Educaci%C3%B3%2020240506HTML.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 6 de maig de 2024.
Comença la reunió a les 10 hores i 8 minuts.
Presideix la diputada senyora Candela Anglés Querol.
Reunió número 6.

La senyora presidenta:

Bon dia.

Comencem la Comissió d'Educació i Cultura.

Començarem amb la secretària passant…, a vore si hi ha quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

Passarem al primer punt de l'ordre del dia, que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si algú té alguna cosa a dir; si no, l'aprovarem per assentiment.
L'aprovem?
Val.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei per la qual es regula la llibertat educativa, presentada pels grups parlamentaris Popular i Vox Cortes Valencianas (RE número 14.
829, BOCV número 52)

La senyora presidenta:

Passem al segon punt de l'ordre del dia, que són les compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei per la qual es regula la llibertat educativa, presentada pels grups parlamentaris Popular i Vox Cortes Valencianes, registre d'entrada número 14.
829, bolletí número 52.

Compareixença del senyor Rafael Araujo Montahud, representant de la Confederació de Pares d'Alumnes de la CV (Concapa CV)

La senyora presidenta:

Començarem amb la compareixença del senyor Rafael Araujo Montahud, representant de la Confederació de Pares d'Alumnes de la Comunitat Valenciana, Concapa Comunitat Valenciana.
S'assentarà aquí a la meua dreta.
No està?
(Se sent una veu que diu: «Està fora») Ah!
Està fora.
Val.

Recordar el modus amb què operarem.
Com ja sabeu, seran cinc minuts del compareixent, tres minuts per grup de menor a major i tancarà el compareixent amb uns altres cinc minuts.
I recordar també que, com és una comissió de compareixences, els diputats no se podran interpel·lar entre ells.

Cuando quiera.

El senyor Araujo Montahud:

Gracias, presidenta.

Buenos días, señorías, y muchas gracias por aceptar la comparecencia de Concapa que representa a las familias de 250.
000 alumnos de la enseñanza concertada en la Comunidad Valenciana.

Decía don Pedro Álvarez de Miranda que, igual que los ciudadanos son depositarios de soberanía política, los hablantes lo son de la soberanía lingüística.
Y que la lengua no es el territorio de la imposición; es el territorio de la libertad.

Esta última frase refleja muy bien la transición del modelo lingüístico de la Comunidad Valenciana en último año.
Hemos pasado de la imposición de la ley del plurilingüismo a la ley de libertad educativa.
Hemos pasado de imponer el valenciano a proponer y promover el valenciano.

Inexplicablemente hay alguna confederación de padres que rechazan el poder decidir cuando la Administración se lo permite, pero después protestan lo que se legisla exigiendo poder decidir.

Ante esto, uno cabe preguntarse: ¿qué intereses hay detrás de todo esto?
Porque lo cierto es que el hecho que los padres puedan decidir la lengua base les reconoce como los primeros y únicos responsables de la educación de sus hijos, respetando así la patria potestad como la máxima garantía de velar por el interés superior del menor que la Administración anterior se apropió y usó como arma de imposición.

Señorías, esta ley de libertad educativa garantiza la igualdad y la equidad entre ambas lenguas, ya que la diferencia entre ellas solo puede llegar al máximo de un 20Â %; respeta la autonomía pedagógica y organizativa de los centros; cumple con las atribuciones de los consejos escolares, al igual que fomenta y promueve el nivel de adquisición de conocimientos y competencias lingüísticas durante la enseñanza básica.

Miren, señorías, hay un principio pedagógico básico e indiscutible común en todas las etapas, y que no es otro que para que el alumno aprenda debe entender al profesor que le enseña, y por eso es imprescindible la libre elección de lengua, sea cual sea.

Por eso les pido que me respondan a cinco preguntas que creo que recogen la esencia de esta ley.
¿Están ustedes de acuerdo en que se favorezca la integración y la superación del alumno con necesidades específicas de apoyo educativo a los que la ley garantiza el uso de su lengua materna en su totalidad?

¿Están ustedes de acuerdo en que los alumnos migrantes pasen de tener de uno a tres años para incorporarse al sistema educativo y así garantizar una mayor integración y mejor adaptación?

¿Están ustedes de acuerdo a que los alumnos puedan elegir la lengua en que serán evaluados para así garantizar una evaluación más justa y un mayor rendimiento educativo?

¿Están ustedes de acuerdo que se garantice el derecho a que los libros de textos y los materiales curriculares sean redactados y elaborados en la lengua base elegida por las familias?

¿Están ustedes de acuerdo a que conforme se vaya alcanzando las competencias en las diferentes etapas se reciba un reconocimiento académico que estimule y reconozca el esfuerzo, el trabajo y la dedicación por aprender el valenciano?

Si han respondido que sí a estas preguntas, están ustedes de acuerdo con la ley de libertad educativa.
Una ley que solo necesita dos cosas para ser analizada con rigor.

La primera, creer en la libertad de elección alejados de posiciones ideológicas, sectarias o impositivas, vengan del extremo que vengan, ya sea al más puro estilo del Botánico o de esos amigos de Vox de cuyo nombre prefiero no acordarme que presentan ILP reclamando cosas que saben que nuestra legislación vigente no permite y que encima les califican como estafadores lingüísticos.
Señores de Vox, con estos amigos no les hacen falta enemigos.

Y la segunda, disponer del suficiente sentido común para poner en el centro del debate a los verdaderos protagonistas, que no son otros que nuestros hijos.

Por eso, para terminar, no me queda más que felicitar al Partido Popular y a doña Julia Llopis, de Vox, por traer la cordura y el sentido común a la educación valenciana, y al resto de fuerzas políticas, animarlos a trabajar por y para la educación sin condicionamientos ideológicos que nada aporten.

Tienen todas ustedes la obligación de buscar soluciones a los verdaderos problemas de nuestros hijos, como lo son los problemas de salud mental, el abandono escolar, el fracaso escolar, el suicidio escolar, las adicciones en alcohol, juego, drogas, pornografía, el acoso, el ciberacoso, la violencia de todo tipo, ya sean entre los alumnos, con familiares o con profesores.
¿Les parece poco?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Ara començarem amb el torn dels grups polítics.
Començarà Vox amb un temps de tres minuts.
Quan vullga.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Señor Araujo, muchísimas gracias por su participación e intervención aquí.
Creo que ha sido muy enriquecedora, transparente y clara.
Sobre todo porque es un manifiesto de que ustedes defienden el interés del menor ante todo dejando la política a un lado, y nunca debería estar presente en la educación y, sobre todo, porque de ello depende el futuro de nuestros hijos.

Quiero darle las gracias aquí en público por la gran labor y trabajo que vienen desarrollando día a día para que las asociaciones de padres y madres estén representadas en todos los ámbitos y estamentos a nivel educativo.
Hablamos de estamentos locales, provinciales, autonómica, nacional.

No es una tarea fácil mantener a las asociaciones de padres y madres, encontrar personas que de manera altruista se pongan a disposición y al frente de las asociaciones para velar por los derechos de sus hijos, tanto en centros escolares como la propia Administración.

Les animo a seguir trabajando, porque los frutos nunca se ven a corto plazo, pero hoy aquí después de ocho largos e intensos años de trabajo, de manifestaciones, de demandas judiciales que se han ganado en los tribunales al estar sometidos luego posteriormente también a una ley sectaria de plurilingüismo, hoy aquí ha cambiado el panorama, y recuerdo las intervenciones que tuvieron también en la anterior legislatura cuando llegó aquella ley de plurilingüismo, la 4/2018, que no tenía que haber visto la luz.

Es importante que den voz a las familias que representan y que se les oiga y escuche -que son dos cosas diferentes, oír y escuchar- en esta comisión y en este Consell que sí que les hemos escuchado y les seguiremos escuchando.

Es obvio que nadie puede estar en contra de una ley de libertad educativa donde impera la libertad, como ha nombrado, porque estamos en un derecho…, en un estado democrático, creo yo.
No sabemos si el día de mañana gobiernan otros y no estaremos ya en un estado democrático.

Ha hablado de una ley de libertad, efectivamente, que va a garantizar la libre elección de las familias.
Qué mejor manera que los padres sepan qué es lo mejor para sus hijos y puedan elegir el modelo educativo, la lengua que quieren o cualquier otra cuestión, como también puede ser una jornada continua, que para ello sí que se les pidió su voz y su participación, además de garantizar al alumno en qué lengua quiere examinarse.
Algo muy importante porque de lo que se trata es de evaluar los conocimientos en las materias.
Va a proteger también el derecho de que los libros de texto y materiales curriculares en las áreas sean redactados y elaborados en la lengua que han elegido, la lengua base.
Y va a permitir también que adquieran competencias, porque, como bien ha dicho, hay un 20Â % en el que no va a haber una diferenciación, y yo creo que esta ley no discrimina ni una lengua ni otra, sino que da libertad y promociona la lengua que no sea la lengua base.

Porque si se hubiera querido promocionar o excluir a una lengua u otra, se hubieran hecho itinerarios distintos.
Y aquí se ha intentado por todas que prevalezca la libertad y la promoción de la lengua cooficial, aunque no sea la base elegida.

Una ley en que van a compartir las lenguas cooficiales los porcentajes sin discriminación, incluso promocionándolo en las zonas que estén exentas y, por lo tanto, si hablamos de una ley inclusiva que no excluye a los niños de educación especial con su lengua materna.
Y una ley que cumple con la normativa vigente de la LOMLOE y de la ley del uso y enseñanza del valenciano.

Muchísimas gracias por la participación y por el apoyo que nos presta.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Julia.

Ara té el torn Compromís.

Quan vullga, Gerard.

El senyor Fullana Martínez:

Moltes gràcies.

No porte un text escrit.
He intentat escoltar-lo, anotar-me un poc el que el que ha dit i, per tant, intentar respondre-li al contingut de la seua exposició.

En primer lloc, sí que vull mostrar-li el meu recolzament com una entitat representant dels pares i mares, però sobretot en referència a la lluita que estem tenint per les retallades en l'educació pública, en infraestructures educatives, en professorat, en adjudicacions…

Crec que les associacions de pares i mares tenen ací una lluita importantíssima per a defensar l'escola pública i per a defensar sobretot els recursos de l'escola pública que estan veient-se retallats de forma alarmant, un 40Â % en infraestructures educatives.
Per tant, el meu recolzament a totes les entitats de pares i mares i la seua lluita en defensa de l'escola pública.

Ha parlat vosté d'igualtat i d'equitat, eh?
M'ho he anotat ací.
Clar, jo la pregunta que vull que em responga… Jo soc periodista, però també soc professor.
He estat treballant en l'escola pública.
Clar, la reflexió, que també és una pregunta, i és com pensa vosté que dues llengües que no tenen ni igualtat ni equitat en la societat, si els donem un mateix tractament en l'escola, ¿com pot donar com a resultat el mateix coneixement?
Si no creu vosté que la llengua que té menys presència social ha de tindre un percentatge major per a aconseguir el mateix coneixement.
Val?
Eixa és la primera reflexió que li vull traslladar.

Després, crec que és important que partim d'espais comuns, i jo crec que els objectius són un bon espai comú.
A vosté li he sentit parlar molt de, més de conceptes polítics que de pedagògics en la seua intervenció, sí, jo no l'he sentit parlar de la metodologia per a aprendre llengües, li he sentit parlar més de qüestions més polititzades, diríem, no?
Aleshores, jo li pregunte si coincidim en els objectius que l'objectiu és que els xiquets i les xiquetes dominen d'igual forma el valencià i el castellà i tinguen una competència suficient en anglés.
Com a mínim, si compartim eixe objectiu.

I, per tant, què pensa vosté que en tota la llei educativa, en les trenta i escaig pàgines, no hi haja ni una paraula sobre metodologia, ni una paraula sobre pedagogia, ni una paraula que haja de vore amb l'educació.

I, en definitiva, també li vull llançar una reflexió.
L'última volta que va governar el Partit Popular vam fer un estudi de l'Ivaque, de l'Institut Valencià de Qualitat Educativa, on deia que els alumnes, l'alumnat que rep l'ensenyament en valencià té més domini del valencià, pero també té més domini de castellà, i també té més domini de l'anglés.
¿Creu vosté que contradient els resultats de l'avaluació que s'ha fet científica podem aconseguir millors resultats?

I, després, vosté ha dit que «para aprender una lengua hay que entender al profesor».
¿Entén vosté que no es pot aprendre una llengua que no es conega prèviament?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

Ara, és el torn del Partit Socialista.

Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia, senyor Rafael Araujo.

En primer lloc, agrair la seua presència en aquesta tramitació de la proposició de llei perversament anomenada «llibertat educativa», i posar en valor les seues aportacions perquè escoltar a tota la comunitat educativa és fonamental per legislar en matèria educativa.

Som conscients que l'objectiu de la llei arraconarà de les aules el valencià, la nostra llengua.
Per això, volem recordar que la Llei d'ús i ensenyament del valencià i l'Estatut d'autonomia estableixen que les administracions han d'assegurar que els valencians i valencianes han de conéixer les dues llengües.
A partir d'ahí, hem de tindre en compte que la legislació deixa clar que s'ha de donar les mateixes oportunitats a valencians i valencianes.
I amb aquesta llei això no s'aconseguirà, perquè és evident que a les zones de parla castellana no podran aconseguir la competència adient en les dos llengües oficials, perquè, vull reiterar, són les dos llengües oficials.

També m'agradaria recordar que la facultat dels progenitors per decidir pedagògicament no està inclosa en la Constitució, i volem insistir que són els consells escolars, on estan representades les famílies, on s'aprove el projecte lingüístic de centre, amb dos terços de la majoria del consell; per tant, la llibertat de les famílies està present en el consell escolar.
I quan s'aprova un projecte lingüístic de centre és perquè té tot el suport de tota la comunitat educativa que està representada en el consell escolar.

També és veritat, com deia el company, Gerard Fullana, que vosté ha expressat en un moment determinat que no es podrà aprendre les matèries si es desconeix, però és que quan comences a impartir una matèria la desconeixen siga un idioma… una matèria com matemàtiques, música, o la que vosté me vullga ficar com exemple.
Per tant, es comença en el desconeixement, per això els docents donem el pas per a l'aprenentatge.

I ja, per acabar, en funció de les paraules que ens ha traslladat avui el senyor Rafael Araujo, vull tres preguntes, si per favor me les podria respondre.

Com a representant de la Concapa, m'agradaria que ens donara resposta si en el moment anterior al govern de Ximo Puig, és a dir, abans de 2015, quan estaven en vigor les línies, si els centres que vosté representa tenien línies en valencià.

En segon lloc, si vosté creu que pedagògicament té rigor científic que siguen les famílies les que han d'elegir la llengua vehicular.

I, finalment, si els agradaria decidir també la vertebració en llengües estrangeres, i si li pareix interessant que es puga vehicular alguna matèria més a part de la llengua estrangera, en anglés… Història, Música, Educació Física.

I, per acabar, m'agradaria citar-li una frase d'un filòsof txec que expressava que quants més idiomes saps, més humà eres.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

Ara és el torn Partit Popular.

Quan vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Buenos días, señor Araujo, gracias por su participación en esta comisión.

Yo quería aprovechar también este momento para darle las gracias a su confederación por el trabajo incansable en estos últimos ocho años, por la defensa incansable que han hecho de la libertad en general, pero por la defensa de los derechos lingüísticos de las familias en particular.
De verdad le quería dar las gracias por la valentía que han tenido porque sé que en algunos momentos no lo han tenido fácil.
Así que le quería dar las gracias públicamente a usted y a todos los miembros de su confederación.

También le quería dar las gracias por no darnos una clase magistral de pedagogía y centrarse en hablarnos de las inquietudes de las familias.
Desde luego, el Partido Popular ha pedido su comparecencia para escucharle hablar de lo que le preocupa a las familias a nivel lingüístico, no para que nos dé aspectos teóricos y científicos de pedagogía, que para eso vamos a escuchar esta mañana a otros comparecientes.

A ese respecto, a mí me gustaría preguntarle sobre algunas cuestiones referentes a las familias.

Miren, hay muchas entidades que están diciendo que no hace falta que las familias voten de forma individual, puesto que ya están representadas en los consejos escolares.
Teniendo en cuenta que en los consejos escolares están representados el director, el jefe de estudios, el representante del ayuntamiento, profesores, el miembro de administración y servicios, el secretario, claro, los miembros del AMPA quedan muy diluidos; además, otro dato, por desgracia solamente votan en las elecciones a consejos escolares el 14Â % de las familias.
¿Usted cree que esa representación de las familias es suficiente a la hora de tener en cuenta algo tan importante como la lengua?

Y otra cosa también que me parece que es fundamental, ¿cree que una familia puede estar en contra de que en una ley que se habla de aspectos lingüísticos se refuerce la lengua materna para que algo tan esencial como la lectoescritura quede afianzada y después no se tengan problemas de aprendizaje, o que se puedan dar más horas de inglés?
¿Una familia puede estar en contra de algo así?
¿O que se pueda elegir en libertad?
¿O que se den más facilidades para que el alumnado con necesidades educativas especiales, a lo largo de su desarrollo académico, pueda tener la capacidad de obtener el título sin complicaciones?
¿O que al alumnado, después de estudiar toda la etapa académica, se le den certificaciones?
¿O que se les permita elegir la lengua en los exámenes, al alumnado, con toda la ansiedad que eso le permite a la hora de estar examinándose al alumnado?
¿O que las comunicaciones sean bilingües, algo que es de sentido común?
¿A quién le puede molestar eso?
¿A qué familia, señor Araujo, le puede molestar eso?

Si una familia no defiende estos puntos, que al final son los ejes básicos de la ley, ¿qué cree usted que esas familias pueden estar defendiendo?

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ahora tiene un turno de cinco minutos el señor Rafael.

Cuando quiera.

El senyor Araujo Montahud:

Bueno, voy a intentar procurar contestar a todas las preguntas.

Vamos a ver, señor Fullana, hablar de pedagogía les corresponde a los docentes, a los expertos.
Por lo tanto, cuando se legisla, si se legisla como también tienen que dar las cosas los docentes, pues, hemos terminado, se le da el catálogo y que lo apliquen.
Y en España la iniciativa del docente debe ser respetada, a ustedes que les gusta defender tanto al profesorado, lo cual me parece bien.

Dice que la enseñanza concertada… ha dado a entender que va contra los intereses de la pública.
Esa es la diferencia entre ustedes y nosotros, a nosotros no nos molesta que ustedes estén; a ustedes no les molesta lo que hacemos nosotros, les molesta que existamos.
Y, por lo tanto, desde ese planteamiento poca defensa tiene.

Si me habla queriendo defender el plurilingüismo, ¡hombre!
, de los partidos de PSOE y Compromís lecciones sobre legislación pocas.
Ustedes crearon un decreto que hubo que tumbarlo en los tribunales porque clasificaba a las familias en base al nivel de valenciano.
Ustedes hablan de una enseñanza única, laica, y en valenciano, tres términos absolutamente excluyentes, que después se les llena la boca de hablar de integración y demás.
Yo creo que ahí hay una clara falta de coherencia.

El señor del PSOE me ha preguntado por las líneas.
Sí, claro, claro que hay colegios concertados con líneas en valenciano, mírese los datos de aquellos años.
Insiste también en la pedagogía sobre los docentes, le digo lo mismo al señor Fullana, acabarán diciéndonos qué tenemos que decir, cómo, cuándo, y en qué lugar, y eso va en contra de cualquier planteamiento democrático y libre.

Me dice vehicular más horas, claro, hable con los docentes, dediquen más horas.
En cuanto algo no les gusta a los docentes, la primera reacción ¿cuál es?
, abandonamos a nuestros alumnos, convocamos una huelga y protestamos, lo cual están en su derecho; pues que lo hagan al revés, trabajen diez horas más y preocúpense un poco más por parte de los alumnos porque, al final, siempre pagamos las familias.
Pero no voy a entrar a analizar ahora la ley de plurilingüismo.

Le voy a contar dos casos que seguro que por encima de la condición ideológica ustedes van a compartir conmigo.
Si usted tuviera un problema con un hijo, neurológico, en Baleares, y necesitara la presencia de un neurocirujano, le molestaría enormemente tener que ir de Baleares a Cataluña, o aquí, a la Comunidad Valenciana, a tener que solicitar una consulta, y eso es porque el modelo que ustedes defienden en Baleares ha supuesto la expulsión de la última neuropediatra que había allí.

Pero le voy a contar otro caso en el éxodo lingüístico que se está produciendo en el sur de la provincia de Alicante, donde masivamente las familias se están yendo a estudiar a Murcia porque no han podido conseguir la exención del valenciano.
Y les voy a hacer una propuesta.

Me gustaría escucharles alguna vez defender a las familias y al alumnado valenciano fuera de la Comunidad Valenciana.
Miren, los alumnos de la Comunidad Valenciana tienen una asignatura más a la que le dedican mucho esfuerzo, que hasta ahora no se les ha reconocido, gracias a la ley educativa se les reconocerá.
¿Cuándo ustedes van a proponer al gobierno central un coeficiente de corrección que premie ese esfuerzo sobre el resto de otras comunidades autónomas que no tienen lengua cooficial?
Esos alumnos se examinan de una asignatura más, dedican muchas horas a aprender esa lengua cooficial y, sin embargo, después, en el distrito único nacional no tienen ninguna compensación, están en una clara desventaja frente al resto, probablemente porque nunca se lo hayan podido plantear porque su interés no estaba en esas cosas.

Y por todo lo demás, pues, mire, particularmente, me habla de pedagogía.
Yo le diré que la UNESCO exige que a partir de los ocho años es cuando se puede introducir la segunda lengua, no como ustedes lo intentan a los tres años.
Y si quiere ver bibliografía, lea a Catherine L'Ecuyer, por ejemplo, que es una pedagoga experta que habla que durante las etapas iniciales lo que hay son ventanas de oportunidad, que cuanto más no es mejor, y, a lo mejor, comparando unas y otras, podemos llegar a un acuerdo; acuerdo que, con sentido común y debate, va a encontrar siempre la mano tendida de Concapa.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Rafael.

Compareixença del catedràtic honorari en didàctica de llengües de la Universitat de Ginebra (Suïssa), senyor Joaquim Dolz Mestre

La senyora presidenta:

Pasamos al segundo compareciente, que es Joaquim Dolz Mestre catedràtic honorari en didàctica de llengües de la Universitat de Ginebra, Suïssa.

El senyor catedràtic honorari en didàctica de llengües de la Universitat de Ginebra:

Bon dia, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats, moltes gràcies.
Moltes gràcies per haver-me convidat en aquesta compareixença.

Sóc un professor universitari, fa 46 anys que visc a Suïssa i tinc a un país, que no és el meu país d'origen, la càtedra de Didàctica de les Llengües.

Començaré per dir que l'educació a qualsevol país és cosa de tots.
Per suposat que les famílies han de estar consultades, però el futur de la nostra societat depén de tots i no únicament de la lliure elecció de les famílies.
Donaria l'exemple de si algun pare de família és antisistema i no vol portar els fills a l'escola, en qualsevol país seria un problema, eh?

Des del punt de vista estrictament científic, contràriament al que acabem de sentir ara fa un moment, es considera el plurilingüisme com enriquidor dels alumnes, enriquidor des del punt de vista cognitiu, des del punt de vista social, per la sociabilització, per poder entrar en diferents comunitats de parlants, i inclús -i va pel conseller d'educació, que és economista- des del punt de vista econòmic.
L'educació o l'aprenentatge precoç de diverses llengües, si es fa en bones condicions, és una riquesa enorme.
Quin és el problema?
El problema és trobar les bones condicions per a un ensenyament plurilingüe.
I la llei que he llegit amb molta atenció crec que no garanteix les bones condicions per l'aprenentatge.

Solem parlar els científics de set factors importants per al desenvolupament plurilingüe d'un infant, entre elles:

La vitalitat lingüística de les llengües ensenyades, s'ha de compensar si s'ensenya l'anglés o s'ensenya el valencià si l'input és suficientment ric per a poder-lo aprendre.

Segona cosa, les actituds, les representacions i els preconceptes que tenen sobre la llengua.
Si la pròpia llei partix de preconceptes sobre les llengües que s'han d'ensenyar anem malament, és un factor negatiu.

Però el tercer factor és el més important, i és la viabilitat del que es proposa.
Tota reforma educativa s'ha d'experimentar i s'ha de veure la viabilitat, i també com organitzar la progressió curricular dels aprenentatges en la proposta que fa la llei.
I això per a mi és molt complex.

Quart factor.
Qualsevol reforma, i jo he presidit pel Consell de la reforma educativa del cantó de Ginebra, en una ministra liberal, no d'esquerres, eh, ha d'implicar al professorat, i aquí ve una llei, un, que no s'ha experimentat, primer es legisla i després veurem el que passa.
La viabilitat és problemàtica.
Jo suggeriria que abans de legislar, que s'experimentara el que es vol proposar.
Perquè el professorat tenen moltes estratègies escolars creatives per a fer possible un ensenyament plurilingüe i la llei no preveu res actualment.

Sóc autor d'una noció que es diu Validesa didàctica, i la validesa didàctica significa si el que es proposa val o no val.
I les reformes educatives, almenys al país on jo estic vivint ara, es mesuren pels resultats, es mesuren per l'impacte en els aprenentatges.
I la llei no garanteix un impacte dels aprenentatges en les diferents llengües.
La llei no preveu una adaptació a les capacitats inicials dels alumnes i a les necessitats lingüístiques de l'alumnat, si es volen aprendre les diferents llengües, el valencià, el castellà i l'anglés, com a mínim.
La llei no pren en consideració la minorització històrica del valencià, són 300 anys de minorització històrica de la llengua.
I la llei no garantix un ensenyament equitatiu de les diferents llengües.

Però el que em preocupa més és la qüestió de la viabilitat als centres educatius que es trobaran en una situació molt difícil de gestionar.
I ho dic per l'experiència de molts anys visitant, treballant amb els professors.

L'administració no pot eludir les seues responsabilitats.
La llei que volen aprovar no aconseguirà mai una igualtat de competències per part de l'alumnat.
És, per tant, una llei irresponsablement discriminatòria.
Jo ho sé, i crec que vostés també ho saben.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Joaquim.

Comencem en el torn dels grups.
Ara té tres minuts Vox.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Señor Dolz, muchísimas gracias por su intervención.

Y, efectivamente, no es suficiente con practicar la lengua, sino la expresión oral debe convertirse en un objeto de la enseñanza.
Estoy de acuerdo en que la expresión oral debe ser el objeto primordial de la enseñanza, aparte no solo focalizarlo en lo que es el aprendizaje de la lengua, sino también en formar de manera integral a los alumnos con otros conocimientos de otras áreas, que creo que es la educación integral de cualquier alumno.

Desgraciadamente, la educación en cuanto a lengua se refiere, la metodología utilizada, pues no ha cambiado nada desde hace 40 años, porque veo que la expresión oral queda siempre relegada y en segundo lugar, cuando tenía que ser el primero.

Todos hemos estudiado en el colegio, como le digo, y hemos estado 16 años durante nuestra etapa educativa hablando en inglés o en francés, como nos daban la opción, y al final acabamos nuestra etapa sin dominarlo, sobre todo lingüísticamente.
Y es obvio que las generaciones actuales tienen un inglés mayor, cada vez más, gracias a las redes sociales y al globalismo y el multiculturalismo que tenemos también en todas las poblaciones y en España.
Incluso hasta las empresas obligan a hacer una formación en inglés, sobre todo en aquellas donde hay turismo y se preocupan para que haya un nivel, tanto de inglés, como alemán y otras lenguas.
Y, sin embargo, estamos arrinconando el inglés y muchas veces no se le da la importancia y seguimos dando esos porcentajes, que yo considero que incluso son bajos, en las leyes educativas que hemos tenido, pero tal vez es porque no tenemos las herramientas necesarias de la formación del docente para poderlo impartir en los colegios, y creo que ahí es donde está la clave de que no se cambie la metodología.

Estaba comentando, a mí hay algo que me llamaba la atención, y hay una gráfica del Observatorio del sistema universitario, y hace una comparativa sobre las notas de la EBAU de 9 o 10, y llama la atención que a la cabeza está Asturias con un 12Â %.
Sin embargo, a la cola se encuentran Baleares, con un 1,9Â %, Comunidad Valenciana con un 2Â %, hablamos de Galicia con un 2,8 y Cataluña con un 4,3.
Somos los últimos de la gráfica.
Entonces, uno se plantea qué es lo que, por qué ocurre eso en esas comunidades.
Y el punto de encuentro común que yo encuentro al final precisamente son que hay lenguas cooficiales, curiosamente.

Yo creo que, efectivamente, como bien se ha comentado anteriormente, yo discrepo en que un niño comience, y efectivamente tiene ventanas abiertas, pero con la lengua materna hay muchos estudios que indican que efectivamente los niños afianzan más lo que es su aprendizaje inicial, y luego ya hay un momento en donde están más abiertos para poder adquirir el resto de lenguas.
Y creo que en la educación focalizamos demasiado lo que es el aprendizaje de lenguas, sean cooficiales y a otras le damos menos importancia, y nos perdemos los objetivos y los rendimientos académicos, que es lo que hemos visto con la Ley de plurilingüismo 4/2018, que no hemos avanzado en cuanto a rendimientos académicos y ahí están los datos PISA.

Nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

Ara és el torn de Compromís.
Quan vullga, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Moltes gràcies.

I moltes gràcies també al professor Joaquim Dolz per l'exposició que ens ha fet.

En primer lloc, i crec que és important la seua intervenció perquè torna a anivellar una miqueta el debat.
Crec que fins ara, en el transcurs que portem de comissió, hem vist conceptes jo crec que problemàtics, com, per exemple, enfrontar el ser un pare i una mare o un representant de pares i mares de l'escola i creure en la ciència i la pedagogia.
Jo crec que u pot ser pare i mare, representar els pares i les mares i confiar amb els docents i amb els especialistes per a l'aprenentatge dels seus fills.
No són dos conceptes antagònics.

Sí que li volia contextualitzar, perquè vosté és professor a Ginebra, un poc el dia a dia de Les Corts.
Ací s'està tenint molt este problema, no?
, d'enfrontar ciència i democràcia, tenim este joc demagògic.
Ací sovint, per exemple, es nega l'existència del canvi climàtic, com es nega els informes d'especialistes educatius sobre l'aprenentatge de llengües.
D'alguna manera ens volen convéncer que si votem que 3 i 3 són 5, són 5, eh?
És una qüestió curiosa de l'enfrontament entre ciència i democràcia de la dreta valenciana.
I li ho dic perquè vosté puga contextualitzar el motiu de per què estan qüestionant les qüestions científiques o enfrontant-les amb el fet de ser pare o mare.

Sí que veiem important el que ha dit sobre que tindre dues llengües oficials el que fa és enriquir-nos, que aprendre llengües ajuda a aprendre llengües, crec que eixe és un element importantíssim.
I, de fet, en els últims resultats de PISA l'alumnat valencià està per damunt en llengües i lectura o està en la mitjana en matemàtiques, no?
, desmentir absolutament les dades sesgades que ha explicat ara la companya de Vox.

Per tant, jo valore molt positivament que vosté haja anivellat i casat el que és formar part de la comunitat educativa i alhora creure en la ciència i creure en els especialistes.

I sí que en la segona intervenció m'agradaria que també parlara, especificarà, les conseqüències que pot portar a un model educatiu que està allunyat, allunyat dels professionals, allunyat dels estudis, allunyat de les universitats, què podria ocasionar seguir endavant amb este projecte.

I també que ens parlara del caos que pot generar esta llei en els centres educatius.
Sap vosté que cada any es vota un model lingüístic, per tant, potser primer en valencià, segon en castellà.

I després també un element important, i és que realment el 50,01Â % de les famílies triarà la llengua de l'altre 49Â %.
És que ni tan sols les famílies podran estudiar en la llengua que trien ni en la llengua materna.
És a dir, el 49Â % de famílies pot no estudiar en la llengua materna, que era una miqueta esta reflexió que s'estava fent per part de la dreta valenciana.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

Ara és el torn del Partit Socialista.
Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Senyor Joaquim Dolz, en primer lloc, moltes gràcies, moltes gràcies per les seues paraules.
Perquè sentir parlar a personalitats com vosté, dins del món científic de l'aprenentatge de les llengües, té un valor especial en uns temps, com dia el company, tan complicats.
Temps complicats en què la ideologia implica fer negacions de les evidències científiques, i l'exemple el podem veure en dues de les cinc proposicions de llei que ha portat el nou govern del PP-Vox.

I vull remarcar de nou alguns aspectes de la proposta de llei que avui ens porta ací a la Comissió d'Educació.

Volem expressar clarament que aquesta proposició de llei no té cap argumentació pedagògica, que es pot comprovar en el text.
Però el vull felicitar perquè vosté ha sigut capaç de transmetre com aquest projecte de llei no té cap suport didàctic.
Perquè no hi ha cap evidència científica que puga reforçar la idea que l'aprenentatge de diverses llengües en les diferents etapes escolars puga tindre efectes negatius.
Hem sentit com s'ha argumentat fa un moment que s'ha incrementat la presència de l'anglés, encara que està a l'entorn social, però el que no està a l'entorn social, que és el valencià, no s'ha incrementat, s'acaba d'argumentar fa poc.

Però la nova majoria parlamentària del PP-Vox no creu en la ciència i prefereix aplicar polítiques sectàries.
Aquestes afirmacions són les que estem escoltant constantment en les intervencions dels nous governants de la societat valenciana.
I això és molt trist.
És molt trist perquè menysprea les universitats, és menysprear el nucli de la ciència.
Però som conscients que al nou govern del PP-Vox els dóna completament igual, l'objectiu és aplicar ideologies ultraconservadores.

Hem arribat a sentir que el castellà està minoritzat.
Per això que avui tenim la presència d'una persona amb la seua trajectòria en multilingüisme té molt de valor per fer front a eixe negacionisme del valencià que estem trobant en el sector més conservador de la Comunitat Valenciana.

Senyor Dolz, jo li volia preguntar per a que, com a científic, ens done la seua aportació.
En primer lloc, l'aprenentatge de les llengües, des de les primeres etapes de la vida, facilita el seu coneiximent i aprenentatge?

Creu que aquesta proposició de llei afavoreix la llengua minoritzada, el valencià, o reforça, o, i reforça la seua desaparició?

Creu que es pot aconseguir la competència lingüística adient d'una llengua amb només la matèria pròpia durant tota l'etapa educativa?

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Popular.
Quan vullga la senyora Bartual.

La senyora Bartual Bermell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia a totes les persones que estem ací.

Senyor Dolz, és un plaer escoltar-lo.
Li parla una humil mestra d'una escola pública.
I, bé, hui, el debat que portem ací és la proposició de llei que porta el govern del Partit Popular i Vox, en el que vosté ha dit coses molt interessants.
Ha dit que l'educació és cosa de tots, la qual cosa compartisc enormement, i no sols d'uns quants quan governaven els partits del Botànic ací a la nostra comunitat.

I, de fet, a la vista està en els resultats, que hi ha moltes sentències que vosté sabrà i és coneixedor, que moltes famílies, en el que vosté, fent al·lusió a que l'educació és cosa de tots, en la Comunitat Valenciana moltes famílies se senten representades i, per supost, tenen també l'obligatorietat i tenen la llibertat per a poder decidir l'escola i la llengua que volen per als seus fills.

Ací a la nostra comunitat, la llei de plurilingüisme que el grup del Botànic va legislar a la nostra comunitat no ha segut els resultats esperats i d'ahí que este govern tinga de reaccionar.

Ha dit vosté que l'aprenentatge de les llengües…, que, clar, les dues llengües és molt enriquidor.
Clar que sí, però nosaltres, ací, ens toca legislar i en la legislació vigent cal tindre en compte què hem de fer i allò que està mal ho hem de millorar.

Esta llei que proposa el nostre govern, vosté ha dit que no garanteix l'aprenentatge de les llengües.
Jo li diria que sí.
És més, que respecta la llibertat de les famílies, que se va a produir un equilibri entre les dues llengües i que se va a respectar, també, perquè al nostre territori no tots són valencianoparlants.
N'hi ha gent que hem de respectar, que també són castellanoparlants.
I el que vol este govern, no vol imposar una llengua sinó el que vol és que la gent ame a la seua llengua i que tinga interés per a poder aprendre-la.

Jo vinc d'una família molt humil, m'han ensenyat el valencià en casa i no me l'han imposat les famílies.
M'han ensenyat a voler la meua llengua, a utilitzar-la, a parlar-la i a saber escriure-la també, igual que ho han fet en l'escola, però no volem una imposició.
Volem que els nostres alumnes de la Comunitat Valenciana aprenguen la llengua volent-la i, sobretot, que n'hi haja un equilibri tant en el castellà com en el valencià a la nostra comunitat.

Per això, simplement volia fer-li una reflexió.
Vosté, que m'ha escoltat, no pensarà que és millor que fomentem que les persones vullguen, que amen la seua llengua i que no tingam d'imposar-li-la?

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Bartual.

Ara té cinc minuts per contestar les preguntes el senyor Dolz.
Quan vullga.

El senyor catedràtic honorari en Didàctica de Llengües de la Universitat de Ginebra:

És curiós… (s'interromp la gravació) la meua ambició seria que sobre les coses fonamentals de l'ensenyament plurilingüe, tant la dreta com l'esquerra, anaren tots a u.
I crec que no van tots a u.

He escoltat a la senyora Llopis i coincideixo totalment, no pensava que… perquè no milito a Vox, que li donaria la raó per la importància que té l'ensenyament de l'oral.
El valencià, per exemple, i l'anglés, si no el sabem parlar, si tenim simplement una cultura escrita, malament.
I hi ha informes sociolingüístics inquietants sobre l'evolució del valencià.
És a dir, que en això jo estic totalment d'acord amb vosté.

Vosté parla d'Astúries, comparant-ho en València.
Jo li puc comparar la comarca dels Ports en les zones del litoral i els resultats també són diferents.
Perquè hi han qüestions que són demogràfiques, que no és una qüestió del plurilingüisme.
I és veritat que quan hi ha un nombre d'emigrants important, eh?
, que aporten moltes coses positives, però l'ensenyament pot ser més complex no únicament perquè venen d'altres llengües sinó per tots els canvis que suposa en la integració en l'escola.

Visc a un país on hi han quatre llengües oficials i no hi ha conflicte lingüístic.
Visc a un país a on el 85Â % de l'alumnat va a l'escola pública, que les classes altes tenen l'honra de porta als alumnes a l'escola pública.
I, si miren estadístiques, és el que té més… un grau de satisfacció més gran sobre… quan fan enquestes en les famílies, els pares estan contents.

I no estan contents per si se trie esta llengua o esta altra, pel fet de que se'ls obligue a aprendre l'alemany als cantons francòfons, per a aprendre l'anglés, per a aprendre les diferents… Estan contents perquè consideren que l'escola funciona correctament.

I el temps, contestant una mica a la qüestió de la diputada Bartual… Jo admiro als mestres i admiro a la professió i una de les preocupacions per la llei és per la professió dels ensenyants.
I vinc d'una família tan humil com la seua, eh?
, però la… Vosté coincidix que l'educació és cosa de tots i que ens han de preocupar per tot, pels resultats de tots.
Els pares estaran satisfets si tenen bons resultats.
I el problema és que… Li donaré un exemple: fa una vintena d'anys un alumne d'Alacant va arribar a Ginebra en un erasmus.
Jo comence per parlar-li francés; el francés no l'entenia; li parlo en anglés; l'anglés no l'entenia.
Li dic, és d'Alacant, li parlo en valencià, i diu, «jo, comprendre, el comprenc, però no el parlo».
I únicament parlava el castellà.
Li dic: «I com és que has vingut a Ginebra?
» Diu: «Perquè vaig llegir «Genève« i pensava que era Gènova, a Itàlia».
Clar, és el mal exemple de fa vint anys, la qüestió de l'aprenentatge de les llengües.
Però els resultats d'una reforma no es mesuren al cap de quatre anys.
Al cap de quatre anys són les experiències per veure si anem endavant en la reforma.
És massa…, jo crec que no s'ha donat temps ni les condicions suficients per veure si anava en una bona línia.

El diputat José Luis Llorenz ha preguntat tres qüestions concretes.
L'aprenentatge precoç de les llengües és positiu?
Si es fa en bones condicions, sí.
Jo podria mostrar-li gravacions d'una xiqueta de dos anys i mig que parla la llengua del pare, la llengua de la mare, l'anglés, que és la llengua de comunicació entre el pare i la mare, i el francés que és la llengua del parvulari.
I les parla les quatre bé.
Si es fa bé, és una riquesa enorme.

I els neuròlegs diuen que inclús la gent de la meua edat, que comencem a perdre la memòria, que facilite les connexions neurològiques en persones «alzhèimer».
És seriós.
Són treballs i no tots venen d'especialistes en didàctica, com jo.
Ho diuen les neurociències.
No hi ha cap problema en aprendre simultàniament diverses llengües.
La primera qüestió que m'ha posat el diputat Josep Luis Lorenz.

La segona âdisculpeuâ, si la llei afavoreix i reforça el valencià…

La senyora presidenta:

Senyor Dolz, va a vaja terminant, quan puga.

El senyor catedràtic honorari en Didàctic de Llengües de la Universitat de Ginebra:

Simplement, jo crec que valdria la pena, en gent independent, no ideologitzada, veure com aquesta llei…, o siga, què és el que se proposa en aquesta llei.
Perquè és una llei que, contràriament al que s'ha dit en la compareixença precedent, eh?
, des del punt de vista de les accions concretes per a permetre que s'aprenguen les diferents llengües, es buida.
I jo tinc la hipòtesi que és negativa, fonamentalment, pels professors, per l'organització escolar i, en el fons, pel valencià.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Dolz.

Compareixença del president del Col·legi de Pedagogs i Psicopedagogia de la Comunitat Valenciana, senyor Enrique Castillejo Gómez

La senyora presidenta:

Passarem al tercer compareixent, que és Enrique Castillejo Gómez, president del Col·legi de Pedagogs i Psicopedagogia de la Comunitat Valenciana.
(Remors i pausa)

Cuando quiera.

El senyor president del Col·legi de Pedagogs i Psicopedagogs de la Comunitat Valenciana:

Buenos días y gracias por invitarnos a esta comparecencia.

Como el tiempo es muy limitado y además así me lo han comunicado, haré una lectura que es más fácil no perderse en el tiempo.

Por definición, una lengua es un sistema de comunicación humana.
Y, en este sentido, la comunicación es por principio la entidad vertebradora del mismo concepto de lengua, por lo que por ende se debe entender, comprender, juzgar y valorar una lengua como un facilitador del aprendizaje.
Y en toda la literatura pedagógica el concepto de facilitador es una constante y se define como aquellas variables que por su naturaleza y en un contexto determinado promueven, facilitan y garantizan accesos al aprendizaje asequibles y ordenados.

En otras palabras, los facilitadores son variables que en un contexto determinado vienen a impedir, extinguir o eliminar la tan temida entropía en contextos educativos.
Si se dan cuenta, la constante son aquí los contextos.
Y esto ya no parece discutible en toda pedagogía.
Son los contextos que vienen a marcar de una manera definitiva todas las decisiones pedagógicas.

Y entiéndase que no se puede entender el factum educativo sin pedagogía.
Eso es un binomio ya inseparable.
Y estas decisiones deben colaborar, ayudar, diagnosticar y ejecutar con el máximo nivel de eficacia y eficiencia posible.

Y en el tema que nos ocupa, las lenguas, deben comportarse como facilitadores.
Y en este comportarse son ustedes, el poder legislativo, que tienen una gran tarea.
Las lenguas per se son facilitadores en contextos espontáneos, no sujetos a nada más que la búsqueda del propio ser humano, la comunicación.
Pero es que en contextos educativos reglados, oficiales, las lenguas pueden volverse en una suerte de entidades per accidens.
Y es aquí donde trabaja, empieza el trabajo técnico.

Desde la pedagogía, insisto que es indiscutible que el acceso al aprendizaje básico en todas las etapas educativas debe realizarse en la lengua dominada en el ámbito de la relación humana, obviamente.
Y no podemos confundir un aprendizaje básico como elemental.
Un aprendizaje básico es el conjunto de ítems que permiten a un educando comprender un contenido mucho más complejo en toda su profundidad.
Expresado de otra manera: todos los aprendizajes necesitan de unos antecedentes que sean similares o estén relacionados y que tengan las mínimas posibilidades de conflicto cognitivo.
Esto, Ausubel lo tituló «un transfer», y esto es elemental y básico en todo aprendizaje.

Y, en conclusión, teniendo como principal objetivo facilitar el aprendizaje básico en nuestro alumnado, parece razonable, en este contexto, que la elección de lengua de inicio sea un derecho con el fin de facilitar… âvolvemos al concepto de facilitadoresâ el acceso a las dos lenguas oficiales, su conocimiento, uso y disfrute, que entiendo que será el fin último que todos tengamos, su aplicación, ejecución en contextos diferentes de los aprendizajes obtenidos y, sobre todo, mostrar las competencias de que tanto hablamos y que tanto trabajan.

Dos valoraciones últimas, más específicas.
La primera tiene que ver, concretamente, con el artículo 20.
Es una decisión pedagógicamente acertada el permitir que los educandos, a la hora de afrontar sus pruebas de evaluación, lo hagan en su lengua de dominio.
Ahora bien y esto les pido que tengan a bien valorar que este mismo derecho lo tengan también en la etapa de primaria.
No se olviden que el fracaso escolar empieza en la etapa de primaria y es razonable que este derecho también lo tengan en la etapa de primaria.

Y la segunda valoración viene a colación del artículo 19.
Las necesidades educativas especiales o de apoyo educativo o de incorporación tardía deben ser un elemento de especial protección y creo que ustedes esto lo tienen muy claro.
Y este proyecto de ley plantea esta protección de manera pedagógicamente intachable.
Desarrollar su escolaridad en la lengua de dominio, como facilitador, es una decisión que a todas luces es irrenunciable.
Permitir su máximo desarrollo competencial, ofrecer más estrategias al equipo docente y a los departamentos de orientación para afrontar, precisamente, esas dificultades son uno de los aspectos de mayor valoración pedagógica que este proyecto de ley ofrece.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Castillejo.

Ara comença el torn dels grups.

Per un temps de tres minuts, Vox, quan vullga.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Muchas gracias, señor Castillejo, por su intervención.

Y es obvio que yo creo que los alumnos que más necesitan una atención especial, una educación especial, y aquellos también recién llegado de otras comunidades o países precisan de una adaptación al incorporarse a los centros escolares y quedaron apartados con la LOMLOE y las políticas educativas del Botànic.

Desde Vox, pensamos que las lenguas son de las personas, no de los territorios y, principalmente, sirven para comunicarse.
En esta comunitat, durante ocho años, lo único que ha imperado ha sido una inmersión lingüística, discriminando lo que es la lengua castellana, y no el interés del menor y, por ende, no se han focalizado en el aprendizaje de los alumnos, ha quedado a un segundo término.

Para mí, la presencia de los profesionales de su sector, de pedagogos, como antes nombraban, que no se había nombrado la pedagogía, etcétera, y psicopedagogos creo que es importantísima, tanto en el ámbito social como el educativo.
Pero, aun así, el gobierno anterior del Botànic, apartó y excluyeron a los psicopedagogos y a los pedagogos en algunas áreas, incluso en las áreas sociales, y no sé si llegaría también en el área educativa, y los apartaron, aunque ahora hablan de pedagogía, los apartaron en su momento, cuando gobernaban.

En la educación se produce un éxodo lingüístico, como antes han comentado los compañeros, dónde, bueno, pues los alumnos se tienen que ir para tener una nota media aceptable y poder acceder a una universidad y se iban a Murcia.
Y eso mismo les ha pasado a muchos valencianos pedagogos y psicopedagogos, que se han ido a otras comunidades a trabajar y se han encontrado aquí, pues, una cacicada como la que se realizó.

Yo creo que el modelo educativo bilingüe está cada vez más extendiendo en el sistema educativo español y, bueno, pues, sobre todo, focalizando en los niños con necesidades educativas y con discapacidad, no es inclusivo para ellos y muchas familias denuncian porque no tienen opción de matricular a sus hijos en centros de red pública o concertada donde realmente les puedo admitir en la enseñanza en su lengua materna.

Desde el ámbito de la inclusión, pues, decirle que, como no hay esa capacidad, nosotros, desde Vox y Partido Popular, creemos que esta ley de libertad educativa impera e intenta proteger a esos niños que necesitan una atención especial o apoyo escolar o que vienen de otras comunidades, favoreciendo que lo puedan hacer en su lengua materna.
Al igual que, como ha comentado y discrepábamos con otras personas que han participado aquí en que la lengua base para el aprendizaje inicial es básico que la entiendan.
Curiosamente, a veces hablan de casos muy especiales, como que un niño puede tener cuatro idiomas, pero, claro, no todos tenemos la suerte de tener un padre nativo inglés y una madre nativa alemana y que se hable una lengua común que dominan los dos y que en otro colegio…; no es lo habitual.
Entonces, a veces, poner ejemplos que no son los habituales, pues, no es lo más recomendable.

Yo le pregunto si usted cree que esta ley sí que favorece el progresar en la educación de nuestros hijos y también que ayuda a adaptarse a los niños de educación especial y de otras comunidades que puedan venir a nuestra comunidad.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

Ara és el torn de Compromís.
Quan vulga, el senyor Fullana té tres minuts.

El senyor Fullana Martínez:

Moltes gràcies també al senyor Castillejo per la seua presència i per les seues reflexions, que sí que he vist que pretenen tindre una base científica i crec que això està bé.
Ja he dit abans que crec que no cal confrontar ciència amb democràcia i és una bona idea que pugam parlar amb especialistes com vosté, crec que és una bona notícia que vosté vinga hui ací, a parlar a Les Corts.

Mire, jo la primera pregunta que li faig, com a pedagog, perquè crec que la pedagogia també es pot aplicar a l'aprenentatge de les llengües… Jo, quan vosté diu que la llengua és un facilitador, jo crec que és més complex, és, fins i tot, un organitzador del pensament el llenguatge, perquè és un element… Vull dir, no només és una qüestió per a comunicar-nos o és un vehicle, sinó que, fins i tot, és el motor.
Jo crec una llengua no només el vehicle, que m'ha semblat, per les seues paraules, entendre que la llengua és simplement el vehicle, però jo crec que també és un motor d'aprenentatge, no?
, en este sentit.

La primera pregunta, i és a nivell pedagògic: si vosté creu que, donant la mateixa proporció de dos llengües en l'escola, tenint en compte que una llengua en el context -vosté, jo crec que molt encertadament, ha parlat del context-, tenint en compte que el context és molt desigual, si anem a complir la llei estatal que demana la mateixa competència lingüística.
És a dir, si igualem dos llengües que estan desigualades en la societat, creu que el resultat va ser una competència lingüística igualada?
És una pregunta que veig important.

Després, una altra qüestió important, el nivell de segregació.
Jo crec que el contingut és important, però el continent també.
Jo vull saber la seua experiència.
Crec que, al final, l'antropologia és important i si creu que, pedagògicament, és un missatge adequat a l'alumnat separar-los per motius lingüístics.
És a dir, a xiquets i xiquetes que ara conviuen en una classe separar-los per un motiu, diríem, de vegades molt identitari, com és una llengua; si creu que això va a aportar només coses positives o si creu que també anem a donar un missatge complicat als nostres xiquets i xiquetes.

I, després, una qüestió.
M'ha semblat, pel que vosté diu, parla de la llengua materna i és un debat molt interessant, si el poder educar en la llengua materna provoca més beneficis a l'hora d'absorbir aprenentatges, no?
Però, si que li vull fer una reflexió, ¿com és possible, en eixe sentit, per a la reflexió, que, en els estudis que s'han fet, l'alumnat castellanoparlant que anava a les línies en valencià tinguera més competències, en general, que l'alumnat castellanoparlant que anava a la línia en castellà?
¿Com és possible que els estudis d'avaluació educativa que s'han fet fins ara mostren eixe element?
Hi ha moltes variables, possiblement la composició socioeconòmica de les línies també influïra, però este és l'únic fet científic que tenim: alumnat castellanoparlant que està estudiant en la llengua no materna i obté millors resultats que el que estudia en la seua llengua materna.

I, després, una altra qüestió.
Si acceptem esta tesi, que cal estudiar en la llengua materna, ¿què passa amb eixe 49Â % d'alumnat que no ha triat…, perquè el 50,01Â % decidirà sobre el 49Â %?
Segons vosté, ¿què fem amb eixe alumnat al qual no se li respecta la llibertat educativa i, a més, se l'obliga a estudiar en una llengua no materna?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

Senyor Lorenz, té 3 minuts.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia, senyor Enrique Castillejo.

Volem donar-li les gràcies per vindre a la comissió d'educació a exposar el seu punt de vista sobre aquesta llei, malgrat que la urgència amb què s'està tramitant ja deixa clar que els objectius del nou govern del PP-Vox no són en cap sentit pedagògics, són més bé ideològics i el PP ja ha assumit els preceptes dels seus companys de govern de la ultradreta, perquè és evident que no estimen la nostra llengua, la nostra llengua pròpia, el valencià, perquè tampoc fan l'esforç de parlar-la alguna volta; per tant, ni la parlen ni l'estimen.
La conseqüència és que la nova majoria parlamentària legisla contra el valencià.
Però, entrant en matèria de la seua intervenció, sí que m'agradaria dialogar amb vosté, com a pedagog i psicopedagog.

En primer lloc, vosté ha fet un exposició, parlant de l'aprenentatge, facilitar l'aprenentatge.
I, clar, ens sorprén perquè, abans, el professor universitari demostrava, des del seu punt de vista científic, eixa facilitat i contava el seu cas dels territoris on està exercint ell, als territoris de Suïssa, en els qual no hi ha cap tipus de problema en l'aprenentatge en les primeres etapes d'alemany, francés, anglés.
Per tant, ens estranya eixa visió.
Perquè sí que és veritat que, en la seua argumentació, que hi ha eixa part que ens ha exposat, però, com a tal, en la llei, la mancança de suport pedagògic està en els fulls que ja se poden vore, perquè se suposa que, quan es planteja una llei educativa, és fonamental que els arguments pedagògics estiguen inclosos i nosaltres no els hem vist.

Vosté, en un moment determinat, ha fet referència als articles 19 i 20, correcte?
El 19, doncs, podem donar valor a això que vosté expressa d'afavorir en educació especial.
Però, després, quan parla de l'article 20, que se podran fer els exàmens en les dues llengües, doncs, trobem que eixa argumentació pedagògica nosaltres no la veiem, val?
, no ho compartim.
També és veritat que…, després, si pot, reforce eixa necessitat pedagògica d'esta llei, que vosté, si la pot ampliar, perquè torne a insistir que nosaltres no la veiem.

A més, vull plantejar-li si veu, pedagògicament, que per al coneixement de les dues llengües aquesta llei és favorable per a conéixer bé el valencià i el castellà, que són les dues llengües oficials.
I també, ¿creu que és pedagògicament viable que cada any es canvie de matèria, és a dir, segons el que diuen els pares en les votacions que faran en què elegiran: donem valencià este any un grup, que l'altre done castellà?
¿Creu que és pedagògicament raonable que les famílies siguen les que elegisquen la llengua?

Vull recordar que les teories d'aprenentatge de les llengües defenen que, per a un millor coneixement, s'ha d'eixir d'un entorn fictici que es genera en la matèria pròpia de l'idioma.
Com s'aconseguix això?
Doncs, si s'utilitzen altres matèries.

Ara m'agradaria la seua opinió, si creu que és perjudicial que, des de les primeres etapes educatives, es puguen aprendre dues, tres, quatre llengües.
Inclús el mateix conseller Rovira, quan va defendre els pressupostos ací, va dir que si es podia utilitzar com a llengua vehicular l'anglés, però el valencià no.

Finalment, ¿vosté creu que és contraproduent, en les zones de parla castellana, donar les matèries en valencià, a part de la llengua valenciana?

Moltes gràcies i disculpe per (inoïble) …

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Ara té un torn de tres minuts el Grup Parlamentari Popular.
Senyora Gascó, quan vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenos días, señor Castillejo.
Bienvenido a esta comisión y muchas gracias por su comparecencia.

La verdad es que, para el grupo Popular resulta de vital importancia su comparecencia para el desarrollo de esta ley también porque, como verá, acusan permanentemente, distintas entidades y los grupos de la oposición, que la ley carece de contenido pedagógico.
Entonces, que venga el presidente del colegio de psicopedagogía de la Comunidad Valenciana a hablar del contenido pedagógico de la ley, pues, la verdad es que se agradece, sinceramente.

Usted ha dicho diferentes afirmaciones que me gustaría repetir, espero decirlas con la suficiente literalidad, pero me gustaría que constaran en el diario de sesiones.
Ha dicho que la lengua base debe ser un elemento facilitador; me ha gustado mucho esa afirmación.

Ha dicho que, en pedagogía, es indiscutible que el acceso al aprendizaje básico se realice desde una lengua conocida y dominada y que se debe estudiar en una lengua con antecedentes de contenido similar para que no haya conflictos cognitivos.
Esto de estudiar en una lengua conocida, en una lengua familiar, no es nuevo, no es que lo estemos poniendo por primera vez en una norma.
La Llei d'ús i ensenyament del valencià dice en el artículo 19 esto mismo, esto mismo; lo que pasa es que la llei d'ús parece que sea una norma reversible, cogemos los artículos que nos gustan, eso es lo que parece que están haciendo algunos partidos.
Esto no es algo novedoso.

Yo le repito estas afirmaciones porque le quiero hacer las siguientes preguntas.
En la ley del 2018 había 211 centros con programas experimentales, con inmersión lingüística solamente en valenciano y en otros muchos centros se vehiculaba casi el 70Â % del tiempo en valenciano.
Yo le quería preguntar, aunque directamente con su intervención nos ha contestado, si esto es una forma procedente, pedagógica, de enseñar el conocimiento de lenguas.
Porque esta es la ley que teníamos, esto es lo que se defiende, esta es la pedagogía que nos están poniendo encima de la mesa.
¿Esto es lo correcto?
¿Esta es la forma de enseñar lenguas?
Cuestiones que tenemos todo este listado de sentencias contrarias, que hemos tenido que ir a los tribunales, y todo se ha perdido por parte del anterior gobierno, porque no era una forma pedagógica de proceder; porque esta es la pedagogía de la izquierda valenciana.
Entonces, me gustaría saber su opinión, como científico y como experto.

Una segunda cuestión que también quiero ponerle encima de la mesa.
¿Cree que anteponer criterios lingüísticos a las necesidades del perfil con alumnado de necesidades educativas especiales es una forma pedagógica de proceder, señor Castillejo?

Y una cuestión más.
Respecto a la hora de hacer los exámenes con la lengua que el alumno escoja, ¿cree que la lengua, bien sea castellano o sea valenciano, puesto que estamos hablando de que se está vehiculando en una lengua de aprendizaje, es decir, no estamos dando castellano, valenciano e inglés, sino que estamos vehiculando asignaturas no lingüísticas, ¿esa lengua se puede ver perjudicada, bien sea el castellano o el valenciano?

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ahora tiene un turno de cinco minutos para responder a las preguntas el señor Castillejo.
Cuando quiera.

El senyor president del Col·legi de Pedagogs i Psicopedagogs de la Comunitat Valenciana:

Bueno, pues, hay preguntas que necesitan una tesis doctoral, también os lo digo, pero, bueno… (Algú diu: «Seguimos fuera»; el compareixent riu)

Bueno, yo no he hablado de lenguas maternas.
Si se dan cuenta, yo he rehusado a hablar de lengua materna, además está muy discutido todo esto de lengua materna, qué es y lo que no es, pero sí que la lengua de dominio es un concepto admitido por toda la comunidad científica, ¿de acuerdo?

Nosotros, los que pertenecemos la comunidad científica, estamos muy aislados de su quehacer, ustedes son políticos, nosotros no, nosotros no nos metemos…, o intentamos no meternos en jardines que no nos pertenecen.
Entonces, Vox me preguntaba si los alumnos…, sobre todo ese artículo 19, se van a ver beneficiados.
Por concepto de facilitador…, la palabra facilitador, y ahora le contestaré a usted, es mucho más allá que simplemente hacerlo fácil, es que es la traducción que se… No, no, un facilitador tiene una enorme consistencia científica y, por supuesto, cuando un facilitador actúa en un contexto educativo, lo que permite son aprendizajes…, creo que ustedes lo conocerán mejor por «significativos».
No es exacto, pero para que nos entendamos.
Evidente.
Y es una evidencia científica.
Por tanto, que la lengua sea la de dominio, es…, es que es indiscutible, nadie lo puede poner en solfa, al menos desde nuestra parte profesional y científica.

Bueno, Compromís me preguntaba muchas cosas, ¿no?
Primero, no…, estamos de acuerdo, es decir, cuando se habla de facilitador, la palabra facilitador, término facilitador, es mucho más complejo que simplemente hacerlo fácil, como decía el Grupo Parlamentario Vox, ¿no?
Es decir, entraña todo eso que usted decía, y es verdad, es decir, claro, cuando yo hablo español, en este caso, o puc parlar també en valencià, també en anglés…, efectivamente, las personas bilingües podemos hablar dos lenguas sin tener que traducir y la introducción de una tercera o una cuarta lengua es cuando…, si no es nuestra, pues, en fin, la puedes llegar a dominar, pero con alguna dificultad que otra, porque el bilingüismo es un concepto mucho más largo, ¿no?

Y entonces usted me decía, hombre, primero, que yo de lengua materna no…, yo no he hablao, ¿no?
Es decir, ¿qué pasa con los alumnos que en un centro educativo hablan valenciano, su lengua de dominio es valenciano, y los otros es el español, y unos deciden otra cosa y la otra y la de en medio?
Claro, pero es que aquí estamos en un contexto muy diferente al suizo.

Por cierto, de Suiza también se puede hablar mucho, ¿eh?
, por ejemplo, en diagnósticos tempranos de dificultades de aprendizaje, hay mucha literatura, por decir, ¿eh?
, muchísima, cosa que no tengo tiempo ahora, pero si el 50Â % domina una lengua que la otra no lo domina, evidentemente, es una buena decisión escolar, pedagógicamente, escolar, y esto es lo que tenemos que tener en cuenta.
De acuerdo.

El gobierno de los centros educativos, y usted que es pedagogo y lo sabe, eso es muy complejo, no es simplemente el tomar una decisión y no conozco ningún centro educativo que tomen…, o no debería conocerlo, una decisión a la tremenda sin tener muy claro lo que está haciendo.

Y esto de la separación…, esto…, me va a permitir que lo… En pedagogía lo hemos discutido mucho y que en un momento determinado hay alumnos que salen a un aula y al otro…, no es separar nada, es simplemente ofrecer lo que en cada momento uno puede admitir.
Esto pedagógicamente se conoce mucho y se sabe que no tiene ningún prejuicio a nivel emocional y afectivo.
No, no, esto está muy estudiado.

Porque, entre otras cosas, los centros educativos, y usted lo sabe mejor que yo, son una suerte de entidades sociales por sí mismas, con lo cual las relaciones no se interrumpen por estar en un aula o en otra, ¿de acuerdo?
Ahí está los patios, están los comedores, están los descansos, etcétera, etcétera.
Y eso se conoce mucho.

Y después tenía varias preguntas, voy a ir deprisísima.
Si los padres eligen, eh…, ¿que esto le parece que los padres elijan?
Los padres eligen desde el principio casi todo, y son los responsables penales y jurídicos y de toda índole de los hijos, por tanto, que elijan muchas cosas, pues, me parece bien, y es que está en el ordenamiento jurídico de todo Occidente, no sé en Oriente, pero en Occidente sí, seguro, ¿no?
Y yo creo que no se impone nada.

A un alumno de necesidades educativas especiales, lo que hay que es exagerar el facilitador para que esas diferencias cada vez se acorten más.
Es decir, muchas veces con toda la buena voluntad del mundo, lo que hacemos es, con nuestras decisiones, agrandar la diferencia que comporta esa necesidad educativa específica.
Con lo cual, lo que hay que hacer es al contrario, que todas las decisiones vayan a acortar y, por tanto, ofrecerle a ese tipo de alumnado, o de incorporación tardía, una lengua que domina…, sea cual sea, yo no…, jo no estic parlant del castellà o el valencià, jo estic parlant d'una o altra, no sé si me explico… Y entonces dices, pues es una decisión que es que es intachable.
O sea, en toda la literatura pedagógica yo no he encontrado ni una sola referencia publicada en una revista científica, ni una, que discuta eso.

Y, por tanto, hombre, perjuicio, perjuicio, no.
¿Que pueda, que pueda haber situaciones que se puedan considerar, que para eso están los departamentos de orientación?
Pues, por supuesto, si yo tuviera…

La senyora presidenta:

Vaya terminando, señor Castillejo.

El senyor president del Col·legi de Pedagogs i Psicopedagogs de la Comunitat Valenciana:

…el cien por cien -sí, sí-, si yo tuviera cien por cien de las respuestas estaría con Bill Gates, no estoy, ¿no?
Entonces…, quiero decir, estoy más a gusto con ustedes, pero quiero decir, siempre puede haber ciertas diferencias que los departamentos de orientación tienen a bien.

Y después, unos segundos para contestar al Partido Popular, perdón, (veus) mire… Cuando se habla de facilitador, lo que se está diciendo es, mire, yo en este momento te vehiculo un aprendizaje largo y complejo y poco interesante, porque es que eso es de otro debate, para educando, ¿de acuerdo?
, porque lo que estamos intentando enseñar no es precisamente plato de su gusto.
Dice «te lo estoy facilitando», que no es hacerlo fácil, y eso comporta unas menores tasas de fracaso escolar, o deberían hacerlo.
Pero a eso hay que sumarle otras cosas, evidentemente, no solo con eso lo vamos a solucionar, pero ustedes ponen una primera piedra en ello.

Y sobre, eh… ¿Sí?
¿Tengo que parar?
(Rialles) Me obligan a parar.
(Veus)

La senyora presidenta:

Vale, muchas gracias, señor Castillejo.

Compareixença del senyor Rafael Castelló Cogollos, professor de Sociologia de la Universitat de València

La senyora presidenta:

Passem al quart punt… ¡Ah!
, bueno, a la quarta compareixença, que és Rafael Castelló Cogollos, professor de sociologia de la Universitat de València.
(Veus)

Quan vullga.

El senyor Castelló Cogollos:

Hola, bon dia a totes i a tots.

En primer lloc m'agradaria…, voldria agrair a Les Corts i als grups parlamentaris aquesta oportunitat de comparéixer per a poder aportar arguments…, arguments que des de la meua àrea d'investigació, que és la sociologia, i molt específicament la sociologia de la llengua, que els puguen ajudar a millorar el procés d'elaboració legislativa.
Per tant, el meu enfocament serà més social i sociològic.

La política pública i les lleis que ens donen cobertura tenen com a finalitat aconseguir els objectius establerts per les normatives d'ordre superior i posar els mitjans per a aconseguir-los.
En eixe sentit, crec que cal dir que la Constitució espanyola, en l'article 3.
3, estableix que la diversitat lingüística ha de ser objecte d'especial respecte i protecció.
L'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, en el seu article 6, apartats 1, 2 i 3, establix que el valencià és llengua pròpia i oficial de la Comunitat Valenciana i que la Generalitat garantirà el seu ús i assegurarà el seu coneixement.
I la Llei orgànica d'educació, a l'article 2, apartats g i j, estableix que el sistema educatiu garantirà el respecte i reconeixement de la pluralitat lingüística i assegurarà la capacitació per a l'ús de les dues llengües oficials.

Per tant, sembla evident que els objectius aprovats col·lectivament ens diuen que hem de treballar per la protecció i promoció del valencià.
Cal parlar-ne, doncs, només que dels mitjans.
En contextos on hi ha diversos codis lingüístics en contacte, l'evidència empírica ens indica que la desigual distribució dels recursos socials i polítics afavorix la presència d'un bilingüisme asimètric, que és una situació en què una part de la població pot mantindre el seu monolingüisme en la seua llengua, mentre que l'altra part de la població és forçada a ser bilingüe en la llengua pròpia i en la de l'altre grup.

Actualment, els recursos amb què comptem els usos del castellà són molt superiors als que disposen els usos del valencià.
La política lingüística de l'estat espanyol promou arreu els usos del castellà, l'oferta de mitjans de comunicació és netament desigual, l'expansió mundial del castellà fa que dispose de més de cinc-cents cinquanta milions de parlants, els processos de globalització, de digitalització, etcètera, són tots processos que estan tenint com a efecte la reducció dels usos del valencià.

Això només podria corregir-se amb una actuació política decidida que compensara la situació desigual en què es troba el valencià.
Aquesta actuació pública compta amb tres potes fonamentals de les quals la planificació educativa n'és una, junt a la planificació del corpus, que és responsabilitat de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i la planificació dels usos, que també és competència de la Generalitat.

Per tant, diguérem que la planificació educativa, de la qual aquesta proposició forma part, n'és una d'eixes portes de la planificació lingüística que té com a objectiu dotar de les capacitats necessàries per a usar les dues llengües, tal com s'establixen en les lleis superiors.
També hem de saber que les competències lingüístiques són condició necessària, però insuficient, per a que es mantinguen els usos.
Per a usar una llengua cal conéixer-la, és evident, però conéixer-la no garantix el seu ús.

De fet, l'evidència empírica arreu del món ens indica que la dotació de competències no garantix la continuïtat d'una llengua, però la seva absència n'assegura la seua desaparició.

En eixe sentit, les dades indiquen que l'adquisició de competències en castellà estan garantides per l'entorn social i polític, mentres que les del valencià no ho estan, i la seua reducció d'usos públics i privats encara en dificultat més la seua adquisició que depén cada vegada més d'un sistema educatiu favorable als usos del valencià.
Perquè, efectivament, els usos del valencià no han parat de retrocedir des de fa dècades.
La diglòssia del valencià, situació en què els usos privats d'una llengua superen els usos públics, és indiscutible.
Ja en 1995 el 48Â %, 48Â %, de la població declarava usar sempre el valencià a casa, mentre que només el 27 deia que ho feia a l'espai públic.
Però és que en 2021 aquestes dades han caigut al 21Â %, que diu que el parla a casa, i el 13, públicament.
És a dir, que els usos del valencià han caigut a la mitat en els dos àmbits.
Especialment alarmant, des del meu punt de vista, és la reducció a l'espai privat, que és un lloc privilegiat per l'aprenentatge de llengües.

Per tant, donats els objectius establerts per les normatives superiors, el que hauríem de fer és esforçar-nos més per posar més mitjans públics per a aconseguir les finalitats col·lectives.
La llei que ara es proposa, des del meu punt de vista, agreuja encara més la situació en reduir els recursos a l'abast de les persones que usen el valencià.
La justificació és una suposada llibertat educativa que el mateix Tribunal Constitucional ha negat a través de múltiples sentències.
A més, el concepte llibertat que subjau a la proposició de llei és la d'una llibertat negativa, que és aquella vinculada a la no-intervenció.

Tanmateix, el concepte llibertat és més complex i està incomplet si no va acompanyat de la llibertat positiva, que és aquella vinculada a l'absència de dominació, el que significa que és la que es dona en situació d'igualtat, de la igualtat entre les persones que usen una llengua i les que usen l'altra.
És a dir, en este cas, la llibertat està incompleta (tus) -perdó- si no va acompanyada de la igualtat.
Si només ens fixem en la llibertat negativa, com fa aquesta proposició de llei, els que disposen de més recursos socials i polítics sempre guanyen.
I, si parafrasegem el mateix Isaiah Berlin, que és un insigne liberal…

La senyora presidenta:

Vaja acabant, per favor.

El senyor Castelló Cogollos:

…podem dir que -sí, acabe- amb aquesta proposició de llei la llibertat lingüística dels castellanoparlants suposa la mort lingüística dels valencianoparlants.

Moltes gràcies i reste a la seua disposició.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Ara és el torn dels grups.
Començarà Vox en tres minuts.

Quan vullga, senyora Llopis.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias presidenta.

Muchísimas gracias por su participación, señor Castelló.

Bueno, pues, yo lo que sí que le voy a decir es que nosotros apostamos siempre por la libertad de elección de la lengua y porque cada persona pueda elegir comunicarse en la lengua que quiera.
Yo no estoy de acuerdo en que se está discriminando en esta nueva ley de libertad educativa ni una lengua ni otra, porque nos basamos desde el principio primero de la libertad.
Y luego de proteger, porque hablamos que no va a superar más de un 20Â %, y hay opción, incluso en las zonas castellanohablantes, de poder elegir como lengua base el valenciano.
Entonces entiendo que no tiene por qué sentirse discriminado en esta lengua y, en cambio, lo que sí que discriminaba es la ley de plurilingüismo que hemos tenido hasta ahora por un decreto fallido, que ya está en los tribunales, que atentaba contra los derechos del alumno, pero se camufló en una ley.

Una ley donde se impuso el plurilingüismo con porcentajes distintos y avanzando siempre progresivamente el valenciano y arrinconando el castellano o el español.
Una ley que chantajearon a centros educativos porque cuando más valenciano daban, no le quitaban aulas concertadas en infantil y bachiller, y eso sí que ha ocurrido cuando daban más castellano.

Propusieron inspectores lingüísticos en los colegios, coaccionando a docentes, familias y alumnos.
Despidieron profesores por no tener la capacitación de C1 cuando eran de inglés o de áreas que no lo necesitaban para ello, y fue así.

El problema era que tampoco daban valenciano y nos ponían en libros de textos también adoctrinamientos en catalán y la misma conselleria de educación repartió agendas, incluyendo la Comunidad Valenciana y los países catalans y daban también actividades.

Los niños de educación especial, ya he comentado antes que no les importó, han tenido dificultades.

Las tutorías y las comunicaciones fueron obligadas en valenciano, y había que pedirlo en castellano cuando sabe que la ley del uso y el estatuto obliga a las dos lenguas, y se sentían arrinconados.

La administración ya le digo que ha subvencionado a aquellos que promocionaban el valenciano y no el castellano.
Se han hecho intercambios de niños de unos colegios…, los que eran castellanohablantes iban a los que eran valencianoparlantes, pero no viceversa.
Han creado un éxodo lingüístico, donde han tenido que irse los alumnos.

Entonces, yo creo que, lejos de fomentar una lengua y una riqueza como la que tenemos, la lengua valenciana, en nuestra comunidad, ha sido una imposición y ha creado un choque en las personas y en la sociedad cuando no existía.

Entonces, la ley de plurilingüismo que teníamos, sinceramente yo no lo sé, pero se parece más a un procés que a otra cosa.

Si hubieran tenido mucho más tacto y realmente hubiera sido fomentar y como la nueva ley, que permite que se va a fomentar, y que se va a certificar y que se va a premiar el esfuerzo y el aprendizaje de las lenguas, yo creo que otro gallo hubiera cantado.
Pero aquí se fue a saco contra los niños, contra las familias, contra las lenguas, y le hicieron un flaco favor utilizar la lengua valenciana los señores del Botànic como la han utilizado.

Yo sé que no lo voy a convencer, evidentemente, pero decirle que no estamos de acuerdo exactamente con eso.
Es su opinión, yo la respeto, pero así es.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

Ara té el torn Compromís.

Quan vullga, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Gràcies.

Senyor Castelló, moltes gràcies per la seua presència.
És un plaer que vinga gent de la Universitat de València a donar la seua opinió sobre esta llei.

Sí que li demane disculpes un poc en nom de tots els grups parlamentaris, perquè crec que… acabe de sentir el discurs ací també dels països catalans i que si el valencià i el català, i jo crec que li demanaria a la portaveu de Vox que…, bé, hui no estem en el plenari, ve gent de la universitat…

La senyora presidenta:

Senyor Fullana, li recorde que no se pot interpel·lar els altres grups.

El senyor Fullana Martínez:

No, estic donant la meua opinió.

Simplement estic dient que quan ve algú de la universitat jo crec que hem d'intentar quedar bé, perquè esta és una institució important.

Com a sociòleg, a mi m'agradaria que vosté ens responguera o parlara sobre una reflexió, sobre si és possible que una llengua perdure o s'aprenga si no és en ningun cas necessària.
Perquè, d'alguna manera, crec que ací el que s'intenta és una estratègia, i és que el valencià no siga necessari per a res, que no s'haja d'utilitzar en cap lloc i, per tant, lògicament per a què l'has d'aprendre, no?
És una miqueta…

Mentre… a la vegada, tota la resta d'idiomes i tota la resta de qüestions en l'educació, d'alguna manera, ací no hi ha votació possible.
És a dir, d'alguna manera, l'única imposició que sembla bé en el sistema educatiu és la del valencià.
No hi ha res més que…, sembla ser que fins ara s'ha votat tot el que es dona en els centres educatius, totes les assignatures, tots els idiomes… Tu des que entres al centre educatiu ho pots votar tot, no?
, sentint el discurs de la dreta.

I la pregunta de fons, que té a vore molt amb la sociolingüística, és sobre si les llengües han de ser necessàries per a sobreviure.

I després, també, i potser no és tant el seu terreny, però he vist un cert qüestionament d'una doctrina, que és la doctrina TILC, el tractament integrat, la metodologia, més bé, no?
El tractament integrat de llengua i continguts.
És a dir, que consistix a aprendre llengua mentres dones continguts, contextualitzar els continguts lingüístics.
No sé si vosté, com a científic, com a professional, ens pot explicar la seua opinió sobre si…

M'ha semblat de l'anterior intervenció deduir que ensenyar llengua mentres ensenyes continguts és una anomalia pedagògica.
I em sorprén perquè hui en dia el tractament integrat de llengua i continguts és una metodologia que utilitzen tots els països del món.
I em sorprén que una persona no puga aprendre llengua mentre es contextualitzen els continguts.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

El torn del Partit Socialista.

Quan vullga, senyor Lorenz.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia, senyor Rafael Castelló.

També vull agrair-li…, moltes gràcies per vindre perquè és fonamental que els científics de la llengua puguen estar presents per a expressar quina és la situació actual i quina ha sigut la seua evolució.

És important que una persona com vosté, amb la seua trajectòria, ens puga traslladar des del món universitari si la nova llei ajudarà que el valencià puga ampliar el seu ús.

Evidentment, nosaltres ja pensem que la resposta és que no.
No, perquè el govern de Carlos Mazón ja ha assumit plenament els principis de la ultradreta.

Aquestos són evidents: fer desaparéixer de manera progressiva el valencià de les nostres aules, marginar el valencià de les zones de parla castellana i baixar la seua utilització en les zones de parla valenciana.

Hem escoltat des dels partits del govern que no funcionaven les polítiques de l'anterior govern de Ximo Puig per a incrementar la utilització del valencià.
I el primer que fan només arribar és proposar una llei que redueix el valencià a l'àmbit educatiu, perquè amb aquestos arguments que utilitza la dreta i la ultradreta és molt difícil que puguen dir estimar la llengua.

No l'estimen perquè reduir la seua utilització en els centres escolars és la porta oberta a la seua desaparició.
Perquè, torne a insistir, és l'objectiu del govern de Carlos Mazón format per PP i Vox.

Jo ho deia abans perquè vosté també ho escolte, nosaltres hem hagut de sentir de la part de la dreta i la ultradreta que el castellà està minoritzat a la Comunitat Valenciana.
Imagine quina argumentació, que està minoritzat el castellà.

Jo vaig a ser optimista avui i pense que els faran reflexionar les aportacions dels experts especialistes en multilingüisme que han vingut avui.
Uns especialistes, com vosté, que no han sigut escoltats en cap moment per a elaborar el projecte, perquè eixa també és una característica de la nova conselleria d'educació, que no escolta la comunitat educativa.

Per a finalitzar, des del PSPV volem demanar-li que si ens pot aclarir, com a científic lingüístic, les preguntes següents: creu que esta llei ajuda a la utilització del valencià?
Podria explicar-los breument les sinèrgies que genera l'aprenentatge de diverses llengües alhora?

En tercer lloc, ¿creu que delimitar el valencià, com fa la proposició de llei que estem debatent, permetrà aconseguir el coneixement de les dues llengües oficials de la Comunitat Valenciana?

I també ens agradaria, matisant que als centres escolars no s'ha imposat al valencià a les comunicacions perquè el projecte lingüístic de centre venia aprovat pel consell escolar, ens agradaria que es tornara a expressar eixa falsa llibertat que s'adduïx que nosaltres defenem quan vosté argumentava que el que es necessita és…, no eixa falsa llibertat, sinó potenciar perquè el valencià siga utilitzat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

Té, per a contestar a preguntes, cinc…

Ah!
No.
Falta el Grup Parlamentari Popular.
Tres minuts, senyora Roch.
Quan vullga.

La senyora Roch Cazorla:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, darle las gracias al compareciente Rafael Castelló por aportarnos toda su capacidad de trabajo, que ha hecho a lo largo de estos años.

Usted ha comenzado su intervención haciendo referencia al marco legislativo, y yo también le haré referencia a este mismo marco legislativo que recoge la proposición de ley de libertad educativa amparándose en la Carta de los derechos fundamentales de la Unión Europea, en la cuestión española, en el Estatuto de autonomía, en la Llei d'ús i l'ensenyament del valencià, en el Pacto internacional de derechos civiles y políticos de las Naciones Unidas y, como último, en la Carta europea de las lenguas regionales o minoritarias, donde se pone de manifiesto el desarrollo de las lenguas.

Usted ha hablado de una serie de datos y me gustaría aportarle los datos… ¿Me pones el tiempo por favor?
Gracias.
La propia carta europea recoge unos órganos de control con respecto al uso… personales y profesionales de la situación del valenciano.

Durante los períodos en que se ha hecho este estudio, el barómetro de los años 2015, 2021 y 2023 en las zonas valencianoparlantes para ver cuál es el ámbito de influencia del valenciano.

En la lengua usada en el ámbito familiar, como usted ha comentado anteriormente, se incrementa el valenciano un 6Â % y el castellano un 7Â %; en la lengua que se usa en la calle, el valenciano se incrementa un 2Â % y el castellano un 5Â %; en el ámbito laboral, el valenciano incrementa un 2Â % y el castellano un 6Â %: en la Administración de la Generalitat valenciana, incrementa un 15Â % y el castellano incrementa un 13Â %.

En algunas de las comparecencias que hemos estado escuchando a lo largo de la mañana hay una afirmación que dice que la ley no conseguirá la igualdad de las competencias si no hay libertad, evidentemente.

Después de las políticas empleadas durante los años 2015 hasta el 2023, donde ha habido una imposición del valenciano frente a la libertad educativa, le voy a dar otros datos que son interesantes.
La oleada o la onada de 2023 dice que la lengua que se habla en casa es el 29Â %…, y el castellano es el 56Â %; la lengua que se habla entre los amigos, el valenciano, el 16Â % y en castellano, el 49Â %; en los mensajes privados por WhatsApp, en valenciano, el 5,3Â % y en castellano el 59Â %; en la que se habla en la calle, el valenciano, el 13Â % y el castellano, el 52Â %; en la lengua que se habla en la calle con las personas que no se conoce; el valenciano, el 8Â % y el castellano, el 58Â %; la lengua entre los trabajadores, compañeros de trabajo, el 13Â % y en castellano, el 48Â %; la lengua entre los usuarios y proveedores, el valenciano, el 9Â % y el castellano, el 56Â % -me salto algunas porque si no, no me va a dar tiempo-; en la calle, en las botigues tradicionals, el valenciano, el 13Â % y el castellano, el 51Â %.

Esto significa que la lectura, después de todas esas políticas de…, voy a llamarles de inmersión lingüística e imposición lingüística durante un periodo de ocho años, no ha dado resultados esperados.
E incluso, si lo desglosamos por regiones, en todas las regiones baja Alicante, arco de Gandía, València, Castellón, ciudad de València y área metropolitana.

Esto significa que hay una realidad, una pluralidad dentro de la Comunidad Valenciana.
Una pluralidad que debe ser respetada y fomentada para que los padres puedan tener la libertad de elección en la lengua que necesitan sus hijos…, la lengua que necesita que estudien sus hijos.

Esa pluralidad lingüística le corresponde a la Administración pública ser la primera garante en la que todos los ciudadanos conozcan…

La senyora presidenta:

Senyora Roch, vaja acabant.

La senyora Roch Cazorla:

…y usen el castellano o el valenciano.
«1:57» pone ahí.
(Rialles; veus) ¿Se ha quedado parado?
Pues finalizo mi intervención con la siguiente pregunta.

Partiendo de la premisa de la libertad de los padres a elegir su lengua… Oye, me favorezco de este error.
Gracias.
(Veus) Y ahora la pregunta es esta: ¿considera que la libertad de elección de los padres a decidir en qué lengua base quieren estudiar sus hijos es un derecho inalienable?

Muchas gracias.

Ahora sí que he finalizado.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Roch.

Ara té un temps de…

Ara funciona el temps?
(Se senten unes veus que diu: «No») Vale, ahora lo arreglaran.

Un temps de… cinc minuts.

El senyor Castelló Cogollos:

Moltes gràcies a tots els grups.

Vull insistir en el meu agraïment.
No havia participat mai en un procés d'aquestes característiques, en l'elaboració legislativa.
Crec que és un procés important que ens ajuda a reflexionar a tots, a contrastar opinions, a contrastar informacions i que es puguem enriquir tota la societat de la millora de l'articulat o de la millora del (inintel·ligible) … per tant, agraïsc totes les intervencions.

La meua intervenció ha sigut des d'un punt de vista sociològic i col·lectiu global; no des del punt de vista dels alumnes presos un a un.
Vull dir que la llengua no és un fenomen individual, no és un bé particular, és un bé col·lectiu, ens agrade o no, és a dir, no té sentit que jo tinga una llengua jo sol, vull dir que tots tenim llengües en companyia dels altres i quan queda només una persona que la parla la llengua ha desaparegut, és evident.
I, per tant, el plantejament jo crec que és col·lectiu.

Des d'eixe punt de vista, la llibertat d'elecció es posa en qüestió des del moment en què l'Estatut d'autonomia diu que és una llengua oficial, és a dir, perquè en el moment en què un territori decidix que té una llengua que és oficial, jo entenc, no sé què entendran vostés, que això implica que les persones residents tenen el dret i el deure de conéixer-la, i, per tant, han d'aprendre-la.

De manera que l'aplicació del concepte de llibertat negativa a l'ús d'una llengua, a l'aprenentatge d'una llengua, és un plantejament fal·laç, perquè no és un bé comú…, jo què sé, un iPhone, o un iPaid, que jo em compre este o em compre aquell; jo, quan arribe a una reunió, puc triar la llengua?
, segurament no, he d'anar a la llengua de la reunió, o siga, jo no puc arribar a classe i començar a parlar xinés.
M'enteneu?
És a dir, hi ha una normativa que és una normativa que ens hem donat entre tots.

I, per tant, si decidim que el valencià és llengua oficial, això implica que tots l'han de conéixer, que tots l'han de conéixer i l'han de respectar.

Això, pel que feia, no sé si li conteste ja a allò de la llibertat dels pares.
Jo no sóc legislador, però tinc entés que hi ha sentències del Tribunal Constitucional que posen en dubte eixe dret, a la tria de llengua.

La llengua efectivament desapareix quan no és necessària, és a dir, i no és necessària per a diverses coses, no?
És a dir, pot ser necessària per a la vida quotidiana, per a trobar faena, per a trobar nuvi, per a relacionar-se amb el món de la vida, no?
, i, aleshores, quan tu trobes que eixa llengua t'ajuda, t'aporta coses, doncs la usaràs; si no, no la usaràs perquè no t'aporta res per un costat, i, per altre, també és útil si t'aporta, diguérem, orgull, o t'aporta, diguérem, identitat, t'aporta formar part d'un grup, t'identifica amb un col·lectiu, formes part de la gent que parla eixa llengua.

I, per tant, en el moment en què desapareix com a element d'identitat, o en el moment que desapareix com a element que permet la consecució d'altres recursos, faena, amics, núvies, nuvis, el que siga, la llengua tendeix a desusar-se, i, per tant, a deixar d'usar-se.

Ensenyar llengua mentre ensenyes continguts és el que fem cada dia a casa nostra amb els nostres fills des que són ben menuts, que van aprenent la llengua mentre van aprenent les altres coses, és a dir, perquè va lligat.
I, per tant, no li veig cap problema.

Respecte que si la llei ajudarà, ja ho he dit, les competències són necessàries, són condició necessària, però no és l'única.
I, de fet, no dona resultats, efectivament, senyora Roch, perquè no va acompanyada d'altres polítiques.
Els he dit que les polítiques lingüístiques tenen tres potes: política d'usos, política educativa, i política del contingut de la llengua, de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, del corpus.
Clar, si fem més política educativa però no fem política d'usos, per a què volem aprendre la llengua, si després no la podem gastar?
Que és el que ha estat passant en els últims trenta o quaranta anys, que ens hem posat farts d'emetre certificats, C1, C2, per a què?
, per a què?
, per a què?
, per a no poder-la gastar després en la faena perquè no…?

Aleshores, diguem que la política educativa no assegurarà l'ús, la política educativa el que assegurarà són les competències necessàries perquè l'ús siga possible, si no van acompanyades de polítiques d'ús.

I em la meua intervenció he acabat parlant de la llibertat positiva i negativa, que és un concepte d'un clàssic del liberalisme, com és Isaiah Berlin, perquè en els seus plantejaments són els dos components, la positiva i la negativa.
La negativa és la que trien en aquesta proposta, que és la no intervenció de ningú en el triat de les persones, bé, és una part de la llibertat; però, esta ha d'anar acompanyada d'una llibertat positiva que té a vore amb la igualtat, i del context, i les condicions de context, per a poder fer la tria que, en el cas del valencià, és òbvia que no existeix, no?
, perquè diguérem que hi ha un fort desequilibri de presència social del castellà front al valencià, de presència social, i que, per tant, diguérem, se li posa el nom de llibertat però és llibertat parcial del valencià.

No sé quant em queda… Jo crec que en això, més o menys, ja ho tindríem.

La senyora presidenta:

Perfecte.

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Com anem bé de temps i el «temps» no funciona, anem a suspendre la comissió cinc minuts i tornem a vore si ho podem arreglar.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 56 minuts)

(Es reprén la reunió a les 12 hores i 12 minuts)

Compareixença del senyor Rubén Pacheco Díaz, representant Confederació d'AMPA Gonzalo Anaya

La senyora presidenta:

Reprenem la comissió.

Ara és el torn de Rubén Pacheco Díaz, representant de la Confederació AMPA Gonzalo Anaya.
Quan vullga.

El senyor Pacheco Díaz:

Bé, primerament, moltíssimes gràcies per convidar-nos a participar avui en aqueta comissió.

I abans de res, voldria aclarir algunes qüestions, i és: qui som i per què estem ací.
Jo vinc de la Confederació d'AMPA Gonzalo Anaya, que representem 1.
083 AMPA, AFA-AMPA.
Vull dir això, i vull deixar-ho clar, perquè alguns grups han dit que tenen el recolzament de les famílies.
I tenen el recolzament d'una part de les famílies i no de la totalitat.
Nosaltres representem a la majoria de les AMPA i de les AFA del País Valencià, 1.
083 front a 247 de Concapa i 423 de Covada.

Si el senyor Araujo ha comentat abans que representa 250.
000 alumnes, jo voldria que revisaren les xifres, perquè si Concapa representa 250.
000 alumnes, nosaltres hauríem de representar proporcionalment 1.
096.
000, la qual cosa és impossible perquè només n'hi ha 800.
000 alumnes més o menys al País Valencià.

Bé, dit això, s'han de deixar clares algunes qüestions.
Tant el senyor Dolz com el senyor Castelló abans de mi han parlat molt clarament del que representa aquesta llei.
I en qüestions de caràcter pedagògic també han esmenat que representa aquesta llei.

Aquesta llei parla de llibertat educativa d'una manera falsa i perversa, sí, falsa i perversa.
La llibertat educativa hauria d'estar en la qualitat de l'ensenyament que les nostres filles i els nostres fills reben a l'escola, no tant en si les famílies hem d'opinar o no al respecte de continguts de caràcter docent i pedagògic, continguts en què participem perquè formem part del consell escolar de cada centre.
Portar el discurs cap a una falsa llibertat d'elecció de les famílies el que comporta és confrontar famílies i sistema educatiu.
Si eixa és la voluntat de qualsevol nova norma, els convidaríem que facen una anàlisi de l'estat del sistema educatiu, que vagen més enllà d'una qüestió de caràcter merament ideològic, com és aquesta nova llei, i que se centra específicament en una qüestió de llengües.
El sistema educatiu, com molt bé ha dit el senyor Araujo al final de la seua intervenció, té moltes altres dolències i moltes altres necessitats que no passen precisament per un confrontament o un enfrontament que no existix al nostre sistema educatiu, que no existix en l'àmbit de les famílies.

I hem d'insistir que, sense una igualtat d'oportunitats, és fals parlar de llibertat, és fals parlar de llibertat lingüística o educativa quan no partim del mateix punt, del mateix context, una qüestió merament lingüística com aquesta no ens donarà més llibertat, sinó tot el contrari.

Amb la proposició de llei l'administració educativa no ens assegura la competència plurilingüe dels nostres fills i les nostres filles.
De fet, la senyora Llopis ens ha comentat com en la nostra història del sistema educatiu els que hem passat setze anys ja, en tota l'educació obligatòria, eixíem de la nostra educació obligatòria sense una competència suficient en llengües estrangeres, inclús en la pròpia.
Si és així, com és possible que es plantege una modificació de la norma que portarà el valencià a una minorització encara major?
Quan diuen que donarà una competència i es reconeixerà aquesta competència, crec que saben perfectament que això no ocorrerà.

No garantixen en absolut eixa competència.
La proposició de llei promou la intolerància, el rebuig i els prejudicis cap a una llengua pròpia.
La proposició de llei reduïx al mínim la presència del valencià als municipis englobats en la zona de predomini lingüístic castellà, segons la LUEV.
En la pràctica se'ls impedix la possibilitat d'aconseguir, a través del sistema educatiu públic, una competència comunicativa suficient en la pròpia i oficial llengua.

A més a més, ja que se m'acaba el temps, els convidaríem que realment valoren si esta nova llei educativa és completament justa amb les zones valencianoparlants i amb aquelles poblacions en les quals es poden trobar, tant siguen castellanoparlants com valencianoparlants, on una part de la seua comunitat educativa quede exclosa d'aprendre en una de les dues llengües.

Quede a la seua disposició.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pacheco.

És el torn de Vox.
Quan vullga, senyora Llopis.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Yo sí quiero hacer una aclaración en cuanto al tema de la representatividad, porque no es lo mismo a lo mejor un centro público que pueda tener tres AMPA, con educación infantil o primaria o secundaria y bachiller, que centros concertados que sí, en algunas ocasiones se dan, que centros concertados que tienen a lo mejor 1.
800 alumnos y solo tiene un AMPA.
Si se hiciera por número de alumnos sería mucho mejor, y así todos sabríamos en qué lugar estamos situados.

Además, me llama la atención, efectivamente, usted habla de una lengua minorizada y no minoritaria, dando a entender que la lengua común, el castellano o el español, o por tanto sus hablantes, son los agresores contra el uso que atentan contra el valenciano.
Por consiguiente, yo creo que va contra una de las señas de nuestra identidad en la comunidad.

Mire, señor Pacheco, es evidente que la entidad a la que usted dice representar nada tiene que ver con las familias, porque es incomprensible que un presidente de una confederación de AMPA vete y se oponga a que las familias de manera particular elijan aquello que creen que es mejor para sus hijos, sea la lengua base o la jornada continua o no continua.
Y se han hecho, pues eso, consultas a los padres.

Es curioso que una confederación, la Gonzalo Anaya, sus antecesores y usted, como presidente actual, son habitualmente docentes, apenas que no encuentren otros padres que no sean docentes.
Bueno, y si le sumamos también que sus antecesores, pues también como el señor Fullana en prensa ya dijo que por supuesto que eran de izquierdas, y así lo manifestó, y dijo que eran totalmente izquierdas, que no eran apolíticos ni eran aconfesionales, que eran laicos y, por lo tanto, bueno, pues, sinceramente, este señor, por ejemplo, incluso es simpatizante de la CUP, que ha publicado artículos como «L'esquerra independentista i el municipalisme al País Valencià: present i futur», hacia la CUP, el proyecto anticapitalista de las instituciones, han hecho una llamada a las asambleas locales y activas del País Valencià, (inintel·ligible) …, para mejorar su coordinación y su acción más allá de los núcleos municipales.
Es decir, tomando…, incluso estando en su cargo haciendo este tipo de declaraciones, y que siguen estando en su confederación.

Mire, una confederación que veta a las familias a votar libremente, que excluyen a aquellas personas que no piensan como ustedes, de izquierdas.
Yo creo que es una confederación que no es limpia ni transparente, está manipulada.
Sin embargo, no tienen escrúpulos en federar, porque imagino que pagarán sus cuotas, AMPA concertadas, incluso AMPA de colegios privados, cuando va en contra de la existencia de la escuela incluso concertada de estos mismos.
Es increíble.
Yo no sé qué cosas les contarán a las familias para que se federen en su confederación, no lo entiendo.
Supongo que realmente no saben los motivos por los que están, porque ustedes, desde luego, no los representan.

Y para mí ¿qué quiere que les diga?
En la situación que han estado durante estos ocho años escondidos y no han hecho prácticamente nada, ni cuando la covid, ni con los barracones, ni etcétera, etcétera, ahora es cuando salen a la luz y se suman, pues nada, pues los partidos de izquierdas pues a una huelga.
Y, bueno, pues ahí la verdad es que eso nos demuestra que ustedes no miran por los alumnos, sino que miran por otros intereses.

En fin, yo solo le digo que los resultados que teníamos con la ley anterior han sido desastrosos, que en esta ley no se va a discriminar a nadie ni se segregan alumnos.
Hay una libertad, se fomenta el valenciano y, por lo tanto, decirle que no estamos de acuerdo con lo que usted ha expuesto.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

És el torn de Compromís.
Quan vullga, senyor Fullana.
Té tres minuts.

El senyor Fullana Martínez:

Gràcies.

Bé, de la mateixa manera que li he comentat a l'anterior representant dels pares i mares amb el qual no coincidia, però no se m'ha ocorregut mantindre un posicionament tan ultra com el que acaba de mantindre la portaveu del partit ultra, encara que sí és conseqüent amb el seu partit, eixe posicionament, la veritat és que…, en fi, em felicite per la seua presència ací.

Sí que volia comentar-li que també el nostre suport davant les retallades brutals, no?
, del govern del Partit Popular i Vox, en l'ensenyament públic.
Estem davant del pitjor conseller d'educació de la història i, per tant, molts ànims i molta força, perquè els atacs a l'escola pública sembla que només han fet que començar, no?

També comentar-li, no?
, a la…, he sentit en esta sessió, no?
, que cadascú es comunica en la llengua que vol.
Jo volia afegir una cosa: en la llengua que vol i en la llengua que pot.
Esta és l'autèntica realitat sobre la capacitat o no d'expressar-se en una llengua, no?
I al final, el dret a la ignorància és un dret que crec que cal qüestionar des del món educatiu, no?

També vull donar-li el nostre suport perquè el que ens proposa el Partit Popular i Vox al final és una còpia, no?
, del to de la intervenció de la portaveu de Vox, no?
, d'eixa… d'eixa violència verbal, no?
, traslladar-la en els centres educatius, no?
, perquè l'extrema dreta viu, no?
, de crear este clima de confrontació.

Per a nosaltres no és la llei de llibertat educativa sinó la llei de la confrontació.
Mire, en primer lloc, van a establir una sort de referèndum sense garanties democràtiques cada any en els centres educatius.
Per tant, van a trobar-se en una situació d'absoluta confrontació entre… entre famílies a les quals van haver de votar per internet, sense garanties, i matricular-se en una escola sense saber el programa al que van a anar.
És a dir, jo, com a pare he de votar en una sort de referèndum sense garanties a una escola sense saber al programa que matricule a la meua filla.
És d'una gravetat total.
I a posteriori es publicarà un escrutini de no sé amb quin tipus de garanties en el qual m'obligaran anar a un centre al qual he hagut de matricular sense saber quin era el programa.
Ara, quan matricules a l'escola pública…, en fi, tu matricules sabent a on matricules i quin és el programa d'ensenyament que hi ha.
Això s'ha acabat.
Tu ara matricularàs, eh?
, votaràs no només en la primera opció sinó en totes, i hauràs d'anar al que et toque, eh?
No podràs decidir-ho de forma prèvia, no?

El tema és d'especial gravetat perquè cada any canviarà.
Tindrem, primer, en llengua vehicular valencià; segon, en llengua vehicular castellà.
Per tant, no es podrà fer treballs de cicle, Xarxa Llibres serà impossible.
És a dir, està feta per llei… persones que no han xafat una escola en sa vida.
Incloc al conseller d'educació, que vaig a dir que no ha xafat la universitat en sa vida però, casi, casi, pràcticament.
Per tant, és una confusió total, no?
Fins i tot en el batxiller, en el batxillerat, el resultat del programa lingüístic âatencióâ serà coincident amb el tant per cent de votació.
És que és extraordinari.
Si el 17,5Â %, posem, vota valencià, el 17,5Â % d'assignatures serà en valencià.
Això és el que diu la llei.
És absolutament… Vull dir, este plantejament no té (so d'un timbre) precedents en la pedagogia valenciana, no?
Per tant, la meua pregunta és: ¿amb quins mecanismes compten vostés per a poder afrontar esta guerra brutal en la que ens volen situar la dreta ultra i l'ultradreta valenciana?

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Fullana.

És el torn del Partit Socialista.
Quan vullga, senyor Lorenz.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia, senyor Rubén Pacheco.

En primer lloc, agrair la seua aposta, la seua…, la confederació, federació, per apostar per l'escola pública davant les retallades, les nombroses retallades en tots els àmbits educatius que està aplicant el nou conseller.

Moltes gràcies per vindre a la comissió per traslladar el sentit de les famílies de l'ensenyament públic.
I vull agrair-li especialment perquè moltes voltes dona la sensació que el nou govern del PP-Vox només governa per a una part de l'educació.

I agrair-li també al principi quan ha posat les xifres verdaderes damunt la taula.
Però també li dic que ací és pràctica habitual dels sectors més conservadors eixa tergiversació de les xifres.

I ja ha vist tota l'argumentació que li han pogut donar des del sector més ultraconservador, que pràcticament no n'hi havia cap argumentació pedagògica.
Perquè hem de recordar que l'educació és un pilar fonamental de l'estat del benestar, una educació que menysprea constantment el nou conseller, que encapçala el PP, i avui ho podem veure en aquesta proposició de llei.

Jo vull insistir en un tema que ja han tret abans i és el paper de les famílies en el sistema educatiu.
Són els consells escolars, com vosté molt bé sap, els que aproven el projecte lingüístic de centre, i és en ell on estan representades les famílies.
La llibertat de les famílies està en el consell escolar de centre.
Les famílies formen part de l'elaboració del projecte lingüístic de centre, però el que no podem fer és tindre el monopoli per fer-lo elles a soles.
Perquè la legalitat actual de la Constitució no ho permet i perquè tampoc tenen la preparació pedagògica per fer-lo.

Per tant, no té sentit eixa elecció anual de les llengües d'un centre educatiu.
No és una qüestió baladí decidir quines matèries no lingüístiques es vertebraran en cadascuna de les llengües del sistema educatiu.
A més, l'existència de les línies que ja va posar en marxa el Partit Popular quan estava governant a la Comunitat Valenciana, genera se-gre-ga-ció, perquè les línies no són integradores, són segregadores.
A les zones de parla valenciana, la majoria de població migrant estava en les línies de castellà quan jo exercia com a docent.

A partir d'ahí, vull preguntar-li: vostés, com a representants de la majoria de les associacions de famílies de la Comunitat Valenciana, havien detectat una necessitat de canviar el model lingüístic dels centres?
Anaven pel carrer i a la seua seu superpreocupades les famílies que s'havia de canviar?
Els arribaven informacions de les AMPA de la necessitat de canviar-lo?

I pregunte: ¿creuen que les famílies de les zones de parla castellana estaran contentes per no tindre els mateixos drets d'aprendre les dues llengües oficials de la Comunitat Valenciana?
¿Creu que amb les línies s'incrementarà la segregació de la població escolar en centres educatius?
¿Vostés, com a famílies, creuen que deuen intervindre en la part pedagògica de l'ensenyament?
I les famílies que vosté representa, aposten pel plurilingüisme?

Moltes gràcies i disculpe perquè són massa.
 Disculpe.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

Ara té un torn al Grup Parlamentari Popular.
Quan vullga la senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Buenos días, señor Pacheco.
Bienvenido a Las Cortes Valencianas.

Quiero empezar preguntándole si a usted en el 2012 le paraban por la calle diciéndole que había que cambiar el modelo lingüístico y que era algo urgente y prioritario en la Comunidad Valenciana; si le presentaban cartas y documentos, un decreto que había sido completamente consensuado en la comunidad educativa y los alumnos estaban estudiando en tercero de prima… tercero de educación infantil, perdón, y si le acosaban y le preguntaban continuamente que había que cambiarlo.
Tengo mucha curiosidad por ese tema.

Usted acaba de calificar la ley de injusta, señor Pacheco.
Yo le diría que a usted le puede gustar más o le puede gustar menos la ley, pero creo que para impartir justicia están los tribunales.
Y a este respecto le diría que yo me he traído la relación de todas las sentencias contrarias a toda la política lingüística del Botànic.

Y yo le quiero preguntar si era justo que se vulneraran continuamente los derechos lingüísticos de los valencianos, porque no escuché nunca a la Gonzalo Anaya defender los derechos de los valencianos.
Y le estoy hablando de sentencias firmes.
Yo nunca le escuché reclamar por nada ni por nadie en ninguna de estas sentencias donde se vulneraron, insisto, de forma continuada derechos de los valencianos, y es curioso que ahora que se hace una ley donde se respeta todas las leyes referentes en materia lingüística y además se respeta toda la jurisprudencia existente, que no es poca, a ustedes va y resulta que la ley no les gusta.

También ha calificado esta mañana la ley de perversa.
Mire, yo no voy a calificarles con el mismo adjetivo porque me parece un poquito exagerado, pero sí que le voy a decir que me parece mal que una confederación de padres y madres no defienda a las familias.

La LOE, la ley orgánica dice que los padres…, en el artículo 1, eh?
, en el artículo 1, dice que son las familias las que tienen… las que son las responsables de la educación de sus hijos.
La llei d'ús en el artículo 19 dice que son los estudiantes los que tienen que, valga la redundancia, estudiar en lengua… en su lengua materna.
¿A quién le preguntamos cuál es esa lengua materna?
¿Al consejo escolar, al director, al jefe de estudios, a quién?
Se lo tendremos que preguntar a las familias.
Pero ustedes no quieren que se lo preguntemos a las familias.

Usted ha llegado a afirmar que es una grave irresponsabilidad de la Generalitat Valenciana el delegar la elección de las lenguas en las familias, porque debe ser una decisión consensuada en los centros escolares.
Oiga, es que para el presidente de la Gonzalo Anaya que un padre decida es una irresponsabilidad porque hay que consensuarlo en los centros.
A mí, esto me parece tremendo, señor Pacheco.
Se lo digo en serio.
Porque yo creo que lo que tiene que hacer una confederación de padres es defender, por encima de cualquier cosa y por encima de cualquier partido político, a las familias, y ustedes no lo están haciendo.

Yo le rogaría que se dedicara a defender a las familias porque es su principal responsabilidad, ya que saca pecho de tener tantas asociaciones de padres y madres federadas y que la política nos la dejara hacer a los políticos.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ara, per a contestar les preguntes té un torn de cinc minuts el senyor Pacheco.

Quan vullga.

El senyor Pacheco Díaz:

Molt bé.

Doncs, vaig a començar per la senyora Monzó.
Senyora Monzó… (Remors) ¡Ah!
, bueno, perdó…

La senyora presidenta:

Gascó.

El senyor Pacheco Díaz:

¡Ah!
, Gascó.
Perdó, sí, m'he equivocat.
Disculpe.

Fa dotze anys a mi ningú me parava pel carrer, entre altres coses perquè no formava part de cap directiva de cap associació, (so d'un timbre) però sí que li puc dir que la confederació i les federacions que formen part de la confederació sí que rebien multitud de queixes del tipus d'«el sistema i el model lingüístic no és el que volem».
Això sí que li ho puc confirmar i li ho puc assegurar.
I, probablement…, no probablement, amb tota seguretat li puc passar un llistat de totes eixes queixes, perquè tot això ho tenim reflectit.

En segon lloc, senyora Llopis, jo no soc docent, no sé d'on se treu eixa informació.
No soc docent, i el meu predecessor era docent universitari, que no és lo mateix, val?
Al marge d'això, no tots som docents ni moltíssims menys, però podrien ser-ho i no passaria res.

D'altra banda, huit anys en silenci i amagats.
Li puc assegurar que no.
Hem donat molta guerra al conseller Marzà i moltes bronques hem portat i hem tingut.

La nostra defensa del valencià, de l'escola laica, pública i en valencià està en els nostres estatuts, i és absolutament transparent, exactament igual que els nostres comptes i que ningú, en aquesta entitat, en aquesta associació o en les nostres associacions, cobra ni un sol cèntim per fer la tasca que fem.
No tenim cap interés més que el benestar i la bona educació i la qualitat educativa dels nostres filles i fills.
I el fet de defensar-la laica, pública i en valencià està en el nostre ADN, de manera que no podem defensar una altra cosa.

Bé, al marge d'això, altres qüestions i ja de caràcter més seriós i no del tipus d'estes qüestions que m'ha plantejat vosté.
En la nova llei, el que portarà sense cap tipus de dubte és inestabilitat als centres educatius.
Les famílies hem de participar en qüestions de caràcter pedagògic al respecte del contingut de les matèries que reben les nostres filles i fills?
Doncs, més enllà de vetllar perquè tinguen qualitat, no.
Més enllà de dir si han d'estudiar en una llengua o en una altra més enllà de la nostra participació al consell escolar, no.
Perquè participem, estem al consell escolar.

Volen vostés millorar la nostra participació?
Milloren el nostre percentatge en el consell escolar de centre.
Equilibren més encara la situació de famílies i docents i personal en els centres educatius, en el consell escolar, que és on hem d'estar.
Per què en el consell escolar?
Perquè ahí debatem amb altres professionals i estudiem continguts, estudis, analitzem els programes.
Ahí és on hem de mirar si pedagògicament les nostres filles i fills estan rebent els continguts que han de rebre i tenen una qualitat educativa al nivell que mereixen, però en un altre puesto, no.

Les famílies ja participem.
Quan diuen que no volem que les famílies participen, no senyores i senyors, les famílies participem en el sistema educatiu per un sistema reglat i regulat que, en tot cas, ha de millorar-se, però llançar-ho tots els anys a les famílies per a que decidim sense tindre en compte la plantilla docent que tenim en el centre, si estan o no estan capacitats per a impartir unes matèries o unes altres en un idioma o un altre.
Això ho hem de valorar.
I en eixe sistema que vostés plantegen no es valorarà així.
Si no som conscients de quina plantilla té el nostre centre i si serà capaç d'assolir els percentatges que isquen en eixes votacions, el sistema serà un autèntic desastre que generarà inestabilitat en el programa docent de les nostres filles i fills.
Això sí que els afectarà.
I per això hem de vetllar perquè no s'aplique un model que no assegurarà eixa qualitat educativa.
Si jo cada any vote, si…, no, jo no, el conjunt de la comunitat educativa, perquè som comunitat educativa, votem i cada any ix una llengua diferent o dona igual, cada tres anys, una diferent, el meu fill o filla estarà sotmés a uns canvis en la seva línia docent i pedagògica que alteraran la seva capacitat d'assolir els coneixements d'una forma raonable.
(Remors) Sí, senyor, sí.

Al marge d'això, segregació escolar?
Evidentment, generarà segregació escolar, com generava el sistema de línies.
Hem de participar en qüestions pedagògiques, més enllà del que he comentat?
No; però hi participem i aportem i aportem molt, a més.

Estaran, evidentment, sotmeses les zones castellanoparlants a uns percentatges que probablement no voldran.
Els recorde que en els consells escolars de centre, on participem, en la majoria dels centres educatius de zones castellanoparlants, amb un percentatge altíssim, ha votat mantindre's aquest curs que ve en valencià o en el sistema plurilingüe, els ho recordem i estem presents en eixos consells escolars i hem participat.

Res més.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pacheco.

Compareixença del senyor José Seco de Herrera Torregrosa, representant de Central Sindical Independent de Funcionaris (CSIF)

La senyora presidenta:

Passarem al següent compareixent, que és José Seco de Herrera Torregrosa, representant de Central Sindical Independent de Funcionaris, CSIF.

Quan vullga.

El senyor Seco de Herrera Torregrosa:

Desde el sindicato CSIF, Central Sindical Independiente de Funcionarios, en primer lugar, agradecer a todos los presentes y a sus señorías que nos den la oportunidad de escuchar la opinión de este sindicato en el ámbito educativo, que es la parte que me corresponde por ser representante en la Comunitat Valenciana de la enseñanza pública.

La intervención de CSIF, en referencia a esta proposición de ley que regulará aspectos de la educación, se fundamentará en tres puntos que a continuación voy a detallar y que, después, si me permite el tiempo, lo desarrollaré.

El primer punto es que entendemos que reconoce la importancia del valenciano en el sistema educativo, dado que, a través de las certificaciones de distintos niveles oficiales, tales como el B1, B2 o C1, evidentemente, pues, entendemos que es una buena medida.

El segundo argumento es que, desde nuestra visión, la propuesta legislativa contempla el mínimo del 25Â % de cualquiera de las dos lenguas, sea valenciano o castellano, en cualquiera de las líneas o modelos lingüísticos que plantea la proposición.
Y eso entendemos que garantiza el aprendizaje de cualquiera de estas dos lenguas, que son las cooficiales de la Comunidad Valenciana.

Y, el tercer punto, esta nueva proposición de ley sigue demandando del colectivo docente la competencia en las dos lenguas cooficiales de la Comunidad Valenciana, que posteriormente desarrollaré.

Respecto al primer punto, en lo referente al tema del reconocimiento de los niveles oficiales de valenciano a todo aquel que haya estudiado valenciano en el sistema público valenciano, entendemos que es un paso importante, acertado y necesario.
El esfuerzo que el alumnado hace en los centros educativos, el esfuerzo que hacen los docentes de lengua valenciana se tiene que traducir en una certificación.
Y, por eso, entendemos que es importante y creemos que esta medida no puede ser controvertida, tiene que ser una medida que, en todo caso y en nuestra opinión, debería de ampliarse a muchos más años, por decirlo de alguna manera, a lo que esta ley o esta proposición de ley inicia.
Nosotros entendemos que cualquiera que históricamente haya estudiado valenciano en el sistema público, pues, evidentemente, tiene que tener algún tipo de certificación y habría que ver y negociar este aspecto.

Respecto al porcentaje del 25Â %, bueno, yo creo que más que enfrentar, nos debemos de ir a la jurisprudencia.
Y, en este sentido, en otras comunidades autónomas, al final, hay sentencias firmes y lo que dicen es que, para salvaguardar el aprendizaje y la enseñanza de cualquier idioma cooficial -sea el que sea, yo no voy a entrar en ninguno de ellos- los juzgados, las sentencias firmes, indican el 25Â %.
Si esta ley o esta proposición de ley lo asevera y lo asegura, entendemos que, de esta manera, se puede cumplir esta situación.
Y, en ese sentido, nosotros estamos expectantes y vigilantes, si me permiten la expresión, para que esto sea así y no se vulnere ningún derecho de aprendizaje de cualquiera de los dos idiomas, que es la riqueza que tenemos.

Y por último, el tercer punto, entendemos que, independientemente del modelo elegido para impartir las clases en los centros educativos, con esta proposición de ley el nuevo modelo o los nuevos modelos que se plantean siguen exigiendo la competencia y la capacidad de los docentes del conocimiento de ambas lenguas cooficiales.
¿Y cuál es la justificación?
Bueno, pues, que, evidentemente, para acceder a la función pública, en este sentido y además en educación, se requiere en la actualidad un C1 o superior en valenciano.
Eso implica que hay compañeros y compañeras que tenemos el mitjà de entonces, que incluso, en el momento anterior a la normativa actualizada, actual, con cuatro años -voy a poner un ejemplo porque, muchas veces, es más sencillo- con cuatro años que se estudió en su día, en la FP de cinco, el valenciano, tenías el requisito para poderte representar a las oposiciones o que si en BUP y COU, lo que fue sustituido posteriormente por la ESO y secundaria, habías cursado y superado, evidentemente, al menos tres cursos en valenciano o de lengua valenciana, de la asignatura, evidentemente también tenías el requisito que te permitía presentarte.
Por lo tanto, ahora seguimos con un requerimiento mayor, puesto que es el C1, que es el anterior mitjà.

Desde este punto de vista, creo que la mayoría de los docentes que estamos en el sistema, evidentemente, tenemos o un C1, un C2, mestre o capacitació, que son niveles más elevados que los mínimos.
Y entendemos que esta situación es así dado que es necesario que todos los docentes tengamos esa capacitación en las dos lenguas para poder impartir.

Voy a poner también un ejemplo -me van a permitir, que yo soy más didáctico porque soy docente-.
Se puede dar el caso de yo impartir clase en secundaria el curso que viene y tener una jornada partida en dos centros educativos diferentes; en uno, pongo por ejemplo, la asignatura de tecnología se dé en castellano y en el otro centro, donde hago la otra mitad del horario, se dé en valenciano.
Evidentemente, con los requisitos académicos que a mí me piden para presentarme a las oposiciones o para coger una plaza en adjudicaciones, como funcionario interino, pues, evidentemente, garantiza que yo esa dualidad, esa realidad y esa riqueza que tiene la Comunidad Valenciana también la traslade en la lengua vehicular de mi asignatura, sea la que sea.

Y, por mi parte, muchísimas gracias por escucharme.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Ahora tiene el turno Vox.

Cuando quiera.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Muchísimas gracias por su participación, señor De Herrera.

Aquí hay una evidencia y es que, bueno, cuando antes han denominado perversa la libertad educativa, pues, la verdad es que me ha sorprendido porque, ¿cómo deberíamos denominar a una imposición y totalitaria inmersión lingüística?
Sería realmente una dictadura.

Usted estaba comentando, efectivamente, que había tres puntos importantes, ¿no?
El reconocimiento del valenciano, con las certificaciones; hablábamos de competencias que, por lo menos garantiza el 25Â %, incluso, en la lengua cooficial, aunque no haya sido la lengua elegida como base y, además, bueno, aparte también, puede llegar hasta el 25Â % en inglés.

Y, efectivamente, yo creo que se está hablando en todo momento de una ley, no sé, de libertad total, para que se pueda coger, para que los alumnos puedan elegir en qué lengua pueden plasmar sus conocimientos.
Porque yo creo que nos centramos en que la educación y la enseñanza de un alumno solo es la lengua y, entonces, en ningún momento se habla del rendimiento que puedan tener los chavales a nivel académico y nos estamos encontrando, pues, eso, un 18Â % de fracaso escolar en secundaria, que abandonan las aulas y ya hemos visto, incluso en las notas medias, como en la EBAU no son los resultados porque les merma, porque no tienen incluso el dominio, por lo menos escrito y creo que menos oral, de lo que son las lenguas cooficiales.

Yo creo que seguimos dándole vueltas, en el sentido de que todas las leyes…, bueno, yo a la anterior no le vi nada positivo, sinceramente, pero si se hubiera querido apartar la lengua valenciana, pues, hubiéramos ido a unos itinerarios puros, directamente, y habríamos puesto unos colegios con línea castellana y unos colegios con línea valenciana.
Pero en ningún momento se ha pensado así, porque lo que creemos, efectivamente, es que hay que dar competencias en ambas lenguas.

Yo, por lo tanto, cuando nos están venga a criticar por esta ley, que yo creo que impera la libertad y que sí que es verdad que esto…, mire, en algo estoy de acuerdo con el señor Pacheco de que los consejos escolares hay que regularlos y darles una vuelta porque, cuando hablamos del proyecto lingüístico de centro, pues, se eligen en los consejos escolares y no hay una paridad ni una igualdad de padres y realmente que las familias, cuando van, van a rodillo porque es a lo que los demás deciden y no hay posibilidad y se ve, tanto en los consejos de centros como en los escolares municipales y como en otros… Por lo tanto, habría que dar una vuelta.

Y yo, pues, estoy de acuerdo en lo que es el premiar y el que tenga su acreditación y su certificado.
Y, a veces, también me he planteado por qué para el castellano no se certifica también, nos llevaremos una sorpresa para muchas personas que creo que no tendrían el certificado así como así en lengua castellana.
A lo mejor habría que certificar en castellano certificar en valenciano y certificar en inglés.
Sería una posibilidad.

Nada más.

Muchísimas gracias por su participación.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

Ara té un torn de tres minuts el senyor Fullana.

Quan vullga.

El senyor Fullana Martínez:

Bé, en primer lloc, benvingut al senyor De Herrera.
Un plaer poder parlar amb vosté.

Van succeint-se les intervencions i, al final, les preguntes o les intervencions se solapen una miqueta -ho dic per la part dels grups polítics, no per la seua part.

Jo li he sentit a vosté fer una part important de la seua… El temps no està posat; si heu de suportar-me més de tres minuts no sé si… (Rialles) Perdó.
Bé, l'he sentit que ha centrat una part important de la seua intervenció en la qüestió del 25Â %.
La qüestió del 25Â % és una sentència del Tribunal Suprem.
I a mi i al nostre grup polític la sensació que ens genera, pràcticament ja tot el matí debatent esta qüestió, és que s'ha parlat molt de qüestions polítiques, identitàries, però poc dels objectius educatius, no?
Al final, jo crec que l'objectiu d'esta llei quin és?
¿L'objectiu és que els pares trien o l'objectiu és que els xiquets i les xiquetes dominen totes les llengües oficials i una llengua estrangera?

Trobe a faltar el compartir objectius i buscar metodologies que ens arriben a estos objectius i vosté és docent això ho sabrà, no?
Per tant, a mi sí que m'agradaria…, no que em done la resposta, perquè tampoc pretenc això, però sí que fer una reflexió sincera sobre si creu que eixe 25Â % és suficient per a dominar el valencià amb garanties o si, amb el mateix percentatge mínim, diríem, en línies de llengua vehicular valenciana, llengua vehicular castellà, eixe 25Â % de castellà va provocar els mateixos resultats que el 25Â % de valencià.
Perquè sé que vosté sí que ha dit que el 25Â % garantix l'aprenentatge de les dues llengües.
Però, clar, jo crec que això ho diem, però en quin estudi es recolza vosté per a dir que, amb eixe 25Â %, efectivament, es garantix la competència lingüística en valencià?
Vull dir, a banda de la sentència del Tribunal Suprem.
És a dir, deu haver algun estudi que recolze esta afirmació, no seua, sinó és una afirmació general i a mi em preocupa.

I, després, una altra pregunta.
Vosté, com a representant dels docents valencians, ¿creu que els títols que es demanen actualment garantixen que els docents valencians són bilingües o trilingües per a impartir les àrees no lingüístiques en la llengua no vehicular del programa -i em referisc al valencià i també a l'anglés?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

Ara té el torn al senyor Lorenz.

Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia, senyor José Seco de Herrera.
Moltes gràcies.
Des del PSPV, volem agrair la seua presència en la comissió d'educació per a aportar la visió del món docent, perquè pensem que tota la comunitat educativa hauria d'haver participat en l'elaboració de la proposició de llei, que no ha sigut consultada, i que vinga hui el sector del professorat és fonamental.
Una proposició de llei presentada per via d'urgència.
Evidentment, això implica temps reduïts -que ho estem veient- per a l'exposició dels ponents, per tant no hi ha possibilitat real per a fer una aportació d'idees de manera més profitosa, i deixar un dia només per a vostés per a fer esmenes dels compareixents.

La conseqüència és la política que aplica el PP-Vox, que és no diàleg i no escoltar els agents educatius.
Perquè, si l'hagueren tramitat una altra forma, aquests testimonis serien amb més profunditat i podríem dialogar.
Però això no és la forma d'actuar de la nova conselleria d'educació ni del govern de PP-Vox.

Sí que voldria aclarir, abans de les preguntes que vull me…, que si pot contestar, és l'aclariment del 25Â %, que estàvem debatent també abans, perquè eixe 25Â % no existirà en les zones de parla castellana i això és preocupant, perquè són sentències, com hem dit, que tant li agrada mencionar al Partit Popular.

Ja, pel que fa a la seua intervenció, m'agradaria que ens traslladara si vosté, com a representant sindical, si els seus afiliats li han traslladat les queixes del projecte lingüístic que existia actualment, si hi havia reivindicacions que arribaren al seu sindicat i si la majoria del professorat, a què vosté representa hui -evidentment, a tots no els podem parlar-, preferixen el model que s'està plantejant ara en esta proposició de llei.

Aquest professorat ha invertit molt de temps preparant material per a les seues classes.
Clar, ara, cada any haurà d'anar canviant en funció de l'elecció, i és més, el primer representant que ha aparegut ací ha citat…, Rafael Araujo, que «el professorat ha de treballar més».
Doncs, jo crec que el professorat treballa molt i molt bé.
Per tant, el que vull preguntar és això, com ho veu com a professor el que suposarà modificar material contínuament.

Després, ¿vosté veu adient que el professorat que vosté representa no tinga cap determinació en les propostes pedagògiques, perquè vindran determinades la llengua ja per les eleccions que faran en les famílies?
, ¿i si s'aconseguiran les competències adients?
Jo…, ja són moltes preguntes, i conteste lo que puga, ¿eh?
, ja ho sé, disculpe, però, clar, són preguntes que em sorgixen contínuament.
Després, com a representant de docents, i vosté tamé ho ha nomenat, ¿en una matèria només es pot dominar la competència oral i escrita d'una llengua?
Perquè és evident que ho diu la proposició de llei, que se certificarà l'A2, el B1 o el B2, i el C1, si és més d'un 7 en batxillerat.
Però, clar, la pregunta que ens fem, i la vam traslladar a Les Corts, és si es té eixa capacitat per al valencià també es té per a les llengües estrangeres.
És a dir, anem a certificar-lo tot?
Vosté, com a docent, com ho veu, eixa part?
Simplement, si me contesta al que pot, de tot lo que li he preguntat, ho agrairé.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Popular, la senyora Roch, quan vullga.

La senyora Roch Cazorla:

Gracias, presidenta.

Bueno, en primer lugar, buenos días al señor José Seco de Herrera.

Mire, yo me voy a identificar, yo soy docente, como usted es, de secundaria en secundaria y bachillerato.
Vale.
Entonces me gustaría, al hilo de lo que usted ha comentado con el reconocimiento de las certificaciones de valenciano, yo considero que durante estos últimos ocho años a los docentes se nos ha tenido que imponer la certificación del C1 de valenciano y además de eso, hacer la capacitació para poder impartir la misma asignatura que veníamos impartiendo años atrás para ahora impartirla en valenciano.

Con respecto a los materiales que se han comentado aquí anteriormente, los docentes hacemos los materiales, da igual la lengua que imparta, si es en castellano o si es en valenciano, el contenido de la asignatura es exactamente el mismo, no tenemos ninguna dificultad en aplicar las competencias lingüísticas en una lengua o en la otra, estamos capacitados para eso, y que no se ponga en duda en ningún momento la capacidad de un docente para adaptarse a las necesidades educativas de los alumnos, sea el curso primero, segundo, tercero, cuarto o bachillerato, y el grupo A, B o C; adaptamos las clases a los alumnos que tenemos, y además de esto utilizamos materiales de ampliación y refuerzo para atender aquellas necesidades educativas que los alumnos nuestros tienen, con las dificultades de las lenguas.

Hay alumnos que tienen dificultad en lengua, en una o en la otra, pero para eso estamos los docentes, para adaptarles, junto con los departamentos de orientación, adaptar a estos chavales las necesidades que tienen en el uso propio de la lengua.
Eso por una parte.

Y por otra parte me gustaría hacer mención especial a la exigencia de las titulaciones que pasaron de ser un requisito a pasar a un mérito como sucede con la ley de libertad educativa.
Hemos tenido profesores profesionales que han tenido que dejar de ser docentes en los conservatorios de música por no tener la certificación del C1 de valenciano, profesores de trompa, profesores de música barroca, que han sido mermados de su propio contrato laboral por no tener ni siquiera esas certificaciones, que pasaron de ser un mérito a ser un requisito.
Y hablo de profesores del Conservatorio de Castellón, ¿vale?
, profesor de música barroca y profesora de trompa.

Esto creo que para atraer el talento a la Comunidad Valenciana, y le habla una persona que es profesora de la asignatura de Música, creo que es fundamental, y los derechos de estos profesores se tienen que establecer por ley.
Es decir, el valenciano no puede ser un requisito primordial para dar clase de trompa, de armonía, de piano o de conjunto coral… Atraemos al talento profesional, que vienen de otras comunidades a estudiar aquí, a Valencia, cuna de la música, y la defensa total de esta ley es atraer a los mayores talentos musicales que puedan estar en la Comunidad Valenciana dando clase sin tener un requisito, porque además, les recuerdo, la música es un lenguaje universal, donde músicos de otras partes de España vienen a aprender y a nutrirse de los valores y del reconocimiento profesional de los músicos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Roch.

Ara té cinc minuts per a respondre a les preguntes.
Quan vullga.

El senyor Seco de Herrera Torregrosa:

Voy a intentar contestar a todo, pero los docentes tenemos la mala costumbre de enrollarnos bastante: entonces, voy a intentar ser sintético, aunque…

La senyora presidenta:

Sí, sí.

El senyor Seco de Herrera Torregrosa:

…sea complicado.

Voy a intentar ser sintético, repito, y sigo.

Bien, voy a contestar a una pregunta parecida, tanto del grup Compromís com del PSPV, perquè és el tema del 25Â % i si això garantix l'aprenentatge.

Jo crec que he deixat molt clar en la meua intervenció el fet de: açò és una norma i és una norma establerta pels jutjats amb sentència firme… Després podem parlar el que siga, però és veritat que això és la cosa mínima obligatòria.
A partir d'aquest moment, anem a vore, arribem a acords… ¿«Arribem a acords» què vol dir?
Anem a vore, si açò és una proposició de llei i considerem que qualsevol dels idiomes fa falta més percentatge, anem a vore on està.

Ho dic, perquè, clar, vosté m'ha preguntat des de Compromís i, a més a més, vull fer un…, aprofitar aquesta ocasió.
I és que en les dos ocasions anteriors que han hagut eleccions, el PSPV ens va cridar, Ciutadans en el seu moment ens va cridar, per vore quines eren les nostres propostes per al programa electoral, i el Partit Popular ens va cridar… M'alegre que hui vulga escoltar-nos, a nosaltres, i ja l'invite a que quan tinga coses, parle tamé amb nosaltres, perquè és veritat que…, i jo ací no he vingut a representar a tots els docents, vaig a representar als que representa el meu sindicat, però que moltes vegaeds, en idees generals, podem tindre la mateixa idea.

Aleshores, el tema es tracta de complir amb una sentència, o diverses sentències, que és el que diu.
El tema de l'aprenentatge, doncs, el problema d'aquestes preguntes és que poden tornar-se en contra.
És a dir, bé, ¿i si llevem aquet 25Â % a qualsevol de les dos llengües, garantim això?
… I si això és aixina, ¿no passa amb el castellà i si al valencià o viceversa?
Vull dir, anem a vore, no es tracta d'enfrontar-nos i es tracta d'arribar a acords.

Després, per una altra part, s'han queixat…?
, una pregunta del portaveu del PSPV, del Partit Socialista del País Valencià.
¿S'han queixat…?
Vaig a ficar un exemple, vaig a ficar un exemple, però des d'un punt de vista constructiu.
Nosaltres vam tindre un equip directiu que va demanar a la conselleria d'educació, i nosaltres a la subsecretària de la conselleria d'educació, en un moment donat, vam tindre una reunió i li vam dir: «Por favor, estaria molt bé que portara totes les comunicacions la conselleria d'educació en les dos llengües».
I ens van dir que no, que únicament en valencià.

Jo crec que és una forma d'enfrontar als valencians, jo crec que és una cosa normal que gent que som de zona castellanoparlant hem tingut que aprendre valencià per a treballar, que n'hi ha gent valenciana que li costa molt traure un C1, perquè parla del poble, i jo soc defensor de tindre aquest detall, perquè el que diu mosatros, com m'han ensenyat a mi en ma casa, doncs, parlem d'aquesta manera, però n'hi ha altra gent que diu nosaltres… Vull dir, al final es tracta de fer servir l'idioma, és l'única manera de garantir que siga ampli, ampli en l'ús i en l'ensenyament, i jo crec que açò és important.

Després, el tema de si els docents decidixen amb aquesta proposició de llei: mai hem decidit, però és que la llei que tenim ara orgànica d'educació tampoc va ser pactada.
Parle dels sindicats i parle del meu sindicat.
Aleshores, clar, està molt bé, però, torne, anem a arribar a un acord, i si volem hui arribar a acords, anem a arribar (inintel·ligible) … sempre i anem a tindre aquesta història o aquesta cultura de l'acord.

Jo crec que és molt important l'educació com per a estar discutint de coses que no toca.
Crec que parlem de valencià, de castellà, crec que hi ha que parlar de la primera i la segona llengua estrangera, molt important, perquè d'això depén de que la gent més jove que estic vegent per ahí tinga més oportunitats en la seua ocupació futura.
I jo crec que açò és important.

Després, el tema de certificació B1, B2 i C1 de valencià, dos vessants: per una banda, el professorat està preparat?
… Home, si ens hem llevat de damunt el fet d'aprovar amb la junta qualificadora, o com siga, el nivell, jo crec que sí; però també és veritat que va ser una proposta, i nosaltres, com a sindicat, vam vore una proposta raonable, i així ho vaig traslladar i era company seu de Compromís, al director general de política lingüística, el senyor Trenzano, val?
, i li vaig dir que sí, que ens semblava bé el tema.
Aleshores és una idea que ja ve del govern del Botànic 2, i nosaltres ens va paréixer bé en aquell moment i ens sembla bé ara també.
No n'hi ha cap problema, nosaltres creem que som independents i si una cosa està bé, ens sembla bé.

I després, jo… (soroll de papers) -ja estic fora de temps, però, si me permeten- acabaria llegint una frase adaptada meua, encara no soc escriptor, ja m'agradaria: crec que cal tindre un espirit ampli, una visió a llarg termini, açò mostra els denominadors comuns que ens unixen dins de la nostra diversitat per damunt de moltes fronteres.

Jo crec que açò és el que hui volíem traslladar des de CSIF, i tot això passaria i crec que faríem una bona campanya de reconeixement de la política i dels polítics i dels partits, si arribaren a allò que CSIF demana a nivell nacional, però també autonòmic, un pacte d'educació.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
(Veus)

Compareixença del senyor Jordi Joan Cassany Bates, professor-doctor en lingüística romànica, secretari de Taula de Filologia Valenciana i membre del Cercle Isabel de Villena

La senyora presidenta:

Passem ara al següent compareixent, que és Jordi Joan Cassany Bates, professor-doctor en lingüística romànica, secretari de la Taula de Filologia Valenciana i membre del Cercle Isabel de Villena.
(Veus)

El senyor Cassany Bates:

Bon dia.
(Veus)

La senyora presidenta:

Aquí te dixo fulls, per si vols…

El senyor Cassany Bates:

¡Ah!
, gràcies, me…, me n'he portat.

La senyora presidenta:

¡Ah!
, vale.

El senyor Cassany Bates:

Me n'he portat, gràcies.

Bé, bon dia.
En primer lloc, m'agradaria agrair l'oportunitat que em brinden de recentrar el debat en algunes qüestions clau que són necessàries si volem, sincerament, millorar l'educació i, per tant, millorar la societat.
Ja que la proposició de llei té en el seu títol, o fa una referència implícita als pares, començaré parlant de quin és el marge de decisió que tenen els pares en l'educació obligatòria.

Evidentment, la col·laboració de les famílies és molt beneficiosa i també la seua participació, i la seua presa de decisions és positiva.
La Constitució fins i tot preveu que els pares intervinguen en el control i la gestió dels centres, però, com ja s'ha dit ací abans, això es fa a través de representants en el consell escolar, junt amb representants dels altres sectors de la comunitat educativa.

La Constitució, als pares, els dona en exclusiva la potestat de decidir solament sobre dos qüestions.
La primera és triar entre centres públics o altre tipus de centres; i l'altra és la formació religiosa o moral.
I ja està.
El concepte de llibertat d'ensenyança que proclama la Constitució inclou altres llibertats, per exemple, la llibertat de càtedra, i altres llibertats, però als pares no els dona més potestat.
Això, si no s'ho creuen, ho poden consultar en el Diccionario panhispánico del español jurídico, que és un diccionari de la Real Acadèmia Espanyola, i allí voran clarament que, pel que fa als pares, no hi ha més dret reconegut a la Constitució que eixos dos.

¿Per què és això així, per què els pares no es poden inmiscuir o immiscir més?
Doncs, per la mateixa natura de l'educació.
La Constitució diu que l'educació bàsica és obligatòria… És obligatòria.
¿I per què és obligatòria l'educació bàsica en la societat?
¿Per què els pares no tenen la llibertat de no enviar els fills a escola?
¿Per què poden perdre la pàtria potestat si no envien als fills a escola?
Doncs, perquè, com ja ha avançat el professor Dolz, en una societat és necessari, per a que la societat funcione, és necessari que els ciutadans, tinguen determinats coneiximents, valors i habilitats, per a que estos ciutadans no siguen un problema per a la resta de la societat i per a ells mateixos.

Per exemple, quan ve una pandèmia, necessitem que els nostres conciutadans tinguen una formació mínima en qüestions de salut, perquè, si no, això ens afecta a la nostra salut personal, eh?
 Estem tots vivint en societat.
A l'hora de votar a les eleccions, necessitem que els altres electors tinguen una mínima formació, per a que no siguen tan fàcilment manipulables per partits que potser voldrien acabar amb la democràcia.
I en qüestions de llengües també: per a que tots els nostres conciutadans puguen exercir el seu dret a parlar cadascú la llengua que vullga, és necessari que tota la societat, com a mínim, entenga les dos llengües.
És a dir, el dret a la ignorància no existix, perquè la llibertat d'una persona acaba on comença la llibertat dels demés.

Posaré un símil: ¿veritat que tots som…, tots circulem per les vies i ens interessa que aquells que conduïxen vehicles motoritzats tinguen un carnet de conduir?
, ¿veritat que no hi ha llibertat de conduir un cotxe sense tindre carnet de conduir?
Per què?
Perquè ens afectaria als demés, acabaríem tinguent un accident nosaltres.
Doncs, l'educació obligatòria és una espècie d'autoescola per a circular en societat.
¿I qui decidix el que s'aprén en eixa autoescola de la societat no són els xiquets, no sols les famílies, sinó és tota la societat en conjunt a través del parlament.
I què diu el parlament?
Doncs, ací he portat la Constitució espanyola, per a recordar.
La Constitució diu que la riquesa lingüística d'Espanya serà objecte d'especial respecte i protecció.
Protecció vol dir que no desaparega.
Per exemple, el valencià.
Si està desapareixent el valencià, és que no estem complint la Constitució.

Després, què diu l'Estatut d'autonomia?
L'Estatut d'autonomia, a més proclamar que el valencià és la llengua pròpia, ens diu que tenim tots el dret a usar el valencià i a rebre…, l'Estatut d'autonomia diu que tots tenim dret a rebre l'ensenyament del valencià i en valencià.
Tots els xiquets.
I açò és un dret que els seus pares no els llevar, als xiquets, el dret a aprendre en valencià.
Això ho proclama l'Estatut.

Després, la llei d'ús i ensenyament emmarca com a objectiu, i això no ho podem oblidar en tot el debat este, que l'objectiu que marca la llei d'ús i ensenyament del valencià és que els xiquets acaben l'educació obligatòria amb un nivell equiparable de les dos llengües.

Això com es fa?
Això no se fa invertint el 50Â % del temps en una llengua i el 50Â % en l'altra, perquè l'escola no existix per a ensenyar tot allò que fa falta aprendre, sinó solament per a completar l'aprenentatge que se fa en la família, en el carrer o en contacte amb els mitjans de comunicació.

I com en la societat valenciana la llengua dominant és el castellà, l'escola per a poder anivellar eixe aprenentatge necessita donar-li més temps i més recursos al valencià.

Quants recursos?
Hem de mirar l'experiència que tenim i vore què ha passat.
Jo ací tinc l'opinió dels meus alumnes de primer de Batxillerat -i acabe ja-, que els he preguntat: vosaltres sentiu que s'ha complit l'objectiu que marca la LUEV d'arribar a un nivell equiparable de les dos llengües?
I tots i cadascun dels meus alumnes de primer de batxillerat, i són alumnes d'un municipi valencianoparlant, m'han dit que dominen més el castellà que el valencià.
Això ja ens dona pistes de quina ha de ser la (inintel·ligible) … del valencià a la llengua, major que l'actual.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara té el torn Julia Llopis, per Vox.
Quan vullga.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Señor Cassany, gracias por su participación, pero la verdad es que yo saco en conclusión que las familias no servimos para nada, nada más que para elegir el centro en aquellas áreas que nos puedan dejar.
Ahora, ya no con el distrito único, pero antes no nos dejaban prácticamente elegir el centro.
Y por lo visto, también, de la formación religiosa o moral, también muy lejos que destacar porque ni siquiera ya se ofrece la religión en muchos centros.

A mí me ha recordado, cuando le escuchaba a usted, lo que me dijo la señora Celaá en una entrevista que tuvimos con ella, y me decía que los hijos pertenecen al estado.
Cosa curiosa que me llamó la atención y, entonces, nuestra respuesta fue que, si es así, que les pague ella los estudios, la comunión, la carrera, etcétera y que se encarguen realmente de todo ellos.

Y veo que su exposición prácticamente está diciendo que nosotros no tenemos que entrar en nada, salvo para…, incluso en los temas de salud tenemos que estar preparados, ha puesto el tema de la pandemia, pues no estamos preparados y el gobierno también ha hecho lo que le daba la gana con nosotros ante la poca formación que teníamos.

Hablaba del carné de conducir.
Sí, pero hay quien tiene el volante a la izquierda y otros que tienen el volante a la derecha también, y no hay ningún problema.
Siguen las mismas normas.
Me refiero que hay diferentes formas también de conducir, y hay coches automáticos y coches de marchas.

Cuando hablamos de…, pues sí que ha habido un adoctrinamiento.
Y yo creo que se está utilizando lo que es la inmersión lingüística con intentar hacer una inmersión más allá y que, aunque les moleste a los compañeros y a las diputadas de la izquierda, aquí a mi entender habría un procés.
Si no, miremos cómo en el colegio de El Vergel los niños llevan camisetas con la bandera de Cataluña; hemos visto cómo también se llenaban de carteles los colegios para celebrar el (inintel·ligible) … del país…, de ese País Valencià que imaginan muchos que es el país de Nunca Jamás, porque realmente es la Comunitat Valenciana, y cómo han dado agendas donde han dicho que lo importante es salvar el catalán y el catalán, y las repartió la misma conselleria de educación.

Yo solo le voy a poner un ejemplo.
Mire, mi hijo en tercero de Educación Primaria… Le hablo por año aproximadamente 2007.
Entonces, estaban lo que es la línea castellana y la línea valenciana y se daba Coneixement del Medi en valencià.
A mí me llamaron un día y me dijeron que mi hijo probablemente tendría Asperger.
Y naturalmente, como madre, empiezas a llorar de no haberte dado cuenta y lo llevas al neurólogo, lo llevas a que le vean la visión, el oído…, tal.
Y al final lo que tenía era un bloqueo.
Un bloqueo que se le había ocasionado en el aula, porque del niño se reían cuando intentó decir alguna palabra en valenciano y se bloqueó totalmente.
Y me lo diagnosticaron en el centro como un Asperger.

Al final, cuando pude hablar con el centro y tenía todos los diagnósticos, les dije: o le traducen al niño las preguntas, porque es incapaz de poder responder en valenciano -que también se lo digo, lo hacían con flechitas, luego tampoco aprendían el valenciano- o me llevo el niño del colegio.
Al final, dijeron: «Muy bien, su hijo podrá…, vamos a traducirle las preguntas».
Y digo: igual que a todos, espero.
Y el niño fue aprobando, pero eso sí me dijeron: «No vamos a evaluarle de los conocimientos hasta el 5.
Aunque su hijo tenga un 10 en conocimiento, nunca lo tendrá, porque no responde en valenciano».

Como comprenderá, en Alicante, que somos castellano…, perdón, valencianoparlantes catalogados, allí el 95Â % de las personas en la ciudad Alicante hablamos castellano, y soy de origen de Castellón, por familia materna, pero desde pequeñita hablamos el valenciano.

Entonces, eso para mí no es promocionan una lengua.
Es imponer una lengua.
Y yo no le deseo a nadie lo que yo pasé con mi hijo.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

És el torn del senyor Fullana.
Quan vullga.

El senyor Fullana Martínez:

Moltes gràcies, senyor Cassany, no «casani».
He sentit que la portaveu de Vox li deia senyor «casani».
Si li han imposat el valencià, ho han fet molt malament, els que li ho hagen imposat, sens dubte.

No deixa de sorprendre'm, per les coses que estic sentint ací, la proposta que «el estado pague la comunión».
El pare ho fa, no?
Però és…

La senyora presidenta:

Senyor Fullana no es pot interpel·lar ja.

El senyor Fullana Martínez:

Sí, sí… no, però és que és sorprenent.
Vull dir, és que a voltes ve gent de fora i fa vergonya.
M'agrada comentar-ho.

Bé, molt propici crec que també a una institució que vosté representa, perquè Isabel de Villena al final era una pionera en defensar les minories també.
Va fer, si no m'equivoque, el seu Vita Christi en valencià i, a més, des de la perspectiva d'una dona.
En aquella època ja escrivia en valencià i, a més, ho feia des d'un punt de vista que no sabia…, jo crec que ha escrit Vita Christi des d'eixa perspectiva, no?
, de les dones que havien acompanyat en eixe procés.
Per tant, crec que és molt propici al dia de hui.

En fi, jo volia… que ens parlara, perquè tinc la sensació, quan escolte especialment a l'extrema dreta, que el castellà està en perill al País Valencià, que està en perill.
No sé si vosté creu que el castellà està en perill i si quan eixim al carrer hi ha una sort de campanya per a evitar que ens puguem expressar en castellà.
Perquè jo, quan escolte el Partit Popular i Vox, em fa por eixir al carrer i que algú em prohibisca usar el castellà o… anar al cinema que algú m'obligue a anar a vore alguna pel·lícula en valencià i altres coses.
Ho dic perquè sembla ser la sensació que hi ha.

També m'ha paregut interessant la seua descripció de la llibertat o… la llibertat en negatiu que dia l'altre ponent.
I tinc la sensació que al final la llibertat és un pretext per a eliminar.
S'està utilitzant com a pretext per a eliminar allò que molesta, perquè…, és a dir, l'única llibertat que es propugna, l'única llibertat que he sentit -jo soc nou en Les Corts- en este any per part del Partit Popular i Vox és la llibertat a no aprendre valencià.
Les altres llibertats no existixen, però esta és la gran obsessió.
És la llibertat que les persones puguen tindre el dret a no conéixer una llengua oficial.
I, per tant, també m'agradaria que ens reflexionara sobre eixa qüestió.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Fullana.

És el torn del senyor Lorenz.
Quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia.

Bon dia, senyor Cassany.

Moltes gràcies.
En primer lloc, agrair la seua presència en aquesta comissió.

I crec que té doble valor.
Té doble valor, perquè vosté és professor de valencià.
I com ha mostrat l'enquesta que ha fet al seu alumnat de primer de Batxillerat, li ha traslladat el sentir dels joves estudiants que vosté té a l'aula, que els té vosté, que s'està utilitzant una llengua i si s'està adquirint la competència adequada.
Per tant, un exemple molt, molt enriquidor.

Hem de recordar, que vosté ho ha remarcat també, que la legislació de la Comunitat Valenciana, és a dir, la nostra legislació, queda clar que s'ha d'aconseguir el coneixement de les dues llengües oficials, el castellà i el valencià.

I aquesta mateixa proposició de llei, torne a reiterar, no ho aconseguirà, perquè, com demostren els estudis científics, és molt important que per a tindre la competència adient en una llengua s'han d'impartir altres matèries no lingüístiques, perquè això ajuda a tindre eixa competència.
Perquè l'objectiu del sistema educatiu valencià ha de ser que els nostres xiquets i xiquetes puguen adquirir la competència oral i escrita amb les dues llengües oficials de la Comunitat Valenciana a tot el territori.

Ara mateix, en l'argumentació que s'estava fent per fi hem escoltat de la ultradreta dir «Comunitat Valenciana», perquè a vegades no diuen ni «Comunitat Valenciana».

I la proposta de llei farà que l'alumnat de zona de parla castellana no adquirirà la competència oral i escrita en valencià.
Sí, perquè encara que al PP i a Vox, al govern actual de la Generalitat no els agrada el valencià és la nostra llengua.
I el seu plantejament va per la desaparició d'aquesta llengua.

Vosté ho ha dit, la Constitució no reflecteix els drets de les famílies a poder elegir la llengua vehicular.
Les famílies no poden entrar a la part pedagògica perquè ja estan representades al consell escolar.
Torne a reiterar el mateix que vosté diu i que és una evidència.

Davant tota esta argumentació, ara sí que ja són preguntes perquè vosté, si és tan amable, me les pot contestar.
Com a docent, creu que aquesta llei aconseguix que la nostra llengua es revitalitze o, ben al contrari, es veurà seriosament perjudicada?

Com a filòleg, si vosté creu que reduir la utilització d'altres matèries en valencià en les zones de parla castellana ajuda a millorar el coneixement del valencià.
I creu que això perjudica el castellà?

I ens pot dir el seu parer de la utilització del valencià entre l'alumnat?
Veu vosté com a docent la utilització del valencià quan estan a l'esbarjo, quan estan comunicant-se fora de l'aula?
Està potenciat o està dominant el castellà inclús en les zones valencianoparlants on vosté està exercint com a docent?

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

Té la paraula la senyora Bartual.

Quan vullga.

La senyora Bartual Bermell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Benvingut, senyor Joan Cassany.

Mire, ha començat vosté la seua intervenció dient que la col·laboració de les famílies és molt important i que se n'adona als consell escolars.
D'ahí, eixa participació.
Vosté no sé si té dades.
Jo crec que en detriment del que és eixa participació, no totes les famílies són partícips en els consells escolars, encara que estiguen representades.
D'ahí, esta llei de llibertat educativa el preguntar i que eixa llibertat de les famílies puguen triar en la llengua que volen que estudien els seus fills.

Mire, jo no m'atrevisc a dir que el castellà està en perill.
El nostre grup no s'atrevix a dir això.
El que sí ens atrevim a dir és que anem a fer en esta llei de llibertat educativa és que anem a respectar les zones castellanoparlants de la nostra comunitat perquè puguen fer ús d'eixa exempció que esta llei va a poder replegar.

Jo tampoc m'atrevisc a dir que esta llei faça desaparéixer el valencià.
Crec que tindrem més temps de debatre altres qüestions que és obvi que en tres minuts ni amb les intervencions que hem tingut ací al llarg del matí serem capaços de poder analitzar-les.
Però estic convençuda que no serà per esta llei que s'està proposant, sinó per altres factor.

Mire, vosté ha fet ús també i ha anomenat la llei d'ús i ensenyament del valencià, la qual regula el valencià i el castellà.
És obvi que en la llei de plurilingüisme feta pel Botànic no hi havia un equilibri entre les dues llengües i hi havia un percentatge prou més elevat de valencià que de castellà.
D'ahí esta proposició de llei de llibertat educativa que busca eixe equilibri entre les dos llengües, el valencià i el castellà.
Per descomptat que dona llibertat a les famílies per a poder triar eixa elecció en la llengua base dels seus fills i per descomptat que garantix el dret a l'exempció d'aquelles famílies que ho consideren del valencià.

Jo li agraïsc la seua intervenció, però estic convençuda que eixe programa únic amb eixa llei de plurilingüisme que estava a la nostra comunitat jo pense que no garantia el dret de llibertat de la llengua quant a l'elecció per part dels alumnes i també de les famílies.

Jo estic convençuda, la llengua no cal imposar-la i el que anem a fer és fomentar-la, animar a la participació, animar a voler-la i, sobretot, a utilitzar-la, tal com diu també el nostre Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Bartual.

Ara té un torn de cinc minuts per a respondre les preguntes el senyor Cassany.

Quan vullga.

El senyor Cassany Bates:

Gràcies.

Com tinc un temps molt limitat, em disculparan vostés de no respondre exactament al que vostés…, i després ens podem en contacte i jo, encantadíssim.
Però pense que és important que tractem qüestions concretes de la llei, perquè, si no, estem ací filosofant i no entrem a qüestions concretes.

Volia fer una exposició d'alguns punts que jo veig conflictius i que caldria revisar.

En primer lloc, de tot el que he dit jo abans es deduïx que no deuria existir una línia en la llengua dominant de la societat, pel fet que, com he explicat abans, l'escola el que fa és completar i compensar l'aprenentatge que es fa en les famílies, que sí servixen molt, l'escola completa.
I, per eixa lògica, no pot ser que la llengua dominant en la societat siga dominant en l'escola també, és incongruent.

Després, abans s'ha parlat del 25Â % que establixen alguns tribunals.
Bé, això realment s'hauria de revisar perquè no té cap sentit.
Però, estos tribunals no diuen en cap moment que, com diu esta llei, el desnivell en l'escola haja de ser com a molt del 20Â %.
Això és una incorporació de la llei actual, això no ho ha demanat cap tribunal, i eixe 20Â % el que fa és fer encara més difícil que l'escola anivelle el desnivell que hi ha fora.

Després, sobre la possibilitat de fer sempre els exàmens en castellà.
Això el que farà és desincentivar l'aprenentatge del valencià, evidentment.
És una altra estratègia que s'ha incorporat perquè els xiquets no aprenguen valencià; si poden fer sempre els exàmens en castellà, això no té sentit!
Des de quan en l'educació obligatòria les persones que estan obligades a aprendre per a formar-se seran les que decidiran si contesten en valencià o en castellà?
Si és obligatòria l'educació, no pot ser que la decisió la tinguen els xiquets, és contradictori, és obligatori, ho diu la Constitució, eh?
, l'educació bàsica és obligatòria.

Després, sobre l'ampliació de l'exempció excepcional per incorporació tardana o per residència temporal.
S'amplia d'un any a dos, de dos anys a tres, una altra mesura que facilita que no s'aprenga el valencià.
Més coses.

Sobre l'ensenyament en valencià en les zones castellanoparlants.
Bé, doncs, la llei actual, a vore, dona a les famílies de la zona castellanoparlant dos opcions: o bé fer solament l'assignatura de Valencià, que de totes maneres es pot demanar l'exempció, o l'altra opció és fer la línia on hi ha més valencià que castellà.
Però, una família de Bunyol, o de la Canal de Navarrés, on hi ha sensibilitat cap al valencià i, potser, les famílies volen que els xiquets aprenguen un poc més de valencià que solament l'assignatura, se'ls ha de donar una opció més intermèdia.
Per què se'ls dona a triar entre tot o res?
Esta línia, que sí que estarà ací en la zona valencianoparlant, de fer més castellà que valència, això s'hauria de proposar per als valencianoparlants, per què se'ls dona triar entre tot o res?
, per a què no trien res?
, per a què trien res?
És eixe l'objectiu?
O és un error o això està fet amb mala fe.

Després, el fet que els pares trien la llengua en la sol·licitud de matrícula, açò, per favor, reviseu, reviseu, si els pares sol·liciten o trien la llengua en la sol·licitud de matrícula i els pares poden presentar una sol·licitud de matrícula en múltiples centres, tindran que una família estarà condicionant l'elecció de centre en múltiples centres.
Això no té sentit, perquè la matriculació és en setembre, i en setembre tot això ja s'ha decidit.

Després, el banc de llibres, ja s'ha mencionat.
Com gestionarem el banc de llibres?
Si tenim els llibres d'Educació del Medi en valencià i l'any que ve s'ha de fer en castellà, ¿què hem de fer, comprar llibres nous?
Acabarem donant les matèries en uns llibres que no estan en la llengua que tocarà.

Després, la duplicació de la documentació.
Això és una inversió de temps i esforços que no tenim.
No podem estar duplicant tota la documentació del centre; a més, és que és innecessari, perquè estem parlant de dos llengües romàniques on hi ha possibilitat de la intercomprensió, dos llengües romàniques, a més a més, veïnes i en contacte.
No és necessari.

I, a més, això el que fa és fer del valencià una llengua inútil; si sempre s'aporta una versió en castellà, sempre, sempre, és com si el valencià fora una llengua prescindible.
Això quina manera és de promoure el valencià?
Els recorde que l'Estatut d'autonomia, que l'hem fet entre tots, marca com a objectiu recuperar.
La Constitució diu «protegir», que vol conservar; i l'Estatut diu, a més a més, «recuperar».
Quina manera de recuperar la llengua és si la convertiren en inútil?

Després, açò que els professors no tinguen l'acreditació.
Ja, actualment, per als caps d'estudis és molt difícil crear horaris, perquè a l'hora d'assignar matèries que són en anglés es troben que no tenen professorat que tinga la capacitació en anglés.
Si, ara, a més a més, hi ha una part del professorat que no té la capacitació en valencià, o el títol requerit, doncs serà encara més difícil.

Bé, en resum, la llei és un retrocés, el que farà és perjudicar a la llengua minoritzada que és el valencià, i, per tant, perjudicar el poble valencià.

Per tant, la proposició de llei, senyors i dames, necessita un replantejament profund si no volem que tinga els cursos comptats, o bé per una intervenció de la justícia, o bé per un canvi en Les Corts Valencianes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor Cassany.

El senyor Cassany Bates:

De res.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Compareixença de la senyora Zulaika Agustí Taboada, membre del STEP-IV, en representació del professorat de la Comunitat Valenciana

La senyora presidenta:

Passem al següent compareixent, que és… (veus) el último de la mañana, Zulaika Agustí Taboada, membre de l'STEPV-IV, en representació del professorat de la Comunitat Valenciana.

Quan vullga.

La senyora Agustí Taboada:

Bon dia a totes i a tots.

Bé, qualsevol llei o normativa que regule l'ús de les llengües cooficials ha de partir d'una anàlisi de la situació sociolingüística del moment.
Des de fa anys, el valencià està patint una situació de minorització lingüística respecte el castellà que no s'ha contemplat en aquesta proposta de llei.
El sistema educatiu ha de ser un mecanisme de compensació d'aquesta situació de minorització, juntament amb altres mesures de promoció i normalització del valencià en tots els seus usos socials.

El govern valencià hauria de treballar per a revertir la situació de retrocés en l'ús social del valencià, que, enquesta rere enquesta, observem amb preocupació.

La proposta de llei partix d'una premissa falsa: que el valencià i el castellà estan en igualtat de condicions, i sobre aquesta premissa falsa es ven la idea de la llibertat d'elecció de les llengües vehiculars.
A més, la llei prohibix l'ús del valencià com a llengua vehicular en les comarques de predomini lingüístic castellà.
Aparentment, les famílies podran triar la llengua base, però tant en l'articulat com en els annexos queda clar que el valencià queda reduït, com a molt, a la matèria de valencià.
I si hi ha demanda de grups en valencià ja vorem com ho solucionem, perquè la llei no preveu cap altra mesura més que aquesta.

Queda amb açò perfectament demostrat que hi ha un interés polític d'arraconar el valencià baix el mantra de la llibertat d'elecció; però, mentre en les comarques de predomini lingüístic castellà serà tot l'ensenyament en castellà i en anglés, el valencià no superarà en cap cas el 12Â % d'ús vehicular, és a dir, la matèria i prou, en les comarques de predomini lingüístic valencià sí que s'establixen uns percentatges d'elecció de llengua i d'us vehicular de les llengües que no es contemplen en les comarques de predomini lingüístic castellà.

Per tant, no hi ha simetria entre les comarques amb diferent predomini lingüístic.
Es prohibix l'ús del valencià com a llengua vehicular en les comarques castellanoparlants i punt.

D'altra banda, no hi ha una sola mesura pedagògica que justifique aquest model que proposa la llei.
En les comarques castellanoparlants l'argument, que no és pedagògic, és, segons l'article 4.
2, que «el valencià s'ha d'introduir progressivament en aquestes localitats», segons l'article 18.
1 de la LUEV.
Recordem que la LUEV s'està aplicant des de fa quaranta-un anys, i recordem també que el valencià fa dècades que es va introduir en aquestes comarques.

Per tant, no és un argument vàlid que s'haja d'introduir el valencià progressivament perquè ja està molt introduït des de fa anys.
Obliga que així siga.

Experts pedagogs, que porten molts anys dedicant-se els contextos bilingües i plurilingües en l'ensenyament valencià, recomanen introduir inicialment la lectoescriptura en valencià i posteriorment en castellà, o bé simultàniament en contextos mes castellanitzats.
La llei actual, que es pretén derogar, almenys dedica un capítol a la intervenció didàctica a l'aula i un altre al projecte lingüístic de centre amb objectius, estructuració, tractaments metodològics, inserció en la PGA, en el PAM, etcètera; a més de dedicar un capítol a l'avaluació de l'aplicació de la llei, un article al foment del valencià i de les llengües estrangeres, un altre d'assessoria en formació plurilingüe, etcètera.

En aquesta proposta res de res.
A partir d'ací, la llei es dedica a posar entrebancs al dret del nostre alumnat a aprendre el valencià.
L'article 14 es titula «Exempció de l'avaluació i la qualificació de l'alumnat.
Foment del seu estudi», es referix òbviament al valencià.
És un dels articles més llargs i es dedica a fomentar detalladament l'excepció de l'assignatura de valencià, però del foment del seu estudi no hem trobat ni una sola paraula.

L'article 16, anomenat «Foment i reconeixement del nivell de valencià», pretén convertir el professorat de valencià en certificadors d'idiomes, fet que comportarà una terrible pressió a l'esmentat professorat per part de l'alumnat i les famílies per obtindre la nota requerida per a aconseguir el desitjat certificat.
I és l'únic article que parla de fomentar la llengua pròpia, però així no es fomenta la nostra llengua, es fomenta utilitzant-la, parlant-la i donant-li valor.

L'article 17 parla dels requisits del professorat per a impartir docència en valencià i en llengua estrangera, i elimina el requisit del C1 de valencià al professorat dels cossos de Formació Professional, ensenyaments artístics, escoles oficials d'idiomes, i atenció!
, a la inspecció educativa, que se suposa que han de ser el referent i amb millor qualificació acadèmica.

En canvi, en l'article 18 es premia el professorat que vehicula en anglés amb propostes que creen enfrontament en els centres educatius, com és un tema tan delicat com la prioritat per a l'elecció dels horaris.

L'article 19 introduïx la censura als llibres de text en valencià.

L'article 21 substituïx el pla de normalització lingüística pensat per a garantir la presència del valencià en els centres educatius per un pla d'ús de les llengües en l'àmbit no curricular, sense cap mesura del foment del valencià.

La disposició addicional tercera substituïx els programes experimentals que permeten més hores en valencià per programes experimentals per permetre mesures en anglés.

La disposició addicional quarta permet que el professorat d'altres territoris que no tinguen el nivell de valencià requerit puga vindre als centres educatius valencians en comissió de serveis.

En definitiva, tota una sèrie de mesures que només perseguixen l'arraconament del valencià en els centres educatius, sense comptar amb els percentatges exigits per a constituir la llengua base de cada grup que dificultarà la constitució de grups en valencià.

D'altra banda, que cap grup trie la llengua base comporta el trencament de la coordinació pedagògica de cicles i compromet el banc de llibres.

I, finalment, la llei òbvia l'article 9.
2 de la LUEV, «els alumnes han d'estar capacitats per a utilitzar oralment i per escrit el valencià en igualtat amb el castellà».

Amb aquesta llei és impossible que es complisca aquest precepte de la LUEV per raons òbvies.

És per tot això que demanem la retirada d'aquesta llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Comença la senyora Llopis el torn de preguntes.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias.

Bueno, señora Agustín, muchísimas gracias por su participación.

La verdad es que le hubiera agradecido, ya que tiene el amor por el valenciano, que la entendamos todos, porque es verdad que los que no somos bilingües, la velocidad y hablar con otra lengua pues nos cuesta llegar.
Entonces, cuando uno quiere que le entiendan, pues, por lo menos… hay cosas que nos perdemos, ¿no?
Entonces, es un consejo que le doy para que llegue a todos, que eso es lo que importa, al fin y al cabo, que nos podamos comunicar.

Mire, la verdad es que lo decía el otro día el señor Rovira, el conseller, que ya era hora de que despertaran.
Yo, la verdad es que creo que ni los osos tienen un periodo de hibernación tan largo como el que han tenido ustedes.
Han estado «calladitos», escondidos y, bueno, pues, ni han defendido a docentes por no tener la certificación cuando hablaban de inglés o de otras áreas, pues durante la pandemia nos han exigido medios técnicos, audiovisuales, o para dar las clases online, etcétera, etcétera.

Y, bueno, yo entiendo que como sindicato, y es lícito, ustedes defiendan lo que más les importa, que es aumentar sus afiliados, tener cada vez más liberados, y sacar las mejores condiciones para los docentes.
Y es así, sus intereses tienen que ser los docentes, como tiene que ser como sindicato que es, pero muy lejos de lo que es mejor para los niños, porque aquí se está anteponiendo la lengua y no se habla nunca de los niños, de lo mejor para ellos, y, como comprenderá, pues es difícil que pueda usted convencer a las familias.

También es verdad que se engaña a los alumnos cuando se les convoca una huelga, porque la mayoría de los chavales van a la huelga, no van a clase, lo hacen por la mañana, si fuera por la tarde no iría ninguno, evidentemente, o fuera del horario lectivo, pero en tal de perder una clase pues van y no saben por qué.

Si realmente a esos chicos y chicas se les informara que con la nueva lengua de libertad educativa va a poder elegir su lengua base, van a poder en qué lengua examinarse, van a obtener el C1 y se les va a reconocer el esfuerzo en las lenguas, si tienen una media de siete en bachiller llegar hasta el C1, pues más de uno lo aplaudiría y no iría; pero como no se les expliqué de qué hay huelga, nadie sabe, la mayoría por qué, porque eso nos ha pasado a todos con nuestros hijos.
Y la verdad es que ya me gustaría ver cuántos docentes van a secundar la huelga porque muchos de ellos, con tal de que no se lo descuenten del sueldo, pues se quedan en el trabajo porque no van los alumnos.

Mire, las confederaciones de familia siempre lo han hecho por la tarde o días no lectivos, porque entienden que sus hijos no tienen que perder ni una hora de clase, y es lo mejor para ellos.
Y, como bien decía…, no sé, ha sido un ponente que me gustaría que en alguna ocasión hicieran la huelga de los japoneses, que es dar más clases, sobre todo aquellos que más lo hay.

Yo sí que le diría…, yo hay una cosa que siempre me ha llamado la atención de su sindicato cuando he estado en los foros, en las mesas de padres, etcétera, y es que creo que cuando uno se comunica con una persona y te hablan en valenciano pues la verdad es que…, perdón, te hablan en castellano, siempre responden ustedes en valenciano sin querer realmente haber una comunicación.
Y eso es una de las cosas que me ha llamado siempre la atención de su sindicato, hace muchos años, el Consejo Escolar Valenciano y en otros estamentos, y yo creo que las lenguas están para comunicarse.
Entonces, hay que dar ejemplo, hay que dar ejemplo con humildad, y que nadie quiere imponer a nadie ninguna lengua.

Por supuesto que es una riqueza cultural la lengua valenciana, pero es verdad que volvamos a no poner el foco y que lo más importante antes han dicho que era el nivel de valenciano, antes incluso me ha parecido entender que los conocimientos, se trataba más de que contesten en valenciano que los conocimientos que pueda tener el alumno.
Y eso me entristece de nuestro sistema educativo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

És el torn del senyor Fullana.
Quan vullga.

El senyor Fullana Martínez:

Gràcies.

I bé, la veritat és que Zulaika Agustí és una persona que hui ve ací i que representa a moltíssima gent, perquè ve en nom, no només del sindicat del qual forma part, sinó també d'altres sindicats per consens.
I, bé, haver de vindre ací i aguantar les insinuacions que ha aguantat, és a dir, m'ha semblat, bé, se'ls ha comparat con osos que están hibernando.
Vull dir, no sé, han vingut a dibuixar un perfil, tant Vox com el Partit Popular, perquè són els mateixos, han vingut a dibuixar…

La senyora presidenta:

No se pot interpel·lar, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Ací tot el món està fent-ho…

La senyora presidenta:

No, no, ningú està fent referències.

El senyor Fullana Martínez:

Sí, dic que em sembla dur haver d'aguantar les insinuacions sobre la falta de professionalitat dels docents valencians, que és el que ha hagut, un qüestionament per part de la dreta de la seua professionalitat i del que vosté representa, no?
I acusar ací com s'ha acusat els docents valencians és una falta de respecte en una institució importantíssima, que no anem a permetre, que no anem a permetre.

Bé, la sensació que tenim, i ho he dit ja en diverses ocasions, és que el que es busca és crear una confrontació en l'escola pública, perquè al final en esta guerra, en esta confrontació, es desuneix a persones que, per exemple, estan lluitant per la retallada dels recursos, per exemple, per a construir escoles, no?
Això pot passar amb este conflicte que pretenen introduir.
I al final sembla ser que este és l'únic objectiu, confrontar la gent per a evitar que la gent es pregunte què està passant amb els recursos de l'escola pública que cada vegada arriben en menor mesura.
I al final jo crec que és important també.

I quan escoltem esta manera de parlar de la dreta que està ací present, que ha catalogat la seua intervenció, doncs és preocupant perquè és difícil poder avançar amb esta mentalitat.

Per tant, jo la pregunta que li faig, en definitiva, és si creu que la confrontació és una estratègia per a ocultar les retallades en l'escola pública en definitiva.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

Senyor Lorenz, quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Bon dia, senyora Zulaika.

Moltes gràcies per vindre a la comissió.
Moltes gràcies per fer les aportacions a aquesta proposició de llei perquè és fonamental sentir la veu del professorat, encara que no els agrada i no ho han fet prèviament.
També que s'adona del que hem de sentir, perquè és molt vergonyós, molt vergonyós com a docent, perquè sóc docent, que es diga que faig vaga quan perilla el meu sou.
És molt greu i no ho acceptaré, perquè m'afecta a mi, a la meua professió, que sóc docent.
Aleshores, demanar que a Les Corts no es tracte la professió de ningú d'eixa forma, perquè és molt, molt vergonyós.

El professorat que sempre ha estat involucrat en treballar per millorar l'educació.
L'educació que és una qüestió fonamental perquè tots els valencians i valencianes tinguen les mateixes oportunitats.
És en eixe aspecte on volem donar el valor que es mereixen els nostres docents, perquè ells i elles sempre estan disposats a donar el millor de si mateix.
I vull agrair-li també, com a representant d'eixa defensa de l'educació pública, que vosté representa i que estan fent contínuament.
També ho dic, moltes gràcies.

Però, malauradament, portar aquesta llei, aquesta proposta de llei, és anar cap enrere, perquè vol llevar la possibilitat que els docents participen en l'elaboració del projecte lingüístic de centre, perquè són els que més potestat pedagògica tenen en un centre educatiu.
Una falta de respecte a moltes hores de treball per intentar vehicular matèries no lingüístiques en anglés, en valencià o en castellà.

I m'agradaria preguntar-li: quines són les opinions del professorat que vosté representa hui davant aquesta falta de respecte a la participació dels especialistes en una llei, una proposició de llei com aquesta?

És factible per al professorat, que té tot el seu material treballat, anar canviant cada any en funció de les decisions dels progenitors?
Això també va en la línia de desprestigi de la figura del professorat, perquè, evidentment, el nou govern del PP-Vox no aposta per la figura del docent, i ha quedat molt clar abans, perquè desconfia de la seua capacitat pedagògica.
I també és el professorat el que juga un paper fonamental a l'hora de decidir la certificació del valencià.
Per tant, seria molt interessant que ens diga el seu parer a l'hora de certificar.

Per tant, i per acabar ja, quatre preguntes molt ràpides: opinió del professorat sobre no intervindre en l'elaboració del projecte lingüístic de centre; opinió del professorat que no ha participat en cap moment en l'elaboració de la proposició de llei; opinió sobre el treball que s'haurà de canviar any darrere any, segons les votacions que faran les famílies, i si creu que el professorat pot certificar els nivells corresponents d'aprenentatge d'una llengua en només eixa llengua.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

És el torn de la senyora Gascó.
Quan vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, lo primero que no voy a consentir es que se ponga continuamente, porque está pasando toda la mañana, en palabras de otros grupos que el Partido Popular no ha dicho en ningún momento, y dejar bien claro la defensa de mi grupo en la profesionalidad de los docentes que han tenido que aguantar en los últimos años carros y carretas y que no se les ha tenido en cuenta en la elaboración de ninguna de las últimas normas lingüísticas, ni en el decreto del chantaje lingüístico, ni en el decreto ley ni en la ley de 2018.
Consejos vendo que para mí no tengo.
Lo primero que quería decir.

Segunda cuestión.
Hay una cosa que me gustaría matizar, señora Zulaika.
En el cuadro de comparecientes usted pone que viene en representación del STEP, pero además dice que viene en representación de todo el profesorado de la Comunidad Valenciana.
Ustedes tienen unos resultados sindicales buenísimos, por lo que les felicito, tienen más de cuarenta mil votos, pero es que hay otros cuarenta mil docentes que a ustedes no les votaron, más los docentes de la concertada, que son en torno a veinte mil, estamos hablando de sesenta mil docentes que ustedes no representan.
Por lo tanto, yo pido que se corrija el cuadro a efectos de que después conste en el Diario de Sesiones y que ponga que ustedes representan al STEP, no representan a todo el profesorado de la Comunidad Valenciana.

Y vamos a entrar en materia.
Ustedes nos acusan de cosas muy graves, pero ninguna de ellas es cierta, porque ustedes lo que pretenden es que se mantenga todo igual, que se mantenga la Ley de 2018, y eso no puede ser.
Y además me sorprende porque, oiga, yo no les escuché al STEP quejarse cuando llamaban básicos a los alumnos que estudiaban castellano y avanzados a los que estudiaban valenciano; o no les escuché quejarse cuando se chantajeaba a las familias si querían que se estudiara inglés tenían que estudiar el máximo de horas posibles en valenciano; o no les escuché quejarse cuando de una doble línea se pasó a un modelo único, y eso supuso recortes en el profesorado.
¿Sabe dónde está el problema?
Que lo que ustedes piden y quieren es que se mantenga un modelo que no es legal.

Y vamos a hablar de lo que para ustedes supone un retroceso.
¿Es un retroceso eliminar 211 aulas donde se estaba haciendo inmersión lingüística?
¿Es un retroceso impedir que centros estén vehiculando el 70Â % del tiempo en valenciano?
¿Es un retroceso impedir que en las comunicaciones se hagan en bilingüe, solamente en una lengua, que era una reivindicación histórica de las familias?
¿Es un retroceso impedir que los criterios lingüísticos no se antepongan a las necesidades educativas especiales del alumnado?
Arrinconamos el sectarismo y promocionamos el valenciano, señora Agustí, yo creo que es algo que tiene que quedar muy claro.
Arrinconarnos el sectarismo y promovemos el valenciano.

Y respecto a la llei d'ús lo que no pueden hacer es leer el artículo 24 a medias.
Porque usted comenta algunos artículos.
El 19, entonces, lo de estudiar en la lengua materna ¿lo aplicamos o no lo aplicamos?
Porque parecen defender la llei d'ús, pero lo único que han hecho en los últimos años es pisotearla, no cumplirla.

Entonces -yo tengo que terminar, presidenta-, nos acusan de no tener en la ley aspectos pedagógicos, pero es que el presidente del Colegio de psicopedagogía ha demostrado que sí.
Entonces yo le diría que los que no defienden aspectos pedagógicos son ustedes, que al final le digo lo mismo que a otro compareciente esta mañana, acaban haciendo más política que los propios diputados.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ara per a respondre a les preguntes, té un torn de cinc minuts.
Quan vullga.

La senyora Agustí Taboada:

Moltes gràcies.

Bé, en resposta a la diputada de Vox, la senyora Llopis, bé.
Entendre's òbviament és important, per això li demanaria que aprenguera valencià i aixina m'entendria perfectament, ja que estem en una comunitat autònoma que té dos llengües oficials.
Per això és important aprendre.

«Calladitos».
Diu que hem estat «calladitos».
Doncs no ho sé qui ha estat «calladito», nosaltres desde luego no, perquè sí que hem fet molt de treball, no hem estat vuit anys rascant-nos la panxa, hem fet molt de treball.
De fet, vam fer inclús una compareixença com aquesta, un company, Vicent Maurí, en 2018 respecte a la llei del plurilingüisme, vam fer les esmenes que consideràvem convenients.
I bé, sí, hem fet moltíssima faena.
No sé on estaria vosté, però desde luego implicada en aspectes educatius pense que no.

Interessos, que podem tindre interessos.
Doncs mire, interessos.
Jo sóc mare de tres fills i dona d'un marit de Salamanca, i parlen en valencià perfectament, perquè han estudiat en valencià, que ara tenen oportunitats de poder anar a estudiar a universitats d'altres comunitats autònomes on es parla la nostra llengua, que poden comunicar-se tant en castellà com en valencià allà on van sense cap problema.
I sí, estic molt orgullosa.
I ho he fet de tots els alumnes que han passat durant més de 25 anys dels que sóc docent pels centres on jo he treballat.

He pogut parlar amb molts xiquets, sí, perquè sóc professora i he pogut parlar amb molts xiquets i amb moltes xiquetes de tot açò.
Perquè, pues mire, resulta que a mi m'agrada parlar amb la gent i vore també les diferents opinions, per això també estic hui ací.
I sí, volen continuar dominant les dues llengües del seu territori i aprenent la seua cultura valenciana i castellana, les dos, per suposat.

Vaga.
Doncs mire, sí, resulta que en este país moltes vegades si no se fa una vaga i el poble no ix al carrer no s'aconseguixen les coses.
Per això donem l'oportunitat que lliurement les persones facen vaga si volen.
Qui no vullga fer-la, no la farà, i no passa absolutament res.
Sí, per això, quan hi ha atemptats contra l'escola pública i contra la llengua valenciana, com és este cas, baix la nostra consideració, sí, s'ha de fer una vaga i s'ha de dir al poble podeu eixir al carrer a manifestar-vos, perquè la llei ens dona eixa oportunitat de poder fer-ho.
És donar llibertat a les persones, no com fan vostés moltes vegades.

No vinc en representació de l'STEP-PV, vinc en representació del professorat.
I moltes gràcies, senyor Fullana, perquè sí, considere que se m'ha faltat al respecte.
Jo en cap lloc he dit que venia en representació de l'STEP-PV, vinc en representació del professorat.
L'STEP-PV representa més del 50Â % d'eixe professorat, però ací estic representant el professorat i sóc la presidenta de la Junta de Personal Docent, que, no sé si ho saben, en unes eleccions se m'ha donat l'oportunitat de presidir este òrgan i tindre el suport dels meus companys i companyes.

Respecte al diputat del PSOE, les opinions del professorat?
Les opinions del professorat, almenys les que a nosaltres ens han arribat, són que, bé, que igual per a legislar s'hauria d'haver parlat amb ells, s'hauria d'haver anat als centres educatius, vore com se funciona, vore com s'organitzen, perquè, bé, açò, una llei com aquesta pot provocar que d'un mateix curs n'hi hagen aules en castellà, aules en valencià, totes mesclades.
Xarxa Llibres, encara que les famílies s'estalviaven moltíssims diners, amb esta llei desfà, no podrem passar els llibres d'uns als altres famílies, famílies com jo, de tres xiquets, doncs ja me diran com podem tornar a pagar tot això.

Quant a la certificació de valencià, que també me preguntava.
Doncs bé, açò es pot convertir en una competició entre centres, entre professors, entre famílies, per a póngale usted un 7 a mi niño perquè aixina tindré una certificació.
No, tenim una junta qualificadora, amb experts de la llengua, on es valoren moltíssimes més coses de les que nomes s'estudien en un centre educatiu en l'ensenyament obligatori, tant en primària com en secundària, que s'han de valorar i s'han de tindre en compte per a donar una certificació.
Jo no sóc qui per a certificar res a ningú, sóc per a ensenyar.

Senyora Gascó, respecte a la meua representació com a STEP-PV ja ho he explicat abans.
Vinc ací a representar el professorat.
Si ahí fica això, no sé qui ho ha ficat, jo desde luego no.

No pretenem mantindre res.
Vull dir, el que pretenem és que, me dóna igual la normativa que siga, és com una altra, que no hi haja un retrocés en la llengua valenciana, que és la nostra llengua.
Aleshores lluitarem i compareixerem on hàgem de comparèixer, siga la llei que siga i la presente qui la presente, quan veiem que s'està atemptant contra el dret de tots els xiquets i de les xiquetes castellanoparlants i valencianoparlants a aprendre una llengua d'oportunitats.
Perquè sí, el valencià és una llengua d'oportunitats, és una llengua d'estudi, és una llengua de cultura, és una llengua de moltíssimes coses encara que vostés no vullguen vore-ho.

I si anem a la Carta europea de les llengües, perquè m'ha fet referència a la LUEV, sí, en la Carta europea de les llengües, en l'any 1992, ja diu que les llengües regionals o minoritàries es permet introduir la llengua minoritzada en la lectoescriptura, article 8.
2, que l'estat espanyol va signar.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Acabem en els compareixents al torn del matí.
Tornarem a les quatre i mitja de la tarda.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 52 minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 33 minuts)

Compareixença del portaveu i membre de la Mesa por la Educación en Libertad, senyor Vicente Agustín Morro López

La senyora presidenta:

Val, bona tarde.

Comencen amb…, ja no sé quina compareixença, amb Vicente Agustín Morro López, portaveu i membre de la Mesa por la Educación en Libertad.

Quan vullga.

El senyor portaveu i membre de la Mesa por la Educación en Libertad:

Buenas tardes, señora presidenta.

Señorías.

La Mesa por la Educación en Libertad agradece a Les Corts Valencianes que se haya aceptado nuestra solicitud de comparecencia ante la Comisión de Educación y Cultura, en la tramitación de una ley que consideramos de gran relevancia para nuestra sociedad y, especialmente, para el ámbito educativo, que es en el que la mesa desarrolla su actividad.
La mesa se constituyó el 2 de diciembre de 2015 por diversas entidades representativas de la comunidad educativa.
En la actualidad, tras casi ocho años y medio de trabajo, engloba a federaciones de padres de alumnos, sindicatos de docentes, organizaciones de titulares de centros y a las dos mayores universidades privadas de la Comunitat Valenciana.

En la declaración constituyente se señala que la Mesa por la Educación en Libertad es una entidad cívica de carácter participativo que nace con la voluntad de abrirse a toda la sociedad y que invita a incorporarse a la misma a todas aquellas otras entidades o personas expertas, a título particular, que apoyen los principios fundamentales que unen a los participantes en este acto de constitución: fomento de la libertad de educación en todos sus ámbitos, promoción del derecho de las familias a la libre elección del modelo educativo y pedagógico y del centro escolar que desean para sus hijos y respeto del derecho que asiste a los padres para que sus hijos reciban la formación religiosa y moral que esté de acuerdo con sus propias convicciones.
Estos derechos se reconocen en multitud de normas de rango nacional e internacional y en la jurisprudencia de diversos altos tribunales.
La Mesa por la Educación en Libertad entiende que trabajar por una educación en libertad y de calidad para todos es la mejor forma de trabajar por el futuro y por el bien común de la sociedad valenciana.

En estos años, la mesa ha tenido una activa presencia social en la defensa de estos principios: movilizaciones ciudadanas, comparecencias ante instituciones, presencia activa en los medios de comunicación, entre ellos más de sesenta notas de prensa, cuatro específicas sobre la cuestión del plurilingüismo.
Nuestra actuación ha llegado a todos los ámbitos en los que entendíamos que se estaban vulnerando o recortando derechos constitucionales o libertades fundamentales de los padres, los alumnos, los docentes o los titulares de los centros educativos de todos los niveles.
Hemos expresado nuestras quejas y preocupaciones ante las imposiciones ideológicas, lingüísticas o políticas, ante el adoctrinamiento, sobre los recortes del derecho a elegir centro educativo y modelo pedagógico, sobre medidas de las administraciones que consideraban a la red concertada como subsidiaria y residual con respecto a la red pública y que pretendían dificultar el acceso libre a las familias a esta opción, sobre los retrasos en los pagos a los docentes y centros escolares o sobre la congelación de los módulos de conciertos y otra serie de discriminaciones.

Mal empieza el texto de la proposición de ley por la que se regula la libertad educativa, porque comete la osadía de citar, en el primer párrafo de su exposición de motivos, al Estatut de autonomía de la Comunitat Valenciana y a la Constitución española, en su artículo 27, que, en nuestra opinión es el verdadero pacto educativo, garante de la libertad de educación.
Señalamos estos apartados del artículo 27: «Los poderes públicos garantizan el derecho que asiste a los padres para que sus hijos reciban la formación religiosa y moral que esté de acuerdo con sus propias convicciones»; el punto 6: «Se reconoce a las personas físicas y jurídicas la libertad de creación de centros docentes, dentro del respeto a los principios constitucionales» y el punto 9: «Los poderes públicos ayudarán a los centros docentes que reúnan los requisitos que la ley establezca».

El derecho que asiste a los padres se concreta en distintas normas y pactos internacionales, especialmente en la Carta de Derechos Fundamentales de la Unión Europea, hasta englobar las convicciones religiosas, morales, filosóficas y pedagógicas, fundamental para este tema.

Nos parece muy positivo que la proposición priorice los derechos y las necesidades reales de los alumnos, en lugar de dar mayor relevancia a los supuestos derechos de lenguas o territorios.
No deben volver a repetirse nunca casos en los que a los alumnos con necesidades educativas especiales se les haya impuesto una lengua diferente a su lengua materna, agravándose así sus dificultades en el aula.
En este sentido, el artículo 15, «Atención a las diferencias individuales del alumnado», nos parece muy necesario.
Esperamos que el desarrollo reglamentario y la aplicación concreta de los docentes en las aulas profundicen en considerar al alumno y su realidad como centro de la educación.

Consideramos que debe dotarse a los centros escolares de la mayor autonomía organizativa posible para facilitar que, en el proceso de elección de la lengua base y su aplicación concreta -artículo 9 y siguientes-, se limiten las posibles dificultades de organización en la actualización anual en cada nuevo proceso de admisión.
Quizá la tramitación parlamentaria deba dar mayor concreción a este proceso.

Para terminar, desearíamos señalar que nos hubiera parecido conveniente que esta ley, que recupera la libertad de elección de las familias en el ámbito lingüístico, recogiera también, en un título específico, otros aspectos de la libertad de educación que, como hemos visto en el trabajo de la mesa, no se agota en el derecho de elección y en el ámbito lingüístico, referencias que reforzaran en nuestra comunidad el derecho de elección de centro escolar y modelo educativo, que garantizaran la eliminación del adoctrinamiento e imposiciones ideológicas y que aseguraran la complementariedad de ambas redes educativas que impidiera nuevas discriminaciones.
La libertad de educación no es un capricho o un privilegio, sino un derecho constitucionalmente protegido.

Terminamos afirmando que nuestra valoración global de la proposición es totalmente positiva.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Empezamos con el turno de los grupos.

Tiene tres minutos la señora Llopis.

Cuando quiera.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Señor Morro, muchísimas gracias por su participación en esta comisión.

Yo recuerdo una frase que marcó bastante a lo que es la pluralidad de la educación y de las escuelas sostenidas con fondos públicos; recordará que decía: se acabó la barra libre.
Y creo que, a raíz de aquellas declaraciones y de la manera en que irrumpió Compromís en la conselleria de educación, nació, efectivamente, esa mesa por la libertad, a la que usted representa y donde hay entidades y representantes de todo tipo, como ha mencionado.

El otro día lo comentaba en un pleno y es que decía un periodista y escritor turco, Peyami Safa: «Si quieres destruir una nación, no hay necesidad de hacer una guerra.
Basta con hacerle olvidar la historia, perturbar su lenguaje, alejarla de su religión y, por tanto, desintegrar valores espirituales y morales».
Y qué más fácil que hacerlo a través de la educación.
Eso lo comenzamos a vivir en el 2015, con el gobierno del Botánico, que no dudaron, efectivamente, en una imposición lingüística, el adoctrinamiento en las aulas, la falta de respeto y persecución a la religión católica, la obsesión inaceptable por reescribir la historia, con la ley de memoria histórica, manipulando libros de texto.
Y, bueno, pues, efectivamente, de esos pilares, se centraron sobre todo en lo que es la inmersión lingüística, que hoy realmente es lo que nos atañe aquí.

Hemos tenido que sufrir un gobierno sectario, una ley que es sectaria, totalitarista, ya que solo se ha fijado y nos hemos podido ver cómo, incluso -se ha dicho anteriormente, alguno de los participantes en esta comisión-, lo más importante era la lengua; es decir, ha dejado los conocimientos del lado de las áreas, indicando que era mucho más importante evaluar la lengua.
Yo sigo diciendo que los objetivos de la enseñanza y lo que los padres queremos es tener una formación integral, pero sobre todo también conocimientos, no solo la lengua.
Y yo creo que lo que teníamos y lo que se ha sufrido ocho años ha sido un error utilizar la lengua como un arma política porque, como decía, la riqueza cultural que tenemos de tener una lengua valenciana, pues, la ha hecho una confrontación.

Por lo tanto, como bien ha dicho, la libertad…, aunque ellos digan que no haya una libertad y que aquí lo único que se intenta es arrinconar al valenciano, muy lejos de ello, porque se está garantizando en todo momento precisamente que se pueda elegir, poder elegir incluso en territorios castellanohablantes, se está garantizando también que los alumnos puedan elegir y, además, vuelvo a repetir, pueden certificar y se les motiva para que realmente estudien en las lenguas.

Y, bueno, pues, yo comprendo que es un objetivo diferente al que tenemos, querer que los niños tengan una formación, que tenga una comprensión lectora, que tenga un buen nivel de inglés, que tenga buen nivel de ciencia, de filosofía, etcétera, además de una lengua, no solo la lengua, que es lo único que preocupaba al anterior gobierno.

Muchísimas gracias por el apoyo, porque sé que han aportado muchísimo también para que esta ley saliera adelante.
Y, nada, los animo a seguir trabajando y a velar por la educación de nuestros hijos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

Ara és el torn de Compromís.
Quan vullga, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Sí, una reflexió molt breu.
Ja ho hem dit abans, per a Compromís la llibertat és la igualtat d'oportunitats.
Això és el que ha de garantir l'escola pública.
És a dir, que els xiquets i les xiquetes, nasquen on nasquen, en la família que nasquen, independentment del seu poder adquisitiu, tinguen les mateixes possibilitats de futur.
Eixa és l'essència de l'escola pública.

Jo l'escolte a vosté i, la veritat, ens excedix el neoliberalisme.
D'alguna manera, tinc la sensació que podríem arribar a crear un model educatiu per a cada alumne de l'escola, faria falta fins a vuit-cents mil models educatius per a respectar eixa presumpte llibertat total, no?
És a dir, clar, jo crec que al final, en el pacte social, quan l'ésser humà decidix viure en societat, doncs, evidentment, implica uns acords i unes renúncies; és impossible exigir la llibertat individual en cada aspecte, és impossible i menys…

Clar, ací el que estem parlant és que, al final, no se nega que cada pare o mare puga triar un model educatiu, el més individualitzat possible.
Però això té un nom i és educació privada.
Arriba un moment que, si el que vol és una cosa tan, tan, tan particular i es vol exigir eixa llibertat, al final, doncs, existix i el model privat perquè seria impossible dotar l'educació pública, on són centres educatius amb quatre-cents, cinc-cents alumnes, poder respectar la…, portar a l'extrem el que vosté comenta, en definitiva; és la veritat.

I, al final, jo la pregunta que li faig és: ¿creu que esta proliferació del neoliberalisme, de les llibertats individuals, és compatible amb la vida en societat?
¿I quants models educatius hauria de pagar l'estat perquè vosté se sentira satisfet?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

Passem al grup Socialista.
Quan vullga, senyor Lorenz.

El senyor Lorenz Andrés:

Senyor Vicente Morro, en primer lloc, com a tots els ponents, moltes gràcies per vindre.
La veritat és que escoltar tots els testimonis suma i suma molt.

Des del PSPV, som conscients que aquesta proposició de llei és contrària al que diu la Constitució, perquè ja hem expressat aquest matí que les famílies no tenen dret, a nivell individual, a decidir pedagògicament el funcionament d'un centre educatiu; eixa possibilitat la tenen en el consell escolar, on estan representades les famílies i tots els agents de la comunitat educativa, encara que comencem a tindre sospites que el nou govern del PP-Vox, dins de molt poc, anirà més enllà i permetrà que en educació els continguts pedagògics vinguen decidits per les famílies.
Supose que això aniria més en la línia del pensament que hui ha vingut vosté a defensar.
Tal volta eixa potestat que vostés defenen pot permetre decidir quina part de biologia s'ha de donar respecte al canvi climàtic, respecte a la diversitat de famílies, o continguts en les matèries d'història que a vostés no els agraden o fer-ne una tergiversació.
I, precisament, en eixa línia, acabem de sentir unes paraules que també han incidit que si se feia ideologia en els centres educatius o en la falta de respecte als docents.
Però no ens sorprén, perquè el viratge ultradretà que hem pogut veure en el nou govern de Carlos Mazón nega la validesa, per exemple, d'un organisme internacional, d'un informe de l'ONU o no li dona valor a l'informe de les cinc universitats valencianes enfront de la seua llei de concòrdia.
Però ja sabem que el PP ha integrat el negacionisme científic del seu company de govern, Vox.

Doncs, lamente dir-li, senyor Vicente Morro, que vostés no són docents i no poden intervindre en la part pedagògica de l'ensenyament.
Perquè l'aprenentatge de les llengües és una qüestió fonamental per a incrementar la riquesa intel·lectual del nostre alumnat.
No hi ha cap teoria que puga sustentar que aprendre diverses llengües, des de les etapes primerenques, puga perjudicar.
I no hem vist cap tipus de protesta quan es planteja que la llengua vehicular siga l'estrangera per millorar l'aprenentatge en l'anglés o el francés.

Per acabar, m'agradaria que em responguera a les qüestions següents.
¿Es veuen les famílies capacitades per a determinar com s'ha de versar, pedagògicament, l'aprenentatge de les llengües?
¿Volen determinar les famílies quan s'aprén una llengua i com s'ha de fer?
¿Són conscients de la riquesa cultural que representa tindre una llengua pròpia?
¿Creu que donar més matèries en anglés ajuda al coneixement d'aquesta llengua?

Finalment, vull recordar una cita de Jonathan Hennessey quan diu que «la ignorància és el pitjor enemic d'un poble que vol ser lliure».

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Passem al grup Popular.
Quan vullga, senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Morro, y muchísimas gracias por su comparecencia.

Mire, en primer lugar, yo quiero garantizarle que soy muy consciente del trabajo que ha realizado la Mesa por la Educación en Libertad, además en momentos muy complicados.
Y, a este respecto, a mí me gustaría preguntarle que, últimamente -y esta mañana también lo hemos podido escuchar-, hay quien dice que en los últimos años no ha habido imposición lingüística, que todo ha sido una balsa de aceite.
A mí me gustaría que nos dijera, en nombre de todas las entidades que usted representa, que son muchas, qué piensa a este respecto.
Yo tengo un buen número de fotos que reviven aquellos momentos complicados de imposición lingüística, y también tengo numerosas sentencias donde se refleja esa imposición.
Pero me gustaría saber su opinión al respecto.

Hay otra cuestión básica que me gustaría tratar, puesto que usted representa a esa mesa de educación en libertad.
Creo que es momento de hablar de la educación en libertad, sobre todo porque es el título de la ley, ¿no?
, porque estamos acostumbrados a que en los últimos años…, aquí hay gente que no quieren que las familias elijan, yo me pregunto por qué.
Claro, estamos acostumbrados a que haya elegido la lengua la administración, a que haya elegido la lengua el señor Marzà, a que haya elegido la lengua la señora Tamarit, ¿por qué los partidos de la izquierda tienen tanto miedo a que elijan las familias?
Yo le garantizo que van a ser los padres y las madres quien a partir de ahora en plena libertad elijan, eh…, la lengua en la que quieren que estudien sus hijos.
¿Por qué cree que la izquierda tiene tanto miedo a la libertad?

La Gonzalo Anaya esta mañana nos decía que le parecía una irresponsabilidad que las familias eligieran, ¡un presidente de la confederación de padres y madres!
Es que a mí todo esto me parece un verdadero despropósito.
Pero a nosotros nos parece que es cumplir con el artículo 1 de la ley orgánica, que dice que son los padres los que tienen el derecho de decidir la educación de sus hijos.

Nosotros no vamos a preguntarle a las familias que se escolarizan por primera vez, además, vamos a preguntarle a todas las familias, es lo que se debe hacer, y la izquierda a esto le tiene pavor, que le preguntemos a las familias sin intermediarios, que hablemos con las familias de forma directa, que puedan elegir las familias en libertad de forma directa.
Es que tienen tanto miedo de perder ese poder de poder hacer lo que la izquierda quiera de forma directa, estaban tan contentos de poder manipular a las familias y de haber perdido ese poder, señor Morro… Y tengo que ir terminando.

Yo comprendo que la aplicación de esta ley genere dudas, porque va a ser un proceso, totalmente nuevo, pero confíe porque le garantizo que va a salir bien.
Yo le digo, y tengo que ir terminando, porque me gustaría plantearle muchísimas cosas más, que va a ser una ley totalmente alejada de sectarismos, que va a ser una ley que va a garantizar el aprendizaje de las tres lenguas de forma totalmente equilibrada, porque eso es lo que nos decía el TSJ que debíamos hacer, y donde absolutamente nadie se va a quedar atrás, señor Morro.

Muchísimas gracias por su intervención.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ahora, para responder a las preguntas, tiene un turno de cinco minutos el señor Morro.
Cuando quiera.

El senyor portaveu i membre de la Mesa por la Educación en Libertad:

Vale, muchas gracias.

Decía la filósofa Ayn Rand que «se puede ignorar la realidad, pero no las causas o las consecuencias de haber ignorado la realidad».
Aquí, durante mucho tiempo, en el sistema educativo español, se ha ignorado la realidad y ahora nos encontramos con las consecuencias, cuando hemos visto el informe PISA del 2022, nos encontramos con las consecuencias de haber ignorado la realidad.

Con esto podía pasar lo mismo, podíamos ignorar la realidad de que existe una imposición lingüística, y ahora contestaré a la señora Gascó, podíamos ignorarlo, pero, al final, las consecuencias de haber ignorado esa situación serían peores.
Por lo tanto, bienvenida una ley que quiere recuperar la libertad de elección de las familias.

Decíamos que ha habido imposición, evidentemente que ha habido imposición.
El Síndic de Greuges se ha cansado de hacer decenas y decenas de resoluciones de quejas de familias, de alumnos, que protestaban porque no se les daba la documentación en castellano, porque se les dificultaba su participación, porque… O sea, ha habido infinidad de actuaciones del Síndic de Greuges en el ámbito de la educación.
Y, además, reiteradamente se ha ido recogiendo en el informe anual del síndic.
 ¿Que no ha habido imposición?
Pregúntenle ustedes a los alumnos, ¿eh?
, que han…, que han tenido…, ¿eh?
, que han tenido que recibir, y sus padres, las amenazas de la Generalitat diciendo que si no cogían valenciano sus hijos no iban a titular en igualdad de condiciones que otros, que iban a tener muchas carencias.
El síndic tuvo que enviar una resolución a la conselleria para que la documentación y los informes se facilitaran a las familias… O sea, que lo deberían de hacer de oficio, para respetar la cooficialidad de las lenguas, pero, por lo menos, cuando sea demandado por el interesado, ¿no?
O sea, si no lo haces de oficio, que ya estás incumpliendo la normativa de cooficialidad, por lo menos hazlo cuando te lo están pidiendo expresamente.
Por lo tanto, imposición, ¿sí que ha habido?
Por supuesto, y mucha.

Se hablaba antes también de buscar las mismas posibilidades de futuro, del individualismo… Yo aquí no he venido a hablar ni del neoliberalismo ni del individualismo, porque nosotros estamos defendiendo la misma educación para todos los alumnos.
Lo mismo que en el proceso de admisión queremos que todos los alumnos tengan las mismas posibilidades, los de la red pública y los de la red concertada, en la cuestión del plurilingüismo queremos que todas las familias tengan los mismos derechos y las mismas capacidades de elección, tanto si eligen valenciano como si eligen castellano.
Parece que hay otros grupos que no les parece que los que quieran una determinada lengua tengan el mismo derecho que los que quieran otra.
Pero, desde luego, nosotros, como organización que estamos por la libertad, queremos que todas las familias, que todos los alumnos tengan los mismos derechos y las mismas posibilidades.

Me lo imaginaba que iba a salir, o sea, ya han dicho que el que quiera educación diferente, que se la pague.
O sea, hay grupos que quieren una educación para ricos, una educación para gente que puede pagarla y, si no, que vaya a la pública, que es donde ellos deciden y donde ellos mandan.
Pues no, de momento en este país hay todavía libertad de elección, hay todavía una Constitución que en su artículo 27 reconoce una serie de derechos y libertades y, por lo tanto, nosotros queremos agarrarnos a esa libertad de educación y a esos derechos.

No somos docentes.
Evidentemente, claro que no somos docentes.
Nosotros no estamos decidiendo sobre cuestiones pedagógicas, estamos reclamando la libertad de elegir que nuestros hijos vayan luego a encontrarse con unos docentes que respeten sus derechos.
Eso sí que es lo que estamos eligiendo.

Hablando de…, esta mañana se ha hablao mucho de cuestiones pedagógicas.
Oiga, yo he cogido el índice de la Ley 4/2018 y no hay ningún artículo que hable de cuestiones pedagógicas.
Es exactamente lo mismo, es la organización del plurilingüismo en las aulas y en la Comunidad Valenciana.
O sea, cuestiones pedagógicas aquí, cero, y por lo tanto no tienen ustedes razón en lo que estaban echando en cara.

Y…, decíamos que no somos docentes: evidentemente, lo que queremos es que se respete nuestra libertad y nuestros derechos, que nuestros hijos, si quieren elegir valenciano o castellano, lo puedan elegir, y luego los centros ya se encargarán de organizar.

También se ha repetido muchas veces esta mañana una cuestión que yo creo…, y, si no, me sacarán ustedes de dudas, que yo creo que está muy mal interpretada: están diciendo que cada año se va a cambiar el modelo.
No, cada año los que se incorporen al sistema educativo van a elegir el modelo que les va a afectar a ellos, pero los otros van a seguir con el modelo que tenían y, en todo caso, los centros serán los que tengan que romperse la cabeza para cuadrar el sudoku, pero no que cada año…, porque esa amenaza que ustedes estaban diciendo no se va a dar en la realidad, ¿eh?

Y termino.
Bueno, simplemente…, no se la voy a leer, porque ustedes ya la habrán leído, pero la sentencia de julio de 2017 es para colorear la cara a los que han generado un sistema de discriminación entre las dos lenguas de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morro.
(Veus)

Compareixença del senyor Vicent Mañes Bertolín, en representació d'Associació de directors i Directores d'Escola Pública del País Valencià

La senyora presidenta:

Vale.
 Passem a la següent compareixença, que és de Vicent Mañes Bertolín, en representació de l'Associació de Direccions d'Escola Pública del País Valencià.
(Sorolls)

Vale.
Quan vullga.

El senyor Mañes Bertolín:

Il·lustres senyores diputades, il·lustres senyors diputats, gràcies per escoltar la veu de les direccions dels centres públics d'infantil i primària.

En el temps de què disposem explicarem de manera senzilla una sèrie de conceptes generals sobre l'aprenentatge de les llengües des d'una vessant pedagògica i científica basada en la nostra experiència docent i en la gestió de centres.
També posarem en evidència quines serien les conseqüències en la nostra tasca diària i en el nostre alumnat, en el cas de que aquesta llei arribe a aplicar-se, i finalment exposarem les nostres conclusions i propostes al respecte.

La Llei d'ús i ensenyament del valencià, que va ser aprovada en 1983, va aconseguir el consens de tots els grups polítics del territori valencià, sent aprovada sense cap vot en contra.
L'Estatut d'autonomia, en l'article 6, estableix que la llengua pròpia la Comunitat Valenciana és el valencià i que s'atorgarà especial protecció i respecte a la seua recuperació.
Fins ara la participació de les famílies en el pla lingüístic dels centres on s'eduquen els seus fills i filles ja ha estat garantida mitjançant la seua representació al consell escolar, òrgan col·legiat de govern, una de les competències del qual és aprovar amb almenys dos terços a favor el projecte lingüístic de cada centre.

Nombroses enquestes i informes mostren que el bilingüisme primerenc comporta aventatges comunicatius, lingüístics i cognitius per a tot l'alumnat, tant valencianoparlant com castellanoparlant.
El procés d'ensenyament-aprenentatge en valencià de qualsevol àrea no lingüística no provoca cap deficiència en el propi coneixement de la llengua castellana.
Més bé s'observa una potenciació dels processos cognitius implicats en l'aprenentatge en general de les llengües i, per tant, una millora en les capacitats per a aprendre una llengua estrangera.

El model lingüístic educatiu ha de ser un instrument per a la cohesió social i s'ha de plantejar dins d'un marc inclusiu i equitatiu, enfocat en aconseguir l'èxit acadèmic de tot l'alumnat, especialment el més vulnerable.
La Convenció sobre els drets dels infants estableix, entre altres, l'interés superior de les xiquetes i els xiquets, incidint en que qualsevol decisió llei o política que puga afectar-los ha de tindre en compte què és el millor en el seu cas.
El paper del professorat és fonamental per a aconseguir l'èxit en l'educació plurilingüe intercultural i la seua formació és un factor clau.

Les famílies han d'estar informades, sensibilitzades i convidades a la participació, ajudant-les a eliminar prejudicis pel que fa a la llengua minoritzada i motivant-les envers al seu ensenyament i ús com a llengua d'instrucció.
La competència plurilingüe proporciona sense cap dubte beneficis cognitius, socials i personals que les famílies han de conéixer i valorar.

Les conseqüències que tot açò tindria en la nostra tasca diària serien que, en primer lloc, l'elecció de la llengua base cada any per part de les famílies podrà desembocar en una organització caòtica en diferents programes lingüístics simultanis sense cap tipus de planificació prèvia i provocarà l'enfrontament entre famílies; s'obligarà a les famílies a matricular als seus fills i filles sense conéixer el programa lingüístic que finalment cursaran; es produiran diferències en les relacions dins la comunitat educativa condicionades per la possible existència de diferents llengües base i es generaran conflictes respecte a l'ús de la llengua vehicular del centre en la que preferentment es comunicaran els interlocutors, cosa que fins ara no existia.

Més que afavorir la cohesió social, l'aplicació de la llei revifarà el conflicte lingüístic i crearà dificultats en les relacions entre l'escola i les famílies, clau fonamental d'un sistema educatiu harmònic.

Llibertat lingüística considerem que no és llibertat per a no estudiar en valencià.
Molts alumnes no podran estudiar en valencià encara que ho demanen.
Tampoc es preveu cap mesura que compense, tal i com marca l'Estatut d'autonomia, la delicada situació sociolingüística en què es troba el valencià com a llengua minoritzada, sinó just el contrari.
No es té en compte l'interés superior del menor, emparant-se en una suposada llibertat d'elecció de les famílies, amb la qual l'administració eludix la responsabilitat de garantir una educació plurilingüe de qualitat, amb una competència equilibrada d'ambdues llengües oficials i una capacitat comunicativa suficient en una llengua estrangera al finalitzar l'escolaritat obligatòria, limitant el desenvolupament d'un bilingüisme efectiu.

És dificultarà o fins i tot esdevindrà impossible l'ús de Xarxa Llibres i l'aprofitament de la resta de materials curriculars; és dificultarà la coordinació docent dins dels cicles, la realització de projectes de treball i l'organització multinivell i l'establiment de grups de suport de diferents nivells educatius que no compartisquen la llengua base.
No es planteja cap argument pedagògic ni es fa cap referència a nivell metodològic ni de formació del professorat, necessària per a aconseguir l'excel·lència educativa.
Segrega l'alumnat, dividint a les famílies segons la llengua base sense cap criteri pedagògic i fomentant la creació de guetos lingüístics, generant aixina una confrontació artificial entre la població.

En conclusió, per totes estes raons, des d'ADEP-PV instem la conselleria d'educació a que no porte endavant d'aquesta proposta de llei i a que qualsevol iniciativa educativa es realitze amb criteris pedagògics amb l'assessorament del professorat i dels equips directius i amb l'aval de les universitats públiques valencianes, procurant sempre el consens de la comunitat educativa.

L'associació de directors, com sempre, queda a disposició de la conselleria per a poder transmetre les propostes que des d'una perspectiva professional, centrada en l'interés superior de l'alumnat, puguen conduir a la millora global del sistema educatiu.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Mañes.

Passem al torn dels grups.
Té tres minuts la senyora Llopis.
Quan vullga.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Muchas gracias por su participación, señor Mañes Bertolín.

Vamos a ver, cuando estaba exponiendo…, en su exposición, pues, no tenemos que olvidarnos del artículo 3 de la carta magna, (inintel·ligible) … que el español es lengua oficial del estado y todos los españoles tienen obligación de conocerla.

Cuando hablamos de la ley del uso y enseñanza del valenciano sí que nos indica que tenemos el derecho a conocerla, no la obligación, pero sí de su promoción.

A mí, cuando estaba hablando del problema que podía suponer la organización de los centros, me llama la atención, porque el 5 de agosto de 2022, cuando se tuvo que aplicar el currículo de la LOMLOE, también fue aquello un caos y no hubo prácticamente protestas, y entiendo que para la organización y la aplicación de la LOMLOE en un mes de agosto, que empezaba en un mes de septiembre, también supuso un esfuerzo en las titularidades de los centros y en la capacidad organizativa.

Yo creo que el organizar los grupos, el organizar los centros en base a ello, y dado que entendemos que los docentes tienen su preparación para poderlo realizar en una lengua u otra, no le veo una mayor dificultad para poderlo realizar.

Entendemos desde Vox que esta ley de libertad educativa precisamente ha nacido para poder elegir libremente las familias y ejercer el derecho que tenemos con nuestros hijos para elegir la educación que queremos.

No entramos, como decían antes, en la materia pedagógica o en las asignaturas, pero sí hay ciertos aspectos en los que queremos que sean educados, cómo creemos que pueden entender mejor los contenidos o su promoción o su formación.
Entendemos que aquí con esta ley no se está excluyendo a ninguna lengua, porque también hay un 20Â % en el que no tendrán que superar una lengua u otra y, por lo tanto, la presencia no tiene por qué estar… ya le digo en una diferencia que pueda afectar a una lengua u otra.

Entonces, yo creo que es difícil, claro, para los titulares de centro todo el tema de organización de centros, es complicado y complejo adaptarse a todas las normativas, al currículum, a los docentes, a la estructura que tiene, pero yo creo que…, bueno, también es verdad que a lo mejor en un comienzo todo es complicado, pero luego, al igual que cuando entró la ley de plurilingüismo anterior también hubo que hacer unas modificaciones y unas adaptaciones, pues ahora yo creo que es cuestión también de organizarse, adaptarse y comenzar a ello.

Y, eso sí, entiendo que el trabajo de ustedes es muy complicado, que es muy trabajoso, pero también es de reconocimiento que ustedes al final tienen que adaptarse siempre a las normativas, y que comprendo que hay dificultad, pero yo creo que eso va a ir en mejora de los alumnos.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

És el torn de Compromís.

Quan vullga, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Moltes gràcies.

Agrair-li la seua presència, perquè pensem que és molt important.
Vosté representa ni més ni menys que…, ve ací en nom de tots els directors i directores de tots els centres educatius públics d'infantil i primària, si no m'equivoque.
Per tant, estem parlant d'una veu molt autoritzada i amb moltíssima experiència en aplicació legislativa en el centre a peu de centre, diríem.
Per tant, entenc que la seua opinió és molt, molt valuosa per a nosaltres.

Ha especificat una cosa que em sembla important, i crec que és la gran mancança d'esta llei i dels arguments de la dreta valenciana, i és els objectius.
Estem sentint molt sobre la voluntat, la llibertat, però al final jo he sentit molt poc en l'altre costat els arguments de com aconseguir que els xiquets i les xiquetes parlen tres llengües.
D'això pràcticament no he sentit res i em preocupa.
I a vosté l'he sentit que sí que situa el debat en este costat.

I, en definitiva, li faig la mateixa pregunta que li he fet a altres representants dels equips docents.
Creu que amb un 25Â % de la llengua minoritzada, com és el valencià, aconseguirà els objectius legals?
És a dir, és que estem parlant que esta llei respecte la llei, ni més ni menys.
No estem parlant d'altra qüestió.
Creu que s'aconseguiran?
És una pregunta que li llance.

I després, a nivell organitzatiu, hem vist, no?
, representa una sort de referèndum cada any, sense cap tipus de garantia democràtica, una sort de referèndum que cada curs va a votar cada any, amb la qual cosa els centres educatius poden arribar a tindre, entenc que infantil i primària, fins a 12 programes lingüístics paulatinament funcionant.
Fins i tot, quan vas a matricular-te i fas diverses matrícules de diferents centres, tu vas a votar pels centres on no vas a anar.
Això no s'ha pensat per la…, sincerament, per la falta d'experiència escolar dels dirigents valencians en este moment, però això va a passar.

Amb la qual cosa, el 50,01Â % d'una classe va a obligar a l'altre 49Â % a anar a un programa educatiu, atenció, durant 12 anys, del qual no podran eixir en 12 anys, i en el qual hauran votat persones que no porten els seus fills i filles a eixe centre.
O en el cas de batxiller, els percentatges van a decidir-se pel resultat final d'este referèndum.
Depén del tant per cent que voten.
Ja ho he dit abans, si un 18Â % de pares i mares voten valencià, el 18Â % d'assignatures… no sé com es farà.
Igual hi ha mitja assignatura que és en una llengua i mitja en una altra, perquè els tants per cent no són coincidents.
És una llei molt mal feta a nivell organitzatiu.

Si vosté creu que és factible organitzativament aplicar este desgavell legislatiu que ens porta la dreta valenciana.
Estes són les dos preguntes.

Voldria afegir-ne una.
Hi ha un element, si m'ho permet la presidenta, que no m'he passat en cap torn, hi ha una cosa que vam vore, i és que al final quan s'instaurava la doble línia, les mal anomenades línies en castellà, que eren d'incorporació progressiva, el PIP, conegut per la Llei d'ús i ensenyament del valencià, hi havia més d'un 70Â % en les anomenades línies en castellà d'immigració, amb la qual cosa hi havia un component, fins i tot, de cert racisme en la matrícula d'estes línies.
Creu que es podria tornar a reproduir esta situació amb esta nova llei?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fullana.

És el torn del Grup Socialista.

Quan vullga, senyor Lorenz.

El senyor Lorenz Andrés:

Moltes gràcies, senyor Mañes.

Com no pot ser d'una altra forma, agrair-li que haja vingut a expressar el punt de vista des del món organitzatiu i el que viu el dia a dia d'un centre educatiu, perquè és un dels aspectes que es troba a faltar en el nou govern del PP-Vox.

El nou govern que encapçala el senyor Mazón no escolta la comunitat educativa i aplica un «ordeno y mando» en la seua política d'ensenyament.

Els inicis d'aquest curs al mes d'agost ja es va demostrar quin anava a ser l'actitud del nou govern.
Hem de recordar quan van prendre la mesura de modificar els horaris dels centres de secundària un dia abans que els instituts repartiren els horaris a tot el professorat.
Això va suposar tornar a refer els horaris de nou després de tot el treball dels equips directius durant el mes d'agost.
És el mateix que estan fent amb aquesta proposició de llei que no ha passat per cap tipus d'intercanvi d'idees amb la comunitat educativa.

A més, la tramiten d'especial urgència amb intervencions de temps limitat i amb només un dia per a presentar esmenes als compareixences.
És la nova forma de fer política del nou govern del senyor Mazón.

Però volem insistir en la feina que representa elaborar un projecte lingüístic de centre, perquè quan vostés, l'equip directiu, porta al consell escolar aquest projecte per a aprovar-lo hi ha un gran treball pedagògic darrere que ara està menyspreat per aquesta nova proposició de llei.

Però tampoc volem deixar de banda, que comentava ho ara al final el diputat Gerard Fullana, el que representa crear de nou les línies i la segregació que generarà, qui anirà a les línies en castellà i qui anirà a les línies en valencià.
Per les experiències prèvies, les dades apunten que en les línies en castellà hi haurà molt més alumnat migrant.

Davant tot això, i donat que vosté viu el dia a dia d'un centre educatiu d'infantil i primària, li volíem plantejar uns dubtes.
Vosté… o l'associació a la qual representa com veu la utilització del valencià quan l'alumnat es troba als esbarjos?
O en la relació entre ells i elles quan estan en el dia a dia del centre educatiu?
Li pregunte perquè vosté és espectador fonamental del sistema educatiu.

Creu que l'organització d'un centre per a elaborar materials pedagògics ha de ser depenent de les decisions de les famílies?
I creu factible organitzar el banc de llibres amb decisions diferents cada any sobre la llengua vehicular?

I, finalment, l'última pregunta, creu que la nova proposició de llei generarà segregació amb les línies que ja han viscut els docents que portem molt de temps, és a dir, que hi haurà un tipus d'alumnat a les de castellà i un altre diferent a les de valencià?

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

És el torn del Grup Popular.

Quan vullga, senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Mañes, y bienvenido a esta comisión y muchísimas gracias por sus aportaciones.

Yo sé que a los centros y a ustedes una de las cuestiones que más preocupa de la aplicación de la ley es el tema de Xarxa Llibres.
Yo voy a intentar hacer una serie de aportaciones a ver si consigo quitar un poco de preocupación respecto a este tema.

Usted supongo que coincidirá conmigo que en los niveles de infantil, en los tres cursos del segundo ciclo de Educación Infantil, los materiales se remuevan todos los años, ¿no?
Estamos de acuerdo.
En primero y segundo de infantil los materiales también se renuevan todos los años.
Y en el resto de niveles las asignaturas lingüísticas…, los libros también se van a mantener.
Es decir, el castellano se dará en castellano, el valenciano se dará en valenciano y los libros de inglés también se van a mantener.

Teniendo en cuenta que en muchísimos centros, además, las lenguas bases también van a coincidir con lo que elijan las familias, y esos libros también se van a respetar, el cambio de libros de texto…, lo digo porque en todas las comparecencias, incluso escuchándole a usted, parece que todo el banco de libros va a ser inservible.

Y, en cambio, si hacemos la reflexión que le estoy comentando, vemos que el cambio va a ser mínimo.
Y, además, el otro día en una entrevista en la radio escuchamos al conseller que Xarxa Llibres va a tener la dotación presupuestaria correspondiente para estos libros que se tengan que cambiar.
Lo digo porque a veces lanzamos cuestiones, hacemos afirmaciones, causamos un alarmismo que es innecesario, porque es que todo el mundo ha coincidido con esta cuestión del Xarxa Llibres y a mí esta reflexión me gustaría que quedara encima de la mesa.

Así que antes de hacer este tipo de llamamientos a los centros -usted es representante, y que apelo a su profesionalidad- de los directores, antes de poner se la tirita, confirmemos que tenemos una herida.

También se quejan de la problemática de hacer los horarios.
Oiga, el sistema de doble línea ha existido durante 20 años y se han hecho los horarios durante 20 años.
Entonces, oiga, si antes no había ningún problema, no entiendo por qué ahora van a tener esos problemas.

Igual que la cuestión organizativa, a la hora de hacer la planificación.
Le hago la misma reflexión.
Si durante 20 años no ha habido ningún problema, y sin Ítaca, ahora que Ítaca apretando un botoncito va a hacer toda la planificación, no sé…, y además apelo a su profesionalidad, sé que ustedes van a ser perfectamente capaces de resolver estas cuestiones.

Luego hacía usted unas consideraciones que también creo que hay que tener en cuenta.
Las familias ya participan en los consejos escolares.
Oiga, la familia tiene muy difícil ganar una votación.
Lo decía antes, y con esto voy a terminar.
Están los directores, los jefes de estudios, el personal del ayuntamiento.
Una familia jamás ganará la votación.
Mire, tenemos que…, porque lo ha dicho el tribunal, el TSJ… -y termino, presidenta; yo tampoco me he excedido en ninguna intervención-, lo ha dicho el TSJ, que tenemos que superar el concepto de «minorització lingüística» para pasar a un equilibrio cordial de lenguas.
Decían que no había una sentencia y claro que hay sentencias al respecto.
Por lo tanto, hacemos afirmaciones de verdad que no son del todo correctas.

Y termino.
Mire, yo le pediría que no se dejaran llevar por el ruido ni por las malas intenciones ni por los intereses de otro.
Y de verdad apelo a su profesionalidad, que la han demostrado en muchísimas ocasiones.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ara per a respondre les preguntes, té un temps de cinc minuts el senyor Mañes.
Quan vullga.

El senyor Mañes Bertolín:

Començaré en ordre invers parlant amb la senyora Gascó.

El tema de Xarxa Llibres és de veres, és un més dels aspectes que hem comentat, i segur que, igual que en altres aspectes les direccions escolars estem acostumats a gestionar en temps de dificultat, això ho gestionarem.
Este problema menor, però que cal destacar perquè generarà una càrrega de treball afegida.

Jo no he parlat de problemes en els horaris.
No sé si m'estava interpel·lant a mi, no si estava interpel·lant al… (Veus) Però bé, sobre horaris.
Més que sobre horaris, sobre el tema d'organitzacions que organitzen pedagògicament els grups en els col·les sí que sabem que hi ha un problema, per exemple, en l'organització dels cicles i, per exemple, en optimitzar els recursos de què disposem, que, si ja és complicat fer-lo sent tots els alumnes d'una mateixa línia educativa, si tenim alumnes que en un mateix cicle tenen dos línies educatives diferents, això impossibilitarà, per exemple, la formació de grups multinivell o la formació de grups de suport en què hi hagen alumnes que tinguen línies diferents.
Serà una complexitat afegida per a la qual faran falta possiblement més recursos personals, que també caldrà preveure en la llei.

I respecte a la participació al consell escolar de les famílies, vosté ha dit textualment que «una familia jamás ganará una votación».
Home, l'objectiu en un consell escolar no és que una familia gane una votación.
En tot cas, el sector de les famílies, i aportant el que cal aportar, i arribant a acords en la comunitat educativa, que és el que fem sempre en els consells escolars.

Jo crec que en esta imposició de la llengua base a través d'una elecció de les famílies prèvia, sense que participe el consell escolar, és una manera de buidar també de competències al consell escolar, que això jo crec que sí que és una cosa molt preocupant.
Ja és complicat fer que les famílies participen en els consells escolars, ja és complicat potenciar la participació de les famílies en la vida educativa del centre, com que si damunt lleven competències, i una tan important com era esta de poder contribuir a triar el model lingüístic del centre on estudien els seus fills, doncs, serà més complicat encara.
(Soroll de papers)

Respecte a tota la resta que han comentat, a mi m'agradaria centrar-me en un concepte que per a nosaltres és fonamental, i quan estiguérem preparant esta compareixença en la nostra associació és el que tots destacàrem i diguérem, en primer lloc, i és que hem de fixar-nos sempre en l'interés superior del menor, i l'interés superior del menor no és la decisió de la família de la llengua vehicular, o no té per què ser exactament això.
Per això estem els professionals que ens preocupem de la vesant pedagògica i que l'objectiu que tenim sempre és maximitzar el rendiment acadèmic i els aprenentatges de tots els nostres alumnes, des d'una perspectiva inclusiva i des d'una perspectiva equitativa, que creguem que d'esta manera suposarà un retrocés en lloc de suposar un avanç, si és que esta llei arriba a aplicar-se.

Sobre les preguntes que ens han fet, amb el 25Â % del valencià es considera ja objectiu de domini?
, doncs, evidentíssimament no.
Hui en dia, malgrat els esforços que en les escoles fem perquè el valencià no siga exclusivament per a l'alumnat castellanoparlant una llengua acadèmica, no s'escolta parlar valencià inclús en centres valencianoparlants en el pati, i no s'obliga a cap alumne o alumna que ho faça, perquè el que pretenem és millorar la competència comunicativa en tots els àmbits.
Hem de fer esforços perquè això augmente, i jo crec que en una normativa com esta anirem justament en sentit contrari.

Serà factible aplicar la llei?
Doncs, ara caldrà vore quin és el desenvolupament normatiu de la llei, però, sens dubte, hui per hui amb el que hem vist, trobem que serà molt complicat de poder-la dur endavant d'una manera efectiva.

Es provocarà la creació de guetos socials emparats en l'elecció de la llengua que hagen fet les famílies?
El que sí que creguem és que les famílies necessiten ajuda moltes vegades per a entendre què és la llengua d'ensenyament, què és la immersió lingüística, com es potencien les capacitats cognitives des que el seu fill o filla entra en el centre escolar, i la majoria de les famílies no coneixen eixos conceptes perquè no tenen per què conèixer-los, són famílies que estan preocupades pel benestar dels seus fills i filles, però els professionals de l'educació som els que hem d'assessorar-los en això i, després, deixar que trien el model educatiu que més els interesse, que en el nostre cas… estem definint els models educatius com un model públic o concertat en castellà o en valencià.

Doncs, a la millor no caldria confondre tampoc eixos aspectes, sinó que si estem parlant d'una educació pública igual per a tots i totes i inclusiva, doncs haurem de preocupar-nos que no estiga condicionada per una elecció que a la a millor tenint els millors objectius per part de la família no té la suficient capacitació per a dur-la.

Fins ací.

La senyora presidenta:

Val.
(Rialles.
Veus)

Gràcies, senyor Mañes.

Compareixença de la senyora Sonia Celia Terrero González, en representació de Confederació Valenciana d'Associacions de Pares d'Alumnes (Covapa)

La senyora presidenta:

Passem a la següent compareixença, que és Sonia Celia Terrero González, en representació de Covapa, Confederació Valenciana d'Associacions de Pares d'Alumnes.

Vale, pues, cuando quieras.

La senyora Terrero González:

Bueno, voy a empezar diciendo que mi camiseta no es por casualidad.
A la derecha y a la izquierda, valenciano sí, y, castellà, també.
Y esto lo llevamos reivindicando media vida; unos nunca escucharon a las familias, y otros hay que agradecer que nos hayáis escuchado y que, por fin, se haya hecho una ley de libertad y que decidamos las familias lo que corresponde, que es elegir la lengua vehicular en la que estudien nuestros hijos.

Covapa con su Fapa Humanista Manuel Tarancón de Castellón; Fapa 9 de octubre de Valencia, y Fapa Gabriel Miró de Alicante, no vamos a hablar de cuántas son las AMPA que tenemos, porque para mí eso no es importante, lo importante es respetar a las personas que representamos, lo importante es defender y que tengan su voz y su voto, su derecho a hablar, su derecho a elegir.
Y lo que es de vergüenza es que les neguemos el voto a las familias, que les neguemos el derecho a las familias, y que, luego, nosotros seamos representantes en la conselleria, en el Consejo Escolar de la Comunidad Valenciana, en comisiones y en permanentes para defender decretos, leyes y todas las normativas.
Si ellos no pueden y somos sus representantes, ¿nosotros por qué la vamos a defender?
, ¿o es que ellos son menos listos que nosotros?
No.

¡Y ya está bien!
¡Llevo todo el santo día oyendo que las familias no tenemos derechos de nada!
Pero, ¡¿nos toman por tontos?
!
La comunidad educativa ¿cuántos somos?
¿O es que ahora solo existen los docentes y los equipos directivos?
¡Se acabó!
«Las familias… las eliminamos»; si nos eliminan a las familias, eliminan a nuestros hijos y se quedan solos en los centros.
Piensen un poco.
¡Ya está bien!
, ¿no?
¿Somos tontos?
¿De verdad nos toman por tontos?
Tampoco somos la tarjeta Visa de ningún centro educativo, que es para lo que nos utilizan a las familias.
¡Ya está bien!
La educación la hacemos entre la comunidad educativa.

Y gracias por llevar a cabo, señores del PP y señores de Vox, una ley que dé derecho a las familias a elegir la lengua vehicular de nuestros hijos, una ley que da… respeta a ambas lenguas, aumenta el inglés sin tener que imponer más valenciano o más castellano, valora y premia el esfuerzo y el aprendizaje, otorga titulaciones, no adoctrina, no impone, y, por fin, deroga la Ley 4/2018 de plurilingüismo, ¡señores!
, comunicación y documentación para las familias, las AMPA y consejos escolares en las dos lenguas, que así lo dice la Ley de uso y enseñanza del valenciano, no lo que nos han estado haciendo solo en valenciano.
No, señores, ¡ya está bien de jugar con las familias!

Esta ley también nos da esta opción que tienen que tener nuestros hijos para hacer el examen en la lengua que más les favorezca para llegar a ese aprobado que necesita y en el que entiendan lo que les están preguntando.

Esta ley, las matemáticas y la lectoescritura, que es la base fundamental en la educación de nuestros hijos y en lo que peor están saliendo los datos, se la van a dar en la lengua base.

La educación especial o necesidades educativas adaptándose al alumno y a sus necesidades, no se tiene que adaptar el alumno a sus leyes, se tienen que adaptar ustedes a ese alumno.
Por supuesto, una ley con equidad tanto en las necesidades como en la lengua.

Y respetar la exención, eso sí, no es nuestra mejor ley, no es la perfecta al cien por cien, pero por supuesto mejora y con mucho la 4/2018 que ahora diremos lo que era.
Eso sí, les solicitamos a ambos partidos que la exención que tengamos los padres, o nuestros hijos en este caso, que realmente ese niño que se haga exento no tenga por qué examinarse ni llevar las tareas, una cosa es estar dentro del aula y aprender la lengua, y otra cosa es obligar a esto otro.

El derecho a elegir la lengua en el examen que sea en todas las etapas educativas, no solamente en secundaria.

Y, por supuesto, cada cierto tiempo, entre todos, analizar y modificar la ley… las medidas que sean necesarias.
Esto es importantísimo, cosa que no se ha hecho con la anterior.

Por supuesto, también sería de valientes que algún partido, y digo alguno porque ninguno se ha atrevido hasta el día de hoy a modificar aspectos de la Ley del uso y enseñanza del valencià.
¿Qué pasa?
¿Por qué ningún partido se atreve a modificar esa ley de 1983?

Y, por supuesto, no solamente queremos la titulación en valenciano, nuestras AMPA, en las encuestas que les hacemos, porque sí pedimos su voz, nos piden también que se dé la titulación en inglés.

Y la Ley 4/2018 impone, adoctrina, discrimina, no deja opinar ni participar a las familias, engañan ya que no se da valenciano realmente pero queda muy bonito que figure en un papel; policía lingüística elegida a dedo y quitando a la inspección todos sus derechos que tienen que tener y que realmente inspeccionen; se da catalán, no se da valenciano; no se comunica nada más que en valenciano; tutorías, patios, fiestas, extraescolares, agendas, tot en valencià; emigran los alumnos a otras comunidades y a ustedes les da igual; no hay títulos.
Nos engañan diciendo que nuestros hijos serán funcionarios si estudian valenciano, pero en la ley no venía el contrato para ser funcionario, ¿no?
Por lo tanto, no engañen.

Luego, por otro lado, no respetan el entorno sociolingüístico de ese centro, perjudican el futuro y el presente de los alumnos que ni aprenden la lengua ni aprende en la materia.
Han enfrentado ustedes a la comunidad educativa y no se respeta la educación especial ni las necesidades educativas, se arrincona a ese tipo de alumnado.

La senyora presidenta:

Vaya terminando.

La senyora Terrero González:

Por supuesto, ya a la derogación de la Ley 4/2018, y ¡viva la ley de libertad educativa!

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Terrero.

Pasamos al turno de los grupos.

Tiene tres minutos la señora Llopis.

Cuando quiera.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias presidenta.

Bueno, muchísimas gracias, señora Terrero, por su intervención tan directa y tan transparente, como siempre, y además con esa vocación de defensa de las familias, sobre todo de la escuela pública.

¡Qué le voy a decir!
Ya, su antecesor, Ramón López Cabrera, bueno, pues yo creo que ya marcó también un hito, ¿no?
, en todos los que hemos defendido la lucha por el derecho de las familias a elegir la educación que queremos para nuestros hijos, que también él fue parte de preparar ese dique de contención para poder frenar esa imposición lingüística, primero con un decreto fallido en los tribunales y, luego, pues, enmascarada en una ley donde dejó indefensas a las familias y a la sociedad civil para poder ir incluso al constitucional, que en aquel momento pues tampoco el gobierno lo llevó.

Por supuestísimo que han sido ocho años de despropósito de nuestros hijos, han bajado su nivel educativo.
Ya lo he dicho en reiteradas ocasiones aquí, en esta comisión, solo se ha puesto el objetivo en implantar de manera dictadora la lengua, o sea, una lengua, cuando creo que se tienen que respetar las dos.
Y resulta que han creado un rechazo… incluso en la Vega Baja, o sea, se podía hacer de otra manera para querer nuestra lengua, pero no para sentir el rechazo hacia ella.
Yo creo que se equivocaron totalmente.

Hoy decían, también, que en las lenguas hay que cambiar la metodología porque hay que buscar más lo que es el dominio oral, por supuesto, que del inglés no solemos ya hablar, se quedó arrinconado, y, luego, nuestros hijos, bueno, pues tenemos que llevarlos a academias y a sitios para que aprendan porque les hace falta.

Y yo entiendo que tenemos que tener lenguas cooficiales donde comunicarnos, pero hoy es un mundo muy globalizado y, por suerte o por desgracia, ni van a ser todos funcionarios, nuestros hijos, y les va a tocar irse incluso de nuestra comunidad y les va a hacer falta otras lenguas, y no los estamos preparando debidamente para ello.

Yo, bueno, pues hay algo que sí me gustaría, luego, si me puede…, por lo menos, me gustaría que expusiera el tema de los consejos escolares porque es algo que nos preocupa.
Nos preocupan esos proyectos lingüísticos en los centros, cómo se elaboraban, quién los decidía, y cuando creo -si no recuerdo mal- que no se llegó a un acuerdo decidía la propia conselleria.
Es decir, que incluso tú, aunque llevaras a un niño, tampoco conocías en qué le iban a explicar las asignaturas, como antes decían, es que lo vamos a matricular sin saber cómo le van a explicar.
Pero es que esto ya ha pasado, evidentemente.
Y entonces tampoco había derecho con las familias para poder elegir sin saber qué es lo que iba a pasar.

Yo les animo a seguir trabajando, son muchos años.
Sé que todas sus AMPA han sido consultadas y, bueno, pues nada, les sigo animando y muchísimas gracias por la intervención.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

És el torn de Compromís.
Quan vullga, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Val.
Moltes gràcies.

També agrair la seua presència, encara que no coincidisc en el to i tampoc en el contingut de la seua intervenció.
Però crec també està bé, no?
, que es defense amb vehemència les idees que u té.
Per tant, ací hem vingut a defensar unes idees i, en eixe sentit, jo l'he escoltat i intentaré fer la meua intervenció.

Jo li volia fer alguna pregunta, que vosté ha llançat bastants preguntes, no?
La primera, que l'ha dit tres vegades, és: ¿somos tontos?
No sé a qui anava adreçada la pregunta, no ho sé.
Jo crec que no, jo crec que no.
Jo crec que ni… O siga, no.
Jo crec que no.

L'altra pregunta que vosté ha llançat: ¿qué es lo importante?
Jo ho he dit ja, a vore, portem moltes compareixences i, per tant, és possible que sone repetitiu, val?
Però jo crec que és important, i el que trobe a faltar de la seua exposició novament són els objectius.
Al final el que és important és que l'alumnat valencià siga lliure de triar la llengua que vol perquè parla les tres llengües.
Això és el que realment és important.
I jo sí que crec que és important que hi haja una part important que siguen els professionals els que ens facen una proposta de com aconseguir-ho.
I crec que també és important que totes les llengües no tenen la mateixa presència social i, per tant, no es pot donar el mateix percentatge de cada llengua en l'escola, perquè el resultat no és el mateix aprenentatge.

Per tant, a mi sí que m'agradaria que vosté fera un esforç per entendre que, més enllà d'una qüestió identitària, hi ha qüestió estratègica, no?
I és veritat.
Vull dir, l'alumnat que estudia en llengua vehicular en castellà, és cert, en esta ocasió hi haurà famílies que podran triar-ho, però ho tindrà més difícil dominar les dues llengües oficials valencianes.
Esta és una qüestió que m'agradaria que ho entenguera, realment ho tindrà més difícil, perquè fora de l'escola tindran menys probabilitat d'aprendre.
Jo crec que això és un fet.

I jo en eixe sentit és en el que vull que vosté reflexione.
Perquè sí que és veritat que entenc que hi ha una part de persones que estan recolzant esta legislació, que en realitat el que passa és que no volen que els seus fills aprenguen valencià perquè ho veuen una llengua inútil.
Hi ha una part molt important de representants polítics i de defensors d'esta llei que el que passa és això.
I això té una mentalitat que va molt més enllà per als nostres xiquets i xiquetes.
Perquè, clar, jo sóc professor, però també sóc pare, clar, és que en esta vida u potser, no és allò de dir, no, es que los padres queremos que los profesores… Doncs, clar, és que resulta que tots són pares i mares o molta gent són pares i mares.

Per tant, jo vull que reflexione sobre una qüestió, pel seu to que ha utilitzat, no?
, al final inculcar als nostres fills i filles la positivitat de la diversitat, que hi haja diverses llengües i que s'utilitze una metodologia perquè s'aprenguen totes, eixe missatge en positiu, antropològicament positiu, fa que els xiquets i les xiquetes tinguen una actitud per a aprendre més.
I em fa la sensació que determinades proclames el que fan és el contrari, (remors) inculcar-li als nostres fills que aprendre una llengua va en contra d'un altra, aprendre valencià va en contra d'aprendre anglés.
I no és aixina.
La gent que parlem dos llengües aprenem més ràpid anglés.
Sí, la gent que parla més d'una llengua és més fàcil que aprenga una altra.
És a dir, és fals que tindre dos llengües oficials va en contra d'aprendre anglés.
No hi ha ninguna comunitat autònoma amb una sola llengua que tinga millor domini de l'anglés que el tenen els xiquets i les xiquetes valencians o valencianes, no?
I crec que és important, ja més enllà del tema lingüístic, l'actitud que tenim a casa cap a l'aprenentatge d'altres cultures, no, perquè si el nostre posicionament és negatiu, és molt difícil que hi haja una actitud positiva d'eixe alumnat en classe.

I això és el que volia jo és fer-li arribar.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del senyor Lorenz, quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Bona vesprada, senyora Sonia Terrero, i moltes gràcies, com sempre, per les seues aportacions.

Jo com ja he dit anteriorment, aquesta proposició de llei no aposta pel valencià, més bé el seu objectiu és arraconar-lo per obrir la porta a la desaparició.

També dir-li, com ha dit el company, que en cap moment, en cap moment, han considerat eixa paraula que ha utilitzat vosté respecte a les famílies, en cap moment ací, no, ningú, perquè el to crec que ha sigut respecte durant totes les intervencions de tots els grups parlamentaris i de tots els ponents.

Vull tornar a insistir que el territori valencià té un patrimoni cultural que ens identifica com a poble i que al nou govern del PP-Vox no li agrada, i per això prenen mesures per a reduir-lo.

Des del PSPV ja hem expressat que utilitzen el termini llibertat de forma perversa, perquè les famílies, i torne a insistir, ja participen en l'elaboració del projecte lingüístic de centre als consells escolars.
I vosté ha dit que ha estat en el consell escolar.
Jo també, jo també porte molts anys en consells escolars i he escoltat parlar a les famílies, i elles han fet propostes del projecte lingüístic de centre.
Per tant, això dir-ho com vosté ho ha expressat menysprea el valor que té el consell escolar com a representant, torne a insistir, de tota la comunitat educativa.

Sap perfectament que és allí on s'aprova el projecte lingüístic de centre, i és un projecte pedagògic que va acompanyat de les recomanacions que s'han fet pel professorat.
Vosté també ha citat, i vull recordar-li, que la Llei d'ús i ensenyament del valencià es va aprovar per unanimitat.
Per tant, en aquest cas plantejar damunt la taula que es torne a revisar, doncs quan tots els partits polítics vam estar d'acord, això és un poquet complicat.

Segons el nou projecte de llei les famílies són les que passen a desenvolupar eixe paper pedagògic, però la Constitució no ho permet perquè no els dóna eixe dret.
I l'Estatut d'autonomia i la Llei d'ús i ensenyament del valencià establix que s'han de conéixer les dues llengües oficials.

També m'agradaria recordar el temps en què va aplicar una política pareguda, que eren les línies estàvem comentant abans, hi havia línies als centres educatius, estava el castellà i el valencià i, com han comentat abans, provocava segregació.
I ho torne a dir perquè jo era docent també i ho vaig comprovar, en les línies en castellà n'hi havia molta més migració que en les línies de valencià.

Vosté ha afirmat en un moment determinat també que li agrada que s'incrementen les matèries en anglés.
I per què no en valencià?
És que això no ho comprenc molt bé, se pot incrementar també en valencià, no hi ha cap problema.

I per acabar, ja li llance preguntes: creu que s'han de vehicular altres matèries com les matemàtiques, coneixement del medi, música, educació plàstica, educació física, a part de la lingüística pròpia, en un altre idioma que no siga el castellà?
Si és que creu que no, ni en valencià ni en anglés, la seua opinió, per favor.

I, a partir d'ahí, quina opinió té del plurilingüisme en general?
Creu que perjudica o enriqueix a l'alumnat estudiar les matèries en llengües diferents, val, castellà o valencià?

Finalment, per a tancar ja -tampoc m'he passat de temps-, m'agradaria recordar-li una frase d'Albert Einstein quan afirma que: mai s'ha de considerar l'estudi una obligació, més bé una oportunitat per penetrar en el meravellós i bonic món del saber.
Li puc assegurar que això s'aconseguix amb l'aprenentatge de les llengües.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

És el torn del grup Popular.
Quan vullga, senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, iba a decir buenos días, no tengo la sensación de la ruptura de tiempo.

Muchas gracias por su intervención y por sus aportaciones.
También quería darle las gracias a Covapa por su lucha en los últimos años por las libertades de las familias, en concreto por la defensa de las libertades lingüísticas.
También trasladarle, allí donde esté, su lucha incansable a Ramón López, que seguro que está muy orgulloso del trabajo que usted está realizando y que no se canse de seguir combatiendo las injusticias y seguir peleando por las libertades.
Lo está haciendo muy bien, se lo puedo garantizar.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lorenz.

És el torn del grup Popular.
Quan vullga, senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes.

Muchas gracias por su intervención y por sus aportaciones.

Mire, yo creo que una de las cuestiones que me gustaría que nos aclarara, porque ha sido un denominador común a lo largo de la mañana, es el tema de la representatividad de las familias en los consejos escolares.
Muchos partidos y muchos comparecientes nos dicen: para qué tienen que votar las familias o elegir las familias si ya están representadas en los consejos escolares.
Pero, claro, las familias están representadas, lo he dicho en una de mis comparecencias en los consejos escolares, pero también están los directores, los jefes de estudios, el representante de los ayuntamientos, el representante de personal y servicio.
Es decir, y luego, por desgracia, insisto por desgracia, porque me gustaría que la representatividad de las familias, la participación de las familias en las elecciones de los consejos escolares fuera mucho mayor es prácticamente en torno a un catorce por cien.
Para una cuestión tan importante, y no lo digo yo, lo dice la Ley orgánica de educación, en el artículo 1, la educación, los responsables de la educación de sus hijos son las familias.
El artículo 19 de la llei d'ús dice que los estudiantes tienen que estudiar en su lengua materna.
¿A quién le preguntamos cuál es esa lengua materna?
¿Al director del centro?
¿Al conserje del centro?
¿Al Partido Socialista?
¿A Compromís?
¿Se lo tendremos que preguntar a las familias?
¿Debatimos cuál es la lengua materna de un alumno en el consejo escolar del centro?

Pero es que le voy a hacer otra reflexión.
Antes el presidente de la Gonzalo Anaya decía que es una grave irresponsabilidad de la Generalitat Valenciana el delegar la elección de las lenguas en las familias, que tiene que ser una decisión consensuada en los centros escolares.
Es que no estamos hablando si será matemáticas o no, estamos intentando preguntar cuál es la lengua materna.
¿A quién le preguntamos esto si no se lo preguntamos a las familias?
Es que para la Gonzalo Anaya que un padre decida es una irresponsabilidad.
Yo le quiero preguntar: ¿opina usted lo mismo, opina usted lo mismo?

Y le quería -se me acaba el tiempo-, y le quería preguntar, respecto, hablaban de la diferencia de porcentajes.
La diferencia de porcentajes suena bien, es una canción que suena bonita.
El problema es que esa diferencia de porcentajes entre el castellano y el valenciano que hacía el Botànic nos llevó a tener unas sentencias, unas sentencias que decían que la proporción entre el castellano y el valenciano estaba totalmente desproporcionada, nos llevó a tener un modelo ilegal.
Y eso es lo que no queremos que se repita, señora Terrero.
No sé si coincide conmigo en esta afirmación.

Y termino desmintiendo que nosotros, y lo decía antes, combatimos el sectarismo, promovemos el valenciano y lo demostramos con las certificaciones y otras muchas medidas que desde luego demuestran que lo que queremos es que el alumnado estudie en valenciano, pero sin imposiciones.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ahora, para responder, tiene un turno de cinco minutos la señora Terrero.
Cuando quiera.

La senyora Terrero González:

Vale, voy a empezar.

Gracias a los que realmente valoráis el esfuerzo que hacemos las familias.
Y decir que somos el único sector que estamos en la lucha sin cobrar nada, sin cobrar nada.
Por lo tanto, no nos debemos a nadie ni tenemos esas obligaciones, lo hacemos porque de verdad creemos en esa representación que debemos de estar haciendo.
Y si seguimos aquí, en mi caso, por ejemplo, porque nuevamente me han vuelto a elegir las familias, por algo será.

Gracias, Julia, gracias, Beatriz, por vuestras palabras y sobre todo por la dedicación que se le ha hecho a Ramón, un gran defensor y mi maestro.

Consejos escolares.
Sí, claro que sí, un órgano consultivo superimportante, pero si hubiera paridad, pero es que no la hay.
Los proyectos lingüísticos de centro ¿sabéis cómo se llevaron a los centros educativos al Consejo Escolar?
Ya hechos, elaborados y diciéndonos: aprobarlos, porque de no aprobarlos se irá a la conselleria y decidirá el señor Marzà; prepararos lo que os va a venir.
Estas han sido las amenazas que hemos recibido las familias y las coacciones en esos consejos escolares.

Pero, además, hay temas de mucho calado social y que somos individualmente cada padre y cada madre de cada niño los que tenemos que decidirlo, cómo puede ser la jornada lectiva o como puede ser la lengua vehicular.
Y en esto no partimos peras, cuando haya paridad dentro de un consejo escolar y cuando no se nos manipule a las familias, entonces querremos que todo pase por el consejo escolar, como tiene que ser.

Por otro lado, me preguntaba que por qué digo que si somos tontos.
¡Hombre!
si llevamos toda la mañana diciendo todo el mundo, casi todos los participantes: las familias, ¿cómo van a elegir las familias?
¿Pero qué saben las familias?
¿Pero cómo que qué sabemos?
Pero yo no estoy igual que en este caso, por ejemplo, mire, su padre, que lo apreció un montón, también le digo, un buen defensor de la educación.
Yo he estado con él en el consejo escolar.
¿Qué diferencia hay entre él y yo?
Él ha aportado lo mismo que yo, ha alegado a normativas y leyes igual que yo.
Si ahí me deja, ¿por qué luego no me deja elegir en el centro educativo?
¿Pero esto qué es?
¿Allí soy más lista y en el colegio soy más tonta?
¿O cómo es esto?
Igual que yo el resto de la comunidad.

Otra cosa.
¿Dónde está?
¡Ah!
yo quiero saber también, que hoy se ha valorado y se ha preguntado aquí mucho, que qué estudios se han hecho para llevar esta ley.
¿Pero y quién participó en la otra ley?
Nosotros sí, como hoy, aquí.
Pero nadie nos llamó ni nos quiso escuchar; al revés, se rieron de nosotros e incluso salimos llorando de alguna reunión, en este caso PSOE, directores generales, directores de política lingüística e incluso jefe de inspección educativa, y delante de ellos que dijera una señora directora de un centro educativo de secundaria: «¡Ah!
, pues yo cuando van los padres a pedirme la exención, los mareo, los tengo esperando una hora o por ahí hasta que se aburren, se van y por eso en mi centro no hay exenciones».

¿Saben lo que hicieron todo el resto de políticos de los que habían hecho esa ley?
Reírse.
¿Saben la respuesta que yo recibí personalmente del señor Miquel Soler, secretario autonómico, cuando le dije que mi hijo, con necesidades educativas especiales, era inviable que aprendiera con esa ley?
(Se sent la veu distorsionada) «Ya aprenderá algún día.
» Sí, claro, arrinconándolo en un aula como se le ha hecho.

Esponjas, no.
Hay esponjas que son naturales, sobre todo para los bebés, cuando nacen son las que utilizamos.
¿Sabe lo que pasa con esas «esponjicas»?
Se van deshaciendo.
Pues eso es lo que ustedes están haciendo con nuestros hijos, con esa ley de plurilingüismo.

«Difícil de aprender».
Pues, claro, niños con necesidades no aprenden igual.
«Diversidad».
¿Diversidad de qué?
¿Es que yo he hablado en contra de una lengua o de la otra?
Yo he dicho: «Valenciano, sí; castellà, también; a la derecha y a la izquierda», cosa que no hacen ustedes.

«Aprender más lenguas es más fácil».
Ya se lo he dicho, las esponjas se rompen, no jueguen a ello.
«No apostamos por el valenciano».
¿Perdón?
¿Cómo es esto?
No decidimos, ¿por qué?
¿Por qué?
A ver, díganme ustedes a mí por qué no podemos decidir la lengua.
¿Qué argumentos tienen?

¿Y cómo me puede decir usted a mí que realmente hemos rechazado el valenciano?
Mire, cuando no había la imposición de la ley 4 mi propia hija se va a beneficiar gracias a su ley, porque le van a dar el título, ¿sabe por qué?
Porque cuando no se lo imponían, no se le obligaba, estudió libremente y sin ser exenta toda su etapa académica hasta irse a la EBAU.
¿Sabe qué?
Que a día de hoy, gracias al Partido Popular y a Vox, va a tener la titulación.
Por lo tanto, no digan que vamos contra la lengua.
No, no vamos.
Los niños la estudiaban y el conflicto y el problema llegó con su ley, no ahora.

Más, la segregación.
Segregación, mire, es que ahí prefiero ni entrar.
Pregúntele…, mire, ahí tiene un alcalde, de Torrevieja.
Torrevieja, no Torrevella, ¿eh?
, porque los topónimos no llevan…, no llevan al final la traducción, como Carcaixent no podrá ser Carcagente.
(Remors) Maravilloso, maravilloso alcalde.
¿Sabe por qué?
Porque ha respetado a su comunidad educativa y su localidad.
¿Saben lo que pasa en Torrevieja?
Ucranianos, rusos…, aceptamos a toda la comunidad educativa.
Ahora vaya usted y le diga que aprendan valenciano (remors) y llegan a un país…

La senyora presidenta:

Fullana.

La senyora Terrero González:

Yo no le he interrumpido.
¡Esa es la falta de respeto que no solamente tienen (algú diu: «Xst») cuando imponen leyes, sino también aquí!

La senyora presidenta:

Senyor Fullana.

La senyora Terrero González:

Hay que respetar.
Y eso es lo primero que les falta.
Y a sus palabras.
Respeto a las familias.
Lo primero que tienen que tener, no ustedes, «todos» los partidos políticos.

¿Y saben lo que les digo?
Que viva la ley de libertad educativa, que vivan las familias y la comunidad educativa y que ningún director se piense que es su corralito es su centro educativo.
No, el corralito y el centro educativo se abre a toda la comunidad.

La senyora presidenta:

Vaya acabando, señora Terrero.

La senyora Terrero González:

Y todos tenemos que ser participantes…

Lo siento, se acabó el tiempo.

La senyora presidenta:

Vale.
(Rialles)

La senyora Terrero González:

Me quedo con ganas de mucho, ¿eh?

La senyora presidenta:

Ya me imagino, ya.
(Rialles)

La senyora Terrero González:

Si quieres seguimos ahí a la entrada.
Tengo mucho pa decirte.
(Rient)

Ya me voy, ya.

Compareixença del president de la Unió Sindical d'Inspectors d'Educació de la Comunitat Valenciana, senyor Miguel Bregel Horsfield

La senyora presidenta:

Continuem en l'última compareixença de Miguel Bregel Horsfield, president de la Unió Sindical d'Inspectors d'Educació de la Comunitat Valenciana.
(S'interromp la gravació)

Cuando quiera.

El senyor president de la Unió Sindical d'Inspectors d'Educació de la Comunitat Valenciana:

Buenas tardes, diputados, diputadas.

Soy Miguel Bregel, inspector de Educación, y vengo en calidad de presidente de la Unión Sindical de Inspectores de Educación de la Comunidad Valenciana, único sindicato de este cuerpo de inspectores de Educación en todo el territorio nacional y, por analogía, en la Comunidad Valenciana.

Decirles que actualmente ostentamos la afiliación de cerca del 90Â % de inspectores e inspectoras de la Comunidad Valenciana.
De acuerdo a los estatutos de USIE, que se es el sindicato al que yo represento, en el artículo 5, fines generales, uno de ellos es el que justifica que estemos hoy aquí compareciendo ante ustedes, que es el de intervenir activamente en la elaboración y en la aplicación de las disposiciones que nos puedan afectar al sistema educativo y, por correlación, a la inspección de educación.

En el artículo 6 especifica los valores que definen nuestro sindicato.
Yo quiero destacar principalmente la profesionalidad, la independencia, la representatividad, la democracia y, sobre todo lo más importante, la pluralidad del sindicato.

Para contextualizar qué son los inspectores de Educación, a veces somos los grandes desconocidos del sistema…, somos un cuerpo bastante reducido.
Decirles que prácticamente desde la Ley general de educación de 1970 las funciones de la inspección en educación se pueden resumir en tres términos o conceptos.
El primero sería la supervisión de todo aquello que acontece en los centros escolares, incluidos los programas, proyectos y todo aquello que rija el funcionamiento de los centros docentes.
En segundo lugar, el asesoramiento a toda la comunidad educativa, con todo lo que supone la comunidad educativa y, por último, informar tanto a la administración educativa como a aquellos órganos judiciales que nos puedan requerir estos informes.

Para desarrollar nuestras funciones como inspectores de Educación, ustedes sabrán que una de las principales herramientas de nuestro trabajo y del desarrollo de nuestras competencias son las normas, son las disposiciones legales, el derecho objetivo.
De ahí la importancia que cuenten con la inspección y nos escuchen a los inspectores cuando deban aplicar o elaboren cualquier tipo de norma en el sistema educativo.

Centrándonos en la proposición de ley de libertad educativa, hemos seleccionado algunos elementos que consideramos fundamentales desde un punto de vista técnico, analizarles y hacerles reflexionar.

El primero de ellos sería la elección de la lengua base.
Respecto a la elección por parte de los progenitores de los representantes legales, en el debate sobre quién debe elegir la lengua base, debemos tener en consideración que la LOE, uno de los principios, concretamente la letra h bis indica que son las familias, los progenitores, los que ostentan la primera responsabilidad en la educación de sus hijos.

La Ley 4/2018, actual ley de plurilingüismo, establece en el artículo 16 el procedimiento de aprobación del proyecto lingüístico de centro, donde recae en el consejo escolar.
El consejo escolar, pero una aprobación por mayoría cualificada de dos tercios, pero deben tener en consideración que en aquellos supuestos en los que el consejo escolar no apruebe por mayoría de dos tercios, indica en el apartado…, el punto 5 de este artículo 16, que será la administración educativa.

Hay que tener en consideración también o en cuenta otro elemento: los consejos escolares.
De acuerdo a los dos reglamentos de organización y funcionamiento de los centros docentes en la Comunidad Valenciana, se indica que las personas que forman parte de los consejos escolares emitirán su voto sin estar sujetas a mandato imperativo, es decir, representan a una colectividad, pero no necesariamente deben votar lo que representa esa colectividad.

En resumen, la elección en estos casos recaería exclusivamente en el consejo escolar, las personas que forman parte de ese consejo escolar o de la administración educativa.

Otro elemento que queremos analizar es el relativo a la lengua base, la importancia del aprendizaje con aquella lengua que el alumno pueda tener una cierta base.
Y en este caso no me voy a apoyar, no me voy a apoyar en autores o en pedagogía, sino en sentencias.
Tenemos la sentencia del Tribunal Constitucional 337/1994, donde establece que si el alumnado no tiene ciertas nociones lingüísticas, dificultará el logro de los objetivos y, por lo tanto, se vulnerará el artículo 27 del derecho a la educación.

En cuanto a la exención del valenciano, ya establecía la Llei d'ús i ensenyament del valencià en su artículo 24…, queremos destacar el añadido de la incorporación tardía del alumnado.
El alumnado que se incorpora de manera tardía a nuestro sistema educativo se establece la posibilidad de la exención del valenciano en su curso, en ese curso de entrada en el centro de escolarización y el curso siguiente.

En este sentido, la Ley 4/2018, en su artículo noveno, únicamente indica que a partir de segundo de educación primaria se realizarán las adaptaciones de acceso.
Por lo tanto, es más acorde esta redacción a lo establecido en la sentencia del Tribunal Constitucional 337/1994.

El anterior compareciente ha hablado de inclusión.
Es una de las principales banderas de la actual conselleria, la inclusión, pero había un desfase, una disparidad muy grande entre lo que es la lengua y la atención de estos alumnos.
Por eso queremos reconocer el artículo 15 de esta proposición de ley, donde establece que el alumnado con necesidad educativa especial, independientemente de su modalidad de escolarización, será atendido en la lengua que elijan los representantes legales.

Y quiero añadir un último punto en este apartado.
Aquellos alumnos con necesidades educativas especiales, que actualmente de acuerdo al proyecto lingüístico de centros se les atendía en valenciano sin ser conocedores de la lengua valenciana, en este caso estarán amparados normativamente para que sean las familias los que digan en qué lengua les debe atender el personal especializado de apoyo en inclusión educativa.
¿De tiempo, bien?

La senyora presidenta:

Sí, ya está.

El senyor president de la Unió Sindical d'Inspectors d'Educació de la Comunitat Valenciana:

Vale.
(Rialles)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pasamos al turno de los grupos.
Tiene tres minutos la señora Llopis.
Cuando quiera.

La senyora Llopis Noheda:

Gracias, presidenta.

Señor Miquel Bregel, muchísimas gracias por su participación y su aportación.

La verdad es que desde la comunidad educativa recuerdo que se echaba en falta, cuando comenzó el Botànic…, parece que las direcciones territoriales pasaron a ser meros floreros, porque muchas decisiones se trasladaron directamente a lo que era la conselleria de educación y vimos cómo la dirección territorial fue relegada de muchas funciones.

Entre ellas también echamos en falta que a muchos inspectores pues…, eh…, no sé, se les desautorizó o se les quitaron competencias y vimos también mucho descontento y se sentían impotentes porque no tenían las herramientas necesarias, ¿no?
, durante el mandato del Botànic.
De hecho también, no tenemos nada más que ver que los asesores lingüísticos se contrataron a dedo y, bueno, pues se hizo una bolsa específica.
De hecho, se elegían aquellos que eran afines a él sin contar realmente con una bolsa como se solía hacer para poder optar a ello.

Entonces, hemos visto cómo los inspectores, pues, sinceramente, su nombramiento ha sido bastante manipulado por la propia administración, la conselleria de educación y, evidentemente, bueno, pues eso yo creo que ha creado también pues, dentro de los inspectores, pues un malestar.

Evidentemente, valoro muchísimo, efectivamente, la opinión, porque ustedes sí que están en las escuelas, están viendo cada día los resultados, están viendo, bueno, pues qué es lo que ocurre en los centros y conocen muy bien el territorio y los colegios, porque los pisan día a día.
Y son, yo creo que una parte perfecta para, desde una manera objetiva, poder verificar qué es lo que en un centro está fallando o no está fallando y sus informes.

Por eso yo creo que la figura de la inspección es importantísima para un cumplimiento de la ley y para un buen funcionamiento de los centros.
Y ya le digo que de la detección de aquellas cosas que no funcionan, que se puedan arreglar o enmendar.

Por eso yo creo que el que apoye la libertad, la ley de libertad educativa es fundamental saber por parte de la inspección, pues esta opinión, porque para nosotros en esta ley hemos intentado de todas las maneras garantizar esa libertad, garantizar las competencias, como bien ha comentado.
También hay jurisprudencia donde hay unos porcentajes y, bueno, pues darle las gracias por su aportación y, nada, y esperamos que esta ley de libertad educativa vea pronto la luz y se vean cambios y mejoras en la educación de nuestros hijos.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Llopis.

Continuem en Compromís.
Quan vullga, senyor Fullana.

El senyor Fullana Martínez:

Moltes gràcies per la seua presència i pels elements que ha introduït en el debat i pel seu to diferent a l'anterior intervenció.

A mi…, bueno, esta és la intervenció número 12.
Per tant, nosaltres…, vostés és veritat que fan la seua intervenció, però els representants polítics tenim la sensació d'haver-nos repetit ja en alguna que altra ocasió, eh?

Per tant, vaig a limitar-me a… A mi m'ha… Vosté ha justificat la seua defensa, pues bueno, d'esta estratègia d'elecció de la llengua base o llengua vehicular, en base a… ha comentat que a més que criteris pedagògics a les sentències, no?
, sentències que essencialment dicten que almenys un 25Â % ha de ser en la llengua no vehicular del programa, no?
Però este és un element que ja, que ja es complia, no?
, en l'anterior legislació del 2018, no?
La sentència del suprem es complia en els programes lingüístics, no?

Però sí que a nivell més pedagògic, no?
, m'ha semblat que vosté defensava, no?
, les dificultats d'aprendre continguts a través d'una llengua que no és la llengua materna o la llengua de domini inicial de l'alumnat, no?
I a mi em sorprén, no?
, perquè hi ha un consens, jo crec que en la comunitat educativa internacional, sobre la utilitat de potenciar l'aprenentatge significatiu, de potenciar l'aprenentatge contextualitzat.
I jo li pregunte, qüestiona vosté la metodologia internacional TILC, el tractament integrat de llengües i continguts?

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Fullana.

Senyor Lorenz, quan vullga.

El senyor Lorenz Andrés:

Bona vesprada.

En primer lloc, agrair-li la seua presència per les seues aportacions, encara que sí que és veritat que m'agradaria indicar-li que, en la seua targeta de presentació -i ho ha dit vosté al principi-, no tenim clares les argumentacions, perquè ha dit una afirmació al principi que, per les dades que tenim, no seria molt correcte, però segur que ens ho aclarirà.
Perquè vosté ha indicat que representa al 90Â % del cos d'inspecció de la Comunitat Valenciana i això, amb la informació de què nosaltres disposem, no pareix ser molt cert, perquè hi ha dos organismes més que agrupen als inspectors i, clar… Evidentment, som conscients que són el més nombrós, això ho sabem, però que el 90Â % ens sembla una xifra molt alta.
Aleshores, després, sí que li agrairia que ho aclarirà.

També entendrem que és difícil amb el temps que té perquè, clar, portar una proposició de llei d'urgència, doncs, evidentment el temps és molt reduït.
Com diem els valencians, ho fan a corre-cuita per no tindre un debat verdader ací, a Les Corts.

Però sí que és veritat que ara, en profunditat, en la proposició de llei, com a inspector, ens interessa molt valorar un punt que hi ha i és que vostés van a supervisar l'aplicació d'aquesta nova llei que vol aprovar el nou govern del PP-Vox.
Perquè és veritat que els sectors de la dreta i la ultradreta aposten per una inspecció que ha de controlar, un control inquisitorial als centres educatius, com ha expressat fa molt molt poc…, ho acaben de citar.

Tanmateix, des del PSPV, sempre hem defensat la figura d'inspecció com a assessora, de recolzament i suport per al bon funcionament dels centres educatius.
Perquè nosaltres som conscients que vostés són una part fonamental de l'engranatge de l'educació i la comunitat educativa així ho entén.
Però ens sorprén molt que, si vostés són els supervisors de la nova llei que hui estem debatent, ¿és raonable que per a l'accés al cos d'inspecció es lleve el requisit del C1 valencià i que, en aquesta mateixa proposició de llei, es lleve el requisit lingüístic per al cos d'inspecció?
No els pareix un poc incoherent?
Nosaltres pensem que no té cap sentit i més quan seran vostés els que supervisaran l'aplicació de la proposició de llei que, en un futur llei, pot ser llei.
Evidentment, aquest és un factor afegit a eixa deixadesa per la nostra llengua que caracteritza aquesta proposició de llei que vol -torne a insistir- arraconar la nostra llengua als centres educatius.

També ens agradaria que ens responguera a tres qüestions, com a inspector que treballa colze a colze amb els centres educatius.
¿Creu que la participació anual de les famílies no està ja ben estructurada en els consells escolars?
¿Vostés, els inspectors, el cos d'inspecció, creuen en els consells escolars?
¿Pensa que és més educatiu el que planteja el nou projecte, sense cap suport pedagògic ni intervenció dels docents?

Finalment, ja per acabar, vull citar les paraules del filòsof Roger Bacon quan diu que el coneixement d'idiomes és la porta d'entrada a la saviesa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lorenz.

Senyora Gascó, quan vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Bregel, y muchísimas gracias por su comparecencia y por sus aportaciones.

Yo creo que con la inspección es importante que hagamos memoria y que usted nos ayude a hacer memoria sobre el papel de la inspección con las últimas normas lingüísticas que ha habido en la Comunidad Valenciana.

Respecto al decreto de plurilingüismo de 2012 se decía lo siguiente -y leo textualmente-: «La inspección supervisará todo el proceso y propondrá medidas que contribuyan a perfeccionarlo».
Ustedes informaban todos los proyectos lingüísticos que los centros tenían que entregar antes del mes de enero.

Del decreto del chantaje lingüístico no voy a hablar, porque el TSJ lo fulminó prácticamente nada más nació y del decreto ley que se aprobó después prácticamente tampoco tuvieron tiempo de aplicarlo, desde el Botànic.
Me voy a centrar en su papel, con la ley del 2018.
¿Es cierto que la inspección pierde todo su papel supervisor en los proyectos lingüísticos?
Y me gustaría saber también quién informaba esos proyectos lingüísticos, con la ley del 2018, si es que había alguien que los informaba porque, a lo mejor, esos proyectos lingüísticos carecían de informe, lo cual me parecería francamente preocupante; me gustaría que me lo aclarara.

Ustedes -lo ha dicho usted- tienen una función de asesoramiento.
Si a la hora de elaborar los PLC un centro tenía alguna duda a la hora de elaborar esos proyectos lingüísticos de centro, ¿a quién le consultaba las dudas, si la inspección no sé si formaba parte de todos esos procedimientos?
Todo este trabajo que, supuestamente, debía estar desarrollando la inspección, ¿es posible que la desarrollaran los asesores lingüísticos?
Lo que sí que me consta que estaban desarrollando los asesores lingüísticos es en decirles a los centros que tenían que tener porcentajes en valenciano muy elevados, tan elevados, hasta el punto de que tenemos una sentencia del TSJ que dice que tiene que haber una proporción razonable entre el castellano y valenciano, porque no existía esa proporción razonable entre el castellano y el valenciano, hasta el punto que tengo una solicitud de documentación en la que me dicen que, de 1.
369 centros, en 760 se incumplía el equilibrio entre las dos lenguas oficiales, sin que los asesores lingüísticos hicieran absolutamente nada.

Yo, por eso, quiero preguntarle qué opinión le merecía a la inspección educativa el hecho de que les eliminaran completamente del proceso de supervisión de todos los proyectos lingüísticos y que les suplantaran por unos asesores lingüísticos puestos a dedo.
Me gustaría saber su opinión, señor Bregel.

Y, como última pregunta, preguntarle cómo ha recibido la inspección la noticia de conocer el texto de la ley, donde ustedes recuperan las competencias que nunca deberían haber perdido.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Gascó.

Ahora, para responder a las preguntas, tiene cinco minutos el señor Bregel.

Cuando quiera.

El senyor president de la Unió Sindical d'Inspectors d'Educació de la Comunitat Valenciana:

Bueno, gracias por todas las aportaciones y reflexiones, intentaré agrupar las diferentes aportaciones.

En primer lugar, se ha comentado… Bueno, voy a ir saltando, porque no recuerdo cada uno lo que ha comentado, pero se ha comentado que los datos de nuestra representatividad, como la Unión Sindical de Inspectores, no está cerca del 90Â %.
Actualmente, la inspección de educación convivimos con dos asociaciones, pero muchos de los afiliados a esas asociaciones también son asociados a nuestro sindicato.
Es más, le puedo decir que trabajamos en muchas actuaciones conjuntamente, porque nuestra finalidad es mejorar el servicio de inspección.
Nosotros no somos políticos, somos técnicos y nuestra principal finalidad es mejorar el servicio de inspección.

Valoro las aportaciones que han realizado ustedes.
Y, respecto a las funciones de la inspección, anteriormente hemos dicho que, básicamente, se resumen en supervisar, informar y asesorar.
En materia de plurilingüismo sí que es cierto que, en los últimos años, con la Ley 4/2018, esta función ha recaído más en los asesores lingüísticos, esta función de asesorar a los centros.
Nuestra actuación era mucho más parcial, por ejemplo en la supervisión que realizamos al inicio de curso de las programaciones generales anuales sí que realizamos una supervisión de los porcentajes, pero lo que es el proyecto lingüístico del centro no informamos a la administración actualmente, tal y como está la normativa.
No obstante, sí que podemos intervenir o hemos intervenido, por lo que me han trasladado algunos compañeros, especialmente a la hora de responder quejas por el tema lingüístico, que ha sido uno de los asuntos que, junto a otros, a la inspección nos ha hecho elaborar o dictaminar más informes y elevarlos al órgano correspondiente.

Decirles también, en relación a los consejos escolares.
Los consejos escolares es un órgano colegiado, que todos llevan todo el día hablando de él.
Sí que es cierto que está la representatividad de los diferentes colectivos, pero nosotros vemos un error o un posible matiz, en cuanto a la votación del consejo escolar, ya que cada miembro del consejo escolar puede votar independientemente de la colectividad que represente.
Es decir, yo, padre o madre, puedo votar algo distinto que lo que puedan decidir aquellos padres que me han votado para formar parte del consejo escolar, tal y como tenemos hoy en día la normativa, los reglamentos orgánicos y funcionales de los centros docentes.

Por otra parte, no estamos en contra, evidentemente, por el tratamiento integrado de lenguas.
Yo no tengo esos estudios y mis compañeros no tienen esos estudios; simplemente, hemos hecho alusión a una sentencia del Tribunal Constitucional que indica que es necesario ciertos conocimientos en materia lingüística para que el alumno pueda alcanzar los objetivos correspondientes.

En cuanto a otro aspecto que me gustaría citar, que antes no me ha dado tiempo, que está relacionado con lo que ustedes me han comentado, es el uso de las lenguas en los centros escolares.
Los planes de normalización lingüística, fomentados por la actual norma que tenemos, que es la Ley 4/2018, y es uno de los objetivos que marcaba el Pepli de los centros, nos ha traído algunos problemas a los inspectores de educación y a los directores de los centros ya que, en cierta medida, el comunicar exclusivamente, únicamente, en la lengua valenciana, que es una de las lenguas de la Comunidad Valenciana, lengua cooficial, vulneraba el artículo 13 de la ley de procedimiento administrativo y además, vulneraba algunas sentencias del Tribunal Constitucional, como es la 82/1986, la sentencia del Tribunal Constitucional 337/1994 y sentencia Tribunal Constitucional 31/2010, donde establece que cualquier ciudadano puede relacionarse con las administraciones públicas -aquí hay que recordar que los centros educativos son administraciones públicas- en la lengua cooficial que consideren, tanto el valencià como el castellano.
Por lo tanto, sí que consideramos que esto puede aportar más seguridad jurídica y evitar problemas que, al final, es lo que todos queremos en los centros docentes.

Está muy bien que, en la proposición de ley, la disposición adicional sexta hace referencia de manera explícita a la inspección de educación, ya que indica que asesorará, informará y orientará a equipos directivos, a la comunidad educativa y también supervisará la proporción de las lenguas.
Nos han dedicado dos apartados en la disposición adicional sexta y está muy bien que cuenten con la inspección.
Somos un cuerpo muy reducido, a nivel cuantitativo, pero con un valor cualitativo muy grande para la administración y para la comunidad educativa.
No saben ustedes los problemas que a veces salvamos a los centros educativos o que trabajamos conjuntamente para que no lleguen a otras instancias u órganos judiciales.

Y es por ello que voy a aprovechar el escenario para plantear algunas reivindicaciones que venimos solicitando hace años.
Desde el año 2007, la inspección de educación tiene la misma plantilla, desde el año 2007.
El número de centros aumenta, los programas de supervisión aumentan, pero tenemos la misma plantilla desde el año 2007.

Seguro de accidentes.
Los inspectores de educación visitamos centros habitualmente, dos días, tres, de manera excepcional.
Y, a diferencia de otros docentes, por ejemplo, de formación profesional, en el módulo de formación en centros de trabajo, no tenemos seguro de accidentes; ponemos nuestro vehículo a disposición de la administración.

También les quiero recordar que somos una de las últimas comunidades en la actualización de la comisión de servicio por kilometraje en el vehículo, a 0,19 el kilómetro.
Desde el 12 de julio, a nivel estatal, se establecían 0,26 y somos una de las comunidades que sí que nos gustaría que se actualizara.
No se aplica únicamente a la inspección, a todos los empleados públicos.
Por lo tanto, consideramos relevante que esto se atienda.

Y, por último, las sustituciones de los inspectores.
Los inspectores también cogemos permisos, incapacidades temporales y situaciones de no asistencia a nuestro trabajo y no hay sustituciones, a diferencia de otros empleados públicos, por lo cual somos los propios inspectores los que tenemos que desarrollar las funciones propias de nuestros centros y de otros inspectores.

Con todo lo dicho, agradecerles que nos han dado paso, que nos han permitido participar.
El tiempo ha sido muy breve, nos hubiera gustado mucho más tiempo para intercambiar opiniones técnicas.

Y nada, muchísimas gracias en nombre de USIE y de los inspectores e inspectoras que estamos representando.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Bregel.

M'agradaria donar les gràcies a tots els diputats, diputades i als compareixents també pel to i les formes de la comissió.
Ha anat molt bé.
Moltes gràcies.

Se tanca la sessió.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 15 minuts)