua.
Y para ello, primero, el señor secretario pasa lista de todos ustedes.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Primer punto del orden del día, como todos ustedes tienen, es la lectura y aprobación, si.
.
.
(S'interromp la gravació)

Para ello, por un tiempo de quince minutos, tiene la palabra la señora Mónica Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Mònica Mollà es difícil que tenga la palabra (rient), però Mireia Mollà estarà encantada de fer l'exposició de motius d'aquesta Proposició no de llei i la proposta que presentem des de Compromís, que diu que «des de fa anys estem preocupats per la manera com s'enfoca la qüestió de les repoblacions forestals per l'administració autonòmica valenciana, principal responsable d'aquesta tasca».

La realitat és que es repobla poc, i, el que és pitjor, es repobla malament.
El més preocupant són, sens dubte, les actuacions inadequades que, moltes vegades, tenen més impactes negatius que beneficis reals.
Encara que en estes repoblacions
forestals poden utilitzar-se moltes espècies distintes, la major part de les actuacions recau a repoblar amb un parell d'espècies de pins.
Encara és generalitzat l'ús de maquinària pesada que afecta greument la vegetació que hi ha a les àrees que s'ha de repoblar, i, sobretot, al sòl fèrtil.
De manera que, moltes vegades les actuacions incrementen el risc erosiu,
justament el risc que es pretén combatre amb la major part de les repoblacions.

La gestió forestal ha de ser molt més que la repoblació.
No es tracta de repoblar el major nombre possible d'hectàrees, sinó que s'ha de repoblar aquelles que es consideren necessàries en cada moment, a més de gestionar el territori per tal de conservar les zones forestals existents i
amb el major grau de qualitat.

D'altra banda, els ciutadans i les ciutadanes tenim dret a conéixer les actuacions que les administracions realitzen, tenim dret a saber què es fa amb el medi ambient de tots i amb els diners públics.
En democràcia és de sentit comú el dret que aquesta informació siga pública i estiga a la disposició de tots.
A més, està reconegut pel conveni d'Aarhus, que tots els ciutadans tenim dret a l'accés a la informació, la participació pública en la presa de decisions i l'accés a la justícia en assumptes mediambientals.
La realitat és, però, molt diferent.
Les dades sobre repoblacions forestals, realitzades o
projectades a disposició del públic, són molt escasses.
És molt difícil trobar dades sobre repoblacions forestals.

I és per la qual cosa el Grup Parlamentari Compromís presenta una proposta de resolució que diu que:

«Les Cortes valencianes insten la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Territori i
Habitatge a establir una política global d'actuació en les repoblacions forestals que tinga en compte, per un lloc, la justificació per la nul·la o lenta regeneració natural per tal de repoblar les hectàrees que considerem necessàries en cada moment; per altre lloc, un estudi de les espècies que s'han d'utilitzar, utilitzar les més adequades en cada cas i sempre espècies autòctones, i amb la major diversitat possible.

»Per altre lloc, demanem l'ús de tècniques poc agressives, majoritàriament tècniques manuals, tot i evitant l'ús de maquinària pesada per tal de minimitzar l'impacte.

»Volem que s'incloga també el seguiment de les repoblacions realitzades i avaluar-ne el resultat al llarg
d'alguns anys.

»Un altre punt.
Demanem que les Corts valencianes insten la Conselleria de Medi
Ambient, Aigua, Territori i Habitatge, que es pose a disposició de la ciutadania i de les associacions, que així ho reclamen, els informes i les dades clares i fiables sobre la política de repoblació forestal que es duu a terme a la Comunitat Valenciana.
»

Desitjant que els grups parlamentaris, tant el Partit Socialista, com el Partit
Popular, com els diputats no adscrits, donen recolzament a aquesta Proposició no de llei de Compromís, estem esperant el vot favorable.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra por diez minutos, el representante de ADNA, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bona vesprada a totes i a tots.

Senyor president.

Nosaltres anem a recolzar la proposició no de llei perquè, en essència, recull el que ja vam dur ací l'1 de febrer de 2008, que vam presentar una proposició no de llei molt semblant, que es va defendre el 12 de juny del mateix any i
que, lamentablement, no va ser aprovada, contràriament al que, en principi, hauria d'esperar-se per part del grup que recolza el govern, que diu que es basa en l'estratègia forestal espanyola com a document base sobre el qual establir –diguérem– la seua estratègia a l'hora de replantar.

El que és cert és que la proposició no de llei és pertinent perquè no estan usant-se en exclusiva plantes autòctones, més bé a l'inrevés, en molts casos el predomini és de plantes al·lòctones, i, per tant, el que està fent-se d'alguna manera és introduir espècies no adequades al medi, contradient tots els convenis europeus i totes les
recomanacions de les diferents competències que s'han fet.

Sobretot, hi ha un problema en el tema de la diversitat i la resistència al foc.
Es necessitaria que les repoblacions foren el més diverses possible per a evitar que, boscos replantats amb una espècie de forma absolutament majoritària, puguen ser molt afectades per qualsevol tipus d'afecció; pot ser el foc, però, pot ser una altra, com, per exemple, algun tipus d'epizoòtia o alguna afecció que pose malaltes les mateixes plantes.
i, per tant, la diversitats es protegix
d'alguna manera al mateix bosc replantat.

En segon lloc, a més, és molt important el fet que –insistisc, com he dit abans– que les plantes que s'utilitzen siguen resistents als incendis; hi ha un problema amb l'ús dels pins, que és la planta majoritàriament.
.
.
i, a més, només s'utilitzen per regla general un parell d'espècies.
Els pins tenen una gran virtut i és que creixen molt a pressa en comparació amb altres tipus de plantes, però tenen un gran defecte, i és que són molt poc resistents al foc.
I, per tant, podem trobar-nos que davant un lloc
on s'ha cremat, el replantem amb pins, els pins creixen ràpidament, i, igual de ràpidament poden vore's afectat per un foc i tornem a tindre el mateix problema que s'havia creat, probablement, agreujat.

També és molt important el fet que no s'utilitzen espècies arbustives en absolut, en les repoblacions, quan són importantíssimes, perquè la combinació d'espècies arbustives, d'espècies de creixement ràpid amb espècies de creixement lent, de plançons més joves amb arbres més madurs, tot això faria que –diguérem– la regeneració fóra més ràpida, i, també, naturalment, no sempre totes les repoblacions poden ser adequades; moltes
vegades, simplement deixar que la natura continue el seu curs pot ser més adequat, i, hui en dia, eixe criteri per part de la conselleria, com –insistisc– els documents oficials, no es té en compte.

Normalment, perquè les repoblacions acaben convertint-se en subcontractes que es deriven a grans
empreses, que el que fa, d'alguna manera, és contradir les pròpies formes de repoblació.
Perquè, l'altra qüestió que es planteja també en la proposició no de llei, que és el fet que la preparació del terreny es faça amb tècniques respectuoses amb el sòl, també seguint directrius generals elaborades en conferències europees.
Per què?
Perquè s'han de promoure pràctiques silvícoles que emulen la natura i el que es fa, quan s'utilitza maquinària pesada, és que no es fa justament açò; s'utilitzen tècniques que són molt traumàtiques, com són el subsolatge o el cablejament en pendent, que l'única cosa que fa és destrossar el sòl que ja existix que, de fet, en eixos moments, normalment quan ja es procedix a
fer la repoblació ja està sustentant una coberta vegetal, encara que de manera –diguérem– encara no madura, però ja està sustentant, i eixa coberta precisament és la base òptima per a la repoblació.

Per tant, per totes estes raons és més que raonable, i, a més, afegint, com s'indica en la proposició no de llei, que se li done publicitat a tot este tipus d'actuacions, és més que raonable que s'aprovara aquest tipus de proposició no de llei, no perquè s'aprovara la proposició no de llei, sinó perquè, en definitiva, la conselleria atenguera a allò que ella mateixa diu que s'ha de fer i que no fa mai quan fa les repoblacions.

Per tant, el que seria normal és que s'aprovara esta proposició no de llei.
Ja sé que no s'aprovarà perquè no es va aprovar la de l'any 2008, i esta, supose que amb els mateixos continguts, tampoc s'aprovarà perquè la qüestió és no reconéixer mai que les coses es fan malament quan realment estan fent-se molt
malament.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Para fijación de posición, tiene la palabra el representante del Grupo Socialista.

Don Adolfo Sanmartín, por favor.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyor president.

Hi ha una primera qüestió que volem analitzar en el tema de les repoblacions forestals, sobretot pel
temps que fa que tenim les competències.
Recorde que des de l'any 1985 que es van transferir, aleshores a la Conselleria d'Agricultura i, al 1995, ja van passar a la Conselleria de Medi Ambient.

Ho dic perquè, al respecte.
.
.
Jo estava llegint unes declaracions de la directora general de
la gestió del medi natural, doncs, tremendament optimistes, a penes fa uns mesos.
Concretament, concretament –a vore si trobo aquí el.
.
.
–, ens assenyalava que les inversions ací, a la Comunitat Valenciana, en els últims anys, doncs, havien estat tremendes, i les repoblacions –com després, ara, insistirem– el mateix.

Jo el que he de dir al respecte és, en primer lloc, que no és cert el que s'està dient que la superfície forestal a la Comunitat Valenciana –és cert, ull!
, però respon a una altra realitat– està augmentat contínuament gràcies a la política activa de repoblacions per part del Partit Popular.
I dic que no és cert perquè si la superfície forestal a la Comunitat Valenciana s'ha incrementant –adone's– en quasi 400.
000 hectàrees, solament des de l'any 1987 al 2002, 300.
000 hectàrees, i, des del 2003 fins ara, quasi 100.
000 més, doncs, bé, s'ha incrementat no gràcies a la política activa del PP en matèries de repoblació, sinó a l'abandonament progressiu de terres de cultiu per part dels agricultors.
Això, –i com vostés saben– ha provocat que estes finques passen de la condició d'explotacions agrícoles, d'acord amb el cens agrari, a explotacions forestals.
I, per tant, l'increment es deu –jo penso– a un fet luctuós per als valencians, és a dir, l'abandonament de les terres per part dels agricultores.

Clar, la segona ens diu que la repoblació del Partit Popular ací, a la Comunitat Valenciana, ha incidit especialment en la repoblació de monts de coníferes, sobretot de pins.
I, clar, algú, doncs, que ho llegix, diu: «Exactament, estan parlant de quasi 400.
000 hectàrees ací, a la Comunitat Valenciana, de coníferes.
» Aleshores, doncs, clar, té poden eixir els números –els 40 milions d'euros que, després, analitzarem–, però, clar, això és rotundament fals.

Les coníferes, estes 400.
000 hectàrees de coníferes que actualment tenim a la Comunitat Valenciana (interferències pel so d'un telèfon mòbil), més del 50%, se deuen a la autoregeneració pròpia del mont després d'un incendi.
És a dir, surten una gran quantitats dels pins sense haver de provocar una
repoblació.
I, clar, això, doncs, ens porta que les repoblacions, vullguem o no –després diré d'on són estes conclusions–, les repoblacions forestals a la Comunitat Valenciana no han suposat, ni de
lluny, la recuperació de la massa forestal que s'ha perdut en els darrers 25 anys, o bé com a conseqüència dels incendis, de les erosions o pels factors antròpics propis.

Per tant, no puc entendre com la responsable de la conselleria, direcció general de la gestió del medi, ens diga que en els darrers tres anys s'han invertit –ull!
–, des de 2007 fins al 2009, s'han invertit 44 milions d'euros en actuacions de regeneració i repoblació forestal en el territori de la Comunitat Valenciana.
Concretament, s'han repoblat 17.
000 hectàrees de mont i s'han plantat 9 milions de plantes pertanyents a 78 espècies diferents ací, a la Comunitat Valenciana.

Clar, jo no li dic que no diga veritat estes últimes xifres, però que no respon a la realitat en tant que, bona part –ara, li diré el tant per cent– de repoblacions que ha dut a terme la Comunitat Valenciana han estat un rotund
fracàs.

I han estat un rotund fracàs perquè en la darrera reunió que es va fer sobre repoblacions forestals a l'any 2008, la conclusió a la qual van arribar els tècnics, no els polítics, els tècnics és la següent, –jo li ho passo, i després li diré el percentatge d'èxit d'estes repoblacions– diu: «Conclusión: las repoblaciones forestales que se realizan actualmente en la Comunitat
Valenciana –això és de l'any 2008, no és de l'any de la Quica– se ven asociadas en multitud de ocasiones a mortalidades muy elevadas,
crecimientos reducidos y, en definitiva, resultados catastróficos.
» Això no ho dic jo, això ho han dit els tècnics que es van reunir aquí a València en la reunió sobre repoblacions forestals, l'acta número 6.

Encara més, per a concretar, per a saber per què es produïx esta elevada mortalitat, és a dir, sí que ix a l'estadística, La Generalitat ha reforestat.
.
.
, però el que no diuen és, deu anys després d'estes 10 hectàrees reforestades, quin tant per cent ha evolucionat correctament i quin tant
per cent no ha evolucionat correctament.
Doncs bé, aquí tenen el quadre, cap espècie, cap!
, menys una, arriba al 40%; la resta, totes van entre el 10% i el 15% d'èxit a nivell de repoblació.

Clar, quan els plantegem tot això, de fet, quan nosaltres tractàrem fa dos comissions aquí per allò de l'incendi de tot el d'Alcalatén, quan se li dia a la secretària autonòmica «és que estes xifres no quadren.
» I, clar, al final ho va acceptar.
Dic, això és impossible.
Diu: «És que un 60% és d'autorepoblació, és a dir, perquè després d'un incendi vostés saben que les pinyes s'obrin i els pinyons se solden i de cada pi se fan 48, o 58, o els que siguen.
» Per tant, atenció amb el tema de repoblació forestal perquè els resultats no són gens afalagadors.

I jo, per això, me permet estos dos minutets que em queden per a recordar dos coses, sobretot
pel que puga dir després el PP.
Contínuament vostés estan dient que van a impulsar una nova llei forestal.
I jo els recorde una
nova llei forestal aquí a la Comunitat Valenciana, sí, jo els recorde que, a penes fa sis anys, va ser el Partit Popular de la
Comunitat Valenciana el que va eliminar el Consell Forestal de la Comunitat
Valenciana utilitzant una llei d'acompanyament de pressupostos, l'únic instrument que teníem de participació social, però, sobretot, de supervisió de les polítiques de repoblació.
Evidentment, ja sabem per què.
Perquè no els interessa que sapiguem els resultats.

Però sobretot els recorde que aquí a la Comunitat Valenciana encara no tenim pla d'ordenació forestal, encara no tenim un pla d'ordenació forestal.
L'any 1993, ho recorde, portem des del 1993 per a aprovar este pla d'ordenació.
Els recorde que la llei forestal aquí a la Comunitat Valenciana –encara governava el Partit Socialista– era del 1993.
I esta llei forestal –dia– obligava a aprovar un pla d'ordenació dels recursos forestals que no va vore llum fins a l'any 2004.

Aleshores, com és possible, que si jo dic que va vore la llum al 2004, com és que dic que no hi ha un pla d'ordenació dels recursos forestals?
Perquè saben que hi ha una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que el deixa sense efecte i el declara totalment
nul.
Per tant, simplement dos postil·les aquí –atenció–: el tema de la llei forestal i el pla d'ordenació dels recursos forestals.

I finalitze fent una pregunta i deixant una pregunta damunt la taula, obrint
els interrogants: per què la Comunitat Valenciana té unes lleis diferents respecte a la reclassificació de sòls forestals afectats per un incendi?
La llei estatal, la llei forestal, que és de l'any 2006, estableix en el seu article 50 que totes les comunitats autònomes hauran de garantir les condicions per a la restauració dels terrenys forestals incendiats, prohibint-se el canvi d'ús forestal, almenys durant trenta anys, si s'ha cremat, trenta anys.
Anem a vore què diu la legislació valenciana, que està impugnat, i vostés ho saben.

Ni la Llei d'ordenació del territori, ni de protecció del paisatge –la LOT que és de l'any 2004–, ni el decret de 2004 sobre normes de protecció en terrenys forestals incendiats establixen aquesta provisió.
Únicament diuen que se prohibeix la classificació o requalificació d'un terreny incendiat a urbà o urbanitzable, i aquí mateixa està la trampa.
Però el que no diuen, per exemple, és que se li pot donar un altre ús, per exemple, terciari, i estant dins la llei.
Per tant, atenció!
, a la Comunitat Valenciana no puc reclassificar a urbà o urbanitzable un sòl incendiat, però sí que li puc donar un ús diferent, per exemple, un ús terciari o un ús agrari, per exemple.

Per tant, simplement, estos tres aspectes perquè també se tinguen en compte.
Evidentment anem a aprovar la proposta presentada aquí.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, por el Grupo Popular, la señora doña María Elena Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Los puntos que propone el portavoz, en este caso, la portavoz del Grupo
Parlamentario Compromís, con respecto a la política de repoblaciones forestales, desarrollada por la Conselleria de Medio
Ambiente, Agua, Vivienda y Urbanismo, son los que se tienen en cuenta a la hora
de redactar los proyectos de repoblación forestal en terrenos forestales gestionados por la propia conselleria.

En la Comunidad Valenciana se han repoblado más de 200.
000 hectáreas en los últimos sesenta años, cifra que corresponde a más del 15% de la superficie forestal total.

Los criterios y técnicas utilizados han ido evolucionando a lo largo de este periodo, cómo ha ido cambiando el uso social del monte, primando en la actualidad los
criterios de conservación y mejora de la calidad ecológica y paisajística de los montes.
La climatología y el tipo de suelos se manifiestan como los principales factores que
condicionan el éxito de las repoblaciones.

El clima mediterráneo seco y semiárido de la Comunidad Valenciana, no sólo tiene un promedio de lluvias escaso, sino que con bastante frecuencia sufre
sequías intensas que tienen gran repercusión en los resultados de las repoblaciones.
Para el centro y sur de la Comunidad
Valenciana, al menos en un 20% de los años, se registran periodos secos con más de 100 días seguidos sin lluvia, que da lugar a porcentajes de arraigo de las plantas
repobladas inferiores al 50%.

En cuanto a la calidad del suelo, en el territorio valenciano, al igual que en
gran parte de la cuenca mediterránea, el hombre ha utilizado durante siglos los mejores suelos para la
agricultura, dejando los peores para uso forestal, es decir, los de mayor
pendiente y pedregosidad.
Pero, además, estos suelos han sufrido la degradación derivada de los incendios y la explotación secular del monte por sobrepastoreo, extracción de leñas e incluso cultivo temporal en las épocas de mayor crisis.

Dentro de esas condiciones de suelos empobrecidos, el estudio ha demostrado una
clara influencia de la profundidad del suelo en el resultado de las
repoblaciones, observándose los peores resultados en suelos superficiales, comúnmente desarrollados sobre rocas calizas.

Junto a estos factores ambientales existen otros técnicos que también inciden en los resultados; entre ellos, destaca la técnica de preparación del terreno para la repoblación, comprobándose que las preparaciones mecánicas registran en general mayores supervivencias que las manuales.
En todo
caso, en la preparación del terreno se emplean los métodos adaptados al tipo de suelo, pendiente, etcétera.

En cuanto a la diversidad de especies empleadas, considerando un uso creciente
de diferentes especies forestales en los proyectos de repoblación, los mejores resultados se han obtenido en las coníferas, si bien se emplean las más indicadas en relación con las características bioclimáticas de la estación y condiciones del ecosistema donde se van a realizar dichas repoblaciones.

De los diversos estudios realizados se desprende que hay una relación directa entre estado de conservación o degradación de la cubierta vegetal y los problemas relacionados con la regulación del ciclo hidrológico y la erosión de los suelos.

Una gran parte de la superficie forestal ocupa situaciones estratégicas para la regulación del agua y la protección del suelo, por lo que su restauración, mejora o conservación, en función de su estado actual, debe considerarse prioritaria a la hora de fijar
programas de actuación.

De acuerdo con todo lo anterior, uno de los objetivos que se plantean a la hora
de realizar las repoblaciones es la restauración de las formaciones forestales desarboladas existentes en zonas con erosión alta o muy alta, tratando de conducirlas hacia formaciones arboladas, en la
medida que las limitaciones bioclimáticas o edáficas lo permitan, con el fin de integrar ecológica y paisajísticamente los montes públicos gestionados por la Conselleria de Medio Ambiente, introduciendo especies
del complejo evolutivo en el que se sitúan los montes para la consecución de masas mezcladas con sotobosques más maduros.

Asimismo, se plantean repoblaciones bajo cubierta, cuyo objetivo principal es
aumentar la biodiversidad, introduciendo bajo una masa forestal existente
especies más evolucionadas que requieren sombra para su desarrollo.
En todas ellas se
emplean técnicas de preparación del terreno no agresivas, pero que permitan unos resultados satisfactorios en
la ejecución de las repoblaciones, asegurando un porcentaje de viabilidad de las plantas.

Respecto al seguimiento de las repoblaciones, está en avanzado estado de elaboración una normativa técnica para el seguimiento de las mismas, en colaboración con la Universidad Politécnica de Valencia.
A su vez, la conselleria ha comenzado a trabajar en el concepto de gestión forestal en un espacio natural protegido, abandonando criterios estrictamente
tecnológicos, turno tecnológico o búsqueda de dimensiones de un producto, asumiendo el criterio de la gestión, el de la búsqueda y turno biológico o paisajístico.

Esto último se apreciar en el proyecto de ordenación integral de la sierra Mariola, que abarca 12.
428 hectáreas del parque natural de dicha sierra, que aconseja establecer un primer
periodo de gestión de diez años dentro de un bosque denominado «Modelo de manejo, bosques del siglo XXII», modelo global de plan general para paisajes situados en zonas de alto interés ambiental y recreativo.

Éste método permitirá efectuar una alta selectividad en los tratamientos forestales y concentrará las actuaciones de mejora de la masa forestal en torno a árboles del futuro.
Y, de esta manera, se potencia la vegetación en los lugares más idóneos y donde tiene más posibilidades de persistir; además, se crean huecos que permiten que, con menor cantidad de lluvia, incremente la
filtración y haya una mayor recarga de los acuíferos.
Se trabaja con una visión a largo plazo donde trata de conseguir bosques con una mayor diversidad de
especies y mayor diversidad de edades.
En definitiva, con este concepto de
gestión forestal se logra adelantar la evolución natural de los bosques.

Como avance de la política de gestión forestal que la Conselleria de Medio Ambiente quiere impulsar, y utilizando
como marco de referencia el Plan de acción territorial forestal de la Comunidad Valenciana, Patfor, que está elaborando la conselleria y que orientará la gestión de los próximos años, se ha comenzado a trabajar en un nuevo concepto de gestión forestal de los parques naturales, como ya acabo de explicar, como ejemplos
paradigmáticos, la sierra Mariola y el Montgó.
Se trata, como he dicho, de cambiar la dimensión tecnológica que necesita la industria forestal a un momento de corta, más tardío, conocido como turno –como he dicho– biológico o paisajístico.

Y, bien, en cuanto a la obtención de datos…, esto se lo voy a dejar para la segunda intervención, pero sí quisiera al Grupo Parlamentario Compromís decirle, porque esto nos ha chocado, nos ha chocado, tanto a mí en este caso, como a mi compañera que intervendrá después, una contradicción entre esta proposición no de ley, la 50.
987, con la 50.
978, debido a que en ésta plantean la necesidad de una mayor reforestación porque no comparten el criterio de la regeneración espontánea y, sin embargo, en la siguiente afirman que no se trata de repoblar el mayor
número posible de hectáreas, sino de repoblar aquéllas que se considere necesarias en cada momento.
Lo digo porque…, bueno, a la hora de presentar las proposiciones no de ley, podrían, o, al menos, hacerlo con mayor claridad, o no dar a entender que ustedes
mismos se contradicen.

En cualquier caso, les he explicado lo que se está haciendo en materia de reforestación forestal, y creo que les he respondido con suficiente claridad y amplitud.
Y sí que les digo, por supuesto, que el Grupo Popular no va a aprobar esta proposición no de ley.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Para el turno de réplica tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Home, jo he de confessar que no he entés molt bé esta contradicció que se'ns ha posat damunt de la taula.
Nosaltres no trobem que hi hagen contradiccions
en les nostres proposicions no de llei i, en tot cas, m'agradaria i pregaria que hi haguera una més literalitat.
.
.
, i, bé, explicació de la contradicció.

Perquè, anem a vore, nosaltres, jo crec que hem deixat clar que no se tracta de
reforestar i de repoblar per repoblar, sinó que cal tindre criteris.
I jo crec que és el que avui els membres de la resta de grups parlamentaris i el Grup
Parlamentari Compromís en la seva exposició de motius i en la proposta de resolució fa menció.
És a dir, ningú diu que siga fàcil fer una faena de repoblació, quan.
.
.
, bé, les dificultats del terreny i els problemes que causen el que després s'haja de repoblar, doncs, són.
.
.
, bé, són difícils de tractar.

Però que vostés, el Partit Popular, no estiguen ni tan sols oberts a unes millores, que no són res desgavellades, sinó que han de respondre i responen a uns principis que, fins i tot, vostés després els utilitzen en els seus arguments, doncs no creguem que siga motiu d'una votació en contra.

Perquè, anem a vore, jo sí que he trobat una contradicció en el que s'ha dit ací.
Nosaltres diguem en la nostra proposició que s'ha d'estudiar millor les espècies que s'han utilitzar, de fet, se diu que s'utilitzen les més adequades en cada cas, i sempre espècies autòctones.
I vostés diuen que no accepten la nostra proposta de resolució –i així comença l'argumentari– dient que se contemplen els punts que nosaltres venim, avui, a exposar.
Però després, en la seua argumentació sí que ha admés que, com que funciona millor la repoblació amb pins, doncs, el que vostés fan es fomentar el major nombre de percentatges d'açò.

És a dir, vostés fomenten açò perquè funciona millor, no atenent els criteris que posem ací que són que se contemple les espècies autòctones per damunt de tot i, sobretot, que almenys hi haja uns estudis de cada
zona de les espècies que correspondrien.

És a dir, vostés sí que estan contradient-se perquè no estan utilitzant les tècniques adequades.
A més, hi ha una evidència clara, i m'ha estranyat que no trobe explicació per part del Partit Popular al punt 2 de la nostra proposició no de llei, és una evidència i ho comprovem dia rere dia, en primera persona, els diputats de l'oposició, que hi ha una opacitat prou preocupant en la informació i els informes als que els nostres grups parlamentaris, amb drets atorgats molt
més amples que qualsevol altre ciutadà, al dret a la informació, a l'accés a la informació, d'esta conselleria i de la resta.

I, per tant, com que això és una evidència, perquè no sé pot dir que no, perquè ho vivim en primera persona, doncs jo, m'agradaria saber quin problema tenen vostés que se posen a disposició de la ciutadania, de les associacions que ho reclamen, els informes i les dades
clares i fiables sobre les repoblacions al País Valencià?
Hi ha algun problema en accedir a esta informació?
Perquè jo crec que sí, i el problema és, doncs també, una contradicció, bé, que han caigut vostés i que no sé en quina manera els aprofita.
Vostés diuen que en 60 anys han repoblat 200.
000 hectàrees i amb les dades de l'oposició estem parlant de 400.
000, és a dir, vostés, el Partit Popular, han dividit per 2 el que l'oposició està dient que han fet i, a més, ho estem dient en menys límit temporal.
Fins la directora general que en la Comunitat Valenciana, en menys
límit temporal, s'han repoblat 400.
000 hectàrees i, avui, el Partit Popular diu que en 60 anys han repoblat 200.
000.

És a dir, han dividit.
.
.

El senyor president:

Señores diputados.
Señora diputada.
Señor diputado, por favor.

La senyora Mollà Herrera:

En les declaracions de la directora general se diu que en els últims anys s'han reforestat, s'han repoblat 400.
00 hectàrees en menys límit temporal i vostés, literalment, han dit que en 60 anys han repoblat 200.
000 hectàrees.
És a dir, han dividit.
.
.
Han entrat en clara contradicció, acaben de desmentir les declaracions de la directora general encarregada d'esta.
.
.

I per tant, com que les dades són contradictòries, com que vostés no tenen justificació i, a més, se contradiuen i diuen que estan posant les mesures que nosaltres contemplem
però al mateix moment cauen, cauen en la seua pròpia realitat.
Jo crec que, avui, no estem demanant altra cosa que se seguixen
uns criteris, perquè això no és incompatible amb un pla d'acció territorial, no és incompatible unes bones pràctiques, i les bones pràctiques doncs es posen, i s'enumeren, i se queden claríssimes i la conselleria, en tot cas, l'únic que ha de fer és fer un esforç afegit perquè les coses que no s'estan fent bé, malgrat que la tasca és difícil, doncs se puga fer millor i això és el que avui volem evidenciar i és l'única intenció que tenia el Grup Parlamentari Compromís.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Para el turno de réplica.

Señora Bonet, para el turno de réplica.

La senyora Bonet Mancheño:

(Intervé amb el micròfon desconnecat)

El senyor president:

Señora Bonet.

Perdone un segundo señora Bonet, nos acabamos de dar cuenta de que no tiene usted el micrófono, porque el tono de la voz no es lo suficientemente potente, pero cuando le
hemos escuchado hablar en esa lengua tan docta, que es el latín, nos hemos dado cuenta.

Puede seguir la intervención.

La senyora Bonet Mancheño:

Les paso los datos después, porque es que repetir los datos ahora (rient), yo lo puedo repetir, pero bueno, los datos de las especies y de lo.
.
.

El senyor president:

No se preocupe usted que se ha escuchado perfectamente, porque el tono de voz
suyo es suficientemente para que se oiga.

La senyora Bonet Mancheño:

Muy bien.
Bueno, pues, para terminar.

Por parte de la conselleria, por parte del gobierno valenciano, se está actuando en materia de gestión forestal, no de una manera correcta sino de una manera excelente.
A ustedes no
les gusta, claro, ustedes se tienen que quejar y tienen que buscarle los tres
pies al gato siempre, pero creo que se actúa, por parte de la conselleria, de una manera, no solamente sostenible, sino en una manera que no sólo es para mantener los bosques que tenemos en estos momentos, sino para
ampliarlos y para garantizar que en el futuro las nuevas generaciones puedan
disfrutar, no sólo de los bosques que tenemos hoy en día, sino de más cantidad de hectáreas.

Se está haciendo bien –de hectáreas reforestadas–, se está haciendo bien, se está haciendo muy bien, de manera excelente y todo lo que ustedes han acusado al
Partido Popular de no hacerlo bien, resulta que les he podido demostrar que están ustedes absolutamente equivocados.
Hablaban de las especies autóctonas en un número elevado, de las especies arbustivas, de los modos y los métodos de actuación, de las hectáreas reforestadas y del dinero invertido en la reforestación de los bosques de nuestra comunidad.

Por lo tanto, no cabe aceptar esta proposición no de ley, puesto que lo que ustedes están pidiendo se está haciendo con creces, más y mejor, incluso, de lo que ustedes proponen.

Nada más señorías y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Bonet.

Pasamos a la votación de esta proposición no de ley.
¿Votos en contra?
¿Votos a favor?

Proposició no de llei sobre la disposició de les partides pressupostàries necessàries perquè totes les finques cremades puguen reforestar-se amb les espècies autòctones, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 50.
987, BOC número 212)

El senyor president:

Pasamos al tercer punto del orden del día, la proposición no de ley sobre la disposición de las partidas presupuestarias necesarias para que todas las fincas quemadas
puedan reforestarse con especies autóctonas, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra, por quince minutos, la señora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Continuem amb la gestió «excel·lent» del Partit Popular en el govern de La Generalitat.

La Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge no ha creat cap línia d'ajuda als municipis afectats, ni als propietaris, per l'incendi que va patir la comarca de l'Alcalatén que va arrasar 7.
000 hectàrees d'arbratge i cultiu als municipis de les Useres, Atzeneta, Costur, l'Alcora, Figueroles i Llucena.
Ha optat per la regeneració espontània –en declaracions de la mateixa secretària autonòmica, i açò és del 20 de gener, la nostra proposició no de llei– de les zones cremades, criteri que no comparteixen les poblacions afectades a
les zones d'especial interés, pròximes a les poblacions afectades i paisatges de major impacte visual que
continuaran afectant el turisme rural de forma negativa.

I és pel que, el Grup Parlamentari compromís, presenta una proposició no de llei que diu que «Les Corts insten la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Vivenda que
dispose de les partides pressupostàries necessàries perquè totes les finques cremades puguen reforestar-se amb les espècies autòctones, i lliurar, de manera absolutament gratuïta, els plançons que requerisca cada propietari, estiguen les finques treballades o no».

També demanem que «Les Corts insten la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge
que dispose de les partides pressupostàries necessàries per a la neteja de les zones de bosc de major risc a l'Alcalatén».

En febrer del 2009 el diputat Josep Maria Pañella feia una pregunta a la consellera, en aquest cas, d'agricultura, on se li exposava que, què passava amb este acord, que van aprovar el 31 d'agost del 2007, de destinar 4,5 milions d'euros per aquest incendi?
Ja dic que va arrasar 7.
000 hectàrees en les poblacions que féiem menció i, quan se tenia la previsió de pagar.

La consellera admetia que aquesta resolució, aquest compromís, es va adquirir des de la Generalitat valenciana, hi va haver un compromís clar i molt concret, i immediat, amb tots els municipis afectats per l'incendi de la comarca de l'Alcalatén, el 31 i el 28 d'agost del 2007.

Bé, el criteri de la consellera del que és concret, clar i, sobretot, la part d'immediat, quan esta pregunta és del 2009 i, a més, el debat estem tenint-lo en abril del 2010, doncs, dista molt del que
qualsevol persona que vol cobrar després d'una catàstrofe com aquesta i, sobretot, el que demana no és simplement cobrar perquè sí, sinó que vol que se facen les actuacions que se van comprometre, doncs dista molt
del que és un criteri normal d'immediatesa.

Ella mateixa deia que les ajudes que s'havien pressupostat –ja dic que eren bianuals– eren de 700.
000 euros, però admetia que la resolució era de 4,5 milions d'euros.
És a dir, el compromís del govern valencià era de 4,5 milions d'euros i l'oferta, que se feia en aquell moment per la consellera, havien estat 700.
000
euros i, a més, dividit en dos anys, en el 2008 i en el 2009.

Nosaltres en aquell moment, el company Josep Maria Pañella deia: «Bé, sort que l'actuació era d'emergència perquè si no podríem haver-nos-en anat a l'altra legislatura», i és el que sembla pretén fer el Partit Popular, acabar la legislatura i que açò siga un compromís inexistent.

En aquell moment la consellera, fins i tot, a la contradicció i a la denúncia que feia el meu company sobre com s'estaven tirant la pilota des del ministeri i la conselleria, denunciant que això no era l'important qui era qui donava un euro més o menys, sinó que se compliren els compromisos, era que ningú puga argumentar coses que no ha dit.
Fins i tot la consellera, de forma
literal, deia: «Senyor Pañella, estic d'acord amb vosté», deia: «Sols sé una cosa, que efectivament la nostra responsabilitat es assumir totes les
actuacions independentment que hi hagen altres que també col·laboren o no en ficar diners, i això és exactament el que vol fer el govern valencià».
Aquesta era la literalitat de les declaracions de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació.

En este debat se va deixar, crec que molt palés, i se va admetre tant per part del govern com per part dels grups
parlamentaris que els responsables d'aquests compromisos i d'aquestes responsabilitats no solament havien de recaure en la Conselleria d'Agricultura, sinó també en el que ens ocupa hui, que és la Conselleria de Medi Ambient.

Doncs si hem superat, o almenys aixina ho creu la consellera, si hem superat la
fase de tirar-mos la pilota, si està claríssim que hagué un compromís, no solament clar, sinó concret, molt concret i immediat, i si ara hem de sentir que la gestió de les repoblacions i reforestacions per part de la conselleria, no és que siga bona, sinó que és excel·lent, doncs jo crec que no hi ha molt més que dir, perquè l'únic que hem posat línia per línia el Grup Parlamentari Compromís són els compromisos que vostés encara no han posat en marxa i que, per suposat, no anem a ser còmplices que esta urgència, que nosaltres sí que la creguem necessària, doncs se'n vaja a una altra legislatura.

I és per això que avui volem, en tot cas, tallar ja esta font de conflicte amb estes
poblacions i amb estes persones que van patir una catàstrofe natural, i donar valor, donar valor al que són els compromisos, no solament quedar-nos en el de sempre, que són declaracions políticament correctes, fins i tot en els acords publicats, que al final són més que paper mullat.
Per tal de no deixar en evidència la consellera d'Agricultura, el mateix govern de La Generalitat, jo crec que avui faríem un favor votant aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Senyor president.

Nosaltres en principi estem d'acord amb l'esperit que hi ha darrere de la proposta en si.
És, efectivament, el cas de l'Alcalatén és un cas realment sagnant d'un incendi produït ja fa molt de temps i de la incapacitat de l'administració pública valenciana per atendre adequadament les necessitats que s'han produït després d'eixe incendi, especialment en les poblacions lògicament afectades per elles, especialment totes les zones cremades.

I en eixe sentit nosaltres en això podríem estar recolzant la proposta.
Com també estem d'acord absolutament amb el punt dos on es demana que es dispose de les partides
pressupostàries necessàries per a la neteja de les zones de bosc de major risc de l'Alcalatén.

Tanmateix, hi ha un aspecte en la primera part de la proposta de resolució, o un parell de qüestions, que nosaltres no acabem de vore clares i que fa que en principi no anem
a recolzar aquesta resolució.

La primera d'elles és les condicions en què es planteja ací donar.
.
.
, que es done de manera absolutament gratuïta els plançons que requerisca cada propietari, sense cap tipus més de restricció.

Els plançons són relativament cars, eh?
Estem parlant que cada plançó, depenent de l'espècie, però pot estar al voltant d'uns tres cèntims, i que no es pot fer una repoblació per menys de 500 plançons per hectàrea, i el normal és que estiga entre 500 i 1.
000 plançons.
Per tant, si això ho multipliquem per una quantitat d'hectàrees important, estem parlant d'una quantitat de diners important que arribaria als propietaris sense cap tipus
de control, perquè serien els propietaris els que dirien quants plançons s'han de posar sense cap altra restricció.
I en eixe sentit nosaltres això no ho podem recolzar així.

Com tampoc el fet que no es posen condicions per a saber com s'ha de produir la replantació.
És a dir, es pot donar el cas que es donen els plançons i que estos propietaris es dediquen a utilitzar maquinària pesant per a fer les pròpies repoblacions.
I, per tant, s'hauria d'haver introduït en un criteri de no utilització de maquinària pesant per a fer les repoblacions.

En eixes condicions, és a dir, en unes condicions que fóra la conselleria la que en tot cas determinara quant, quin tipus de plançons i quants plançons s'han de donar i en quines condicions s'ha de produir la repoblació, i en eixes condicions podríem recolzar la proposta, però si no és així no.

Per què?
Doncs perquè el mateix que hem estat dient abans.
Creiem que s'ha de fer canviar de forma molt clara la política forestal, que no es pot continuar fent com es fa ara.
És a dir que, en eixa contradicció que s'accepten les bases generals, però després l'aplicació no funciona.
És a dir, i jo dic que sí, que les coses s'han de fer en plantes autòctones, diversitat, no sé què, no sé quants.
Però ara després, a l'hora de la pràctica, resulta que això no val per a res, però el que funciona és plantar pins, que això sí que s'agarra de pressa i té resultat.
.
.

Jo vull fer una reflexió, eh?
Els boscos valencians, com en gran part dels boscos espanyols, són uns boscos relativament nous, entre cometes, en termes biològics, i que són el resultat de l'enorme transformació que es va produir en el segle XIX en el medi natural, en general d'Espanya, però sobretot el cas valencià, on en gran mesura la privatització dels boscos va provocar un canvi en el seu ús, d'un bosc mediterrani típic amb espècies autòctones, el 
quercus, etcètera, a un altre tipus de bosc, on el que primava era l'explotació, diguérem, de caràcter econòmic, no?

Abans el president del Partit Popular ha dit una cosa que a mi m'ha preocupat, quan ha parlat que «los montes han de convertirse en un sector estratégico».
Jo no sé això del sector estratègic, a mi em fa posar un poc en guàrdia perquè els boscos no han de ser un sector estratègic de res, eh?
Els boscos són els boscos i han de complir la funció de boscos que tenen, i no hem d'estar permanentment pensant en vore quin tipus de rendibilitat econòmica es trauen a aquestos boscos.

El fet que la major part de.
.
.
una part molt important del bosc estiga en mans
de propietaris privats ha sigut precisament el que va provocar eixa
transformació també important del medi natural.
I el que s'hauria de fer és, d'una manera clara, eh?
, i definitiva, invertir eixa política i no dedicar-se a posar jardinets en determinats parcs naturals on sí que es fa bé, i en la resta ho fem com mos dóna la gana.

Per tant, i tenint en compte que ací es tracta de plantejar una repoblació, val?
, que s'ha de posar en mans de propietaris particulars, creiem que s'havia d'haver inclòs una sèrie de condicions, com he dit abans.
I, si no estan eixes condicions, no estem
en contra de la proposició de no llei, però, sense dubte, no podem recolzar-la tal com està.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Li recorde que fa ja alguna.
.
.
, dos o tres comissions, per la compareixença de la secretària autonòmica, nosaltres vam presentar unes propostes, vam demanar la compareixença del conseller, va vindre la secretària, per l'incendi que va afectar la comarca de l'Alcalatén, amb més de 7.
000 hectàrees cremades.

I pensem que, malgrat que podríem discrepar en alguna de les asseveracions de la proposta de resolució, però jo penso que el més important, i per això anem a recolzar-la, són tres qüestions, que estan arreplegades en la proposta de resolució.

En primer lloc, que realment puga reforestar-se aquesta zona, després diré per què, dic això de «puga», perquè no s'ha reforestat.

En segon lloc, que puga reforestar-se en la major quantitat possible d'espècies autòctones.

I, en tercer lloc, que se disposen de.
.
.
la disponibilitat pressupostària, la conselleria per a limpiar les zones afectades.

I sobretot este punt últim.
Este punt últim jo penso que té un especial interés.
Perquè, clar, com vosté sap, el que van criticar i va admetre, com dia abans, la secretària autonòmica aquí és que se n'havien anat prou en el tema de regeneració espontània.
És dir, com els pins ja han sortit ells de l'esclat de les pinyes, doncs ahí nosaltres no hem tocat res.

Clar, jo li recordava resultats i li citava un article d'una experiència vint anys després.
Les despeses són, si es fa per repoblació espontània, superen en més del 30% en una repoblació manual.
Per què?
Perquè la quantitat d'arbrat que surt és tanta que després s'ha d'internar, s'ha d'anar de forma manual a seleccionar, a seleccionar la quantitat d'arbres; sinó per metre quadrat és una burrada, que impedix el desenvolupament des d'un punt de vista vegetatiu del que s'està fent.

Per tant, simplement dir-li això.
Coincidir en el tema que el més important és que es puga reforestar, que siguen espècies autòctones.
I sobretot que es puguen limpiar estes zones afectades.
Perquè, si no.
.
.
, és que ha estat una vergonya, i sobretot ha estat una vergonya també en el tema de les inversions.
Perquè aquí hi ha, en el cas concret del govern central que ha posat el que ha posat, però la comunitat autònoma ha fet molt poquet, malgrat que ells diguen la quantitat d'arbres que s'ha reforestat i la superfície reforestada és totalment, és totalment falsa.

Per tant, nosaltres anem a recolzar-la.

El senyor president:

Gracias, señor Sanmartín.

Muchas gracias.
Como decía, tiene la palabra, por el Grupo Popular, la diputada Elisa Díaz.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, como ya contestó la ilustrísima señora secretaria autonómica de la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, doña Ángeles Ureña, en la Comisión de Medio Ambiente, el pasado 25 de febrero, los estudios llevados a cabo por
el Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo sobre superficies afectadas por incendios forestales indican que toda la
superficie incendiada debe repoblarse de forma artificial, puesto que gran
parte de ella se regenera de manera natural.

En el incendio de agosto de 2007, en el Alcalatén, aunque la magnitud del incendio fue, desgraciadamente, muy grande, con más de 7.
000 hectáreas afectadas, de ellas la superficie forestal fue de 5.
775 hectáreas; pero de éstas, tan sólo habían 476 hectáreas arbóreas.

El Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo dictaminó en su informe que la regeneración natural estaba siendo en general muy positiva en esta zona.
Por supuesto,
donde es necesario La Generalitat ejecuta ayudas a la regeneración con diversos métodos.
Bueno, aquí ya se ha hablado de todos los métodos que se utilizan, y esta política forestal que se está siguiendo por parte del Partido Popular, que sí, que desde luego es muy positiva y excelente.

Pero siempre utilizando, siempre, y repetimos, siempre utilizando especies autóctonas, arbóreas o arbustivas, rebrotadoras en su gran mayoría.

La Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda ha realizado un
total de 19 actuaciones en esta legislatura a lo largo de toda la comarca del
Alcalatén.
Parte de estas actuaciones las ha ejecutado la conselleria en colaboración con la administración del estado.
Yo no sé, no hacen más que decir que parece, o sea, a la vista de su proposición no de ley y de todas las intervenciones, que no se está haciendo nada, vamos.
Se está haciendo, se está haciendo mucho e incluso se intenta hacer más de lo que el presupuesto nos llega a permitir.

Las actuaciones han consistido en deslindes de vías pecuarias, el Plan de vigilancia forestal, tratamientos selvícolas, actuaciones fitosanitarias, repoblaciones forestales, mantenimiento de
infraestructuras contra incendios, conservación de bancales, construcción de albarradas, apeo de árboles, construcción de fajinas, mantenimiento de caminos, actuaciones para la fauna mediante la
instalación de majanos y bebederos, sembrando cultivos para alimentación de los animales del monte, también ayudas a la regeneración natural del ecosistema.

Todo ello con el objetivo de mejorar y restaurar la cubierta forestal y
favorecer la fauna y la flora autóctona.

No sé, hablan de… Parece también que no se haya invertido nada.
Bueno, pues esto son datos, datos reales.
Todos
estos proyectos han supuesto una inversión superior a 3.
600.
000 euros y han abarcado un total de 707 hectáreas de monte y 41,5 kilómetros de pistas forestales.

Por otro lado, también dicen que no se han tomado medidas, no se han creado medidas para ayudas a los
afectados.
Bueno, pues, los propietarios de terrenos forestales no gestionados
directamente por la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda
han podido acogerse a la orden de 15 de diciembre de 2008 de la Conselleria de
Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, por la que se convocan las ayudas
destinadas a la gestión sostenible en materia forestal de los terrenos forestales de la Comunidad
Valenciana no gestionados directamente por La Generalitat y de determinadas
superficies lindantes.
Esta línea cubre el cien por cien de los trabajos de ayuda a la regeneración forales de las anualidades de 2009 y 2010.

El control y gestión de la biomasa forestal se aborda en el marco de la selvicultura preventiva,
cuyo objetivo es crear una red de áreas, de cortafuegos en el monte, diseñadas para facilitar la actuación de los medios de extinción de una manera segura y eficaz.
Actualmente, en la comarca del Alcalatén se está ejecutando un proyecto de mantenimiento y mejora de la red de áreas de cortafuegos.

Por todo lo anterior, pues, evidentemente procede rechazar la proposición no de ley presentada por el Grupo Compromís.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Sí, anem a vore, jo crec que hi ha una part que volia començar per contestar, que és cert que nosaltres som dels que voldríem haver.
.
.
probablement haver fet una proposta de resolució molt més ambiciosa i controlant el tema dels criteris a seguir a l'hora de fer les concessions a les persones que tenien, als propietaris que
tenien ahí les finques.
Més que res perquè després no puga utilitzar-se aquestes.
.
.
.
bé, aquest lliurament d'estos crèdits de la conselleria d'una manera.
.
.
doncs pervertir una qüestió que jo crec que ells mateixos han estat lluitant des de fa molt de temps.
Nosaltres, l'oposició, jo crec que tots hem estat sempre en estos mateixos criteris, però sempre és possible que algú puga escapar-se de les normes d'ètica que han de seguir a l'hora de rebre diners de l'administració pública.

Per tant, sí que entenc açò.
.
.
sí que és de veres que vista la reacció del Partit Popular en esta proposició no de llei, doncs, crec que ja ni toca que se diga que se millorarà i se farà una redacció nova per a aprofundir en uns criteris més equilibrats.

Per tant, nosaltres anem a mantindre la literalitat de la nostra proposta.

A mi hi ha una cosa que m'ha sorprés, però és que ja crec que.
.
.
no sé per què me sorprén.
La veritat és que no sé per què me sorprén que el Partit Popular en este tema avui, a l'altura que estem de 2010, haja minimitzat al màxim una catàstrofe com esta.
Això, per a començar, m'ha sorprés perquè és un insult, directament.

I vaig a explicar per què.
Perquè el govern del Partit Popular, justament en este tema, ha admés la magnitud de la catàstrofe i, justament en este tema, ha intentat fins i tot rendibilitzar-ho,
rendibilitzar-ho.
Per què?
Perquè va ser un dels que primer va anunciar estes ajudes a estos propietaris per a la
repoblació, va dir totes les meravelles que anaven a fer.
Després, amb el pas del temps, s'ha evidenciat que tot era.
.
.
el discurs políticament correcte que tenen costum de fer.

Però este govern del Partit Popular, del qual és membre vosté, doncs, la magnitud de la catàstrofe en cap moment es va atrevir a minimitzar-la de la manera que vostés ho han fet avui ací, dient que, bé, tan sols van ser unes quantes hectàrees arbòries les que se van cremar.

Després han utilitzat unes dades, que jo crec que.
.
.
supose que haurà sigut un error.
Perquè que vosté diga que han hagut 19 actuacions tan importants, com la retafila que ha fet, en
707 hectàrees, quan estem parlant de 7.
000 hectàrees cremades, doncs, jo, sincerament, li dic: en la següent intervenció diga que és un error, perquè si no, seria de vergonya, seria de vergonya que les actuacions de la
conselleria, totes este magnífiques actuacions que han donat de sí tres milions no sé quants euros, s'hagen centrat en 700 hectàrees, de 7.
000 hectàrees que es van cremar.
Ho entenem perquè falta un zero.
Falta un zero.
.
.
Jo crec que falta un zero.
O almenys, jo vull
creure'm que falta un zero, perquè si no, és una vergonya.

Vostés sempre diuen «se ha hecho, se está haciendo mucho y se pretende hacer.
» Però en concret, res.
Ni se n'adona, vosté quasi ha llegit els objectius de la conselleria.
Però en concret.
.
.

Perquè mire, concreció en els pressupostos, n'hi han de tots els estils.
Quan són a les associacions que treballen molt amb vostés, ho posen amb noms i cognoms.
Quan són, per exemple, per a l'empresa Cabanyal 2010, se posa amb noms i cognoms.
Però partides pressupostàries concretes per a este tema, cap ni una.

Després agafem estes partides genèriques i diguem: bé, facen vostés la referència a totes les gestions que s'han fet en esta partida tan genèrica, i són incapaços de fer açò.
I això són peticions de documentació que fem.
I ahí no posa actuació específica quant a la repoblació i reforestació o les ajudes compromeses per a les persones, mai, mai.

I, per tant, si la consellera d'Agricultura del seu partit polític ja va deixar clar que vostés havien adquirit uns compromisos i que encara no els havien pagat, si va deixar
clar que vostés no tenen de mirar cap a altra administració, sinó que han d'assumir els seus compromisos, i jo crec que ha quedat clar per tothom que açò és una catàstrofe i que hi ha moltíssima gent esperant que vostés complisquen amb la seua paraula, què estem parlant aquí, què és el que estem parlant?

I jo crec que a dia d'avui farien vostés molt bé admetent aquesta proposició no de llei, que, ja dic, que respon a les voluntats.
.
.
jo creia que de tots els
que estàvem ací, però ara ja sabem que no.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra para la réplica.
¿Usted quiere réplica, señor Torró?
(Veus)

Pues tiene la palabra para réplica el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé.
Jo vull començar per dir que ens agradaria molt poder votar a favor d'aquesta proposició no de llei, perquè, com bé s'ha dit, d'alguna manera calen ajudes específiques per a esta qüestió que no s'han posat, sinó que es recorre sempre a les línies genèriques d'ajudes que té la conselleria –o les conselleries, perquè ací intervenen diverses conselleries– per a determinades qüestions, però no s'ha abordat una catàstrofe puntual i ocasional com és esta i que tindria d'haver-se fet, diguérem, un pla d'actuacions específic per això i no qüestions genèriques.

Nosaltres mantenim l'abstenció perquè pensem que precisament.
.
.
Vull dir, quan es posen estes coses, d'alguna manera estem signant qüestions que després algú mos pot traure en cara en un moment determinat, i no ens agradaria gens, perquè el que el no podem fer de cap manera és donar-li algun viso de virtualitat a la política forestal del Partit Popular.
I, per tant, cal posar molt bé les condicions, perquè si no, al final el que fem és pràcticament el mateix que estan fent ells.

És a dir, ací el que està dient-se és que la línia esta global que, com ha dit abans la representant del Partit Popular, que és planteja al cent per cent, que es faja específica per a l'Alcalatén, però no que es canvien les condicions en què es posen eixes ajudes, que seria el que caldria afegir perquè realment poguérem estar en contra.
Perquè realment la política del Partit Popular és un desastre, és un desastre absolut, és un desastre.

Jo –no sé–, jo no sóc creient, no sóc catòlic, però em sembla que la supèrbia és un pecat, i a més, crec que, si no m'enganye, dels capitals, dels grossos, dels que un se'n va directe a l'infern.
I, és clar, si vostés pequen (inintel·ligible) .
.
.
, sí que pecaran, però de supèrbia, és una cosa increïble, perquè és tots els dies.
Vull dir, és difícil entendre si una persona és mínimament modesta, que puga ell mateixa dir que el que fa és excel·lent.

Vull dir, podem dir que fem moltes coses, que tractem de millorar-lo.
.
.
No, no.
Però ací ja els adjectius van superrelativitzant-se cada volta més i arribem a una política excel·lent, quan només cal pegar-se una volta per qualsevol àrea forestal i vore com estan les coses per adonar-se'n que això no és així.

I ací hi ha una cosa que.
.
.
em sap mal, però necessite parlar d'ella precís, perquè s'ha tractat de justificar les ajudes que s'han dedicat a l'Alcalatén parlant.
.
.
Bé, primer, la típica cosa esta, que fan un catàleg d'actuacions que després són difícils de determinar, perquè pareix.
.
.
«Ui, quanta cosa hem fet!
» Després quan entres en els detalls concrets, dius: tanta cosa amb tan pocs diners i en
tan poques hectàrees, la veritat és que no serà molta cosa.

Però, clar, que es parle ací que una de les coses que estan fent-se en l'Alcalatén és –i els parle, diguem, com a una actuació important– la silvicultura preventiva.
.
.
La silvicultura preventiva per a la Conselleria
de Medi Ambient és, com molt bé ha dit la representant del Partit Popular, és fer tallafocs.
Els tallafocs són perfectament inútils, inútils.
Per a l'únic que aprofiten és per a llevar cobertura vegetal i provocar zones d'erosió que, a més, afecten no sols a les zones eixes sinó a les que estan al voltant d'elles, perquè els tallafocs està absolutament demostrant, absolutament demostrant que els tallafocs que realment
són útils per a combatre els incendis són els tallafocs que es fan en el mateix moment que hi ha un incendi, perquè és en eixe moment quan els tècnics poden determinar cap a on es dirigix l'incendi i cap a on pot ser útil realitzar un tallafoc que evite que eixe incendi es propague cap a una
determinada part.
Però els tallafocs es fan abans dels incendis no servixen per a res, perquè l'únic que fan és fer ralls, que després a la millor per ahí no passa un incendi en cinquanta anys.

I per a què servix esta política de fer tallafocs, de fer repoblacions massives amb espècies que no són les més òptimes, de fer-ho amb tècniques plenament agressives?
Simplement per afavorir determinades empreses que
es dediquen a fer això, perquè això no ho pot fer tot el món.
Vull dir, els professionals que es dediquen açò.
.
.
ho poden fer petites empreses dedicades a fer plantacions manuals o actuar
en els moments d'incendis, però eixes grans empreses que es dediquen a clavar maquinària en el bosc i a destrossar mil coses quan fan això, eixes grans empreses són precisament les que s'enduen la molla i no les sobres del que es gasta la conselleria.
És a dir, es gasta pocs diners i, a més, tot s'ho enduen en eixe sentit.

Per tant, siguen un poc més modestos, que de tant en tant això ve bé.
Si no, els passarà com la bruixa esta de Blancaneus quan es mirava a l'espill, al final, poden endur-se algun bolet que altres, a la llarga.
I sobretot
siguen permeables a les crítiques que els puguen fer, perquè les crítiques sempre, sempre tenen un aspecte positiu, i sempre, sempre tenen un punt
de raó.
Si foren mínimament conscients que això és així, probablement els aniria millor a vostés i a tots els valencians.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, a mí no me sorprende su actitud ni su intervención, ya nos tienen muy acostumbrados a este tipo de actitudes.

Dice que si minimizamos.
Ni minimizamos ni magnificamos absolutamente nada.
Damos datos, datos reales, que usted se les puede creer o no.
Y aunque se los
crea, por supuesto, entendemos que aquí va a venir a rebatirlos y a plantear unas políticas que no tienen nada que ver con la política que lleva a cabo el Partido Popular, que sí que creemos que es la más correcta.

Por supuesto, sí, excelente, pero no digo que no se pueda mejorar.
Siempre se puede mejorar
todo, por supuesto.
Para empezar, la economía se podría mejorar muchísimo, y así nos iría a todos muchísimo mejor.
Pero, bueno, en este caso, estamos hablando de esto, y con lo que
tenemos, se están tomando los criterios y las medidas adecuadas, conforme a lo que cree o
considera oportuno el Partido Popular.
Y los resultados son muy buenos.
Para
nosotros, son muy buenos, Para los ciudadanos, también lo son porquen nos siguen dando su apoyo.
Para ustedes, evidentemente, no.

Bueno.
Y también critican el tema de que con poco dinero y en poco espacio se han hecho muchas
medidas.
A lo mejor precisamente por eso lo estamos haciendo bien, porque
tenemos que esforzarnos mucho en que cada uno de esos espacios reciba todas las
medidas oportunas.
Critican los cortafuegos, porque nos dicen que no sirven de
nada, que solo sirven cuando se está llevando a cabo un fuego.
Bueno, pues eso son medidas preventivas.
Y, por
supuesto, claro que sirven.
A ustedes a lo mejor no les gustan, pero sí sirven, y también está demostrado.
(Veus)

Y por nuestra parte, nada más.
Decir que, por supuesto, el rechazo.
.
.
ratificamos el rechazo a esta
proposición no de ley, y vamos a seguir con nuestras políticas, mejorándolas, por supuesto, y actuando de la mejor manera posible por el bien de los
ciudadanos valencianos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
Se rechaza la propuesta.
(Veus) Perdón, perdón.
Seria un placer.
Es que me ha dado la impresión de que levantaba usted la mano.
¿Abstenciones?
Señor Torró.
Tome usted cuenta, señor secretario.

Proposició no de llei sobre l'increment de la inversió del Pla nacional de qualitat de les aigües en la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 51.
579, BOC número 217)

El senyor president:

Pasamos al punto cuarto del orden del día.
Antes de comenzar este punto, tengo que dar cuenta a la comisión de que por parte del Grupo Popular hay una enmienda para suprimir el punto dos
de la parte dispositiva.
Imagino que tendrán todos ustedes la notificación en su poder.

Con lo cual, para la exposición de la proposición no de ley, del punto cuarto, tiene la palabra doña Verónica Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, pedir disculpas a las señoras y señores diputados de la comisión, porque fue una errata de redacción.
Y, bueno, es evidente que nada tiene que ver con la propuesta del Partido
Popular, y por eso la hemos enmendado.

Y bien, yendo a cómo quedaría la propuesta sin ese punto, repito, suprimiendo el punto dos, procedo a su
defensa.

Señoras y señores diputados, el Plan nacional de calidad de aguas, saneamiento y depuración 2007-2015 previa una inversión del estado para toda España de 3.
045 millones de euros.
Y digo «preveía» porque después de que el gobierno anunciara esos 3.
045 millones de euros para toda España, decidió disminuir esa inversión a 465,4 millones de euros, un recorte de casi 2.
600 millones de euros.
De esos
finalmente 465,4 millones de euros que quedaron al final en invertir en toda
España, repito, a la Comunidad Valenciana le destinaban 19,4 millones de euros, el 4%
con respecto al total de la inversión en toda España.

Mediante una resolución en estas Cortes en el debate de política general durante el año 2008, el Partido Popular de la Comunidad Valenciana proponíamos que se nos tratara a los valencianos como nos merecemos, no solo por ser
cinco millones de habitantes en esta tierra, sino porque hemos sabido hacer los
deberes y hemos invertido muchísimo en depuración y en reutilización.
En esta propuesta del Partido Popular no solo.
.
.
, no solo que esta propuesta
no obtuvo ningún voto en contra, sino que obtuvo 82 votos a favor y 6 abstenciones.

Yo creo que es para reconsiderar que fue una propuesta casi salida por la
unanimidad de la cámara y que yo creo que sus señorías deberían reflexionar para votarla a favor.

Volviendo al plan nacional, en la Comunidad Valenciana, con respecto a toda
España, la inversión prevista es de 3,8 euros por habitante, señorías.
Cada valenciano va a recibir, en inversión estatal para mejorar la calidad del agua, la cuarta parte de lo que recibe el
conjunto de los españoles.
Fuera de las comunidades de Cataluña, País Vasco y de Canarias, que disfrutan de un régimen especial y privilegiado de inversiones estatales en infraestructuras, la
Comunidad Valenciana es la peor tratada por el ministerio.
Los 3,8 euros de
inversión por habitante que recibe la Comunidad Valenciana no llegan a suponer la cuarta
parte de los 16,6 euros que recibe, por ejemplo, Castilla-La Mancha, y son una
décima parte de los 33,8 euros por habitante que recibe Extremadura o de los 34,5
euros por habitante que recibe Aragón, y apenas llegan a representar el 2% de los 166,6 euros por habitante que
recibe Cantabria.

No solo somos lo últimos en inversión sino que, además, señorías, el ministerio no prevé empezar a invertir en nuestra comunidad hasta el año 2012, año en que se pondrán los primeros 5 millones de euros.
Según lo que preveían los presupuestos generales del estado para el 2009, este plan debería haberse puesto en marcha en la Comunidad Valenciana en el año vigente, en el año 2010, con 2 millones de euros, y se acabaría en 2011 con los 17 millones de euros restantes que quedarían.

Con el presupuesto para 2010, las previsiones, señorías, para los años 2010 y 2011 no son las que les he dicho anteriormente, que nos habían anunciado, sino son, a mi entender, ridículas, porque son 50.
000 euros y 600.
000 euros, respectivamente.
Por lo tanto,
el plan del ministerio no comenzará, como les decía, señorías, en la Comunidad Valenciana hasta el año 2012, y ni siquiera se prevé haberlo terminado antes del 2014.

Con este plan parece que el ministerio discrimina nuevamente a la Comunidad
Valenciana, a juzgar por los datos objetivos, negro sobre blanco, que les he
dado a sus señorías, y yo quiero decir que esto es una injusticia, porque siendo la Comunidad
Valenciana que más esfuerzos ha hecho desde hace quince años para invertir en calidad, en depuración y en reutilización de agua, me parece lamentable que el gobierno, pues, premie a la Comunidad
Valenciana de esta manera.

Hace poco más de un año, el ministerio propuso al Consell, al gobierno del president Camps, un convenio para desarrollar este plan y dijo que el estado destinaría 90 millones de euros a la Comunidad Valenciana, dentro de una inversión global de España de los 3.
045 millones, esas cifras que fueron bailando, ¿no?
, de 3.
045 millones pasamos a cuatrocientos y pico.
.
.
O sea, en un principio,
se nos había prometido los 90 millones de euros.

Nosotros, ya les dije, y el Consell, pues, contestamos que nos parecía insuficiente, y por eso presentamos desde el Grupo Parlamentario Popular en
estas Cortes esta propuesta de resolución, que el Grupo Parlamentario Socialista votó a favor y el resto de grupos parlamentarios se abstuvieron.
Nosotros entendemos
que, como mínimo, nos debería corresponder el 11% de esta inversión, no el 4% que nos corresponde ahora mismo.
Es decir, nos deberían de corresponder 300 millones de euros, y así lo propusimos al ministerio y así lo votamos, como decía anteriormente, señorías, en estas Cortes.

La respuesta del gobierno fue, como les digo, bajar la inversión a la Comunidad Valenciana, 19 millones de euros, y ponernos en el último lugar de España, y, además, retrasar el inicio de esos 19 millones de euros al año 2012.

La indiferencia, a nuestro entender, al entender del Grupo Parlamentario
Popular, del gobierno socialista ante las necesidades de infraestructuras hidráulicas de los valencianos, se confirman con los datos de los presupuestos
generales del estado.

Fíjense, los presupuestos del Ministerio de Medio Ambiente, Medio Rural y Marino
para la Comunidad Valenciana han disminuido casi un 25% entre 2009 y 2010:
2009, 120,1 millones de euros.
.
.
, esto está negro sobre blanco, en los presupuestos; y en el año 2010, 93,7 millones de euros.
En particular, la inversión del ministerio que destina a infraestructuras hidráulicas en la Comunidad Valenciana se ha reducido a casi la mitad.

Fíjese, luego, como no solamente están esos presupuestos, sino que, además, hay subvenciones y dinerito que se les da a las confederaciones hidrográficas, yo también he querido indagar en eso, ¿no?
En cuanto a las confederaciones hidrográficas, no hay prevista ninguna inversión a la Confederación Hidrográfica del Segura para el ejercicio 2010, ni para los años posteriores, y la de la Confederación Hidrográfica del Júcar decrece en un 20%.
La inversión de la comunidad de los canales de Taibilla en la Comunidad Valenciana en 2010
es prácticamente inexistente, fíjense, 2,2 millones de euros, no llega ni al 5% de lo que se invertía hace dos años.
O sea el recorte es año tras año, vamos secando a la Comunidad Valenciana.

En cuanto a las empresas públicas dependientes del ministerio.
Acuamed, la empresa encargada de ejecutar el
programa AGUA, el tan cacareado programa AGUA: disminuye nuevamente el
presupuesto previsto para la Comunidad Valenciana en un 44% respecto al año 2009, y, además, es una inversión que se incumple año tras año.
Es decir, al final, de lo que se promete nunca llega ese dinero a través de esa empresa pública.
Aguas del Júcar, SA: decrece el presupuesto de 57,6 millones de euros en 2009 a 33,7
millones de euros en 2010.

Quiero decir, no estoy diciendo que el gobierno no esté invirtiendo en la Comunidad Valenciana estoy diciendo lo que está invirtiendo, lo que ponen negro sobre blanco en las empresas públicas, en las confederaciones hidrográficas y los presupuestos generales del estado.
Fíjense, la consecuencia de esta penuria presupuestaria es que muchas actuaciones
muy importantes para el ahorro y la gestión eficiente en la Comunidad Valenciana, o para proteger a los valencianos frente
a las inundaciones, declaradas de interés general del estado por la ley del Plan hidrológico nacional, siguen pendientes y el gobierno no tiene ninguna previsión al respecto.

Por ejemplo, obras como la presa de Villamarchante, incluida en el Plan hidrológico nacional –ustedes derogaron solamente el agua del Ebro a la Comunidad Valenciana, pero el
resto está vigente, ¿no?
–; el plan de defensa contra las avenidas de la ribera del Júcar; el encauzamiento de barrancos en el área metropolitana de Valencia; la remodelación de las infraestructuras hidráulicas de la huerta; la modernización de regadíos del valle del Vinalopó; la potabilización del río Mijares en Castellón; infraestructuras de reutilización de aguas residuales en las depuradoras de monte Orgía y.
.
.
Orgegia, perdón 
(rient; rialles), y Rincón de León, en Alicante, Elda, Petrer, (veus) Alcoià, el drenaje de la cuenca de la rambla Gallinera, el acondicionamiento del bajo
Turia y nuevo cauce del río, la laminación y control de avenidas de la cuenca media del río Serpis y en la cuenca del río Vacas, la prevención contra avenidas del barranco de Benimodo, el encauzamiento del barranco de
Juan de Mora en Castellón, etcétera, etcétera, etcétera.
Todas estas infraestructuras en el aire por los recortes, como decía anteriormente.

¿Por qué intento decir que me parece una injusticia que para los valencianos se nos haga
recortes?
Ya he dicho en mi intervención anterior que somos líderes en depuración y en reutilización de aguas residuales.
Fíjense que desde que el Partido Popular llegó al gobierno de la Comunidad Valenciana en 1995, esto ha sido una prioridad para
el Partido Popular, reutilización y depuración.

Estamos haciendo, está haciendo el gobierno del presidente Camps, un esfuerzo sin igual por construir,
ampliar i modernizar sus infraestructuras de depuración y de reutilización.
Hemos ejecutado el primer plan director de saneamiento y tenemos en ejecución un segundo plan, con el que La Generalitat ha impulsado una inversión autonómica en torno a los ochocientos millones de euros en este tipo de
infraestructuras.
Fíjense si llevamos ventaja la Comunidad Valenciana, que queda claro si se tiene
en cuenta que aquí se reutilizan más de doscientos hectómetros cúbicos al año de agua depurada, la mitad de lo que se reutiliza en toda España.
Es decir, solo aquí, en la comunidad, reutilizamos la mitad de lo que se reutiliza en toda España.

Mientras en la Comunidad Valenciana se reutilizan 13 metros cúbicos al día por cada 100 habitantes, en Andalucía se reutilizan 1,5; en Cataluña, 1,4; en Castilla-La Mancha, 0,8; en Aragón, 0,1; y, así, suma y sigue comunidad tras comunidad.

Yo entiendo que, vamos, es inadmisible que se nos premie, al esfuerzo inversor,
de esta manera, castigándonos recortándonos año tras año en las inversiones en infraestructuras hidráulicas en la Comunidad Valenciana.
Es como decir, «oiga, ustedes son los primeros de la clase, pero les expulsamos del colegio».
.
.
¡Oiga, por favor!
, por buen comportamiento no se le expulsa a nadie.

Luego, por otro lado, entendemos que la población valenciana supone el 11% del total de la población valenciana, y nos ofrecen en este plan el 4% con respecto a la totalidad de
España.
O sea, no solamente hacemos los deberes, invertimos y somos (remors) líderes en todo este tipo de cuestiones, sino que, además, es que ni siquiera por población, ni siquiera por habitante se nos invierte en depuración, en reutilización y en calidad de las aguas.

Nosotros vamos a seguir, vamos seguir reivindicando.
.
.
, porque entendemos que
no somos ni más pero tampoco menos que nadie.
¡Que se nos dé lo que nos toca!
Oiga, 11% en población, oiga, nosotros estamos utilizando y reutilizando agua, somos líderes en depuración, y ahí están los datos, negro sobre blanco.
Pedimos lo que nos toca a los valencianos.

Se echa de menos, se echa de menos, y ustedes lo saben muy bien, los
socialistas (veus) valencianos lo saben muy bien, que se echa de menos un política hídrica de estado basada en la solidaridad, lo estamos viendo estos días con el debate del estatuto castellano-manchego.
Yo creo que todos ustedes,
igual que votaron a favor aquel día, en aquella resolución en esta cámara, tienen hoy la oportunidad de demostrar que, antes que socialistas, son
valencianos, y que quieren beneficiar a los valencianos, a los líderes en depuración y en reutilización, y que haya agua para la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra.
.
.
Vamos de menor a mayor.
.
.
(Veus) Que vamos de menor a mayor, (veus) lo cual.
.
.
tiene.
.
.
, el menor de todos no es la edad, que ya le gustaría, pero es el señor Torró.

Tiene la palabra por diez minutos, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore, comencem per una cosa: quan nosaltres ens vam abstindre en eixa
resolució, (remors) normalment, quan u s'absté en eixe coses sempre li queda una ombra de dubte, ¿no?
, si acabarà fent bé o no fent bé, però, en este cas, vull dir, açò vénen vostés ací, presenten açò i dius, mira que bé vam fer eixe dia quedant-se amb la maneta guardadeta en la butxaca, ¿no?
(veus) i no votant això, ¿no?

Eixa, una.
La segona: quan vaig llegir l'encapçalament de la PNL, no l'havia llegit encara, vaig dir, ¡ui!
, que rar, el Partit Popular parlant de la qualitat de l'aigua, ¿s'hauran trastornat?
¿Val?
Després, ho lliges i veus que no tant, (veus) i quan ve ací la senyora Marco i mos fa la intervenció, doncs, ja u té clar que no és que no s'han trastornat, que la qualitat de l'aigua no els importa.
Vull dir, ací és una qüestió derivada exclusivament de números, de quantitats i, sobretot, de nou, de la demagògia victimista que vostés fan gala en açò, en este tema de l'aigua de.
.
.
, bé, en este tema, no: i en tots, ¿no?

Clar, u comença ja a cansar-se de vindre ací a parlar sempre del mateix, sempre amb els mateixos arguments i sempre sense
traure, com diuen en el meu poble, la mà del carabassí, perquè.
.
.
, no sé, m'agradaria que un dia vingueren ací, el Partit Popular, i diguera, «no, ací tenen la proposta per a crear l'agència valenciana de l'aigua».
.
.
¡Home, ja estaria bé!
, ¿no?
És a dir, assumir competències, assumir responsabilitats i començar a gestionar com els toca, ¿no?

Però, clar, no és eixa la història, no és així això, ¿no?
I, clar, quan u, a més, va a vore el tema este del pla nacional de qualitat de les aigües, sanejament i depuració, diu, bé, i estes persones, ¿de què estan parlant-me?
, ¿val?
, perquè vostés estan parlant del capítol I d'eixe pla nacional de qualitat de les aigües, sanejament i depuració, ¡el capítol I!
, ¿val?
El total, eixa xifra que el consell de ministres va aprovar el 8 de juny de
2007, ¿val?
, era un total de 19.
372 milions d'euros.
Dividit en set capítols, no vaig a entrar-hi ara.
.
.
, si em dóna temps, parlaré d'algun d'ells, perquè crec que és interessant.
Però, el més important és que d'eixos 19.
000 vostés es reduïxen altres 1.
045 milions d'euros, que són les actuacions d'interés general, és a dir, sols la sisena part del total que –és cert– és prop de la meitat de les actuacions que ja estan compromeses, però només una sisena part; la resta, la meitat d'eixos 3.
000 milions, a més, són noves actuacions que no estigueren ja compromeses.
I n'hi ha més coses en eixe pla!

El capítol II ens parla sobre les zones sensibles.
Supose que és que sensibilitat en este tema La Generalitat no en té massa.

Està el capítol III.
Quan parlen de les actuacions al parc natural i Xarxa Natura 2000.
Clar!
A vostés tampoc deuen interessar-los molt, perquè només volen els parcs naturals perquè siga una espècie de jardins o cossiolets a rodejar urbanitzacions que tinguen valor afegit i
puguen fer grans negocis amb elles.

Tampoc els interessa, pel que es veu, el programa de desenvolupament rural
sostenible.
O tampoc els interessa el fet que en el capítol IV hi haja diners per a les societats estatals.

I de tot això no parlen!
No sé!
És que això no forma part del pla nacional de la qualitat de les aigües?
O només parlem d'allò que.
.
.
, anem a vore de quina manera li peguem la volta açò per a vore com ens posem ací en pla de victimistes pobres.
.
.
Valencianos que mal que estamos.

Clar, la veritat és que els valencians no estem molt bé.
Això és de veres.
I, en part, en part, la responsabilitat d'això –i en algunes coses més que en altres– la té el govern, naturalment, de Madrid.
Però, la principal responsabilitat –que no se'ns oblide mai– que estiguem malament la tenen vostés, la tenen vostés que estan governant ininterrompudament en este país des de fa molts anys; des de 1995 fins al 2010, compten!

Per tant, no busquen, no traguen les responsabilitats de la resta, sinó comencen per assumir les seues pròpies responsabilitats.

Què estan fent vostés per a aplicar la Directiva marc de l'aigua, que és el que està teòricament, però, dins de la pràctica, els números són molt sofrits, la lletra és molt sofrida, i, després, una cosa és el que es diu, i, l'altra, és el que es fa.
Jo, tampoc, hi hauran coses d'este pla en què, probablement, no estiga d'acord, moltes a la millor, quant a qüestions de concepte i d'aplicació d'això, però, almenys, es tracta d'aplicar una cosa, basant-se en una qüestió que s'ha de fer, que és la Directiva marc de l'aigua.
Què fan i què han fet vostés per aplicar eixa Directiva marc de l'aigua?

Vostés limiten la seua política en matèria d'aigua a reclamar els transvasaments.
No fan altra cosa!
I quan parlen d'eixa famosa reutilització –l'altre dia els ho vaig dir en el plenari, però supose que ara caldrà tornar a dir-ho–, vull dir, les xifres són més que discutibles, però vaig a donar-les per bones.
El problema és que vostés no reutilitzen per a resoldre el problema de dèficit d'aigua que hi ha.
Per això, el que faria una persona o un gestor, es dir: jo gaste tanta aigua, vaig a
reutilitzar-la per a gastar-ne menys, és a dir, per a cobrir una part de la demanda d'aigua que tinc amb l'oferta que faig amb eixa aigua reutilitzada.

Vostés això no ho fan en absolut!
A l'inrevés, utilitzen l'oferta que genera la reutilització d'aigua per a generar més demandes d'aigua, amb la qual cosa mai anem a resoldre el problema de l'aigua en este país, mai anem a resoldre'l!
Perquè no és la solució.
La solució passa per utilitzar racionalment l'aigua, reutilitzar, disminuir el seu consum i adaptar-se a les possibilitats que
tenim d'autoproveïment d'aigua, que és una cosa racional; la resta és viure amb castells en l'aire, pensar que l'aigua és infinita i pensar que, bé, mentre vaja la corda va el poal, i, mentre hi haja gent que puga fer grans
negocis a base d'eixa expectativa d'aigua –que algun dia arribarà–, tot anirà bé.

El senyor president:

(Inoïble)

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, el començament és una qüestió simplement per deixar constància a l'exposició de motius, que fa referència a la Resolució 33/VII.
I en la proposta de resolució se parla de la Resolució 72/VII.
O és la 73 o és la 72?

Perquè, mire, el que sí que tinc clar és que nosaltres en este tema discrepem moltíssim en la perspectiva que vostés volen vendre de la bona gestió de l'aigua o de les necessitats de l'aigua.
Siga la resolució 73 o siga la resolució 72, segur que no té molt a vore amb el que nosaltres aspirem que passe amb la gestió de l'aigua.

El ball de perspectives –per a parlar de l'aigua– que plantegen vostés dia sí i dia també, cada vegada amb un portaveu diferent o una portaveu diferent, parlant dels
convenis o, una altra vegada de la reutilització i una altra vegada de les mancances a l'hora de demanar els transvasaments.
.
.
Al final, hi ha una barreja, un ball
que.
.
.
On acaba tot açò?
Perquè, clar, quan u diu, bé, esta pèrdua de temps té alguna cosa que vaja en un univers paral·lel?
És a dir, vostés aborden també, no solament l'aigua, o com se discrimina o no des de Madrid i tal.
.
.
, o l'aigua de Castella-la Manxa?
Estem obrint el debat en la nostra gestió de l'aigua?

Perquè jo sí que recorde que hi hagué un ple extraordinari, d'estos pocs que fan vostés extraordinaris, per a parlar justament d'esta qüestió.
A més, un dia d'estos que plovia prou i era molt fàcil fer l'acudit.
I, en eixe ple, amb les dades de la conselleria, se va quedar palés com vostés, de la nostra aigua, de la nostra aigua, de l'aigua dels valencians i valencianes, estaven tirant l'equivalent a dos transvasaments al mar, mentres estaven demanant un
transvasament d'aigua d'altres conques.

I això eren dades de les conselleries.
I quan el senyor García Antón –en aquell moment, conseller de Medi Ambient– se li va dir: «Bé, i ara explique vosté de les seves dades».
Aquell senyor no va saber explicar-ho.
(Veus) No!
No, no va saber!
I, per això, no va utilitzar el seu torn de rèplica.
No ho va saber perquè no va utilitzar el seu torn de rèplica.

Diuen vostés que «el premio», «se nos premia con esto, con esta discriminación se nos premia».
.
.
Però, anem a vore –i, aleshores, és el que a nosaltres ens fa por–.
Que vostés, la gestió de l'aigua, siga de qui siga la gestió, que l'aigua per a vostés haja de lligar-se amb un premi, això és que és molt difícil que s'escapen de les seves voluntats.
I les seves voluntats són justament açò, doncs, estar dia rere dia en la crispació, perquè relacionen –ja li ha comentat el senyor Torró– una part d'un article d'una proposta del govern i que diguen que amb això «y se nos premia, se nos premia con esto», quant, a més, ho lliguen amb una bona gestió de l'aigua, que saben vostés que no és així.

«Grans esforços durant aquests anys ha desenvolupat La Generalitat per depurar, reutilitzar i
estalviar el màxim d'aigua possible.
» Anem a vore, vostés han donat dades de la reutilització.
No s'atreviran, segurament, a donar dades del gasto, del gasto per a agricultura, del
gasto per a reg que no siga d'agricultura, sinó per exemple per a.
.
.
–tots sabem de què parlem–, de les urbanitzacions, els camps de golf, etcètera.
El gasto de consum d'aigua de boca.
Eixes dades les tenen vostés?
Perquè això no treuen mai!
Els emplace que traguen això en un debat de l'aigua, d'estos que tants els agrada, perquè els faria vergonya vore on gasten vostés l'aigua.
Però, a més, és que diu que «un gran esforç».
I, aleshores, u diu: Ui!
, com si no haguérem estat aquí en els debats de pressupostos!

I jo em pregunte –i li ho vaig preguntar en aquell moment al conseller, i, després, als diputats del Partit Popular– com poden vostés, aleshores, justificar la reducció de totes i cadascuna de les direccions que actuen directament en la gestió de l'aigua a la nostra comunitat?
Siga la que siga, ja siga depuració, ja siga noves infraestructures, ja siga.
.
.
Totes i cadascuna!
Totes!
, i
cadascuna de les direccions concretes que parlen en la Conselleria de Medi
Ambient de la gestió de l'aigua, de la nostra aigua, se reduïxen.
Quin gran esforç és este?

Aleshores, jo dic: poden fer vostés els balls que vullguen per a parlar de l'aigua i com són de roïns a Madrid, però, almenys, almenys, si això anara de la mà del universo paralelo, que és la realitat pura i dura que ens hauria de centrar el debat, que és la gestió pròpia de la nostra aigua, jo crec que ho agrairíem.
Perquè, en una, estaríem fent el que fan sempre, i és, doncs, aquí los mítines i estos balls encoberts de moltes mentires grosses, però, bé, quasi que ja ens hem acostumat; però, l'altra, potser, estaríem traient alguna cosa de profit.
Potser, estaríem traient alguna cosa de profit i parlant, almenys, amb una miqueta de
seriositat del tema, que és –jo crec– el que els està demanant tothom, tothom els està demanant que parlen del tema més seriosament de com estan fent-ho ara.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene el turno, el señor Adolfo Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyor president.

A vore, recordar, en primer lloc, per una supressió que hi ha hagut ahí del punt número 2.
Jo entenc sempre un error mecanogràfic i tal quan falta una paraula, alguna lletra, però tantes línies.
.
.
Perquè, clar, vostés el que ahí demanaven era als municipis de la ribera del Xúquer que acceleraren al màxim la constitució d'una mancomunitat per al tema de qualitat de l'aigua.
Quan, per favor!
, per favor!
, més de 200 municipis valencians, més de 300.
000, més de 300.
000 ciutadans, sobretot a la ribera del Xúquer, estan patint problemes de qualitat d'aigua pel tema de contaminació per nitrats.
Vostés estan governant des de fa ja quinze anys i no han solucionat res.

Com se li ocorre a vosté demanar o fer una proposta sobre la qualitat de les aigües, quan la Comunitat Valenciana és la darrera en depuració d'aigües residuals, i, la segona!
, en fer pagar la quantitat més elevada en el cànon de sanejament?
Com se'ls ocorre a vostés parlar de qualitat de les aigües ?
Com se li ocorre a vosté –li ho dic sincerament– parlar de qualitat de les aigües quan en el pressupost, en el darrer –ja no vaig a retrocedir més–, en el darrer pressupost, justament –que això ho porta, vosté ho sap, la Direcció General de Qualitat d'Aigües– en sanejament i depuració d'aigües el decreixement del pressupost ha estat superior al 50%, concretament el 51%?
Ha passat de 25 milions d'euros, fa dos anys, a 13 milions d'euros el 2010.
Val?
I, clar, no és casual este decreixement conjuntural, perquè vostés diran: «No, és que és per la conjuntura de crisi que han baixat del pressupost de 2009 al 2010 un
51%».
I això és rotundament fals.
Perquè si li ensenye des del pressupost del 2008, vostés tenien en sanejament i depuració 31 milions d'euros.
Ha anant baixant progressivament fins arribar als 13 milions d'euros anuals.
Per tant, no respon a una conjuntura, a un procés conjuntural de crisi econòmica que obliga l'administració a reduir els pressupostos.

Com és possible que vostés parlen de qualitat d'aigües quan el segon Pla de sanejament i depuració d'aigües residuals de la Comunitat Valenciana, que va finalitzar al desembre de fa dos
anys, no està executant ni en un 15%?
Quines lliçons han de donar vostés al govern central?
(Veus) Home!
No!
No!
Després parlaré de xifres, després li parlaré de xifres.
Com és possible que parlen vostés de reutilització d'aigües depurades, reutilització quan –li diré– a l'àrea metropolitana de València es depuren anualment 185 hectòmetres cúbics.
Vosté sap quina quantitat se reutilitza d'eixos 185?
Únicament, 38!
El 15%!
El 15!
Però, perquè no siga un exemple que no siga il·lustratiu, passem a l'àrea metropolitana de Castelló.
En el tema de la Plana de Castelló es reutilitza únicament el 19%, el 19%!
De 31 hectòmetres cúbics que es trauen totes les depuradores, únicament se reutilitza, a penes, a penes, 11, 12 hectòmetres cúbics.

Per tant, no és correcte, no és correcte que vostés parlen del que parlen.
Però, sobretot, el que no és correcte.
.
.
, però, no per res, perquè vosté pot tindre una discrepància política amb mi i jo li l'acceptaré, perquè cadascú tenim un programa; el que no puc acceptar mai jo, com a portaveu de Medi
ambient, és que siguen lleials des d'un punt de vista institucional.
Perquè vosté no pot dir el que ha dit de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer ací, públicament, perquè queda.
.
.
I jo li diré.
Qui li dóna els papers, o bé s'ha retardat molt o li ho dóna amb tanta mala fe que li dóna només uns apartats molt menudets.

Mire, jo li ho dic sincerament, a mi em faria vergonya dir el que vosté ha dit ací: «La inversió de l'aigua a la Comunitat Valenciana, des de l'any 2000 fins a l'any 2009.
» Fins aquí va arribar el PP –adone's–; i, fins aquí, portem el Partit Socialista.
Però, vaig a dir-li una altra cosa.
Mire, si comptem la direcció general de l'aigua, les societats estatals de l'aigua i les confederacions hidrogràfiques, hem passat –adone's–, hem passat d'una inversió de 65 milions d'euros a l'any 2000, 65 milions d'euros en l'any 200, a 356 milions d'euros al 2009!
És que el creixement és tant voluminós que no dóna possibilitat, no hi ha marge per a la discussió des d'un punt de vista estadístic.

Clar!
Si els dic que vostés des de l'any 2000 fins al 2003 van invertir 241 milions d'euros, el Ministeri de Medi Ambient, governant vosté, en quatre anys; de 241 milions d'euros hem passat a 1.
165 els últims quatre anys, nosaltres.
I, aleshores, per això, que no està bé el que ha dit vosté.
(Veus)

Però tampoc no està bé, i jo no ho haguera parlat, i si ho comento aquí és perquè vosté ho ha introduït, les canalitzacions.
No ho havia tractat jo, no ho havia tractat perquè m'he cenyit més al tema de les qualitats de les aigües.
Doncs bé, tornem a estar amb el mateix, hem passat, mire les xifres.
I com després li ensenyaré qui ho firma, i ho firma el PP, no m'ho podrà discutir, perquè si no, me dirà: «No, és que això li han tret.
.
.
, que seria oficial.
»

Doncs, mire, sols en tema de canalitzacions vostés, l'any 2002, invertien 0,4 milions d'euros, no arribava ni a un milió d'euros!
, uns 400 i tants mil euros, 0,4 milions d'euros!
, sí, Castelló, València i Alacant, total de la Comunitat Valenciana, 2002, va invertir el Ministeri
de Medi Ambient en canalitzacions.
Doncs bé, el 2009, que són les últimes xifres que tinc, el 2009, hem passat en a penes set anys d'invertir 0,4 milions d'euros a invertir 26 milions d'euros, no sé el percentatge de creixement que és això.

Per què li ho dic, per què li ho dic, perquè si utilitza les xifres, les ha d'utilitzar correctament i, sobretot, amb lleialtat, perquè jo reconec moltes vegades les inversions de l'administració autonòmica, però vosté el que no pot fer per un objectiu de política a curt termini.
.
.
, dir el que està dient, perquè després (veus) això ho traslladen fora i no respon a la realitat.

Però com vosté s'ha posat, jo no me volia posar.
.
.
, (veus) sí, sí, en el tema d'inversions en depuradores.
Però com vosté no me sap dir on han invertit el que m'ha dit de la Comunitat Valenciana, perquè no és aixina, jo sí que vaig dir-li estos diners.
I si és fals, i si és fals, vostés me recusen la propera vegada que les xifres que jo he dit no són correctes.

Mire, mire, i després li diré qui ho firma, l'això del final és per qui ho firma, perquè si no, dirien.
.
.
Doncs bé, mire, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
.
.
, perquè és que, clar, vosté ens han parlat de penúria pressupostària, «se hecha en falta una política de estado en el tema hidráulico…» (veus) –jo l'he deixat parlar, ara deixem acabar de parlar a mi.
.
.

El senyor president:

Señores.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Clar, en base al que vosté m'ha dit, jo li dic: mire, les depuradores d'Elda, Petrer, Monóvar i Sax van començar el 1996 i se van acabar el 1998, 12 milions d'euros –confederació–; la depuradora d'Alacant, Rincón de León, va començar en 1996 les obres i van acabar el 2000, 32 milions d'euros –confederació–; la depuradora d'Algemesí i Albalat de la Ribera començà el 1998, s'acabà el 2001, 10 milions d'euros –confederació–; la depuradora d'Altea, Callosa d'En Sarrià, Polop de la Marina i la Nucia, tot a Alacant, 11 milions d'euros; Sueca, 9 milions d'euros; Albufera sud a València, 30 milions d'euros; Benidorm a Alacant, 40 milions d'euros; Alzira, Carcaixent, la Ribera, 33 milions d'euros; Novelda, Monforte del Cid, 18 milions d'euros.
.
.
i ne porto 195.
Ara, si volem, arribarem fins al 2010.

En definitiva, ja no li done més xifres, més xifres per no ser pesat.
Però l'únic que vullc que me reconega és que per molt que presente una proposició, perquè el problema d'una proposició no de llei és que després hi ha una proposta de resolució, és que després hi ha una proposta de resolució!
I la proposta de resolució no té ni lliga ni lligacama, no té ni lliga ni lligacama, i aleshores, pense que hem de ser més seriosos, cada un assumix les seues conseqüències, però portar aquí els deures fets.
Perquè el que no es pot consentir són les xifres i les mentiroles que vosté ha posat aquí damunt la taula, no per res, sinó per lleialtat institucional a un govern que pense que és el govern de tots, que és el Govern d'Espanya.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Para el turno de réplica tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

En primer lugar, señor Torró, reivindicación no es victimismo, sinceramente.
Asumimos nuestra responsabilidad, y la mitad
el del agua que se depura en España, se depura aquí en la Comunidad Valenciana, 800 millones de euros en infraestructuras de
saneamiento.

Ni más ni menos que nadie, señor Torró, queremos ser.
Y ustedes son los que realmente agachan la cabeza frente a
Madrid.
Ustedes son los que realmente agachan la cabeza, y callan, y callan
mientras se está discriminando a esta comunidad en materia de agua.

«El agua no es infinita», decía usted.
Pero sí que es cierto –yo se lo digo– que de verdad que hay un montón de hectómetros cúbicos –y usted lo sabe– que se están echando al mar, y nosotros sólo reclamamos ¡el agua de donde sobra a donde falta!

Señora Mollà, me refería a la 72/VII, efectivamente me refería a la 72/VII, porque lo que votamos en cada PNL es la propuesta de resolución.

Hablaba usted de cambio de portavoces o tal.
Mire, señora Mollà, el Partido Popular, hable el portavoz que hable en materia de agua, le puedo
asegurar que siempre hablaremos de agua para todos, de solidaridad hídrica, de agua de donde falta a donde sobra; pero, sin embargo, en otros grupos
parlamentarios y en otros partidos políticos sí que vemos que cada vez que se cambia el portavoz: primero, «no al Tajo-Segura», luego que «sí» y, al final, es que «no».
O sea…, definitivamente, no nos hablen ustedes de cambios de cambios de portavoces,
porque esto…, lo que sí que es un lío es la política hídrica del Partido Socialista y de algunos portavoces del PSPV en la cámara.
(Remors)

Mire, yo hablaba de premios… es evidente, estaba haciendo un símil, y además usted lo sabe.
Lo que pasa es que usted por falta de argumentos me estaba
intentando hacer a mí un lío.
(Veus) Y sinceramente, premios, evidentemente yo creo que se nos está castigando.
Sí, lo digo alto y claro y lo volvería a decir una y otra vez, creo que se nos está castigando.
Creo que se nos está castigando porque en esta comunidad se reutilizan 13 metros cúbicos de agua al día por cada 100 habitantes, y en otras comunidades, donde se reutilizan tan solo
1,5, 1,4, 0,8, 0,1, le dan más importancia y más milloncitos de euros –a esas comunidades– que a nosotros.
Y lo volvería a repetir, se nos está castigando.

Señor Sanmartín, mire, yo sinceramente no esperaba el apoyo del Grupo de Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís, ni de Esquerra Unida, porque ellos siempre han mantenido el mismo discurso en
materia de agua y ya se abstuvieron en la resolución que cito en mi proposición no de ley.

Pero, sinceramente, yo sí que esperaba un apoyo por parte del Partido Socialista, por parte del PSPV,
primero porque ya la apoyaron en el año 2008 –y eso está ahí en el Diario de Sesiones de estas Cortes– y, en segundo lugar, porque hoy ustedes tenían la oportunidad de demostrar que el señor Alarte no mentía cuando decía que ustedes apoyaban la política hídrica de solidaridad, la política hídrica basada en el trasvase Tajo-Segura.
Ustedes hoy tenían la posibilidad de plantar cara a Madrid y decir: «Los valencianos no queremos ser ni más, ni menos que nadie, y queremos una política de estado clara, clara.
»

Y, sinceramente, tenían hoy la oportunidad de demostrar que defienden los intereses y las necesidades
de los valencianos en materia hídrica, y que antes de socialistas eran valencianos, y no lo han hecho, señor Sanmartín.

Señor Sanmartín, usted no se atreve a bajar a Alicante y contar toda la sarta de mentiras que
ha contado aquí en esta comisión, usted no se atreve.
Me ha hablado de Castellón algo, y algo de Valencia.
No se atreve a bajar a Alicante, a esos que se están muriendo de sed, (veus) ¡a decir las barbaridades que está usted diciendo!
(Veus)

El senyor president:

Por favor.

La senyora Marcos Puig:

No se está usted…, no se atreve… (Remors)

El senyor president:

Perdone, perdone, señora diputada, perdone un segundo.

Por favor, mantengamos… (Algú diu: Per favor, estan morint-se de set en tota Alacant, i nosaltres aquí?
) Por favor, ese será su criterio.
Por ejemplo, el de este presidente, si es posible…, no es que estemos muriéndonos, (veus) nuestros campos están secos.
Pero usted no tiene la palabra ahora mismo.
Respete a esta presidencia
y respete a su compañera en el turno de palabra.
Gracias…, como buena alicantina.

La senyora Marcos Puig:

No se atreve usted, señor Sanmartín, con el permiso de la señora Mollà, no se atreve usted, señor Sanmartín, a bajar y decirles a los regantes de Alicante que aquí no se reutiliza el agua.
No se atreve usted, señor Sanmartín, porque no tiene argumentos, porque está negro sobre blanco, y usted lo sabe perfectísimamente.

Y, ¡claro que sí!
¡Claro que echo en falta una política de agua de estado!
¡Claro que sí, señor Sanmartín!
Y usted también, y su presidente o secretario general del PSPV, también, señor Sanmartín.
Ustedes, señoría, en materia de agua, lealtad institucional no han tenido ninguna, ¡ninguna!
Porque les vuelvo a recordar lo que ha pasado esta semana en el
Congreso de los Diputados, y el papelón que tiene su señoría aquí en esta cámara y todos los socialistas valencianos en la Comunidad Valenciana en materia
de agua.

Mire, señor Sanmartín, hay una realidad, y esto no me lo podrá usted discutir.
Había un consenso, había un Plan hidrológico nacional en España, todo el mundo estaba de acuerdo.
Llegó el señor Rodríguez Zapatero a la Moncloa y derogó parte de ese Plan hidrológico nacional, ¡y creó el problema!
, creó el problema, derogó el trasvase del Ebro para la Comunidad Valenciana, y creó el problema y la tensión, y prueba de ello es lo que está pasando con el Estatuto de Castilla-La Mancha.

El señor Barreda sólo quería reformar un estatuto para blindar un río.
Y lo ha demostrado, lo ha demostrado, porque lo ha devuelto.
Sólo quería reformar el estatuto para blindar un río, para insolidaridad hídrica.
Nosotros reformamos el Estatuto de autonomía con el consenso del principal partido de la oposición –con ustedes, con el Partido Socialista– e hicimos un estatuto que hablaba de derechos sociales, que hablaba de agua de
donde sobra a donde falta y que hablaba de muchísimas cosas más.
No hablaba de negar el pan y la sal a otras comunidades autónomas.

Ahí, ahí, se les ha destapado a ustedes la careta.
Y se les ha destapado a ustedes la
careta cuando su diputada socialista en el Congreso de los Diputados vota a
favor de esa reserva hídrica.
¡Menudo papelón!
¡Pobre señor Alarte!
, aquél que se cobijaba tras la pancarta de «Sí al Tajo-Segura».
Bueno, ya veremos qué pasa con el Xúquer-Vinalopó y con el trasvase del Ebro, pero sí al Tajo-Segura.
Menudo papelón, señorías

Yo sinceramente…, han demostrado ustedes, ustedes y su diputada socialista que antes que
valencianos son socialistas, todo por el sillón, «no sea cosa que a Leire Pajín se le ocurra castigarme y no volver a ponerme en las listas.
Voy a votar a
favor de una reserva hídrica, señorías.
»

Sinceramente, yo, señor Sanmartín, creía que hoy tenían una oportunidad de oro para decir que ustedes estaban del lado de los
valencianos, que ustedes, cuando hace falta y cuando realmente es importante,
pueden plantarle cara a Madrid y decir: «Por favor, apoyen ustedes a los valencianos.
» Y no lo han hecho, señor Sanmartín, no lo han hecho.

Y, sinceramente, yo le vuelvo a repetir, nosotros aquí en la Comunidad Valenciana reutilizamos la mitad de lo que se reutiliza en el
resto de España.

Yo le estaba hablando de las inversiones, concretamente del Plan de calidad
nacional de aguas, no le estaba hablando de otra cosa.
Pero es que, además, señor Sanmartín, le voy a decir otra cosa, yo he estado haciendo sumas y he estado mirando…, a mí nadie me pasa los papeles, señor Sanmartín, esta diputada tiene criterio y se ha preparado muy bien esta propuesta, y
quería darle a usted la oportunidad de plantarle cara al señor Zapatero y decirle que los socialistas valencianos están con la Comunidad Valenciana y están con el agua para la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Veo que hay ambiente en la sala.

Turno de réplica…, para el turno de réplica tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que per una qüestió de pragmatisme, per al que hem de traure ací la veritat és que no sé si valdria la pena contestar.
Però es diuen tantes coses que, al final, no sé.
.
.
(Remors)

A vore, menys mal que al final se n'ha tornat a recordar del que estàvem parlant, «plan nacional de calidad de las aguas, saneamiento y depuración.
.
.
» No sé, li ho dic en castellà per a vore si aixina ens entenem més.
Perquè és que ha parlat absolutament de tot, menys d'això, perquè és que, en realitat, això no els interessa!
L'aigua no els interessa!
La solució dels problemes de l'aigua no els interessa!
, perquè tenen un filó demostrat per a obrir un front de tants amb el govern de Madrid.
Perquè, clar, ací es tracta de crear cortines de fum, és a dir, que la gent no s'adone de com de mal ho fem, i totes les coses que hi han mal a vore si li podem
penjar el mort a un altre.

Anem a vore, jo no puc.
.
.
, sé que hauria de prendre-m'ho aixina en pla de dir, bé, total.
.
.
però es que no puc, vullc dir, no puc sentir que seguisquen dient coses d'això de tirar hectòmetres d'aigua al mar, (veus) no puc sentir-ho això!
No puc sentir això perquè no es tira res al mar.
L'aigua va des d'on naix fins al mar.
I això és el que passa.
Això no és tirar absolutament res a ningun lloc.

Els rius són com són i, de fet, ja estan massa manipulats, massa antropitzats, i estem carregant-se'ls poc a poc.
I això és un risc de conseqüències incalculables, i vostés sembla que això no ho tenen mai en compte, perquè només estan pensant.
.
.
, se'ls posa en els ulls el signe del dòlar eixe, xin-xin-xin, o del euro, perquè només pensen de quina manera li poden traure rendibilitat a la cosa, en compte d'estar pendents de quins són els problemes que té el cicle hídric, com va a evolucionar i com podrem en el futur adaptar-se als canvis que
estan produint-se i que en la major part dels casos estem produint nosaltres.

Ja sé que açò és parlar foradat, perquè vostés no van a fer-me cas en estes coses, ni en açò ni en res, ja pot vindre ací el teòric que vullguen perquè no hi ha més sord que el que no vol sentir.
I vostés, per descomptat, quan parlen d'estes coses no volen sentir això.

Quan es parla de dur aigua d'on falta fins on sobra, primer caldrà definir què és el que falta i què és el que sobra, i per què falta el que falta i si realment sobra alguna cosa.
Perquè ací el problema no és que falte aigua.
Ací sempre hem tingut suficient aigua, mai ens ha faltat aigua fins que algú va decidir que ací calia canviar el model de creiximent, i fer un model de creiximent que el que
servira és per a fer urbanitzacions, per a crear noves extensions de reg, moltes vegades
inclús de forma il·legal, i seguir incrementant de forma especial i exponencial la demanda.
Perquè ací l'aigua no falta per a l'aigua de beure, no falta aigua per a beure, falta aigua per a altres usos i eixa
aigua que falta per a altres usos no està creada pels 5 milions d'habitants ni per res d'això, sinó pel tipus de model de creixement que hem fet.
I hem de ser conscients que els
recursos són limitats, i si no som conscients d'això, bé, no sé si hui tindrem èxit en les polítiques que ens marquem, el que és segur, el que és segur, és que estem deixant un desert per als nostres fills i els nostres néts.
I això no serà responsabilitat de tots, eh?
Tinguen-ho vostés ben clar, de tots, això, no serà responsabilitat, hi haurà qui tindrà més responsabilitat que altres, i els que han estat governant en tindran més que altres.

I allò del consens del Pla hidrològic nacional ja, doncs no sé, vostés no sé què entenen per consens, perquè quan els aragonesos i els catalans, des de primer hora, van dir que això no ho volien, doncs, jo no sé si això és un consens, serà el consens de mi conmigo, val!
No, a voltes no, perquè a voltes també pense i em contradic per avançar, vostés supose que eixe procés no arriben a fer-lo.
Un acorda i es consensua amb ell mateixa perquè clar, l'aigua de l'Ebre per a mosatros, eixe és el consens i quan els catalans i els aragonesos diuen que no volen, vostés seguixen dient que el Pla hidrològic nacional era una bassa d'oli perquè tot el món estava d'acord.
Aleshores, si tot el món estava d'acord per què va passar el que va passar?
Perquè tot el món no estava d'acord.
Perquè les conques cedents no estaven d'acord, no estaven d'acord i, per tant, no hi havia consens.
I el que és més greu és que qualsevol política que es base en els transvasaments d'aigües és, per definició, una política conflictiva, que va a crear conflictes permanentment, i si d'això no volen adonar-se'n, no sé, és que són cecs, i a més, en un context de reducció progressiva de l'aigua disponible.
Va a ser una política conflictiva de forma permanent perquè els llocs d'on se'n va l'aigua no volen soltar-la, i és natural que siga així, i és natural que siga així.

I per tant, el que s'ha de fer, insistisc, és canviar radicalment la política de gestió d'aigües.
I acabe amb la mateixa cosa que deia abans: qualitat de les aigües.
Vostés tenen responsabilitats legals per a començar a adaptar la Directiva marc de l'aigua al nostre país.
Comencen a fer-ho i aleshores començarem a parlar de si podem reclamar més o menys diners.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Torró Gil:

Insistisc, el pla nacional són cinc capítols, no un només, que és el que vostés es basen.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra doña Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Si ja en la primera intervenció em cridava l'atenció la terminologia que s'emprava a l'hora de fer l'argumentari sobre aquesta proposició no de llei, i al final el mínim, la reducció que se feia era, bé, i el premio que nos toca?
 Y el premio?
Que és el que al final aquí, doncs no, allò del dòlar, de l'euro, al final és el premio, perquè era literal, vostés el que volien era el premio literal, la pesseteta, l'euro, el dòlar o el que fera falta.

Si ja això m'ha semblat, bé, trair a tot l'esperit que puga haver en esta proposició no de llei, que vostés diguen, amb eixa seriositat que se suposa que estan dient-ho, que és que en Alacant estan morint-se de set, «los alicantinos se están muriéndo de sed».
Bé, jo supose que era una manera de parlar, però una.
.
.
(Veus) Sí, sí, sí, però és que una manera de parlar.
.
.
jo, m'agradaria, no sé hi ara hauria de cridar l'atenció?

El senyor president:

Sí, la suya para que siga.

La senyora Mollà Herrera:

Perdó?

El senyor president:

Para que siga en la exposición, por favor.

La senyora Mollà Herrera:

Ah!
, bé, jo creia que era per a cridar l'atenció també als membres del Partit Popular.
.
.

El senyor president:

¿Está llamando usted la atención a la presidencia?

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
amb la imparcialitat que la presidència sol tindre.

Gràcies, senyor president.

Continue amb la meua exposició.
Doncs, eixa seriositat d'argumentar que «los alicantinos nos estamos muriendo de sed», quan vostés, el que va lligat amb això és que manca aigua de boca i això és mentida, és mentida.
I eixes mentides no se poden dir així i amb eixa llibertat i damunt donant-li un sentit seriós al que se diu.

Quina vergonya, quina vergonya, que tota la gent de les comarques del sud
estiguen escoltant eixes coses.
Sincerament, quina vergonya, perquè els que veritablement, en tot cas, necessitarien una bona política de recursos hídrics a esta comunitat saben de sobra que no és justament perquè perille l'aigua de boca, és perquè vostés, eixa aigua que estan reclamant i eixa aigua per la que estan muntant tot açò no és tampoc ni per a l'aigua de boca, no és ni per a l'aigua de boca –com ja se comentava.

A mi em sembla ridícul, sincerament.
I em sembla més ridícul quan aquí per exemple, vostés, són incapaços de respondre una pregunta claríssima que jo els he fet.
Per què, per què estos grans esforços?
Perquè haurien de, esta part de la societat –perquè també representem a la societat valenciana–, eixos cinco millones de valencianos y valencianas no val només per al seu discurset, en estos cinco millones de valencianos y valencianas també hi ha gent del Partit Socialista, de Compromís, d'Esquerra Unida.
.
.
Sí senyor, i vostés governen, se suposa, que per als cinco millones de valencianos y valencianas, o no?

Doncs, per què està part de la societat tindria de confiar en els seus grans esforços en lo excelente de sus políticas, en què sigam el territori més eficient de la gestió?
Per què deurien confiar en tot açò si després no expliquen clarament el perquè de la reducció, any rere any, dels pressupostos que gestionen la nostra aigua de la nostra
comunitat?
Vosté són més castellano-manchegos que valencianos?
Perquè sembla que se preocupen més per l'aigua de los castellano-manchegos que de la valenciana.
(Veus) Veritat que és absurd?
No?
Perquè els nostres pressupostos anem reduint-los.
.
.
(Veus) No, l'aigua no és de ningú, (algú diu: «De todos, de todos.
») no és de ningú, de ningú, de ningú, de todos, no, de ningú.

El senyor president:

Por favor, dejemos terminar a la.
.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

No tenim dret sobre res, no tenim dret sobre res, sobre l'aigua no tenim dret, ningú.
Però vostés estan, dia rere dia, parlant de l'aigua que tenen les conques castellanomanxegues, i les d'ací, omissió, i no diuen per què reduïxen totes les partides de gestió d'aigua, expliquen-ho, expliquen-ho, quins són estos grans esforços.
Els grans esforços també són de dinerito, estos de dòlar i tal, estos no se saben.
Eixes xifres no se les portava hui estudiades vosté.
És vergonyós perquè al final ha agafat vosté que si tal, que si l'Estatut, que.
.
.
Com si, sincerament, com si vostés no hagueren estat amb María Dolores de Cospedal fent un discurs contradictori amb el que deia el president
de la comunitat, per l'amor de Déu!
És que és absurd.

I després ja el que és més absurd, diu: «És que ha arribat Zapatero i se carregà el Plan hidrológico nacional.
» Bé la mateixa legitimitat que tenen vostés per a dir que fan el que volen amb la nostra aigua, aquell senyor, quan guanyà les eleccions, se suposa que és que la gent el va recolzar per a carregar-se el seu pla hidrològic.

Qui estava equivocat aleshores?
Això es reduir les coses a l'absurd, això és reduir les coses a l'absurd.
I com jo no me crec eixe discurs, doncs vaig a intentar no fer-lo, anem
a intentar no fer-lo i superar.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
estos complexos d'inferioritat.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra el señor Adolfo Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies.

Gràcies, president.

A vore, si algun problema té el Partit Popular aquí a la Comunitat Valenciana en el tema de l'aigua, és que vostés utilitzen de forma exclusiva l'aigua en benefici partidista.
A vostés els interessa un pepino el tema de l'aigua.
El que els interessa és utilitzar l'aigua per arremetre contra el govern central.
Home, i tant, i tant.

Perquè si a vostés.
.
.
(Veus) Perdone, a vore, jo demano, demano a la presidència perquè si no, no puc.
.
.

El senyor president:

Escuche usted al señor Adolfo Sanmartín, por favor, y aprenderá algo más de agua aparte de lo que está diciendo.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Si els interessaria.
.
.
(La senyora Mollà diu: «Això és una valoració que vosté fa com a president de la mesa?
)

El senyor president:

Esa es la valoración que le he intentado hacer antes.
Escúchelo porque igual que la está escuchando a usted.
.
.
(la senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat), porque será bueno escuchar todas las opiniones, porque normalmente de la variedad en el
debate se enriquecerá el mismo.

¿Me ha escuchado, señora?
Bueno, pues nada, siga usted.
Es su actitud.
.
.
La primera vez que le (inintel·ligible) .
.
.
llamarle la atención.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Si realment els importaria l'aigua com diuen que els importa, el primer que hagueren fet és complir un compromís electoral com és la creació de l'Agència Valenciana de l'Aigua que, a més a més.
.
.
Sí, sí, per vostés.
.
.
Que a més a més ho recull el propi Estatut.
El problema és que vostés han renunciat a portar o a tindre les competències de les nostres conques intercomunitàries.
Però, per què han renunciat, han claudicat, com a valencians a tindre estes competències?
Per una raó molt senzilla, perquè no les volen tindre, perquè si les tingueren s'haurien de retratar en moltes de les animalades que estan dient avui aquí i en altres llocs.
Segona qüestió.

Tercera qüestió.
Bé, aquí m'ha parlat d'un totum revolutum.
Alacant.
.
.
Perdone, la major part de les inversions de la societat estatal d'aigua, en este cas de SEIASA, s'han fet en un 82,22% a la província d'Alacant, en el tema de depuració d'aigües residuals s'ha fet a la província d'Alacant.
Que me va dient, que jo li parlo de Castelló?
Si no li he dit res de Castelló!

Encara més, si vol, el que no és culpa meua és que vostés invertisquen el que invertisquen aquí en la Comunitat Valenciana perquè estes dades estan on estan i està en el pressupost i se registren i, per tant, no hi ha possibilitat a la
interpretació.

Mire, si vol parlem del Xúquer-Vinalopó, parlem del Tajo-Segura o parlem de l'Ebre, per favor!
Però ja està bé.
Com és possible que vosté diga ací que els socialistes hem canviat de postura en el Tajo-Segura?
Li vaig dir
clarament l'altre dia en el ple: els socialistes tenim rotundament clar, i ho hem demostrat
que no ha canviat de postura el Partit Socialista d'aquí de la Comunitat Valenciana, ni mai acceptarem cap reserva estratègica de cabal, ni mai acceptaren cap data de caducitat que atempte contra els
interessos dels valencians.
Si algú vol establir reserves que vaja als plans hidrològic de conca i no als estatuts d'autonomia.
Esta és la postura, esta és la postura que ha tingut el Partit Socialista del País Valencià i el seu secretari general al front, abans i després.

Segona, Xúquer-Vinalopó, com s'atrevix vosté a parlar del Xúquer-Vinalopó si ha passat el que els ha passat?
Si a vostés els han desautoritzat quaranta mil vegades.
L'Audiència Nacional ha dit clarament que el canvi que es va produir a l'hora d'agafar l'aigua assut de la Marquesa tal.
.
.
No tenien raó, vosté no tenien cap raó però, a més, ha desautoritzat des d'un punt de vista mediambiental, social, la proposta que vostés varen afavorir, inclús econòmicament, a través d'una associació de regants.

Per tant, en el tema del Xúquer-Vinalopó el que haurien de fer, si realment els interessa l'aigua, és pagar el que no paguen perquè mentre el govern central ha pagat les conduccions principals, la part que han
de pagar vostés, que és des de l'envasament de San Diego-Villena fins a les explotacions agràries, no han pagat ni el 25%.
Això és el que deurien fer si realment volen portar aigua a Alacant, cosa que no ho
han demostrat.
I si passem al Pla hidrològic nacional, doncs perdone, el Pla hidrològic nacional era un pla nacional de transvasaments que no ponderava cap tipus d'opció, ni era viable des d'un punt de vista social –perquè no era acceptat per la conca cedent– ni des d'un punt vista econòmic –perquè no tenia subvenció de la Unió Europea–, però tampoc des d'un punt de vista mediambiental –perquè vulnerava tota una sèrie de directives europees.

En definitiva, i finalitzo, estos 25 segons.
Si realment vostés volen utilitzar l'aigua, parlen seriosament.
El que no han de fer és, con fan sempre, utilitzar l'aigua com excusa per arremetre contra un govern central que ha demostrat,
perfectament, que mentre vostés estaven invertien el que invertien i mentre nosaltres hem estat hem invertit
el que hem invertit.
I d'estes xifres vosté no n'ha desmentit ni una, i no n'ha desmentit cap perquè sap que són rotundament falses.

Per tant, jo el que li demano és que per favor siga més lleial, des d`un punt de vista institucional, en temes que afecten a tots els
valencians.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Marcos Puig:

Señor presidente, perdone.

Simplemente decir que Juana Serna es una señora socialista y alicantina de la Comunidad Valenciana.

El senyor president:

Eso lo sabemos todos los que nos dedicamos a esto.

Muchas gracias, señora Verónica.

Vamos a votar el punto del orden del día.
(S'interromp la gravació)

La senyora Marcos Puig:

Señor presidente, con la enmienda del Partido Popular.

Gracias.
(S'interromp la gravació)

El senyor president:

Muchas gracias.

El punto quinto del orden del día se aplaza, con lo cual se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 55 minuts)