Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 5 d'abril de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 21.
Primera reunió.**

 

 

 

 

 

 

***Jurament o promesa de l'il·lustre diputat senyor Manuel Miguel Bustamente Bautista.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Bon dia, senyories.

Il·lustres diputades, il·lustres diputats, comença la sessió.

D'acord amb l'article 63 del Reglament de les Corts Valencianes, es proposa l'alteració de l'ordre del dia amb la inclusió de dos nous punts referents, el primer, a jurament o promesa del nou diputat, il·lustre senyor Manuel Miguel Bustamente Bautista, en substitució de la diputada il·lustre senyora Susana Camarero Benítez, que ha presentat la seua renuncia com a diputada d'estes Corts; i el segon punt, elecció del secretari primer o secretària primera de la Mesa de les Corts Valencianes.

S'accepta esta proposta alternativa d'alteració de l'ordre del dia?
Gràcies.
Per assentiment, s'incorporen els nous punts.

Primer punt nou de l'ordre del dia: jurament o promesa d'un nou diputat de les Corts Valencianes, segons estableix l'article 7.
3 del Reglament de les Corts Valencianes.

Pregue el senyor diputat es pose en peu per a formular la seua afirmació de promesa o jurament d'acatament.

Il·lustre senyor diputat: jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputat, acatareu la Constitució i l'Estatut d'Autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat Valenciana?

Ilustre señor diputado: ¿juráis o prometéis que en tanto tengáis el cargo de diputado acataréis la Constitución y el Estatuto de Autonomía sin engaño y guardaréis fidelidad a la Generalitat Valenciana?

 

**El senyor Bustamante Bautista:**

 

Sí, juro.

 

***Elecció del secretari primer o secretària primera de la Mesa de les Corts Valencianes.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Benvingut a estes Corts, senyor diputat, i li desitge que faça un bon treball com a diputat.

Segon nou punt de l'ordre del dia: elecció del secretari o secretària primera de la Mesa de les Corts Valencianes.

Segons el que estableixen els articles 34 i 35 del Reglament de les Corts Valencianes, es procedirà a una votació nominal i resultarà elegit qui obtinga el major nombre de vots.

Té la paraula la secretària, la il·lustre secretària segona, per a anomenar els senyors diputats i les senyores diputades per a procedir a la votació nominal.

 

*(La senyora secretària segona crida les senyores diputades i els senyors diputats per tal que dipositen la papereta en l'urna)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora secretària segona.

A continuació, anem a fer l'escrutini.

*(Es procedeix a l'escrutini)*

Realitzat l'escrutini, el resultat de la votació és de 45 vots a favor, 37 vots en blanc.
Queda, per tant, proclamat per majoria, com a secretari primer de la Mesa de les Corts per a esta V Legislatura, l'il·lustre diputat senyor Juan Manuel Cabot Saval.

Enhorabona, i pregue que ocupe el seu lloc de govern.
*(Aplaudiments)*

Se suspén la sessió per deu minuts.
Gràcies.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 57 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 31 minuts)*

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 8.
814, BOCV número 37).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

 

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Comparezco, señorías, ante esta Cámara para presentar el Proyecto de ley de creación del Colegio oficial de biólogos de la Comunidad Valenciana.

Como de todos es conocido, la Generalitat Valenciana tiene atribuida competencia exclusiva sobre colegios profesionales, sin perjuicio de lo establecido en los artículos 36 y 139 de la Constitución.

En desarrollo de dicha competencia, la Ley 6/1997, del 4 de diciembre, de consejos y colegios profesionales de la Comunidad Valenciana, dispuso en su artículo séptimo, párrafo tercero, la posibilidad de creación en su ámbito territorial de colegios profesionales por segregación de otros de ámbito superior.

Por su parte, el Real decreto 387/1991, de 22 de marzo, estableció el título universitario oficial de licenciado en Biología, con validez en todo el territorio nacional, así como las correspondientes directrices generales de los planes de estudio para su obtención y homologación.

El Colegio Oficial de Biólogos a nivel nacional se creó a su vez por Ley 75/1980, de 26 de diciembre.
En los estatutos del mismo se dispone que podrán constituirse colegios oficiales territoriales por segregación del colegio oficial, siempre de conformidad con lo dispuesto en las normas de las comunidades autónomas que sean de aplicación.

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor conseller.
Per favor, pregue silenci.
Senyor conseller, continue.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En consecuencia, en virtud de la solicitud formal del colectivo interesado, y asimismo obedeciendo a evidentes razones de interés público, estimamos conveniente y necesaria la creación de este colegio para dotar a estos profesionales de una organización capaz de velar por la defensa de sus intereses así como de ordenar el ejercicio de esta profesión en nuestro respectivo ámbito territorial.

El proyecto de ley que hoy aquí presentamos, una vez cumplidos todos los trámites previstos legalmente para su elaboración, se estructura de una parte expositiva o preámbulo, una dispositiva integrada por tres artículos y una última constituida por una disposición adicional, dos transitorias y una disposición final.

El preámbulo contiene, como es lógico, señorías, los fundamentos de hecho y de derecho a los que ya me he referido anteriormente y que justifican la necesidad de la creación de este colegio.

Por lo que respecta al articulado, y conforme al dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, se establece en su primer precepto el objeto fundamental de la ley: la creación del Colegio oficial de biólogos de la Comunidad Valenciana, por segregación de la delegación en la comunidad del Colegio de biólogos de ámbito nacional.
Dicho colegio queda configurado como una corporación de derecho público con personalidad jurídica propia y plena capacidad para el cumplimiento de sus fines.

Su ámbito territorial, al que hace mención el artículo segundo, se corresponde, obvia y lógicamente, al de nuestra comunidad.

Respecto al ámbito personal, queda a su vez contemplado en el artículo tercero, el cual requiere la titulación universitaria procedente para la incorporación al colegio y tal colegiación para el ejercicio de la profesión.

Como complemento a este precepto y a lo dictaminado por el Consejo Jurídico Consultivo, la disposición adicional del proyecto de ley contempla como excepción la no colegiación de aquellos biólogos que ejerzan exclusivamente su profesión al servicio de las administraciones públicas de la comunidad.
Dicha disposición permite cubrir, en consecuencia, todos los supuestos de actuación profesional que se dan en la realidad, al tiempo de recoger la doctrina que, con carácter general, el Tribunal Constitucional ha reiterado en varias de sus sentencias sobre tal cuestión.

Finalmente, las disposiciones transitorias establecen el régimen de actuación inmediata del colegio.
En primer lugar, la creación de una comisión gestora con el objeto de elaborar unos estatutos provisionales que regulen la convocatoria y el funcionamiento de la asamblea constituyente, y en segundo término, las competencias de esta última, concretadas fundamentalmente en la elaboración y aprobación de los estatutos definitivos y en la elección de los miembros de los órganos colegiados de gobierno.
Todo ello acompañado de las preceptivas normas de control administrativo a cargo de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas como garante del cumplimiento de la normativa en vigor.

En conclusión, señorías, creemos necesaria la creación de este colegio, al igual que la de los demás que paulatinamente se van constituyendo.
Ello es prueba palpable del dinamismo y de la actividad que los distintos colectivos están desarrollando en la sociedad y que desde la administración pública no tenemos sino que fomentar y promover en la medida de nuestras posibilidades.
Es un objetivo básico potenciar la sociedad civil y su coparticipación también en los intereses públicos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula el senyor Cardona, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller.

Esquerra Unida demana la devolució d'aquest Projecte de llei de creació del Col·legi oficial de biòlegs de la Comunitat Valenciana, i ho fa pels seus principis i en coherència amb el comportament que ha tingut en tota la tramitació, en tot el desplegament legislatiu dels col·legis professionals.

Esta legislació pretén desenvolupar l'article 36 de la Constitució Espanyola, però té dos punts fonamentals que la Constitució mateixa no predetermina i que, tanmateix, han seguit presents en tots el processos legislatius, en totes les lleis que s'han anat fent, que recordem que provenen totes un poc, com a mare, d'una llei d'abans de la Constitució, de 1974.
I els dos punts fonamentals que la Constitució no predetermina, als quals el meu grup s'ha oposat en tota la tramitació legislativa, en totes i cada una de les lleis que han anat apareixent aquí, són fonamentalment que es declaren els col·legis professionals com a corporacions de dret públic i el tema que la col·legiació fóra obligatòria per a exercir la professió.
Ens agradaria insistir en el tema que la Constitució no determina que aquests aspectes hagen de formar part necessàriament dels col·legis professionals.

Per a nosaltres, els col·legis professionals deurien respondre a un model associatiu on foren corporacions, foren associacions de dret privat, de base privada, que pensem que és allò que són fonamentalment, i que pogueren realitzar per delegació algunes activitats administratives i que pogueren defensar els interessos professionals.

La llei aprovada en aquesta Cambra amb la nostra oposició, la Llei 6/1997, continuava amb aquest privilegi de donar caràcter públic a unes associacions que s'agrupen per defensar uns interessos que nosaltres pensem que són corporatius i l'exercici lucratiu d'una professió.
Per tant, pensem que es continua donant caràcter de corporació pública a unes associacions no fundades pels poders públics sinó pels particulars.

Els poders públics ­per comprovar açò­ no tenen cap poder en allò que es referix als seus òrgans de direcció, els òrgans de direcció dels col·legis professionals, ni tenen control dels seus comptes ni tenen control de les seues actuacions ni de les seues sancions ni dels seus estatuts.
Els poders públics no poden garantir en aquest cas, ja que no tenen un control sobre aquests aspectes, que l'estructura i funcionament dels col·legis professionals siga plenament democràtic.

Per tant, la nostra oposició a aquest col·legi professional i a uns altres que vindran ara seguit i en els posteriors mesos ve donada perquè, d'entre les diverses opcions que la Generalitat tenia per a ordenar l'exercici de les professions, en va triar una, un model organitzatiu que nosaltres no considerem ni adequat ni positiu per a salvaguardar els drets de tots, de les persones titulades que pretenen exercir una professió ni del conjunt de valencians o valencianes.

Estem convençuts que no és veritat que aquesta llei responguera als interessos de tots els professionals, perquè això significaria confondre la representació que evidentment tenen els col·legis professionals i les associacions de professionals, seria confondre eixa representació dels col·legiats amb la representació de totes les persones, del conjunt de professionals que no estan associats, i d'aquells també que inclús estan associats sense voler-ho simplement perquè la llei mateixa establix l'obligatorietat d'eixa col·legiació.

Ací ens trobem amb l'altre problema a què em referia, que és el problema de l'obligatorietat de la col·legiació.
Ja he comentat que aquesta obligatorietat no prové de la Constitució, no figura ahí.
Apareix en la Llei de 1974, de 13 de febrer, i s'ha estat arrossegant mimèticament des de llavors per interessos purament corporatius.
Per tant, Esquerra Unida del País Valencià, mentre continue l'actual reglamentació dels col·legis professionals seguirà defensant els drets d'aquelles persones que consideren que no se'ls pot imposar la pertinença a una associació a què no volen pertànyer.
És a dir, hi ha molts de casos que aquesta llei va contra els drets d'unes persones que no volen pertànyer a una associació i en canvi se'ls obliga.
Va també contra el dret d'aquelles persones que, per exemple, treballaven abans de l'existència del col·legi; és un aspecte que no està contemplat en aquesta llei.
Va també en contra d'aquelles persones que exercixen la professió o que han començat a exercir-la en un àmbit territorial on la col·legiació no era un requisit obligatori.

Abans d'aquestes lleis, abans d'aquesta llei concreta, també anava en contra de les persones que, sent funcionaris públics, estant titulats en un determinat ofici, en una determinada professió, se'ls obligava també a col·legiar-se, quan hi havia una contradicció moltes vegades entre la disciplina de l'administració i la disciplina col·legial.
En eixe sentit sí que reconeixem que en aquesta llei concreta i en les dos que vindran posteriorment hi ha un xicotet avanç.
Han reconegut que hi ha algunes persones que exercixen la professió en certes circumstàncies que no requerixen ser col·legiades, com en este cas és el tema dels funcionaris.
Ens alegrem que aquesta llei resolga almenys eixe problema puntual.

Però inclús amb aquest problema resolt, problema que vam reclamar també en els diversos debats, Esquerra Unida del País Valencià no pot estar d'acord amb totes aquestes lleis particulars, en este cas concret amb la del Col·legi de biòlegs, perquè amb les condicions en què es creen, amb l'ordenament legal que les crea, els principis que nosaltres defensem no estan d'acord.

Nosaltres pensem que estes condicions els transformen en grups de pressió corporatius, que els donen un estatus que nosaltres pensem que no haurien de tindre, que no deixen realment que els professionals s'organitzen com vulguen sinó que establix una manera obligatòria d'organitzar-se, que imposa l'obligació de col·legiar-se per damunt de la voluntat d'una persona.
I per això presentem aquesta esmena de devolució de la Llei de creació del Col·legi de biòlegs, fonamentalment perquè va en contra dels principis que Esquerra Unida del País Valencià defensa.

Moltes gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra?
Té la paraula la senyora Gómez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Parlamentario Popular quiere manifestar su voto en contra a la enmienda a la totalidad presentada por Esquerra Unida al Proyecto de ley de creación del Colegio oficial de biólogos de la Comunidad Valenciana.

No podemos estar de acuerdo si tenemos un concepto de estado distinto.
Ustedes creen en un estado intervencionista que lo regule todo, no creen en la sociedad civil ni en su capacidad para solucionar sus propios problemas.
Nosotros sí creemos en la sociedad civil, en la participación ciudadana, confiamos en ella, y en este caso concreto creemos que son los propios biólogos los que deben autorregularse por medio de su colegio oficial en la Comunidad Valenciana, porque son ellos los que conocen mejor sus problemas y son ellos los que pueden poner solución.
El gobierno debe velar, por supuesto, por los intereses de la sociedad, pero no quitarles libertad sino darles capacidad para que ellos mismos solucionen los problemas que les afectan más directamente.

Ustedes muchas veces comparan los colegios profesionales con los gremios de la Edad Media.
Yo creo que eso ya roza el ridículo y demuestra lo estancados que están, porque ya no es mirar al pasado es mirar más allá del pasado.
Y yo le recomendaría mirar un poco más hacia adelante, aunque sea de vez en cuando.

Y no olvide que es el propio colectivo de biólogos los que solicitan a la Generalitat Valenciana la creación de este colegio oficial.
Y usted se opone a lo que es la voluntad de estos profesionales.
Ellos quieren ordenar su ejercicio profesional, quieren desarrollar sus funciones ante la sociedad con mayores garantías y ustedes se oponen y no presentan un texto alternativo, no quieren esa ley y punto, por mucho que los afectados la pidan.

Además esta ley es muestra de que la Comunidad Valenciana continua con el proceso de asunción plena de las competencias que le corresponden, con la finalidad de que a través de una norma con rango de ley que regule los colegios profesionales, en este caso el de biólogos, se acerque a nuestros ciudadanos la resolución de aquellas cuestiones que convengan a sus específicos intereses.

Es necesaria la creación de un colegio oficial de biólogos ­nosotros lo creemos así­ en la Comunidad Valenciana que ordene la profesión en beneficio tanto de la sociedad a la que sirven como de los intereses generales que le son propios.
Es necesario para velar por la ética, deontología y dignidad profesional, impedir la competencia desleal o evitar el intrusismo.
Todo ello sin perjuicio de las actuaciones de inspección a las que están obligadas las administraciones públicas.

Pero ustedes siguen abogando por un Estado que lo regule todo, un Estado que no confía en la sociedad civil.
Y nosotros creemos que la sociedad es suficientemente madura como para tomar por ella misma decisiones que le afectan directamente.
Y prueba de ello es esta ley con la cual un colectivo de profesionales va a poder autorregularse y van a poder solucionar ellos mismos sus propios problemas.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Gómez.

Torn per a fixació de posició.
Senyor Oltra per a què demana la paraula?

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Res, era simplement per a rèplica.

 

**La senyora presidenta:**

Té la paraula per a rèplica per cinc minuts, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

A voltes, quan estem ací en esta trona, a mi em dóna la sensació que no se'ns escolta o.
.
.
no s'interpreta, jo diria que no se'ns escolta perquè pense que és fàcil d'interpretar, no?
Es a dir, en este cas concret es llancen una sèrie de tòpics, que se'ns assignen des de a saber el temps, sense tindre realment consciència del que s'ha dit.
És a dir, nosaltres en este cas concret i molts altres no som en absolut intervencionistes, en este cas concret els intervencionistes serien si acàs vostés, que són els qui volen regular d'una manera forçada una professió.
I la qüestió de què nosaltres no confiem en la societat civil és simplement una mentida ja des del principi de la nostra concepció ideològica, que és la que m'ha portat aquí a oposar-me a esta creació del Col·legi oficial de biòlegs.

Moltes voltes ja no sé si només faltaria dir que nosaltres volem perseguir als biòlegs a garrotades, quan nosaltres la professió de biòleg la considerem molt digna, útil, necessària, quan a més considerem que els biòlegs han de tindre tot el dret del món a organitzar-se i a aportar en la seua organització, amb els seus sabers i amb els seus coneixements, bens a la societat.
És a dir, que nosaltres confiem absolutament en la societat civil i per això pensem que pot autoregular-se i que pot crear les seues associacions de defensa dels seus interessos i que pot sindicar-se i que pot generar un benefici a la societat des d'eixa associació des de la seua professió.

Nosaltres no presentem un text alternatiu perquè, com li hem comentat, estem en contra dels principis que regulen els col·legis professionals, no específicament dels biòlegs, del Col·legi Professional de biòlegs, no específicament de cap col·legi professional, és que simplement estos són la conclusió, la particularització d'una llei més general que imposa unes condicions que nosaltres creem que retallen drets personals.

Per tant, en aquest cas concret, amb la representació parlamentària que tenim, estem defensant a les persones que consideren que eixos drets els lesionen.
I, per tant, expressem aquí la nostra opinió de què els col·legis professionals haurien d'estar regulats d'una manera diferent.
Eixa manera és precisament molt més lliure de la que vostés proposen i és concretament, pensem, molt més útil per a la societat.

Sí que hem nomenat la comparació entre els col·legis professionals i els gremis que existien en l'antiguitat.
No és, evidentment, un paral·lelisme total, però sí que pensem que de la manera que funcionen alguns col·legis, de la manera que la llei estipula i de la manera que inclús esta pròpia llei fa el seu articulat, pensem que no ofereix suficient garanties a la societat de que el seu funcionament serà pel bé públic exclusivament i no es mouran simplement per interessos corporatius, perquè, precisament, la llei ho permet.

Per tant, jo li diria que no pose en les nostres boques paraules que no hem dit i que escolte amb atenció, perquè a voltes sí que tenim coses interessants que dir que van en contra dels tòpics o del que vostés pensen prèviament a la nostra intervenció.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor Cardona.

Senyora Gómez, per a rèplica i pel mateix temps, cinc minuts.

 

**La senyora Gómez Abego:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Parece que ustedes sólo creen en los sindicatos como forma de asociarse y nosotros, respetando profundamente el poder sindical, pensamos que hay otras formas diferentes de que los colectivos se asocien para solucionar sus problemas.
Y los profesionales, los biólogos en este caso, son los que trabajan día a día en su profesión, ejerciendo su profesión, y son ellos los que realmente conocen cuáles son los problemas y las necesidades propias.

La creación del colegio es buena para los ciudadanos valencianos y es una garantía saber que hay un colegio que vela por nuestros propios intereses y saber que podemos recurrir a ellos si tenemos algún problema con el trato recibido, por ejemplo.

Lo que importa es que los servicios que se ofrecen a los valencianos sean de mayor calidad y los colegios contribuyen a una mejor calidad de los servicios y además son los propios profesionales los que piden la creación del colegio, son ellos los que quieren desarrollar sus funciones ante la sociedad con mayores garantías y eso ustedes no pueden impedírselo.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Gómez.

Per a fixació de posició, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora De Armengol.

 

**La senyora De Armengol Criado:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Muy brevemente, porque creo que ya hemos explicado suficientemente cuál es la postura del Grupo Socialista en el tema de la creación de colegios profesionales, en lo que son las leyes de creación de colegios profesionales.

Para resumir, pues recordar que el artículo 36 de la Constitución consagra la existencia de colegios profesionales como forma organizativa de las profesiones tituladas; que el artículo 31, apartado 22, de nuestro Estatuto de Autonomía le da competencia exclusiva en la comunidad autónoma en materia de colegios profesionales; que en estas Cortes Valencianas se aprobó una Ley de colegios profesionales, ley que no compartimos la filosofía ­digamos­ en varios apartados, concretamente en el de la obligatoriedad de la colegiación, y que, desde nuestro punto de vista, esta ley no garantiza suficientemente la calidad de los servicios a todos los usuarios de las profesiones que se colegian.

Por lo tanto, este es el marco legal de la Constitución, del Estatuto de Autonomía, de la Ley de colegios profesionales y lo que pretenden estas leyes que se están aprobando últimamente es la creación de colegios profesionales concretos.

Por lo tanto, estando dentro de este marco legal que, vuelvo a decir, nosotros ya pusimos nuestros inconvenientes y nuestros interrogantes en lo que es la Ley de colegios profesionales, hoy por hoy no es por lo tanto la ley que nosotros deseamos pero es la ley que hay.
Y lo que estamos viendo ahora es única y exclusivamente el desarrollo de esa Ley de colegios profesionales, que se desarrolla en la creación de los colegios profesionales que las distintas ramas de las profesiones tituladas que existen en nuestra comunidad piden la creación de ese colegio profesional.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora De Armengol.

Conclòs el debat, passem a la votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 41 en contra, 30 abstencions, queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Passem a continuació al punt següent: debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat també del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula per a la presentació del projecte de llei, pel Consell, l'honorable senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

 

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 8.
946, BOCV número 37).***

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gracias, señora presidenta.

Señores y señores diputados.

Comparezco de nuevo ante esta Cámara para presentar el Proyecto de ley de creación del Colegio oficial de decoradores y diseñadores de interior de la Comunidad Valenciana.
La Ley 2/74, de 13 de febrero, de colegios profesionales, los define como corporaciones de derecho público amparadas por la ley y reconocidas por el Estado con personalidad jurídica propia y plena capacidad para el cumplimiento de sus fines.
Asimismo señala que la creación de estos colegios se hará mediante ley, a petición de los profesionales interesados.
Y estos son los requisitos que se cumplen perfectamente en la presentación de estos proyectos de ley, sin confundir lo que son asociaciones privadas con corporaciones de derecho público, según establece su régimen legislativo.

Esta norma coincide básicamente con lo establecido por la Ley 6/1997, de consejos y colegios profesionales de la Comunidad Valenciana, y que suponen el reconocimiento por las administraciones públicas de una serie de corporaciones dirigidas no sólo a la consecución de fines estrictamente privados sino a garantizar el ejercicio de una concreta profesión.

Por lo que respecta a la que ahora nos ocupa, los estudios de escuelas de artes aplicadas y oficios artísticos, entre las que se hallaba la especialidad de decoración y arte publicitario, fueron reguladas por el Decreto 2.
127/1963, de 24 de julio.
El colegio nacional de decoradores fue a su vez creado por el Decreto 893/1972, de 24 de marzo, en cuyos estatutos ya se establecía la previsión de la constitución de delegaciones territoriales del mismo.
Igualmente señalar en este punto que fue la Ley orgánica 1/1990, de 3 de octubre, comúnmente conocida como Logse, así como sus normas de desarrollo, quienes establecieron el sistema de equivalencias entre las enseñanzas artísticas existentes y los nuevos ciclos formativos creados por ellas.
Así, el título de Graduado en Artes Aplicadas y Oficios Artísticos se corresponde al de Técnico Superior, equiparado a la Formación Profesional de grado superior.
De la misma manera, los títulos de las enseñanzas de Diseño pasan a equivaler al título de Diplomado Universitario.

En base a todo ello, a la formalización de la solicitud de creación del nuevo colegio por segregación del de ámbito nacional, al refrendo favorable de este último a la misma, al cumplimiento de todos los trámites legales y por el hecho que representa el ir regulando y armonizando las distintas actividades profesionales llevadas a cabo en nuestra comunidad, es por lo que presentamos este proyecto de ley que entendemos debería de contar con el apoyo de las distintas fuerzas políticas representadas en estas Cortes al favorecer de una manera decidida las demandas de autogestión y autoorganización de este importante colectivo de profesionales.

En cuanto a la estructura de la norma, está constituida, por una parte es positiva, un preámbulo, una dispositiva con tres artículos y una final constituida por una disposición adicional, dos transitorias y otra final.
Los primeros artículos hablan, lógicamente, de la constitución del Colegio y de su ámbito territorial, que no es otro que el de la comunidad.
También en el articulado, y conforme al dictamen del consejo jurídico consultivo, se establece la colegiación obligatoria para aquellos diplomados que deseen ejercer la profesión al tiempo que se requiere tal titulación oficial para su procedente incorporación.
Se exceptúa, no obstante, de este requisito, a los diplomados que ejerzan exclusivamente al servicio de las administraciones públicas en la Comunidad Valenciana, tal y como recoge el dictamen anteriormente citado.
No se puede confundir, por tanto, una asociación privada con una corporación de derecho público.
Los colegios profesionales ejercen una función social importante, elaboran sus códigos deontológicos en beneficio y en garantía de los derechos de todos los ciudadanos y todas las ciudadanas.

Las disposiciones transitorias recogen el régimen de actuación inmediato del colegio coincidente con el actuar general de este tipo de corporaciones: creación de la comisión gestora, asamblea constituyente, elaboración y aprobación de estatutos y elección de los miembros de los órganos colegiados del mismo.

Por tanto, señorías, de nuevo nos encontramos ante una ley que estimamos necesaria para el progreso y el avance de nuestra comunidad; el dotar a los profesionales de una autoorganización que represente y actúe de acuerdo con sus intereses y en beneficio del interés general de toda la ciudadanía supone un paso más hacia la necesaria estructuración y vertebración de los diversos colectivos que hacen de nuestra comunidad una de las más prósperas y desarrolladas de España.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula el senyor Cardona en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Jo en esta intervenció podria repetir molta de la intervenció passada, però no ho faré per no avorrir-los.
Però sí que vull, perquè conste en *el Diari de Sessions*, ressaltar els punts principals que ens porten a oposar-nos de principi a la creació de col·legis professionals, i, en este cas concret, al de decoradors i dissenyadors d'interior.

Són unes oposicions de principi perquè a nosaltres ens sembla que la llei estableix unes condicions, unes característiques que nosaltres pensem que limiten els drets de determinades persones que no se senten representades precisament per esta llei.
I eixes dues qüestions, eixos dos punts, són fonamentalment la consideració dels col·legis professionals com a corporacions de dret públic que, clar que ho són!
, perquè així la llei ho determina, però nosaltres pensem que la llei en eixe punt va anar massa lluny.
I també està el punt de l'obligatorietat de la col.
legiació que ens sembla el punt més bàsic i més concret en el qual sempre estarem en contra, i, mentre no es canvien les condicions estes no podrem votar a favor dels col·legis professionals.

Però és que en aquest cas concret de la creació del Col·legi oficial de decoradors i dissenyadors d'interior es produeixen, a més a més, unes altres condicions, unes altres característiques, que m'agradaria comentar amb una miqueta de detall.
I és que en el dictamen del Consell Jurídic Consultiu apareixen unes indicacions, es donen una sèrie de puntualitzacions i d'afirmacions que pense que la conselleria, el Consell, haguera hagut de tindre en compte a l'hora de presentar aquesta llei.
Perquè suposem que el Consell no interpretarà que perquè una professió demane crear un col·legi professional, ja automàticament i sense cap tipus de discriminació s'haja de concedir aquesta creació.
Concretament, en el dictamen del Consell Jurídic Consultiu apareixen algunes manifestacions que m'agradaria expressar.
Per exemple, que en l'expedient i memòria no hi ha cap informe que justifique l'oportunitat o necessitat de la norma per la defensa d'un interés públic.
És a dir, ací ens trobem que el mateix Consell Jurídic Consultiu que té la facultat de dictaminar si realment una norma s'ajusta a dret, clar, però també si té les condicions, els requisits necessaris perquè això puga ser admés d'una manera ordinària.

En l'expedient, tal com diu el Consell Jurídic Consultiu, simplement es limita a dir que "l'interés públic resideix en dotar a un ample col·lectiu de professionals d'una organització adequada capaç de vetllar per la defensa dels seus interessos i d'ordenar l'exercici de la professió".
Bé, això és el que diu la Llei de col·legis professionals.
No és, no justifica per ella mateixa l'existència d'un interés públic.
Per altra banda, en l'activitat de decoració no consta que estiga sotmesa a regulació jurídica específica en relació al seu accés o al seu exercici.

Per tant, és una professió que pot ser exercida per gent que no tinga la titulació, esta titulació específica, al mateix temps que la gent que té esta titulació específica pot realitzar un altre tipus d'activitats que no siguen concretament les de decoració i disseny d'interiors.

Per tant, ací és quan ve.
.
.
Podem esmentar la doctrina del Tribunal Constitucional, que ha mantés que per justificar objectivament la creació d'un col·legi professional és necessari que la professió incorporada a la corporació perseguesca fins d'indubtable interés públic i que el control de la responsabilitat de l'exercici de la professió exigisca l'esmentada incorporació obligatòria.
És a dir, pensem que en este cas concret no es compleixen els dos requisits fonamentals que exigeix la doctrina del Tribunal Constitucional per a crear un col·legi professional.

Per tant, en este cas concret ens trobem que no és que nosaltres estiguem ja en contra de la incorporació obligatòria, sinó que vostés han de posar un límit, han de fixar un criteri que diga quines professions per a vostés sí que són de col.
legiació obligatòria i quines no.
I en este cas concret la col.
legiació obligatòria va més enllà d'allò que les lleis determinen que es pot exigir.

També hi ha sentències del Tribunal Constitucional que no equiparen l'existència d'una titulació oficial a la creació d'un col·legi professional.
I en eixes sentències es diu, una altra vegada, que "únicament raons d'interés públic justificarien la intervenció del legislador reduint les possibilitats de lliure exercici de la professió".
En este cas concret s'està atacant el lliure exercici de la professió i només l'existència d'interés públic justificaria la intervenció del legislador.
En este cas, la intervenció del legislador pensem que és excessiva.

Hi ha també una sentència del Tribunal Suprem que rebutja, per exemple, el recurs que va fer l'Associació de gemmòlegs i especialistes en diamants també per constituir-se en col·legi professional, perquè la titulació l'única cosa que deia clarament és que les persones que la tenien havien seguit els cursos, però la seua possessió no podia considerar-se requisit necessari per a exercici de la professió que, a més a més, mancava de regulació legal específica i pròpia.
És a dir, que quan una professió es pot exercir per unes altres vies que no exigisquen una determinada titulació, no s'ha de concedir, no s'ha d'acceptar la creació d'un col·legi professional.

Per tant, creem que s'ha de tenir en compte tota esta argumentació del Consell Jurídic Consultiu, que continua raonant en el mateix sentit i que, a més a més, comenta que per a fer la col.
legiació obligatòria s'ha de ficar un límit, que és el respecte al contingut essencial de la llibertat professional, que, en aquest cas, pensem que no respecta.

Una frase que també comenta el mateix Consell Jurídic Consultiu: Per a aquesta activitat es requereix necessàriament d'una titulació oficial, per a l'activitat de decorador?
El mateix Consell Jurídic Consultiu diu que no s'ha demostrat en aquest cas.

Per tant, nosaltres en este cas ja no estem simplement demanant la devolució del projecte de llei pels nostres principis, que ens impedeixen acceptat alguns ordenaments legals ­ens impedeixen acceptar en el punt que podem, és a dir, nosaltres que estem ara discutim una llei ens oposem a ella, quan estiga aprovada nosaltres acatem l'ordenament jurídic conforme és de llei­, però existeix una normativa estatal que determina unes facultats professionals per a les persones que es dediquen al món de la decoració però no estableix una regulació amb rang de llei.
Per tant, el mateix Consell Jurídic Consultiu, posa en qüestió la necessitat de la creació d'aquest Col·legi Professional de decoradors i dissenyadors d'interior.

Per això, per estos motius, pels motius de fons que he expressat amb més profunditat en l'anterior compareixença, pels motius que ara li estic explicant que pense que ataquen al propi ordenament jurídic, que va inclús en contra de sentències establertes pel Tribunal Suprem i pel Tribunal Constitucional, és per la qual cosa demanem la devolució d'aquest projecte de llei al Consell de la Generalitat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

¿Torn en contra?
La senyora Nácher, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Molt Excel·lent Presidenta.

Senyories.

Comparec en nom del Grup Parlamentari Popular per a manifestar el vot contrari a esta esmena a la totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi oficial de decoradors i dissenyadors d'interior de la Comunitat Valenciana.
Vot contrari perquè este projecte de llei creem que és oportú i necessari.
És necessari perquè donarà de contingut una de les competències que té la Generalitat Valenciana.
I és oportú perquè la pròpia assemblea de la delegació territorial del Col·legi Nacional de decoradors de la Comunitat Valenciana va acordar per unanimitat sol·licitar la constitució i creació del Col·legi oficial de decoradors i dissenyadors d'interior de la Comunitat Valenciana per segregació del col·legi nacional.
Esta segregació compta amb l'aprovació favorable del Col·legi Nacional de decoradors.
Per tant, és una demanda dels mateixos professionals.

El que es vol des d'Esquerra Unida és senzillament que se suprimisquen i desapareguen tots els col·legis professionals, no soles este, sinó tots, que no existisca la funció que tenen assignada constitucionalment i complisquen el seu servici públic.
Per a la seua explicació puc entendre que la col.
legiació obligatòria que preveu el projecte de llei atenta contra la llibertat sindical, d'associació i la lliure competència.
Esta afirmació, sent generosa, he de qualificar-la com a mínim de demagògica.

En la Llei 6/97, del 4 de desembre, dels col·legis professionals de la Comunitat Valenciana, en l'article 12, apartat 4, estableix que "la pertinença a un col·legi professional no afecta als drets de sindicació ni associació".
En l'article cinc, paràgraf tercer, de la Llei 7/97, del 14 d'abril, de mesures liberalitzadores en matèria de sòl i del col·legi professional, diu literalment: "es requisito indispensable para el ejercicio de las profesiones colegiadas hallarse incorporado al colegio correspondiente".
És a dir, és una conseqüència obligada de la legislació bàsica de l'estat, i d'obligat compliment per a totes les comunitats autònomes, i per tant, per a totes les lleis de creació de col·legis professionals que nasquen en estes comunitats.

En tercer lloc, dir-li que els col·legis professionals tenen una perfecta compatibilitat en la llibertat d'associació i sindicació, consagrada per la Constitució Espanyola i clarament recolzada per la jurisprudència.
Així, la sentència del 15 de juliol de 1987, del Tribunal Constitucional, diu literalment: "a la vista de los artículos 28 y 33 de la Constitución, la colegiación para los que quieran ejercer profesiones tituladas no impiden que puedan sindicarse participando en la función de las organizaciones sindicales o afiliarse en los existentes, sin perjuicio de que como titulados sean miembros de una corporación profesional".
Una altra més, la sentència del Tribunal Constitucional del 14 de març de 1994, diu: "no se pone en entredicho la compatibilidad de la colegiación obligatoria en otros derechos fundamentales o libertades como la asociación, por activa o por pasiva, y la sindical, compatibilidad que admitió ya este Tribunal Constitucional".
En la sentència de l'11 de març de 1989, el Tribunal Constitucional diu: "la colegiación obligatoria no supone una limitación injustificada, ni constituye una vulneración del principio y derecho de libertad asociativa".

La compatibilitat dels col·legis professionals amb la lliure competència és clara també.
Respecte a la lliure competència, el Tribunal de Defensa de la Competència, en el seu informe de juny de 1994, no qüestiona en absolut la col.
legiació obligatòria, i diu: "no debe utilizarse para el propio interés de los colegiados, sino para el fin que justifica su existencia".
El fin no és altre que millorar la qualitat dels servicis professionals i ajudar a mantindre certes conductes favorables als clients.

A més a més, l'obligatorietat de col·legiació també és assumida plenament pel dret comunitari, també és assumida per la Unió Europea.
La Directiva 67/43, de la Comunitat Europea, és defensora d'eixa lliure competència.
També el Tribunal Europeu, en la sentència 2 de 1983, declara expressament que "las disposiciones legislativas de los estados miembros que prescriben a la inscripción obligatoria en un colegio profesional, no son consideradas en sí mismas incompatibles con el derecho comunitario".
Per tant, queda absolutament clar que la legislació autonòmica, ni en la legislació espanyola, ni en la legislació comunitària, ni este projecte de llei de creació del Col·legi oficial de decoradors i dissenyadors d'interior, vulnera la llibertat ni els drets de ningú.

Senyor Cardona, tampoc es deu confondre la naturalesa jurídica d'un col·legi professional.
Són corporacions de dret públic, amb personalitat jurídica pròpia, i amb plena capacitat per al compliment dels seus fins en l'àmbit territorial de la nostra comunitat.
Sense oblidar-nos d'una cosa molt important i que tota organització col·legial té finalitat principal: no la defensa dels interessos corporatius, sinó la defensa de la societat davant de l'exercici professional dels seus col·legiats.

Mire, este projecte de llei és un pas més en la consolidació de l'autogovern de la Comunitat Valenciana.
Segons l'Estatut d'Autonomia en l'article 31, apartat 22, tenim la competència exclusiva en matèria de col·legis professionals i l'exercici de les professions titulades.
El primer pas va ser l'aprovació de la Llei 6/97, del 4 de desembre, dels consells i els col·legis professionals de la Comunitat Valenciana, de la Generalitat Valenciana.
Totes les lleis aprovades per a la creació de col·legis professionals reforcen la nostra autonomia.

En segon lloc, és una llei necessària perquè respon a una demanda d'un col·lectiu, en este cas els dissenyadors d'interior i els decoradors d'esta comunitat.
Però este projecte de llei és beneficiós per a tota la societat, no ho oblide, perquè els col·legis professionals han de complir la seua funció, vigilant, a través dels seus codis deontològics i a través de les seues normes d'actuació col·legial, la millora de la qualitat dels servicis professionals que presten als seus clients i la defensa precisament d'estos clients.
Estos clients no són altres que els ciutadans i les ciutadanes de la Comunitat Valenciana.

Molts gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

 

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Com abans, a mi em dóna la sensació que no escolten exactament el que diem, i simplement tenen ja el paper escrit des de casa i el llancen aquí i ja està.
Nosaltres, en este cas concret, a part d'assenyalar les qüestions de principi, entre les que jo no he comentat un atac a la llibertat de sindicació, més bé nosaltres voldríem que la llibertat d'associació i de sindicació fóra extensible a tots, i en este cas és obligatori, però a part d'això, jo el que he ressaltat aquí i vosté s'ha dedicat a indicar el que la col.
legiació obligatòria apareix en molts llocs, en moltes lleis, en molts territoris; però el que jo aquí he posat damunt la taula ­a l'exposició de l'hemicicle­ és que no totes les activitats són susceptibles d'integrar-se en un col·legi professional, perquè hi ha activitats que no compleixen els requisits mínims que el propi ordenament jurídic exigeix per a això.

I concretament, el que.
.
.
és a dir, vist des del seu punt de vista, vist des del punt de vista que vostés mateixa mantenen, que la col.
legiació és obligatòria, sí, però és que fins i tot des d'eixe punt de vista la jurisprudència marca unes limitacions.
I em dóna la sensació que ni vostés mateixa van a saltar-se-les.
Que no se les creuen i van a saltar-se-les.
Perquè diu concretament que per "la submissió de l'accés d'una activitat a una col.
legiació obligatòria, s'ha de fonamentar en la protecció de l'interés públic i tenir com a límit el respecte del contingut essencial de la llibertat professional".
En este cas concret, en el cas concret d'esta professió es pot exercir, es pot ser decorador sense tindre exactament la titulació que, ací en la constitució del col·legi de psicòlegs.
.
.
ai, de psicòlegs, *(rient-se)* perdó, en el Col·legi de decoradors i dissenyadors d'interior s'especifica.

Per tant, el que no existisca, el que es puga exercir eixa professió en una altra titulació, el que no hi haja un interés públic explícit, clarament concretat en la memòria justificativa ni en la pròpia llei, és la que ens ve a dir que seria un excés exigir la col.
legiació obligatòria a les persones que tenen esta titulació i exerceixen aquesta professió.
Eixe és el fons de la meua intervenció.
A part del que ja he comentat dels principis en els que estem d'acord en general, és a dir, a part dels generals, en este cas concret, pensem que deuen pensar-se molt bé la necessitat d'instituir este col·legi, perquè d'alguna manera es posa en aigües pantanoses.
Es poden trobar en un gran conjunt de col·legis professionals que poden tindre interferències entre ells, que poden trobar dificultats per a regular realment la seua professió.
Per tant, no ja per qüestions de principi, sinó per qüestions de la pròpia legalitat, de les pròpies sentències jurídiques, és pel que demanem la devolució d'aquest projecte de llei al Consell.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, la senyora Nácher té la paraula.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Cardona.

La veritat és que jo a la millor duré el paperet per a llegir-lo ací, però vosté el que ha demostrat és que no s'ha llegit la llei.
I ho ha demostrat totalment, perquè quan diu que segons vosté no es demana cap titulació per a pertànyer al col·legi oficial, doncs li he de dir que en l'article tres que diu "àmbit personal, apartat 1" diu: "per a l'exercici de les professions perquè habilita la titulació oficial de Diplomat en Arts Aplicades i Oficis Artístics en l'especialitat de Decoració en l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana".
Jo no sé si això és no demanar requisits.
No ho sé.
A la millor no.
A la millor és que diplomats en decoració i en disseny interior és tot el món.
Amb la qual cosa, per això ha d'existir un col·legi, perquè si no, si tot el món pot posar-se en la seua targeta "decorador" estem fent un frau, estan fent un frau eixos senyors que ho posen que no tenen la diplomatura.
Per això eixos senyors volen col·legiar-se.
Sap?
I sap en què repercuteix això?
En els clients.
I qui són els clients?
Els ciutadans i les ciutadanes de la Comunitat Valenciana.
Això mateix.

Quant al que ens ha dit del Consell Jurídic Consultiu s'ha acceptat tots els suggeriments, totes les suggeriments que van enviar a la conselleria, totes han sigut admeses.
Però li he de recordar una cosa, senyor Cardona: li fa sempre cas el seu grup parlamentari al Consell Consultiu o sols quan li convé?
Això m'ho ha d'explicar i m'ho ha de deixar clar.

En segon lloc, dir-li que el col·legi ­perquè diu que si nosaltres anem a xafar-nos els dits­, li he de dir que el col·legi de decoradors, a nivell nacional, que si no complim la creació, que si no.
.
.
tota eixa parafernàlia que m'ha dit, doncs bo, este col·legi no és nou, serà nou a la Comunitat Valenciana, però a nivell nacional ja existeix el col·legi nacional de decoradors.
Este sols pretén ser una segregació del mateix, i per tant, al mateix temps posar el nostre Estatut d'Autonomia, l'article que li he dit abans, 31, apartat 22, en el qual ens donen totes les competències.
Perquè no es tracta d'anar a Madrid a demanar competències i després no posar-les en funcionament.
Però això és el que vostés pretenen.

I per acabar, senyor Cardona, li he de dir que esta llei la demana un col·lectiu social, per tant, la societat.
¿I sap quina és la diferència entre el Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida?
Que fent cas a les reivindicacions socials, i en este cas a un col·lectiu que són els decoradors i els dissenyadors, estem en la realitat social, quan vostés tanquen els ulls, i perdone però així els va.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Per a fixació de posició, el grup parlamentari.
.
.
No hi ha fixació de posició.
Conclòs el debat, per tant passem a la votació ordinària de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida al Projecte de llei de creació del Col·legi oficial de decoradors i dissenyadors d'interiors de la Comunitat Valenciana.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 41 en contra, 30 abstencions, queda per tant rebutjada l'esmena a la totalitat.

 

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 8.
947, BOCV número 37).***

 

**La senyora presidenta:**

 

El següent punt de l'ordre del dia és el debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi oficial d'enginyers en informàtica de la Comunitat Valenciana, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Per a la presentació del Projecte de llei pel Consell, té la paraula l'honorable senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Este es el tercer proyecto de ley que presento en el día de hoy al Pleno de esta Cámara para la creación de colegios profesionales, lo que demuestra el dinamismo de nuestra comunidad y el acierto y aceptación de la Ley de consejos y colegios profesionales del año 1997.
En esta ocasión es para presentar el Proyecto de ley de creación del Colegio oficial de ingenieros de informática de la Comunidad Valenciana.

Nos hallamos otra vez ante un supuesto de necesidad y conveniencia para ir adecuando nuestro ordenamiento jurídico a la realidad vigente en la sociedad.
El dinamismo existente y la inquietud de un colectivo de profesionales para organizarse y poder así dirigir y regular su actividad no puede sino respetando la normativa en vigor contar con la entera colaboración de la administración pública.
Y coincidirán sus señorías que el mundo de la informática tiene una relevancia especial en la sociedad actual.

Debido a que el marco normativo general en la materia es de todos conocido, y por no reiterar lo dicho en anteriores intervenciones, me voy únicamente a referir al relativo a la profesión que ahora nos ocupa.

Así, el título de licenciado o doctor en informática fue establecido por el Decreto 327/1976, de 26 de febrero.
Esta norma extendió, asimismo, la titulación a aquellos que habían cursado estudios como técnicos de sistemas al amparo de lo previsto en la normativa anterior.

El Real decreto 1.
459/1990, de 26 de octubre, estableció por su parte el título universitario oficial de ingeniero de informática, correspondiendo a otro real decreto, en concreto al Real Decreto 1.
954/1994, de 30 de septiembre, la homologación de tales títulos existentes.

Por su parte, y tras la aprobación de la ley de la Generalitat de demarcación en la Comunidad Valenciana, de la Asociación de Doctores, Licenciados e Ingenieros, contando con informe favorable de la Universidad Politécnica de Valencia, se formalizó la solicitud de creación del Colegio oficial de ingenieros de informática de la Comunidad Valenciana.

Tal solicitud, una vez cumplidos todos los trámites procedentes, y conforme al dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, queda plasmada en esta ley de creación, la cual, y debido al interés público que su constitución comporta, nos gustaría que fuese aprobada con el mayor consenso posible de los grupos parlamentarios de esta Cámara.

La estructura de la misma no difiere de las anteriormente aprobadas: una parte expositiva o preámbulo; la dispositiva, con tres artículos; y la parte final, con la disposición adicional transitoria y final.

Se refleja lógicamente la configuración de este colegio como corporación de derecho público, con personalidad jurídica propia y con plena capacidad para el cumplimiento de sus fines, el ámbito territorial propio de la Comunidad Valenciana y también la colegiación obligatoria, exceptuándose de tal colegiación a los licenciados e ingenieros que ejerzan exclusivamente al servicio de las administraciones públicas; posibilidad que, como ocurría con las anteriores leyes presentadas, el Tribunal Constitucional ya había reconocido en varias de sus sentencias.

Finalmente también, las disposiciones transitorias establecen el régimen de actuación para la constitución de la comisión gestora, los estatutos provisionales, la asamblea constituyente, estatutos definitivos y la elección de los órganos de gobierno del colegio.

En conclusión, señorías, de nuevo solicitamos su voto favorable para una ley que las necesidades de una sociedad moderna y desarrollada exige de los poderes públicos.
Sería nuestro deseo que fuese aprobada con el mayor respaldo posible en cuanto que favorece, sin lugar a dudas, a las necesidades de un colectivo directamente implicado en uno de los proyectos más ambiciosos que la Generalitat está llevando a cabo: conducir a nuestra comunidad a la sociedad de la información, así como hacia la paulatina implantación de las nuevas tecnologías, bien para mejorar lo que es la modernización y racionalización de la administración pública valenciana, y también para aplicar esas nuevas tecnologías, esa modernización de la sociedad, en beneficio del interés general y en beneficio todos los ciudadanos y ciudadanas.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula el senyor Cardona, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller, per tercera vegada anem a repetir alguns dels conceptes que ja hem comentat anteriorment, perquè és evident que la regulació del col·legis professionals, tal com està actualment, no és coherent amb el model de societat que defensa Esquerra Unida del País Valencià.
Eixe és el motiu fonamental i el motiu de principi que ens porta a oposar-nos a totes aquestes lleis pensem que d'una manera raonable i coherent.

Nosaltres estem a favor de la sindicació lliure, estem a favor de la creació d'associacions que els integrants decidisquen lliurement, estem a favor que eixes associacions complisquen les seues finalitats, s'establisquen les seues normes, estem a favor del suport públic a les associacions, i això no està en contradicció amb la nostra oposició a alguns dels aspectes dels col·legis professionals, com són el tema de considerar-los una corporació de dret públic i el tema de la col·legiació obligatòria.
Ja saben que eixa oposició ha sigut permanent durant tot el transcurs de la legislació que tracta d'aquests temes.
Però és que, a més, nosaltres pensem que a voltes els poders públics tenen un foment del monopoli o de l'exclusió, caràcter que a voltes freqüentment tenen els col·legis professionals, no sempre afortunadament.

Nosaltres, en este cas concret, tenim seriosos dubtes que el text que ha examinat el Consell Jurídic Consultiu siga el mateix que ens ha transmés a nosaltres en l'avantprojecte de llei.
I ho dic concretament per una cosa que té a vore també amb una cosa que s'ha comentat abans.
I és el tema de si una persona que no estiga col·legiada en aquest col·legi d'enginyers en informàtica, d'enginyers informàtics, si pot posar en la placa de la seua porta el nom de la titulació d'informàtic.
Igual com si una persona que no està titulada en arts i oficis, pot ficar en la seua porta el nom de decorador.

I, en este cas, el Consell Jurídic Consultiu diu molt clarament, i vol deixar molt clar, que la col·legiació en este col·legi no impedeix que altres persones que no tenen esta titulació específica, però sí que en tenen unes altres.
.
.
Es necessari tindre una titulació per entrar en aquest col·legi?
D'acord.
Eixa titulació.
.
.
Diu que només els que tenen eixa titulació poden ser informàtics?
Diu: "No".
I això ho diu el mateix Consell Jurídic Consultiu, quan diu que en l'article.
.
.
s'està referint a l'article 3.
1, diu: "El ejercicio de la profesión de informático para la que habilitan los titulos universitarios de ingeniero en informática y licenciado en informática.
.
.
.
" I diu el Consell: "No afectando, por tanto, a los informáticos que carezcan de tales títulos".

És a dir, això ho deixa molt clar.
La redacció esta permet a unes altres persones que es dediquen a la informàtica però que no tenen el títol d'enginyer o de llicenciat en informàtica, exercir d'informàtics.
Però quan anem a vore el text de l'avantprojecte de llei que vosté ens ha passat, apareix una coma, curiosament apareix coma en eixe article, que diu: "Para el ejercicio de la profesión de informático ­i apareix una coma­ para la que habilitan los títulos universitarios de ingeniero en informática y licenciado en informática.
.
.
" És a dir, en este cas, la coma el que fa és que allò que en l'altre lloc era simplement que les persones que tenien esta titulació exercien la professió d'informàtica, en este cas diu, per esta coma, que només poden exercir la professió d'informàtic els que estan llicenciats en aquesta concreta titulació.

Això jo voldria que s'ho llegiren amb una certa atenció, perquè només és una coma, però el sentit és exactament el contrari de què el Consell Jurídic Consultiu estableix.
El Consell Jurídic Consultiu deixa taxativament, i diu molt clarament, que poden exercir la professió d'informàtics unes altres persones.
El que no es podrà posar una persona no col·legiada en la seua porta serà enginyer en informàtica o enginyer col·legiat, però sí que es podrà posar informàtic.

Per tant, esta concreta qüestió ens fa interpretar que possiblement el Consell Jurídic Consultiu no ha tingut accés exactament al mateix text a què nosaltres tenim accés.
Esta substancial modificació pensem que és una raó més per retornar aquest projecte de llei al Consell.
Pensem que de no fer-se així, probablement es crearan seriosos problemes, inclús possibles accions legals de persones que se senten afectades per aquesta formulació concreta que hi ha a la llei.

Per tant, ressaltant que hi ha raons puntuals que poden aconsellar la devolució d'aquest projecte de llei, i ressaltant, com abans, els principis fonamentals que ens oposen a tots els col·legis professionals, perquè nosaltres defensem també a les persones que no volen pertànyer obligatòriament a un col·legi professional ­defensem eixe dret i ens sembla un dret tan valuós com molts altres de llibertat­, per eixe motiu, demanem la devolució d'aquest projecte de llei al Consell.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra?
Té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoría, comparezco en nombre del Grupo Parlamentario Popular para manifestar nuestro voto en contra a la enmienda a la totalidad presentada por su grupo parlamentario al Proyecto de ley de creación del Colegio oficial de ingenieros de informática de la Comunidad Valenciana.

Ya sabe que no compartimos sus criterios.
Y le tengo que decir, señoría, que usted no quiere que se cumpla la ley.
Tanto sus intervenciones en el día de hoy como las que ha tenido su grupo en las otras leyes que ya se han presentado, terminan siempre diciendo que hagamos una ley más democrática y más acorde con el momento, recogiendo las sensibilidades de la sociedad.

Lo que hace el gobierno, como ha reiterado el conseller, es cumplir nuestra Carta magna, en el apartado 18, y de su artículo 149, y con el artículo 36, así como con el resto de normas de rango estatal.
Además de cumplir con lo establecido en nuestro Estatuto de autonomía y en la Ley 6/1997, de 4 de diciembre, de consejos y colegios profesionales con ámbito de actuación en nuestra comunidad.
Y ello sin perjuicio del ámbito territorial de los ya existentes, previa audiencia de los colegios profesionales que pueden verse afectados.

Por lo que tenemos, por una parte, el cumplimiento de la legalidad vigente y, por otra, el cumplimiento de la petición llevada a cabo por la asociación de doctores, licenciados e ingenieros en informática en su demarcación de la Comunidad Valenciana, que es el que aglutina, en este ámbito territorial, a la mayoría de los profesionales que ostentan esta titulación.
Y que, además, acordó por unanimidad solicitar formalmente la constitución y creación del Colegio oficial de ingenieros de informática de la Comunidad Valenciana.

Ustedes lo único que hacen es limitarse a presentar una enmienda a la totalidad sin texto alternativo, y cuando estas leyes van a comisión, ni siquiera se molestan en enmendarlas.
Y la verdad es que las intervenciones carecen de todo rigor científico y sin base legal que las sustente, atreviéndose a decir, de forma reiterada, que no son democráticas.
Hay que ser más serios y rigurosos en el planteamiento de estas cuestiones a debatir.

Yo lo que quiero terminar diciéndole es que el Partido Popular cumple todas sus promesas electorales, y esta es una de ellas, y lo hace siempre buscando el consenso de los implicados en el proyecto.
Y que, además, el consenso mayor que se puede tener en estos casos es que la petición se lleve a cabo por la propia asociación de doctores, licenciados e ingenieros en informática, que, como le he dicho antes, es la que aglutina a la mayoría de estos profesionales en la Comunidad.
Y que, además, la petición se hace por unanimidad de todos los que pertenecen a la asociación.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

No sé quan m'haurà sentit la senyora diputada dir que aquesta gent no són democràtics, perquè segons la seua expressió quan ha pujat aquí pareix que jo simplement dic que aquesta gent no són democràtics, quan és una qüestió que no he dit en tot el meu parlament en ninguna de les tres intervencions que he tingut aquí dalt de la trona.

La qüestió que no acomplim la llei.
En este moment estem discutint una llei.
En este moment és el moment d'exposar les posicions polítiques, en aquest moment és el moment d'intentar convéncer tot l'hemicicle que seria més adequat fer-nos cas a nosaltres que no a uns altres grups i en este moment és quan cal expressar totes les oposicions que hi ha.
Si tenim unes oposicions de principi a una llei és en este moment quan les hem d'expressar, no en un altre.
Quan resulta que un col·legi professional estiga aprovat, quan una llei estiga aprovada, se'ns pot exigir que no anem contra eixa llei ja aprovada, però en este moment estem discutint-la i estem dient quines coses ens pareixen bé i quines coses ens pareixen malament.

I en este cas concret, a més, pense que hi ha raonaments jurídics molt profunds, molt importants que ens vénen a dir que pot ser que en aquesta llei s'haja comés un greu error en la seua tramitació.
Si al Consell Jurídic Consultiu li ha arribat un text que no és este.
.
.
A vore.
Tan *puntillosos* com són els juristes, jo no em crec que se'ls haja oblidat una coma, no m'ho crec.
Pense que en el text no estava la coma, i per tant, el sentit és diametralment oposat, exactament el contrari.
Per tant, sí que tenim arguments.
Tenim arguments ideològics, tenim també arguments legals i en este cas concret tenim també arguments jurídics.

Per tant, jo demanaria que quan pujaren ací a la trona, per favor, contestaren realment a allò que diem, no porten el paperet tot escrit de casa.
Preparen-se la intervenció, però no el porten tot.
Contesten alguna cosa del que els diem, alguna qüestió.
Sobretot quan hi ha qüestions rellevants, importants, fonamentals.
No ens contesten a la millor a les coses que consideren que ja han contestat en un altre moment o coses secundàries, però, per favor, els acabe de plantejar un problema greu i els acabe de dir que potser el Consell Jurídic Consultiu no ha vist aquesta llei tal com és.
Responga'm a això, facen alguna cosa per a resoldre aquest problema.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Mire, señor Cardona.
Hay que traer el papelito preparado de casa, porque es muy importante cuando se sale.

Usted dice en su intervención que no ha hablado aquí de que no son democráticos.
Yo entiendo que cuando yo he hablado he dicho que la intervención era la suya y la de su grupo, y que ustedes dicen que no es democrática la creación de los colegios profesionales.
Lo he sacado del *Diario de Sesiones*, de las intervenciones que han venido teniendo a lo largo de todos los debates parlamentarios de enmiendas a la totalidad presentadas a las distintas leyes.
Y claro, hay que entender que el planteamiento es el mismo tanto si lo expone usted como si es otro parlamentario de su propio grupo.

Dice que tienen planteamientos ideológicos ­¿cuáles son, los suyos o los de los que formaron la Entesa en las últimas elecciones generales?
porque ya no son los mismos, no sabemos cuáles son­ legales y jurídicos.
Ya le he dicho que lo primero es el cumplimiento de la legalidad vigente.

Ustedes hacen mucha mención a lo que son las asociaciones profesionales, que son las que conforman el conjunto de profesionales para la defensa de sus derechos, intereses y reivindicaciones.
Esas asociaciones, por unanimidad de todos sus miembros, son las que piden la creación de los colegios profesionales, que, como usted sabe pero se lo tengo que repetir, son corporaciones de derecho público, cuyos miembros pertenecen a una misma profesión y que tienen como finalidad la ordenación del ejercicio de las profesiones tanto para la representación exclusiva de las mismas como para la defensa de los intereses profesionales de sus miembros.
La pertenencia al colegio profesional correspondiente es un requisito indispensable para poder ejercer dicha profesión colegiada.

A los colegios profesionales les corresponde defender los ámbitos competenciales de las respectivas profesionales, luchar contra el ejercicio indebido y la competencia desleal, promover la cooperación y ayuda entre sus miembros, la protección mutua y la asistencia social de los mismos y sus familiares, desarrollar su formación y promoción, además de ejercer por delegación determinadas funciones de carácter público como son el control de las condiciones de ingreso en la profesión y el ejercicio de la potestad disciplinaria sobre todos sus miembros, elaborar informes y resoluciones.
Y tienen además sus propias normas de funcionamiento adecuadas a cada profesión y según sus necesidades.
Además se rigen por unos estatutos y reglamentos de régimen interior.

Los consejos generales elaboran unos estatutos generales para todos los colegios de una misma profesión, que deben ser aprobados por el gobierno.
Al frente de cada colegio existe una junta de gobierno, formada por un presidente o decano, y cierto número de vocales, con un tesorero y secretario elegidos democráticamente por sus colegiados.

¿Y sabe por qué estamos a favor de un colegio profesional y no de una asociación?
Porque los implicados lo piden así, porque se ven más protegidos con el colegio profesional que con la asociación, porque se cumple la legalidad vigente y porque los colegios son corporaciones de derecho público.
Tenga en cuenta que es la Asociación de Doctores, Licenciados e Ingenieros en Informática en su demarcación de la Comunidad Valenciana, que es la que aglutina a la mayoría de estos profesionales, los que piden por unanimidad, que ya se lo había dicho antes, la creación de este colegio profesional.

En definitiva, lo que hace el gobierno es, con el mayor consenso, sacar adelante los temas que interesan a esta comunidad y cumplir sus compromisos electorales, dentro de la más estricta legalidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Fixació de posició?
No n'hi ha.

Per tant, conclòs el debat, passem a la votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 42 en contra i 29 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Esquerra Unida al Projecte de llei de creació del Col·legi oficial d'enginyers en informàtica de la Comunitat Valenciana.

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre salvaguarda dels interessos agraris valencians en les negociacions amb Marroc, presentada pel GP Popular (RE número 2.
234, BOCV número 19).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt següent de l'ordre del dia, presa en consideració de la Proposició no de llei sobre salvaguarda dels interessos agraris valencians en les negociacions amb Marroc, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Per favor, pregue silenci.
Si no volen escoltar, no escolten, però pregue silenci.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula el senyor Prieto, del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Señora presienta.

Señorías.

Intervengo en defensa de la iniciativa que presenta el Grupo Parlamentario Popular, cuyo objetivo es apoyar las actuaciones del Consell ante el gobierno de España para que en la renovación de acuerdos entre la Unión Europea y Marruecos queden debidamente salvaguardados los intereses agrarios de la Comunidad Valenciana.

Como sus señorías saben, el acuerdo de pesca entre la Unión Europea y Marruecos finalizó el pasado 30 de noviembre, y era el más importante de los suscritos con terceros países.
Todas las fuerzas políticas del arco parlamentario español lo han calificado en su día como estratégico para los intereses nacionales y esencial para el equilibrio económico de al menos tres comunidades autónomas.

Por otra parte, Marruecos también aspira a mejorar el acuerdo de asociación que tiene con la Unión Europea, y cuyo contenido representa una nueva forma de cooperación económica, política y social entre la Unión y los países ribereños que constituyen la asociación euromediterránea.

La situación de ambos acuerdos descritos puede llevar a Marruecos a pedir nuevas ventajas en el capítulo agrícola, como ya ocurrió en el año 1995, y ello es la causa de la honda preocupación existente en el sector hortofrutícola, que les ha llevado a crear recientemente la plataforma hortofrutícola.
Este sector, señorías, ha sido tradicionalmente el más desprotegido de la política agraria comunitaria, pues a pesar de que representa el 16% de la producción final agraria de la Unión Europea, sólo recibe en presupuesto un 5% de los fondos Feoga, a lo que hay que añadir la continua pérdida de la preferencia comunitaria.

En el caso de los cítricos, tal como ya manifestó el presidente de la Generalitat en su comparecencia del 2 de diciembre, Marruecos es cierto que nunca ha cubierto su cupo de exportación a la Unión Europea, y no se prevé que lo haga en los próximos años debido a los graves problemas de producción que padece.
En cuanto a la producción tomatera del sur de la Comunidad Valenciana los perjuicios pueden ser más inmediatos, pues Marruecos produce calidad y cantidad suficiente para perturbar nuestras exportaciones.

El hecho cierto, señorías, es que nuestros agricultores no pueden luchar contra una competencia desleal basada en salarios de miseria y falta de protección social, y por tanto, con unos costes de producción muy inferiores a los nuestros, constituyendo lo que se conoce en el argot comercial un auténtico caso de *dumping* social que seguramente tardará varias generaciones en desmantelarse.

Somos conscientes de las limitaciones que tiene el gobierno de España, ya que las negociaciones se llevan directamente desde la comisión de la Unión Europea, pero conocemos la buena disposición del presidente Aznar para no permitir que se perjudiquen nuestras exportaciones hortofrutícolas, como también sabemos de los esfuerzos del presidente del Consell en defensa de nuestros intereses agrarios.
Todo ello, señorías, ha dado recientemente su fruto, al firmarse el pasado mes de febrero un protocolo de concertación entre el Ministerio de Agricultura y el sector, donde se crea un comité mixto que abordará toda la problemática del sector, y entre ella, ¿cómo no?
, lo que es la política comercial con la Unión Europea.

Señorías, el Grupo Parlamentario Popular, al presentar esta iniciativa, es consciente de los momentos de dificultades que atraviesa el sector agrario, con una caída importante de las rentas agrarias, ratificado por el informe anual de la Comisión Europea que se publicó en el pasado mes de marzo, y que a buen seguro hará crecer la preocupación ante las negociaciones del acuerdo pesquero.

Entendemos que las Cortes Valencianas tienen que estar al lado del sector hortofrutícola, defendiendo sus intereses y respaldando al gobierno de la comunidad en cuantas actuaciones se llevan a cabo ante las autoridades que están negociando o que van a negociar dichos acuerdos.
Por ello, y para la defensa de esos intereses generales, pedimos a sus señorías el apoyo y, por tanto, el voto afirmativo para nuestra iniciativa.

Nada más y muchas gracias, señor presidente.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Prieto.

Grups que han presentat esmenes?
Pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, la il·lustre diputada Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Em faig càrrec que la proposta presentada pel Partit Popular és una proposta que ve des del mes de novembre, que des del mes de novembre fins ara hi ha hagut diferents acords, i que, lògicament, el debat hauria de ser des d'una visió bastant comprensible amb l'intent que poguérem entre tots aplegar a un acord.

Bé, parlar de les exportacions ens obliga també a parlar o a fer una reflexió sobre les converses i els acords realitzats fa un temps pel rei de Marroc amb el comissari polític Franz Fishler.
Eixos acords, a espatlles dels diferents estats de la Unió Europea, sense que es poguera participar per a saber l'entrada de productes que sol·licitava aquest país ­el marroquí­ al conjunt de l'estat espanyol, ens deixava un poc orfes, i dóna la sensació que l'agricultura al País Valencià, o millor dit, es percep que l'agricultura al País Valencià no té cap importància per a l'Europa comunitària.

Apleguen a l'acord que l'estat marroquí havia d'entrar lliurement a l'estat espanyol la tomata, i es descobreix que en lloc de tomata s'exportava taronja.
Després de la taronja, normalment, com a altres anys, s'exporta en companyia de la taronja la sardina, i després altres tipus de productes.
Que si bé poden produir riure, és de veritat que comporten una pèrdua de dignificació del que és l'agricultura, una pèrdua del que significa la renda agrària, una pèrdua del que significa l'objectiu 1, que a més a més havia d'estar basat principalment per a potenciar l'agricultura mediterrània.

Des d'Esquerra Unida del País Valencià, veient que la proposta quedava una mica allunyada, senyor diputat, i que per tant, podríem treballar una miqueta més enllà del que havien sigut eixos acords entre el rei de Marroc i el comissari europeu Franz Fishler, que a més a més lliurava del pagament d'aranzels en passar els seus productes en una entrada lliure i sense control, hem decidit presentar una esmena d'addició a la proposta que presenta el Partit Popular, que diu així: "les Corts Valencianes insten al Consell per a què sol·licite al Govern de l'Estat, siguen controlades les entrades a la península de productes agrícoles i pesquers, a més de quantitat dels mateixos procedents del Marroc".

A mi em sembla que un control és necessari per a no estar enganyats, i per a saber també quins són els plans en l'agricultura que s'ha d'impulsar al si del País Valencià.
I esperant que n'hi haja una bona entesa sobre esta esmena d'addició a la proposta presentada, moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Pel Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Antoni Lozano té la paraula.
*(Remors)*

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.
Senyores diputades.

El nostre problema és que en estos moments el Grup Socialista­Progressistes no ens creiem que s'estiguen fent pressions a Madrid, ni a la Comunitat Econòmica, a Brussel·les, en vista dels resultats obtinguts.
Intentaré un poquet donar tres o quatre dades.

En 1995 es va ratificar l'acord amb Marroc, i es varen fer promeses al sector de compensacions que mai aplegaren.
Pel contrari, en 1996 es va aprovar una OCM que pràcticament eliminava els pocs mecanismes que teníem per regular el mercat, congelà la fitxa financera discriminant una altra vegada més al sector, i sobretot a l'agricultura valenciana.

En agost, perquè estem parlant d'una proposta que es va fer ja fa molt de temps, en agost, el mes passat, el passat mes d'agost el ministre Jesús Posadas declarava que no s'obriria el capítol agrícola de l'acord marroquí, i paraules textuals: "no se iban a cambiar peces por tomates".
En novembre passat el secretari d'estat espanyol per a la Unió Europea, Ramón de Miguel, ja començà a dir: "se deberían reabrir las negociacions de contingentes a las exportaciones tradicionales marroquíes".
Avui, en aquest moment, abans de començar les negociacions ja s'ha eliminat els certificats d'importació, i encara no hem començat a negociar.

Clar, lògicament nosaltres ens preguntem: ¿què ha fet la Direcció General de Relacions amb la Unió Europea com a *lobby* de pressió a Brussel·les per a intentar que açò passe, que no passe?
Doncs la veritat és que ens fa l'efecte que res.
Marroc en estos moments copa el 70% dels mercats francesos.
I per tant, i per acabar, la nostra esmena és per concretar les anteriors propostes intentant posar coses palpables, per veure si d'una vegada es poden complir, i és que es reimplanten els certificats d'importació; encara que siga com una mesura política, que es veja una voluntat seriosa i que aclarim, els llauradors valencians, aclarim, insistisc, eixa sensació que tenim de ser sempre moneda de canvi.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Pel Grup Parlamentari Popular, el senyor Prieto.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, agradecer a los grupos parlamentarios, efectivamente, el esfuerzo que han hecho por enmendar en una dirección que, efectivamente, es en cierto modo lógica.
Lo que ocurre es que se ha producido un fenómeno desde que, como bien ha dicho la representante del Grupo Esquerra Unida, desde que se presentó la iniciativa por parte del Grupo Popular hasta este momento, pues ha habido una iniciativa muy importante por parte del sector y del gobierno de España en la creación del Comité Mixto y la firma del protocolo hortofrutícola, pues son determinantes a la hora de hacer una valoración de las enmiendas que sus señorías han presentado a nuestra iniciativa.

Efectivamente.
.
.
digamos las reuniones, los objetivos que se ha marcado ese Comité Mixto son mucho más ambiciosas que el contenido de las dos enmiendas que han presentado sus grupos parlamentarios, y por tanto entendemos que era necesario recoger, porque parecería que las Cortes Valencianas iban detrás de los objetivos que ya tiene marcado el propio sector y el propio ministerio de Agricultura, que al fin y al cabo es quien nos representa en los consejos de ministros de la Unión Europea.
Por eso entendíamos, y no por otro motivo, que había que buscar una fórmula de entendimiento entre los grupos de la Cámara para que la resolución fuera mucho más amplia, y desde luego coincidiera con lo que se está haciendo en este momento en las reuniones que ya en este momento se han tenido en Madrid.

Por otra parte, yo creo que con el análisis que se ha hecho por parte del grupo de la oposición, y que se está haciendo por el sector de cómo está la situación, pues yo creo que en términos generales todos coincidimos, porque el informe de la Unión Europea es un informe demoledor de cómo la renta agraria ha bajado en toda la Unión Europea, de cómo ha bajado el doble en nuestro país.
Todos conocemos la situación de cómo se encuentra la campaña citrícola, que es una campaña anormal totalmente, donde no ha habido puntos de inflexión de ningún tipo, y estamos a punto de finalizar.
Pero ese no es el verdadero objetivo de nuestra iniciativa.
El verdadero objetivo de nuestra iniciativa es, conociendo la situación, sentarse con el sector, hablarlo y trasladar a Bruselas todas las inquietudes y todas las necesidades que hay.

Yo sé perfectamente que en el año 95, cuando se firmó por parte del entonces gobierno socialista el anterior acuerdo con Marruecos, efectivamente, se hicieron unas promesas de compensaciones que luego no se han matizado.
Pues tendremos que seguir luchando para que haya esas compensaciones, en caso de que se haga alguna mínima concesión, que está por determinar puesto que todavía no se han empezado las negociaciones.

Por tanto, señorías, yo creo que tenemos que felicitarnos porque las Cortes han llegado a un acuerdo para presentar un solo texto alternativo, mediante una enmienda transaccional que ya está suscrita por los distintos grupos parlamentarios, y que si el señor presidente me lo permite, pues leo el texto de la resolución de la transaccional y luego lo presento a la Mesa de las Cortes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

El señor presidente le da la palabra para que lea la enmienda transaccional.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Muy bien.

Pues el texto de la resolución quedaría: "las Cortes Valencianas respaldan las actuaciones del Consell ante el gobierno de España, tendentes a que en las próximas negociaciones del acuerdo pesquero y del acuerdo de asociación entre la Unión Europea y Marruecos queden salvaguardados los intereses agrarios de la Comunidad Valenciana".
En el siguiente texto sería: "las Cortes Valencianas respaldan los objetivos del protocolo hortofrutícola, firmado el 15 de febrero pasado entre el sector y el Ministerio de Agricultura, creándose un Comité Mixto que hará el seguimiento de la política comercial de la Unión Europea, en especial de los mecanismos de control de las importaciones de frutas y hortalizas, incluidos los certificados de importación".

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

¿Me quiere dar la enmienda?

L'esmena està firmada pels representants dels distints grups parlamentaris.

*(Remors) (Pausa llarga)*

Senyories, anem a començar la votació.
Senyories, comença la votació.
Per 71 vots afirmatius, queda aprovada.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre defensa dels drets del menor i prohibició de la contractació laboral d'aquests, presentada pel GP Popular (RE número 2.
414, BOCV número 23).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Passem al següent punt de l'ordre del dia, el quint punt, presa en consideració de la proposició no de llei sobre defensa dels drets del menor i prohibició de la contractació laboral d'aquests, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Tiene la palabra para la presentación y defensa.
.
.
*(remors)*

 

 

**La senyora Gómez Abego:**

Muchas gracias, señor presidente.

La explotación laboral de los menores en el tercer mundo es una cuestión que al Partido Popular le preocupa de forma especial.
Afortunadamente, se están aplicando en estos momentos políticas de prohibición y control de la explotación del menor en el mundo laboral, y es necesario un esfuerzo por parte de todos los países del mundo, como ya se está haciendo desde la Unión Europea, para acabar de una vez para siempre con esta lamentable situación.

El gobierno y la administración pueden, y deben, como están haciendo, adoptar medidas desde el ámbito laboral para controlar que no se produzcan abusos en la contratación de menores, en el ámbito nacional y autonómico.
Pero somos conscientes de que el problema va más allá del ámbito estatal y regional, e incluso más allá del ámbito de la Unión Europea, donde se prohíbe contratar menores.

El Partido Popular condena, mediante esta proposición no de ley, la explotación de los menores en el mundo laboral, especialmente ante las circunstancias inhumanas que se están produciendo en el tercer mundo y que significan una grave injusticia social, ya que se dedica a trabajos pesados y de enorme riesgo y que, a su vez, impide que miles de niños y niñas adquieran la formación educativa propia de su edad.

El trabajo infantil se debe en gran parte a la pobreza, y la solución a largo plazo radica en un crecimiento económico sostenido que conduzca al progreso social, mitigando la pobreza y favoreciendo la educación universal.

La esclavitud, la venta y tráfico de niños, servidumbre por deuda, trabajos que se realizan con maquinaria, equipos y herramientas peligrosas o que conllevan una manipulación; o el transporte manual de carga pesada; niños y niñas expuestos a sustancias, agentes o procesos peligrosos; horarios prolongados, reclutamientos forzosos de niños para utilizarlos en conflictos armados, la oferta de niños para la prostitución o la producción de pornografia, la utilización de niños para la producción y el tráfico de drogas, el uso forzado de niños en la mendicidad.
.
.
¡Estremecedor!

Se debe impedir la ocupación de niños y niñas en el trabajo y protegerlos contra las represalias, garantizando su rehabilitación e inserción social con medidas que permitan atender a sus necesidades educativas, físicas y psicológicas.
Tenemos que informar, sensibilizar y movilizar a la opinión pública.

La Comunidad Valenciana en los últimos cinco años ha aportado más de 8.
000 millones a esta noble causa, pero debe haber mayor cooperación entre los países, incluido el apoyo al desarrollo social y económico, programas de erradicación de la pobreza y la educación universal.

Presentamos esta proposición no de ley que pretende el pronunciamiento unánime de las Cortes Valencianas, condenando la explotación laboral de los menores y trasladando nuestra preocupación a las instituciones con poder de decisión en esta materia para que adopten medidas que eviten que se produzcan los abusos referidos.

El texto de la proposición no de ley es el siguiente: "Uno.
Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell siga instando al gobierno de España y, a través de este, al resto de países pertenecientes a la Unión Europea, a la aplicación de políticas encaminadas a la defensa de los derechos del menor y a la prohibición de su contratación laboral.
Igualmente a que prosigan las campañas de divulgación tendentes a dificultar la comercialización y a recomendar que no se adquieran productos elaborados por menores.
Segundo Punto.
Las Cortes Valencianas, igualmente, condenan la explotación laboral del menor e instan al Consell a que prosiga las campañas que en este sentido viene realizando".

Yo sólo les pediría que se sumen a esta iniciativa del Grupo Parlamentario Popular, que haya un pronunciamiento unánime de las Cortes contra la explotación del menor en el mundo laboral para que se continúen aplicando políticas que divulguen la injusticia social que se comete con los menores, e incluso se dificulte la comercialización y se recomiende la no adquisición de productos elaborados por menores.
Que este texto sirva de defensa de los derechos del menor y de su condena de la explotación laboral.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

A esta proposició no de llei sobre defensa dels drets del menor, hi ha dos esmenes presentades: l'esmena presentada pel Grup parlamentari Esquerra Unida número 9.
596 i l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, número 9.
600.

Té la paraula, per a la defensa de l'esmena, la representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Estàvem tots informats des d'aquell cèlebre Ple en què no acceptant el Partit Popular la proposta presentada per Esquerra Unida sobre este tema, varen amenaçar, i ho deixaren palés, que anaven a presentar una proposta.
I esta és la proposta presentada, una proposta que a mi em sembla que continua tenint moltes bones paraules, però no un posicionament ferm d'allò que signifiquen els drets humans i la defensa pels mateixos.

I començaré.
Són milions els xiquets i xiquetes que treballen en tot el món, però aquest fet passa inadvertit per a la majoria de les persones.
Venuts aquestos xiquets o intercanviats com mercaderia barata, molts d'ells no aconsegueixen escapar de l'esclavitud o de la prostitució.
Altres a penes sobreviuen a les llargues jornades de treball, les càrregues pesades, les ferramentes perilloses i, com no, els productes tòxics derivats de la indústria.

És cert que al món existeix cada vegada més consciència d'aquest problema.
A pesar d'açò, un mur de silenci, ignorància i l'interés egoista tendeixen a perpetuar aquesta situació.
Una dada cridanera és el que 350.
000 menors de catorze anys treballen a l'Índia en la confecció de catifes, que constitueixen en alguns casos el 50% de la mà d'obra.
Als països del sud, l'activitat agrícola ocupa el 90% dels xiquets i xiquetes que treballen.
Per exemple, a Malàisia, el 92% de les famílies de les zones rurals, per la situació depriment, per la situació de mancança de mitjans per a poder viure dignament, envien a un dels seus fills a treballar en el que siga, no importa.
Existeixen dades que fan estimar que una tercera part del total de les plantacions de canya de sucre del Brasil són treballadors menors de catorze anys.

I podríem estar informant d'un seguit de situacions més, basades principalment en la intervenció que es va fer fa uns quants mesos.
Diuen així la majoria de titulars, i a més, de Cáritas Diocesanas, que així ho revelen.
Diu: "Un mundo condenado a la ignorancia".
"125 milions de xiquets no van a l'escola i uns altres 150 milions de xiquets la deixen i no saben llegir.
Més de 250 milions de xiquets en tot el món pateixen explotació laboral".
O la més cridanera, per les xifres, fica: "250 milions de xiquets treballen en treballs precaris, considerant-se que estan explotats".

Mire, senyora Laura Gómez, des del nostre món, a mi em sembla que hem de tindre posicionaments bastant més ferms.
Les paraules queden boniques.
La proposta que vosté ha presentat, com l'esmena que em va presentar, o va presentar a Esquerra Unida en el seu dia, com a paraules, són acceptades.
La societat ho sent i, a més a més, segur que li agraden, però no té fermesa, no té un posicionament polític clar.

I des d'eixa vessant, en nom d'Esquerra Unida, li presentem esta esmena modificació, que espere es tinga la voluntat de poder-la tindre com a punt de partida per la necessitat extrema de donar exemple a la societat que ací estem per tot el que vosté ha exposat, per tot el que ha exposat el Partit Popular, però que s'han de prendre mesures que obligue a aquestos països, d'una forma o d'altra, que acaben amb l'explotació dels menors.

L'esmena de modificació diu així.
Substituint el primer punt de la proposta de resolució presentada pel Partit Popular, diu així: "Les Corts Valencianes insten el govern de la Generalitat perquè promoga una normativa per tal que s'aplique en els productes un etiquetatge que indique la garantia de l'empresa que el producte no ha estat confeccionat o produït per menors d'edat".

Recorde a les seues senyories que diferents països que composen la Unió Europea tenen esta aplicació com a normativa, prohibint, a més a més, que si no existeix un etiquetatge en els productes d'altres països, la seva venda i la seua consideració als productes no està considerada en els països que he esmentat, i en són alguns.
Es pot entrar en qualsevol mitjà informatiu i vore quina és la normativa.
Com estem en un estat diferent, en un país diferent, el normal seria que el mateix estat espanyol creara eixa normativa.

I en ares a eixe posicionament contundent que hem de tindre des de la visió social, és per la qual cosa li demane tinga en consideració aquesta esmena presentada per Esquerra Unida del País Valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Amorós.

Ha demanat la paraula la senyora Gómez per a rèplica?
*(Remors)*

 

**La senyora Gómez Abego:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Pedía la palabra para posicionarme sobre la enmienda presentada por Izquierda Unida.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Gómez, una vez presente la enmienda el Grupo Socialista, podrá utilizar el turno de aceptación o no aceptación de las enmiendas que considere oportunas.
Gracias.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Amorós, tiene la palabra.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

Señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados, buenas tardes ya.

Quisiera comenzar mi intervención expresando que el consenso que ofrecía y demandaba el presidente del Gobierno Valenciano en su última comparecencia ante estas Cortes lo obtendrán siempre de la diputada que les habla y de los 34 diputados y diputadas restantes que componen el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes cuando se trate de la defensa de derechos humanos, tanto o más si se trata de la defensa de los derechos de la infancia.
En estos temas es donde no deberíamos diferenciar el color de los escaños.

Me gustaría poner de manifiesto dos o tres datos que estoy segura conocen todas sus señorías, pero me parecen imprescindibles para situar el debate.
En los países en vías de desarrollo, 250 millones de niños, de 5 a 14 años, trabajan.
Hay demasiados niños que no asisten a clase, y uno de cada cinco trabajan en condiciones peligrosas, obligados a vivir en la pobreza y amenazados por el peligro de la enfermedad y la muerte prematura.
Estos datos son de 3 de septiembre de 1999, y la fuente es un informe del Unicef, y más concretamente en palabras de su directora Carol Bellamy.

Cuando hablamos o debatimos sobre qué actuaciones puede o no puede hacer el Gobierno Valenciano en materia internacional, más concretamente en temas de cooperación internacional y dirigidos a la infancia, el marco legislativo inmediato es la convención sobre los derechos del niño; convención ratificada por España y el tratado de derechos humanos más ampliamente ratificado a nivel mundial.

Por tanto, voy a remitirme en todo momento, y a basar mi intervención, dentro del marco de la convención sobre los derechos del niño.

Dicho esto, quisiera recordar las palabras de la señora Gómez Abego, en el debate mantenido en esta Cámara el pasado día 16 de noviembre, sobre la propuesta que hizo el Grupo Parlamentario Esquerra Unida sobre trabajo infantil.
Usted dijo, señora Gómez ­y leo textualmente-: "Esto es lo único que pueden hacer las Cortes Valencianas y esto es lo que yo he pretendido con la enmienda defendida ­enmienda que en este debate, hoy, es la proposición no de ley que presenta su grupo parlamentario; continuo con sus palabras­, puesto que es mucho más importante llegar a un acuerdo, aunque sea mediante un texto testimonial".

La convención dice que los gobiernos deben comprometerse a considerar prioritarios cada uno de los derechos económicos, culturales y sociales de los niños y las niñas y garantizarlos hasta el máximo de los recursos de que disponga.
La primera prioridad debe ser la generación de la voluntad política para llevar a cabo estos compromisos, como reconoce el texto de la convención.

El cambio real en la vida de los niños sólo se producirá cuando las actitudes y los valores sociales cambien progresivamente para adaptarse a las normas legales y los principios y, asimismo, cuando los propios niños y niñas, como actores del proceso, conozcan suficientemente sus derechos como para poder reclamarlos.

Me parece que su intervención anterior en la que abogaba por un texto testimonial, no coincide con la convención sobre los derechos del niño, en tanto en cuanto no creo en absoluto que la capacidad política del gobierno valenciano quede reducida a los textos testimoniales.
¿O sí, señora Gómez?

Pero como habrá podido observar, mi grupo parlamentario no ha hecho una enmienda a la totalidad, sino una enmienda de adición.
Y entendemos que la proposición no de ley presentada por su grupo parlamentario no está de más, por ejemplo, que esta Cámara declare que condena la explotación laboral de los menores.

Nuestra enmienda de adición es complementaria a su proposición no de ley, porque a partir de ahora, como dice la convención, las buenas intenciones tendrán que ir a la par de la voluntad política de actuar y verse reforzadas por cambios en las actitudes individuales y gubernamentales, así como en el orden de prioridades.

El punto tercero de nuestra enmienda dice así: "Las Cortes Valencianas instan al Consell a elaborar un código de conducta y adquisiciones encaminado a garantizar los derechos de la infancia, según se recoge en la convención sobre los derechos del niño".

Con la inclusión de este punto, se pretende que las empresas valencianas adopten códigos de conducta para garantizar que ni ellas ni sus subcontratistas emplearán niños en condiciones que violen sus derechos.
Las políticas de adquisiciones deben tener en cuenta el interés superior del niño e incluir medidas que protejan sus intereses.

Miren.
Si las empresas valencianas, a fecha de hoy, practican este tipo de ética, no habrá ningún conflicto social ni empresarial.
Incluso sería muy positivo que se diera a conocer que para el tejido empresarial valenciano, el interés superior del niño, el de los niños y niñas valencianas, y el del resto de países, claro, es uno de sus objetivos prioritarios.
Y si no es así, si contrataran con empresas de países en desarrollo que utilizan mano de obra infantil, esta iniciativa cobra mucho más sentido, es prioritaria.

El punto cuarto de nuestra enmienda dice así: "Asimismo, las Cortes Valencianas instan al Consell a que elabore un plan valenciano sobre eliminación de trabajo infantil en países en vías de desarrollo, con compromisos de financiación temporalizados, en el que se incluyan los siguientes mínimos: campañas de divulgación y concienciación dirigidas a la ciudadanía y actuaciones en el ámbito de la cooperación internacional para paliar el trabajo infantil, desarrollando una agenda de trabajo".

Ante la situación de desprotección que viven muchos niños y niñas en el mundo, y el menoscabo de sus derechos, se hace imprescindible que desde el Gobierno Valenciano, en su ámbito de cooperación internacional, se elabore un programa para contribuir a eliminar el trabajo infantil.

Hemos establecido una serie de mínimos.
Siguiendo las actuaciones a nivel internacional, las iniciativas claves que se están llevando a cabo corresponden a promoción y refuerzo de la educación alternativa, a la adopción de medidas legislativas nacionales e internacionales y mejoramiento de su aplicación, potenciación de los pobres, movilización de todos los sectores sociales para combatir las formas explotadoras del trabajo infantil, campañas para persuadir a las empresas y a sus subcontratistas de que asuman una mayor responsabilidad acerca del trabajo infantil.

Pero la mejor manera de subsanar el trabajo infantil pasa por la educación de todos los niños y todas las niñas.
La educación puede ofrecer una vía al futuro, la posibilidad de mejorar la situación en materia de salud y de seguridad y un incremento de las oportunidades económicas.

La educación puede contrarrestar las horribles condiciones de la servidumbre doméstica, el trabajo cruel y peligroso y el tráfico clandestino, mediante la creación de alternativas que ofrezcan una verdadera posibilidad de elección de los niños y niñas y de las familias.
Si una comunidad recibe una educación primaria universal, está protegida contra los peores excesos del trabajo de menores.
Cuando los niños están en la escuela, simplemente dejan de estar disponibles para realizar las formas más perniciosas de la explotación.

Desde el convencimiento más absoluto de que el Gobierno Valenciano podría hacer realidad esta enmienda que proponemos a la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Popular, por todas las razones expuestas, y apelando al consenso entre los grupos parlamentarios que componen esta Cámara en defensa de los derechos de la infancia, espero que sea admitida esta enmienda.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Per a acceptació o no d'esmenes, té la paraula la senyora Gómez.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Nosotros defendemos a los menores, y no con un posicionamiento débil o poco claro.
Nuestra defensa es clara, pero no vamos más allá de lo que nos compete, y no son sólo palabras, sino que hay medidas concretas y campañas de defensa del menor.
Es importante un posicionamiento político, pero también es importante un posicionamiento práctico con medidas concretas.

En cuanto a la enmienda de Izquierda Unida, no vamos a aceptar la enmienda por varios motivos que voy a exponer.
Primero, porque en la Comunidad Valenciana, que es donde tenemos competencias, no hay explotación de menores porque está prohibido contratarlos.
Luego no tiene sentido poner la etiqueta de los productos elaborados aquí.

En segundo lugar, incluir esta etiqueta en los productos sería una declaración de la empresa que no puede ofrecer garantías.
Es decir, no significa nada, porque sabemos que la explotación de menores se da en el tercer mundo y allí nosotros no podemos ejercer una labor inspectora.

En tercer lugar, sería un engaño a la sociedad, porque sería un reclamo a la hora de comprar un producto por su conciencia social y solidaridad.

Por ello, no vamos a aceptar su enmienda, porque aunque creemos que su intención es loable, no se puede llevar a cabo.
No obstante, le pediría que se uniese a la condena sobre la explotación laboral de los menores votando a favor de esta proposición no de ley.

En cuanto a la enmienda que presenta el Grupo Parlamentario Socialista, su enmienda añade tres puntos a nuestra proposición no de ley.

El primer punto dice "que las Cortes Valencianas insten al Consell a elaborar un código de conducta y adquisiciones encaminados a garantizar los derechos de la infancia".
Nosotros no tenemos ningún problema en añadirlo así.
Y también el último punto de.
.
.
"el Consell dará cuenta a las Cortes Valencianas antes de finalizar el presente período de sesiones".
Pero el segundo punto, su cuarto punto de adición creemos que es redundante porque dice lo mismo que nosotros decimos en nuestro primer punto.
Es decir, las campañas de divulgación y concienciación.
.
.
eso nosotros lo tenemos plasmado en nuestro primer punto de nuestra proposición no de ley.

Entonces, nosotros le ofrecemos esta enmienda, o esta posible enmienda transaccional, que después, si quiere, podríamos llegar a un acuerdo, que sería: "Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell siga instando al gobierno de España, y a través de este, al resto de países pertenecientes a la Unión Europea, a la aplicación de políticas encaminadas a la defensa de los derechos del menor y la prohibición de su contratación laboral.
Igualmente, a que prosiga las campañas de divulgación tendentes a dificultar la comercialización y a recomendar que no se adquieran productos elaborados por menores".

El segundo punto.
"Las Cortes Valencianas, igualmente, condenan la explotación laboral del menor, e instan al Consell a que prosigan las campañas que en este sentido viene realizando".

El tercero.
"Las Cortes Valencianas instan al Consell a elaborar un código de conducta y adquisiciones encaminado a garantizar los derechos de la infancia, según se recoge en la convención sobre los derechos del niño".

Y el cuarto.
"Del cumplimento de la presente resolución, el Consell dará cuenta a las Cortes Valencianas antes de finalizar el presente período de sesiones".

Yo le pediría a la presidencia si nos puede conceder un receso para llegar a un acuerdo y ver si esta enmienda puede ser aceptada.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señora Gómez.

Ha habido una oferta de.
.
.
*(remors)* Un momento, señora Amorós, un momento, por favor.
Ha habido una oferta y se ha formulado una posibilidad de llegar a un acuerdo en una propuesta alternativa concretamente a la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes.

Esta presidencia desea saber el parecer de los dos grupos con la posibilidad de llegar a un acuerdo.
Señora Amorós, ¿hay posibilidad de llegar a un acuerdo?

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Si intentamos retocar el punto cuarto, sí.
O sea, el punto cuatro de nuestra enmienda.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Sí, señora Amorós.
Un momento.

Señora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Per una qüestió d'ordre.

Anem a vore.
Vosté ha demanat el parer dels altres grups.
Exposar que a Esquerra Unida, la il·lustre senyora diputada, Laura Gómez, no li ha acceptat l'esmena que presenta.
Simplement accepta aplegar a un consens amb l'esmena presentada pel Partit Socialista.

Per tant, jo no sé com es pot portar el debat, però a mi em sembla que tractant-se que no li l'accepta a Esquerra Unida, Esquerra Unida hauria de prendre la paraula, contestar a la no-acceptació.
I després, si els dos partits polítics volen aplegar a un acord, que apleguen.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, gràcies.
El torn de rèplica el tindrà vosté.

Pero simplemente esta presidencia quería saber el parecer de los otros grupos con la posibilidad de llegar a ese acuerdo en ese pequeño receso que ha pedido la ilustre diputada señora Gómez.
En el caso del Grupo Socialista, sí que he intuido esa firma digamos en el documento para llegar a un acuerdo.
Lo que quería saber era la voluntad del Grupo Parlamentario Esquerra Unida no en el sentido de la votación que se produjera, sino en la posibilidad de llegar a esa firma para tramitar la propuesta alternativa.

No.
Si no hay, evidentemente.
.
.
*(pausa)* Si no hay, evidentemente.
.
.
En esa, sí.
*(Pausa)*

Senyora Pérez*.
(Remors)* Senyora Pérez, té la paraula.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, presidenta.

Jo havia entés malament l'última exposició de vosté.
No obstant això, dir-li que sí, que a mi em sembla molt bé vore a quins acords són els que es poden aplegar.
A més a més, perquè lògicament els tres partits representats, com a mínim, hem de donar conformitat a la transaccional que puga eixir.
La votació ja serà una altra cosa.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Exactament, senyora Pérez.

Per tant, se suspén la sessió per cinc minuts per a aplegar a un acord.
Gràcies.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 44 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 59 minuts)*

 

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Ha llegado a esta Mesa un escrito que dice: "Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, presentan la siguiente enmienda transaccional a la proposición no de ley número 2.
414, del Grupo Parlamentario Popular, sobre defensa de los derechos del menor y prohibición de su contratación laboral, y a la enmienda número de registro 9.
600 del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes.

Enmienda transaccional.
1.
Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell siga instando al gobierno de España y, a través de este, al resto de países pertenecientes a la Unión Europea, a la aplicación de políticas encaminadas a la defensa de los derechos del menor y a la prohibición de su contratación laboral.
Igualmente a que prosigan las campañas de divulgación tendentes a dificultar la comercialización y a recomendar que no se adquieran productos elaborados por menores.

2.
Las Cortes Valencianas, igualmente, condenan la explotación laboral del menor e instan al Consell a que prosiga las campañas que en este sentido viene realizando.

3.
Las Cortes Valencianas instan al Consell a elaborar un código de conducta y adquisiciones encaminado a garantizar los derechos de la infancia, según se recoge en la convención sobre los derechos del niño y a elaborar un programa de actuaciones en el ámbito de la cooperación internacional para paliar el trabajo infantil.

4.
Del cumplimiento de la presente resolución, el Consell dará cuenta a las Cortes Valencianas antes de finalizar el presente período de sesiones.

Cortes Valencianas, 5 de abril de 2000".
Firmado por los tres grupos parlamentarios.

Queda una intervención de réplica solicitada por la diputada señora Pérez.
Tiene la palabra para réplica por cinco minutos.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Laura Gómez, entenc que esta proposta, i la transaccional que s'ha presentat i que s'ha aplegat a acord, és si més no la creació d'una imatge equívoca de la realitat existent; i en aquest camí, senyora diputada, il·lustres senyores i senyors diputats, Esquerra Unida no va a estar.

Quan vosté no accepta l'esmena presentada per Esquerra Unida, esta esmena de modificació al primer punt, vosté em parla del que significa l'explotació de menors arrel del País Valencià i no és d'eixe tema del que estàvem parlant.
Estàvem parlant de l'explotació de menors en els tercers països.

La clàusula en la que diu instar als altres governs de la Unió Europea a què treballen per a què entre tots s'evite l'explotació als menors, solament es pot aconseguir si s'aplica una normativa d'etiquetatge, que és el que altres països en la Unió Europea han fet.
Probablement apleguem a Europa, diguem l'acord d'ací i l'acord adoptat a nivell d'Estat, i en Europa es riguen, probablement.
Però jo entenc que una proposició de llei és l'exposició d'una voluntat plena, és l'exposició d'una voluntat.

A mi em dóna vergonya, em dóna vergonya, em sent mal, em sent solidàriament mal per uns acords que no adopten mesures concretes.
I com que és així, il·lustres senyores diputades i diputats, Esquerra Unida amb el seu permís no va a participar d'una votació que solament serveix per a netejar la cara i la imatge sense cap tipus de fonament més.

Així que acabe la meua intervenció.
No comptaran vostés, si no és amb mesures fermes, amb Esquerra Unida tractant-se de problemes de solidaritat com és aquest.

Moltes gràcies.
*(Remors)*

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Gómez.

 

**La senyora Gómez Abego:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Medidas concretas es elaborar un programa de actuaciones en el ámbito de la cooperación internacional para paliar el trabajo infantil, que se incluye en esta enmienda; es proseguir con las campañas de divulgación; es condenar la situación laboral del menor.
El Partido Popular está teniendo medidas concretas y firmes con la explotación laboral.

Yo es que realmente no sé qué es lo que pretende con su enmienda, porque empiezo a pensar que puede pretender que la aceptemos o que no la aceptemos: si la aceptamos usted podrá ir tranquilamente al supermercado, comprar un producto con una etiqueta, irse a su casa, sentarse en su sillón y pensar que ha hecho la buena acción del día, sin que la situación de los niños y niñas haya cambiado en absoluto; o puede pretender que no la aceptemos, pero queda muy bien subir aquí y soltar el discurso idealista, y yo diría que casi subrealista, sabiendo que el Partido Popular con los pies en el suelo no lo va a aceptar.
*(Remors)* Porque esta proposición no de ley que nosotros hemos presentado es realista.
Y queremos trasladar nuestra preocupación al gobierno de la nación y a la Unión Europea y queremos condenar la situación laboral de los menores del Tercer Mundo con medidas concretas, como hemos hecho.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyora Gómez.

 

Anem a passar a continuació, conclòs el debat, a la votació ordinària de la proposta alternativa.

*(Els diputats i diputades del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià abandonen l'hemicicle.
Remors)*

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 68 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada la proposta alternativa.
*(Aplaudiments)*

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 8 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

***Preguntes números 1.
055/99, 1056/99 i 1.
057/99 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez, sobre possibles irregularitats en la concessió de subvencions de la Unió Europea, sobre presumptes irregularitats en subvencions europees a una cooperativa d'Elx i sobre la cooperativa Agroespaña, que formulen el diputat Joan Antoni Oltra i Soler i la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 23).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reprenem la sessió.

A la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler i Dolors Pérez Martí del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, formulen les preguntes 1.
055, 1.
056 i 1.
057, que quedarien agrupades.
Senyor diputat, crec que és correcta eixa agrupació; per tant, té vosté la paraula per a la seua defensa.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Hui anem a batre records, quina llàstima que no s'haja de votar res.

Les preguntes fan referència a uns temes que encara estan d'actualitat, perquè és un tema que desgraciadament no està resolt.
També d'alguna manera pareix que ha sigut o el principi d'una història que esperem que no vaja a més, que és tot el tema del frau que el tema de les ajudes agrícoles alguns desaprensius estan fent per ací.

El cas en concret que ens ocupa estem parlant d'una cooperativa, probablement la més important a nivell agrari en la ciutat d'Elx, que és Agroespaña, juntament en altres que formen part d'ella.
I que prèvia denúncia pareix ser de tota una sèrie de cooperativistes, es va obrir un expedient, i com a resultat d'eixe expedient s'ha congelat una sèrie d'ajudes que tenien en principi previstes donar.
Més a banda que després de tots els informes i les corresponents inspeccions s'ha detectat la procedència, fins i tot, de tornar una part molt important que s'acosta als dos-cents milions de pessetes de subvencions donades amb anterioritat.
I a més a banda que el tema ha quedat que no tenen dret ­pareix ser­ a pròximes ajudes, o siga, a la propera campanya.

Bo, davant de tot això i de la importància que té el tema, el ressò que tingué en les comarques del sud, fins i tot, també cal dir que els responsables d'aquesta cooperativa són persones molt conegudes, han sigut antics càrrecs públics del Partit Popular, hi ha molta gent que va confiar en aquesta direcció, i hi ha en aquestos moments una situació d'un certa, diguem, malestar per dir-ho d'alguna manera, *(inintel·ligible)* i este tipus de coses, aleshores, davant de tot això ens interessava saber quines actuacions havia fet la conselleria.
Sé que hi ha un expedient, jo vaig tindre l'ocasió l'altre dia d'anar a veure-ho.
Però per a cobrar aquestes quantitats que es deuen, evitar que puga tancar aquesta cooperativa i garantir la viabilitat de la mateixa.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Respecte d'estes preguntes he de manifestar-li que la conselleria, com vosté sap, en l'estricte compliment de les funcions, realitza els corresponents controls sobre les quantitats de cítrics subvencionables que les organitzacions de productors destinen a la indústria.
I estos controls, en els seus aspectes d'informació que subministren per part de les organitzacions de productors i de la pròpia indústria transformadora, es basen en els articles 8, 10 i 11 quant als aspectes de verificació, documentals i físics, i en els 18 i 19, tot referit al reglament 1.
169/97 de la Unió Europea.
I a més, en virtut d'estos últims la conselleria està obligada a realitzar els controls preceptius, i en el seu cas addicionals, per a evitar eixe frau.

En este cas, com vosté ha dit, els controls realitzats a la cooperativa Agroespaña, mostraren d'una forma clara que la procedència de les quantitats subvencionables declarades en origen no corresponien a les quantitats que s'havien rebut per la indústria en dret a subvenció.
Com a conseqüència d'esta situació, i vist una volta fets estos controls, que es ficava de manifest unes irregularitats significatives, la conselleria va adoptar les mesures de tipus administratiu corresponents derivades del compliment de la legislació vigent, d'eixe article 20 del reglament 1.
169/97.
És a dir, una volta es va detectar la infracció es realitza la investigació i es dicta la resolució corresponent.

La pèrdua d'eixes subvencions de la Unió Europea, que vosté ha comentat, venen com a conseqüència, efectivament, d'estes irregularitats que s'ha detectat, i que no pot quedar impune a l'acció de la normativa vigent.
La conselleria, per altra part, és conscient de la importància d'esta cooperativa, com vosté ha dit, en l'àmbit econòmic i social d'Elx, ja que tant per la composició de la mateixa, ja que té diverses seccions i cooperatives associades més menudes, fa que siga una situació que vaja més enllà del que és l'àmbit de l'objecte del frau.
Per això, la conselleria tramità la sol·licitud que alguns afectats presentaren davant la Direcció General de Producció Agrària a la presidència del Fega, en objecte d'obtenir informació sobre si procedia sol·licitar formalment de la comissió un informe vinculant al respecte, en l'objecte que esta sanció, que és igual a la pèrdua d'ajudes, no s'estenga a les altres cooperatives associades que sí han complit en els requisits establerts, i que en formar part d'Agroespaña es troben involucrades d'alguna forma.

Per tant, en qualsevol cas la conselleria no és competent, segons es desprén també de l'informe jurídic que realitzàrem, que tenim, per a modificar els termes d'eixa sanció clarament especificats en el reglament.
És simplement perquè el reglament europeu manifesta quines són les competències, i per tant estem a l'espera d'este informe, d'esta resposta del Fega, per a poder realitzar estes gestions oportunes, sempre respectant la legalitat vigent i en el marc de les competències que té l'administració autonòmica.

I per tant, també és cert que el cooperativisme valencià, parlant en este cas d'una cooperativa, està regulat per un decret pel qual s'aprova la Llei de cooperatives de la Comunitat Valenciana, i en el marc d'esta llei és on es fixa i es depuren les corresponents responsabilitats.
L'article 42 de la Llei de cooperatives estableix la responsabilitat dels membres del Consell Rector, perquè les competències, efectivament, estan ací.
I per altra part, entenem que la viabilitat en general del sector cooperatiu és una cosa que ens importa, en este cas concret i en tots, i conta en el nostre recolzament.

Però efectivament és en el marc de la legislació vigent, sobretot la legislació europea i les competències de les comunitats autònomes on les cooperatives conten en este recolzament.
I també ací n'hi ha dos elements, efectivament, el compliment de la normativa europea perquè no es pot tolerar un frau, i perquè una administració no pot ser corresponsable, independentment de quins siguen els seus gestors.
Perquè evidentment per alguna menció que ha deixat caure, açò demostra la imparcialitat de l'administració, siga del color que siga, perquè gent que comet irregularitats desgraciadament n'hi ha en totes parts.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

També tenim alguna informació en el sentit que pareix que el detonant un poc de la inspecció va ser una denúncia per part d'alguns dels cooperativistes.
Pareix ser que els controls, o d'alguna manera havien aconseguit camuflar el tema, fins que la pròpia gent va denunciar la situació en què es trobava.

Bé, una volta obert l'expedient, i en aquests moments jo crec que hi ha una resolució ferma, el que interessaria és vore la manera de com garantir que eixos diners tornen quan ans, o siga, siguen tornats per aquesta gent.
Perquè això supose que s'haurà comunitat, el que no tenim constància és en quin procés es troba en aquestos moments, si està en executiva, en quin període de cobrament es troba.
I la qüestió per a nosaltres continua sent preocupant, en el sentit que no acabem de vore la garantia de la viabilitat d'aquesta cooperativa.
Ens agradaria que en eixe aspecte la conselleria ajudara molt més, perquè tenim ­vosté també ho sabrà­ notícies en el sentit que s'està procedint, o bé des de la possible venda de part dels béns que tenen, de trossejar la pròpia cooperativa, etcètera, etcètera.
Fins i tot, per suposat, descarregar la culpa en tots menys en qui és més culpable.

O siga, tot això està creant una situació d'una certa tensió allí que no sabem com acabarà.
O siga, per una banda està molt bé que es reconega, i així forma part de l'expedient que ha hagut declaracions falses, documents falsos, etcètera, etcètera.
Que tot això s'ha tancat l'expedient en eixa obligatorietat de tornar eixos diners, garantir que eixos diners tornen quan ans, i garantir la viabilitat perquè d'això depén el futur de molts llauradors de la zona.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Jo en principi crec que el debat no podem desviar-lo a altres àmbits.
Efectivament, primer n'hi ha una actuació que és d'un tema legislatiu d'aplicació d'una normativa, independentment d'on vinga la denúncia.
I que, bo, complim la legislació, i que per una part correspon als socis de la cooperativa les accions legals encaminades a reparar el que podríem dir en este cas una mala gestió claríssima.
I en este sentit sabem i coneixem que alguna denúncia ja s'ha presentat.
I en este sentit ací poc més podem dir, perquè en un determinat expedient com és este, de concessió d'ajudes públiques, l'administració ha considerat i ha vist en funció del reglament que no s'ha complit el que es devia.
.
.
bo, la legalitat per a què l'ajuda fóra concedida.
I per tant, entenem que s'està perjudicant a unes persones cooperativistes que confiaren en un gestor que ells mateixos havien triat.

I estan estes accions legals i està la situació que es produeix en posterioritat.
I que evidentment n'hi ha altres vies en l'administració per a vore quina és la viabilitat del futur i les ajudes que poden rebre per a què d'alguna forma això no produïsca un dany.
El que està molt clar és que ajudarem en tot el que es puga, però l'administració no pot ser responsable de totes aquelles persones que cometen una il·legalitat, i que indubtablement tenen la via judicial.
Però sí que com el problema és social, estem esperant a vore si es poden fer algun tipus d'ajudes per altres línies ja existents en la conselleria.

En qualsevol cas crec que açò pensem i esperem que siga un cas aïllat, no sols pel dany produït a estos cooperativistes, sinó efectivament per la imatge que es puga tindre del cooperativisme i l'agricultura valenciana, que està molt lluny d'estos casos en línies generals.
I que, per tant, dins de les competències sempre complirem en estes inspeccions per a evitar que el frau puga perjudicar-nos, a l'hora també no sols que esta cooperativa reba ajudes, sinó a l'hora de negociar en la Unió Europea futures ajudes, que indubtablement quan hi ha un frau són molt difícils d'augmentar o de tindre.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 1.
116/99 i 117/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre l'impacte ambiental d'un port esportiu nou a Xàbia i sobre la seua construcció, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 28).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem a la pregunta que al mateix il·lustre diputat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, el senyor Oltra, li formula al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport, i quedaria agrupada la 1.
116 i la 1.
117.
Té la paraula senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, altra volta estem ací.
Fa uns mesos va ser notícia l'anunci que una determinada promotora volia construir un port esportiu a la ciutat de Xàbia, que implicava tota una sèrie de mils de milions que deia, però fonamentalment quasi 500 amarraments, 700 i escaig de places d'aparcament, centre d'oci.
.
.
una cosa impressionant, monstruosa.
El que ja no dia, almenys en lletres tan grosses, és que això també implicava la desaparició, entre altres, d'una de les platges, en concret de la platja de la Grava, a banda del previsible impacte ambiental que això suposaria en una zona ja suficientment castigada; l'afecció també a la gent que encara es dedica a la pesca, etcètera, etcètera.

Jo crec que la gent de Xàbia, en molt bon criteri, isqué a la palestra, a més amb una força impressionant, perquè no ja sols institucions ­que també han estat­ sinó els ciutadans de a peu han signat i s'han manifestat en diverses ocasions.
Ací hi ha més de 8.
000 signatures, entre elles la del propi senyor president en aquestos moments de les Corts, el que és un exemple d'acostament a la voluntat de la ciutadania.
Jo crec que tot això hauria de ser un element suficient per a què la conselleria no facilitara la instal·lació o la construcció d'un port esportiu d'aquestes característiques.
Jo sé que ha hagut declaracions, estem estudiant-ho, no ha entrat, entrarà, etcètera; doncs jo crec que a tots ens vindria bé el que el tema quedara clarificat: quina va a ser en definitiva la posició de la conselleria.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra, per la seua al·lusió a esta presidència, que respon a la veritat.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Senyor president.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

La veritat és que sol·licituds i consultes per a l'ampliació del port de Xàbia n'hem tingut, no una, sinó diverses.
Per la data en què es formula la pregunta i pel ressò que va tindre en la premsa, supose que es refereix a la sol·licitud de concessió administrativa que es va presentar en la conselleria el 18 d'octubre de l'any passat.
Era una societat mercantil en l'objecte d'ampliar el port de Xàbia "para uso deportivo".
Puc dir que la sol·licitud anava acompanyada d'un projecte bàsic, i que el dia 1 de desembre la Direcció General d'Obres Públiques va comunicar al sol·licitant que el projecte no complia la legislació i la normativa del vigent Pla de ports i instal·lacions nàutiques esportives.

A meitat de març, o siga, no farà ni quinze dies, el sol·licitant va presentar un avantprojecte rectificat, però segueix sense estar completa la documentació.
Fa uns pocs dies li han tornat a comunicar que segueix faltant requisits perquè la documentació estiga almenys completa des del punt de vista legal.
I eixa és la situació actual d'esta petició de concessió o d'esta petició d'actuació en la zona de Xàbia.
Per tant, hi ha una sol·licitud presentada, però en este moment no està ni admesa a tràmit per la Conselleria d'Obres Públiques.

De totes formes, senyor Oltra, al marge d'esta iniciativa concreta, que no podem considerar ni tan sols una iniciativa pròpiament en marxa, almenys per ara, jo crec que no podem passar per alt un fet que és real.
I és que a Xàbia, com en altres municipis turístics de la costa, hi ha una demanda important d'amarres esportius, una demanda ­i a voltes no sols d'amarres esportius sinó també de barcos per a pesca­, una demanda que no està coberta i que les infrastructures portuàries, almenys en el seu estat actual, no poden deixar satisfeta totalment.

Tenim un pla de ports en el que la filosofia bàsica és restringir de manera molt estricta o pràcticament impedir la construcció de nous ports i l'ampliació exterior dels que ja existeixen.
Això jo crec que és un criteri vàlid mentre eixos ports tenien un excés de capacitat i, per tant, era possible anar ampliant l'oferta amb punts d'amarrament sense tindre la necessitat d'anar construint noves infrastructures i noves instal·lacions.
Eixa era la situació quan es va aprovar el pla fa onze anys.

Però el temps va passant, s'ha anat satisfent la demanda, aprofitant la capacitat dels ports existents, i estem aplegant a un punt de saturació.
Tinga en compte que si fa onze anys, quan es va redactar el pla, hi havia 9.
851 amarres a la Comunitat Valenciana, actualment hi ha 16.
549.
I tot açò s'ha fet pràcticament sense construir ports nous ni ampliar els existents sinó sols anar ajustant i millorant les instal·lacions interiors i la planificació i programació dins els ports que existeixen fins ara.

Així que este criteri que fa onze anys podia ser adequat, hui, quan en la gran majoria dels ports ja no queda pràcticament espais lliures que es puguen aprofitar, el criteri no pot seguir sent el mateix.
Hi ha una demanda forta, una demanda a més que constitueix un aspecte molt qualificat d'un sector fonamental per a la nostra economia, que és el turisme, i hem de donar-li una resposta.

En el cas concret de Xàbia, com ja li he dit, no tenim en este moment cap projecte en tràmit per ampliar el port ni per a construir un port nou.
Però el que sí estem fent, com ho fem en altres casos, és estudiar què possibilitats i què alternatives podem manejar per augmentar la disponibilitat d'amarres esportius en Xàbia, cosa que podria aconseguir-se bé ampliant el port o bé amb altres opcions.

Això no significa que tinguem en estos moments un projecte concret de la conselleria o que anem a plantejar-lo de manera immediata, ni molt menys.
Però el que sí tenim és un compromís amb els ciutadans, que ens demanden comptar amb unes instal·lacions adequades per a poder gaudir de la mar; és un compromís que abans o després s'ha d'afrontar.
Per això estem estudiant què possibilitats podríem valorar de manera concreta quan aplegue el moment.

Però més important que açò, senyor Oltra, jo crec que són estes dos coses.
Primer, que no anem a autoritzar cap proposta, ni anem a aprovar cap sol·licitud que estiga en contra dels criteris de l'ajuntament o dels interessos dels veïns.
I, segon, que un element fonamental a l'hora de valorar qualsevol projecte va ser sempre una cura extrema per a no perjudicar la dinàmica del litoral i per no causar cap perjudici al medi ambient.

Jo tinc molt clar que la qualitat del nostre medi ambient, i de manera especial la zona tan fràgil com és la costa, és una qüestió essencial per a la qualitat de vida, però també per a la qualitat de l'oferta turística.
I a més les lleis, tant la Llei d'impacte ambiental, com la Llei de costes, com la Llei de ports, ens donen instruments suficients per a valorar els projectes des de tots els punts de vista rellevants per tal que intervinguen totes les administracions que tinguen algun tipus de competències en eixe tema, i perquè també puguen participar i donar-nos el seu paréixer els veïns interessats.

Així que tant les lleis com la voluntat política del Govern Valencià, que en este punt és contundent, són la millor garantia de què no es va a ficar en marxa cap projecte d'ampliació de construcció d'un nou port en Xàbia o en qualsevol altre lloc que no estiga plenament justificat per una demanda d'amarres que no es puga cobrir d'una altra manera o que puga suposar d'algun mode una agressió al medi ambient o un perjudici per al litoral, o que siga clarament contrari a la voluntat de l'ajuntament i dels veïns afectats.
Han de complir totes estes condicions qualsevol actuació que es faça en eixa zona.

Així que esta seria la primera contestació.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

Vosté diu que no té res en tràmit, però, clar, vosté també acaba de dir que ha tingut entrada en la conselleria en dos ocasions documentació que ha estat en principi rebutjada, perquè no estava completa, però que sí que ha tingut entrada.
Home, qualsevol persona del carrer entendria que alguna cosa hi ha en tràmit, el tràmit comença en un moment donat i acaba en altre moment.
Estem en eixa fase procedimental, que dirien els lletrats, de tramitació d'aquest document.
O siga, sí que està, no ha hagut una denegació de cap cosa, és impossible.
Pareix ser que si compleix tota una sèrie de normatives, que vosté ha fet a alguna d'elles referència, això es podria aprovar.

Això, en tot cas, ens preocupa en el sentit que no està descartat del tot.
I ens preocupa molt més la qüestió que ha fet referència de què com hi ha una demanda molt forta de punts d'amarrament esportius, això s'ha d'atendre.
En això nosaltres pensem que s'ha de tindre una certa cura.
Això que es diu el desenvolupament sostenible, també ha d'implicar que en un moment donat s'haurà de dir "no cap ni un més".
Perquè, clar, la mar és molt gran i si no posem tope fins a les costes d'Àfrica podríem arribar, però s'haurà de ficar un tope.
I eixe tope.
.
.
no sé si estem ara en eixe tope o no, segurament estem acostant-nos ja.

I la construcció de nous ports esportius té conseqüències gravoses.
Jo sé que hi ha una demanda, i una demanda de gent d'un cert nivell o d'altes responsabilitats governamentals fins i tot, actuals i antigues, no?
Però això no ha de deixar-nos impressionar de les conseqüències negatives per a les poblacions, la pesca, el medi ambient, etcètera, etcètera.
Per tant, que això no deixe vore, no tape l'altra visió més acorde amb el que seria un desenvolupament més sostenible.

Per tant, nosaltres sí que ens agradaria que per la seua part tinguera un missatge de més contundència davant de què és difícil que en un poble, com aquest, s'haja trobat un rebuig tan gran a aquesta instal·lació.
Ens agradaria que per part de la conselleria això ho hagueren replegat amb més contundència.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, jo crec que en la contestació que ha donat ha fet referència a dos coses: ha fet referència en primer lloc a què hi ha una demanda i una obligació d'estudiar-la i, si és possible, fer-la possible, però també ha dit, en segon lloc, i crec que ha puntualitzat, que més important que el primer és que eixa demanda sols es podrà atendre per suposat complint tota la legislació i amb un respecte total al medi ambient, i mai en contra del criteri de l'ajuntament o dels veïns als qui representa eixe ajuntament.
O siga, que per a mi això està totalment garantit.

El que ocorre és que nosaltres no podem evitar que dins de la llei actual qualsevol puga presentar una actuació determinada.
I això per a iniciar el tràmit necessita unes condicions.
Hui la documentació que s'ha presentat no té eixes condicions per a iniciar cap tràmit, és com si no s'haguera presentat.
Vosté ha presentat una cosa, no és completa, li ho han comunicat que això no es pot tramitar, per tant no hi ha res presentat.
Ha de completar, ha de presentar noves coses per a poder i tal i després haurien de tramitar.

Hui amb el Pla de ports que hi ha no hauria cap possibilitat, només de fer una actuació segons el Pla de ports en un punt determinat, que ja es va presentar crec que farà un any i mig i va haver una resposta també negativa del poble, i va haver una resposta negativa de la Conselleria d'Obres Públiques.

Eixa ampliació que ara es demana, que es demana però que no està en tràmit, eixe expedient que es va iniciar i que hui està suspés totalment, està suspés totalment, és d'ampliació del port, que no poden ni tramitar-la; l'únic que pot fer és presentar-la, però no podem aprovar-la fins que no es faça un nou Pla de ports o una modificació del Pla de ports actual.
O siga, no seria possible ni tan sols poder-la aprovar.
Però per a poder-la aprovar s'hauria de tramitar.
I per a tramitar-la haurien de complir tota la legislació i hauria d'informar en el seu moment l'ajuntament i els veïns afectats.
I li puc garantir que no és voluntat d'este govern fer cap actuació en la costa, sobretot en una zona tan sensible, que vaja en contra del criteri de l'ajuntament i del criteri dels veïns.

No obstant això, en eixa zona sí que és de veres que dins el mateix port de Xàbia, dins el mateix, sense tocar res la instal·lació d'abric de port, es poden fer actuacions que poden millorar notablement la capacitat.
Notablement vull dir a la millor en un 20 ó en un 30% el número d'amarres.
Que hi ha un cert conflicte ­que és que després ve una altra pregunta que té un poc que vore en tot açò, que ara la conte­, hi ha un cert conflicte entre els dos usuaris importants i que hem vore si som capaços entre nosaltres, l'ajuntament i els dos usuaris importants, de posar-nos d'acord i utilitzar millor eixa aigua que hi ha allí, eixe espill que hi ha allí, que jo crec que es pot utilitzar prou millor.

Aleshores, estem treballant en eixa direcció.
I això és el primer que hem de fer abans d'ampliar res i abans de tocar res.
Moltes gràcies.

 

***Preguntes números 1.
325/99, 1.
326/99 i 1.
327/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el problema de comunicacions del polígon industrial SEPES de Sagunt, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 28).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Joan Ribó i Canut, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, formula les preguntes 1.
325, 1.
326 i 1.
327.
Per a la seua defensa, senyor Ribó té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Bona vesprada, senyor conseller.

Mire, les preguntes que li formulem tenen a veure amb el municipi de Sagunt.
El municipi de Sagunt és un municipi amb una tradició industrial forta, és un dels nuclis generacionals de la indústria del nostre país i concretament la major part de la indústria en aquests moments es concentra en un polígon industrial prop del Port de Sagunt, entre Sagunt i el Port de Sagunt, que és el polígon industrial Sepes.

Concretament el que ens preocupa és l'accessibilitat a aquest polígon, l'accessibilitat per carretera ­a part del Port no hi ha una altra­, i segons les nostres dades hi ha greus problemes amb aquesta accessibilitat.
Sembla que hi ha concretament un pla estratègic de la comarca del Camp de Morvedre d'alguna manera que ha de modificar i ha de millorar aquesta accessibilitat.
Però el que és cert és que en aquests moments els accessos a aquest polígon industrial, on hi ha ja treballant més de 2.
100 persones i amb unes pautes de creixement importants per al futur, a més de què són els accessos al port que també està tenint un creixement sobretot de vehicles pesats molt important, aquestos accessos tenen per una banda una mala senyalització, sembla que és un tema com prou clar i genera molts problemes de seguretat.

I a més de l'increment de trànsit de vehicles pesats hi ha una cosa que és molt clara: hi ha un nivell de sinistralitat en l'accés a l'entrada i eixida dels treballadors com molt alta.
En els últims tres anys hi ha hagut més de 30 accidents.
I jo li vull recordar, senyor conseller, que els accidents laborals són dintre de l'empresa o els accidents *in itinire,* doncs pràcticament gran part dels accidents *in itinire* dels treballadors del Port de Sagunt es produeixen concretament en el lloc en el qual estem preguntant.
Hi ha un altre aspecte que a nosaltres ens preocupa i és que sembla que el problema d'accessos està perjudicant ja seriosament fins i tot la competitivitat de l'empreses d'aquesta zona.

Per tant li formulem aquestes tres preguntes.
En primer lloc, quines mesures i inversions té previstes la seua conselleria per resoldre l'actual problema de comunicacions del polígon industrial Sepes de Sagunt.
En segon lloc, quins terminis preveu la conselleria per resoldre aquest problema de comunicacions.
I, en tercer lloc, voldria que ens informara si en aquests projectes es contempla el desdoblament de la calçada de la carretera d'accés de Sagunt Port en la solució de la falta d'accessos a aquest polígon.

Res més.

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó, jo crec que es refereix al polígon industrial Sepes de Sagunt, quan ha estat fent la seua intervenció, i crec que coneix perfectament, o siga, que estic d'acord en que hi ha problemes d'accessibilitat, però coneix també perfectament que la Generalitat Valenciana no és titular d'eixa carretera, és una carretera de l'Estat i, per tant, correspon al Ministeri de Foment realitzar les actuacions necessàries per a millorar eixa seguretat vial.

En este sentit, en el II Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana, entre les propostes realitzades per la Generalitat al ministeri, a la xarxa d'interés general de l'Estat, s'inclouen dos actuacions en esta via.
La primera, que consistia en la millora d'accés al Port de Sagunt, ja es va posar en servici pel Ministeri de Foment.
L'altra proposta consistix en la duplicació de la calçada d'accés al Port de Sagunt, actuació que contribuirà de forma decisiva a millorar els accessos al polígon industrial.
Esta és l'actuació que realment cal fer i la que fa jo crec que verdaderament falta.

El ministeri ja té redactat un projecte que contempla el desdoblament de la calçada en un tram d'uns 5,7 quilòmetres i que està pendent d'aprovar.
Per la nostra part, la conselleria va a seguir instant al Ministeri de Foment perquè aprove i execute quan més prompte este projecte de duplicació de la calçada d'accessos al Port de Sagunt, ja que és eixa la solució per als problemes que plantegen en l'actualitat els accessos al polígon industrial del Sepes.

No obstant, sé i conec, perquè tenim una relació continuada amb la demarcació de carreteres, que, crec que va ser sobre finals de febrer, va haver una reunió amb la Delegació de Govern entre no sé si empresaris, sindicats i demarcació de carreteres, per a vore de fer alguna actuació prèvia, perquè eixe projecte és d'un pressupost de 1.
500 milions de pessetes i necessita un temps per a poder materialitzar tota l'obra.
I es va aplegar, crec, segons eixa informació, a l'acord entre les dos parts de fer unes actuacions que millorarien en principi la seguretat, actuant en una rotonda determinada, en l'enllumenat dels accessos, en una via d'acceleració, que tenia un muntant entre 49 i 50 milions de pessetes; que estava redactat eixe projecte per a poder-lo dur a terme i que crec que va a posar-se en marxa de forma immediata, segons els informes que tinc de la demarcació de carreteres de l'estat.
Nosaltres així ho hem demanat no sols a la Delegació de Govern sinó també a la demarcació de carreteres, i pareix que no hi havia ningun problema perquè eixa actuació es realitzara de forma immediata.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyor conseller.
Però, en primer lloc, li he de dir que no m'ha donat resposta a una cosa que em sembla important, que són els terminis de quan es va a desenvolupar realment el que em preocupava, com diu vosté, que és la duplicació d'aquesta carretera, perquè pense que este és l'element fonamental.

Vosté em diu que és un tema estatal.
Jo ho tinc clar, però mire, jo li vull recordar que concretament en altres aspectes, en determinats moments, s'establixen compromisos molt concrets.
Jo li vull recordar una cosa que tenim pendent, per exemple, el trasllat del peatge, que és un altre problema de Sagunt, al Pontazgo, on vosté va ser capaç ­era precampanya electoral del 99, evidentment­ de donar una data: "antes del verano del 2000" va dir exactament, tinc els papers.
Mire, a mi m'agradaria, ara que no estem en precampanya, que en una cosa que no depén d'una empresa privada, com era en aquell cas que implicava més complicacions, és una cosa concretament de l'estat però el govern, com vosté sap molt bé, és del mateix partit que el sustenta a vosté, sí que m'agradaria que vosté prenguera un compromís clar en aquest tema, perquè pense que no és una actuació concreta que és urgent.
Efectivament hi ha problemes de senyalització, hi ha problemes greus de seguretat, però hi ha un problema també de saturació d'aquesta carretera, i és una cosa que està en el Pla de carreteres.
Però que sí que és imprescindible que la seua conselleria prenga compromisos concrets, junt amb l'estatal, perquè el municipi de Sagunt tinga clar quan es va a fer açò i d'alguna manera puga fer un seguiment respecte a aquest tema.

Jo li insistisc molt.
Una gran part dels accidents *in itinere* de la població dels treballadors de la indústria de Sagunt es produïx concretament en aquesta carretera, i quan parlem de sinistralitat laboral un dels elements importants a arreglar és concretament aquest.
I si no es fa, jo crec que estem, d'alguna manera, permetent que molts accidents laborals continuen funcionant.
A més d'altres coses, a més dels problemes que li he comentat abans, inclús de falta de competitivitat de les empreses, perquè és un problema molt greu.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller García Antón.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

L'interés que tenim per resoldre el problema d'accessibilitat, en eixa i en altres zones, és real, i moltes voltes prenem compromisos que no ens corresponen, dic, directament a nosaltres.
Jo podria dir, si és una obra de nosaltres, de la conselleria: "tenim consignació, anem a licitar-la i en l'any 2000 pot estar previst".
Puc dir-ho, si correspon a les altres administracions, si prèviament l'altra administració s'ha compromés amb mi; si no, difícilment ho puc dir.

De totes les formes, jo crec que en este cas es tracta d'una obra important; una obra important que no té una quantia econòmica, dins de les obres que fa l'estat, sobredimensionada.
1.
500 milions de pessetes no és ninguna gran obra per a l'estat.
I jo estic convençut que estant conforme està eixe projecte hui de materialitzat, que falta només l'aprovació tècnica, serà una actuació que en el 2001 puga estar finalitzada, començada i finalitzada, en eixe pròxim any 2001, conforme dic ara.

El tema de Sagunt que comentava de l'eliminació del peatge en la zona d'allò que és hui pràcticament.
.
.
; bé, pràcticament no, hui és autopista, i que anem a desplaçar el peatge de la zona sud a la zona nord perquè eixe tram d'autopista es convertisca en circumval·lació, eixe és un acord difícil que s'havia de prendre entre tres parts afectades, fonamentalment l'empresa concessionària Aumar, el Ministeri de Foment i en què nosaltres actuàvem d'àrbitres o per a fer pressió perquè poguera aplegar-se a un acord quan més prompte.
Açò es va aconseguir, i hui estem pendents que el Consell d'Estat acabe d'informar.
Eixa desvinculació de peatge necessita un informe de Consell d'Estat.
Està el projecte redactat, s'han expropiat fins terrenys per a poder realitzar eixes actuacions, l'acord està pres, però falta la formalitat.
L'informe del Consell d'Estat s'ha enviat a Consell d'Estat i s'ha demanat per urgència que es faça, i espere que el puguem tindre quan més prompte.
Però no hi ha ningun dubte de ninguna classe que el peatge es va a traslladar i allò que és autopista es va a convertir en circumval·lació de Sagunt.
I a més s'afegirà un tercer carril, perquè clar, en ser la circumval·lació més l'autopista, la intensitat de trànsit va a ser major.
A més que es millora o es fa un nou enllaç per a poder connectar amb l'autovia Sagunt­Somport i l'entrada nord d'eixa carretera.

Jo crec que això també va a servir per a millorar d'una forma important l'accessibilitat al port, però allò important en eixe detall són eixes dos actuacions: Una, que va a fer-se provisional però que val per a després, d'enllumenat, de millora d'accessos, de vies d'acceleració, que es va a conveniar amb els sindicats i amb els empresaris.
I una altra, el desdoblament de la carretera, que anirà després.
No hi ha consignació en el pressupost del 2000, però jo em compromet aquí a fer l'impossible perquè n'hi haja en el 2001 i açò puga ser una realitat.

 

***Preguntes números 1.
446/99 i 1.
447/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre actuacions per a millorar els serveis pels usuaris i sobre el Port de les Duanes de Xàbia, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 28).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Continuem amb preguntes al mateix conseller, la 1.
446 i 1.
447, que les formula Joan Francesc Peris García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula, senyor Francesc.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Les preguntes són les dos al voltant del port de Xàbia, de què efectivament abans estàvem parlant, relacionades amb la necessitat que els usuaris mateixos del port de Xàbia plantegen dels usos del port.
Els pescadors per exemple, la confraria de pescadors planteja una sèrie de necessitats de més utilització d'aquell port, i també és cert que els usuaris del port esportiu també tenen necessitats.

Nosaltres, que estiguérem allí, que estiguérem a Xàbia tenint una reunió de treball amb aquella gent, també paral·lelament a l'anunci d'eixos projectes que vénen de la iniciativa privada, que vénen d'ampliacions del port o de ports que són completament fora de les instal·lacions, i al voltant del seu decret, del Decret 176/99, de 5 d'octubre, és quan es planteja la possibilitat de, mentre la Generalitat modifica el Pla de ports pesquers i esportius o instal·lacions nàutico-esportives, la possibilitat de presentar eixos projectes.

La pregunta és, efectivament, directament a la conselleria, perquè nosaltres considerem que és l'administració la que ha de fer eixe plantejament.
Les preguntes són quines perspectives té sobre eixe port, quins usos, quines possibles ampliacions i quins són els seus projectes.
És a dir, si en la conselleria, en definitiva, s'han plantejat eixes necessitats i tenen algun avantprojecte o alguna idea per a donar solució a eixos usos, a eixes peticions que la societat del port de Xàbia, els pescadors i els usuaris del port esportiu, es plantegen, al marge d'eixes iniciatives que planteja la iniciativa privada.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris.

Estàvem parlant fa un moment del port.
Nosaltres vam rebre fa algun temps alguna petició del club nàutic.
Eixa petició del club nàutic ens va fer estudiar quines eren les possibilitats que pogueren haver dins de la zona del port.
Ahí va entrar en conflicte eixa petició amb allò que eren els pescadors.
Recorde jo que també el senyor president de les Corts.
.
.
, bé, que hui està presidint les Corts, venia amb ells en aquella ocasió.
I hi havia una problemàtica, una problemàtica que calia resoldre.

Nosaltres pensem que allò que és el port a nivell de pesca en condicions normals tenen amarratges suficients, però aplega una època de l'any en què llavors vénen uns *barcos* de fora i compliquen la problemàtica del port.
Per un altre costat, la demanda que hi ha d'amarratges esportius és una demanda important, i d'alguna manera hem de conjugar eixes dos postures.

Nosaltres hem demanat o estem fent, estem elaborant, un estudi d'alternatives de vore com dins d'eixes instal·lacions, sense ampliar el port, sense tocar res del que són les obres d'abric del port, podem millorar les prestacions que es donen hui.
Creem que hi han solucions per a millorar un poc el tema portuari i un poc el tema esportiu, el tema del club nàutic.
Estem elaborant una documentació que jo espere que en qüestió de mes o mes i mig la puguem tindre, per a llavors agarrar els dos usuaris fonamentals i l'ajuntament i vore si són capaços d'aplegar a un acord entre tots i millorar allò que hi ha allí.

Sabem que eixa actuació no és una actuació que va a resoldre definitivament la problemàtica, perquè la demanda que hi ha és superior a allò que allí dins es pot col·locar, però creem que pot millorar la situació actual i podrem començar a anar donant alguna cosa més d'amarratges esportius o amarratges del club nàutic i alguna cosa més d'amarratges també per a la instal·lació dels pescadors.

Per ahí va el tema.
No puc ser més concret.
Anem a acabar de tindre eixa documentació, i llavors sí que no tindria ningun problema, en companyia dels usuaris, vore-ho també amb vostés.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Li agraïsc la seua resposta, perquè la línia seria eixa.
A nosaltres ens preocupa moltíssim que puga aparéixer tot un seguit de ports esportius com el que va aparéixer en la platja de la Grava, que no té res a veure amb una ampliació de la mateixa instal·lació portuària sinó que és tota una actuació duríssima que canvia tota la fesomia d'aquella badia, d'aquella zona de Xàbia, i que efectivament té un rebuig social de la gent del poble, dels pescadors, dels usuaris actuals.
Per això nosaltres li plantejàrem eixa pregunta.

És a dir, pensem que eixe projecte que vostés anuncien en el decret que és importantíssim, de modificar efectivament les perspectives, i modificar-les des d'una planificació pública, és a dir, modificar-les des de la Coput.
.
.
I després, a nosaltres no ens preocupa tant que dintre d'eixe plantejament, d'eixa planificació de possibles ampliacions de ports, entren a construir l'empresa no sé qui, però dintre d'una planificació racional i negociada sobretot amb els usuaris, tant amb el poble, és a dir, amb el municipi, com amb els usuaris, que són els pescadors i els usuaris esportius.

Per això era la pregunta, i ens agrada la resposta.
I sí que esperem que quan ho tinga vosté elaborat.
.
.
Perquè, efectivament, allí a Xàbia hi ha una sèrie de necessitats plantejades, però, efectivament, tant els pescadors com els usuaris, com la gent del poble, el que no estaven d'acord és amb propostes que no tenen res a veure amb un ús millorable del port.
I nosaltres el que esperem és que vostés, la Coput, prompte plantegen eixe nou projecte, eixa proposta d'ampliacions o de modificacions de tot un seguit de ports i intentem evitar que puguen aparèixer moltes propostes que res tenen a veure amb possibles ampliacions dels actuals usos dels ports i que són propostes que, concretament, jo crec que faríem un dany actual al nostre litoral, que no crec que ens puguem permetre.

I, per tant, ens agrada la resposta de vosté.
Els pescadors vosté sap que allí tenen necessitats.
Efectivament, en alguns temps necessiten més amarraments, i allí m'ho van plantejar.
I també és cert, és normal ­i mentiríem també­ que també hi ha més necessitats del que són amarraments esportius.
Però el mateix port té possibilitats, efectivament, de més usos, sense anar a eixa actuació tan dura sobre eixa platja de la Grava que té un rebuig social, on no hauríem de permetre, i la Coput no hauria d'admetre, eixa proposta feta en novembre de l'any 1999 per eixa iniciativa.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Jo celebre que estiguen d'acord amb el plantejament, perquè crec que és el plantejament sensat que ha de respondre a les necessitats que hi ha ara.

Per altra part, el que no podem impedir és que una iniciativa privada presente alternatives.
Però jo, conforme he dit en la primera resposta, no tinc dubtes de cap tipus que eixes alternatives solament seran ateses totalment si compleixen totes eixes condicions; si no, de cap manera, amb tota garantia.
D'acord.

 

***Preguntes números 1.
328/99, 1.
329/99 i 1.
330/99 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre la construcció de l'IES de Xiva, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 28).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Finalitzat el torn de preguntes al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, continuem amb les que formula el senyor Ramón Cardona Pla, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, al conseller de Cultura, Educació i Ciència, quedant agrupades, senyor Cardona, de la següent manera: la 1.
328, la 1.
329 i la 1.
330.

Té vosté la paraula, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Señor conseller, el motivo de esta pregunta es una demanda de la comunidad educativa de Chiva, que, como usted sabrá, hace tiempo que viene demandando la construcción de un nuevo instituto.

Ante las diversas preguntas que han realizado a la conselleria, siempre han recibido contestaciones.
.
.
que les van dando largas en el asunto y no aclaran ni cuándo se va a construir, qué plazos tiene la conselleria, etcétera.

Por lo tanto, le hago estas tres preguntas.
Una referida a la vía de financiación prevista: si la va a asumir la propia conselleria, si está prevista en alguno de los convenios.
En segundo lugar, en qué punto del proceso se encuentra el proyecto de construcción del instituto de Chiva.
Y, en tercer lugar, para cuándo está prevista la construcción del instituto de enseñanza secundaria de Chiva, el inicio y el final de las obras.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller, senyor Tarancón, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, president.

Senyor Cardona, les tres preguntes que vosté em fa, las tres preguntas que me hace usted ­financiación, punto del proceso, prevista la construcción­ algunas tienen una clara respuesta y otras.
.
.
también, aunque no aclararemos algunas cuestiones cuando ya salen de la responsabilidad de la propia conselleria.

No le contesto por el orden de preguntas, sino por el orden lógico.
En primer lugar, el proyecto de construcción ya se presentó en el Ayuntamiento de Chiva, creo que usted debe saberlo.
Es un centro de dieciséis unidades de secundaria obligatoria, cuatro de bachiller, dos ciclos formativos, comedor y vivienda.
Tiene una valoración estimada de alrededor de.
.
.
casi 700 millones de pesetas, a las que hay que añadir, lógicamente, el posterior equipamiento.

Al proyecto original se va a incorporar también una zona deportiva, en función de la orden que se publicó para incorporar en la medida de lo posible en los nuevos centros educativos las instalaciones de deportes autóctonos, concretamente frontón, trinquete y galocha.

Se presentó, como digo, hace poco el proyecto en el Ayuntamiento de Chiva y está en redacción, en su fase final.
Y este mismo mes, en principio, si no hay ninguna cuestión que lo retarde, y no parece que la vaya a haber, este mismo mes se solicitará el permiso de obra al ayuntamiento, una vez esté aprobado el proyecto básico.

La financiación será bien a través del capítulo VI, de la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia, o a través del Ivvsa, bien en el primer convenio que se firmó o en el paquete económico de un segundo que se está gestionando en estos momentos.
A partir de ese momento, se procederá a la contratación, y una vez adjudicada, por el nivel de obra que tiene que realizarse, hemos de hablar de poco más de un año para llevarlo adelante.

Muchas gracias, señor presidente.
Muchas gracias, señor Cardona.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Señor conseller, supongo que la respuesta, siempre que se cumplan los plazos, alegrará a la comunidad educativa de esta población, porque la verdad es que desde 1998 que vienen pidiéndolo, se les está dando fechas y fechas, sin que nunca se cumplan las que se dan.

En concreto, el 7 de mayo de 1999, apareció en un periódico que el conseller de Cultura, Educación y Ciencia se comprometía a que la construcción del instituto de Chiva estaba incluida en la adscripción inmediata del mapa escolar.
Y el alcalde mismo aseguraba que el ayuntamiento y la conselleria habían cumplido su compromiso al respecto.

Claro, pasado ya prácticamente un año desde esas afirmaciones y que aún el proyecto no esté aprobado, comprenda usted que la comunidad escolar se alarme y piense que nunca va a llegar ese momento.

De todas formas, también sé que el encargo básico del proyecto se hizo en febrero de 1999, y aún ahora, un año después, un año y pico después, aún no está aprobado el proyecto de ejecución.

Por lo tanto, simplemente lo que pediría en esta como en otras cosas es más rapidez, más celeridad y seguramente una información más transparente a la propia comunidad escolar.

Estas preguntas las realicé antes de que nos entregara el documento donde constaban las obras, donde constaba el estado de las obras y construcción de los institutos, y allí consta perfectamente que en el año 2001 está previsto su inicio, pero ha tenido durante dos años a la población esperando que al mes siguiente empezaran a hacer ya la construcción.
Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Senyor Tarancón, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Cardona, efectivamente, una de las cuestiones que hemos de afrontar, y ya la vimos en la comparecencia en comisión, es la agilización de los trámites de la redacción de proyectos.
Estamos en un conjunto de realización de obras y equipamientos de infraestructura, sobre todo en secundaria, que exige un esfuerzo y una atención especial, en el que tenemos que contar también, como ya les informé, de cuál es la realidad en estos momentos del mercado, no sólo en cuanto a la redacción de proyectos, sino en la propia ejecución.

No obstante ello, nosotros queremos seguir manteniendo el compromiso de calendario, y el calendario que viene prefijado para el centro de secundaria de Chiva es que las obras comiencen en el 2001.
Y si en el mes de abril el proyecto básico, como prevemos, y así será, está ya aprobado y, por tanto, el permiso de obras solicitado al ayuntamiento, podremos cumplir ese calendario.

Muchas gracias, señora presidente.
Y muchas gracias, señor Cardona.

 

***Preguntes números 46/00 i 47/00 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre una plaça nova de subaltern amb habitatge a l'institut les Alfàbegues de Bétera, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 28).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pel mateix il·lustre senyor diputat, o siga, el senyor Ramón Cardona Pla, formula les preguntes 46 i 47 al senyor conseller Cultura, Educació i Ciència.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, estes preguntes també fan referència a una qüestió de calendaris i de terminis, però estes comencen molt abans que l'anterior.

En este cas, vaig a llegir-li més bé literalment el que constava en la pregunta, perquè em pareix que és significatiu.

"El 27 de juliol de 1995, el Grup Parlamentari esquerra Unida del País Valencià-Els Verds, a través de la seua diputada Glòria Marcos, preguntava a la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència si estava previst que en la nova dotació d'ordenances per a l'Institut les Alfàbegues de Bétera s'adjudique una plaça específica d'uixer amb habitatge".
És a dir, açò ho preguntava el 27 de juliol de 1995.

El 4 d'octubre del mateix any, el conseller responia textualment que per al curs 96-97 s'incrementarà l'esmentada plantilla amb la creació d'una plaça nova de subaltern amb habitatge, després que acaben les obres d'ampliació i adequació del centre.
Això era per al curs 96-97.

El 3 de setembre de 1999, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, a través del seu diputat Joan Ribó, va preguntar de nou quan es va a fer efectiu el compromís del conseller de Cultura de dotar el centre esmentat d'una plaça nova de subaltern amb habitatge.

I el senyor conseller contestava el 15 d'octubre de 1999 "que des de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència s'han realitzat les gestions pertinents amb la Direcció General de la Funció Pública i actualment està en tramitació la creació de l'esmentada plaça".

Evidentment, una pregunta que ve ja des del 95, i sempre aquesta plaça està a punt de crear-se, però mai arriba l'hora.

Bé.
És evident que la pregunta és per a quan està previst que aquesta conselleria acabe per fi els tràmits de creació d'aquesta plaça.
I també per a quan està prevista la dotació de personal per aquesta plaça de subaltern en l'Institut les Alfàbegues de Bétera.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor Conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, efectivament, vosté ha fet referència a un procés en un institut que, per a comprendre millor la situació en què es troba, precisa unes dades complementàries, d'unes informacions complementàries.

En eixe institut hi ha en este moment ocupades sis places de personal auxiliar, entre ells, dos auxiliars de gestió i dos subalterns.
També és cert que eixe tercer subaltern, que ocuparia la plaça de subaltern amb habitatge, construïda que està la vivenda per al conserge, seria una plaça afegida.
I que la tramitació, tal i com li contestàvem quan es va dirigir a la conselleria, la tramitació havia seguit el seu curs, ha seguit el seu curs de funció pública.
Funció pública la va informar, està en Hisenda i en este moment està en procés de creació.

Però també vull dir-li que entenem, en el número d'alumnes que té este centre, que en el personal auxiliar podria ­en el que té­, podria ser suficient.
I estem estudiant la possibilitat, conjuntament amb la direcció del centre, que una d'eixes dues places de subalterns puga reconvertir-se per a què siga un dels subalterns que ocupe la vivenda que s'ha construït, de manera que visca de manera permanent en el centre.

I tot això en funció que, com deia, el personal auxiliar que té podria ser suficient a la vista de la dimensió del centre i del número d'alumnes, i de la responsabilitat que tenim d'obtindre la màxima eficàcia en la utilització dels recursos públics.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona.
*(Remors)*

Senyor Cardona, si és tan amable, vol intentar polsar l'altre botó del seu company o companya?
, perquè hi ha alguna deficiència tècnica que impedeix que aparega en pantalla.
*(Remors)*

Senyor Cardona, si vosté és tan amable,.
.
.
vol vindre aquí?
Perquè ens dóna la impressió que no continua funcionant el micròfon.
A vore si tenim més sort aquí.
Si no, buscarem un altre procediment que siga reglamentari.
*(Remors)*

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller.

M'ha paregut entendre-li que ara està en la conselleria d'Hisenda.
Jo no puc anar pegant voltes per totes les conselleries preguntant a vore esta plaça com està.
De totes formes, jo pense que a vegades estes coses.
.
.
Jo no sé exactament quina negociació portarà vosté en la direcció del centre o si serà suficient en el personal; el que sí que sé és que esta demanda respon a una necessitat, i que les respostes sempre han sigut que sí que es crearà la plaça.

Moltes voltes dóna la sensació que per no atrevir-se a dir: mira, a la millor no és necessària, o a la millor caldria fer.
.
.
Val, la qüestió que jo li demana és que no marege a la comunitat escolar, a les direccions dels centres educatius, i diga clarament el que pensen fer, o diga clarament que esta plaça tardarà tres anys o tardarà quatre anys.
Perquè en cas contrari, no sols la comunitat escolar està desinformada o esperant una cosa que no li arribarà, sinó que nosaltres no tenim més remei que fer-li estes preguntes, perquè ens sembla que és important per a la comunitat de l'ensenyament.
Ens sembla que és important que hi haja el personal necessari.
I moltes voltes dóna la sensació que per a les coses grandíssimes grandíssimes, sempre es trau pressupost per a les obres estes faraòniques, mentre que per a coses de xicotets detalls, que són poc cares però que beneficien directament a la gent, que són serveis públics que directament la gent pot traure benefici d'ells, eixes tarden i tarden i s'allarguen en el temps.
A vore si resulta que quan tenim l'AVE construït, este institut encara no té el seu corresponent subaltern en la plaça en la residència que té construïda.

Gràcies.

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Efectivament, ja li he explicat de manera absolutament diàfana quina és la situació.
Està en Hisenda i no ha de pegar vosté voltes buscant la plaça.
Però jo també he dit i he volgut manifestar, i supose que ens hem entés perfectament, que en tant no determinem si en sis persones ­i és un institut de 600 alumnes­, en sis persones, o en sis places de personal auxiliar, no és suficient ­nosaltres entenem que pot ser suficient­ per a què una d'eixes puga reconvertir-se en la plaça que ocupa un conserge en habitatge, en la vivenda que hi ha construïda en el propi centre.
I en tant això no es determine entre la direcció de personal de la conselleria i la pròpia direcció del centre, des d'Hisenda no es prendrà cap decisió.

Moltes gràcies, senyor president.

 

***Preguntes números 32/00, 33/00, 34/00, 35/00, 36/00 i 37/00 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre pacients de traumatologia atesos per metges de rehabilitació, que formula el diputat José Camarasa Albertos, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 28).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem en preguntes dels il·lustres diputat i diputades, i en este cas al conseller de Sanitat les preguntes 32, 33, 34, 35, 36 i 37, que les formula el senyor José Camarasa del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias.
Buenas tardes.

Señor conseller.

Las preguntas que tengo el honor de formularle esta tarde están referidas a unos hechos ya un poco lejanos en el tiempo; sucedieron a partir del 28 de noviembre, fecha en la que se comunica a cinco médicos rehabilitadores del hospital de La Fe, que a partir del día 1 de diciembre tienen que incorporarse a prestar sus servicios en el centro de especialidades sito en la calle Alboraya de Valencia, centro de especialidades en el que nunca anteriormente, y en esa fecha tampoco, existía consulta de Rehabilitación.

Pues bien, el día anterior a la prestación de ese servicio, los rehabilitadores son requeridos por el subdirector del centro de especialidades para comunicarle cuáles van a ser sus funciones y las condiciones de trabajo.
Escuetamente el subdirector les dice que van a tener que atender la lista de espera de Traumatología, lista enviada por los médicos de atención primaria; que serán seleccionados los pacientes con un cuestionario muy elemental por los auxiliares administrativos del centro de especialidades, y que deberán ver una media de cuarenta y cinco pacientes diarios, en un horario que va desde las nueve de la mañana hasta las dos de la tarde, con media hora de descanso.

Los rehabilitadores, ante esas órdenes que reciben, plantean su disconformidad, creen que se comete una indignidad, creen que se fomenta el intrusismo, y, consecuencia de ello, manifiestan sus quejas al director del hospital, y a través de un determinado sindicato comunican lo que es, a su juicio, una forma irregular de actuar a los medios de comunicación.

Pues bien, conocida su constante apelación a una mayor calidad en la prestación de la asistencia sanitaria; conocida la creación y el estímulo que usted lleva a cabo en su conselleria creando la Dirección General para la Calidad Asistencial; conocido que el director general de esa dirección general, el doctor Ortega, firmó precisamente en esas fechas una Comisión Mixta con el Colegio de Médicos para perseguir el intrusismo profesional, el diputado que tiene el honor de formularle la pregunta y mi grupo queremos saber qué hay detrás de todo esto, y si concretamente la conselleria que usted dirige estimula, fomenta o tolera estas prácticas, que a mi juicio, como ya le digo, son irregulares.

Y concretamente quisiera, si es posible, que me contestase la siguientes preguntas.
Primera, ¿qué justificación tiene, y quién dio la orden correspondiente, para que médicos de rehabilitación del hospital universitario La Fe, atendiesen consultas de Traumatología en el centro de especialidades de la calle Alboraya?
¿Por qué no se informó previa y debidamente a los enfermos con problemas de traumatología, que iban a ser atendidos por facultativos no especialistas en su patología?
Tercera, ¿confunde la conselleria, consciente o inconscientemente, el contenido de las especialidades de trauma y rehabilitación?
¿Es consciente la conselleria de que con esta situación está creando un conflicto de especialidades, obligando a unos profesionales a usurpar funciones de otros médicos que no les son propias?
¿Respeta la conselleria el derecho del enfermo a que la administración sanitaria pública le proporcione una atención y un servicio de calidad, de acuerdo con su patología o dolencia específica?
Y por último, ¿qué razones han aconsejado a la conselleria a decidir estas actuaciones irregulares, que toleran, cuando no alientan, un cierto intrusismo profesional?

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Camarasa.

Quiero en primer lugar manifestarle, que en ningún momento podemos poner en duda que las patologías atendidas por traumatólogos son evidentemente las propias de su especialidad, y por tanto, distintas a aquellas que son atendidas por rehabilitadores.
Por lo tanto, desde la consulta de atención primaria ­y ese es el procedimiento y la teoría general, y la práctica, yo diría que mayoritaria­ el médico remite a estos pacientes al centro de especialidades, indicando en el volante correspondiente que sean tratados por el traumatólogo explicando el motivo de la consulta.
En el centro de especialidades, en función de la sintomatología del paciente se deriva a Rehabilitación, Reumatología o Traumatología.
Usted conoce perfectamente el procedimiento.

Con este preámbulo, si le parece empiezo a contestar su pregunta número 32, que es la justificación para que médicos rehabilitadores de La Fe atiendan a consultas de Traumatología en el centro de especialidades de la calle Alboraya.
La orden, evidentemente, como no podía ser de otra manera, la da en su momento la dirección médica del hospital de La Fe, del cual depende, tras una profunda valoración de las subdirecciones médicas tanto del centro de especialidades como del hospital de rehabilitación.
Quiero además señalarle que el porcentaje de dolencias referido a problemas vinculados a la rehabilitación es muy alto, y usted lo conoce, y esta es la razón fundamental por la que se enviaron rehabilitadores a dicho centro.
Vuelvo a repetirle, señoría, que en ningún momento estos especialistas atienden consultas ­estoy hablando de la práctica general­ de Traumatología, sino exclusivamente problemas de rehabilitación.

Su pregunta 33, en la que se queja usted de que no se informa a los enfermos con problemas traumatológicos, que no van a ser atendidos por especialistas de su patología, me gustaría clarificar a su señoría que los enfermos son perfectamente informados por el especialista por el que van a ser atendidos, y que lógicamente es el que corresponde, como he dicho antes, a su patología.
Lo que se hace en la práctica, señoría, es establecer unos criterios que permiten, por parte del especialista que recibe al paciente en primera instancia en el centro de especialidades, seleccionarlo en función de la sintomatología que presenta, y que como usted conoce, en un porcentaje alto, del 65 ó 75%, que inicialmente se derivaba a Traumatología, derivarlo a Rehabilitación o Reumatología.
Para establecer con mayor claridad estos criterios se constituyó ­ y esto creo que es lo significativo­ un grupo de trabajo con representación de todos los especialistas implicados que elaboró un protocolo de actuación.
En este grupo de trabajo están presentes traumatólogos, rehabilitadores, reumatólogos y atención primaria.
Por tanto, existe un consenso profesional a la hora de derivar en función de la casuística que se plantee.
Entendemos que queda claro, pues, que a través del protocolo se realiza una selección de los pacientes en función de su patología, lo que permite dirigirles al especialista más idóneo.

En su pregunta 34, señoría, se queja usted ­o dice­ que se produce una confusión en la conselleria, consciente o inconsciente, en el contenido de las especialidades de traumatología y rehabilitación.

Bien, yo creo que ni consciente ni inconscientemente.

En el centro de especialidades los especialistas de rehabilitación tratan las patologías susceptibles de recibir tratamiento propio de su especialidad, y los traumatólogos patologías ortopédicas o traumatológicas, que en muchos de los casos, una vez diagnósticas, deberán ser tratadas por el médico rehabilitador.
De todas formas, usted conoce que se trata de especialidades troncales y que ambas se complementan en muchas ocasiones.

En su pregunta 35 su señoría se queja nuevamente de un potencial conflicto entre especialidades, obligando a una suerte de usurpación de funciones profesionales.
Y yo creo que no se trata de generar conflicto entre los profesionales del centro de especialidades sino de agilizar la atención a los pacientes, ya que se derivan a la especialidad más idónea y correspondiente.
Lo que sí que ocurre es precisamente lo contrario, es decir, que existe un grupo de trabajo coordinado que actúa por consenso y que ha elaborado un protocolo de actuación y que ha fomentado esa cooperación, esos equipos interdisciplinares.

En su pregunta 36, señoría, dice que si respetamos en la conselleria el derecho del enfermo a que la administración sanitaria pública le proporcione una atención y un servicio de calidad, de acuerdo con su patología o dolencia.
Yo creo que la razón fundamental de que esto es así es que se han enviado médicos rehabilitadores al centro de especialidades, como ya he dicho antes, una alta proporción de diagnósticos, 65 ó 75% se derivan al traumatólogo y realmente deben de ser tratados por los rehabilitadores.

En su última pregunta, creo recordar que es la 37, su señoría me pregunta por las razones que han aconsejado a decidir estas actuaciones irregulares y que toleran, cuando no alientan, un cierto intrusismo profesional.
Yo creo que estas cuestiones a estas alturas de lo que yo acabo de decirle, pues yo creo que es ocioso plantearlo, pero yo francamente no creo, por mi conocimiento, y creo que es bastante fehaciente, que se den casos de actuaciones irregulares, tolerancia de ellas, aliento de las mismas, intrusismo profesional.
Yo creo que no vale la pena, al menos en esta primera intervención, entrar.

Usted conoce, y yo creo que es así, que cuando probablemente usted hable de situación o de actuación irregular e intrusismo, es porque un rehabilitador trata a un paciente de un algia cervical, dorsal o lumbar o de una cifoescoriosis, una tendinitis o determinadas secuelas postraumáticas o las múltiples dolencias propias de su especialidad, y simplemente, probablemente, es porque a lo mejor usted no tiene una actualización del amplio catálogo de enfermedades afectas por los rehabilitadores.

Creo que esto es lo esencial que debería de contestarle en este primer turno.

Muchas gracias, señor presidente.
Gracias, señor Camarasa.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Señor diputado, tiene usted la palabra.
Señor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Señor conseller, mire, yo de verdad que con usted quiero tener una relación normal y desde luego que me voy a esforzar en tenerla.
Y yo creo que usted no es culpable de decir lo que dice.
El problema es que yo creo que no depura bien las contestaciones que le preparan en su gabinete, no las depura bien y no es culpa de usted.

Vamos a ver.
Yo le he escuchado con mucho respeto, como me merece, pero, claro, usted me cuenta que hay enfermedades troncales y tal.
Sí, claro que es verdad que hay aspectos comunes entre la traumatología y la rehabilitación.
Pero, mire usted, yo tengo aquí ­y yo se lo.
.
.
si a usted le interesa­, yo tengo aquí una queja formal de los cinco rehabilitadores que fueron enviados al centro de especialidades de la calle Alboraya y que, entre otras cosas, dice los siguiente: "Le informamos que, para que a su vez lo tramita a quien corresponda ­me imagino que será a usted, no sé si lo habrán hecho­ de los siguientes hechos: casi la totalidad de los pacientes atendidos son portadores de un volante de interconsulta dirigido a traumatología, no a rehabilitación.
De ellos, una proporción significativa son problemas propios de la especialidad traumatología y cirugía ortopédica, que nosotros no podemos resolver.
Por ejemplo, problemas quirúrgicos, controles de fracturas recientes, etcétera.
Por estos hechos una parte de los pacientes que esperaban ser atendidos por especialistas al que iban remitidos, según volante, se sienten defraudados y enojados, creando algún conflicto difícilmente solventable, que requiere a veces más tiempo que la propia atención médica.
Se han citado a razón de 35 pacientes diarios, habitualmente fallan tres pacientes, si bien es cierto que algunos de ellos vuelven a ser vistos de inmediato para valorar estudios radiográficos que les hemos solicitado.
Todo esto ha provocado y provoca una tensión incómoda que de ningún modo favorece la relación médico-paciente que sería deseable.
Ponemos de manifiesto que en estas condiciones en que se nos obliga a trabajar no podemos honestamente garantizar una atención adecuada a los enfermos.
Rogamos tomen las medidas oportunas para resolver esta situación de la que no nos sentimos responsables por seguir instrucciones de obediencia debida a la mayor brevedad posible".

Los cinco rehabilitadores, conseller.
Así es que vivimos en dos realidades distintas.

Y, mire usted, es cierto que ustedes a partir de la denuncia han intentado crear ­por lo menos eso hizo uno de sus directores­ un área del aparato locomotor.
Pero eso tiene un trámite, como usted bien sabe, y los que están en este momento tienen a cuatro rehabilitadores trabajando en eso.
Pero si quieren solucionar un problema de situaciones troncales, como usted decía, primero se crea el área del aparato locomotor y luego se atiende.
Pero como ustedes lo que querían hacer, señor conseller, y permítamelo, era ­como está en una acta dicho por rehabilitadores­ quitarse de encima la lista de espera de traumatología de 1.
800 personas en el centro de especialidades, pues cogieron rehabilitadores, y perdóneseme el símil, como podían haber cogido, con todo el respeto a ellos, curanderos.

Es que, mire usted, es que los rehabilitadores tienen unas funciones y lo dicen aquí, lo dicen aquí, conseller, aquí los cinco lo firman.
Mire usted, el gabinete no se lo pone, pero aquí los cinco que están trabajando sí que dicen los conflictos que tienen.
Y, claro, no venga usted aquí a decirnos esta tarde que todo está solucionado, que hay protocolos y tal.
Porque dos terceras partes ­y lo dicen aquí también­ de los enfermos atendidos eran de traumatología.
Y no se puede ni se debe dejar a auxiliares administrativos que tienen otras funciones discernir quién tiene que ir a la consulta de trauma o quién tiene que ir a la consulta de rehabilitación.
Porque yo creo que esa, y se lo digo sinceramente, conseller, no es la calidad que usted quiere para los ciudadanos valencianos, y además estoy seguro.
Lo que pasa es que deseo, de verdad, que usted inste a que le digan la verdad y no nos obligue a nosotros a tener que dejarle una vez más con determinadas cosas que nos ha dicho esta tarde al aire, por no decir otra cosa.

Porque yo no hablo de cosas que me pasan, estoy hablando de quejas de los profesionales identificados y que están diciendo que están manteniendo una situación kafkiana y propia de un señor que les dice "no preocuparos, esto es para echar balones fuera y para terminar la lista de espera".
Está en un acta de hospital.
Y además se les dice: "y no volver a citarlos, si hay que reevaluarlos hay que mandarlos a Valencia al Mar o a la Malvarrosa".
Y eso se dice y está en un acta.
Y no nos diga usted que está en el protocolo.
El protocolo tenía que haberlo tenido preparado antes, haber hecho el área del aparato locomotor y cuando hubieran tenido el área del aparato locomotor haber visto en interconsulta o de acuerdo entre rehabilitadores y traumatólogos la atención correcta a estos enfermos.

Entonces, yo, conseller, atendiendo sus esfuerzos, porque eso es así, le digo y le pido, por favor, que esa situación la resuelva cuanto antes, y sobre todo y una vez más que la información que le pasen sea real y no un poco de cara a la galería.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Vaya terminando.

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Ya he terminado.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Pues me alegra que hayamos coincidido.
*(Rialles)*

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señoría.

Yo no dudo en absoluto de la información que desde las distintas direcciones generales de la conselleria y desde los hospitales o centros de especialidades se elabora cuando el conseller viene a contestar preguntas en el ejercicio de control de la oposición, interpelaciones o cualquier otra comparecencia o figura parlamentaria.
Por tanto, usted puede tener un documento en el cual existe una queja que, bueno, me imagino que se expresa a través de los sindicatos.
A mí no me consta que el sindicato que usted alude.
.
.
Perdón, perdóneme, le ruego que no me interrumpa.
Yo estoy hablando de que no me consta esa queja sindical.
Pero usted también, como hombre político, tiene derecho, creo que es pertinente, que se pueda hacer eco de cualquier queja, incluso de trabajadores y plantearla en estas Cortes.

Lo que sí que le puedo decir es que me consta fehacientemente que ese protocolo de actuación funciona, que ese protocolo de actuación ha sido consensuado entre las distintas disciplinas que se están operando en el centro de especialidades.
Que en el criterio de derivación existe una criba, que usted conoce, y que en función de la patología se dirige al especialista más conveniente.
Que, evidentemente, esa información asiste al paciente.
Y que, evidentemente, desde la conselleria, desde el gobierno de la Generalitat no puede haber nada más lejos de la intencionalidad de confundir al paciente, de ocultar información al paciente o, lo que sería todavía peor, dirigirle o derivarle erróneamente.

El paciente constituye el centro del sistema, lo he dicho, y ustedes van a tener constatación a lo largo de la legislatura.
Y, bien, yo puedo entender que usted considere que esto no es así, que la unidad de aparato locomotor que usted hace debería estar creada antes de cualquier protocolo o cualquier cosa; también le aseguro en esta comparecencia, señor diputado, que estamos trabajando para que entre en acción lo antes posible, probablemente usted tenga alguna información.

Por tanto, no creo que sea justo, no creo que sea cierto, establecer alguna sombra de dudas de cómo se está derivando tratando las patologías de rehabilitación y traumatología en el centro de especialidades de la calle Alboraya.

Muchas gracias, señor presidente.

Gracias, señor Camarasa.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas gracias, señor conseller.

Senyories, esta presidència ha rebut un escrit del senyor Ramón Cardona Pla, diputat d'estes Corts, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, amb el qual retira la pregunta 45/00 dirigida al conseller de Justícia i Administracions Públiques que s'havia de vore en el dia de hui i en este moment.

Per tant, senyories, acabat el torn de preguntes, se suspén la sessió durant deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 17 hores i 58 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 20 minuts)*

 

***Interpel·lació al Consell (resposta de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez) sobre la política general de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació pel que fa a la problemàtica de l'apicultura al País Valencià quant a la pol·linització, pinyolada i fórmules de potenciació i comercialització per al producte anomenat mel, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 7.
040, BOCV número 28).***

**El senyor vicepresident primer:**

El punt vuit és la interpel·lació al Consell sobre la política general de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre la problemàtica de l'apicultura al País Valencià quant a la pol·linització, pinyolada i fórmules de potenciació i comercialització per al producte anomenat mel, que formula Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Senyora Dolors.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

La V legislatura serà recordada pels apicultors del País Valencià degut al recolzament que la senyora consellera, al front de la Conselleria d'Agricultura, començà a realitzar en un sector, un treball formidable sobre els que passava de puntilles.

La promoció de la mel valenciana ha estat en definitiva positiva per a un sector en el que, en definitiva, es percebia una indiferència.
Ara bé, al DOGV, l'ordre de 30 de desembre de l'any 1999, de la Conselleria d'Agricultura Pesca i Alimentació, per la que es modifiquen alguns aspectes de les ajudes per millorar les condicions de producció i comercialització de mel en la Comunitat Valenciana, tenint en compte que és clar que el caràcter transhumà que té l'apicultura obliga als apicultors a realitzar la seua activitat lluny del territori de la Comunitat en períodes claus, és lògic el canvi de data de sol·licitud de subvencions que ha adoptat, mitjançant este DOGV, la conselleria.

Ara bé, l'article primer, que fa referència als deures dels apicultors en la instal·lació de ruscos, no soluciona el problema sinó que l'agreuja, dintre la problemàtica de la pinyolà i que dubte, senyora consellera, que amb estes mesures solucione aquest problema.

Sense remuntar-nos a informacions llunyanes, perquè aquest és un problema de fa molts anys, hui apareix que el sector i l'administració coordinen esforços per combatre la pinyolada, i en eixa informació diu que s'impedirà l'exportació de clementines amb llavor al mercat dels Estats Units.
Però aquest problema és un entre desenes de la mateixa problemàtica que comporta aquest sector, o aquests dos sectors.
L'obligatorietat a situar el ruscos a 5 quilòmetres dels horts de cítrics és un pegat o un *parche*, diria jo, perquè tranquil·litza el sector dels cítrics i incomoda els apicultors, però que no soluciona, en definitiva, sota el meu parer, aquesta situació, ja que d'eixa forma no podran recollir quasi mel d'*azahar*, que té, com tots molt bé sabem, múltiples qualitats.

En la campanya citrícola de l'any 1993, per evitar la pinyolada es va obligar a traure els ruscos de la zona citrícola, i a partir de la campanya citrícola de l'any 1994 es va permetre la instal·lació de ruscos a la zona citrícola, però marcant un distanciament de 1.
000 metres de la zona amb varietats susceptibles de provocar la pol·linització creuada, per mitjà del Decret 49/94.

Jo opine, senyora consellera, que si 1.
000 metres era suficient en aquell moment, per què a hores d'ara, per a intentar solucionar-ho, cal aplicar eixos 5 quilòmetres de distància?
, que van a fer que es reculla molta menys mel d'*azahar* i que va a ser inevitable un malestar entre els dos sectors que estan immiscits en aquesta problemàtica.
Es podria aplicar novament el Decret 49/94 de moment, a més d'informar el sector apícola de les zones citrícoles en què és possible instal·lar ruscos i el nombre de ruscos que es podrien assentar en cada una de les zones.
Seria una acceptable forma d'afrontar la propera campanya 2000/2001.

Però hi ha solucions aplicades en altres comunitats, que no dubte que la senyora consellera estarà informada, que han aconseguit la plena convivència dels citricultors i dels apicultors.

Lògicament, sempre són situacions que necessiten una ajuda econòmica important, però que jo em veig en l'obligació d'exposar-li-les ací.

Nosaltres opinem des d'Esquerra Unida que, ja tenint precedents favorables a esta situació, seria possible que la Conselleria d'Agricultura realitzara un mapa varietal al País Valencià que reculla l'edat i varietat de cada explotació, així com les ajudes necessàries per a l'arrancada i noves plantacions de varietats no susceptibles a la pinyolada.

Açò, lògicament, sabem que no és una cosa que es puga realitzar de hui per a demà ni que es puga realitzar en un any, però sí estimem que un pla triennal d'inversions que, en definitiva, aconseguiria la convivència de dos sectors ­que, no tinc el menor dubte, tenen la consideració plena tant de la conselleria com de la senyora consellera­, seria important perquè efectivament aquestos dos sectors, conforme li he anomenat, no estigueren enfrontats i pogueren tindre una convivència, podent gaudir els valencians d'aquella cosa tan favorable entre d'altres mels com és la mel d'*azahar*.

Gràcies, senyora consellera.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera, té vosté la paraula.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Jo crec que estem davant d'un tema desgraciadament d'actualitat en la part que es referix a la pinyolada, i agraciadament d'actualitat en les actuacions que este govern està realitzant per a la promoció i la presència dels productes valencians de qualitat en els diferents mercats.

En este sentit, com vosté ja coneix i compartix, evidentment, estem fent un esforç important per, com a una de les tasques prioritàries de la conselleria, mostrar estos productes de qualitat en tots els mercats, i sobretot, donar-los unes marques i unes denominacions que emparen estes característiques dels productes que s'acullen.

Dins d'esta sèrie de productes de què hem parlat en moltes ocasions, el cas concret que vosté planteja de la mel, hem realitzat i estem realitzant i és una política general ­evidentment, ara li plantejaré l'altra qüestió­ que es veu afectada per una situació conjuntural com és la pinyolada, però com a política general en el cas concret de la mel es realitzen i es van a realitzar exactament igual activitats amb l'objecte de potenciar i fomentar la presència de la mel pròpia de la Comunitat Valenciana en tots els canals de comercialització.

En este sentit, estem treballant en una definició de qualitat, per a la qual cosa ja existix des de fa temps una comissió amb representació del sector apícola i amb ajuda tècnica del Institut de Qualitat Agroalimentària de la conselleria, que està definint una norma de qualitat per a les mels de la Comunitat Valenciana.

També campanyes de promoció, que igual que amb altres productes de qualitat, estan realitzant-se en els mitjans de comunicació, amb l'objecte de divulgar les característiques i especificitat de les nostres mels.
Tot açò també en col·laboració amb diferents associacions, com per exemple ames de casa, que realitzen cursos d'identificació de característiques.
Informacions a la joventut dins de l'aula del gust, que impartim classes en els col·legis que ho sol·liciten.
També la presència en les fires és molt destacable, i des de la conselleria s'està ajudant a fires importants com la de Montroi, Fivamel, i a diverses empreses per a donar a conéixer els seus productes de la mel i derivats en diferents fors nacionals i internacionals.

I també hi ha unes ajudes tècniques que, dins del programa de qualitat d'este sector, es van publicar a finals de l'any passat quant a les ajudes que es concediran per a millorar les condicions de producció i comercialització de mel en la Comunitat Valenciana per a este any 2000.
I també s'està treballant en un grup de treball amb el sector mateix per a realitzar unes jornades sobre sanitat apícola, per a unificar els criteris en els tractaments, estudiar efectes i millorar la qualitat.

Tot açò dins d'una política general que, evidentment, en estos moments s'ha vist no pertorbada però sí temporalment, respecte a eixe problema i desagradable problema que vosté ha comentat com és el de la pinyolada.

És cert que este problema no és nou, que va sorgir a principis dels anys 90, amb els primers problemes en els mercats de cítrics com a conseqüència de la presència d'estos pinyols en els fruits destinats al consum en fresc.
És cert que en l'any 93 es va establir l'obligació de traure estes *colmenes* de les zones citrícoles a un quilòmetre, amb l'objecte, amb la mateixa finalitat que ho plantegem en estos moments.
Però també és cert que estes mides que tenien per objecte reduir la presència dels agents pol·linitzadors en els cítrics no van ser suficients per a evitar en la següent campanya una presència important també de pinyols dins d'este quilòmetre, i que al final això deriva en greus problemes en la qualitat i, sobretot, un dels greus problemes de comercialització que hi ha hagut en esta campanya.

Com vosté podrà comprendre, no és un problema ni fàcil ni agradable de resoldre o de donar-li una solució.
Dos solucions d'alguna forma, damunt d'una campanya que, entre moltes altres causes, entre moltes altres, ha tingut com a un dels principals problemes, i així ho remarquen les organitzacions agràries, les cooperatives i els comerciants, el de la pinyolada.
No ho diu esta consellera sinó el sector mateix.

Evidentment, davant d'esta situació i en previsió a una pròxima campanya, és quan la Conselleria d'Agricultura, prèviament consultades les organitzacions agràries i entenent que les organitzacions agràries també tenen un problema, un dilema, per dir-ho d'alguna forma, com tenim tots, entre el sector citrícola i el sector apícola, per suposat, perquè eixa és una cosa que s'ha comentat perfectament en la conselleria, és per la qual cosa acordàrem traure este decret dit vulgarment de la pinyolada, i així ens entenem, pel qual s'exigixen eixos 5 quilòmetres per a establir les *colmenes*.

I jo compartisc amb vosté que això no soluciona el problema, el problema per a totes les campanyes, però sí que la nostra obligació era, d'alguna forma, solucionar el problema o almenys no ser responsables d'allò que poguera passar, en el sentit dels pinyols, en la pròxima campanya.
I sí és una solució, un plantejament, que així coincidirem tots, perquè no tingam estos problemes greus de comercialització, de tornar productes, com s'han tornat, o no pagar-los per culpa d'esta pinyolada, perquè el consumidor si hi ha una cosa clara és que pinyols no en vol, i no torna a comprar.

I és cert que tenim un problema que cal resoldre en el futur.
I també és cert que sabem que això crea un perjudici, i li ho dic clarament i crec que això no és ningun misteri, vosté ho ha dit, al sector que està fent mel d'*azahar*.
I per això el decret que hem aprovat, que aprovàrem fa una setmana, també contempla les indemnitzacions als apicultors fins de 4.
500 pessetes per *colmena*.
I també és cert que aquells apicultors que estan en una situació legal i tenen els papers en ordre es podran acollir a estes ajudes, i evidentment, aquell que no puga demostrar que ha fet esta mel o no tinga les coses en ordre, evidentment, com qualsevol ajuda, no podrà acollir-se.

Entenem que havíem de compensar de les pèrdues que es poden produir al sector apícola, però també havíem d'ajudar el sector citrícola que no tinguera les pèrdues tan importants que està tenint en esta campanya i que és una obligació de l'administració.
Jo crec que no és ningun mèrit sinó decidir en un moment quines coses cal fer, independentment de les que s'estan fent ja a llarg termini.

I és cert que pot crear un malestar en el sector apícola, però li he de dir que hi ha de tot, com en tots els llocs, i que les organitzacions agràries eren conscients i són conscients del problema, i ho han conegut de primera mà i abans d'aprovar este decret i tots els seus esborranys.
I és cert també, i també ho saben les organitzacions agràries, i aprofite esta Cambra per a dir-ho, que estem treballant per, en la pròxima campanya, delimitar una sèrie d'illes d'unes zones determinades en la Comunitat Valenciana on els apicultors puguen establir-se i produir també la seua mel.
I també és cert que ha hagut, en estos últims anys i degut a la sequera, una invasió d'apicultors que no són de la Comunitat Valenciana i que això també ha augmentat este problema d'una forma considerable.

I també, quant a les solucions que altres comunitats autònomes, en este cas exclusivament Catalunya, ha adoptat.
.
.
La situació que tenim en la Comunitat Valenciana, geogràfica i en la relació entre els apicultors, citricultors i les zones, les varietats que tenim, no són les mateixes, crec que és una problemàtica específica, en este sentit, nostra.
I Catalunya ha agarrat un altre camí perquè les varietats híbrides que tenien o la superfície d'híbrids que tenien era fàcilment subvencionable la seua arrancada, però no la superfície que tenim en la Comunitat Valenciana.

I per altra part, sabem que, en definitiva, per a este i per a resoldre altres problemes, estem treballant ja fa molt de temps en la realització d'este inventari citrícola, de cens citrícola o com se li vulga dir.
I pròximament, aproximadament en un mes o dos mesos, en tindrem una primera fase, per a poder treballar millor en este aspecte i en altres també, com el de l'aforament.
I ja estem d'alguna forma treballant per a la contractació d'allò que seria la realització real d'eixe inventari, d'eixe cens citrícola quasi arbre per arbre, que aproximadament costa realitzar-se d'una forma seriosa i per a tindre'l sempre per a treballar dos o tres anys, amb un cost aproximat de 3.
000 milions de pessetes, que anem a assumir des de la conselleria, per a donar estes eixides de futur al sector.
Independentment que, davant del problema que s'havia plantejat, la nostra obligació era actuar, actuar de la millor manera i actuar sense perjudicar ningú.
I si algú podia tindre algun perjuí, compensar-lo econòmicament des de l'Administració.

I això és el que arreplega el decret i eixa és la problemàtica que tenim davant estos moments, a més de, desgraciadament, moltes altres, que anem a abordar amb la decisió que necessita este sector.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora diputada, per a rèplica.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Jo m'he sentit contestada d'entrada amb l'explicació que vosté ha vingut ací a donar-nos sobre la situació de l'apicultura, la pol·linització, els cítrics i altres, perquè és de veritat.
O siga, coincidim que és una problemàtica difícil d'afrontar.
Ara bé, jo estime simplement fer-li uns matisos.

Bé per la potenciació de la mel, sobretot de la mel d'*azahar*, perquè ha estat al llarg del temps molt difícil la recol·lecció de la mel d'*azahar* per allò que era la pinyolada.
Malament per la quantitat de recollida que va a tindre el sector dels apicultors, ja que molts d'ells no van a poder treballar, fins i tot subvencionant cada rusc amb 4.
500 pessetes.
Però malament perquè tenen, digam, unes contractacions de la quantitat de mel que han recollit altres anys, que ara s'havien planificat i a recollir prou més o menys eixa mel, encara que no exacta, però que resulta ser que tots no ho van a poder recollir, que molts d'ells hauran d'anar-se fora de la comunitat.
I que, efectivament, de la mateixa forma que de fora de la Comunitat vénen a recollir mel aquí, al País Valencià, de la mateixa forma la gent valenciana haurà d'eixir a altres zones.

Jo l'única situació que trobava vàlida era la de tornar al decret, conforme li havia dit, al mateix decret que va existir a l'any 1993, perquè, diguem, un quilòmetre de distància la veritat és que no va a solucionar res.
Cinc quilòmetres de distància probablement solucionen?
Jo pense que tampoc res, i vosté m'ho confirma, tampoc probablement solucionaran absolutament res.
Per què?
Perquè la pol·linització aplega a centenars i centenars i mils de metres.
Clar, i cinc quilòmetres probablement tampoc no solucionen res.

Quin és el problema en sí?
El varietal, que s'hauria de fer un esforç per canviar-lo.
En el suposat cas que després dels estudis que la senyora consellera al front de la conselleria realitzara i veguera que és factible, però lògicament és eixa l'única possibilitat.
I en eixa línia, com sempre, és per la que jo aposte i per la que crec que ha de tindre la conselleria interessos extrems en produir un estudi amb totes les garanties necessàries.

Jo sé molt bé que altres comunitats autònomes, com és Catalunya concretament, no té la mateixa situació que nosaltres perquè té bastants menys zones en cítrics.
Però ells han pogut afrontar-lo i si han pogut afrontar-lo, nosaltres per què no?
Dependrà de les zones, dependrà de normalment on es col·loquen els apicultors on instal·len els ruscos; si val la pena que totes les zones es canvien, si no val la pena; si es considera que en unes zones es factible realitzar eixa prova d'utilitzar altre tipus de cítrics, mitjançant ­conforme li he dit­ l'arrencament o l'empelt.
I amb això ajudar a potenciar.
Lògicament perquè sent els apicultors transhumants, probablement a un moment determinat podem aplegar inclús a situar-los en una zona en la que ells saben que any darrere d'any van a aconseguir eixa mel i van a poder treballar sobre ella.

O siga, simplement com a línia, jo pense que estes Corts havien de pronunciar-se a favor de ­no és que siga la millor idea del món, però sí que és un avanç per a dintre dels estudis que ja està realitzant la conselleria­ poguérem aplegar a posicionaments definitius ­conforme li he dit en la meua primera intervenció, en un pla triennal o quatriennal o quinquennal, mire el que li dic­, poguérem aplegar a donar, diguem, un estat de bonança i un apropament entre dos sectors que tota la vida van a tindre *sus más y sus menos* i que si un any resulta ser que s'ha de subvencionar als apicultors, a la millor a l'any que ve hem de subvencionar als citricultors.

Per tant, davant de tot el que ja està previst per a la campanya 2000/2001, poder solucionar esta campanya d'una forma que estiguera mig acceptable; aplicar allò del quilòmetre de distància a mi em pareixeria bé, perquè tornaríem novament a aquell inici de en el mateix problema.
.
.
és que van a tindre el mateix problema en cinc quilòmetres.
No sé això fins a quin punt ens pot ajudar o pot ajudar a la conselleria a què els citricultors estiguen contents.
Però, a més a més, seria una prova de cara als dos sectors de tornar a intentar-lo mitjançant ­i si és de veres que en un termini de dos o tres mesos hi ha estudis avançats fets sobre el tipus de cítrics que hi ha en cada zona­ els ruscos ficar-los en aquelles zones on lògicament no es va a produir per la pol·linització el problema de la pinyolà.
Aleshores, sí que seria un avanç més.
O siga, que d'ací al que és l'inici de la temporada 2000/20527 es poden donar altres solucions que d'una forma factible unisca estos dos sectors, puguen conviure estos dos sectors, i intentar començar a estudiar en un pla ­conforme li he dit en l'inici­ triennal i que ara ja li dic quatriennal, quinquennal, no importaria si està la voluntat que els dos sectors puguen conviure sense altres ajudes o altres problemàtiques bastant molt més greus que poden vindre pel temps.

Gràcies, senyora consellera.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyora Pérez, jo primer agrair-li, evidentment, com sempre, el to de les seues intervencions i sobretot la compressió davant un problema que, evidentment, no és fàcil de resoldre ni a curt ni a llarg termini.
I que jo crec també que amb este decret hem evitat, precisament per a garantir eixa convivència dels dos sectors que han de conviure, lògicament, crec que hem evitat mals majors en una mala campanya on els ànims desgraciadament estaven prou crespats.
I no es tracta tampoc de contentar a ningú sinó de perjudicar el mínim possible a cadascú dels dos sectors, que és el que pretén aquest decret.

I vosté planteja una qüestió, que evidentment li contestaré, sobre per què no d'un quilòmetre a cinc quilòmetres.
Evidentment no ha sigut una decisió capritxosa, ni se'ns va ocorre, ni de sobte tirarem una moneda ni diguérem a vore quin és número del dia, sinó que existeixen estudis que defineixen que en cinc quilòmetres de distància d'estos ruscos sí que es podran eliminar eixos efectes negatius.
O siga, no és una decisió, li ho dic clarament, de la consellera sinó de l'equip tècnic de la conselleria.

I dins d'este sentit, tornar-li a dir que el quilòmetre no soluciona el problema en l'any 1993 i que creem i estem convençuts que eixe quilòmetre no era la solució i sí que pot ajudar en moltíssim estos cinc quilòmetres, ja li dic, basant-se en qüestions tècniques.
No és una decisió política en eixe sentit, sí el traure el decret, però no l'establir els quilòmetres, que és una decisió eminentment tècnica.

I respecte al que vosté planteja, que compartim en la seua globalitat, és que efectivament estem treballant per a trobar altres solucions que eviten este problema en el futur.
I, en este sentit, l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries, i recentment en unes jornades a Borriana es va debatre també este tema, treballa, com dic, l'Ivia sobre 4.
500 plantes triploides que estan obtingudes a partir del cultiu in vitro, que tenen com a característica fonamental que no produeixen llavors i no pol·linitzen per tant estes altres varietats.
I, per tant, estes plantes el que tenen és un número de cromosomes impars, el que provoca l'absència d'eixes llavors.

En este sentit s'està treballant i podrem, gràcies a estes plantes triploides, quan es puguen ja implantar i ja estiguen les investigacions finalitzades, podríem eliminar este problema en uns quants anys, en cinc anys una cosa així que vosté planteja.
A través de la investigació s'aconseguirà eradicar este problema.
Però temporalment i per esta campanya, i ja ho he dit, sense que siga la norma de continuació, està en marxa i està ja en aplicació este decret que estableix estos cinc quilòmetres i, no oblidem, estableix les compensacions als apicultors per les pèrdues i les mermes que puguen tindre per reduir la seua producció d'enllaçar i, lògicament, els problemes que vosté ha plantejat que comporten el no poder comercialitzar-la, en alguns casos amb compromisos adquirits i en altres casos no.
O siga, cadascú i cada població té uns problemes absolutament diferents.

I volem, en definitiva, amb estes actuacions de l'Ivia i amb este primer cens citrícola que tenim ja preparat i que crec que és bo, i el posterior, que es farà ja un inventari global de tota la Comunitat Valenciana arribant ja a cada arbre, podrem tindre clar per a la pròxima campanya on es van a poder ubicar eixes ruscos per tal que creen perjudici a ninguna de les dos parts.

I, per tant, eixa és la línia política que s'ha realitzat sobre este tema, que vosté coneix perfectament, perquè també va realitzar unes preguntes interessants sobre les línies d'investigació, estes que li he comentat que realitza l'Ivia sobre la pinyolada, també col·laboracions d'altres institucions i sobretot les actuacions pressupostàries.

I, efectivament, si fa falta compensar el sector apícola, com s'ha fet en esta campanya, es farà, perquè creem que a la millor està en una situació d'inferioritat i per tant volem ajudar als dos sectors, la qual cosa no sempre dóna satisfacció als dos, com sols passar en estos problemes.
Però torne a repetir-li i agrair-li la intervenció que han sigut les qüestions cojunturals les que ens ha fet aportar esta decisió i els quilòmetres en una decisió tècnica basada en les investigacions quant a on es traslladen les abelles i quina és la distància que d'alguna forma afavoriria la disminució o la desaparició de la pinyolada.

Moltíssimes gràcies.

 

 

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció a malalts crònics i incapacitats, que formula la diputada María José Mendoza García, del GP Socialista­Progressistes (RE número 8.
041, BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Continuem amb el punt nou de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria en matèria d'atenció a malalts crònics i incapacitats, que formula la diputada María José Mendoza García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula la il·lustre diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

Señor presidente.
Señor conseller.
Señoras y señores diputados.

No hace mucho tiempo, a raíz de un acontecimiento en torno al Hospital de la Malvarrosa, que atiende a pacientes crónicos y paliativos, hay un comunicado de la Conselleria de Sanidad, que nos llega a través de la prensa y de la agencia Efe, en el que se manifiesta que hay 700 camas disponibles para atender a los pacientes crónicos y paliativos dentro del programa Palet.

En aquellos momentos me tocó responder, como responsable del Grupo Socialista en temas de política sanitaria, y tuve que decir que aquellas 700 camas que decía disponer la Conselleria de Sanidad no eran ciertas y que, en el caso de que aceptáramos la cifra, además son claramente insuficientes.

En esa misma declaración tuve que matizar que un asunto que es de la máxima prioridad sanitaria y social, que es un tema de solidaridad y de justicia social, como es el tema de la atención a las personas mayores, a los enfermos crónicos e incapacitados, debe ser tratado con rigor, y especialmente con rigor por parte de la Conselleria de Sanidad.
No debe ofrecer cifras cambiantes en muy pocos días, no debe ofrecer cifras oportunistas, no debe ofrecer en este tema programas virtuales.
Sólo las ofertas incumplidas sistemáticamente de estos años demuestran o una profunda ignorancia o mala voluntad y ánimo de confundir a la opinión pública.

La atención a los enfermos crónicos está contempla en el programa Palet: ancianos con múltiples enfermedades y dependencia, enfermos crónicos de larga evolución, personas que requieren cuidados durante mucho tiempo y en la mayor parte de los casos no son autónomas.

Este programa, diseñado por la administración socialista y publicado en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana*, en el año 1995, actualmente, desde el año 1996 citado en diferentes momentos con cierto autobombo por el actual y el anterior conseller de Sanidad, es un programa que existe pero que su nivel de funcionamiento es mínimo y además es insuficiente.

Los recursos no han aumentado el número de camas disponibles en los hospitales que define el desarrollo legislativo en torno al programa Palet, son las mismas que existían en el año 1995.
Y la actual administración no sólo no ha aumentado el número de recursos de hospitalización para estos pacientes sino que en algunos casos los disminuye.
Fue el caso, recientemente aparecido en los medios de comunicación, del Hospital de la Malvarrosa.
El hospital, que en el año 1998 funcionaba con 51 camas para pacientes paliativos y crónicos, llega en el mes de diciembre a funcionar con sólo 17 camas, tras una orden de cierre de unidades de hospitalización firmada por el director del hospital el 29 de diciembre.

No vamos a entrar en discusión de cifras.
Ustedes dicen, a pesar de que las plazas hospitalarias no llegan a quinientas, que disponen de setecientas camas, porque añaden los recursos de hospitalización a domicilio y añaden los recursos de las unidades médicas de corta estancia de los hospitales.
Aceptamos esas cifras, podemos discutirlas en muchos momentos, pero si nos atenemos a criterios de calidad es especialmente escandalosa la situación actual.
Y si nos atenemos a los objetivos mínimos que deberían cumplirse en función de la población real del País Valenciano mayor de sesenta y cinco años y en función de recomendaciones tan autorizadas como las de la Organización Mundial de la Salud, como las del programa Vida als Anys de la Generalitat de Cataluña, puesto en marcha desde el año 86, o como las del Defensor del Pueblo y la Sociedad Española de Cuidados Paliativos o la Sociedad Española de Geriatría, nos encontramos que deberíamos tener, de larga estancia, entre 2.
500 a 3.
000 camas hospitalarias; que de camas de media estancia o para convalecencia y rehabilitación deberíamos disponer de 1.
200 camas hospitalarias.

Y que estas carencias, con la realidad que tenemos ­porque si ustedes suman 1.
200 y 3.
000 son aproximadamente 4.
200 camas, disponemos de 700­ la diferencia que existe entre la oferta real y lo que ustedes ponen como objetivo para el año 2002, difícilmente creíble porque supone multiplicar por dos los recursos actuales, y si en cinco años no han aumentado una sola cama hospitalaria dedicada a pacientes crónicos y han cerrado camas de agudos, que también atienden a este grupo de población, porque más de la tercera parte de las altas hospitalarias se producen par personas que tienen entre sesenta y setenta y nueve años, evidentemente hoy les vamos a escuchar, escucharemos sus programas virtuales, pero déjennos el derecho a la duda después de tanto sistemático incumplimiento.

La realidad es que el programa Palet es un programa que además es citado como modélico en su planteamiento teórico por el propio Defensor del Pueblo y la Sociedad Española de Geriatría, pero la realidad es que la mayoría de profesionales.
.
.
, no de ciudadanos, es más grave, los profesionales que trabajan en el sistema sanitario público no lo conocen, y viven diariamente con las familias que sufren esta situación los graves problemas que tienen para que sean atendidos adecuadamente estos enfermos.

Hay dos órdenes de la Conselleria de Sanidad relativas al Palet.
Una de octubre del 97, que define los hospitales de media y larga estancia.
Son los mismos que ya existían: Moliner, Malvarrosa, Magdalena y Sant Vicent del Raspeig.
Y esta orden no se cumple, no se cumple en su desarrollo, y tendré oportunidad más adelante de explicar por qué.
Y otra orden, que es la Orden del 2 de junio del 99, sobre unidades hospitalarias de corta estancia.

Son unidades que funcionan en íntima relación con los servicios de urgencia, y precisamente un criterio de calidad asistencial en este tipo de pacientes es que no deban acudir a puertas de urgencias porque estén recibiendo la atención adecuada en el sitio adecuado.
Y además, en el artículo primero de la mencionada orden ustedes dicen que además las unidades de corta y media estancia que incluye el programa Palet pueden atender a pacientes quirúrgicos.
¿Y qué tiene que ver la cirugía con los pacientes crónicos, ancianos, con pluripatología, etcétera?
Mi valoración es que aquí el efecto del director del Hospital de la Malvarrosa, que es un cirujano y que intenta acabar con el programa de crónicos y paliativos en el Hospital de la Malvarrosa, se extiende al resto de unidades de hospitalización de media estancia y de corta estancia.

La estancia media real de los hospitales que ustedes han definido para atender a crónicos va de veinticinco a treinta y dos días.
La estancia media en una comunidad autónoma cercana, con las mismas características sociales y socioeconómicas, que es Cataluña, la estancia media de larga estancia es 149 días, y la estancia media de convalecencia son cuarenta y cuatro días y la estancia media de paliativos son veinte días.
Si la estancia media del conjunto de hospitales de crónicos es entre veinticinco y treinta y cinco días, ustedes no tienen un solo recurso de larga estancia.
No salen las cifras, no salen.

La verdad es que además de que no existen suficientes recursos para atender a los pacientes crónicos en el sistema sanitario, esto es más sangrante porque hay un déficit crónico en el País Valenciano de residencias asistidas, que sería el recurso sociosanitario complementario, y hay un déficit crónico que ustedes han ido incrementando del sistema residencial para ancianos.

Si a todo ello tenemos en cuenta que hay un cambio sustancial de la composición de la familia y de las características de funcionamiento de la sociedad, que el 86% de los cuidados a este grupo de pacientes ­crónicos, ancianos, pacientes terminales de cáncer, pacientes terminales de sida­ los siguen proveyendo las familias y que, evidentement, de las familias son las mujeres, las mujeres que hoy están incorporadas a la vida laboral, si no tienen apoyo social supone que esos cuidados los están realizando a un coste personal especialmente alto.

Ustedes mismos, en la publicación del año 98 en torno al programa Palet definen que hay 100.
000 pacientes en la Comunidad Valenciana susceptibles de necesitar cuidados como pacientes crónicos y cuidados paliativos.
¿Usted me puede contestar si con los recursos actuales y con el objetivo que se han marcado para el 2002.
.
.
?
Que no creo que vayan a poder cumplir, porque sólo tienen comprometidos 500 millones, y con 500 millones ni tan siquiera pueden construir las ciento treinta camas que han prometido adjuntas al Hospital Peset, porque una cama de hospital.
.
.
, no la cama, evidentemente, sino una unidad de hospitalización vale 12 millones la construcción, y aunque sea de hospital crónico usted vaya multiplicando y verá como las cuentas no le salen.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando, por favor, señora diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Nosotros nos hemos visto obligados a presentar esta interpelación porque la valoración del Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas y del Partido Socialista es que, si las cosas siguen como están, si ustedes prometen en el año 98 un programa para atención a paliativos, que nunca más se supo, que nunca más se supo de él; si los recursos que tienen en la actualidad son los que tienen y si las promesas que hacen son totalmente insuficientes, nos vamos a encontrar con un sistema sanitario público en el País Valenciano que no va a ser capaz de responder al reto de atender a la enfermedad crónica y a la vejez.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Señor conseller.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Mendoza.

Quisiera hacer algunas reflexiones e introducir algunas cifras al inicio de esta intervención y antes de explicar actuaciones concretas por parte de la conselleria ante las afecciones de los pacientes sobre los que usted interpela.

La lógica nos dice, y usted lo ha señalado, que debemos relacionar al paciente crónico incapacitado con el amplísimo colectivo de las denominadas personas mayores.
Obviamente, no siempre se puede establecer este binomio con absoluto rigor, puesto que existe cronicidad en patologías que afectan a personas jóvenes, pero por las repercusiones en la salud y sobre todo en el rendimiento funcional y la actividad del individuo, es al conjunto de los mayores a quien más va a afectar.
La prevalencia en ellos de las patologías crónicas y de las incapacidades que estas generan es tan elevada que deben ser el eje del debate.
Por lo tanto, el primer factor a considerar es el del envejecimiento poblacional, en el que ahora tendré ocasión de abundar.

A modo de resumen, le diré a su señoría que las enfermedades crónicas no transmisibles son, como usted conoce, las primeras en prevalencia, y dentro de ellas, las enfermedades cardiovasculares, en especial las cardiopatías coronarias.
Las enfermedades crónicas representan, así las cosas, para las autoridades sanitarias y para el conjunto del colectivo médico un problema de gran magnitud, porque la incapacidad es una consecuencia de una cronicidad.
Como usted conoce, estas enfermedades crónicas más relevantes por su prevalencia son, como ya he dicho antes, las enfermedades cardiovasculares, la diabetes, las enfermedades respiratorias y la hipertensión.

Permítanme, señoras y señores diputados, señora Mendoza, localizar la cuestión que usted plantea en el colectivo que venimos definiendo como personas mayores.
Y es importante abundar en cifras y en datos para comprender el envejecimiento al que estamos asistiendo en la población española, y que no se ha producido antes de ayer sino que viene produciéndose al menos en los últimos veinte años.

El ritmo de envejecimiento, como su señoría conoce, viene influido por factores genéticos y ambientales, y difiere entre los distintos individuos desde el punto de vista fisiológico, cronológico, psicológico y social.

Se consideran países con población anciana aquellos que poseen más de un 10% de la población de sesenta y cinco o más años de edad.
En España alcanzamos, como decía antes, el índice del 10% en el año 75, y en el 81, las personas de sesenta y cinco años superaban ya el 11,4% de la población total, donde además la cuarta parte de este colectivo tenía ochenta o más años.
Por tanto, este es un problema que ha venido acumulándose a lo largo de los años y, como mínimo, en los últimos veinte o treinta años.
Se estima que el porcentaje que alcanzaremos a finales del presente año de personas mayores de sesenta y cinco años va a superar o rondar la cifra del 15%.

Evidentemente, entre el año 1900 y 1990 la población española se ha duplicado, hemos pasado de 19 millones a 39 millones, y la natalidad está por debajo del 10 por mil, es decir, uno de los valores, por no decir el valor, más bajo del mundo.

La evolución del número medio de hijos no garantiza el reemplazo generacional desde 1980, y se ha estimado que, de cada mil hogares, treinta y nueve cuidarán durante más de seis meses al año a un paciente gravemente enfermo, además de atender a minusválidos o incapacitados, y que 162 cuidarán por lo menos a un minusválido enfermo durante alguna época del año.
Por tanto, existen numerosas razones sociales, como decía antes, para que abordemos el problema decididamente desde distintos frentes, con orden y pensando que no es un problema solucionable de la noche a la mañana.

Por una parte, la Dirección General de la Salud Pública implementa el Programa de promoción de la salud de las personas mayores, elaborando materiales para los profesionales, divulgativos para las personas mayores y promoviendo además actividades de educación sanitaria para el colectivo, en colaboración con asociaciones ciudadanas.
Dentro de este programa se incide especialmente en programas referidos a las ya citadas enfermedades cardiovasculares, diabetes, etcétera.

Usted se ha referido al programa Palet, que tiene como misión proporcionar unos cuidados de salud integrales en su colectivo de referencia.
Es un programa de cuidados y de calidad de vida.
La asistencia sociosanitaria a los pacientes que en el ambiente sanitario se han venido denominando enfermos crónicos y terminales.
.
.
los estimamos, como usted bien decía, en la Comunidad Valenciana del orden de 100.
000.
El rasgo diferencial o principio de este modelo asistencial, del Palet, es el siguiente.

Es un modelo integral, interdisciplinar, rehabilitador, integrado, que introduce el concepto de mejor lugar terapéutico.

Los recursos en asistencia especializada dedicados son, por una parte, los hospitales de mediana y larga estancia, las unidades de hospitalización a domicilio, y la unidad médica de corta estancia en los hospitales de agudos.
Y en primaria, las unidades de rehabilitación y las unidades de salud mental.

La tendencia actual de las actuaciones, señoría, de la conselleria está inspirada en estos principios y también, importante, en la coordinación entre las distintas administraciones públicas.
Hemos de favorecer a este colectivo no sólo garantizando la atención geriátrica hospitalaria y extrahospitalaria, sino haciendo hincapié en que puedan disfrutar de su hogar familiar.

Para ello, desde el punto de vista sanitario, hemos de mejorar la colaboración con los servicios sociales para que podamos reintegrar el enfermo crónico a su entorno habitual.
Y es precisamente ahí donde vamos a dirigir los esfuerzos: en coordinar y ofrecer una asistencia sociosanitaria desde el inicio de la patología hasta la reintegración en su entorno, continuando la asistencia en el hogar o residencia a todos los pacientes.

Le recuerdo a su señoría que la Conselleria de Sanidad, en su reglamento y en su orden de desarrollo, tiene por primera vez creo en el Estado Español un servicio de atención sociosanitaria.
Y de ahí la preocupación que tenemos, que evidentemente tiene que ser demostrada con obras, como posiblemente tenga ocasión de decirle no probablemente ahora, pero sí en el turno de réplica.
En definitiva, vamos a tratar de impulsar la integración evitando la dicotomía que en este momento se produce.

Para desarrollar este programa, existen una serie de dispositivos asistenciales que, a modo de *stock*, probablemente a su señoría le parezcan insuficientes, a mí también, pero lo que me gustaría es que usted, y su grupo parlamentario, se sintiese corresponsable de esa insuficiencia que tenemos en comparación con la pirámide de población que tenemos en España, en el mundo y, desde luego, en la Comunidad Valenciana, que es nuestro entorno de actuación.
Porque, como he dicho antes, esa insuficiencia no se ha generado anteayer, ni en 1995, viene generándose en los últimos 30-40 años.

Tenemos ­usted lo ha citado­ los hospitales de atención a crónicos y larga instancia, el Hospital de la Magdalena, Malvarrosa, Doctor Moliner y San Vicente del Raspeig, que cuentan con una dotación de 490 camas y personal cualificado para este tipo de asistencia.

Las unidades médicas de corta estancia y atención sociosanitaria en los siguientes hospitales de agudos: General de Castellón, Clínico de Valencia, La Fe, Doctor Peset, Arnau de Vilanova, General de Valencia, Gandía y Elche, que destinan a este tipo de pacientes un total de 200 camas.

Y, finalmente, las unidades de hospitalización a domicilio de 13 hospitales de la red pública, que todo cuenta y evidentemente todo supone, ya que, por ejemplo, en este tipo de alternativa se realizan al año más de 10.
000 altas y atienden al 80% de este tipo de pacientes.

Pero, además, me gustaría dejar constancia ante esta Cámara y ante ustedes, señorías, que los objetivos generales que tenemos para los próximos meses son ­y a fuer de ser más específico probablemente en el siguiente turno-: elaborar un plan de atención que contemple un espacio sociosanitario, con presupuesto propio; definir la oferta sociosanitaria, es decir, el perfil de pacientes, el tipo de recursos y el perfil profesional; reconvertir camas de los hospitales de agudos para el desarrollo de las unidades de atención sociosanitaria, convalecencia y rehabilitación ­lo que se llama ahora las actuales unidades médicas de corta estancia­ en todos los hospitales de agudos, reubicando en ellas los dispositivos asistenciales que actualmente existen en los hospitales de crónicos; desarrollar los dispositivos ambulatorios de atención sociosanitaria, hospitales de día y centros de día; aumentar la oferta de atención en el domicilio, tanto social como sociosanitaria.

En suma, señoría, un programa, evidentemente, que intenta recuperar la satisfacción de una demanda social que se produce, como he dicho antes, por el envejecimiento de la población, pero con expresiones concretas en el presupuesto, que es verdaderamente cuando los programas dejan de ser virtuales para tener una plasmación.
Aquello de que "el dinero sigue al discurso, si no, no hay discurso", aquí se produce.
Y de hecho, como usted ha dicho, la dotación para el hospital sociosanitario que se hará en el perímetro del actual Doctor Peset, tiene una dotación para el año 2000 de 500 millones.
No significa que el hospital de 130 camas vaya a hacerse específicamente con 500 millones.
Es la dotación del año 2000 y que será seguida de otras en presupuestos ulteriores.

Por tanto, también el impulso del resto del circuito asistencial, unidades de corta estancia y hospitalización domiciliaria, así como la coordinación con la Conselleria de Bienestar Social, van a constituir elementos de integración y elementos de utilización de los recursos escasos que deben dar solución a una demanda creciente.
Y, evidentemente, estoy de acuerdo con usted en que debemos hacer un esfuerzo, en el cual yo le solicito desde aquí a su grupo parlamentario la máxima colaboración en ideas, en propuestas y en aportaciones en esta tribuna.

Muchísimas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

La senyora diputada, per a rèplica.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor conseller.

Usted mismo lo ha dicho.
Pero no era cierto respecto al proceso de envejecimiento, sino al déficit con el que el estado de bienestar se encuentra en 1975, cuando acaba el proceso político anterior.
Se produce un aumento, desde el año 1982 hasta el año 1995, de la cobertura sanitaria, que no llegaba al 75%, a un 97% de la población a través del sistema nacional de salud, y hay un 3% que tienen otros sistemas alternativos.

Las camas de hospitalización de agudos, que ya he dicho que atienden a esta población crónica y mayor, aumentan en, aproximadamente, 1.
600 durante el período de gobierno socialista en el País Valenciano.
El déficit con el que ustedes se encuentran, desde luego, es mucho menor que el que había a final de la década de los 70 y principio de los 80.
Y así podríamos dar muchas cifras.

Yo le agradezco que me resuma una parte del informe del Defensor del Pueblo y una parte del informe de la Sociedad española de geriatría, pero ya me lo había tenido que leer y estudiar a fondo para poder preparar esta comparecencia.

Es evidente que lo que hay hecho hasta ahora es lo que hay, y es el balance, y por eso nos hemos visto obligados a interpelar.
Volveremos a hacer control de gobierno.
Porque nosotros en estos momentos nuestra obligación.
.
.
porque el programa Palet lo redacta un gobierno socialista ­muchos documentos previos­ porque se empieza a trabajar en ello en el año 1992 con grupos de expertos.
Y ese compromiso en la etapa de gobierno está cumplido.
Y nuestro compromiso actual es hacer un seguimiento de que su labor de gobierno es realmente efectiva y que ustedes cumplen con sus compromisos.

No nos pidan otra cosa, porque no tenemos responsabilidad de gobierno.
Quien tiene que construir hospitales de larga estancia, quien tiene que poner en marcha nuevas unidades de hospitalización a domicilio, quien tiene que hacer funcionar las unidades de corta estancia de manera adecuada y no como un medio de presión para disminuir la estancia hospitalaria.
.
.
Porque en el mismo informe del Defensor del Pueblo pone una cosa muy importante de manifiesto, y es que, ante la necesidad de disminuir el gasto, el sistema sanitario presiona y pone en riesgo la equidad del conjunto de los servicios para las personas mayores.
Está demostrado que el factor edad limita la respuesta del sistema sanitario.
Que hay una respuesta habitual: "¿Qué quiere usted con la edad que tiene?
" Y esa no es la respuesta del profesional, es la respuesta del sistema sanitario.

Y el mejor lugar terapéutico es tener un lugar terapéutico, tener un lugar de tratamiento, porque cuando cierran camas de hospitalización en el hospital de la Malvarrosa, estuvieron en riesgo de no tener el lugar terapéutico adecuado, estuvieron en riesgo de no tener ninguno, ninguno, porque la residencia asistida que necesitaban algunos de esos pacientes no existía.
Ustedes tienen un déficit residencial de más de 13.
000 plazas en el acumulado en la Comunidad Valenciana.
Y aquí no sólo es un incremento de porcentaje de población mayor de 65 años, sino que además hay un incremento de población total.
Y como los ratios se calculan por un número determinado de plazas por cien habitantes, si el número total de habitantes mayor de 65 años aumenta, y no sólo el porcentaje, que el porcentaje también, ustedes acumulan déficit, y acumulan déficit año tras año.
Y lo que hoy tienen es prácticamente lo mismo que había en el año 1995, y de eso es de lo que ustedes tienen que dar cuenta.

Y nosotros nos alegramos que sigan diseñando programas nuevos, pero esperemos que tengan mejor suerte que el programa Red que ustedes diseñan entre el año 1997 y 1998, que traen hasta un consultor de la Organización Mundial de la Salud ­que se les podía haber caído la cara de vergüenza­ para que valide ese programa, y ese programa no se ha puesto en marcha, no existe ni el documento, y no existe un solo nuevo recurso paliativo.

Las 25 camas que existían en el año 1995 son las 25 camas que usted reconoce que existen para enfermos terminales de cáncer, para cuidados paliativos, que existen hoy en el País Valenciano.
Las mismas.
Y usted sabe que las recomendaciones, pero no las recomendaciones.
.
.
que a mí me parece que sean insuficientes 25 camas, porque yo no soy nadie.
.
.
Pero soy alguien que tiene que volverle a recordar que hay unas ratios que define la Organización Mundial de la Salud, las sociedades científicas, el Plan Gerontológico Nacional del año 1992, el Palet, etcétera, etcétera.
Y no es que a mí me parezca que sea insuficiente ­y no utilice ese argumento, conmigo no lo utilice, ¿eh?
­, sino que ahí están los datos y los compromisos y las propuestas de instituciones de política sanitaria, de sociedades científicas que tienen autoridad.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaya terminando, por favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

En definitiva, y para acabar, le recuerdo que, por ejemplo, en Cataluña, la ratio de camas por mil habitantes mayor de 65 años de larga estancia es 4,5; las de convalecencia son 1,3.
Están cercanas a las recomendaciones.
Nosotros tenemos la mitad de la mitad de lo recomendado.

Y voy a insistir todavía más, voy a insistir todavía más.
El desarrollo tanto de la orden del año 1999 como de la orden del año 1997 es insuficiente, y tendremos oportunidad.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, señora Mendoza.

 

**La seyora Mendoza García:**

 

.
.
.
de discutirlo en la Comisión de Sanidad.

Las cifras que ustedes ofrecen como objetivo en el año 2002, 2,5 camas, entre 2 y 2,5 ­porque yo no me defino del todo, pero ustedes tampoco­ por 1000 habitantes, es la décima parte de lo que está recomendado y el 50% de lo que ustedes ofertan en este momento al conjunto de ciudadanos.
Y eso aceptando.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Mendoza, muchas gracias.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
que ustedes, es cierto, disponen.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Mendoza, muchas gracias.

 

**La seyora Mendoza García:**

 

.
.
.
de 700 unidades de hospitalización.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señorías.

A mí me gustaría enfocar este debate en lo positivo, mirando al futuro, no desde la nostalgia del 95.
Porque si todo está hecho, y durante cuatro años aquí ha habido un gobierno que no ha hecho nada, yo no sé qué es lo que han votado los electores de la Comunidad Valenciana en junio del año pasado.
Algo habrán debido de votar.

Por tanto, yo les rogaría que abandonen, usted particularmente, un tono de nostalgia y que no descalifiquen programas como virtuales, cuando la mayor virtualidad de un programa es aquel que no va acompañado del presupuesto.
Ustedes publicaron el Palet en mayo del 95 ­es fácil­, ustedes publicaron la Logse en el *BOE* en el año noventa y tantos, y que lo hagan los que siguen.

Por tanto, eso es lo que se llaman auténticos programas virtuales y no aquellos que van auténticamente seguidos con el correlato presupuestario.
Yo le doy a usted la más ferviente enhorabuena de que el gobierno del señor González haya superado la cobertura sanitaria del franquismo.
Magnífico.
Algo también habrá hecho el gobierno del señor Aznar desde el 96 hasta el 2000, cuando parece que el posicionamiento del electorado le ha dado una nota más que notable.

Yo no sé realmente ­se lo digo con toda cordialidad, señoría­ con quién habla usted cuando va a los hospitales.
Yo no lo sé.
Y si usted entra a las habitaciones de los pacientes y usted chequea lo que está denunciando.
Porque yo sí lo hago.
Yo no me voy al despacho del director, no, yo recorro el hospital y recorro el hospital con los jefes de servicio, y recorro el hospital sin decir que voy al hospital.
Es decir, veo y verifico lo que está pasando.
*(Remors)*

No, no, no, no.
Es importante, porque usted parece ser que se reúne en un despacho con unos colegas y no se entera de lo que está pasando en el entorno.
Y se lo digo con toda cordialidad, sin utilizar el tono que usted ha tenido en su intervención.

Le voy a decir como objetivos a nivel más específico de la conselleria en la presente legislatura: por una parte, en los hospitales de atención a crónicos y larga estancia vamos a organizar y desarrollar en los hospitales de La Magdalena y San Vicente del Raspeig las unidades de convalecencia, rehabilitación y larga estancia.
Vamos a incorporar en estos hospitales de atención a crónicos y larga estancia las unidades de demencias.
Vamos a ampliar el número de camas de estos hospitales en la misma ubicación o en otras alternativas hasta llegar a una ratio de 2 a 2.
5 camas por 1.
000 habitantes mayores de 65 años.
En los hospitales de agudos vamos a aumentar los recursos de trabajo social en el ámbito sanitario.
Vamos a extender las unidades médicas de corta estancia y atención sociosanitaria a todos los hospitales de la red pública.
Vamos a desplegar los recursos ambulatorios de atención sociosanitaria en estos hospitales, como son la consulta externa del hospital de día.
Vamos a aumentar el número de camas de corta y media estancia, nuevamente para alcanzar esa ratio deseado de 2 a 2.
5 camas por cada 1.
000 mayores de 65 años.
Vamos a extender las UHD a todos los hospitales de la red pública y aumentar la oferta de servicios.
Facilitar el desplazamiento de especialistas como rehabilitadores, reumatólogos y oftalmólogos al domicilio del paciente.
Y en el ámbito de la asistencia primaria, nos proponemos crear equipos de soporte domiciliario dependientes de los equipos de atención primaria coordinados con la unidad de hospitalización a domicilio de su hospital.

Y por último ­y aunque no sea lo menos importante­ vamos a colaborar ­o dentro del marco de la colaboración con la Conselleria de Bienestar Social­ vamos a proponer la habilitación de plazas residenciales en régimen abierto para enfermos crónicos.
Vamos a proponer que aumenten las partidas disponibles para la ayuda a domicilio de los presupuestos de la Generalitat.

En suma, por no ser exhaustivo, quiero que el mensaje final es que la verosimilitud de un programa, o de un plan de una conselleria para una legislatura, sólo es verosímil, sólo es creíble si verdaderamente tiene un acompañamiento presupuestario.
Y esto es lo que en el presupuesto del 2000 queda manifiestamente claro con una dotación de 500 millones para incorporar ­y problablemente insuficientemente­ una ampliación de la oferta de camas para enfermos crónicos y terminales.
Y yo he repasado los presupuestos de años anteriores, de gestión socialista, y no he encontrado dotaciones anuales tan importantes, pero seguramente es que no he buscado bien.

Muchísimas gracias, presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén el ple, que es reanudarà demà a les 10 del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 35 minuts)*