Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realizat el dia 1 de juny de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 50 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 51.
Primera reunió.**

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei d'arxius (BOCV número 105)***

 

 

**El senyor president:**

S'obri la sessió.

Bon dia, il·lustres diputades.

Il·lustres diputats.

Comencem el primer punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei d'arxius, *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 105.

Tiene la palabra para presentación del dictamen de la comisión la ilustre señora diputada del Grupo Parlamentario Socialista, la señora Jeannette Segarra.

**La senyora Segarra Sales:**

Bon dia, senyors diputats.

Senyores diputades.

President.

El projecte de la llei d'arxius va ser presentat a les Corts Valencianes el dia 22 de novembre de l'any 2004 i es va tramitar posteriorment per la Mesa de les Corts Valencianes el dia 2 de desembre del mateix any.

En aquella reunió, la Mesa de les Corts Valencianes va decidir que la comissió competent per a la tramitació d'aquest projecte de llei era la Comissió d'Educació i Cultura, ordenant-ne la publicació en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes*, que es va produir el 28 de desembre del 2004, obrint-se així el terme de presentació d'esmenes, que va finalitzar el 14 de febrer del 2005.

Es va presentar una esmena a la totalitat pel Grup Parlamentari Socialista, que, publicada també en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 90, del 18 de febrer del 2005, va ser rebutjada en la sessió plenària celebrada el dia 23 de febrer.
Els grups parlamentaris van presentar 253 esmenes parcials al text, 9 pel grup del Partit Popular, 128 pel Partit Socialista i 116 per Esquerra Unida, Els Verds i L'Entesa.

La Comissió d'Educació i Cultura, una vegada rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Socialista, va reunir-se el dia 5 d'abril del 2005 per a nomenar la ponència que havia d'informar sobre aquest projecte de llei.
L'informe de la ponència es va reunir el dia 14 d'abril del 2005, va ser publicada en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 99, del 18 d'abril del mateix any, i la Comissió d'Educació i Cultura en data del 10 de maig del 2005 va discutir aquest projecte de llei i va aprovar-ne finalment el dictamen, i publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 105, del 23 de maig.

És el que ara em correspon, com a secretària de la Comissió d'Educació i Cultura, i per decisió unànime d'aquesta, presentar davant la cambra.
Al llarg del debat en la comissió van ser aprovades un total de 23 esmenes i 3 esmenes van ser *transaccionades*, per la qual cosa, per a la seua defensa davant el Ple de les Corts Valencianes en la sessió de hui resten un total de 220 esmenes, 125 pel Grup Socialista i 95 d'Esquerra Unida-Els Verds-L'Entesa.

Espere que en aquests moments que sembla que prima o almenys n'hi ha un poc de consens entre els grups parlamentaris, aquest també siga possible en una llei tan important com aquesta, la llei d'arxius, i hui es puguen arribar a acords al voltant d'aquestes 220 esmenes que encara resten pendents per al seu debat i la votació en aquesta sessió plenària.

Com a secretària de la Comissió d'Educació i Cultura espere que siga possible trobar el reencontre i finalment aquesta llei, la llei d'arxius, siga aprovada pel major nombre possible de diputats i diputades que ací hui mos trobem.

Moltíssimes gràcies.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora secretaria de la comisión, diputada Jeannette Segarra.

A continuación pasamos a debatir los bloques de enmiendas que se han presentado.
En primer lugar, se debaten el bloque de enmiendas números 1, 4, 5, 8, 10, 14, 17, 19, 20, 21, 26, 29, 31 ,34, 37, 42, 43, 44, 50, 51, 53 al 57, 61, 64, 70, 71, 73, 74, 76, 78, 80, de la 83 a la 90, de la 93 a la 97, la 100, la 101, la 105, 106, 107, 108, 109, 112, 114, 119, 120, 123, 125, 127, 130, 131, 132, 136 a 140, de la 142, 143, 145, 149, 151, 152, 154 a 156, 159, 162, 163, de la 165 a la 166, 168, 170, 171, 172, 174, 175, 176, 178, 179, 180, 191, 194, 197 a 199, de la 201, 202, 204, 205, 206, 207, 208, 210, 212, de la 216 a la 219, 221, 222, 228, 230, 231, 234 y de la 243, 244, 246, 248, 249, 250, 251, 252 y 253.

Tiene la palabra la ilustre diputada doña Ana Noguera.

**La senyora Noguera Montagud:**

Buenos días.

Bueno, hemos llegado al último trámite parlamentario para aprobar esta ley.
En nuestra opinión, será difícil que en este pleno encontremos el punto de acuerdo que no hemos encontrado antes, aunque yo les puedo asegurar que a mi grupo le gustaría y nos gustaría que así fuera, que en el transcurso de este debate pudiéramos llegar a acuerdos más importantes de a los que hasta ahora se ha llegado.

Yo voy a hacer una defensa conjunta de todas las enmiendas que mi grupo ha presentado y me alegraré si ustedes consideran en el Pleno la posibilidad de probar algunas, algo que, sinceramente, no ocurrió en la comisión, donde tan solo de 128 se aprobaron 3.

Pero esta ley no va a ser mejorada ni sustancial ni estructuralmente porque ustedes aprueben alguna enmienda más.
El desencuentro en esta ley es mucho más profundo, es de filosofía y de comprensión, de qué queremos garantizar con la ley.
Es también de estructura y de organización, pero, sobre todo, es de la dotación de los recursos para hacerla viable.

Nosotros no podemos compartir la intención con la que ustedes presentan una ley débil, sin voluntad real de llevarla a la práctica y hecha para salir del paso, como una huida hacia delante para tapar una mala gestión anterior.
No podemos compartir que se haga una ley, como tantas otras, que no sirven para nada, que sea papel mojado, que no tengan reglamentación ni recursos económicos y que no solucione los problemas actuales de los archivos.
No podemos compartir una ley sin ambición, sin claridad, sin precisión y sin el consenso de los profesionales afectados por esta ley.

Seguimos pensando lo que les dije en el anterior pleno, que mi grupo quiere una ley de archivos, la creemos imprescindible y necesaria para esta comunidad, de hecho, vamos a ser los últimos que dispongamos de una ley.
Pero les pedí entonces que tuviéramos la oportunidad de estudiarla conjuntamente, porque no cualquier ley es buena.
Su respuesta fue una rotunda negativa, y aun así contribuimos a la presentación de las enmiendas, que para nada han servido.

Pero ¿saben cuál es el problema real de esta ley?
El problema real es su falta de credibilidad.
Es una ley que nace sin que creamos en su aplicación y su desarrollo por dos razones: una, la gestión que les precede de diez años de incumplimientos, de falta de interés en los archivos y reducción de los recursos y del personal; y, dos, que esta ley no vaya acompañada de una memoria económica que planifique las inversiones necesarias, cuándo, cómo se van a realizar, porque para ustedes supongo que esta ley supone una inversión económica.
Da la impresión de que se conforman tan solo con aprobar un papel, aunque no tenga ninguna validez económica.

Miren, yo hubiera entendido una posición mucho más modesta y mucho más humilde a la hora de presentar este proyecto, de reconocer que venía a superar errores pasados, de no repetir una mala gestión, les podía perdonar el déficit de estos diez años de olvido, si viera que tienen propósito de enmienda, pero no es así.
Porque, lo primero, para corregir la gestión anterior, es algo que se llama inversión económica, y es justo lo que se olvida en esta ley.

No quisiera ser adivina y ojalá me equivocara, pero ahora mismo, con esta ley en la mano, puedo afirmar que cuando acabe la legislatura todo va a estar prácticamente igual, y el principal objetivo de esta ley era corregir justamente la grave situación de deterioro, de precariedad y de falta de medios que viven los archivos valencianos.

Si quieren, mire, vamos a hacer un repaso de cuál es la situación actual de los archivos, y así podremos entender dónde estamos y hacía dónde deberíamos de ir.

La situación actual: la inmensa mayoría de las consellerias no tienen archivero ni lugar de archivo ni método de archivar.
La última vez que se convocaron oposiciones, y fueron de ayudantes de archivos y bibliotecas, fue en el año 1992.
De hecho, existen menos plazas de archiveros en el 2005 que en el 2000, porque su decisión de separar bibliotecas y archivos hizo aflorar una evidencia, y es que los archivos valencianos se quedaban entonces a cero de plantilla y ubicados en los sótanos de las bibliotecas, actuando no como archivos sino como almacén.
Son los casos que han ocurrido en el archivo histórico de Castellón o de Orihuela.

Tanto es así que ustedes saben que la dotación de personal del Archivo del Reino es la misma en el 2005 que en el siglo XIX, exactamente la misma, y saben ustedes también que por primera vez en su historia, después de veinte años, el Archivo del Reino cierra por las tardes por falta de personal, solo y exclusivamente por no tener recursos de personal.

Hace un año y medio que no se han publicado las convocatorias de ayudas y subvenciones para comprar material o para mejorar instalaciones o para cualquier cosa relacionada con los archivos.
Hemos de remontarnos a las ayudas y subvenciones del año 2003, porque ni en el 2004 ni en el 2005 se han convocado todavía.

Por cierto, hay algunas ayudas que son casi vergonzosas.
La Conselleria concede ayudas de 35 euros para Almoines; o 37 para Gestalgar; o 28 para San Rafael del Río.
No sé, la verdad, con ese tipo de cantidad económica cuánto van a poder hacer los archivos municipales.

El día a día está sin atender, con recursos bajo mínimos, prácticamente sin personal, acumulándose los documentos en cajas, peligrando su conservación.
El propio archivo de la Generalitat disponía de siete personas en 1988 y hoy, en cambio, tiene cinco, y ya no recoge más información, porque no tiene espacio donde almacenarla.

Todos estos problemas se han arrastrado año tras año empeorando cada vez más, porque ustedes han ignorado la existencia de los archivos, cambiando las competencias de dirección general en dirección general, disminuyendo, además, las partidas presupuestarias y recortando personal.

Esa ha sido la gestión de diez años, y eso es justo lo que la ley debería en estos momentos solucionar como propósito de enmienda.
¿Pueden decirme, por ejemplo, qué ha hecho en estos dos años la Dirección General de Archivos e Innovación Tecnológica?
¿Alguna decisión que haya tomado relacionada con archivos?
¿Una sola, tan solo una?

Yo no les pido que nos situemos en los primeros niveles a nivel nacional, desde luego, estamos lejísimos, de hecho, estamos a la cola a nivel nacional en la situación de los archivos de nuestra comunidad.
Yo no les pido que nos convirtamos con esta ley inmediatamente en el mejor sistema archivístico que existe en toda España, que es el de Asturias, ni tampoco le pido, por ejemplo, que vayan a dar un salto tan extraordinario que vayamos al archivo municipal de la ciudad de Barcelona, que cuenta con cien técnicos, ¡el archivo municipal!
, mientras que los de Valencia ciudad los cuento con los dedos de esta mano.
La diferencia es brutal, estamos en el furgón de cola.

Pero sí les pido un esfuerzo razonable, un compromiso mínimamente serio y riguroso, económico, que haga creíble esta ley para no convertirla en papel mojado.
Sé que ustedes se enfadan si yo me refiero a la memoria económica, pero es que cuando voy a la memoria económica es cuando veo que, efectivamente, con la fecha de 3 de marzo del 2004, y ya se lo comenté en el anterior pleno, el desarrollo importante de la ley aparece siempre en el 2008 y 2009, y los compromisos del 2004 y 2005 están todavía por ejecutar.

Pero hay más cosas que le restan mucha credibilidad al nacimiento de esta ley y sobre todo a cómo se ha ido gestando.
Les comenté en el pleno pasado que no habían solicitado el informe del Consell Valencià de Cultura.
Es un informe que aunque no es vinculante sí es preceptivo realizarlo en toda ley cultural: ¿por qué no han corregido ese error?
, ¿por qué no han consultado con el Consell Valencià de Cultura?
, ¿por qué no se ha emitido el informe por parte de este órgano a esta ley cultural?

Pero hay otra cuestión más grave.
Ustedes repiten en esta ley la existencia de un consejo asesor de archivos, un órgano fundamental en nuestra opinión pero que ya existe desde 1984, y que no funciona, no se utiliza, no se reúne.
Ustedes no podrían darnos aquí ni siquiera las actas de las reuniones que han mantenido.

Es más, este proyecto de ley no ha sido consultado con el Consejo Asesor de Archivos.
Da la impresión de que algo podía haber dicho el Consejo Asesor de Archivos sobre esta ley.
¿Creen ustedes ahora que porque vuelva a figurar el Consejo Asesor de Archivos en este proyecto de ley vamos a creer que tiene alguna utilidad?

Lo mismo ocurre con el otro órgano que ustedes vuelven a crear en esta ley, la junta calificadora de documentos administrativos, creada en la Ley de patrimonio del 1998 y sin ningún tipo de funcionamiento porque aún estaba esperando ese desarrollo reglamentario que especificara composición, funcionamiento y competencias.

Pero vayamos ahora a una segunda parte del análisis.
La ley tiene lagunas y carencias importantísimas, y hay algunos puntos a los que mi grupo no puede renunciar.
En las enmiendas presentadas existen algunas de ellas que son absolutamente trascendentes para mejorar la ley y en las que, además, veníamos coincidiendo, coincidimos al cien por cien los dos grupos parlamentarios de la oposición, lo cual indicaba que también estaban en completo acuerdo las diferentes asociaciones profesionales de archiveros.
Y esas tampoco han sido, en este caso, ni valoradas ni aprobadas.

En el pleno inicial yo les puse algunos aspectos que a nuestro entender eran imprescindibles modificar en esta ley.
Aspectos sin los cuales nosotros, si no se corrigen, no podríamos cambiar nuestra decisión.
Fundamentalmente son cuatro.
El primero de ellos, los recursos, la imprescindible necesidad de crear, como le decía, en un plazo muy breve, un reglamento que disponga de recursos, de inversiones y de planificación económica en tiempos y cantidades.

Sé que ustedes no quieren hablar de ello pero esta ley supone dinero y, además, ustedes, cada vez que ha salido una ley o salió la ley por parte del Gobierno central, la Ley de educación, ya en el borrador insistían una y otra vez en la necesidad de poner al lado el dinero que tenía que acompañar a la ley.
Yo les decía: "No se preocupe que ahí irá el dinero".
Ya lo tienen, ya hay dinero en toda ley que se precie de ser seria, rigurosa y que se quiera llevar adelante.
Lo mismo les pido yo, que esta ley vaya acompañada también de recursos económicos.
Una de nuestras enmiendas era el desarrollo de un reglamento.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* que se diera cuenta a esta cámara, pero no ha sido así.

En segundo lugar, el segundo concepto: ¿qué vamos a archivar en esta ley?
El objetivo fundamental de esta ley es crear un sistema archivístico.
Pero yo creo que ustedes no tienen claro quién debe componerlo.
Para nosotros nadie puede quedar fuera del control del sistema archivístico, ni archivos administrativos, ni históricos, ni públicos, ni privados, ni civiles, ni eclesiásticos.
Pero esto no está garantizado ahora mismo.
No se garantiza acceso a archivos privados ni de dominio eclesiástico.
Tampoco se hace mención a archivos tan importantes como el archivo de las Cortes Valencianas, que queda fuera de este sistema.
Y, luego, existen contradicciones, por ejemplo cuando se menciona que los centros sanitarios y docentes tendrán sus propios archivos.
¿Por qué?
¿Por qué ellos tendrán sus propios archivos, porque no está justificado?
Denme alguna razón para entender por qué los archivos de los centros sanitarios y los docentes no entrarán dentro de este sistema archivístico.
Y, por ejemplo, no hay ninguna mención, ni se recoge nada en relación a los archivos de justicia, ni mención.
No se sabe si estarán dentro, si estarán fuera, si estarán en el limbo.

En tercer lugar, el tercer aspecto: garantizar que no se pierda ninguna documentación.
Y esto, hoy por hoy no se está garantizando y no es así.
De hecho, se nos está perdiendo documentación y no se está conservando como corresponde.
Si no se modifican algunos artículos de esta ley, el riesgo va a permanecer y va a seguir, por tres cuestiones fundamentales.
Primero, lo decíamos e insistíamos en la comisión: la falta de profesionalización y de especialización en los órganos asesores que deben decidir quién emite dictámenes a la hora de destruir los documentos.
¿Cuáles se destruyen, por qué se destruyen, con qué capacidad, con qué decisión?
Eso no lo puede tomar personal político.
Tiene que ser personal especializado y profesional del que carece la ley en sus órganos asesores.

En segundo lugar: existen archivos municipales ­ya lo decíamos­ de ayuntamientos pequeños que no entran según su criterio en este sistema archivístico, aunque ustedes digan que están las mancomunidades, pero es que algunos no van a poder entrar.
Como tampoco archivos de entidades culturales, de casinos, de asociaciones sociales, que no se contemplan en la ley, que no están recogidos y que tienen información y documentación valiosísima.
¿Qué quiere que hagamos?
¿La regalamos, la tiramos, la olvidamos, la perdemos?

Y en tercer lugar y por último: les dije también ­y veo que no se ha corregido­ que no se está guardando la documentación informatizada que en estos momentos funciona en determinados.
.
.
, en ayuntamientos, por ejemplo el padrón municipal, o la información del Prop, porque no se sabe ni cómo archivarla, ni en qué sistema archivarla ni se tiene el conocimiento de los sistemas informáticos para guardarla.
Estamos ante una revolución de nuevas tecnologías que también afecta a los archivos y a la manera de entender cómo y con qué sistema se archiva una documentación que ya no es papel, que ya está en un soporte informático, que además cambia a tremenda velocidad.
Pero esto no se contempla.

Y, por último, el último aspecto: la externalización o posible privatización de la gestión.
Mire, el artículo 19 es una clara llamada a una contratación de servicios privados para ejercer esa tarea de archivos.
Nosotros ya le explicamos ­y vuelvo a insistir­ que podemos entender que se contrate la conservación de la documentación por falta de espacio pero nunca, nunca la custodia o la gestión.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* ¿Están acaso ustedes pensando en privatizar el control de la documentación histórica y administrativa de esta comunidad?
Hablamos de documentos personales, delegados, de documentos confidenciales, pueden ser policiales, y quien es el responsable de la custodia siempre y exclusivamente ha de ser la administración.

Mire, en las experiencias que tenemos justamente de la privatización de servicios que ustedes han llevado adelante y la cual la Conselleria de Cultura, además, está en ello muy adelantada, han sido todas, en mi opinión, de mala gestión: fundaciones, empresas.
.
.
Cualquier ente que ustedes han creado paralelo a la administración solo ha servido para excluir y anular la gestión de la administración pública y crear funciones que usurpaban, justamente, las responsabilidades, la transparencia y el control democrático.
Y así nos va.

Por tanto, yo creo que este artículo merece una corrección en toda su extensión, porque no sirve que se pueda custodiar y conservar por parte externa los documentos en casos que puedan ser de urgencia o excepcionales, si no van acompañadas debidamente de informes preceptivos, de garantías de normas y, sobre todo, del visto bueno de los órganos asesores y vinculantes.

Y mire, por último, si no resuelve lo que nosotros entendemos que han sido 10 años de una muy mala gestión en tema de archivos que ha hecho que la situación fuera precaria, y si entendemos también que existen lagunas importantes en esta ley que no se han corregido, entre ellos, los recursos económicos, queda un aspecto ya de cuestión, de papel político y de debate entre nosotros que tampoco lo resuelve esta ley: el archivo y los papeles de Salamanca.

Hemos debatido ampliamente, y en estos momentos no encontramos ningún punto de acuerdo, cuando resulta sorprendente porque existió y existe un acuerdo por parte de estas Cortes, aprobado por unanimidad, que hoy curiosamente se intenta anular sobre todo por una falta de gestión.
No estamos abordando la ruptura de ningún archivo ni de ninguna unidad archivística ­lo hemos dicho mil veces­ pero estamos hablando de restaurar unos derechos, derechos que ya se convierten en algo humano y personal, que significa cerrar heridas, hacer justicia, devolver a cada uno al lugar de la historia que se merece.

Saben bien que la comisión que ha estudiado los papeles de Salamanca deja una puerta abierta que ha de empujarse y entrar para negociar y consensuar, defendiendo las demandas de nuestros ayuntamientos valencianos.
Pero es que, además, ese proyecto de ley habla claramente del derecho de los particulares, el derecho que tienen todos los particulares, incluidos los particulares valencianos, a que su propiedad documental sea devuelta.
¿Cuál es la posición que toma este partido y este Gobierno?
¿Cómo van a defender ustedes el derecho de los valencianos que han sido expoliados?
¿Por qué no se admite un convenio con el Ministerio de Cultura que los convierta en verdaderos interlocutores de ayuntamientos y particulares?

Mire, sus posiciones como gobierno autonómico frente al gobierno central son sorprendentes, porque son reivindicativas o sumisas en función de "sus intereses", no de los intereses valencianos.
Cuando ustedes creen que les puede ir bien generar una bronca con el ministerio, la generan simplemente porque eso les hace un efecto de ser reivindicativos y tienen una posición absolutamente electoralista y demagógica.
Pero si creen que no les interesa porque ustedes no están convencidos de aquello que en su momento votaron en estas Cortes, aceptan la posición sumisa y dicen que la culpa, en este caso, es del Gobierno central y del ministerio que no quiere pasar esos papeles.
Ustedes no están cumpliendo sus deberes y yo solo les pido también coherencia.

Miren, esta es toda la guía de la documentación valenciana que existe en el Archivo Nacional de Salamanca.
Ustedes la tienen y la conocen tan bien como yo.
Documentaciones que tienen que ver con sindicatos, con asociaciones, con ayuntamientos, con particulares.
No hablamos ni de uno ni de dos folios o documentos; hay miles, miles, que creo que en esta ley, como nosotros hacíamos en nuestra enmienda, merecía también ser recogida.

Yo espero que a lo largo del debate muy sinceramente haya ocasiones de encontrar puntos de acuerdo en los temas que le he planteado.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Para el turno en contra, tiene la palabra la ilustre diputada del Grupo Popular doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories, en primer lloc, dir-los que s'ha presentat una esmena tècnica en la qual diu que la conselleria competent en matèria de cultura tindrà les competències en matèria d'arxius.
Per tant, senyories, ha segut aprovat pels tres grups i es reformarà al llarg de tot el text cada volta que es faja menció.

Dir-li, senyora Noguera, que, mire, diu: "No, solo nos han aprobado tres enmiendas".
No, es van presentar diverses transaccionals i vosté no va voler arribar a un acord, però és que ja ho sabem.
Vosté va començar amb esta llei per dir que no era oportuna, quan els arxivers i la societat estava demanant-la.
I vosté va dir que no era oportuna.
No va dir que és que no n'hi havien recursos econòmics, no, "no era oportuna".
Quan és el moment oportú per a presentar un projecte de llei?

Diu: "És que, clar, les esmenes no són de consens".
Mire, mosatros ens hem reunit amb l'Associació d'Arxivers de la Comunitat Valenciana, com altres grups parlamentaris.
I això s'ha notat en les esmenes.
Falta saber qui està fora de la realitat perquè, clar, mirant les esmenes que són totalment diferents, crec que la que està fora de la realitat i la que no s'ha reunit amb les associacions que pertanyen a este tema d'arxivers ha segut el Grup Socialista, i vosté com a responsable.

Ja li ho vaig dir, mire, els projectes de llei tenen un procés per a entrar en esta cambra.
Si vosté no se'l sap no és problema nostre.
Però, mire, hui li duc fins al títol i els articles que són.
Per tant, és el Reglament de les Corts Valencianes, en el títol V diu: "Del procediment legislatiu.
Capítol II.
Del procediment legislatiu comú.
Secció I.
Dels projectes de llei.
Article 107, 108 i 109".
És a dir, esta llei no ha entrat diferent a altres lleis.
Ha entrat com havia d'entrar.
L'aprova el projecte de llei el Consell, el remet a les Corts i es publica en el butlletí oficial.
I d'ahí cada grup.
.
.
Vosté va considerar fer una esmena a la totalitat i va fer una esmena a la totalitat.
Els altres hem considerat que s'havien de fer esmenes parcials i hem fet esmenes parcials.
Amb la qual cosa, és que no entenc jo cada volta que diu vosté que havíem d'haver parlat la llei abans.
Ni esta ni ninguna!
Ni estant el govern Popular en el Govern ni ho faran si està el govern Socialista, ningú!
El senyor Zapatero li entrega al senyor Rajoy els projectes de llei abans?
Doncs no.
I això no és tarannà sinó que està regulat legislativament.
Ara, si vosté no sap el reglament, la veritat és que ve ací i diu estes coses fora de to, perquè per a mi és estar fora de to.

Mire, no mos perdone la vida, no mos perdone la vida dient-me: "En los diez años ustedes no han aprobado la Ley de archivos".
A vore, des de 1984 que tenim les competències de Cultura.
Quantes lleis va deixar el Partit Socialista damunt de la taula referents a cultura?
Dos, dos!
I, damunt, la més important, la que mana totes estes lleis, la de patrimoni cultural, no es van atrevir a fer-la.
I es va haver de fer en el 1998.
Per tant, és normal que si la Llei d'arxius emana en certa manera de la Llei de patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana, no puga haver segut abans, no haguera pogut ser abans.

Diu: "Esta ley se realiza para corregir".
I em crida l'atenció perquè comença a parlar que si han llevat arxivers, que si els arxius estan mal gestionats.
.
.
I quina és la meua sorpresa que quan me'n vaig a les esmenes parcials no n'hi ha ninguna esmena parcial referida al tema.
No n'hi ha ni una!
Quina és la sorpresa!
És a dir, venim ací, ho fem tot en un bloc perquè quede bonic i demagògic, però realment no vol analitzar esmena per esmena perquè sap que el que està dient no ho ha reflectit en les esmenes parcials.

Quant a l'informe del Consell Valencià de Cultura.
"No es vinculante, estamos de acuerdo".
I no està, però, és que l'informe jurídic consultiu sí que està i diu una sèrie de coses que han de corregir-se, que es corregeixen en el projecte de llei abans d'arribar al Consell, i vosté les repeteix, i té l'informe del Consell Jurídic Valencià.
I ací tenim que cada volta que apareix: "personas físicas y jurídico privadas", que així ho recomana el Consell Jurídic Consultiu, vosté diu: « No, cal posar "personas jurídicas privadas"».
El per què, és justament el que diu el Consell Jurídic Consultiu que no es faça.
N'hi ha vàries, perquè ací n'hi ha 5 o 6, perquè, clar, vosté, per volum que no siga, per volum sí, això sí, el nombre d'esmenes que es note com si haguera treballat, però realment quan et poses a mirar-les, ni de formen un gra.

Després, en l'article 3.
g) igual, en conceptes.
També diu en les estructures del sistema arxivístic.
.
.
, doncs, mirem l'Arxiu del Regne, l'arxiu provincial de Castelló, l'arxiu històric provincial d'Alacant o l'arxiu històric d'Oriola.
Per què, quan ho recomana fins i tot el Consell Jurídic Consultiu que aparega en la llei?
Per què?
És que clar, sense voler hem d'estar ací dient-li punt per punt, perquè per a mi és que no s'ha llegit la llei i confon moltíssims termes, que també parlarem.

Diu: "Es que hay una serie de lagunas.
1.
Recursos económicos".
Mire, quan s'aprova la llei es fa un reglament i en eixe reglament es veuen les necessitats tant econòmiques com els recursos humans que es necessiten.
És un tràmit que és normal, sap?
, no és que en esta llei se l'han saltat, sinó que és el que és normal en tots els tràmits legislatius.

Diu: "Crear el sistema archivístico y el derecho al acceso".
Mire, perquè qui la senta a vosté pensarà que nosaltres no hem posat "el acceso" en tota la llei.
Mire, l'article 43 diu : "Responsabilidades de los titulares de los archivos públicos", i té una menció especial a l'accés; en l'article 24.
1, que són les obligacions del personal dels arxius públics, té una menció a l'accés; en l'article 54, el dret a l'accés, un article soles; en l'article 57 diu: "Normes d'accés als fons documentals dels arxius històrics".

Però, és que damunt han tingut en compte ­que vosté pareix que no ho tinga en compte­ la Constitució de 1978, que és la primera carta magna europea que eleva el dret a l'accés als arxius al rang de constitucional, i s'ha tingut en compte.
La Llei orgànica 1/1982, de 5 de maig, *(el president colpeja amb la maceta)*, del dret a l'honor, a la intimitat personal, familiar i pròpia de la imatge.
La Llei 16/1985, Llei de patrimoni històric espanyol, en l'article 57 fa referència a l'accés, i, com són totes lleis bàsiques d'una jerarquia superior a les que aprovem ací, doncs, hem de fer-les cas.
Sap?
Però, no és perquè vosté ens ho diga, sinó és que ho fem.
Vosté segurament no ho faria.
I eixe és el problema.
La Llei 30/1992, del 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, també regula l'accés.
El Decret del 12 de novembre de 1931, que es crea en els arxius històrics de protocols i els arxius històrics provincials ­que no ha sigut derogat­,també regula l'accés i algunes més, per no estendre'm, però, si vol, li les diré totes.

Amb la qual cosa, ací, el que s'ha posat d'accés és el que està permés per les lleis bàsiques i, damunt, per la carta magna.
Si vosté no sap quan es pot accedir a un arxiu intermediari, quan es pot accedir a un tipus de documentació que depén, si és de 50, 80 o 100 anys, doncs, no és problema meu, com comprendrà, no és problema meu, crec que és problema de vostés.

Quant als membres, diu: "Es que, por ejemplo, estas Cortes, que son tan importantes, no están".
Bo, jo li recomane que es llisca l'article 12, que es llisca l'article 12, que ahí parla de totes les institucions, del personal jurídic, parla de tots els que tenen responsabilitats quant als arxius.

Quant als òrgans assessors.
Bé, en òrgans assessors tenim l'article 7 i 8 ­possiblement estiguen ara dictant-li el que m'ha de dir, però, bo, no tinc cap problema que li ho dicten perquè amb llei en la mà està tot claríssim­: el Consell Assessor d'Arxius, la Junta Qualificadora de Documents Administratius, que són professionals, que són professionals, i l'òrgan de la Generalitat competent en matèria de noves tecnologies, perquè vosté sobre el tema de les noves tecnologies ara em diu: "No, es que, claro, los soportes.
.
.
".
Si és que està fent-se esta llei per a poder regular tot això!
Si és que no se n'adona que si falta la llei no es pot regular això!
És el que vosté no acaba de comprendre.
Una llei és l'òrgan principal i d'ahí ixen les ramificacions per a poder regular tot això que vosté està dient.
Però, com ja sé que va a votar negativament, no m'importa.
Sap?
I apareixen els *casinos,* apareixen els partits polítics.

Quant a la privatització.
Vosté està obsessionada amb la privatització.
Per favor, llisca's l'article 19, llisca's l'article 19 *(El senyor president colpeja amb la maceta),* i deixe ací de fer demagògia.
Ja està bé de fer demagògia, que ací no estem privatitzant res!
Diu que en una sèrie de circumstàncies es podrà contractar el tema per a ordenar l'arxiu.
Ja està!
No diu res més, no diu res més.
Ara, vosté sí que vol.
Ara, però jo també vull parlar perquè, clar, ara arribem a l'arxiu de Salamanca i el primer que fa vosté és l'article 8.
g), que és en el qual deixa clarament que en qualsevol suport, qualsevol patrimoni documental que es trobe fora d'esta Comunitat Valenciana pot vindre en qualsevol suport material, ¿*vale?
,* i tècnic, vosté l'elimina, és que l'elimina, és que, la veritat, senyora Noguera, fent un esforç grandíssim ara parlarem d'arribar a algunes transaccionals, però fent un esforç grandíssim, perquè, la veritat és que dista molt d'haver-se reunit amb les associacions d'arxivers, dista molt, dista molt de no estar en la realitat social i de saber el que és un arxiu, però dista molt.

Quant a l'arxiu de Salamanca, doncs, vaig a llegir-le, perquè així no m'enganyaré, a banda que també li llegiré les declaracions del senyor Caldera, quan estàvem en plena campanya electoral, que anava de número 1 per la llista del Partit Socialista Obrero Espanyol per Salamanca, què és el que deia: "De aquí no saldrá ni un papel.
Del archivo no saldrá ni un papel".
I ara es ministre i ha deixat traure una sèrie de papers.

Però, mire, li dic: La Conselleria de Cultura, Educació i Esports des de l'any 1999 està treballant en la documentació valenciana existent en l'arxiu general de la Guerra Civil espanyola, situat a la ciutat de Salamanca, amb la finalitat de disposar d'una còpia de dita documentació microfilmada, esta es troba al servei d'arxius de la Conselleria de Cultura, Educació i Esports.
En la Direcció General d'Arxius i Innovació Tecnològica hi ha un projecte per a la digitalització, catalogació i inclusió en un programa informàtic de tota la documentació valenciana microfilmada de l'arxiu general de la Guerra Civil en la ciutat de Salamanca.

La conselleria amb la seua actuació pretén mantindre la unitat dels arxius.
.
.
, que vosté la demana ací, vosté demana un arxiu central ací, i, després, demana que no hi haja unitat d'arxius, amb la qual cosa haurà de seguir la mateixa línia en tots els llocs, en una llei, en l'altra, en tot, però ­deia­, en la unitat d'arxius i disposar, si és el cas, d'una còpia microfilmada de la documentació referent a la Guerra Civil en els seus arxius, que permeta i facilite de manera integral la investigació, el coneixement i la disponibilitat pels interessats del present i del futur.

Actualment, la teoria arxivística nacional i internacional manté majoritàriament dos criteris essencials en la conservació d'arxius: 

En primer lloc, consagració de la unitat d'arxius.
Evitar la seua disgregació i la seua atomització pels perjudicis que això pot comportar amb la vista a l'estudi, accés i disponibilitat de la documentació per part dels investigadors.

I, en segon lloc, ressenyar que hui la ubicació d'arxius no té la transcendència i importància, si és el cas, de dates passades, tenint en compte que les noves tecnologies existents permeten la microfilmació i la digitalització de la documentació.

L'informe de la comissió d'experts, creada pel Patronat d'arxius general de la Guerra Civil, per assessorar sobre el contenciós derivat de la reclamació de la restitució de la documentació confiscada a la Generalitat de Catalunya a la finalització de la Guerra Civil espanyola, que data del 23 de desembre de 2004, en les seues conclusions generals considera que: "La prioritat absoluta en matèria de devolució de documents confiscats a la Generalitat de Catalunya és la custòdia dels documents històrics i la seua adequada conservació, descripció i accessibilitat, tant pels ciutadans interessats en defensa dels seus drets com pels historiadors.
S'aa de tindre en compte en tot moment que l'èxit d'estos fins no depén tant de la localització física dels documents originals, la manipulació del qual per raons de conservació serà cada vegada més restrictiva en el futur, com de les condicions d'ús de la informació en ells continguda".

A partir d'esta consideració, el fet que determinats documents originals passaren a la custòdia de les institucions públiques o de les persones que es van generar, no haurà de suposar a priori cap minva de la seua conservació, descripció i accessibilitat.
No tenim davant de nosaltres un debat sobre el repartiment de competències en matèria arxivística entre l'Estat i les comunitats autònomes.
*¿Vale?*

La ministra de Cultura, en compareixença a petició del Grup Parlamentari Popular, davant de la comissió general de les comunitats autònomes en el Senat, en la sessió celebrada el 10 de febrer de 2005, manifesta: "No s'ha tindre temor ni pels ciutadans, que són els que importen, ni tampoc per les seues senyories.
El govern de la nació sap molt bé com menejar criteris de patrimoni històric per al seu gaudí, però també per a la cohesió i enteniment dels espanyols, així perquè complisca la seua funció social i cultural".
Però, una altra cosa molt diferent és que, com algú ha dit ací, el patrimoni comú dels espanyols estiga en subhasta.
No ha estat en absolut!
Jo espere que eixes paraules de la senyora Calvo, la senyora ministra del Partit Socialista, les faça seues.

Moltes gràcies i dir que sí que li demanaria al senyor president un recés per a una transaccional, juntament amb altres esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida, l'esmena 42, l'esmena 53 i 57 del Grup Socialista, l'esmena 64, l'esmena 125 i les esmenes 240, 250 i 253, per arribar a una transaccional.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, ilustre diputada Nácher.

Para elaborar la transaccional damos un receso de unos minutos.
Se suspende la sesión de momento.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 44 minuts)*

 

**El senyor president:**

Continua la sesión.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, la ilustre diputada señora Ana Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Hemos podido tener un receso donde hemos podido consensuar y transaccionar seis enmiendas, seis enmiendas de un total de 125.
Y es, en definitiva, lo que yo les decía al principio, que tal solo aceptar o aprobar alguna enmienda no iba a modificar lo que era la estructura de esta ley, ni iba a modificar lo que era la filosofía y la defensa que nosotros estábamos haciendo de esta ley y los puntos en que estábamos en desacuerdo.

Mire, me voy a referir, en primer lugar, a las dos enmiendas que ustedes querían también transaccionar y que yo no les he aceptado, por dos cuestiones muy importantes para que se vea la diferencia de estilos que ustedes tienen en el compromiso de esta ley.

En la enmienda número 53 nuestra, nosotros queremos que se realice un censo de instalaciones donde se recoja la información de las características de los centros donde se guardan los archivos.
Y ustedes eso no lo pueden aceptar.
¿Por qué?
¿Por qué entonces sería demostrar que los archivos de Castellón y de Orihuela están en sótanos de las bibliotecas?
Pues justo por eso queremos saber las situaciones de los archivos, hacer un censo y tener las características básicas que tiene que tener un archivo.

Pero le voy a poner el otro caso que me parece más grave, la número 64, que tampoco hemos transaccionado.
Es sobre el papel del consejo asesor de archivos y la misión que tiene y las funciones que tiene que tener.
Mire, yo le planteo: "Funciones del consejo asesor: que proponga actuaciones e iniciativas, que emita informes, que realice normas técnicas, que emita informes a la incorporación de fondos, que realice seguimientos".
Es decir, compromiso de emisión de informes, compromiso de proponer actuaciones y compromisos de emitir informes.
¿Y usted qué me dice?
Que hará una planificación general, unas líneas generales, unas directrices básicas; es decir, nada, absoluta ambigüedad.
Este es el ejemplo de lo que yo le quería decir antes que ocurre con su ley, que su ley es tan absolutamente ambigua que no reúne compromisos serios donde diga exactamente cada uno qué puede o qué no puede hacer.

Mire, señor Nácher, algunas cuestiones que me parecen básicas comentarle.
En primer lugar, usted se ha referido de una manera muy despectiva a las enmiendas que yo he presentado, ya lo hizo en la comisión, diciendo, descalificándolas, además, con un tono frívolo y con un tanto de desprecio, como si las hubiéramos hecho la noche de antes o yo me las hubiera inventado un fin de semana en mi casa.
Tenga cuidado.
Yo no sé si usted se ha reunido con todos los sectores profesionales de archivos, no lo sé.
Pero usted lo que no puede decir aquí es que yo no lo he hecho, porque es mentir cuando hace esa afirmación.
Pero es más, a lo mejor no se lo respondo yo y se lo responderían otros.
A mí me da la impresión que usted es la que no se ha reunido con toda la amplitud de sectores profesionales de archivos de esta Comunidad.
Pero no lo diga de mi, porque a lo mejor la respuesta se la encuentra fuera y no solamente de mi boca.

Mire, cuando hay sectores profesionales que han trabajado y han creído en esta ley y han aportado sus enmiendas esperando ser escuchados, lo mínimo que se merecen es un respeto.
Porque estas enmiendas no nacen de la locura de la señora Noguera; nacen de reuniones, de debates, de consenso y de sectores profesionales que viven el día a día de los archivos y, más que viven, le voy a decir que lo sufren, que están hasta las narices de la situación que tienen en los archivos de la Comunidad Valenciana.
Y es gente que está padeciendo lo que es no tener recursos, no tener instrumentos, estar trabajando en unas condiciones absolutamente precarias o no tener ni siquiera personal para ser sustituido o para abrir un archivo por las tardes.
Esa es la realidad.
Usted me dice que yo no la conozco.
A lo mejor yo no la conozco, pero, desde luego, usted menos.
Y eso que se calificaba como una gran investigadora.
Pues empiece a investigar cuál es la situación de los archivos de la Comunidad antes de llegar a defender o a descalificar, en este caso, unas enmiendas con tanta prepotencia y con tanto desprecio.

En segundo lugar, probablemente yo sea una ignorante del Reglamento de estas Cortes.
Asumo que soy una verdadera ignorante.
Pero me lo dijo en la comisión y me lo vuelve a repetir ahora.
Me dice exactamente: el proyecto de ley se presenta cuando entra a las Cortes, no se presenta, ni se debate antes, ni yo sabía ­me dijo en la comisión- este proyecto de ley hasta el momento que se va a presentar a la Mesa y la Mesa lo publica en el *Diario de Sesiones*.
Y hoy me vuelve a decir que una ley no se puede consensuar, ni debatir, ni hablar, ni negociar antes que se publique en el *Diario de Sesiones*.
¿Está usted segura?
¿Cree que eso es lo que se ha hecho con las leyes que se han aprobado aquí, en muchas leyes en las que se puede haber llegado a una unanimidad o a un consenso, no conocer para nada antes, ni hablar, ni debatir?
¿Ese es su concepto de consenso?
¿Usted cree que así ha salido la reforma del Estatuto?
¿De verdad usted cree que esa es la única manera que usted tiene de consensuar y que usted no lo conocía?
Pues pobre de usted si no conocía el borrador hasta que no se publicó en el *Diario de Sesiones,* porque es que contaron con usted absolutamente poquito para venir aquí a cumplir la función simplemente de descalificar este grupo parlamentario, nada más.
¿Ese es su concepto del consenso?
¿Usted cree que un Reglamento de las Cortes puede impedir la capacidad de hablar y de dialogar de los grupos parlamentarios?
No, señora Nácher.

No me ha dicho para nada y no lo he entendido el porqué, cuál ha sido la razón de que ustedes no hayan pedido el informe del Consejo Valenciano de Cultura; me han dicho que tienen el informe del Consejo Jurídico Consultivo.
Sí.
Pero no me ha dicho por qué no han pedido el del Consell Valencià de Cultura, cuando es un informe preceptivo que figure en toda ley cultural.
¿Por qué no?
Me dice: "no, no lo hemos pedido".
¿Pero por qué no?
¿Cuál es la razón?

Y le voy a decir.
Usted ha desembarcado también con un montón de leyes para decirme que el derecho al acceso que yo pido a los archivos, ese derecho al acceso que yo digo que ustedes no regulan suficientemente bien y que sé que es difícil de regular en esta ley, ha desembarcado con un montón de leyes para decir: "usted ve cómo el derecho al acceso que nosotros planteamos está correcto".
Yo solo le voy a manifestar una ley, la Ley de procedimiento administrativo, que es de ámbito estatal, y que fue una ley muy progresista y que lo que trataba era justamente era de defender al usuario, al ciudadano, de la pasividad y de la inactividad de los funcionarios o de, en este caso, la Administración.
Garantizaba un derecho de acceso.

Yo lo que le digo es que ustedes en su ley contravienen la Ley de procedimiento administrativo.
Un silencio administrativo nunca puede ser una denegación.
Un silencio administrativo es positivo, no negativo.
Señora Nácher, hágaselo mirar, porque la mayor dificultad que se pone a un usuario para negarle el derecho al acceso a un archivo es tenerlo cerrado.
¿Dígame qué usuarios van al archivo de Castellón o al archivo de Orihuela si no existe?
¿Dígame qué usuarios van?
¿Dígame cómo permite usted tener un archivo en unos sótanos de una biblioteca sin nadie, ni un becario, ni un simple becario que pueda abrirlo?
¿Usted cree que se está garantizando ese derecho al acceso?
Pues por muchas leyes que ponga usted encima de la mesa, si no hay recursos, si no hay voluntad y si además se contraviene la Ley fundamental de procedimiento administrativo, mal estamos haciendo esta ley.

Respecto a los papeles de Salamanca, no hace falta usted que mire lejos, que mire fuera o que mire a otros para buscar sus argumentos.
Mírense ustedes simplemente.
Vayamos más cerca.
Miren lo que ustedes votaron y dijeron aquí y hoy no se atreven a mantener en voz alta.
Mi grupo fue coherente cuando el gobierno central era gobernado por el Partido Popular y lo sigue siendo con las mismas palabras y la misma posición cuando el gobierno central es gobernado por nuestro partido, el Partido Socialista, porque sí entendemos la capacidad de dialogar, de hablar y de discrepar y de mantener posiciones autonómicas con capacidades de defensa frente a un gobierno central.
Y ustedes no.
Pero no lo hacen con intereses, no miren fuera, ni miren a otros para decir o escudarse en lo que ustedes hoy son incapaces de mantener.
Yo solo les pido coherencia.

Y de lo demás, pues me voy exactamente igual como he subido a esta tribuna, sin conocer un reglamento económico que me diga cómo va a solucionar usted y va a aplicar esta ley, cómo va a resolver los problemas económicos, cómo va a dotar de personal, de inversión y de espacio los archivos y que esto no se quede en papel mojado.
Ni un solo compromiso, señora Nácher, que haga que su ley sea creíble.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, Ana Noguera.

Y ahora tiene la palabra, para el turno de réplica, la señora diputada doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

S'han acceptat en les transaccionals sis esmenes de Psoe, però també moltes més d'Esquerra Unida, per alguna cosa serà, per alguna cosa serà.

Quant al Consell Assessor d'Arxius, és de veres, no hem acceptat les funcions que ens deia el Psoe, no hi havia funcions i per a millorar la llei han posat una sèrie de funcions que creem que són importants i que estan reflectides en altres lleis d'arxius d'altres comunitats autònomes.
És a dir, que no sé qui estarà equivocat.

No li acceptem més esmenes?
No, perquè no reflexen les inquietuds de l'associació d'arxivers de la Comunitat Valenciana amb la qual s'ha reunit este grup parlamentari i també s'ha reunit la Conselleria i hem escoltat, hem dialogat, hem consensuat.
Per tant, diga'm vosté a mi si eixa no és la realitat social del dia a dia i no s'ha parlat.

I quan a informes, perquè a vosté li pareix que al final la llei no es pot aprovar perquè li falta un informe, vaig a dir-li tots els informes que hi ha: informe del director general d'Administració Autonòmica; acta de la reunió del Consell Assessor d'Arxius, que vosté diu que no aprofita per a res, eixos senyors que ho sàpiguen, la senyora Noguera i el Grup Socialista pensen que no aprofiten per a res, bé, també van discutir l'esborrany de l'avantprojecte; la comunicació de l'àrea jurídica adscrita a la Conselleria de Territori i Habitatge; informe del director general de Qualitat Ambiental; informe dels serveis d'assumptes general i convenis de la Conselleria de Sanitat; informe de l'àrea jurídica adscrita a la Conselleria de Presidència; informe de la subsecretària de la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques; informe de l'àrea jurídica de la Conselleria d'Infrastructures i Transports ­perquè estem parlant, senyories, dels arxius públics i de l'administració pública de la Generalitat-; informe del subsecretari de la Conselleria d'Indústria, Comerç i Turisme; informe de l'àrea jurídica de la Conselleria de Benestar Social; informe del cap del servei d'Arxius de la Conselleria; al·legacions de l'Associació valenciana d'especialistes en la informació; observacions de la directora de l'Arxiu històric provincial d'Alacant, eixe que no existix; observacions de la directora de l'Arxiu històric provincial d'Alacant, eixe que tampoc existix; observacions efectuades per l'Arxiu històric de Castelló, eixe arxiu que tampoc existix; esborrany de l'acta de la reunió del grup d'arxivers de la Generalitat Valenciana el 24 de febrer de 2004; comunicació del servici d'organització, coordinació i formació de la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació; al·legacions de l'associació d'arxivers valencians.

Per tant, per tant, senyora Noguera, ací està la realitat i ací, en esta llei, està plasmat el que volen els arxivers.
Però, a més, vosté diu "no, és que per al consens caldrà vore la llei".
Està vosté segura?
És que jo el que crec que confon vosté és projecte de llei amb proposició de llei.
Jo és que crec que confon això.
Perquè, clar, quan vosté parla d'això em diu "no, piénselo bien, piénselo bien".
Yo lo tengo muy pensado.
Los proyectos de ley tienen los artículos y el reglamento que manda este Reglamento de las Cortes.
Si a usted no le gusta, se lo dice a su síndico y que lo cambie, si no pasa nada.
Pero no confunda proyecto de ley con proposición de ley, que es muy distinto.

Quant a l'informe de l'arxiu de Salamanca dir-li que este govern ha complit.
La Conselleria de Cultura, Educació i Esports va enviar l'informe que va ser aprovat per la comissió de coordinació per unanimitat.
Per tant, la seua senyoria el que ha de fer, abans de muntar en esta tribuna, parlar amb els seus companys.
Ara, també li dic, pel que deduisc d'este debat, que em pareix ha sigut un poc.
.
.
No tindre en consideració esta institució, perquè si vosté haguera volgut entrar en matèria, haguérem pogut, que és allò normal, fer grups en el debat, no ajuntar-lo tot, i fer un discurs demagògic; si vosté haguera volgut millorar esta llei, haguera explicat punt per punt eixes esmenes que diu que són tan importants, les haguera explicat punt per punt, no les ha volgut explicar.
Aixina que em pareix una falta de respecte a esta institució, a estes Corts Valencianes, i a més deduïsc que va a votar que no, de la qual cosa m'alegre.
Sap per què m'alegre?
Perquè aixina els arxivers podran vore el seu talant i el que vostés respecten els arxius.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Nácher.

Bien.
Vamos a someter primero a votación las enmiendas, y primero vamos a hacer uso del voto para.
.
.
votar una enmienda técnica que va a leer la señora vicepresidenta.
Por favor.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyor president.

Esmena tècnica.
En la mesura en què ha sigut corregit en alguns articles de la present llei, que es corregisca en tot el text de la Llei d'arxius, que on aparega "la conselleria competent en matèria d'arxius", deu de dir "la conselleria competent en matèria de cultura".

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Vamos a someter a votación la enmienda.
Comienza la votación.
78 votos a favor, ningún voto en contra.

A continuación se dará lectura a la primera transaccional, que afecta a las enmiendas números 25, 27, 30, 32, 33, 35, 36, 38, 39, 40, 41.
.
.
*(Remors)* y la 42 del Grupo Parlamentario Socialista.
Se consideran automáticamente retiradas esas enmiendas, y se pasa a votación la transaccional.
Proceda a la lectura.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, president.

"Article 7.
Estructura del sistema arxivístic valencià.
Substituir el text per: 1.
El sistema arxivístic valencià s'estructura en òrgans directius, assessors i arxius.
2.
L'òrgan directiu del sistema arxivístic valencià és la conselleria competent en matèria de cultura.
3.
Són òrgans assessors del sistema arxivístic valencià: a) El Consell Assessor d'Arxius.
b) la Junta Qualificadora de Documents Administratius.
c) L'òrgan de la Generalitat competent en matèria de noves tecnologies.
4.
Formen part del sistema arxivístic valencià els arxius i subsistemes d'arxius següents: a) L'Arxiu de la Corona d'Aragó, en el patronat dels quals haurà de participar la Generalitat d'acord amb les disposicions addicionals de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, l'Arxiu del Regne de València, l'Arxiu Històric Provincial de Castelló, l'Arxiu Històric Provincial d'Alacant i l'Arxiu Històric d'Orihuela.
b) L'Arxiu de la Generalitat que actuarà com a capçalera del sistema arxivístic valencià.
c) Els arxius de les institucions que integren la Generalitat i la seua administració.
d) Els arxius dels ens locals de la Comunitat Valenciana.
e) Els arxius de les universitats públiques de la Comunitat Valenciana.
f) Els arxius de les acadèmies científiques i culturals, els col·legis professionals, les cambres de comerç, indústria i navegació, i de totes aquelles institucions privades que exercisquen funcions públiques en el territori de la Comunitat Valenciana.
g) Qualsevol altre arxiu públic segons es definixen en la present llei.
h) Els arxius de les universitats privades de la Comunitat Valenciana.
i) els arxius diocesans i capitulars de l'església catòlica, així com els arxius dels òrgans de les diferents confessions religioses radicades a la Comunitat Valenciana.
I j) Els arxius privats que s'integren en el sistema arxivístic valencià per resolució de la conselleria competent en matèria de cultura".

Gràcies, president.

 

**El senyor president:**

La transaccional viene firmada por los tres grupos políticos, y se somete a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 79 votos a favor, ningún voto en contra.

A continuación pasamos a votar la transaccional dos, que lleva consigo las enmiendas 49, presentada por el Grupo Entesa, y 57 presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
Perdón, viene firmada por los tres grupos parlamentarios.
.
.
y como existe consenso entre los tres grupos parlamentarios, pues voy a evitarles la lectura.
Procedemos a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 79 votos a favor, ningún voto en contra.

A continuación pasamos a la transaccional tercera, que viene firmada por los tres grupos parlamentarios, pero por Izquierda Unida sólo a efectos de tramitación, y corresponde a la enmienda número 125 del Grupo Parlamentario Socialista.
Proceda a la lectura, señora vicepresidenta.
*(Remors)* Perdón.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, president.

"Al títol II, capítol primer, secció segona, article 25.
2.
Substituir el text pel següent: la Generalitat col·laborarà en la millora de les instal·lacions de les respectives infrastructures, guardant el principi d'inversió proporcional per part de la persona o entitat que reba l'ajuda".

Gràcies, president.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Procedemos a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 73 votos a favor y 6 votos en contra.

A continuación pasamos a la enmienda transaccional número cuatro, que está presentada, firmada por los tres grupos parlamentarios, y que se refiere a las enmiendas número 242, del Grupo Entesa, y la enmienda 253 del Grupo Parlamentario Socialista.
Vamos a prescindir también de la lectura en función de la agilidad y del conocimiento y el consenso que existe.
Procedemos a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 79 votos a favor, ningún voto en contra.

A continuación procedemos a la votación de la transaccional número cinco, que corresponde a las enmiendas 249 y 250, presentadas por el Grupo Parlamentario Socialista.
Viene firmada también por los tres grupos, y en función de la agilidad del pleno eludo la lectura y procedo a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación, 79 votos a favor, ninguno en contra.

Bien.
A continuación vamos a proceder a votar todas las enmiendas, menos las transaccionales mentadas, que ha presentado el Grupo Parlamentario Socialista.
¿Existe alguna indicación sobre la agrupación de enmiendas en función de la agilidad de la votación por parte de los grupos?
Por favor, señor.
.
.
Perdón.
Señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor president.

Separaríem en dos blocs.
En un bloc, la 31, 55, 90, 174 i 223.
I en l'altre bloc, a banda, la 8, 26, 29, 70, 71, 74, 136, 137, 163 i 223.

**El senyor president:**

Bien.
¿Alguna indicación más?
Bien.
*(Remors)* Muchas gracias.
Pues vamos a proceder a votar las enmiendas 31, 55, 90, 174 y 223.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 47 votos en contra.

Ahora procedemos a votar el siguiente bloque de enmiendas que corresponden a las enmiendas 8, 26, 29, 70, 71, 74, 136, 137, 163 y 223.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 41 votos en contra, 6 abstenciones.

Bien.
A continuación.
.
.
pasamos a votar todas las enmiendas que ha presentado el Grupo Parlamentario Socialista, y que no están incluidas en estos dos bloques ni se han transaccionado.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 38 votos a favor, 41 votos en contra.

Bien.
A continuación vamos a entrar en el debate del primer bloque de enmiendas.
.
.
que ha presentado el Grupo Entesa.
*(Remors)* Corresponden a las enmiendas números 2, 3, 6, 7, 9, 11, 16 y 18.
Tiene la palabra el señor Cardona para su defensa.
*(Remors)*

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Per a fer les esmenes a aquesta Llei d'arxius, la veritat és que hem hagut de fer abstracció d'algunes coses.
Nosaltres no hem considerat les intencions que poguera tindre el Partit Popular o qualsevol altre grup polític.
No hem considerat els reglaments que es podrien fer a partir de la Llei d'arxius.
Nosaltres ens hem basat fonamentalment, ens hem basat en el text, en el que estava escrit negre sobre blanc, i sobre això hem intentat fer les millores que hem estimat oportunes.

Nosaltres considerem que l'aprovació de les nostres esmenes suposaria una millora substancial de la llei, una molt major concreció i una major garantia, tant de drets dels titulars com de drets dels usuaris; al mateix temps que una millor conservació i una millor estructura del sistema arxivístic valencià.

Bé.
Comencem en este grup.
Nosaltres considerem que si parlem d'un objecte, si parlem de l'objecte de la llei, és bo que en l'article 1 es definisquen tots els aspectes fonamentals d'esta llei.
Si aquesta llei va a regular el sistema arxivístic valencià, no pensem que s'haja d'esperar la seua definició a l'article 3.
Considerem que la definició hauria d'anar també en l'article 1, ja que és l'objecte d'aquesta llei.
Però és que a més nosaltres considerem que no és suficient en la descripció del sistema arxivístic, sinó que també considerem positiu que apareguera la finalitat.

El sistema arxivístic és alguna cosa més que la suma dels arxius que la composen.
El sistema arxivístic es fa per a gestionar millor els arxius, perquè hi haja una millor eficàcia en la gestió, una major garantia d'utilització, una garantia de drets i deures.
I per això considerem en la nostra esmena número 3, així ho diem, que hauria d'aparéixer eixos aspectes en el propi article 1.

Però ens trobem en alguna cosa sorprenent en aquesta llei.
I és que quan diu l'àmbit d'aplicació resulta que s'aplica a tots els arxius que formen part del sistema arxivístic valencià, als documents que els integren, a la resta dels documents que formen part del patrimoni documental, als arxius de titularitat estatal.
En cap moment apareixen els arxius privats.
I esta llei té tot un capítol, el capítol II del Títol II, dedicat als arxius privats.
Com pot ser que en l'àmbit d'aplicació de la llei no aparega que esta llei s'aplica als arxius privats, si esta llei té tot un capítol dedicat als arxius privats?
Són inconcrecions que nosaltres considerem importants, perquè és que u llegint l'àmbit si és un arxiu privat podria tirar la llei al fem, i dir "no m'afecta".

Anem a vore.
En esta llei apareix que sí que es dedica, sí que s'aplica als documents del patrimoni cultural, però no diu als arxius privats.
Per això considerem tan bàsica i rellevant l'esmena número 6, ni més ni menys que es queda fóra de l'àmbit de la llei un àmbit que la llei sí que tracta.

Bé, de la mateixa manera nosaltres hem vist una cosa.
.
.
algunes coses sorprenents.
Per exemple, a l'hora de definir què és un arxiu es dediquen sis línies, i d'eixes sis línies u no sap què és un arxiu, perquè estes sis línies diuen que s'està on.
.
.
les institucions i els conjunts de documents de l'article 80 la Llei 4/1998, corregida per la llei tal.
.
.
A vore, si hem de gastar cinc línies per a fer referència a una llei, i tota la definició completa del que és un arxiu cap en eixes cinc línies, preferim ficar la definició en lloc de dirigir-nos a tres modificacions legislatives.
Com no hi havia cap aportació nova, considere que és millor que aparega la definició, que no que aparega simplement la referència d'altres lleis.

Al mateix temps, nosaltres, en referir-nos a documents, considerem que la definició que hi ha en la llei, en la Llei 4/1998, a la que esta llei referix, és una definició molt vaga.
Hi ha una definició de document que és la següent: "és aquella informació registrada, produïda o rebuda en l'inici, gestió o finalització d'una activitat individual, que compren contingut, context i estructura suficient per proporcionar evidències de l'esmentada activitat".
Deixant la definició que ja posa en la pròpia llei, considerem que esta definició, que a més és una definició tècnica, és una definició feta per el comité sobre documents electrònics del Consell Internacional d'Arxius, i que realment sí que s'ajusta clarament a la definició del que és un document.
Per tant, considerem que l'esmena número 11 nostra suposaria una substancial millora a l'hora de les definicions d'esta llei.

En l'article 4 vostés parlen de l'obligació de col·laboració que totes les administracions públiques estan obligades a col·laborar entre si; que les persones físiques i les jurídico-privades tenen obligació de col·laborar amb les administracions.
Però en cap moment apareix l'aspecte de la cooperació necessària entre les diverses administracions.

Nosaltres considerem que és una porta la que este article no es referix i que seria important, la qüestió de coordinar-se, la qüestió de negociar i consensuar amb altres administracions totalment diferents per a.
.
.
I per què coordinar-se?
Per augmentar l'eficàcia organitzativa i administrativa de tota l'administració d'arxius.

Finalment, vull fer referència a l'esmena número 18, que és la que es referix a l'article 5, col·laboració amb les confessions religioses.
Aquí, en la llei, en el projecte de llei, primer apareix tota l'església catòlica i després, com un afegit, les altres confessions religioses.
Però l'article no es diu de l'església catòlica i d'altres confessions, es diu "col·laboració amb les confessions religioses".
Per tant, nosaltres el que suggerim és que primer que res, primer va tot l'aspecte que es referix a totes les confessions religioses, i en la segona part es concreta en una confessió religiosa concreta, que és l'església catòlica, que té moltíssima rellevància per al nostre patrimoni arxivístic i cultural, i per tant és correcte que figure aquí.
Però l'ordre està equivocat.
Primer hem de referir-nos a l'aspecte general i després anar baixant als aspectes particulars que puga suposar un tracte diferenciat a qualsevol confessió religiosa.

Considerem que són esmenes no sols tècnicament molt correctes, sinó considerem que millorarien substancialment l'organització i les capacitats d'actuació d'este sistema arxivístic que intentem regular.
Gràcies.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra para el turno de réplica.
.
.
la ilustre diputada doña Carolina Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Miren, jo, com el senyor Cardona ha dit abans, tampoc han fet cap.
.
.
al·ludit al que és la intenció política de cap partit.
Nosaltres aquí considerem que esta llei és molt important, que era una llei molt demanada, molt necessitada, i per això hem fet una llei i creem que entre tots aconseguirem que esta llei siga molt bona.

El Consell de la Generalitat es va plantejar dedicar una especial atenció als arxius valencians, com un dels principals objectius de la present legislatura, i per això va crear la Direcció General d'Arxius i Innovació Tecnològica.
Per aconseguir este objectiu s'han proposat tres grans línies de treball.
En primer lloc, desplegament normatiu referent als arxius.
En segon lloc, desenvolupament.
.
.
desplegament del sistema arxivístic valencià amb la millora de les infraestructures i els mitjans personals.
I, en tercer lloc, la millora de la gestió documental i de la informació dels arxius valencians a través de la implantació de les tecnologies de la informació i la comunicació.
Amb això, la Generalitat pretén establir les bases dels arxius valencians per al segle XXI, amb la finalitat última de millorar l'organització i la gestió dels arxius i garantir la conservació i difusió del patrimoni cultural valencià.
Una de les principals senyes d'identitat del nostre poble i el testimoni de la seua contribució a la cultura universal.

La publicació d'una llei d'arxius, d'esta llei d'arxius, suposa per tant un primer gran pas per aconseguir estos objectius.
La finalitat és crear el marc legal apropiat que permetrà vertebrar i organitzar el sistema arxivístic valencià i, per una altra banda, complementar la Llei 4/1998, d'11 de juny, de patrimoni documental valencià.

Amb esta llei, la Generalitat vol posar de manifest la importància que tenen els arxius valencians, no sol com a un servici molt important del funcionament i de l'eficàcia de totes les organitzacions, especialment de les públiques, sinó també com una garantia de conservació del patrimoni documental valencià i per a preservar els drets d'accés de les persones als arxius.

Les funcions dels arxius, tots les sabem, són moltes.
Però entre elles hi ha unes que ens pareixen molt importants i que són les que hem de permetre i guardar.
Són les de custodiar, salvaguardar documents que són part de la nostra història.
La nostra obligació és la de guardar i fer història, treballar perquè tota la documentació que dia a dia es va produint i que està fent patrimoni, en un futur siga la memòria de la nostra història.

Però ja, a part de fer una introducció més o menys del que es pretén amb aquesta llei, el que sí que anem a contestar-los són les esmenes que ens han referit.

Respecte a les esmenes número 2, 7 i 3.
Vostés volen afegir un nou paràgraf a l'article 1.
Però és que l'article 1, que és l'objecte de la llei, i l'article 3, són els conceptes.
Les definicions dels elements les arreplega la llei, i ací és on estan.
El paràgraf que vostés volen afegir està en l'article 3, paràgraf a, que és la definició del sistema arxivístic valencià.
Per això els rebutgem l'esmena número 7, perquè en l'apartat 3 és on ha d'estar este concepte.

Vostés pensen que quan es planteja una llei primer es redacta un avantprojecte de llei, i abans d'arribar a la seua redacció final s'ha de consultar amb molts organismes.
Aquí s'han esmentat abans uns sis organismes que s'han consultat.
I s'ha de perseguir una finalitat molt concreta, que és que la llei siga correcta.
Esta llei per suposat no ha sigut menys.
Ha sigut consultada, i en este cas estes esmenes que ens ocupen han sigut redactades pels tècnics de l'Àrea Jurídica de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports, tècnics en la matèria que en saben del que ens ocupa.
.
.
jo crec que bastant més que nosaltres, i han sigut informats pel Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana que han donat la seua opinió i han considerat que esta la manera correcta de redactar el text al qual es referixen les seues esmenes.

I en la mateixa línia esta l'esmena número 3, on proposen afegir un nou paràgraf a l'article 1, amb la finalitat del sistema arxivístic valencià, la qual està prou arreplegada al llarg de la llei.

Respecte a l'esmena número 6, volen addicionar un nou punt a l'article 2, fent referència als arxius valencians.
Mire, en el punt 1 de l'article 2, li ho llig textualment, posa: "es regixen per les disposicions de la present llei tots els arxius valencians que formen part del sistema arxivístic valencià, els documents que els integren, així com la resta de documents que formen part del patrimoni documental valencià".
Dóna igual que siguen arxius privats.
Està prou clar.
"Patrimoni documental valencià".
Són això, patrimoni documental valencià, i com a tal es regeixen per la llei.

La finalitat i l'objectiu de la llei estan ben clars.
En primer lloc regular els òrgans directius assessors i els arxius que formen part del sistema arxivístic valencià.
I en segon, establir els drets i obligacions relatives al patrimoni documental, tant dels ciutadans com dels titulars, dels arxius que formen part del sistema arxivístic valencià, o els que, sense estar integrats, puguen estar afectats per esta llei.

Estem en la llei d'arxius, no en la de patrimoni cultural.
La de patrimoni cultural en l'article 76 s'especificava d'una forma ben clara quin són els béns integrants del patrimoni documental valencià, en els apartats c) y d), que és al que es fa referència.

Respecte a les esmenes número 9 i 11, en la número 9 volen modificar la definició de l'arxiu de l'apartat b), de l'article 3.
I en l'11 volen afegir una definició al final de l'apartat c).
Però vostés saben que això no és una cosa que es pot fer així com així.
No es pot modificar ni es pot afegir res al que està ja definit en la llei de patrimoni.
En la llei de patrimoni cultural valencià 4/1998, d'11 de juny.
Esta llei, senyors, és complementària i hem de respectar-la.
En eixe moment s'havia de discutir, però no ara.

Respecte a l'esmena número 16, es proposen addicionar un nou article darrere del número 3 sobre la cooperació de la Generalitat en la resta d'administracions públiques.
Vosté ens ha dit que ha d'haver una col·laboració i una cooperació.
Òbviament, és que hi ha.
En l'article 4, apartat 1, diu: "totes les administracions públiques valencianes estan obligades a col·laborar entre si per aconseguir els objectius previstos en esta llei".
Jo crec que està prou clar.
O és que vostés consideren que no és objectiu d'esta llei aconseguir la màxima eficàcia organitzativa i administrativa per al manteniment d'arxius?
Jo crec que sí.
Per això crec que eixa col·laboració està suficientment referida.

I ja, per a finalitzar, vosté ens ha fet una referència a l'esmena número 18, a l'esmena que parla de les confessions religioses, i ens ha referit que vostés van.
.
.
del que és en general.
.
.
les confessions religioses en general, i en particular, que són les eclesiàstiques.
I jo li vull agrair la referència que fa, perquè esta esmena ens pareix molt important.
I nosaltres, si el president li ve a bé donar-nos uns momentets, li farem una transacció.
Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Salvador.

Vamos a ver.
.
.
¿Terminamos los turnos de réplica y hacemos luego el receso?
¿O hacen el receso primero.
.
.
?
*(Veus).*

Por favor, receso durante cinco minutos.
*(Veus)* Un minuto.

Bueno, no levantamos el pleno.
*(Pausa)*

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Per molt que es diga de paraula que, en l'àmbit d'esta llei, aquí en la llei posa els arxius privats, per molt que es diga de paraula, no s'aconseguirà que aparega.
Perquè aparega, cal aprovar una esmena.
Jo ja sé que el Partit Popular té, vol, desitja amb molta força que esta llei siga aplicable als arxius privats.
Jo ja ho sé.
De fet, hi ha una part que es dedica als arxius privats.
Però per molta força que tinguen amb el seu desig, no aconseguiran que aparega imprés si no ho posen.
Quan presentem esmenes és precisament perquè les intencions consten per escrit, perquè les intencions no siguen només desitjos o intencions.

I, per tant, per molta insistència que vostés facen, no aconseguiran dir que en l'àmbit d'aplicació de l'article 2 apareixen els arxius privats que no formen part del SAV, perquè aquí no consten els arxius privats que no formen part del SAV, del sistema arxivístic valencià.

Per tant, jo ja entenc que tot el Partit Popular, en massa, cridaria ara mateix: "Els arxius privats també toca esta llei".
Però no ho posa en el seu àmbit d'aplicació.
I per molt que insistisca, no ho posarà si no m'aproven l'esmena número 6.

Per tant, a vegades, a vegades no és ja una qüestió ni de discussió política, és una qüestió de finesa legislativa.
I, per tant, en este àmbit d'aplicació hi ha uns arxius als quals sí se'ls aplica esta llei, que no apareixen que se'ls aplique.

En segon lloc, el tema de la definició de "document".
Nosaltres sí que podem afegir coses al que diu la llei de patrimoni.
De fet, tota esta llei és un gran afegitó al que diu la llei de patrimoni, a unes bases, a una llei que sí que dedica uns quants articles als arxius, però molt poquets.
I de prompte, nosaltres diem: "Però és important fer una llei d'arxius".
La mateixa modificació de la llei de patrimoni ho diu.
Val.
Farem tota una llei d'arxius.
Però no podem afegir una frase que aclarisca millor el que és un document.
Ah!
, això no.
De cap manera.
Esta llei es fa precisament per a millorar les lleis que hi ha, perquè la llei que isca siga realment fina, que es puga aplicar.
Jo no vaig a llegir-li ara la definició de document que posa la llei de patrimoni ­la tinc aquí, però pense que seria una miqueta avorrit.

I el que sí que li afegix la definició que li posem és que tenen.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* que el document ha de tindre uns certs aspectes, uns certs aspectes, com són contingut, context i estructura que proporcione evidència d'una activitat.
I això, nosaltres, a l'hora de valorar-ho, vam vore que afegia una cosa molt nova al que dia la mateixa llei de patrimoni cultural.

Per tant, senyora diputada, passarà en alguns altres punts d'esta llei, vostés diran que la seua intenció és una, però si no figura, la seua intenció es convertix en res.

Per tant, jo crec que les intencions el millor que poden fer és adscriure-les, ficar-les negre sobre blanc, que és la millor manera perquè consten en una llei.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Cardona, el que vosté creu que són intencions, per a nosaltres està molt clar.
Ja li ho vaig en comissió i li ho torno a repetir ara, està molt clar.

Mire, en referència al que mos diu vosté, que no estan els arxius privats, li diré que en cap moment, ni en este ni en altres articles de caràcter general, com és l'article 2.
1, es diferencia entre arxius públics i arxius privats, sinó que s'inclouen tots, els que integren el sistema arxivístic valencià i els que no li'n integren.
Per tant, la llei no està coixa.
Vosté mos ho va dir en comissió, que esta llei estava coixa.
No senyor, no està coixa.
Inclou tots els tipus d'arxius, els públics i els privats.

Mire, hem de tenir en compte que moltes d'estes qüestions que ara presentem com a esmenes, foren aprovades en el seu dia en el que va ser la Llei de patrimoni cultural valencià, que és complementària de la Llei d'arxius.
I no podem donar una definició en una llei i donar-ne una altra o canviar-la en una altra llei.

Però és que, a més, vam tindre l'oportunitat de poder canviar algunes de les definicions, que ara vosté mos fa referència, en la llei de modificació del patrimoni cultural valencià 7/2004, de 19 d'octubre.
Eixe era el moment de fer les modificacions que calien, si considerava que hi havia alguna definició que no s'adequara.
Ara jo crec que no és el moment.

Si repassem la llei d'arxius d'altres comunitats autònomes, mos adonarem que el desenrotllament és molt paregut al que aquí tenim, no estem fent res de nou.
Estem intentant fer una llei d'arxius que regule el treball dels arxius, que regule com s'han de guardar els documents.
Estem intentant fer una bona llei.

Però, a més, jo crec que hi ha una cosa també que vosté no ha recalcat en cap moment, que fa referència a les noves tecnologies.
Crec que és un tema molt nou, que és un tema molt important i que, a més, els arxius s'hauran d'acostumar també a treballar amb una sèrie de documents electrònics i amb unes noves tecnologies d'informació i de comunicació que els podran ajudar moltíssim.

Pel que fa a la col·laboració, li torno a repetir: esta llei d'arxius, la Llei d'arxius de la Comunitat Valenciana, al llarg de tota la llei està fent referència a les col·laboracions, està fent referència no només en l'apartat 2 de l'article 4, sinó en l'article 5, en el 6, en el 25, en el 40 i en altres.
Jo crec que més clars ja no podem ser.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Salvador.

Vamos a proceder a la lectura de la transaccional, que corresponde a la enmienda número 18, del Grupo Parlamentario Entesa.
Proceda a la lectura señora vicepresidenta.

Me dicen, señor Maluenda, que es conveniente que leamos las transaccionales porque es la única forma de que se quede en el registro del acta de la cámara.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, president.

"Esmena de modificació a l'article cinquè.
On diu: 1.
Sense perjuí del que disposen, etcètera, religioses reconegudes per la llei, ha de dir: 1.
La Generalitat establirà l'adequada col·laboració amb les diverses confessions religioses per la millora, conservació, estudi i difusió dels arxius d'estes confessions que posseïsquen un valor públic o històric singular per al poble valencià.
2.
Sense perjuí del que disposen els acords subscrits entre l'estat espanyola i la Santa Seda, i donada la rellevància que per al poble valencià tenen els arxius de l'església catòlica, està vetllarà per la protecció, conservació i divulgació del patrimoni documental valencià, subjectant-se a les disposicions de la present llei i col·laborant amb les administracions públiques per al compliment de les finalitats de la mateixa".

Gràcies, president.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Barrieras.

Procedemos a la aprobación de la transaccional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 67 votos a favor.

Y a continuación, pasamos a votar, si no me dicen ustedes lo contrario, el resto de las enmiendas juntas, que corresponden ­ *(remors)* por favor­ a las enmiendas número 2, 3, 6, 7, 9, 11 y 16.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 31 votos a favor, 41 votos en contra.
*(Pausa)*

Bien.
A continuación, comienza el debate del segundo bloque, que tiene tres enmiendas, las correspondientes a los números 28, 232 y 233.
Como ha habido transaccionales ­ *(remors)* por favor­ que han modificado el número de enmiendas, para el primer turno tienen cinco minutos y para réplica tres.

Por favor, señor Cardona, tiene la palabra.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Primer, una referència a totes les retirades, perquè hi ha hagut les transaccionals adients.

L'article 7 canvia substancialment de la forma que tenia en l'avantprojecte de llei, i ara actualment, amb la redacció que té ara, ja tenim un arxius capçalera del sistema, ja tenim la possibilitat que existisquen subsistemes dins del sistema, formen part del sistema arxivístic valencià els arxius de diocesans i els arxius de les ordres religioses, formen part del sistema arxivístic valencià els arxius de les universitats privades, etcètera, etcètera.

És a dir, realment el canvi de l'article 7 fa que ara tinguem un vertader sistema, amb capçalera, subsistemes i tot un conjunt d'arxius que realment deuen formar part d'eixe sistema.
Per això ens pareix una transaccional especialment important.

Però queden encara alguns aspectes.
.
.
vius, diríem, fonamentalment dos.
Nosaltres en dos disposicions addicionals demanaríem dos aspectes que tenen a vore amb la competència de la Comunitat Valenciana, la competència de la Generalitat.

Per una part, nosaltres considerem que la Generalitat hauria de realitzar les actuacions adients per a assolir la titularitat de l'arxiu del Regne de València i dels seus fons documentals.
És a dir, el que estem dient és que eixa titularitat, que hui en dia és estatal i la gestió és autonòmica, nosaltres estem dient que deuria ser també la titularitat autonòmica.
Considerem que el sentit que té l'existència d'una autonomia és també la de sol·licitar la titularitat sobre aquelles coses que són plenament competència seua.
Ací en este arxiu, la documentació que hi ha és tota referent a la nostra terra, íntegrament.
I, per tant, nosaltres considerem que la titularitat deuria ser també autonòmica.

I per una altra part, nosaltres parlem de l'arxiu de la Corona d'Aragó.
Ja sabem que hi ha algunes passes respecte al tema de l'arxiu de la Corona d'Aragó.
Però el que nosaltres voldríem és que una llei d'arxius no passara per alt la recomanació, el suggeriment al Consell de la Generalitat perquè faça les accions necessàries amb el govern espanyol i amb les comunitats autònomes també implicades en este arxiu, Catalunya, Illes Balears i Aragó, per a regular, mitjançant la norma de l'Estat adequada, el patronat de l'arxiu de la Corona d'Aragó.

Pensem que portem molt anys sense esta regulació.
Sabem que hi ha conversacions, sabem que hi ha diverses decisions per part de diverses entitats, però el que nosaltres volem és que figura en la llei d'arxius que es farà el possible per a aconseguir que este patronat es forme el més prompte possible.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, en primer lloc jo vull dir-li que com ha pogut vore, el que li vaig comentar en la comissió, que anàvem a vore no sols les esmenes tècniques sinó també les esmenes de fons, que aconseguiríem fer una bona llei, una llei clara i precisa, ho vam fer.
I la prova d'açò és el que vosté ha referit al canvi substancial que hem fet a l'article 7, perquè considerem que tot el que es puga aportar de cara a l'aclariment d'una llei és tot convenient.

Mire, vosté mos fa referència a les esmenes 232 i 233, en concret, i mos diu, en la 232, que fem una disposició addicional nova sobre l'Arxiu del Regne de València.
Este arxiu, com vosté ha dit, és de titularitat estatal.
El Decret 914 de 1969, de 8 de maig, de creació de l'arxiu general de l'administració civil, va assignar a l'Arxiu del Regne de València la missió dels arxius intermedis respecte als serveis provincials de l'administració central ­li faig una mica referència al que és este arxiu.
A partir de llavors es van incrementar els ingressos dels fons documentals estatals de caràcter predominantment administratiu i d'àmbit provincial.
La Constitució espanyola, en l'article 149.
1.
28, atribueix a l'Estat les competències sobre l'arxiu de titularitat estatal i els béns mobles conservats en ells.

En 1985, l'Estat pot transferir a la Generalitat Valenciana la gestió de l'Arxiu del Regne de València però conservant la titularitat dels fons i de l'edifici.
A partir de 1983 vam ingressar els arxius dels serveis i les delegacions de l'Estat en la província de València quan les transferències foren transferides a la Generalitat.
*(Remors)* Li ho dic.
.
.
­no crec que siga este el moment oportú per a discutir açò.
Crec que n'hi han altres fòrums­, li diré que en l'article 7.
4.
*a*) de la llei *(el senyor president colpeja amb la maceta)* s'arrepleguen tots els drets que té la Generalitat Valenciana al respecte del que és este arxiu.

Respecte a l'esmena 233, en què vosté mos demana també una altra disposició addicional nova, però esta volta referida a l'Arxiu de la Corona d'Aragó, li puc dir quasi bé el mateix que li he dit abans.
En esta llei, en l'article 7, el punt 4.
*a*) arreplega els drets.
Clarament diu: "Formen part del sistema arxivístic valencià l'Arxiu de la Corona d'Aragó, en el patronat del qual haurà de participar la Generalitat d'acord amb la disposició segona de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.
La disposició addicional segona de la Llei orgànica 5/1982, d'1 de juliol, l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, de la nostra comunitat, diu que el Govern Valencià i el Consell de Cultura informaran el corresponent avantprojecte de la norma estatal que regula la situació de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, el patronat del qual, en tot cas, comptarà amb una representació paritària de les comunitats autònomes interessades en este.

Avui en dia, en la reforma de l'Estatut d'Autonomia de la nostra comunitat, de la Comunitat Valenciana, s'arreplega tot el que fa referència als drets i a les competències de la Generalitat Valenciana al respecte, d'una manera molt clara i tenint en compte la importància que té per a nosaltres, per als valencians i valencianes.
I encara més li diré: en este moment, en este moment a la conselleria se li acaba d'enviar per part del Govern un esborrany del decret on fa referència al que és este avantprojecte.
Llavors, no només estem en este moment actual en eixe decret, sinó que, a més a més també el Consell Valencià de Cultura, òbviament dirà el que ha de dir.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Salvador.

Tiene la palabra, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sí, senyor president.

Només unes notes.
L'autonomia està per a exercir-la i per a exercir competències, inclús per a demanar les competències aquelles que realment ens poden afectar i que són realment nostres.
Continuem pensant que la nostra autonomia deuria demanar la titularitat de l'Arxiu del Regne de València perquè tot és documentació que correspon al Regne de València precisament.
I, per tant, considerem que sí que seria una bona cosa a treballar.

Per una altra part, el tema de l'Arxiu de la Corona d'Aragó.
No és la primera vegada que s'ha intentat regular i no sempre ha anat eixint bé.
De fet, no ha eixit bé fins ara.
Nosaltres considerem que la qüestió que en una llei d'arxius pose que se realitzaran les actuacions necessàries per a aconseguir la seua regulació, és positiu i correcte.
De cap manera xafa ni l'Estatut, ni la reforma que vostés han proposat de l'Estatut, no ho xafa, allí no parla de realitzar les actuacions necessàries, sinó que parla simplement que es farà un informe, s'informarà de la possible reforma.
I, per tant, nosaltres considerem que en una llei d'arxius deuria figurar específicament este intent d'actuar per a regular l'Arxiu de la Corona d'Aragó.

Gràcies.

Perdó, l'esmena número 28 queda retirada també.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, li ho he dit abans i li ho torne a repetir, sentint-ho molt: no podem acceptar la seua esmena perquè creem que este no és el lloc de presentar-ho.
Se pot fer de moltes maneres però no precisament d'esta.
Sí que m'agradaria fer-li una referència al que és l'Arxiu del Regne de València.
Vostés demanen la titularitat d'eixe arxiu.
Jo crec que m'hauria d'explicar quina diferència n'hi ha entre l'Arxiu del Regne de València, per a vostés, perquè tots repleguen documentació que només correspon als valencians, amb l'Arxiu Històric Provincial de Castelló i l'Arxiu Històric d'Alacant o l'Arxiu Històric d'Orihuela.
I sobre el que és l'Arxiu de la Corona d'Aragó, li ho he dit abans, crec que més clara ja no puc ser.
Està ja la conselleria actuant i conversant i fent totes les actuacions necessàries juntament amb el Govern per a la nostra representació dins del que és el patronat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Entonces ­perdón­ una vez retirada la enmienda número 28, vamos a proceder a votar las enmiendas 232 y 233, únicamente.

¿Se pueden votar conjuntamente, no?
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 41 votos en contra.

Ahora vamos a proceder a votar de los artículos 1 al 6, lógicamente por separado.

Comenzamos con el artículo 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41.
Votos en contra, 28.
Abstenciones, 6.

Vamos a pasar al artículo 2.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 40; votos en contra, 33.

Pasamos a continuación a votar el artículo 3.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 34 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 4.
Comienza la votación.
¿Votos a favor?
48.
¿Votos en contra?
28.

Pasamos a continuación a votar el artículo 5.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 28 en contra.

Pasamos a votar el artículo 6.
Comienza la votación.
48 votos a favor, 28 en contra.

Ahora entramos en el debate del bloque de enmiendas tercero, que corresponde a las enmiendas 60, 63, 72, 52, 58, 59, 45 y 46.

Tiene la palabra, para su defensa, el ilustre diputado señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

En este bloc nosaltres volíem referir-nos, en principi, a vore de qui depenien els arxius ací en la nostra terra.

En la llei, en l'avantprojecte de llei que se'ns va presentar, no apareixia ninguna conselleria assignada.
Apareixia simplement "la conselleria competent en arxius".
Això és igual com si a l'hora de fer la llei del vi en lloc d'atribuir el tema vinícola a la Conselleria d'Agricultura se diguera que seria a la conselleria que tracta el tema del vi.
A vore, s'ha de definir a quina entitat va.

Nosaltres havíem optat, en una opció política, havíem optat perquè la dependència dels arxius fóra de la presidència de la Generalitat.
Però el Partit Popular ha suggerit que podria fer dependre els arxius de la Conselleria de Cultura.
A nosaltres ens sembla correcte.
Ja vam dir que el que no ens pareixia correcte era que no apareguera la dependència de manera clara.
En el cas que aparega la de Cultura, això ens lleva molts de problemes.
Ja no cal que n'hi haja un òrgan assessor que siga de cultura.
Ja tenim la Conselleria de Cultura competent en aspectes de patrimoni cultural i, per tant, nosaltres considerem que eixa dependència és correcta.
Ho dic perquè n'hi haurà alguna transacció en eixe aspecte i també n'hi haurà alguna esmena retirada que nosaltres demanàvem que la dependència fóra de la presidència de la Generalitat.

Però, encara aixina queden aspectes molt rellevants a comentar aquí.
El primer: nosaltres considerem que la llei no és correcta, no està correctament redactada a l'hora de dir que l'òrgan directiu del sistema arxivístic valencià té ­vaig a dir una de les competències, la *e*)­ la redacció i, si és el cas, l'aprovació de programes d'actuació arxivística, així com la determinació de la qualificació professional dels arxivers i les especificacions tècniques per a la construcció d'arxius.
Nosaltres no entenem que se fiquen en el mateix muntó les especificacions tècniques per a la construcció d'arxius com la qualificació professional dels arxivers.
Considerem que és un pegot l'aspecte que parla de personal, l'aspecte que parla dels arxivers ahí.

I nosaltres això ho lliguem amb una de les nostres esmenes realment que considerem important, que és la que diu que este òrgan directiu podria tindre una tasca molt concreta que és la tasca d'establir el perfil professional del personal arxiver, realitzant les recomanacions a l'òrgan competent per tal que les carreres de titulació superior que faculten per a exercir d'arxiver o arxivera tinguen un currículum basat en matèries que es referixquen directament a arxius i a arxivística.

No és un caprici haver ficat esta esmena aquí.
Hui en dia n'hi ha exactament dos titulacions que faculten per a arxiver, una titulació és una diplomatura en Biblioteconomia i Documentació, que té com a assignatura directament d'arxius una assignatura en tot el transcurs dels seus estudis, només una assignatura durant un curs tracta directament el tema d'arxius.
N'hi ha també una llicenciatura.
.
.
, açò anterior era una diplomatura, n'hi ha un llicenciatura en Biblioteconomia i Documentació.
Bé, per a temes, assignatures que tracten del tema d'arxius, només n'hi ha una assignatura quadrimestral que tracta el tema d'arxius.

A mi em sembla un avantatge, i me pareix que està bé que esta llei, a l'hora de parlar del personal parle d'arxivers i arxiveres.
No parla de bibliotecaris, no parla de documentalistes, perquè tenen funcions molt diferents.
Per exemple, els documentalistes són gent que busca documentació, que extrau dades.
Els arxivers són persones que agarren documents i miren la manera de conservar-los i de classificar-los bé, no és que estiguen destinats a traure documentació, sinó a guardar-la i a conservar-la.

Per tant, nosaltres considerem que valdria la pena llevar d'eixe article 8 eixa referència, però sí que caldria ficar esta funció de l'òrgan directiu del sistema arxivístic valencià, una funció d'establir el perfil d'arxiver.
En este moment no n'hi ha ningú que l'establixca, no n'hi ha ningú que estiga dient-li als òrgans competents quina càrrega lectiva hi ha d'haver d'arxius.
Nosaltres considerem que seria molt adequat que precisament l'òrgan que s'encarrega d'arxius poguera tractar eixe tema.

Bé, nosaltres tenim esmenes també rellevants i importants en este bloc.
Vaig a fer referència a algunes.
Per exemple el que se referix que este òrgan directiu deuria estar dotat de personal i recursos suficients.
En este moment, el personal que n'hi ha dedicat a arxius en la Direcció General són dos persones, un cap de servei i un tècnic.
Nosaltres no considerem que amb dos persones puga funcionar de manera adequada un òrgan directiu del sistema arxivístic valencià, per això considerem que hauria de constar en esta llei precisament que ha de tindre els recursos personals i els recursos econòmics suficients.

Per una altra banda, nosaltres posem un nou article que són els requisits i efectes de pertànyer al sistema arxivístic valencià.
El que no es pot entendre és que puguen pertànyer al sistema arxivístic valencià diferents arxius públics i privats i no se diga quins requisits i quins avantatges té el pertànyer al sistema arxivístic valencià.
Per tant, nosaltres considerem que ahí caldria que aparegueren eixos requisits i eixos avantatges.

I, finalment, nosaltres considerem que tots els arxius del sistema arxivístic valencià deurien disposar d'un reglament que diguera quines característiques, quina estructura, quin règim de funcionament, quines vinculacions realment tenen eixos arxius.
Considerem que l'exigència legal de reglament donaria molta més seguretat als mateixos arxius, així com a la ciutadania que té d'utilitzar-los i que va a aprofitar la seua existència.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies.

Gràcies, senyor president.

Senyories, en este bloc, el meu company no ho ha dit, però, vaja, les esmenes 27, 49, 60, 63, 45 i 46 es consideren *transaccionades*.
Llavors, la 72 considero també.
.
.
, que me rectifico, si no ho creu convenient, però considero que també queda inclosa dins del que és l'esmena tècnica que han presentat i que han firmat els tres grups.

Llavors mos quedaria el que són les esmenes a què el senyor Cardona s'ha referit.
A vore, en el que és l'esmena 52 i 58, vostés volen eliminar, en l'apartat *e* de l'article 8, en la 52, la part referida a la determinació professional de la qualificació professional dels arxivers, i mos diuen que això aquí és un pegot.

Bé, en principi, no es pot fer, no es pot canviar, no s'hi pot entrar, perquè és competència de l'òrgan directiu competent i encara que vostés no volen sentir-ho, els torne a dir una altra cosa que els he dit abans i que pareix que els cau en un sac trencat, però, vaja, ha estat informat favorablement per l'àrea jurídica de la Conselleria i pel Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, i això és una cosa que és molt seriosa i és una cosa que hem de tindre sempre en compte.

Degut a este mateix tema mos fiquen una esmena, que és la 58, a on volen crear un nou apartat en eixe òrgan directiu, que té dins de les seues funcions, doncs, establir la qualificació professional dels arxivers, que és el que mos dien que abans sobrava, però això és una cosa que no podem fer, perquè el perfil professional dels arxivers no és una competència d'esta llei, sinó de la legislació sobre titulacions universitàries i la seua inclusió provocaria un greus problemes legals amb recursos a esta llei per part de l'estat, que és qui té la competència per a establir-ho.

Llavors, en estos moments, vosté ja ho ha dit, n'hi han dos titulacions universitàries que servixen per a treballar en arxius, que són la diplomatura en Biblioteconomia i Documentació, creada en 1978, i la llicenciatura en Documentació, creada en 1992.
En el cas de la Comunitat Valenciana, estes dos titulacions són recents, la diplomatura es va implantar en la Universitat de València en 1997 i la llicenciatura, en la Universitat Politècnica de València en el 1998.

En estos moments vosté sap que s'està treballant en un tema que està avui en dia, doncs, al carrer, que és la construcció d'un espai europeu d'educació superior, que va començar amb la Declaració de Bolònia de 1999, a on es tracta d'harmonitzar les titulacions universitàries europees.

En el cas d'Espanya, s'ha elaborat, entre altres, un informe per a les universitats espanyoles que impartixen estes dos titulacions a què mos hem referit.
La seua finalitat és realitzar una proposta de disseny de la futura titulació amb el grau d'Informació i Documentació, que serà el nom de la nova llicenciatura que reunirà les dos titulacions anteriors.

La futura titulació tindrà quatre anys comuns de grau de llicenciatura i posteriorment dos anys màsters en estudis de postgrau.
Pensem que és en el màster de postgrau on es podran fer els estudis específics dedicats a arxivística i resoldre el problema que vosté mos ha plantejat.

Llavors, jo crec que, com pot comprovar, açò és una cosa que no mos competix a nosaltres, és una cosa que, per una altra part, també s'està mirant, i és una cosa, doncs, que hem de deixar tal qual està.

Al que vosté es referia del tema de dotació de personal, crec que en l'article 23 està prou clar.
Ahí s'inclou el que és la dotació de personal, però és que a part d'això vosté mos diu que en una part se queda molt curt, en una altra se queda molt llarg, que fan falta arxivers, però és que en el que és tot el tema dels arxius no només n'hi han arxivers, n'hi han arxivers, n'hi han documentalistes, n'hi han informàtics, n'hi han advocats, i, doncs, això és una cosa que és molt difícil de fer.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Salvador.

Tiene la réplica, señor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Com que les esmenes números 45 i 46 estan ja *transaccionades*, me vull referir concretament a les esmenes 52 i 58.

A vore, jo sí que considere que és un pegot, tal com figura aquí, en el projecte de llei.
Jo crec que açò, inclús per a referir-se al personal, podria haver-ho ficat en un apartat diferent, hagueren pogut dedicar-li la lletra *n*, "determinació de la qualificació professional dels arxivers", no mesclar-los amb l'aprovació de programes i d'especificacions tècniques de la construcció.
Crec que és important, a vegades, tindre present que les persones no són programes ni construccions.

Però, per una altra banda, vull referir-me a la 58.
De cap manera es pretén establir el currículum de les carreres, de cap manera s'intenta agarrar competències que no siguen pròpies.
La redacció de l'esmena diu: "establir el perfil professional del personal arxiver".
Ahí vostés sí que poden determinar quin perfil professional ha de tindre.
I, a més, fica el següent: "realitzant les recomanacions a l'òrgan competent", és a dir, només l'òrgan directiu d'arxius del sistema arxivístic valencià faria recomanacions a l'òrgan que sí que tracta dels currículums de les carreres.

Jo crec que el privar l'òrgan directiu del sistema valencià de fer recomanacions sobre com han de ser les carreres, és llevar-li competències que podria tindre, i quan dic "podria tindre" ja li estic dient "seria desitjable que tinguera".
D'eixa manera, vostés renúncien a influir que les titulacions d'arxivística realment responguen al perfil professional que vostés necessiten.
Per això crec que la 58 és una esmena essencial i fonamental per a aquesta llei.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Sí, moltes gràcies.

Mire, respecte a l'esmena 52, per què diu vosté que es tindria de llevar de l'apartat *e* i ficar-ne un altre?
És una competència que és pròpia de l'òrgan competent, és una més de les competències, no sabem per què tenim de ficar un altre apartat, jo crec que està bé a on està.

I respecte al que és l'esmena 58, jo crec que el que sí realment seria seria que esta llei d'arxiu llavors sí que cauria en la definició que vosté mos diu que és un pegot, i per dos raons: perquè una part vulneraria les competències de l'estat i de l'autonomia universitària; i per l'altra part, perquè estes propostes no s'han de fer aquí, s'han de fer com en el cas que hem exposat abans, mitjançant, doncs, una sèrie d'actuacions de cara a les Corts, instant el Govern de la Generalitat que realitze les recomanacions que estimen pertinents al Govern central, però no en una llei d'arxius.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Salvador.

Vamos a proceder a la lectura de las transaccionales 7 y 8.

La 7, que corresponde a las enmiendas del bloque debatido, 60 a 63, y que incluye también a las enmiendas del cuarto bloque 62, 66, 67.
Proceda a la lectura, por favor, señora vicepresidenta.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, president.

Esmena de modificació, article 9, "El Consell Assessor d'Arxius", substituir el text per:

"1.
El Consell Assessor d'Arxius és un òrgan consultiu en matèria d'arxius adscrit a la conselleria competent en matèria de cultura.

2.
El Consell Assessor d'Arxius serà presidit pel titular de la conselleria competent en matèria de cultura i estarà integrat per 1 vicepresident, 1 secretari i 8 vocals, dels quals almenys 2 seran arxivers.

3.
El Consell Assessor d'Arxius té la missió de prestar la seua assistència i concurs al titular de la dita conselleria en quants assumptes i activitats en matèria d'arxius estime pertinent sotmetre al seu paréixer.
Particularment, serà consultat en els assumptes següents:

*a*) la planificació general que en matèria arxivística de la Comunitat Valenciana anualment elabore la conselleria competent en matèria de cultura;

*b*) les línies generals dels avantprojectes de llei que en matèria d'arxius remeta el Consell de la Generalitat a les Corts Valencianes per a la seua aprovació;

*c*) les directrius bàsiques del reglament i la resta de normativa de caràcter general que s'adopten en execució i desplegament de les lleis a què es referix el paràgraf anterior, i

*d*) qualsevol altre assumpte que en matèria d'arxius el conseller competent en matèria de cultura estime convenient sotmetre a la seua consideració".

Gràcies, president.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Procedemos a la votación de esa transaccional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 48 votos a favor y 27 votos en contra.

Ahora, procedemos a la lectura de la siguiente transaccional, que incluye las enmiendas números 45 y 46 del Grupo Parlamentario Entesa.
Proceda a la lectura, que viene firmada por los tres grupos, a efectos de tramitación por el Grupo Socialista.

 

**La senyora vicepresident primera:**

 

Gràcies, president.

Esmena d'addició.
Afegir un nou article amb el següent text: 

Article 7.
bis.
Requisits i efectes de la pertinença al Sistema Arxivístic Valencià.

1.
Els arxius públics del Sistema Arxivístic Valencià hauran de complir els requisits tècnics que s'establisquen per reglament, en especial els següents : 

a) aplicar el sistema de gestió de la documentació corresponent als fons que reunisca, d'acord amb les normes tècniques, bàsiques fixades per la Generalitat.

b) disposar del personal arxiver suficient aquells arxius que estiguen obligats, d'acord amb el que preveu la present llei.

c) disposar de les instal·lacions necessàries que permeten la conservació dels fons documentals.

d) els arxius que disposen del personal arxiver hauran de tindre un horari d'obertura al públic que haurà de ser d'un mínim de 10 hores setmanals.

2.
Els arxius públics integrats en el Sistema Arxivístic Valencià podran:

a) accedir en les condicions que s'establisquen als servicis que puga prestar la Generalitat per mitjà de l'òrgan directiu del Sistema Arxivístic Valencià.

b) accedir als programes anuals o plurianuals de suport tècnic i econòmic i a les mesures de foment que establisca la Generalitat.

3.
Únicament els arxius públics integrats en el Sistema Arxivístic Valencià podran rebre en dipòsit documents d'administracions o entitats públiques diferents de la titular de l'arxiu.

4.
En el cas dels arxius privats previstos en l'article 7.
4 h), i) i j), els requisits i efectes de la pertinença al Sistema Arxivístic Valencià s'establiran per mitjà de la firma d'un conveni.

Gràcies, president.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Procedemos a la votación de esta transaccional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 74 votos a favor.

Bien, a continuación, procedemos a la votación de las enmiendas que se han quedado sin trasaccionar, es decir, la 52, 58, 59 y 72.
¿Procedemos a la votación de las enmiendas?
¿Sí?
Por favor.

Señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Gràcies, senyor president.

Votar separadament l'esmena 52.

 

**El senyor president:**

 

De acuerdo.

Entonces, votamos, primero, la enmienda 52.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: sí, 6; no, 41; y, abstención, 27.

Ahora, procedemos a la votación de la 58, 59 y 72.
Comienza la votación.
Perdón, no tiene valor.

Señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

És que la 72 estaria retirada.
Com ha dit la senyora diputada, se m'ha oblidat dir-ho a mi, però la 72 està retirada.

 

**El senyor president:**

 

Muy bien.

Muchas gracias, señor Cardona.

Entonces, votamos las otras tres, que son la 58 y 59 solo.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 votos a favor y 41 voto en contra.

Vamos a votar el artículo 7.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 46 votos a favor y 28 en contra.

Podemos votar, también, el artículo 8.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor y 34 en contra.

Ahora, entramos en debate del siguiente bloque de enmiendas, que corresponden a las enmiendas 68, 75, 77, 79, 81, 82, 99, 110, 117, 118 y 124.

Señor Cardona, tiene el uso de la palabra.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Entre les transaccionades en este bloc està la que es refereix a la presència d'arxivers en el Consell Assessor d'Arxius de la Comunitat Valenciana, cosa que considerem molt important.
Entre les esmenes que queden vives en este bloc, volem referir-nos a la Junta Qualificadora de Documents Administratius.

Nosaltres hem considerat en cada moment que es creava un òrgan, però que no tenia arxivers explícitament citats en la llei, hem intentat que existiren.
I, en este cas concret, nosaltres considerem que la Junta Qualificadora de Documents Administratius hauria de tindre set vocals en lloc de cinc, i, a més, estipulem que, d'eixos set, dos haurien de ser arxivers, dos titulats en Història i dos titulats en Dret Administratiu.

De la mateixa manera, nosaltres considerem que quan la Junta Qualificadora a l'hora de resoldre alguna taula de qualificació té un any per a fer-ho, i resulta que després d'un any, si la Junta Qualificadora es queda callada, es considera que la seua resolució ha sigut denegada, la sol·licitud de la taula de classificació.
No entenem què fa una Junta Qualificadora en tot un any per a no tindre el suficient temps com per a parlar i per a dir si accepta o no accepta una taula de qualificació, una taula de valoració.

Per tant, nosaltres considerem que de cap manera el silenci hauria de ser denegatori, sinó al contrari, hauria de ser acceptador, tenint en compte que en eixa taula de valoració se li dirà a la Junta Qualificadora, se li dirà: "Estos documents han de conservar-se d'esta manera o han de conservar-se definitivament".
Què vol dir que es deneguen?
Que es podran destruir?
És a dir, les taules de valoració, quan es fa una sol·licitud, ja especifiquen de quina manera s'hauran de conservar.
Si es denega eixa taula de valoració, eixos documents es queden desemparats.
Per això, considerem que de cap manera hauria de ser denegatori el silenci.

En les comissions de valoració, que figurava un arxiver, nosaltres considerem que dos serien necessaris.
I entenem un poc també per què en un any la Junta Qualificadora no podia traure una resolució, i és perquè només estava previst que es reunira dos vegades a l'any.
Nosaltres considerem que quatre vegades és molt més adequat.
De la mateixa manera que considerem que n'hi ha molts aspectes de la Junta Qualificadora que no estan estipulats en aquesta llei i que caldria fer-los a través d'un reglament.
Per això, la nostra esmena 82 demana que reglamentàriament es resolguen, s'establisquen els aspectes de composició i funcionament que no estan establerts explícitament en la llei.

Però, hi ha una sèrie d'esmenes que fan referència a drets, a seguretat, a garantia de drets de les persones.
Per una part, nosaltres considerem que moltes voltes dins de les entitats públiques, dins de les persones jurídiques, no queda clar quin càrrec concret es fa càrrec de l'arxiu.
Sol ser el secretari?
Sí, sol ser el secretari, però ens estem trobant que a vegades en institucions públiques no hi ha manera de saber quina és la persona responsable d'un arxiu.
Per això, nosaltres establim que en el reglament funcional o document equivalent de cada entitat u òrgan titular d'arxius públics ha de quedar definit quina persona és l'encarregada del tema d'arxius.
No és només la responsabilitat sobre arxius, és quina persona, quin càrrec és el responsable.

Per una altra banda, nosaltres considerem important que en la contractació de la gestió externa dels arxius públics aparega una especificació: eixa contractació externa només tindrà caràcter excepcional en casos d'urgència.
Ens pareix fonamental que no siga possible que eixa gestió externa es faça d'una manera arbitrària, per això s'estableix que ha d'haver una resolució de l'òrgan directiu, d'acord.
Però, a més de la resolució, nosaltres volem que conste que només s'ha de fer de caràcter excepcional i en casos d'urgència, de manera que evitem que la Generalitat, que quasi tots els arxius acaben al final gestionats privadament.

Per una altra part, nosaltres també volem establir algun altre dret que afecta, sobretot, a xicotets propietaris.
Segons la redacció de la seua llei, de la llei que el Partit Popular ha presentat, que el Consell de la Generalitat.
.
.
, resulta que es declaren d'utilitat pública als fins d'expropiació dels edificis o terrenys on vagen a instal·lar-se arxius de titularitat pública.
Fixe's l'ambigüitat: "on vagen a instal·lar-se".
Qui decideix que es van a instal·lar?
Qui ho dirà?
Per què?
És a dir, només en què qualsevol institució diga: "Ahí vull instal·lar el meu arxiu", ja s'han de declarar d'utilitat pública els edificis i terrenys on diga que van a instal·lar-se?
Per això, nosaltres el que diem és que l'adopció oficial per part de la Presidència de la Generalitat de l'acord per la instal·lació d'un arxiu de titularitat pública, és a dir, l'adopció oficial d'un acord; si no hi ha un acord oficialment adoptat no hauria de ser possible eixa declaració d'utilitat pública, però amb la redacció que ací diu que només en què qualsevol institució pública decidisca instal·lar un arxiu en l'edifici del costat, automàticament passa a ser declarat d'utilitat pública per a expropiació.

Jo crec que això acabarà afectant als xicotets propietaris, perquè els grans propietaris saben com defensar-se, mentre que els xicotets, probablement, no tindran cap possibilitat de fer res.
Per tant, ens pareix una garantia de seguretat importantíssima la que comporta, la que està arreplegada en la nostra esmena 117.

De la mateixa manera, nosaltres volem que els arxius de gestió, que sí que és veritat que estan atesos pel personal administratiu i auxiliar, però nosaltres pensem que són arxius, per molt que siguen de gestió, i, per tant, el personal administratiu i auxiliar ha d'estar sota la direcció i supervisió de l'arxiver o l'arxivera corresponent.

I, finalment, un tema que també ens pareix molt important.
En el projecte de llei posa que "es donaran les ajudes de manera proporcional a les inversions que faça la persona afectada".
Per tant, si una institució, una entitat invertix molt en el seu arxiu, la Generalitat invertirà molt en el seu arxiu.
Si una entitat invertix poc en el seu arxiu, la Generalitat invertirà poc en el seu arxiu.
Semblaria raonable si no vérem que hi ha molts ajuntaments, i molts ajuntaments sobretot xicotets, que tenen un fons documental realment molt important i que no tenen recursos per a invertir en eixe arxiu.
Segons el que fica en la llei, segons el que està ahí apuntat, un arxiu d'eixes característiques mai tindrà més ajuda que la que ell puga proporcionar.
Un poble xicotet, Catí, Culla, per exemple, que podran invertir poquet en el seu arxiu, rebran poques ajudes.

Per tant, nosaltres el que suggeríem era afegir el següent: "Atenent especialment els ajuntaments que no tinguen mitjans suficients per mantenir i habilitar les instal·lacions necessàries per a l'adequada conservació dels seus fons documentals.
El criteri de prioritat en la inversió s'establirà d'acord amb el valor del fons".
Quan més important siga el fons, més inversió de la inversió de la Generalitat, i en proporció inversa al pressupost municipal.
És a dir, quan menys diners tinga l'ajuntament, més ajudes rebrà de la Generalitat.
Si no apareix açò, molts ajuntaments xicotets es van a quedar sense cap possibilitat d'accedir a l'ajuda i hi haurà fons documentals realment importants que estaran en perill de desaparéixer.

Per tant, considerem important que prenguen en consideració estes esmenes, que considerem que són molt importants per a la protecció del nostre patrimoni cultural.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A vore.
Volen, en l'esmena 75, modificar l'article 10, el punt 2, argumentant que el nombre de vocals de la junta qualificadora de documents administratius deuria passar de 5 a 7.
Açò s'ha analitzat convenientment i s'ha considerat que és prudent, prudent, la composició de la junta amb 5 vocals.
I li vaig a dir per què.
Perquè una junta amb 5 vocals té un funcionament àgil, i quan més vocals hi haja, cada vegada més complicat és l'assumpte.
I en este moment, la junta qualificadora és un òrgan molt important, perquè és el que ha de prendre unes decisions no importants sinó fonamentals per al que és la valoració dels documents.
Llavors, el seu treball és necessari que siga àgil.

A més a més, s'intenta evitar també problemes del que són gastos de dietes, de desplaçament, perquè després no mos diguen que som massa malbaratadors.
I a part d'això, la composició d'una junta, òbviament, s'haurà de desenrotllar després en el que és un reglament.

En l'esmena 77, volen modificar la paraula "denegada" per "acceptada", en el punt 3, de l'article 10, la qual cosa suposaria jo crec un resultat just el contrari del que vostés proposen.
Volem deixar ben clar que qualsevol llei, i sobretot en esta llei, el que té de diferència respecte a altres normes és que.
.
.
és molt important en esta llei que el silenci administratiu siga negatiu, no positiu, com és normalment, perquè aquí s'actua de forma correcta si es denega, perquè s'està parlant d'uns documents que han de ser valorats, d'uns documents als quals s'ha de presentar un informe preceptiu i vinculant sobre si se conserven eixos documents i s'ingressen en els arxius històrics, o bé per la seua eliminació per la inutilitat administrativa i cultural.

Llavors, pel que fora, la desaparició d'eixos documents, per una acceptació, es tinguera en compte, jo crec que seria molt perillós, perquè tindre clar què és el que s'ha de fer en eixe document és molt important per poder-lo conservar.
Llavors, per això li dic que a vegades el que vostés mos proposen tindria un efecte fins i tot el contrari del que aquí volem aconseguir, crec, vostés i nosaltres.

En l'esmena 79, volen modificar el punt 4, article 1, passar d'un arxiver a dos en les comissions de valoració documental.
Vostés no creuen que en les comissions, amb un arxiver, mos estem adequant al que és la realitat actual?
Tots els arxius que tenen arxivers, en tenen un, o hi ha vegadaes que no en tenen cap.
Estem arreplegant tot el que podem del que és el treball dels arxivers.
Llavors, jo crec que aquí mos adequaríem al que és la realitat actual, no ens aniríem una miqueta fora de la realitat.

En l'esmena 99, volen addicionar un punt, després del punt 1, de l'article 15, on volen deixar de manera explícita quin és el càrrec responsable de l'arxiu en cada entitat corresponent.
Ací jo crec que hem arribat a una cosa que és impensable.
Resulta que una llei ens hem d'immiscir en els competències de les organitzacions, de les institucions i de les entitats.
Això no ho podem fer.
No mos podem immiscir en el que no deguem.
Creem que els reglaments de cada institució i de cada entitat tenen una funció, i ahí és on s'han de regular.
Nosaltres no podem incloure una cosa que mos faria entrar en competències que no són nostres.

En el que és l'esmena 117, la modificació de l'article 22, en la qual sol·liciten l'adopció de l'acord per a la instal·lació d'un arxiu de titularitat pública comporte la declaració de titularitat, a fi d'expropiació dels edificis i terrenys afectats per la instal·lació de l'arxiu, jo crec que açò és una qüestió molt tècnica i molt jurídica, assessorada convenientment pels tècnics i pels juristes, que, no mos enganyem, són els qui ho saben.
Nosaltres no som juristes, ni vosté ni jo som juristes.
Açò és una proposta que restringix la declaració d'utilitat pública als arxius de titularitat de la Generalitat, quan en l'actual redacció, de forma més àmplia, s'està fent una al·lusió directa al que són totes les administracions públiques valencianes, siguen les que siguen.

I l'esmena 124, la modificació del punt 2, de l'article 25, canviar la col·laboració de la Generalitat en la millora de les infraestructures, el principi d'inversió proporcional de l'ajuda pel criteri projectat de la inversió segons el valor dels fons i en proporció inversa al pressupost municipal, crec que el tema de les ajudes i la col·laboració de la Generalitat amb els ajuts públics no sols necessiten un desplegament reglamentari, sinó que s'ha d'atendre a una legislació, a la legislació vigent en el tema d'ajudes, ja que estem parlant d'ajudes a tots els arxius públics, no sols dels ajuntaments, que és el que pareix que vosté només es referix.

Respecte a este bloc, pel que fa referència a l'esmena 81, que vosté ha fet menció, que la junta qualificadora de documents administratius haja de reunir-se quatre vegades en compte de dues, mos pareix bé.
Per tant, li l'acceptem.
Igual que la 82, on es fa una menció específica a un desenrotllament reglamentari.
I també l'esmena 110, que és la contractació de la gestió externa dels arxius públics, també li l'acceptem.
I la 118, on fiquen dins del punt 2, de l'article 23, "sota la direcció i la supervisió d'un arxiver o una arxivera".

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa, l'il·lustre diputat senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Dos qüestions.
Nosaltres considerem que set vocals són necessaris per a la junta qualificadora de documents administratius.
No és un caprici.
Nosaltres volíem que hi haguera professionals de l'arxivística, volíem que hi ha haguera professionals de la història i volíem que hi haguera professionals del dret administratiu.
I a més, vam pensar que si era una sola persona, és a dir, un sol arxiver, un sol d'història i un sol titular de dret administratiu, no deixaria de ser una opinió personal.
Nosaltres vam considerar que la presència de dos professionals de cada una d'estes rames aportava ja no una opinió personal, sinó una opinió compartida per dos professionals diferents del mateix tipus.
I a més, deixàvem una persona, perquè no totes tenen per què ser titulades en açò.
Per això ens eixien set persones.
És a dir, nosaltres considerem que açò dóna pluralitat i dóna professionalitat a les decisions d'esta junta.
Per això havíem establert.
.
.
ens pareixia que set era un nombre adequat i, a més, en eixe ordre de professionals.

Per una altra banda, senyora diputada, nosaltres no ens immiscim en res quan fem una llei.
Nosaltres, quan fem una llei, establim quines condicions han de complir determinades coses.
Igual com en aquesta llei nosaltres diem que els arxius han de tindre unes determinades condicions físiques.
I això no és immiscir-se en res, sinó que és regular legalment unes determinades condicions.
Nosaltres no ens immiscim amb ningú quan diem que en el reglament orgànic ha de figurar quin càrrec es fa càrrec d'arxius.
El que realment fem és dir-li a les organitzacions: "Moltes voltes no teniu en compte estos aspectes, teniu-lo en compte perquè esta llei ho exigix".
I per això considerem important i rellevant que es diga el que diu esta esmena.
No és en absolut intentar llevar competències a les institucions.
És dir-los que aixina compliran molt millor les seues finalitats.

Senyora diputada, ara està manant el Partit Popular.
Imagine's vosté que manara un altre partit i que s'agarrara a allò que diu l'article 22, quant a declaració d'utilitat pública.
Fixe's que ja no mane el Partit Popular, que és tan bo que mai utilitzaria una llei en les seues ambigüitats per a aprofitar-se'n.
Però imaginem que siga qualsevol altre partit, per exemple, el meu.
Què llig ahí?
Article 22.
I diu: "Ui!
, mira que bé".
Si jo dic: "ahí va un arxiu", ja es declara d'utilitat pública.
No me cal cap acord oficial, ni un acord formal, no ho diu en l'article 22.

Per tant, vosté no està legislant per al Partit Popular quan mane, està legislant per a mane qui mane en qualsevol moment.
I nosaltres considerem que este article 22, tal i com està redactat, és d'una inseguretat jurídica absoluta per a qualsevol persona a la qual alguna institució pública diga que ahí te pose un arxiu.
I eixa inseguretat seguirà present d'ací dos anys, d'ací quatre i d'ací vint, mentres no es canvie eixe article.

Per tant, clar que és important mirar a vore quina és la redacció concreta, a banda de la intenció que vostés tinguen.

I, finalment, el tema de la col·laboració de la Generalitat.
La manera en què ha quedat la redacció, inclús una redacció transaccionada, que nosaltres hem votat en contra, diu que el Consell de la Generalitat només ajudarà de manera proporcional a la inversió de la institució que té l'arxiu.
Si això és una inversió proporcional, els ajuntaments xicotets queden *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* fora de rebre ajudes adequades i suficients.

Per tant, nosaltres seguim insistint que esta llei d'arxius no va a protegir els arxius xicotets i, sobretot, els arxius de municipis molt xicotets que tenen un fons documental molt gran i molts pocs recursos econòmics per a atendre'ls.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula, la il·lustre diputada senyora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cardona, vosté mos diu que li sortien set vocals, i que li sortien set vocals perquè necessitaven dos arxivers, necessitaven.
.
.
Però en l'esmena mos demana que hi haja, com a mínim, dos arxivers.
En les comissions de valoració documental, no hi haurà només un arxiver, sinó que n'hi haurà dos, o els que siguen necessaris, segons els informes sol·licitats.
Però adequant-nos a la realitat actual, el normal és que siga gent professional dels arxius i que tinguen diferents opinions els qui estiguen formant les comissions de valoració.
I dins d'eixos professionals, vosté sap que hi ha arxivers, que hi ha juristes i que hi ha tot tipus de titulacions, en este cas, relacionades en el tema.

Sobre la declaració d'utilitat pública, no estem.
.
.
mai hem fet una llei de cara al Partit Popular.
Hem de fet una llei de cara a tots.
Però és que li ho torno a repetir i avant: no és una inseguretat jurídica, sinó que el que estem fent.
.
.
no restringir-nos només als ajuts de la Generalitat.
És que declaració de titularitat pública ho pot fer un ajuntament si necessita arxiu, per a una administració local.
Llavors, si férem el que vosté mos diu, mos restringiríem, i crec que no és el moment oportú per a restringir-nos.

I respecte a les inversions i les ajudes, els criteris que vosté mos proposa són molt acceptables.
Jo li'ls accepto perfectament.
Són molt acceptables, però jo crec que en uns moments i en uns determinats casos, com els que vosté mos detalla.
Però en altres moments hi haurà unes prioritats diferents.
I, per tant, és convenient jo crec que deixar obert a posterior normes reglamentàries, on es puguen regular totes les situacions que mos puguen ocórrer.

Com li he dit, el criteri del fons és important.
El fet que siga un ajuntament xicotet amb pocs recursos, també és molt valorable.
Però també hi ha altres temes, com que un ajuntament estiga fent unes inversions en un dipòsit d'arxiu, que hi haja perill en la conservació dels documents per qualsevol cosa.
.
.
I que això jo crec que s'ha valorar i s'ha de valorar molt.
Tot això ho hauran de recollir les respectives convocatòries d'ajudes, d'acord amb les prioritats que establisca cada conselleria en el seu cas.

Però és que, a més a més, li diré una altra cosa.
L'experiència ens diu que el problema no està tant en les inversions, que és un tema molt important, sinó que està en l'organització i el manteniment dels arxius, i per això moltes vegades cal promoure una cosa que vostés també consideren que és una mica estrany, que és el que són les mancomunitats.
Moltes gràcies.

**El senyor president:**

Bien, muchas gracias, señora Salvador.

¿Hay alguna indicación respecto a separaciones de votación de enmiendas?
¿O todas las podemos votar en conjunto?

Bien, pues vamos a votar las enmiendas.
.
.

Senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

*(Inoïble)* .
.
.
pues miren, les pido.
.
.

**El senyor president:**

Y nada más lejos de este presidente que negarle a usted la oportunidad que tiene.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Pues muchísimas gracias, tanta amabilidad me confunde, pero.
.
.
*(remors)*.
Pero, mire, pediría que se votase separadamente, en un único bloque la 81, 82, 110 y 118.

**El senyor president:**

 

Vamos a votar las enmiendas 81, 82, 110 y 118.
Procedemos a comenzar la votación.
Resultado de la votación.
74 votos a favor, ninguno en contra.

Y ahora votamos todas las demás.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
Sí, 34; no, 41.

Procedemos a continuación a votar el artículo número 9.
Comienza la votación.
47 votos a favor, 28 votos en contra.

Ahora procedemos a votar el artículo número 10.
Comienza la votación.
40 votos a favor, 28 votos en contra y 6 abstenciones.

Votamos el punto número 11.
Artículo, perdón.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
47 votos a favor, 28 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo número 12.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48.
Votos en contra, 27.

Ahora el artículo número 13.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 28 votos en contra.

Artículo 14.
Votamos ahora.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 28 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo 15.
Comienza la votación.
40 votos a favor, 28 votos en contra y 6 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 16.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 27 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo 17.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 28 votos en contra.

Ahora votamos el artículo 18.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 28 votos en contra.

Votamos ahora el artículo 19.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 25 votos en contra.

Artículo número 20.
Comenzamos la votación.
47 votos a favor, 27 votos en contra.

Ahora votamos el artículo 21.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
47 votos a favor, 1 en contra, 28 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 22.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 40 votos a favor, 6 en contra y 29 abstenciones.

Artículo número 23.
Comienza la votación.
47 votos a favor, 29 votos en contra.

Artículo 24.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, 28 en contra, ninguna abstención.

Y ahora votamos el artículo 25.
Comienza la votación.
Resultado: 42 votos a favor, 7 en contra y 28 abstenciones.

A continuación, entramos en debate el bloque quinto de enmiendas: 128, 129, 133, 134, 135, 141, 146, 148 y 150, que presenta el Grupo Entesa.

Tiene la palabra el señor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

Bé, en este bloc d'arxius.
.
.
.
en este bloc d'esmenes de la Llei d'arxius, nosaltres trobem, en principi, una qüestió.
Ens dóna la sensació que hi ha una confusió entre arxius de la Generalitat, arxius de l'administració de la Generalitat, etcétera, etcétera.

Si llegim bé, bé els articles, a la millor, més que una confusió el que hi ha és un *totum revolutum*.
És a dir, que en un moment determinat parla d'arxius de l'administració, en un altre moment determinat parla d'arxius en general, referint-se a tots els arxius de la Generalitat.
En un altre moment parla d'arxius de les conselleries, només.
I això, eixe salt de parlar una vegada d'administració, una altra vegada la Generalitat sencera, una altra vegada arxius de les conselleries, provoca certes confusions.
Per exemple, n'hi ha una qüestió curiosa.
Segons esta redacció els arxius centrals només poden ser de les conselleries, una altra institució no pot tindre un arxiu central.
Els arxius dels serveis perifèrics no queda clar exactament si són de gestió, si són centrals, etcètera, etcètera.

A vore, n'hi ha unes certes confusions.
El que en este conjunt d'esmenes el que voldríem simplement és que tots els articles foren aplicables a tot tipus d'arxius de la Generalitat.
És a dir, que pogueren tindre arxius centrals no només les conselleries, sinó per exemple, el Síndic de Greuges, si en un moment determinat posa una delegació en un altre poble.
Podria tindre un arxiu central simplement un institut tecnològic, si per exemple té diverses seus en diversos llocs, però aquí curiosament els arxius centrals només en les conselleries.

Nosaltres, per tant, en este conjunt d'esmenes en principi el que volem és clarificar i deixar clar a qui pertany cada tipus d'arxiu.
Que tots són de la Generalitat i que tots poden ser centrals, intermedis, perifèrics, etcètera, etcètera.
És per exemple igual com quan en l'esmena 100 veiem que els arxius que tenen els centres públics, els centres públics docents i els centre sanitaris, diu que tenen els seus propis arxius.
Però eixos arxius pertanyen a algú, no són dels centre docent, són de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport.
Els arxius que tenen els centres sanitaris val que estan en els centres sanitaris, són dels centres sanitaris, però tenen una dependència.
Són arxius de l'administració de la Generalitat, del Consell de la Generalitat.

Per això nosaltres considerem que clarificaria molt la situació, que clar que els centres docents poden tindre arxius propis i els centres sanitaris també, però que han de considerar-se com que formen part dels arxius del Consell de la Generalitat.

No crec que siga.
.
.
vaig a retirar l'esmena 133, una vegada no establerts determinats subsistemes en l'article 7 no val la pena definir estos dos subsistemes, per tant, retire la 133.
Però sí que considere que l'article 28 hauria de denominar-se arxius centrals, i no simplement arxius centrals de les conselleries.
Què suggerisc?
Canviar el principi d'eixe article pel següent: "Totes les entitats públiques i persones jurídiques a les quals es referix l'article 12, i ben especialment les conselleries.
.
.
" Continuaria: "poden tindre arxius centrals".
Es una manera d'establir que els arxius centrals poden ser d'algú més que no només de les conselleries.

Considerem que la creació dels altres arxius hauria de fer-se per part de la Presidència de la Generalitat.
I que, els serveis perifèrics, segons la redacció de la llei, del projecte de llei, tenen els seus propis arxius.
Els serveis perifèrics no poden tindre els seus propis arxius.
Tenen les seues pròpies dependències d'arxiu.
L'arxiu del servei perifèric d'Educació no és propi del servei perifèric, sinó que és de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport.
I per tant, nosaltres, insistim, creguem que canviar "propis arxius" per "les seues pròpies dependències d'arxiu", clarifica molt més de qui és cada un dels arxius que n'hi ha en una institució.

Finalment, i és un poc en el tema d'on van els documents quan acaben la seua vida d'utilització en una entitat administrativa.
Vostés consideren que deuen d'anar a uns determinats arxius però no definixen quins.
Diuen que això ja ho decidirà en cada moment l'òrgan directiu del sistema arxivístic valencià.

Nosaltres considerem que això no és suficient.
Nosaltres considerem que això hauria, el que són els documents que són de dependència autonòmica haurien d'anar a arxius històrics de dependència autonòmica, i els que són de serveis perifèrics estatals haurien d'anar, o bé a arxius històrics de titularitat estatal de dependència de la Generalitat o bé a la institució central del servei perifèric.

És a dir, no tota la documentació d'un servei perifèric ha de per què quedar-se en el lloc on s'ha produït.
N'hi ha documentació que és útil per al servei central.
Si eixe servei central, per exemple, del Ministeri d'Agricultura, pot tindre dos coses eixa documentació; una, se queda en l'arxiu històric de la zona, per exemple, en l'Arxiu Històric de Castelló, o dos, el mateix Ministeri d'Agricultura se fa càrrec d'eixa documentació.
El no deixar.
.
.
primer, penseu que la nostra esmena clarifica: tot el que és dependència autonòmica va a arxius autonòmics, el que és de dependència estatal pot anar a arxius històrics estatals que estan en esta terra o a arxius centrals de la pròpia dependència.

Bé.
No són esmenes.
.
.
són esmenes que tenen la seua utilitat per a clarificar la dependència de cadascun dels arxius de les institucions, i per tant per a donar més seguretat jurídica i més estructura al propi sistema arxivístic valencià.

Gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A vore, anem per les esmenes.
L'esmena 128 volen fer una modificació al punt 1 de l'article 26, i canviar "els arxius de l'administració de la Generalitat" pels "arxius de la Generalitat".
El títol de l'arxiu diu "els arxius de la Generalitat", és a dir, tots els arxius.
És un article que està parlant de les classes d'arxius, i els detalla després d'una forma seguida en els punts 1, 2, 3 i 4.

En la Generalitat, a vore si aclarisc una mica, trobem diverses classes d'arxius.
Per una banda estan els arxius de l'administració de la Generalitat, és a dir, de les conselleries.
Per una altra els arxius sanitaris i arxius de centres docents de titularitat de la Generalitat; arxius d'entitats de dret públic amb personalitat jurídica pròpia vinculada o depenent de la Generalitat, així com de persones jurídiques en el capital del qual té dotació majoritàriament la Generalitat.
I també en els arxius restants de les institucions que integren tota la Generalitat.
És a dir, les Corts, la Sindicatura de Comptes, etcètera.

Si acceptàrem la seua proposta entraríem en una contradicció, parlaríem tot el temps del mateix, tornaríem a parlar dels arxius de la Generalitat en el punt 1, i no de tots els arxius de l'administració de la Generalitat, que és una de les classes d'arxius.
Ja sé que és una cosa una mica embolicat i que nosaltres no som juristes, però realment és aixina com està.

Vosté diu que retira l'esmena 133 una mica pel que fa referència als subsistemes, i jo crec ­i si m'equivoco me corregirà­ que en la mateix argumentació estaria també l'esmena 129.
Mire-ho.

Respecte a l'esmena 134 i la 135, la modificació de la denominació de l'article 28, "arxius centrals de les conselleries", per "arxius centrals", i modificació de part de l'apartat 1 en el qual es referix a totes les entitats públiques i persones jurídiques de l'article 12, crec que si acceptàrem esta esmena estaríem fent una cosa que no devem fer.
En esta esmena estem parlant dels arxius centrals de les conselleries i no de tots els arxius a què es referix l'article 12.
No canviem de tema, la secció tres parla dels arxius de la Generalitat, descriu les classes d'arxius, i els articles que van a continuació desenrotllen les classes d'arxius existents.

En l'esmena 148 volen modificar el punt 3 de l'article 31, en este article estem parlant dels arxius perifèrics.
Vostés volen, per exemple, que la documentació ­i vosté ho acaba de dir­ que es referix a Castelló o a Alacant, que són arxius perifèrics, es quede o es puga quedar en el seu temps dins d'un arxiu històric, i això jo crec que només mos comportaria que mos acusaren de ser centralistes.

A ningú mos agrada que se mos emporten el que és nostre.
Per molt que una part se puga quedar, com diu vosté, dins del que és l'arxiu, per exemple el de Castelló o el d'Alacant, i un altre se'n puga anar.
Jo crec que a part del que es referix a l'administració perifèrica de l'estat té les seues pròpies normes d'arxius i no li afecta la llei d'arxius de la Comunitat Valenciana, és que és una llei.
.
.
el ministeri té competència en el que és propi del propi ministeri.
Nosaltres ahí no podem fer res.

En el que és respecte a l'esmena 150, volen addicionar un punt a l'article 31.
I jo ara vaig a fer una cosa que no sé si li agradarà a vosté.
Li llegeixo l'article en concret que fa referència al vosté mos diu, perquè després diu, no, és que la diputada diu que està en la llei i no està.
Mire, sí.
En l'article 13 de la llei diu "en el cas que la documentació procedent d'una mateixa entitat pública o persona jurídica de les mencionades en l'article 12 es trobara dispersa, la conselleria competent en matèria cultural dictarà les mesures oportunes per a concentrar-la en un mateix arxiu".

Les sèries documentals deuen mantindre's juntes i completes en un mateix arxiu, això està clar, però és que a més és una cosa tan important que la llei li dedica tot un article.
Mai, però mai, es dispersen sèries documentals.
Tinga-ho per segur que sempre estaran unides i en un mateix arxiu.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica, té la paraula en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Simplement dos cosetes.
La 129 no està en les mateixes circumstàncies que la 133, perquè si l'article 7 admet la possible existència de subsistemes, en la 129 l'única cosa que volíem deixar clar és que els arxius sanitaris i docents no són del centre, no se'ls queda indefinidament el centre, sinó que depenen d'alguna administració.
I l'administració és l'administració de la Generalitat.
Per tant, en admetre l'existència de subsistemes, nosaltres considerem que encara que fóra modificant l'esmena que nosaltres presentem, hauria de quedar clar que els arxius dels centres docents i dels centres sanitaris són de l'administració.

Finalment està el tema, voldria referir-me només a l'esmena 150.
les sèries documentals deuen romandre unides, segons l'article 13, quan fica concentració de documents d'una mateixa entitat pública o persona jurídica.
Però no ho diu, no diu que tots els expedients hagen d'estar junts simplement perquè.
.
.
com una condició de tots els expedients.
Ho diu simplement quan són d'una mateixa entitat pública o d'una persona jurídica.

Nosaltres considerem que el que estem valorant en l'esmena que nosaltres presentem és bastant més important.
És a dir, el que nosaltres estem valorant és que no se poden separar entre els serveis perifèrics i els serveis centrals d'una mateixa conselleria, per exemple.
I això l'article 13 no ho cobrix.
Per tant, nosaltres considerem que l'esmena 150 sí que és un bon procés de garantia jurídica.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies.

Bo, en l'article 129, ai, perdó en l'esmena 129, vosté mos diu que no.
.
.
s'està referint al que són els arxius dels centres, i jo crec que sí que està clar en l'esmena, però bo, li agraeixo la seua rectificació.
I el que respecta a l'esmena 150 que vosté ha fet especial menció, que mos diu que no està clar al llarg.
.
.
en l'article 13 de la llei, perdó; bo, si diu que la conselleria en matèria cultural dictarà les mesures oportunes per a centrar-ho en un mateix arxiu, jo crec que ahí està suficientment clar què deu tindre, deu seguir tota la sèrie documental junta i en un mateix arxiu *(se sent la veu de la diputada Nácher Pérez*: a més deu seguir les línies internacionals d'arxivística*)* I a més no només això, sinó que deu seguir les línies internacionals d'arxivística.

Res més.
Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Salvador.

Señor Maluenda, ¿qué ocurre?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president.
Només que li demane que l'esmena 146 se vote a banda.

 

**El senyor president:**

 

Entiendo que he oído que la 133 se ha retirado.
Vamos a votar la 146 y luego votaremos el resto.
Comienza la votación de la 146.
*(Remors)* Resultado de la votación: 74 votos a favor, ninguno en contra.

Bien, a continuación votamos.
.
.
la 128, 129, 134, 135, 141, 148 y 150.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 votos a favor, 41 en contra.

Ahora vamos a votar los artículos siguientes: artículo número 26.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 27 votos en contra y 6 abstenciones.

A continuación votamos el artículo 27.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor, ninguno en contra y 28 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 28.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 32 votos en contra.

A continuación votamos el artículo 29.
Comienza la votación.
48 votos a favor, 27 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo 30.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 25 en contra, 6 abstenciones.

Ahora votamos *(remors)* el artículo ­tengan calma que ya queda menos- el artículo 31.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 33 en contra.

Ahora votamos el artículo 32.
Comienza la votación.
48 votos a favor, ninguno en contra, 27 abstenciones

Y ahora el artículo 33.
Comienza la votación.
¿Sí, señor Maluenda?
*(Pausa)* 48 votos a favor, 27 en contra.
Y en este momento del debate de la ley de archivos se suspende la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 42 minuts)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Anem a passar al bloc sisé d'esmenes presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa i que comprén les esmenes 153, 157, 158, 241, 160, 161, 164, 167, 169 i 173.

Té la paraula, per a la seua defensa, l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Les primeres esmenes es refereixen sobre tot a aspectes de les entitats locals, dels arxius de les entitats locals.
I, en principi, em referiré al que diu que s'han d'ajustar a les normes fixades per la Generalitat l'organització dels arxius de les entitats locals.
Anem a vore, no s'han d'ajustar a les normes fixades per la Generalitat, s'han d'ajustar al que disposa aquesta llei, en principi, després també a la normativa que desenvolupe la llei i, finalment, als criteris que fixa la Generalitat.
És a dir, és com si esta llei no existira.
I, per tant, com esta llei sí que existeix al primer que han d'ajustar-se és al que estes normes demanen.

En el següent cas ens estem trobant en què aquí diu que les entitats locals tenen les funcions següents.
Anem a vore, aquí no estem parlant de totes les funcions de les entitats locals sinó només les funcions que tenen en matèria d'arxius i documents.
Per tant, nosaltres l'únic que demanem és que s'afegisca eixe tema.
És a dir, que en matèria d'arxius i documents les entitats locals tenen les funcions següents.
Pensem que són dos esmenes que clarifiquen bastant esta llei.

Alguns altres aspectes.
Segons el projecte de llei es considera que els pobles de més de 10.
000 habitants han de tindre obligatòriament serveis d'arxius.
Nosaltres reduïm eixe límit.
I considerem que els pobles de més de 5.
000 habitants ja haurien de tindre servei d'arxiu.
En realitat, nosaltres considerem que servei d'arxiu haurien de tindre tots els pobles, però també sabem que a vegades això no és possible.
5.
000 habitants ens pareix un poc límit que a més respon a algunes recomanacions internacionals en este aspecte.

Però, anem a vore, en el que cas que un ajuntament, en el cas que una entitat local no tinga l'obligació de tindre servei d'arxius, nosaltres en una esmena diem que han de tenir garantides les obligacions de l'article 43.
1.
Què diu l'article 43.
1?
L'article 43.
1 diu que els titulars dels documents públics hauran de disposar d'un únic sistema de gestió documental que comprenga la producció, la tramitació, el control i la conservació.
És a dir, el que estem dient és que, encara que no hagen de tindre sistema d'arxiu propi, sí que han de tindre un únic sistema de gestió documental.
Si en cap lloc posem que s'ha de garantir el que hi ha en el 43.
1, alguns ajuntaments que no han de tindre servei d'arxiu tampoc compliran este aspecte.
I si no el compleixen la documentació no estarà ben custodiada i no serà conservable.

El tema dels serveis que es mancomunen.
Anem a vore.
Els pobles, els ajuntaments que no tenen obligació de tindre servei d'arxius poden mancomunar-lo.
Els que tenen obligació de tindre servei d'arxius no poden mancomunar-lo.
Això és el que es desprén de l'article 36.
2 i de l'article 35.
Per tant, aquí els únics que poden mancomunar són els que no tenen obligació de tindre un sistema d'arxiu propi.
I això és al que es refereix una esmena nostra, és la 161, que només es poden mancomunar els ajuntaments que no tenen obligació de tindre un servei d'arxiu propi.
I, al mateix temps, nosaltres demanem que eixes mancomunitats tinguen personal arxiver i tinguen les instal·lacions adequades per a portar endavant la seua faena.

Dos últimes esmenes, tres últimes esmenes.
La 169, 173, que per a entrar en el sistema arxivístic valencià no s'ha de fer només a instància de l'arxiu que vulga entrar en el sistema arxivístic sinó que també es pot fer a instància de l'òrgan directiu del sistema.
És a dir, que no només depén de què vulga un arxiu entrar en el sistema sinó que la pròpia conselleria puga començar els tràmits perquè un arxiu al final acabe dins el sistema.
I, al final, que els arxius que estiguen dins el sistema arxivístic valencià o hagen rebut ajudes tinguen també personal arxiver al seu servei per a garantir la conservació de la seua documentació.

Vaig a referir-me a una última esmena, que és la 167, que es refereix als arxius eclesiàstics.
És evident la importància dels arxius de l'església catòlica, així s'ha assenyalat en algun article, en l'article cinc del principi de la llei.
Però nosaltres ací, en este moment, quan estem parlant d'arxius privats, ens pareix que els arxius eclesiàstics requeririen un article propi.
En este article propi, nosaltres el que posem són algunes obligacions, algunes condicions perquè la documentació, perquè el patrimoni documental de l'església estiga ben conservat.
Per tant, nosaltres el que diem és que els arxius diocesans i capitulars formen part del sistema arxivístic valencià, això ja ho diu l'article set i així s'ha acceptat.
Però també fiquem que la comissió mixta Generalitat Valenciana-Església Catòlica té algunes funcions.
Per una part, normes per a promoure la difusió de patrimoni documental de titularitat a l'església.
I també que esta comissió mixta analitzarà l'estat de conservació del patrimoni documental valencià de titularitat eclesiàstica.
Per què?
Per garantir les seus mesures de conservació més adequades.
En cas de greu perill de destrucció, nosaltres considerem que la presència de la Generalitat pot establir actuacions d'ofici per a evitar la pèrdua patrimonial.
Considerem que és una bona mesura de protecció del patrimoni eclesiàstic que sense aquest article, sense aquest afegit, realment queda com un patrimoni un poc rellevant, però al que no se li plantegen ni mesures especials de protecció, ni tampoc algunes condicions adequades a la importància del patrimoni cultural que conserven.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputada senyora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cardona, les dos primeres esmenes que ens referix en aquest bloc, la 153 i la 157 li les anem a acceptar.
L'esmena 158 volen modificar una part de l'article 35, precisament la que parla de l'obligació de tindre arxiu els municipis que tinguen, nosaltres en la llei tenim ficat 10.
000 i ens passen a 5.
000.
És una addició que marca una obligació molt difícil de complir.
El mateix també ho refereixen en l'esmena 241 a l'exposició de motius.
Baixar el número d'habitants a 5.
000 és excessiu, jo crec que no és adequat i a més no s'adequa a la realitat de les administracions locals i vosté ho ha dit molt bé quan ha dit que és un problema molt greu el poder els ajuntaments xicotets tindre un arxiu.

Les esmenes 161 i 164, són esmenes d'addició a l'article 36, creem que són esmenes que són innecessàries, perquè ja està ficat textualment en el punt dos de l'article el que vosté ens demana específicament i no creem oportú reiterar una cosa que ja està.
I la segona part suposaria una intromissió que és.
.
.
purament reglamentari que també pertany a l'autonomia d'una mancomunitat.
Vosté ha de pensar que les mancomunitats no són obligatòries, les mancomunitats són una institució supramunicipal voluntària i no ens podem immiscir en el que és la seua autonomia pròpia.

Respecte a l'esmena 167, vosté sap ­i ho ha dit també- que han presentat una transacció, una transacció en el bis de l'esmena 7 que inclou els arxius eclesiàstic dins l'article 7, perquè són arxius que nosaltres considerem que són molt importants.
Vosté ha considerat el mateix i ha considerat convenient acceptar-lo.
I també creem que el que vostés ens diuen aquí de què són l'única font documental existent durant llargs períodes de temps és realment el que són.
Per això, crec que el que estem fent, incloent eixes arxius dins del sistema arxivístic valencià, és protegir-los, respectar-los, que és el que realment es mereixen.

En les esmenes 169 i 173, a l'article 39, de la inclusió en el sistema arxivístic valencià dels arxius privats, ahí no podem estar d'acord amb vostés.
No podem estar d'acord amb vostés, perquè els tràmits per a la inclusió d'un arxiu privat dins el sistema arxivístic valencià seran sempre a petició de l'interessat.
No poden forçar a ningú a fer alguna cosa que no vulga fer.
Això seria una mena de totalitarisme, una cosa que crec que és impensable.
Si el titular d'un arxiu no té voluntat d'incloure'l en el sistema arxivístic valencià no es pot fer per a obligar-lo.
Tinga per segur que si un titular considera que el seu arxiu és mereixedor d'un tractament ell es ficarà en contacta en qui s'haja de ficar en contacte perquè s'incloga, però el que no podem fer és de cop i volta anar i obligar-lo a fer-lo.
De la mateixa manera i en la mateixa consideració tampoc es pot obligar a tindre personal arxiver.
Jo crec que la decissió és excessiva, ja que la major part dels arxius privats no tenen ni mitjans suficients, ni personal propi per a tindre un arxiver.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica, per favor, senyor Cardona, si és tan amable d'eixir, és que no funcionen de moment els ordinadors.
Li ho agrairé.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Només una qüestió concreta que ha de vore amb l'esmena 161 i 164.
Nosaltres insistim en què caldria posar que els qui no tenen l'obligació de tindre un servei d'arxiu propi són els qui poden mancomunar.
Vosté em diu: "no, no, és que açò ja està inclòs".
Anem a vore.
Article 36: els municipis de la Comunitat Valenciana podran mancomunar els serveis d'arxius.
No diu quins?
No diu els que tenen obligació i els que no tenen obligació, diu els municipis de la Comunitat Valenciana.
Jo he d'interpretar que són tots.
Vosté em diu: "no, perquè ja ho diu en el punt 36.
2".
El punt 36.
2 diu el següent: l'objectiu principal dels serveis mancomunats d'arxius serà garantir l'assistència continuada als arxius d'aquelles entitats locals que no estiguen obligades a tindre el servei d'arxius.
Però no diu que l'objectiu secundari no poguera ser mancomunar serveis d'arxius d'ajuntaments que sí que tenen l'obligació de tindre'ls.

No hi ha en tota la llei ninguna indicació de què els ajuntaments que tenen l'obligació de tindre els serveis d'arxius no puguen mancomunar-se.
Quan jo considere que vostés el que han volgut dir, perquè així està suggerit per l'article 35 i està suggerit per l'article 36.
2.
Però el que jo estic dient ací és que la suggerència i la legalitat no és el mateix.
En este cas concret, vostés es poden trobar en què ajuntaments que tenen l'obligació de tindre el servei d'arxius es mancomunen i no estaran transgredint la llei.
Per tant, és per això pel que nosaltres diem que l'esmena 161 simplement clarifica.
Diu quins ajuntaments poden mancomunar i, a més, crec que respon al que vostés volen, respon a l'esperit i respon a la intenció.
No entenc com la seua intenció és que només es mancomunen estos i no ficar-lo.

Per tant, mire, només m'he centrat en la defensa de la 161, però és que considere que tècnicament és el que toca.
I pense que el que apareguera ahí simplement seria molt clarificador sense que supose cap cost polític, crec jo.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora diputat.

Té la paraula la Il·lustre Diputada Senyora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

Gràcies, senyora presidenta.

Jo crec que està prou clar.
Vosté no ho veu clar, però jo crec que està prou clar.
El punt 2 diu: l'objectiu principal dels serveis mancomunats d'arxius serà garantir l'existència continuada dels arxius d'aquelles entitats locals que no estiguen obligades a tindre servei d'arxius.
Però és que és el mateix que estiguen ajuntaments menuts, com ajuntaments grans, que tinguen obligació.
.
.
Que no.
Es pot mancomunar qui vulga.
La mancomunitat de municipis és una cosa voluntària.
Nosaltres ahí no ens podem ficar en qui té obligació o qui no de mancomunar-se.
És una cosa totalment voluntària.
I vosté diu que no, però jo, sincerament, crec, senyor Cardona, que aquí a la llei ho especifica molt clar.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyories.

Bé.
Pose a la seua consideració que degut a una fallada en la xarxa ara no podríem procedir a la votació.
Per tant, si els pareix correcte, passem a defendre el bloc següent i quan acabaran els blocs, aleshores pararíem cinc minuts el plenari perquè arreglaren el sistema informàtic i pogueren votar tots els blocs seguits.

Per tant, si no hi ha inconvenient, té la paraula per a defendre el bloc següent, que seria el bloc que comprén les esmenes 177, 181, 182, 183, 184, 185, 186, 187, 188, 189, 192, 193, 195, 196, 200 i 240.

Té la paraula, per a la seua defensa, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, el senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, en primer lloc, he de retirar la 193 i 195.
Són dos esmenes que ja estan incloses en l'esmena tècnica que han presentat este matí.
I retire també l'esmena 240.

Les que queden.
En primer lloc, en primer lloc, l'aspecte dels documents públics que han de tenir garantida, diu este article, diu "tots els documents públics han de tindre garantides la confidencialitat".
Nosaltres no estem d'acord amb això.
Són característiques i han de ser característiques de tots els documents públics, de tots, l'autenticitat, sí, la integritat dels continguts, també, i la conservació.
Però la confidencialitat no.
La confidencialitat només l'han de tindre garantida durant un temps, i no tots els documents públics, sinó només uns pocs.
Per tant, dir que tots els documents públics han de tindre garantida la confidencialitat és simplement posar-los una característica que no han de tindre.
Els documents públics són públics.

Quan els documents públics passen a un arxiu històric són de l'abast de tota la gent.
Per tant, de cap manera han de tindre garantida la confidencialitat.
No és una característica que es puga exigir a tots els documents públics, que és el que posa l'article 43, i que, per tant, evidentment, no és cert.

Nosaltres tenim tota una sèrie d'esmenes a l'article 45.
L'article 45 es titula de la següent manera: calendari de conservació.
I quan anem al contingut de l'article 45 no ens trobem cap calendari de conservació.
És a dir, simplement el que consta en eixe article 45 és que en les taules de valoració documental es fixaran els terminis de conservació i després es comenta com s'eliminaran els documents.
En cap moment posa un calendari real de conservació.

Nosaltres, en les nostres esmenes, clar que hem posat un calendari.
La nostra esmena 188 explícitament determina quant de temps han de romandre els diversos documents en cadascun dels tipus d'arxiu.
Nosaltres diem que en els arxius de gestió el màxim serà de cinc anys, en els arxius centrals el màxim serà de quinze anys i en els arxius intermedis el màxim serà de trenta anys.

I a tot açò, la Junta Qualificadora de Documents Administratius pot fixar uns altres.
.
.
uns altres terminis.
Però almenys cal fixar uns terminis generals per a tot tipus de documents, independentment que la junta qualificadora diga si sí o si no entren dins d'eixos terminis.

Clar, que l'article es diga calendari de conservació i que no aparega en cap lloc cap calendari de conservació, ens pareix realment notable.

De la mateixa manera, nosaltres veiem que hi ha un aspecte molt concret del calendari de conservació, que és la transferència.
La transferència és quan es passa una documentació d'un arxiu a un altre, que no només transmet la documentació, sinó que també es transmet la responsabilitat de conservar-lo, la responsabilitat de custodiar-lo.
Per tant, la transferència és un acte administratiu important, és.
.
.
és l'entrega ordenada i racional, per escrit, dels documents d'un arxiu a l'altre, així com el traspàs de responsabilitats relatives a la seua custòdia i conservació.
Per això nosaltres presentem l'esmena 186, que el que fa exactament és definir què és la transferència d'arxius d'un.
.
.
la transferència de documentació d'un arxiu a un altre.

Per acabar, teníem tres esmenes.
Una esmena és sobre la responsabilitat dels titulars de documents privats.
A nosaltres ens sorprén que quan es parla de documents privats no hi haja cap responsabilitat de ningú, no es fixe de cap manera quines seran les obligacions dels titulars de documents privats.
Nosaltres suggerim unes quantes: tenir-los ordenats i inventariats; conservar-los íntegrament; permetre-hi l'accés a les persones que acrediten documentalment la condició d'investigadors.
Són aspectes que ens pareixen importants, perquè sinó la gent no té cap responsabilitat respecte als documents privats.
I a nosaltres ens sembla que en una llei hauria d'aparéixer això.
I ahí és.
.
.
l'esmena 192 es destina a eixos aspectes.

I, finalment, una.
.
.
dos aspectes tècnics.
Vostés en la llei posen que la classificació de la documentació es farà sempre que siga possible per un criteri organicofuncional.
A nosaltres el criteri organicofuncional ens pareix perfectament vàlid.
El que passa és que en arxivística el criteri orgànic és tan vàlid com el organicofuncional.
I el criteri funcional és tan vàlid com l'organicofuncional.
No sabem per què una llei ha de primar un dels tres criteris tècnicament vàlids per damunt dels altres dos.
Nosaltres simplement diem que qualsevol dels tres criteris és vàlid i que es trie cada vegada el que millor s'ajuste a les condicions de l'arxiu.
.
.
de la documentació a conservar.

I finalment, nosaltres pensem que a l'hora de la documentació digital, pensem que ha de conservar-se en un arxiu del sistema eixe únic ens digital que forma tota la informació que al final constituïx una documentació que tinga context.
És a dir, en les dades informàtiques moltes voltes les diverses taules no tenen cap tipus de sentit si no tenen algun procés que les relacione.
Nosaltres el que diem és que eixos processos que relacionen les taules també han d'estar guardades en un arxiu del sistema, perquè sinó corren el perill de no guardes les dades soltes que al final no tenen cap tipus de sentit.

I eixes són les esmenes més rellevants d'este bloc que hem defensat.
Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A vore, d'este bloc d'esmenes, del seté, hi ha dos transaccionals: una, a la 181, i una altra a la 192.
I després s'aprova directament l'esmena 186, que fa referència a allò que vosté anomenava de la transferència de responsabilitat dins del que són les taules de.
.
.
el calendari de les taules de valoració.

A vore.
Respecte a l'esmena 177, volen suprimir vostés la paraula "confidencialitat" de l'article 43.
2.
Per què?
Jo no crec que.
.
.
Jo crec que és una responsabilitat molt important dels titulars dels documents públics garantir, no només l'autencitat i la integritat dels continguts, sinó també la confidencialitat i la conservació d'estos.
La confidencialitat és una garantia, i jo crec que de qualsevol gestió administrativa que qualsevol faça.
En totes les gestions és una garantia del dret que tenim les persones i és una garantia del dret que tenim a preservar el nostre honor, a mantindre la confidencialitat d'una documentació que, fins que no adquirisca un valor documental i de consulta pública, òbviament és confidencial.
I jo crec que aquí no hi ha cap imprecisió.
No estem impedint la investigació ni l'estudi.
Estem donant-li el tractament que li toca a una gestió.

Pel que fa respecte a les esmenes que vosté ens ha fet una referència, que són 181, 183, 184 i 185 ­la 186 l'hem aprovada­, 187, 188, 189, del que són el calendari de les taules de valoració, li diré que estes esmenes jo crec que, bé, estan molt bé, però el que hem de tindre en compte principalment en este moment és que la Conselleria de Cultura, Educació i Esports està fent i està treballant en un decret per a crear la Junta Qualificadora de Documents Administratius.
I ahí va ser on s'està reflectint tot el que vosté ens està dient ara.
No obstant, li diré que els articles referents a la junta qualificadora, que fou creada en la Llei de patrimoni, en la Llei 4/1998, s'han redactat seguint les recomanacions del Consell Jurídic Consultiu, que recomanava fer una mínima regulació d'este òrgan per tal de no fer una revisió en blanc amb posteriors normes de desenrotllament reglamentari.

També vull dir-li que el que es pretén és crear una junta qualificadora operativa, que tinga un funcionament àgil i evitar despeses en dietes i desplaçaments.
Es tracta de crear una junta qualificadora que es reunisca diverses vegades, tots els mesos, d'acord amb les taules de valoració que es presenten, i totes les comissions que facen falta; que ajude a resoldre el greu problema de conservació de documents que tenen avui en dia els arxius administratius.

Sobre la qüestió del termini d'un any per a resoldre, volem deixar ben clar que això s'ha posat per a evitar problemes que puguen sortir.
Normalment s'han de resoldre en un temps bastant més curt, però en una llei, com és en este cas, es pot establir un termini més llarg per a evitar problemes.
El fet que el silenci siga negatiu i no positiu, com es proposa, és que.
.
.
en una de les esmenes, és per a evitar precisament que s'aproven taules de valoració que no complisquen tots els requisits, ja que, pel contrari, podrien provocar una sèrie de problemes i eliminar documentació que és molt important que es conserve.

En este article, en l'article 45, diu vosté que no hi ha calendari de conservació.
És que no pot haver-ho.
Açò és precisament, com li he dit abans, un paper que ha de fer la Junta Qualificadora de Documents Administratius.
La llei si és *(inintel·ligible)* calendari, per a què hauríem de crear una junta qualificadora?

I ja, per finalitzar, respecte a l'esmena 196, que parla de l'organització dels fons documentals, vostés ens demanen que s'organitzen seguint uns criteris orgànics, uns criteris funcionals i uns criteris organicofuncionals.
Però a més ens diuen que estan obligant a seguir normes de criteri d'organització organicofuncional que, és a dir, que nosaltres diem que estem obligant a seguir eixe criteri.
I això no és cert.
En el punt 1 de l'article 49 diu que totes les organitzacions dels fons documentals es basaran en el principi de procedència i de respecte a l'estructura interna dels fons.
Ahí estem dient una cosa que és molt important, que s'ha de respectar el fons.

Respecte a l'esmena 200, d'addició del punt 4, de l'article 50, jo crec que és una esmena que és prou clara i prou òbvia.
Els documents digitals, igual que els documents en paper, sempre s'han de conservar en un mateix arxiu, en un arxiu del sistema, sinó on es conservaran?

I crec que vosté ens ha dit que la 195 la retirava, però corregisca'm si no m'equivoque, perquè la 193 està igual, en les mateixes condicions.
193.
Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies.

Bé.
.
.
En este bloc que acaben vostés de defendre hi ha presentades a la Mesa dos esmenes transaccionals, que vaig a passar a llegir una.

Transaccional a l'esmena número 181, del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-E.
Valenciana: Entesa, que està signada pels tres grups, però el Grup Socialista a efectes de tramitació.
És una esmena de modificació.

"Article 45.
Substituir el text per:

1.
Les taules de valoració documental que hagen sigut aprovades per l'òrgan directiu de la conselleria competent en matèria de cultura, prèvia emissió del dictamen preceptiu i vinculant de la Junta Qualificadora de Documents Administratius, fixaran els terminis de conservació dels documents i les sèries documentals que podran ser definitius o temporals".

I l'altra és una esmena transaccional a l'esmena número 192, del Grup d'Esquerra Unida-l'Entesa, també signada pels tres grups.
El Grup Socialista a efectes de tramitació.
És una esmena d'addició, que diu:

"Afegir un nou article amb el següent text:

Article 46.
bis.
Responsabilitat dels titulars de documents privats integrats en el patrimoni documental valencià.

Els titulars de documents privats que formen part del patrimoni documental valencià tenen, a més de les establertes en la Llei 4/1998, de patrimoni cultural valencià, les obligacions següents:

Tenir-los organitzats i descrits.
S'haurà d'entregar una còpia dels instruments de descripció a la conselleria competent en matèria de cultura.

Conservar-los íntegrament i no desmembrar els fons sense autorització prèvia de la conselleria competent en matèria de cultura.

Permetre l'accés a les persones que acrediten documentalment la condició d'investigadors.

Comunicar prèviament a la conselleria competent en matèria de cultura qualsevol canvi en la titularitat o posició dels fons o col·leccions documentals.

Bé, anem a passar, doncs, a l'últim bloc d'esmenes, que és el bloc huité i que correspon al grup Esquerra Unida: L'Entesa en les esmenes 213, 214, 215, 220, 222, 224, 225, 226, 227, 229, 235, 236 i 237.
Té la paraula, per a la seua defensa, l'il·lustre diputat senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

En primer lloc, senyora presidenta, retire la 203.
Ja està arreplegada en diverses transaccions que hem fet.
I este és l'últim bloc que defensa el meu grup sobre la Llei d'arxius.

Una qüestió sorprenent de la llei és que no tenia cap règim d'infraccions.
És a dir, que totes les indicacions que tenia la llei, totes les especificacions que havia de complir una entitat pública, les diverses obligacions que podien tindre els arxius privats o les obligacions que podien tindre els titulars de documentació privada, dóna igual el que feren.
Encara que no s'ajustaren ni s'adequaren per a res als continguts de la llei, ningú podia anar a exigir-los que ho compliren perquè no n'hi havia cap règim sancionador.

Nosaltres vam suggerir tot un títol que fea referència a les infraccions administratives.
I li suggerim cinc articles sencers que feen referència a algunes de les coses que s'havien de complir.
I que si no n'hi ha règim d'infraccions, evidentment no tenen cap tipus de sentit.
L'absència del règim d'infraccions feia que esta llei fóra totalment paper mullat.
Jo espere que tinguen en compte això a l'hora d'aprovar un règim sancionador o unes infraccions administratives cap a esta llei.
És l'única manera de fer que els diversos articles se complisquen.

Per una altra banda, he de comentar aquí diversos aspectes que han de vore en el tema de l'accés als arxius i de les exclusions.
A nosaltres no ens pareix bé que el director d'un arxiu puga decidir pel seu compte quines documentacions queden excloses o no de la consulta pública.
Això és posar l'accés a l'arbitrarietat d'una única persona que, a més, per un altre cantó, no té cap tipus de recurs.
És a dir, si eixa persona s'equivoca o si eixa persona fa alguna arbitrarietat no es pot recórrer a ningú perquè realment poguérem tornar arrere una decisió absolutament equivocada.
*(La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*.

Per tant, nosaltres el que diem és que se pot garantir alguna altra objectivitat a l'hora de determinar quins documents es poden quedar fora de l'accés al públic.
La junta qualificadora pot determinar en quina data poden posar-se els documents en accés al públic, per això no són confidencials, perquè en algun moment la gent ha de poder acudir a ells.

I, després, nosaltres considerem que en cada arxiu hauria d'haver un reglament perquè fixara els criteris d'autorització segons la manera de consulta.
Se pot consultar en sala, se pot fer un préstec de l'original, un préstec d'una còpia, se pot accedir a part de la documentació, etcètera, etcètera.
Això, si no està establert pel reglament no n'hi haurà manera que ningú puga saber de quina manera delimitar-ho.

Vostés, en l'article 57 establixen normes d'accés al fons documental dels arxius històrics i després d'establir normes diuen que no són normes, que són criteris.
Analitzat el contingut de l'article, es veu que són normes, i simplement el que volem llevar és que els criteris.
.
.
, no són criteris, simplement.
.
.
, ja n'hi ha prou amb el títol de l'article per a continuar avant.

I després és molt curiós el que passa en l'article 58.
Vostés consideren que l'exclusió de documents de la consulta pública.
.
.
L'article es titula aixina, "exclusió de documents de la consulta pública", i en el punt 1 només fan referència als arxius històrics.
Els arxius històrics són els que menys problemes tenen d'exclusió de documents de la consulta pública.
En els arxius històrics, quasi tots els documents són accessibles per a la consulta pública.
Els que tenen verdaders problemes són els arxius de gestió.
Els que tenen problemes són els arxius centrals, els arxius intermedis, però no els històrics.
Nosaltres considerem que suprimir la paraula "històrics" donaria clarament la possibilitat d'excloure documents en els arxius que realment tenen necessitat d'això, no en els històrics que no tenen tanta necessitat d'això.

Nosaltres, en l'esmena 222 diem que la decisió del titular de l'arxiu d'excloure un document de la consulta pública podrà ser recorreguda davant la junta qualificadora.
Si vosté creu que els recursos van a ser tots pel contenciós administratiu, se pot omplir la via contenciosa administrativa de denegacions de documents.
Per tant, la cosa és important.

Per tant, nosaltres considerem que l'accés als fons documentals d'un arxiu històric que no tinga establerta cap restricció és immediata.
Un investigador presenta una fitxa i se li dóna el document que ha demanat ­és el que se fa sistemàticament­ i que en el cas que existisca alguna restricció sí que pot haver una petició al director de l'arxiu que ha de resoldre en el termini d'un mes.
Si el director no respon en el termini d'un mes, nosaltres considerem que eixa petició ha de ser acceptada.
Que en un mes no contesten i que, a més, això siga denegat, ens pareix que és permetre treballar molt poc, permetre treballar molt poc.

Bé, els altres aspectes fan referència a eixe títol d'infraccions administratives que nosaltres considerem necessari i precís.

I, finalment, dos comentaris.
Nosaltres considerem que haurien d'haver dos disposicions transitòries noves.
Una diria que el Consell de la Generalitat i les altres institucions públiques i persones jurídiques que mantenen o han de mantenir arxius públics, disposaran als seus pressupostos els recursos econòmics adequats per garantir l'adequació a aquesta llei.
Si no n'hi han recursos econòmics adequats per a garantir l'adequació a aquesta llei, simplement les administracions poden passar olímpicament.

Li diré on ha passat això.
Per exemple, en la Llei de supressió de barreres arquitectòniques i a la comunicació que inclús establix que les conselleries han de tindre un pressupost per a suprimir barreres, les conselleries seguixen sense demanar-ho, i això que està en la llei.
Nosaltres considerem que valdria la pena que estiguera en la llei encara que després n'hi hauria problemes per a complir-ho.

I, finalment, els titulars d'arxius privats i fons documentals privats hauran d'adequar la informació i la protecció d'estos a les disposicions d'aquesta llei en el termini d'un any.
Si no n'hi ha termini perquè els arxius privats i els documents privats s'ajusten al que diu aquesta llei, podran seguir indefinidament en la situació actual sense que tinguen cap obligació d'ajustar-se a una llei que, recordem, és d'obligat compliment i que, a més, vostés volen que entre en vigor amb una certa rapidesa.

Per tant, nosaltres considerem que valdria la pena que se ficaren eixos aspectes que en un any els arxius privats deurien ajustar-se a les exigències d'aquesta llei.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A vore, senyor Cardona.
En les esmenes, ací.
.
.
les primeres esmenes que.
.
.
, la retirada de les primeres esmenes, la 213, 214, 220, 222, 215 li l'acceptem, fan referència als articles 56, 57, 58, 60 i 61.

En l'article 58, volen vostés suprimir la paraula "històric" en el punt 1.
A vore, l'article està parlant de les normes d'accés als fons documentals dels arxius històrics.
Es referix a la consulta pública i esta només es pot fer en els arxius històrics.
Ja saben vostés que en la resta d'arxius sols poden consultar documentació les persones interessades, que també estan afectades per les disposicions d'este article.

En el mateix article li volen fer una addició d'un nou punt.
Jo crec que una addició que és inacceptable perquè la junta qualificadora de documents administratius no pot ser la que resolga recursos administratius.
Estos tenen una via molt clara a seguir.
Legalment els recursos administratius, com vosté ha dit, que és la via que han de seguir, deuen ser resolts en un procediment administratiu.

Esta llei és respectuosa, és respectuosa amb tot però, sobretot, és respectuosa amb el dret constitucional de l'accés a la informació continguda en la documentació dels arxius.

Com preveu l'article 57, n'hi han una sèrie d'expressions legals que es deuen respectar.
La denegació de la consulta d'una determinada documentació per part del director d'un arxiu sempre haurà de ser motivada, mai serà arbitrària, perquè la llei ho regula no només en eixe article sinó en 58, en 59 i en el 60.

En l'article 58 diu que l'exclusió de documents de consulta pública en el seu punt 1, la decisió administrativa exclourà sempre d'una forma motivada i d'acord amb una legislació.
Si recordem una mica per damunt la legislació a què mos estem referint, en primer lloc està la Constitució Espanyola de 1978.
En l'article 101.
*b*), "la llei regula l'accés als ciutadans als arxius i registres administratius excepte als que fan una afecció a la seguretat i la defensa de l'estat, la indagació dels delictes i la intimitat de les persones".
Una segona és la Llei orgànica 1/1982, del dret a l'honor, a la intimitat personal i familiar i a la pròpia imatge, on es regula en l'article 4 que no es pot consultar documentació que afecte la intimitat de tercers fins a 80 anys després de morir.

Però fonamentalment la llei regula a nivell general el dret d'accés en la Llei 16/1985, de patrimoni històric espanyol, article 57, i la Llei 30/1992, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú en l'article 35 i 37.

Estos articles tenen la seua explicació i és que preveuen tota una casuística.
En els arxius històrics pot haver documentació que no puga ser consultada en un moment determinat per una sèrie de raons concretes com pot ser, com hem referit abans, el dret a la intimitat i a l'honor de les persones.
O bé perquè hi haja una sèrie de clàusules d'una documentació històrica deixada en depòsit.
Com li he dit abans, hi ha molta legislació que regula el dret d'accés als fons documentals i eixa l'hem de respectar.

Fan una addició a l'article 60, al qual han presentat una esmena transaccional.
I al que fa referència a la consulta de documents que ens sol·licita que l'accés a un document sempre es faça per escrit, normalment no n'hi ha cap problema si no n'hi ha cap problema de conservació o cap problema legal que ho impedisca.
A un investigador se li serveix el document de forma immediata, però si arriba el cas que hi haja algun impediment, s'ha posat en la llei un termini d'un mes precisament per a no deixar el ciutadà indefens.
Jo crec que és això el que vosté vol, que no n'hi haja una indefensió.
Però, a més a més, si no se li contesta s'entén per denegada la sol·licitud de la qual pot presentar qualsevol recurs i denunciar-ho si ho estima pertinent.

En l'article 61 volen suprimir la paraula "raonada" de la sol·licitud dels investigadors per a la consulta d'un document privat.
I jo crec que no es pot suprimir una paraula, "raonada", perquè precisament el que fa és que la llei no pot permetre un ús indiscriminat d'uns documents privats.
Ja els hem dit que esta llei és molt respectuosa, és molt respectuosa amb estes i amb altres coses, però el que fa amb açò, de la mateixa manera que per a la consulta dels arxius històrics es demana als investigadors un carnet, en els documents privats es demana que prèviament raonen la seua petició, encara que la conselleria competent en matèria de cultura podrà dispensar d'esta condició quan considere que hi ha una causa justificada per a fer-ho, però també ­sempre "també"­ mitjançant una resolució motivada.

A l'esmena 229, ja s'ha presentat una esmena transaccional pel que fa a un títol nou, de fraccions i sancions administratives, i respecte a les esmenes 235 i 236, en l'esmena 235 fan una disposició transitòria nova sobre recursos econòmics per a l'aplicació de la Llei d'arxius.
Jo crec que de les primeres coses que s'han de fer quan se pense en una llei, quan se fa un avantprojecte de llei, és que s'ha de contemplar la repercussió econòmica que ha de tindre esta llei.
Aleshores, se fa una memòria i eixa memòria es porta al lloc on s'ha de portar.
La memòria es va fer i es va portar a la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació, que té la competència per a fer-ho i li va donar el vistiplau corresponent.

Clar que totes les administracions implicades deuran fer un esforç i un esforç molt gran, com tot quan es fa una llei!
Això està clar.
Però ficar una disposició transitòria fent referència a una obligació tant en els pressupostos de les administracions públiques com de les entitats privades, és una cosa que ens pareix realment molt excessiu.

En l'esmena 236 presenten una altra disposició transitòria que suposa una intromissió en temes privats.
El concepte de privat jo crec que per a vostés i per a nosaltres és una mica diferent.
Per a nosaltres *privat* és respectar l'honor a la privacitat de tot, i per a vosté, doncs, és una miqueta aixina, abstracte.
Però, vaja, no es pot ficar un termini de temps perquè els titulars dels fons documentals privats i arxius privats s'incloguen dins del sistema arxivístic valencià, perquè això és una decisió que cadascú ha de prendre i no s'hi pot ficar un termini.

I respecte a l'esmena 237, eixa també li l'acceptem.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Nosaltres considerem que totes les esmenes que hem presentat a esta llei, totes, són importants i rellevants, tenen importància i, a més, no considerem que estiguen poc pensades, sinó, al contrari, són esmenes molt reflexionades, a les quals se'ls han pegat moltes voltes perquè milloraren realment aquesta llei.
Per això, nosaltres, la 235 i la 236 clar que les considerem importants!
Hem anat mirant a vore quins aspectes de recursos n'hi han en eixa llei i no apareixen en cap lloc, per això nosaltres considerem que val la pena posar que n'hi haurà consignació pressupostària, i per això també considerem que els arxius privats i els altres documents del patrimoni cultural valencià que estan en mans privades, clar que tenen d'ajustar-se a aquesta llei!

Està molt ben pesat perquè la llei realment tinguera eficàcia.
Ara, la llei també és en gran part responsabilitat seua i nostra també.

M'alegre sobretot de la transaccional a la 229, 237, que té a vore amb la fixació d'un règim d'infraccions.
Realment, a més, la transacció que vostés m'han plantejat quant a règim d'infraccions s'ajusta als continguts de la llei i podrem demanar responsabilitats a aquelles persones a aquells arxius que realment no complixquen aspectes d'esta llei.
Mire vosté si és important que precisament l'existència d'este règim d'infraccions era bàsica per a decidir la nostra votació respecte a la llei.
Per tant, nosaltres considerem que ha segut important eixa transacció.

I, després, a nosaltres sí que ens dóna un poc la sensació que vostés tenen un poc de por.
Establixen limitacions per damunt de les que s'establixen en la normativa estatal i per damunt de les existents actualment dins dels arxius.
Per exemple, en la transaccional que al final aprovem, ahí consta que perquè una persona tinga accés a un document haurà de presentar-ho per escrit i el director de l'arxiu resoldrà immediatament.
Això vol dir que el director de l'arxiu restarà totes les hores allí present?
Vol dir que el director de l'Arxiu del Regne de València, que més o menys té una entrada d'unes quaranta o cinquanta peticions pel matí, les revisarà totes?

A vore, aprovem l'esmena transaccional següent, perquè l'accés és immediat; si la resposta no fóra immediata, no l'aprovaríem, però la resposta va a ser immediata, però se poden trobar que hi haja investigadors que exigixquen al director que estiga allí present permanentment perquè visen totes les seues peticions.

Nosaltres considerem que els investigadors han de tindre accés als arxius, i en este cas, ens referíem als arxius privats, pensem que una sol·licitud d'una persona que està qualificada com a investigador i que té carnet d'investigador deuria ser suficient per a permetre-li l'accés a un arxiu.
No és un accés arbitrari, no és un accés indiscriminat, només hi poden accedir gent que té la valoració d'investigador i, a més, gent que té la valoració d'investigador i que mostre interés per eixe arxiu.
Per tant, no és en absolut indiscriminat, sinó que és molt clara.

Ens podem trobar que l'obligació de tindre de demanar la raonada també implica la negativa per part del titular de l'arxiu que eixe investigador investigue pel motiu de les raons que ha adduït, quan això és limitar també el dret a la investigació i l'accessibilitat a uns documents que deurien ser accessibles per al públic, per a això servixen els arxius, perquè siguen accessibles per als investigadors.

Bé, considerem que n'hi ha alguns aspectes importants acceptats, encara que també lamentem, doncs, la carència i l'absència d'un miqueta més de decisió per la seua part, perquè segur que haguera millorat molt més.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Salvador.

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Abans que res, senyor Cardona, li vull agrair les alabances que mos ha fet respecte a l'esmena 229, jo sé que esta esmena per a vosté era molt important, i com li hem dit abans, i com li vam dir en la comissió, la nostra obligació és fer una bona llei i crec que això és el que hem procurat i per això hem estat treballant i vosté ho sap.

Respecte a l'accés que vosté mos diu sobretot als arxius privats, ja li he dit abans que els arxius privats considerem nosaltres que, doncs, són arxius privats, i que el que un investigador, encara que tinga carnet d'investigador, haja d'anar-hi és una cosa molt delicada, perquè entrar dins d'una casa aliena és cadascú el que té el dret eixe permís o no donar-li'l, per això, doncs, n'hi ha un raonament o una motivació per a fer-ho.

Jo l'única cosa que li vull dir és que esta llei, i crec que amb això està tot dit, el que fa és respectar els fons documentals, respecte el caràcter personals dels fons, la conservació, la seguretat, s'hi respecten les lleis i s'hi respecta la legislació vigent, què és el que determina l'exclusió d'un document de la consulta pública, que és un dels temes que també vosté mos discutia, però encara més es respecta el dret de les persones a accedir als fons.

Jo, agrair-li molt, però dient-li que crec que hem decidit i hem fet moltíssima faena.
Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Bé, en este bloc han aplegat ací, a la Mesa, dos esmenes transaccionals, la transaccional 11, que és a les esmenes 224 i 225 del Grup Parlamentari Esquerra Unida, signada pel tres grups amb la signatura del Grup Parlamentari Socialista a efecte de tramitació, és una esmena de modificació a l'article 60 a on diu: "Les sol·licituds d'accés als fons documentals" fins "serà motivada"; ha de dir:

"1.
Les sol·licituds d'accés als fons documentals d'un arxiu històric hauran de ser realitzades per escrit i dirigides al director de l'arxiu, qui resoldrà immediatament.

2.
Si per qualsevol motiu la documentació fóra exclosa o suspesa de consulta pública, d'acord amb el previst en els articles anteriors, el director de l'arxiu deurà resoldre la sol·licitud en el termini màxim d'un mes.
La denegació serà motivada".

I una altra esmena transaccional a l'esmena 229, del grup d'Esquerra Unida-L'Entesa, també signada pels tres grups, amb la signatura del Grup Parlamentari Socialista a efecte de tramitació.
És una esmena d'addició a on s'afegix un nou títol i set nous articles: títol IV, "Infraccions i sancions administratives"; un nou article "Infraccions administratives"; un article, nou article, "Sancions"; nou article "Multes coercitives"; nou article "Reparació de danys"; nou article "Òrgans competents"; nou article "Procediment sancionador"; i nou article "Prescripció"; i una disposició final.

Per tant, jo, si les seues senyories, no hi ha cap inconvenient per la seua part, i a efecte que en el *Diari de Sessions* contarà tota l'esmena sencera, no faria falta la lectura d'aquesta, donat que és molt llarga.
Els pareix correcte?
Constarà en el *Diari de Sessions* tota l'esmena transaccional sencera.

Evidentment.
.
.
No?
*(Veus)*

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora presidenta, només per problema de procediment.
En el *Diari de Sessions* només consta el que se diu en la cambra, només!

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Per tant, volen que la lligga?
No n'hi ha problema, senyor Maluenda.

Esmena d'addició.
Afegir un nou títol I i set nous articles amb el següent text: "Títol IV.
Infraccions i sancions administratives".

Nou article: "Infraccions administratives.

1.
Són infraccions administratives en matèria d'arxius i seran sancionades d'acord amb el que estableix este títol les accions i omissions contràries a allò disposat en esta llei.
Les infraccions es classifiquen en lleus, greus i molt greus.

2.
Es consideren infraccions lleus:

*a*) la falta de col·laboració amb la Generalitat en la confecció del cens del patrimoni documental valencià;

*b*) els danys ocasionats al patrimoni documental, si no es troben tipificats com a infraccions en una altra norma;

*c*) l'obstrucció a l'exercici de les funcions d'inspecció dels arxius;

*d*) l'incompliment de qualsevol de les obligacions establides en els articles 47 i 63 de la present llei.

3.
Es consideren infraccions greus:

*a*) causar danys greus en els locals i instal·lacions d'arxius;

*b*) retindre indegudament documents de titularitat pública les persones que els custòdien al cessar en les seues funcions;

*c*) obstaculitzar als organismes productors de la documentació el préstec i la utilització de les dades contingudes en els documents;

*d*) no mantindre el secret de les informacions que es posseïxquen per raó del càrrec i no hagen de ser divulgades;

*e*) la retenció indeguda de documents de titularitat pública per persones i institucions privades;

*f*) l'incompliment de les obligacions establides en els articles 15, 16, 20, 21.
3 i 43.
2, sempre que no es pose en perill la integritat dels documents o no siga possible la seua recuperació.

*g*) l'incompliment de l'obligació establida en la present llei per a la conservació i seguretat dels documents privats que formen part del patrimoni documental valencià;

*h*) la reiteració de dos faltes lleus.

4.
Es consideren infraccions molt greus:

*a*) la publicació o utilització indeguda de secrets oficials així declarats per llei o classificats com a tals;

*b*) impedir el dret d'accés als ciutadans als arxius previstos en l'article 56;

*c*) permetre l'accés a la informació d'aquells documents restringits per les disposicions d'esta llei;

*d*) l'incompliment de les obligacions establides en la lletra *f* del punt 3 d'este article quan es pose en perill immediat la integritat dels documents o es faça impossible la seua recuperació;

*e*) la destrucció de la documentació que contravinga l'article 46;

*f*) la reiteració de dos faltes greus.

5.
La fixació del valor dels documents a l'efecte del que s'estableix en este article correspon a la Junta de Valoració de Béns del Patrimoni Cultural Valencià".

Nou article: "Sancions.

1.
Els responsables d'infraccions d'esta llei que hagueren ocasionat danys valorables econòmicament seran sancionats amb multa del tant al quàdruple del valor del danys causat, llevat que si s'aplicara el que disposa l'apartat segon d'este article resultara multa de superior quantia.

2.
En els altres casos s'imposaran les sancions següents:

*a*) per a les infraccions lleus, se sancionaran des de l'advertència fins a multa de 3.
000 euros;

*b*) per a les infraccions greus, amb una multa de 3.
001 a 150.
000 euros;

*c*) per a les infraccions molt greus, amb una multa de 150.
001 a 1.
000.
000 d'euros.

3.
Per a al graduació de les sancions dins d'un mateix grup, es tindrà en compte la gravetat dels fets, el perjuí causat, la reincidència i el grau de malícia, el cabal i la resta de circumstàncies de l'infractor.

4.
La quantia de la sanció no podrà ser en cap cas inferior al benefici obtingut per l'infractor com a resultat de la seua acció, podent-se augmentar la quantia de la multa corresponent fins al límit de tal benefici, quan anara valorable econòmicament.

5.
Les multes que s'imposen a diversos subjectes com a conseqüència de la mateixa infracció seran independents entre si".

Nou article: "Multes coercitives.

Independentment de les sancions que siguen procedents conforme al que disposa l'article anterior, l'òrgan competent podrà, previ requeriment, imposar als que es trobaren subjectes al compliment de les obligacions establides en esta llei multes coercitives de fins a 1.
000 euros, reiterades per períodes d'un mes fins a obtindre el compliment del que ordena".

Nou article: "Reparació de danys.

Els responsables de les infraccions d'esta llei que hagueren ocasionat danys, estaran obligats a reparar-los i, quan fóra possible, restituir les coses al seu degut estat.
En cas d'incompliment d'esta obligació, la conselleria competent en matèria de cultura durà a terme les actuacions de reparació i restitució necessàries a costa de l'infractor".

Nou article: "Òrgan competents.

Són competents per a la imposició de les sancions previstes en este títol:

*a*) el Consell de la Generalitat, a proposta de la conselleria competent en matèria de cultura, per a les multes de més de 150.
000 euros;

*b*) el conseller competent en matèria de cultura per a les multes de fins a 150.
000 euros".

Nou article: "Procediment sancionador.

La imposició de les sancions establides en este títol es farà prèvia tramitació del corresponent expedient per la conselleria competent en matèria de cultura, d'acord amb els principis establits en la legislació del procediment administratiu comú.
El termini per a resoldre serà d'un any des de la incoació.

Nou article: "Prescripció.

1.
Les infraccions administratives derivades d'esta llei prescriuran als cinc anys d'haver-se comés, excepte les molt greus, que prescriuran als deu anys.

2.
Les sancions imposades per infraccions molt greus prescriuran als cinc anys, a comptar de la fermesa de la resolució sancionadora; les imposades per infraccions per infraccions greus, als tres anys; i, a l'any les que s'imposaren per a les lleus.

Disposicions finals.
Afegir una nova disposició final: "Actualització de la quantia de les multes.

Queda autoritzat el Consell de la Generalitat per a actualitzar per via reglamentària la quantia de les sancions establides en l'article 63, així com de les multes coercitives previstes en l'article 65.
El percentatge dels increments no serà superior als dels índexs oficials d'increment del cost de vida".

Bé, finalitzada la lectura de les dos transaccionals, anem a suspendre el ple per cinc minuts, perquè puguen arreglar el sistema de votació, i continuarem amb el ple.

Moltes gràcies, senyories.

*(La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*

 

(*Se suspén la sessió a les 17 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 17 hores i 55 minuts)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
que vuelvan a reintroducir la tarjeta, sáquenla y vuélvanla a introducir.

Bien, vamos a proceder a votar las transaccionales.
Consulto: ¿Pueden votarse todas juntas?
¿Las transaccionales pueden votarse todas juntas?

Doña Isabel, es que como este presidente ha visto la firma del Grupo Socialista solo a efectos de tramitación, ha pensado que de forma homogénea las cuatro las podía tratar igual, por eso me he permitido el lujo de insinuar.
Si hay discrepancia ustedes me la hacen observar y yo rectifico.

 

**La senyora Escudero Pitarch:** 

 

Separe, per favor, la de l'article 46.
bis.
Esmena transaccional 192.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muy bien.

Vamos a votar las transaccionales 9, 11 y 12.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 50 votos a favor, ningún voto en contra, 26 abstenciones.

Ahora, vamos a votar la transaccional número 10.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor, ninguno en contra, 29 abstenciones.

Ahora, vamos a proceder a la votación de todas las enmiendas que están en el bloque número 6.

Don Rafael, por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Donat que ja estan defensades.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Enseguida le doy la voz.
Ya la tiene.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Donat que ja s'han defensat tots els blocs, el meu grup no té cap inconvenient que es puguen agrupar la totalitat de la votació, sempre i quan es vote a banda, si vol prendre nota, la 153 i 157, la 186, la 215 i la 237.
La resta, per la nostra part, es poden votar totes juntes, de tots els blocs.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Tampoc tenim cap inconvenient en votar-les totes juntes, a excepció de, i en un altre bloc, per tant, la 177, 181, 182, 183, 184.
.
.
, ¿ya la hemos votado?
, pues, quítela.
183, 184, 185, 186, 187, 188 i 189.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a proceder a la votación de la 153, 157, 215 y 237.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 78 votos a favor, ningún voto en contra.

Bien, ahora vamos a votar la.
.
.
Vamos a ver, señor Maluenda, como han coincidido usted y la señora Escudero en la 186, yo no sé si ahora podemos votar juntas todas las que ha dicho la señora Escudero o hay que separar la 186.
Muy bien.

Pues, votamos la 186 aparte.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor, 0 en contra y 29 abstenciones.

Ahora, vamos a votar la 173, 182, 183, 184, 185, 187, 188 y 189.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 43 en contra, 29 abstenciones.

Y, ahora, vamos a votar todo el resto, que son la 158, 241, 160, 161, 164, 167, 169, 177, 196, 200, 213, 214, 220, 222, 226, 227, 235 y 236.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 a favor y 42 en contra.

A continuación, vamos a seguir con la votación de los artículos, una vez votadas las enmiendas.

Artículo 34.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor y 28 en contra.

Artículo 35.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor y 34 en contra.

Artículo 36.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 35 en contra.

Vamos a votar el artículo 37.
Vamos a ver, me propone mi querida secretaria de mesa que agrupe artículos, pero como la votación es dispar, yo les pregunto a ustedes: ¿Cabe la posibilidad de agrupar artículos?
¿Qué podemos agrupar?

Vamos a votar, de momento, el 37 y el 38 y ahora les explico por qué.
Comienza la votación del 37 y del 38.
Resultado de la votación: 48 a favor, 27 en contra.

Ahora vamos a votar los artículos 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45.
.
.
*(Remors)* Hasta el 44.
*(Remors)* Hasta el 41.

Señor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor president, jo li podria dir el llistat de sís i nos, però tal com està, jo preferiria votar-los un a un, perquè serà més ràpid.
*(Remors)*

**El senyor president:**

 

Si tienen un poquito de calma, terminamos enseguida.

Vamos a ver.
Artículo 39.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 34 votos en contra.

Artículo 40.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 48 votos a favor, 28 votos en contra.

Artículo 41.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor, 28 votos en contra.

Artículo 42.
Señor Pla, saque y meta la tarjeta en el.
.
.
*(Rialles i remors)* Por favor, señores, tranquilidad, que ya estaba hecho.
Artículo 42.
Comienza la votación.
49 votos a favor, ninguno en contra y 29 abstenciones.

Artículo 43.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 28 votos en contra, 6 abstenciones.

Artículo 44.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 48 votos a favor, 29 votos en contra.

Ahora vamos a votar el número 45.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 35 en contra.

Ahora vamos a votar el artículo 46.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 48 votos a favor, 30 en contra.

Ahora vamos a votar un artículo nuevo.
*(Remors)* Bien.
Me indican que, lógicamente, al estar aprobada la enmienda, el artículo está aprobado.
Pero lo que sí quería es hacerles constar a ustedes que vamos a votar a partir de ahora un número de artículos que se verá incrementado en uno, en función de la introducción en su momento.
.
.
Así que el artículo 47 será el 48, el 48 será el 49 y así sucesivamente.

Artículo 47.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor, ninguno en contra, 30 abstenciones.

Artículo 48.
Comienza la votación.
49 votos a favor, 26 en contra.

Artículo 49.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 1 en contra y 35 abstenciones.

Señor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Que no tinc inconvenient ara en ajuntar del 50 al 55.

 

**El senyor president:**

 

Isabel.

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Vale, vale.
De acuerdo, señor presidente.

Gracias.

**El senyor president:**

Pues vamos a votar del 50 al 55, ambos incluidos.
Comienza la votación.
49 votos a favor, 30 en contra.

Y ahora vamos a votar el 56.
¿Solo?
Comienza la votación.
43 votos a favor, 36 votos en contra.

Ahora el artículo 57.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 36 votos en contra.

Vamos a votar ahora el 58.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 35 en contra.

Ahora vamos a votar el 59.
49 votos a favor, ninguno en contra, 30 abstenciones.

Ahora el 60.
Resultado de la votación: 43 a favor, 30 en contra, 6 abstenciones.

Ahora el artículo 61.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 30 en contra, 6 abstenciones.

Entiendo que el título nuevo, por la misma razón que antes, está aprobado con la votación de la enmienda.

Luego vamos a votar la disposición adicional primera y segunda, que creo que se puedan votar igual.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor, 30 en contra.

Vamos a votar ahora la disposición transitoria.
Disposición transitoria.
Comienza la votación.
Resultado: 50 a favor, 0 en contra, 30 abstenciones.

Vamos a votar ahora la disposición derogatoria.
Comienza la votación.
47 a favor, ninguno en contra, 31 abstenciones y 2 nulos.

Creo que podemos ahora votar la disposición final primera y segunda juntas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 48 votos a favor, ninguno en contra, 31 abstenciones.

Vamos a votar la exposición de motivos.
Comienza la exposición de motivos.
El resultado: 49 votos a favor, 30 en contra y 1 abstención.

Y ahora vamos a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 49 votos a favor, 31 voto en contra.

Se va a abrir un turno de explicación de voto, que si les parece a ustedes bien será de cinco minutos.

Señor Cardona, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Vaig a ser molt ràpid.
Si aquesta llei haguera sigut la d'Esquerra Unida no haguérem votat en contra tants articles com hem votat.
Per tant, hi ha aspectes d'esta llei que no ens agraden.
No al mateix temps, nosaltres hem votat que sí a la llei, perquè la veritat és que de les 116 esmenes que nosaltres hem presentat, al final 63 esmenes han sigut o bé aprovades o bé transaccionades o bé jo les considere incloses en algunes de les que han presentat.

De les 63 esmenes que hi ha, moltes substancials, jo simplement vaig a ressaltar les cinc o sis coses que em pareixen fonamentals.
Primer, els arxius depenen d'una conselleria específica, en este cas la de Cultura; segon, hi ha un sistema d'arxius, hi ha un sistema d'arxius valencians, perquè hi ha capçalera del sistema, hi ha subsistemes possibles; les universitats privades, els arxius eclesiàstics formen part del sistema d'arxius valencià, per tant ens pareix important; apareixen les funcions del consell assessor i apareix una major presència dels professionals de l'arxivística, hi ha arxivers en el consell assessors d'arxius, els arxivers són els qui controlen l'actuació dels administratiu i dels auxiliars dels arxius de gestió, etcètera, etcètera.

Un aspecte molt important.
Han limitat la possibilitat de gestió externa dels arxius només a situacions de caràcter excepcional i en casos d'urgència.
En tots els demés altres casos, els arxius continuaran sent totalment de gestió pública.
Ha aparegut la responsabilitat dels titulars dels documents privats i sobre tot hi ha un règim sancionador per aquelles persones i aquelles entitats que no complisquen les estipulacions d'aquesta llei.

Per tant, esta llei s'ha transformat en una llei que té una relativa eficàcia, que té importància i que pot millorar en molt la situació actual dels arxius valencians.
Per això, considerem que s'ha treballat realment fort, no ha estat fàcil traure alguns aspectes.
Però nosaltres considerem que finalment també l'aprovació d'estes 63 esmenes demostra que també hi hagut una voluntat de moure's de la situació inicial, jo considere que bastant roí o bastant difícil de moure del Partit Popular.

Per tant, per això, al final hem acabat votant sí a una llei que considerem que és adequada per a la situació actual del sistema arxivístic i que el pot millorar si s'aplica de manera adequada, el pot millorar substancialment.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene, a continuación, la palabra doña Ana Noguera para la explicación de voto del Grupo Socialista.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Efectivamente, el Grupo Parlamentario Socialista ha votado que no en esta ley, como parece que adivinaba la señora Nácher en su intervención y que además decía que se alegraba de que nosotros votáramos que no, cosa que me sorprende de la actitud, no sé si será una actitud personal o una actitud del conjunto político del Grupo Parlamentario Popular, de alegrarse de no haber encontrado un punto de acuerdo o de consenso con el Grupo Parlamentario Socialista.
Yo no me alegro de votar que no, yo no me alegro.
Es decir, no tengo porqué sonreír y alegrarme de pensar que no he tenido motivos para votar que no a esta ley.
Pero no sé usted con eso qué quiere demostrar o qué quería demostrar antes.
No sé si lo que pretenden es mostrar a la Cámara ¿mi intransigencia ante su ley o probablemente su intransigencia hacia nuestras enmiendas?
Porque, efectivamente, durante todo el trato que han recibido las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista han sido las del ninguneo, las del desprecio, las de la descalificación más absoluta.

Y cuando uno quiere llegar a un acuerdo tiene que buscar las dos partes, no solo una parte sino las dos.
Pero, efectivamente, esa es la actitud que nosotros hemos encontrado desde el principio, desde que planteamos en este Pleno la posibilidad de negociar y de consensuar esta ley.
Y, desde luego, no encontré esa voluntad por parte del Partido Popular.
Me alegro que otros grupos la hayan encontrado, pero nosotros no.
La actitud suya respecto a nuestras enmiendas ha sido la del ninguneo más absoluto, con lo que ello pueda conllevar también para quienes se sientan representados por esas enmiendas.

Pero, mire, lo más grave, lo más grave para votar que no a esta ley.
Ustedes tuvieron, y lo dije ya en el primer Pleno, cinco reglamentos encima de la mesa; cinco reglamentos que nunca aprobaron, que nunca vieron la luz y que podían haber solucionado la situación actual de los archivos.
Y no lo aprobaron, porque esos reglamentos conllevaban financiación, compromiso presupuestario y plazos de ejecución; la ley no, el reglamento sí.
Y lo que yo les pedía reiteradamente es que ustedes tuvieran un compromiso presupuestario de financiación y de plazos encima de la mesa acompañando a esta ley.
Qué fácil y qué bonito es aprobar una ley cuando no se piensa aplicar en esta legislatura.
Ustedes han hecho una ley, como tantas leyes culturales hacen, para meterla en un cajón, y no será la primera.

Y me decían ustedes antes: "no valora usted la actitud de este parlamento haciendo un bloque unido de la defensa de las enmiendas".
Sí lo valoro, demasiado.
Lo valoro tanto que lo que no puedo es devaluar la actitud parlamentaria aprobando leyes para meterlas en un cajón, eso es lo que más hondamente me duele.
Y ojalá me equivoque.
Lo que más me gustaría sería equivocarme y pensar que en el próximo presupuesto, ni siquiera en el de 2006, antes de que acaba el año, en el del 2005, cumplirán ustedes los compromisos de poner personal en los archivos en donde no existe.
Tan solo eso.
Ojalá yo me equivoque, porque será bueno para los archivos valencianos, será bueno para los profesionales, será bueno para esta Comunidad.
Ojalá sea yo la que no está haciendo de divina y me equivoque.

Pero si no es así, y como bien refleja su memoria económica, esta ley se hace con un montante económico que se pondrá en el año 2008 y 2009, les puedo asegurar que si ustedes no gobiernan y lo hace mi grupo parlamentario, esta ley contará con la modificación necesaria para que cuente con un reglamento presupuestario adecuado y corregir justamente los defectos que hoy ustedes no han sabido corregir.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, doña Ana Noguera.

Ahora tiene la palabra la diputada del Grupo Popular, para explicación de voto, doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Crec que és un moment per alegrar-se, a més per alegrar-se per l'esforç que s'ha fet amb esta aprovació de la Llei d'arxius.
S'han aprovat en total, entre transaccionals i esmenes directes, un total de 72 esmenes.
S'hagueren pogut aprovar més, perquè s'han ofert, però han hagut grups parlamentaris que des d'un primer moment, la seua actitud ha sigut el no perquè no.

Cal recordar a esta Cambra que comença l'activitat parlamentària d'esta llei amb una esmena a la totalitat, amb una esmena a la totalitat que diu que no és oportuna esta llei, simple i llanament.
Amb eixa actitud volen que s'assentem a negociar.
A negociar s'assenta un com van vindre altres grups parlamentaris, no presentant una esmena a la totalitat.
Perquè esta llei era una exigència, primera, dels ciutadans.
Segon, els arxius, que són una memòria col·lectiva dels valencians cal promoure'ls i desenrotllar la seua utilització social.
Tercera, els professionals necessitaven un marc jurídic adequat a la realitat actual.
I la quatre eren les noves tecnologies que estaven eixint i que cada dia van desenrotllant-se de la informació i de la comunicació i havíem de posar-les en pràctica.

Jo no sóc Rapel, ni pretenc ser-lo i dic des d'ací que esta llei va a aplicar-se, com estan aplicant-se totes les de cultura.
Perquè el que senta mal és que des de 1984, i no em cansaré de dir-lo, tenim les competències en cultura i van haver grups parlamentaris que han estat en el govern i no van fer sols que dos lleis, sols que dos lleis.
Aleshores, clar, dur la bandera de la cultura per part de l'esquerra, sempre s'ha volgut dur, però estan adonant-se que no poden arribar perquè els partits de centre són els que arriben a la cultura de veritat.

Però, però, a més, no és que no s'hagen volgut acceptar les esmenes, senyora Noguera, no és que no s'hagen volgut acceptar les esmenes sinó que les esmenes, un quan es posa a presentar esmenes se les treballa i les presenta amb responsabilitat, en un treball darrere i no al *bamboleo*, com vosté ha demostrat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència formulada pel diputat Adolf Sanmartín Besalduch del GP Socialista, sobre la normativa actualment vigent a la Comunitat Valenciana en matèria d'habitabilitat i disseny d'habitatges (RE número 30.
219), al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany.***

**El senyor president:**

Muchas gracias.

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que son las preguntas de carácter especial.
La primera pregunta es la formulada por el diputado Adolfo Sanmartín Besalduch, al conseller de Territori i Habitatge.
Por favor, don Adolf.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Senyor conseller, quina és la normativa actual vigent a la Comunitat Valenciana en matèria d'habitabilitat i disseny de vivendes?

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Besalduch.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Senyor president.

Senyor diputat, a la Comunitat Valenciana actualment segueixen vigent les normes d'habitabilitat i disseny d'habitatges que van ser aprovades per decret de l'any 1989, de 12 de juny, del Consell de la Generalitat Valenciana, i van ser desenrotllades després per l'ordre de 28 de juny d'eixe mateix any.
Posteriorment, l'ordre de 19 d'octubre de 1990, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport, modificà l'ordre de 28 de juny de 1989 i passen a designar-se abreujadament les normes d'habitabilitat i disseny d'habitatges en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, com HD/90.

Després d'estes modificacions es va publicar un text refós mitjançant l'ordre de 22 d'abril de 1991, del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, per la qual s'aprova la modificació i el text refós que desenrotllen les normes d'habitabilitat i disseny d'habitatges en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra señor diputado.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Senyor president.

Gràcies, senyor conseller.

Li he fet aquesta pregunta perquè recordarà, igual que jo, que el propassat mes d'abril, la responsable de vivenda del govern central, després de visitar la fira Construmat de Barcelona, declarava als mitjans de comunicació que el seu departament estava valorant tota una sèrie d'iniciatives i no valores en el tema del disseny i l'accessibilitat a la vivenda.
Insistisco que era una línia d'estudi, d'investigació i de reflexió, que parlava inclús d'un tipus d'apartament versàtil i multifuncional, de 30 metres quadrats, pensat per a certs perfils concrets d'usuaris.
Evidentment, en cap moment s'inclou en el futur Pla estatal de la vivenda 2005-2008.

El que no és de rebut és que vosté al dia següent ­pense que a mos i a *degüello*­ ens anunciava que les declaracions d'aquesta responsable de govern central il·lustrava el fracàs de la política de vivenda del govern Zapatero, i posava com a exemple la Comunitat Valenciana amb unes vivendes protegides, com a mínim de 40 metres quadrats, i com a màxim de 120.

Jo li dic, senyor Blasco, i li ho dic amb tota la confiança del món, sap millor que jo, o, almenys, igual que jo, que la realitat és ben diferent.
I és ben diferent perquè dir mitges veritats equival a dir mentides senceres.
En primer lloc, jo li recorde ­com vosté m'ha recordat a mi­ que la normativa actualment vigent és un decret, normativa d'habitabilitat i disseny de vivendes en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, que estableix en el seu article 1.
3, referit a les dimensions superficials, que "tota vivenda existent tindrà una superfície útil mínima de 30 metres quadrats, excepte la vivenda apartament amb una superfície útil de 24 metres quadrats".

Per tant, senyor conseller, la proposta de la senyora Trujillo de 30 metres pense que es quedava al costat dels apartaments de 24 ­com després li comentaré­ en autèntic palau de congressos.
Vosté em podria contestar que no és el responsable d'aquesta normativa.
Efectivament, però jo també li puc dir que ja fa 10 anys que governen i, en cas de disconformitat, l'hagueren derogat, cosa que no han fet.

Segona qüestió.
Vostés, si mal no recorde, accediren al govern l'any 95.
Doncs, bé, des d'aquesta data l'Institut Valencià de la Vivenda, una empresa pública depenent de la seua conselleria, ha qualificat tant de forma provisional com de forma definitiva una gran quantitat de vivendes protegides que no arriben ni de lluny als 40 metres, ni de lluny!
Jo vaig a recordar-li algunes per a refrescar-li la memòria.

Mire, comencem per Alcoi, el barri de la Sang: almenys 20 vivendes protegides de menys de 30 metres quadrats útils, concretament 25 metres.
Vosté quan sentia parlar a la ministra de 30 se sufocava, doncs, bé, 25 metres.
Vol que li recorde el número d'expedient de la Coput, perquè encara no existia Territori i Habitatge?
03-UE0273/1997.
Per a ser més concrets, li atorgaren la qualificació definitiva el 20 d'octubre de 2000.
Per tant, feia ja cinc anys que no governaven els socialistes a la Comunitat Valenciana, 25 metres, no 30, 25.

Vaig a seguir refrescant-li la memòria, senyor conseller, quan més sucre més dolç, no?
Doncs, bo, la major part de vivendes tutelades que promociona l'Ivvsa per a gent gran no arriben a 40 metres quadrats: La Nucia, Castalla ­que, per cert, encara no les han inaugurat i cauran­, Picanya, Vilamarxant, el Grao de Castelló, l'Alcora.
.
.
Encara més.
L'Ivvsa està promovent a València ciutat ­li sona el pla especial de la Torre?
­ immobles justets, justets a 40 metres, a penes 10 més que els proposats per la senyora Trujillo.
Evidentment, els serveis comunitaris destinats a persones joves i majors.

Però, és que, a més a més, jo pensava que la falta de cohesió dins del Partit Popular valencià era solament orgànica, però m'estic adonant que aquesta es trasllada també al camp programàtic.
El mateix dia que vosté s'exclamava per les reflexions de la ministra, el director general d'arquitectura de la Conselleria d'Infrastructures qualificava la proposta d'aquesta com una cosa lògica, normal i natural.
Per tant, m'hauria de concretar quina és la postura oficial, si de la Conselleria d'Infrastructures o la de Territori i Habitatge.
I, per últim, adone's, el jurat del certamen "València crea", promogut per l'ajuntament que presideix la senyora Rita Barberá, ha atorgat el Premi nacional i local d'arquitectura a l'equip de professionals que llançaren a la fira Costrumat de Barcelona la proposta agafada per la ministra.

Per tant, i acabe ja, senyor conseller, jo li recomane que no s'escandalitze tant per certes línies d'estudi i reflexió al voltant d'un problema concret com és l'accessibilitat a la vivenda.
El que hauria d'escandalitzar-se és per altres qüestions més importants.
Per exemple, per què a data d'avui encara persegueix el sobrant.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera :**

 

Senyoria, per favor.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

­finalitze ja, presidenta­.
.
.
a l'Atrium de la Vila onze altures?
Per què al Mas des Rosari de Paterna estaven els solars públics per una quantitat més baixa?
Per què fa vosté de mediador, d'home bo o de corredor de finques, al final ja no ho sé, en el cas Porxinos de Ribaroja?

Jo pense que s'hauria d'escandalitzar de temes com aquests.
Per què el preu de la vivenda a la Comunitat Valenciana ha crescut.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, per favor, finalitze.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
un 176% en els darrers 8 anys, i, sobretot, sobretot, perquè determinats urbanitzadors i determinats *mandamasos* utilitzen, utilitzen les requalificacions per a benefici propi.

 

**La senyora vicepresidenta primera :**

 

Senyoria, moltes gràcies, el temps se li ha acabat.
*(Aplaudiments)*

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Li estic molt agraït, senyor Sanmartin, que vosté isca ací a reivindicar les vivendes que la senyora ministra de la Vivenda ha posat en eixa línia de reflexió i d'estudi que és el que vosté ha assenyalat.
Efectivament, encara està estudiant i reflexionant esta ministra, en este ministeri que el Partit Socialista va reposar des de l'època franquista fins ací, en plena vigència de la democràcia, encara està reflexionant i estudiant eixa formula dels pisos entre 25 i 30 metres quadrats.

A mi em pareix molt bé que vosté reivindique eixa formula per a solucionar el problema de la vivenda en esta comunitat i en tot Espanya, i és molt bé que això es publicite i que vosté isca a defensar eixa posició.
I sàpia que jo no m'escandalitze pel que diu la ministra, estic molt satisfet que la ministra, després d'un any de funcionament d'eixe ministeri, isca dient com a formula d'estudi i de reflexió vivendes de 25 i de 30 metres.
Parlar que fa 16 anys en esta comunitat mai.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* eixe tipus de mesures encaminades a satisfer una demanda de vivenda en unes condicions socials i econòmiques com n'hi havia en aquella època, que no tenen res a veure amb les que hi ha hui en dia, vol dir que, inclús, algú en aquella època ja s'avançava a una cosa que en estos moments el Govern Socialista, el senyor Rodríguez Zapatero, es limita a estar copiant el que fa 16 anys es va fer ja ací com a una iniciativa per a intentar solucionar estes qüestions de la vivenda.

Però, per una altra banda, dir-li a vosté que ens pareix molt bé que el Partit Socialista reivindique eixa formula d'estudi després d'un any, després d'un any de l'existència d'este ministeri, dels 25 i 30 metres quadrats.
I dir-li que en estos moments el govern de la Generalitat Valenciana, el govern del president Camps té en marxa un pla d'accés a la vivenda on afortunadament la mitja dels metres quadrats per vivenda, de les que estan dins del pla d'accés a la vivenda, és entre 60 i 65 metres quadrats.
És a dir, afortunadament les 100.
000, 65.
000 de nova construcció que este govern haurà finalitzat quan acabe esta legislatura, estaran entre 40 metres i 120 metres, és a dir, una mitja entre 60 i 65 metres.
Això és un orgull i és pensar en la dignitat de les persones i de les famílies i no continuar amb eixe sermó que vosté fa de fer afirmacions i aprofitar el minuts per a intentar clavar alguns altres missatges que, afortunadament, és molt important que es coneguen, perquè estan en eixe sentit absolutament desacreditats.

Moltes gràcies.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència formulada per la diputada Ana Noguera Montagud del GP Socialista, sobre l'incendi d'un magatzem amb material i documentació de Ciegsa, sobre el robatori esdevingut en la seu d'aquesta empresa pública i sobre l'acomiadament posterior d'una secretària per les possibles vinculacions amb aquest fet (RE número 30.
220), al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón.***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la pregunta formulada per la il·lustre diputada Noguera Montagud del Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 3.
220, dirigida a l'Honorable Senyor Conseller de Cultura, Educació i Esports.

Senyora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Señora presidenta, doy por formulada la pregunta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias.

Como quiera que está mal formulada, pues la doy por contestada.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

¿Sí?
Señora Noguera, té la paraula.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Pues, señor conseller, me da la impresión de que usted no está para muchas chulerías con el tema de Ciegvsa.
Y la verdad es que yo tenía una sana curiosidad en saber cómo iban a seguir defendiendo ese partido de centro, la honestidad, la eficacia y la buena gestión de la empresa pública Ciegvsa.
Quería saberlo, si lo que iban a hacer era seguir mirando hacia otro lado, seguir escondiendo las evidencias y negándolas o convirtiéndose en cómplices, bien por emisión, bien por silencio, como acaba de hacer usted ahora, o bien por encubrimiento, que supongo que también le corresponde en su responsabilidad.

Mire, vamos a hacer un repaso muy rápido, si le parece, a los acontecimientos que mi grupo ha venido denunciando desde octubre de 2003, y he de leerlos porque son varios.

Iniciamos, primero, el incumplimiento del mapa escolar y de la ineficaz gestión de Ciegvsa.
Luego, vimos que la ineficacia, desde luego, iba acompañada de despilfarro; los colegios cuestan hasta tres veces más que en otras comunidades, el doble de precio de licitación.
A nuestras denuncias se sumó la Sindicatura de Cuentas, que dijo que se vulneraba y no se cumplía la Ley de contratos del Estado.
Descubrimos que Ciegvsa no pasa impuestos municipales, pero da igual, es tan chula Ciegvsa como usted, señor conseller.
¿Para qué va a pagar impuestos municipales?
Luego, vimos que Ciegvsa tenía 90 personas en plantilla que no sabemos ni qué hacen ni qué cobran, tiene, además, asesorías innumerables, algunas de ellas de miembros del Consejo de Administración, el despilfarro crece y los avales bancarios suman ya 2.
000 millones de euros.
Eso sí, tenemos un gerente afín al zaplanismo y, especialmente, a una consellera, que parece que no ha sido despedido por las carísimas condiciones especiales de su contrato, pero que está bien arrinconado en un puesto a leer el periódico porque no se le quiere despedir.
¡Ya me dirán ustedes qué hacemos con un gerente que no se le despide!

Y todo esto culmina, además, con la denuncia pública de los tres colegios oficiales de arquitectos de la Comunidad Valenciana, que más vale ignorar, ¿verdad, señor conseller?
, que explicar.
Pero, entre tanto descubrimiento, empiezan los ceses fulminantes, porque aquí se va cesando a todo el mundo y sin decir por qué.
El primero fue el director financiero, que era malo para Ciegvsa pero bueno para sentarse al lado de la mesa de la señora consellera y cobrar de la función del voluntariado, luego, se despide al arquitecto técnico, luego a personal de confianza, eso sí, como Dios manda; despedidos a las tres de la tarde y vaciándoles el ordenador por si acaso.
Ya me explicarán también cómo se producen los test.
Y el último, el de la secretaria del gerente, probablemente porque tenía las llaves de la empresa o porque sabía algo del robo.
Estos cambios, además, se producen con la llegada de Francisco Camps, porque entonces se rompe esa sintonía que tiene la familia y, entonces, aparecen los dos grupos que son Zaplanistas y Campistas, y con Camps llegan nuevas personas a ejercer el control, llegan Máximo Caturla, secretario autonómico de Educación, y llega Juan José Andrés, asesor de Presidencia, que es quien pidió las llaves, por cierto, el famoso fin de semana del robo.

Y parece que con todo esto no ha habido nunca motivos suficientes ni para que el gerente compareciera, ni para que nuestras preguntas parlamentarias fueran contestadas, ni para que pudiéramos ver la información, ni siquiera para conceder esa comisión de investigación, de la que ustedes hoy no tienen prisa en concederla.

¿No hay suficientes motivos todavía, señor conseller?
Pues, hoy estamos hablando en Ciegvsa de dos delitos: un incendio provocado y un autorobo en la sede, un autorobo porque todo queda en casa, eso.
.
.
, hasta los robos quedan en casa.
Un incendio, además, provocado en un almacén de Ciegvsa donde no sabemos todavía ni qué se ha quemado ni qué documentos porque no se ha hecho el inventario, pero sí sabemos que la empresa que tiene la contrata tuvo también varios incendios en otra época y se produjo un debate parlamentario, en este caso en La Coruña, cuando el incendio del hospital de Pontevedra, y se descubrió que existían irregularidades en cuanto a la seguridad.

¿Puede usted afirmar aquí que todo estaba en condiciones?
Puede decirnos, y supongo, y lo doy por hecho, que habrá un seguro que tendrá esta empresa que cubrirá todo el contenido?
¿Existe un seguro?
Estamos haciendo el inventario presentando la denuncia correspondiente?
Pero, aparte del incendio, luego llega y aparece un robo, llegamos a la sede de Ciegvsa un día, aparece la policía porque la puerta blindada no ha sido forzada, la alarma estaba desconectada pero roban papeles.
"No pasa nada" ­dice el señor Máximo Caturla­, "no ha pasado nada", pero inmediatamente se despide a la secretaria del gerente.
¿Por qué?
¿Es una vendeta?
¿Es una presión haber sido el señor García Lliberós salta del asiento y se va sin su indemnización de los millones que ustedes le deben?
¿Es acaso porque la señora sabía demasiado?

Señor conseller, ¿se hubieran producido estos dos delitos si Ciegvsa no estuviera en el punto de mira de los medios de comunicación y de la presión parlamentaria de mi grupo?

Mire, hasta aquí los hechos objetivos que le he relatado, pero lo peor es lo que estamos pensando que ocurre en Ciegvsa y que hoy usted tiene que justificar y no con silencios precisamente.

Para terminar, le voy a hacer tres propuestas que quiero que consten en acta.
Sí, tres propuestas, por favor, que quiero que consten en acta y que figuren.
La primera de ellas, la modificación del consejo de administración con entrada de los grupos de la oposición.
La segunda, que se presente en estas Cortes por parte de la Sindicatura de Cuentas una auditoría especial de Ciegvsa, enumerando y dejando constancia de las irregularidades económicas y de la vulneración de la legislación.
Y en tercer lugar, la comparecencia del secretario autonómico que es hoy por hoy quien parece que tiene más competencias incluso que usted.

Mire, ustedes crearon Ciegvsa, señores del PP.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.
.
.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Termino ya.
No sé con qué fines la crearon, pero sí sé que los van a devorar.
Hasta luego.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.
*(Aplaudiments)*

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señora Noguera.

Ha comenzado usted por acusarme de chulería, y normalmente, como siempre sucede en la vida, uno a veces tiende a acusar de lo que debería excusar.
Porque cuando usted ha dado por formulada la pregunta, era consciente de la limitación de la propia pregunta.
Y por eso no la ha dado por formulada, porque no quería ponerse usted en evidencia ante sus propios compañeros, elucidando y enunciando el contenido de la pregunta.

Porque claro, la pregunta decía ¿por qué razones no se ha informado sobre el incendio de un almacén?
O sea, ¿por qué razones no se ha informado?
Pues todos hemos sido capaces de estar informados perfectamente; desde que se produce el hecho, interviene la fuerza pública, levanta el correspondiente atestado y está en actuación y en investigación policial.
Cuando se produce la segunda cuestión sobre la que usted dice que tampoco se ha informado, no solamente es que se denuncia por la propia Ciegvsa el hecho al que usted hace referencia, sino que también está produciéndose la correspondiente investigación policial.

Mire usted, usted ha hablado aquí de la comisión de delitos, y la única persona que en relación con todo lo que usted ha dicho aquí haya podido presuntamente cometer un delito ha sido usted.
*(Remors)* Sí.
Usted ha hablado, usted ha hablado de incendio provocado.
"Incendio provocado".
"La policía no ha emitido todavía su informe".
O bien usted tiene una fuente de información de la que no dispone la sociedad en general, o usted está prejuzgando una cosa y atribuyendo un delito a otro.

Y usted ha hablado de auto robo.
Está en el *Diario de Sesiones* en el que usted tanto parece fiarse.
Ha hablado de auto robo, es decir que se ha robado Ciegvsa a sí misma.
Lo cual sería evidentemente un delito.
Es decir, usted imputa en este acto parlamentario, imputa a Ciegvsa y a sus responsables dos delitos, y por tanto usted comete un delito que es el delito de calumnia.
O sea, que la única delincuente en todo este proceso verbal es, señoría, usted.
*(Remors)* Y yo.
.
.
*(Aplaudiments)*

Y yo la reto, señoría, y yo la reto, porque usted sabe perfectamente el Reglamento de la Cámara, yo la reto a usted, señora Noguera, a que usted repita las palabras estas que ha dicho aquí fuera de aquí.
Que diga que ha sido un incendio provocado y que ha sido un auto robo.
Que se vaya al pasillo y lo diga.
Porque usted sabe que aquí tiene inmunidad parlamentaria, pero fuera de aquí no tiene inmunidad parlamentaria.
Por lo tanto, yo le digo que usted salga al exterior y acuse a la gente de Ciegvsa de haber incurrido en dos delitos, sin pruebas.

En cuanto a las cuestiones que aquí se plantean con máxima brevedad, decir, que ha hecho usted una sarta de imputaciones y de falsedades, una detrás de otra, referidas a Ciegvsa.
¿Y por qué lo ha hecho?
Mire, en primer lugar estamos ante un incendio que está siendo investigado.
Y estamos ante un robo, menor, por otra parte, porque lo sustraído era una cantidad menor que estaba entorno a los treinta y tantos euros, porque no.
.
.
sí que se ha hecho inventario y no ha desaparecido nada más.
Y lo único que se ha quemado en las naves donde se han quemado ha sido materiales propios de Ciegvsa; es decir, de dotación de los centros educativos.
Y por tanto, usted, incurre, repito, en apreciaciones carentes absolutamente de fundamento.

Y ambos hechos están siendo investigados.
El primero, de oficio, porque se presentó allí la policía.
Y el segundo porque fue la propia Ciegvsa la que denunció el robo.
Lo que usted dice que es un auto robo.
O sea, sería la primera vez que un auto ladrón se auto denuncia.
Eso sería, señores, ya, el colmo de la estupidez *(Remors)* El colmo de la estupidez.

Pero claro, se le ha olvidado a usted una cosa que es tan observadora.
En toda esta novela, en toda esta película de terror, en este *thriller* que usted ha urdido, se le ha olvidado una cosa que me parece mentira que usted, persona tan sagaz, tan observadora, tan fina, tan aguda, tan filosa se le haya olvidado que este conseller mientras sucedió todo eso estaba en Estados Unidos.
En Estados Unidos.
*(Remors)*

Claro, ya puestos a hacer un argumento de película, podía haber estado maquinando que.
.
.
Claro, naturalmente, claro que sí, señorías.
Naturalmente.
Podía estar usted pensando que mediante un satélite espía estábamos vigilándola a usted directamente, para saber cuándo usted bajaba la guardia e inmediatamente proceder a esos terribles delitos.

Mire, señora, menos lobos, menos películas y menos fantasías.
A usted lo que le duele, como a todo el grupo, es que a través de esa empresa se han invertido 1.
800 millones de euros en construcción de colegios.
Y usted padece *ciegsofobia*, de la misma manera que a los toros no les gusta el descabello, porque les ha quitado a usted el arma de matar, que era decir "la derecha no hace nada, el Partido Popular no hace nada".
Y resulta que a través de Ciegvsa hemos hecho más de 400 colegios y hemos invertido más de 1.
800 millones de euros en construcciones de infraestructuras.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor conseller.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

.
.
.
escolares, cosa que ustedes no hicieron nunca.
Porque lo que sí hacen bien es difamar, calumniar, mentir y hacer demagogia como usted, señoría, eso sí lo hacen bien.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.
*(Aplaudiments)*

Anem a passar.
.
.
*(Remors)* Per què demana la paraula, senyora Noguera?

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
de delinqüent, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Perdone, si no he entés malament.
.
.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

.
.
.
per al·lusions.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

.
.
.
dialècticament parlant he sentit jo que deia el conseller, dialècticament parlant.
Per tant, crec jo que *(remors)* dins del debat polític.
.
.
*(Protestes)* Diga, senyoria, senyoria, ha dit dialècticament parlant.
.
.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

No, no.
De dialècticament.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyories, per favor.
Senyories, per favor, té la paraula la senyora Noguera.
Senyor Such, si vol que parle la senyora Noguera i si no s'acaba les paraules i seguim en el ple.
Per favor.

Senyora Noguera, què diu?
*(Remors)*

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Sí.
En primer lloc, la primera vegada que *(remors)* vàrem parlar de Ciegvsa en este ple me varen cridar terrorista institucional.
I esta segona m'acaben de cridar delinqüent.
No sé si el senyor conseller també tindrà la valentia de mantindre-ho ahí fora.
Però, a part d'això, jo li he fet tres propostes, tres propostes que he volgut que constaren en acta.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, això no té res a vore en el que.
.
.
No, senyoria, senyoria, per favor.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

.
.
.
no m'ha contestat.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, senyoria, vosté ha demostrat que no està conforme en les afirmacions del conseller.
Me pareix perfecte.
*(Remors)* No, perdone, senyoria, senyoria.
I per això li he donat a vosté la paraula per una qüestió d'ordre, perquè vosté no estava conforme en unes paraules del senyor conseller.
Ha dit el que havia de dir.
De les propostes o el contingut de la seua intervenció no pot vosté entrar en eixe tema perquè el seu torn per a la pregunta sap que ha finalitzat, senyora Noguera.
Sap que ha finalitzat.

Per tant, vosté ha demanat, si no.
.
.
*(Remors)* Sí.
Sí, sí, vosté.
Me vol escoltar, senyora Noguera, vosté crec que vol que el senyor conseller retire les paraules que ha dit.
Ara li donaré la paraula al senyor conseller i prendrà la decisió que considere oportuna.
Però quant al contingut de la pregunta sap vosté que el seu temps ha finalitzat, per tant no pot entrar en eixes qüestions.
Per tant, moltes gràcies, senyora Noguera, i ara si el senyor conseller vol fer ús de la paraula li'l done.
*(Remors)*

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Sí, como ustedes saben ­señorías, señora presidenta­ el señor conseller, además de serlo, es también presidente de la compañía de la sociedad Ciegvsa; sociedad a la que la señora Noguera ha acusado, y por tanto me ha acusado a mí como presidente de la misma, de auto incendiario, de auto incendiario, *(remors)* de auto incendiario y de auto robo.
*(Remors)* Por tanto, por tanto, señoría, muy claramente, señora presidenta, si la señora Noguera retira sus imputaciones yo retiraré las mías.
No tengo ningún inconveniente.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Per tant, crec que la senyora Noguera no vol retirar-les i el senyor conseller tampoc.
Anem a continuar en la següent pregunta.
*(Remors)* Anem a continuar en la següent.
Crec.
.
.
Senyories, per favor, crec que està clar que ha hagut una pregunta.
Ha hagut unes intervencions, en la que la senyora Noguera no està conforme i ha demanat una retirada.
El senyor conseller tampoc està conforme i ha demanat la retirada de les paraules de la senyora Noguera.
Ni un ni l'altre han decidit retirar-ho, per tant, anem a acabar en esta pregunta i anem a passar a la següent.
*(Remors)*

Per favor, senyories.
Crec que han parlat tots els que havien de fer-ho.
Per tant, si són tan amables anem a passar a la següent pregunta.
Moltíssimes gràcies.

 

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència formulada pel diputat Andrés Perelló Rodríguez, del GP Socialista, sobre si té el Consell de la Generalitat cap avaluació de la seva gestió que puga indicar la necessitat d'establir canvis d'algun tipus (RE número 29.
025), al vicepresident del Consell, senyor Víctor Campos Guinot.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

La següent pregunta és la 29.
025, que havia de formular l'il·lustre diputat senyor Perelló.
*(Remors)*

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

És evident que no sóc Andrés Perelló, que està malalt i està hospitalitzat, i formularé jo per tant la pregunta al senyor vicepresident; que diu així: té el Consell de la Generalitat alguna avaluació de la seua pròpia gestió que ens puga indicar la necessitat d'establir canvis d'algun tipus?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula l'honorable vicepresident, senyor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Escudero.

La pregunta trampa que formuló el señor Perelló, y que ahora me formula usted personalmente.
.
.
yo podría utilizar el mismo argumento que ha utilizado mi compañero el conseller, para decir que no la puedo contestar.
Porque evidentemente me habla de un tema, que en todo caso podría tener una opinión particular, pero no desde luego podría hablar en nombre de ello.
Yo no puedo opinar respecto a cambios o no del gobierno, porque como usted sabe, el señor Perelló sabe, y todos sabemos, los cambios o no en el gobierno los decide el presidente del gobierno y no el conjunto del gobierno o en este caso el vicepresidente.

Pero no obstante, como la pregunta, como digo, es una pregunta que evidentemente todos sabemos para qué se formula, y lo comprobaremos dentro de breves instantes en su segunda intervención, yo, respecto a la valoración del gobierno, le diré lo mismo, como no podía ser de otra forma, pero es que además lo pienso exactamente igual, que en el *Diario de Sesiones* consta en.
.
.
concretamente el día 19 de mayo de este mismo año, en otra pregunta similar dentro de esta estrategia que tienen ustedes ahora, de hacer una pregunta primero al control del gobierno por parte de los miembros de algún miembro de su grupo.
Y al día siguiente, por parte del señor Pla, pues repetirla al presidente, como ocurre por ejemplo con el tema de Ciegvsa, como también mañana veremos, donde a pregunta del señor Pla, con la misma intención, el presidente del gobierno le contestaba.

Sinceramente creo, decía el presidente del Consell, que excepcional la valoración del gobierno, lo creen la mayoría de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, y en su foro interno ustedes también lo creen.
Eso es mi opinión también respecto al gobierno.
*(Se sent una veu:* Muy bien*)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable vicepresident.

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vaig a satisfer la seua curiositat, que m'estava esperant, i ja sap pràcticament el que vaig a dir-li.
Molt sabut, vosté.
Mosatros, és clar, l'estàvem esperant en molta ànsia, perquè pareixia que s'amagava alguns dies.
No sé si estava a Estats Units en el senyor Font de Mora també o en un altre lloc, o a la millor pensava que la pregunta perdria una certa actualitat, que ja no calia fer-la, eh.

Doncs no, la pregunta no perd ninguna actualitat.
I jo li assegure, senyor vicepresident, que nosaltres no estem ací a preguntar per preguntar, ni perquè s'encoratge, cosa que és difícil en el seu semblant.
Estem ací per a què vostés mos contesten, a nosaltres, a l'oposició, que hem de controlar-los, el que nosaltres cada dimecres volem saber.
Però vostés, res.
Per tant, pensem que és una cosa o es tracta d'una cosa molt més transcendent.
Que segurament jo dubte que vostés en la legislatura, a meitat, consideren que ho siga.
De què es tracta?
Es tracta de la governabilitat d'aquesta comunitat.
D'això es tracta.
Es tracta de la manera que vostés tenen de concebre el govern, de com conceben vostés la democràcia mateixa, de la manera en què vostés respecten o no les lleis, les llibertats i els drets que nosaltres tenim com a oposició de controlar-los a vostés i exigir-los en les seues respostes transparència i resposta quan es demana, no als quinze, als vint o no mai.
Es tracta que donen explicacions ací, que les donen.

Però vosté ve ací i, una vegada més, què fa?
No res, no mos diu res.
La negació permanent de la realitat, des d'una posició jo no dic que defensiva.
.
.
aixina un poc *passota*, la seua posició és un poc *passota*.

Però vosté, senyor vicepresident, va presidir aquell Consell ­rec que ho recordarà­en què per primera vegada en la història d'aquesta comunitat, es va trencar el secret de les deliberacions del Consell.
El va presidir vosté, ¿veritat?
Molt bé.
I algun membre d'eixe Consell ací present, va afirmar el que molts ciutadans d'aquesta comunitat, i nosaltres també com a grup parlamentari, sospitaven.
I és que una part d'eixe Consell, és clar, està per a canviar, perquè no està a l'altura que demana esta comunitat.

Jo crec que vostés tenen un problema en les declaracions del senyor Blasco.
O les recolzen ­no pareix, almenys, formalment no pareix­ o hauran d'explicar per què el conseller Blasco, mascaró de proa i defensor del interessos campsistes, va fer aquestes calculades declaracions.
Mos ho haurà d'explicar.

Però no, vostés no mos diuen res, no donen mai la cara sobre aquestos ni altres esdeveniments.
Vostés, quan els problemes els desborden, com no els resolen, tanquen portes, tanquen finestres i a vore si escampa la cosa.
I vosté ve ací i mos diu que el Consell.
.
.
clar, no l'han avaluat.
Ja ho va dir el senyor president, del seu Consell: "Es excel·lent".
Quina barra!
De veritat, eh?
Jo crec que el president del Consell, quan va dir que tenia un Consell excel·lent, es partia en eixes dos meitats que pareix que tinga.
Per una part, li vol fer cas al senyor Blasco, li vol fer cas al senyor Blasco, però l'altra meitat, la seua, la més conservadora, d'alguna forma li fa dir en públic el contrari que el seu president està dient en privat.
I com ho han resolt?
*Con jornadas espirituales*.
Mire, amb unes jornades de convivència per a aconseguir que els membres d'este govern aprenguen a conviure, que no s'insulten i que, almenys, es respecten.
*Jornadas espirituales*.

A mi m'agradaria que vosté mos explicara un poquet amb detall com els ha anat, si s'han entés, com han resolt les mancances d'eixos que no estan a l'altura, o si han fet foc del campament.
No ho sé, el que vullga.
Imagine's vosté si açò ho estiguera fent algun conseller d'algun altre partit, el que des d'eixe grup estarien dient.
Imagine-s'ho.

Jo li pregunte d'aquesta manera perquè vostés no mos permeten fer-ho d'altra, de cap manera, perquè la voluntat política del grup majoritari, del seu grup, és fer callar els diputats, descafeïnar els debats i que cada vegada aquestes Corts estiguen més narcotitzades, *una dosis más cada día*.
I vosté no me contesta perquè no li dóna la gana o perquè no té voluntat, o perquè no té coratge de dir-mos la veritat, la veritat del que està suposant l'envergadura de la crisi, de la crisi que vostés estan alimentant sense cap tipus de control.
I el senyor president del govern es dedica a explicar eixa crisi com si fóra *un camino hacia la gloria.*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora diputada, vaja finalitzant.

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Jo crec, senyor Campos, que vostés han tirat la tovallola, que estan fent el ridícul, i que eixe llançament de tovallola ho està veent tota la ciutadania, però jo li assegure que mosatros l'arreplegarem.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Escudero.
*(Aplaudiments)*

Té la paraula l'honorable vicepresident, senyor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Presidenta.

Señora Escudero, lo ha intentado, ¿eh?
, lo ha intentado.
Pero, bueno, en fin, qué le vamos a hacer, qué le vamos a hacer.
El debate ya se produjo.
A mí me sabe mal.
.
.
O no.
No lo sé.
Pero, bueno, la verdad es que lo ha intentado.

Dice que si me estaba escondiendo las últimas semanas y tal.
No.
Ha pasado un miércoles, un miércoles desde que.
.
.
solamente he excusado esta pregunta un miércoles.
Y usted sabe dónde estaba, perfectamente, perfectamente, y hasta qué hora, y con quién y por qué.
Sí, lo sabe perfectamente: la visita de su Majestad.
Y estaba con el delegado del gobierno de España.
A lo mejor a algún diputado suyo le parece que no debía estar el gobierno de la Generalitat atendiendo a esa visita en Alicante.
El gobierno de la Generalitat, el gobierno del Consell entendió que sí que tenía que estar.
Bueno, si eso le parece que me escondía, bueno, en fin.
.
.
Hoy mismo usted sabe que podía haber utilizado algún argumento para evitar la pregunta, usted lo sabe perfectamente, y no lo hemos hecho.
Por lo tanto, no suba a decir que me escondo.
¿De qué me escondo, de qué me escondo?

Dice: "Y ustedes hacen caso o no, respetan o no las leyes" No, no, señora Escudero.
No, no.
No utilice esos argumentos, no utilice esa estrategia.
Si cree que en algo no cumplimos las leyes el gobierno, lo denuncia.
No difame, que es que están todos contagiados de la misma demagogia.
No difamen.
No puede subir aquí y decir que el gobierno cumple o no las leyes.
Puede criticar la acción del gobierno, puede decir que no está de acuerdo con sus decisiones, puede decir lo que usted quiera, aportar soluciones.
.
.
Bueno, eso no puede, porque, desde luego, de momento no han apartado ninguna, ninguna alternativa, ninguna propuesta.
Pero no puede subir aquí a decir: "Ustedes cumplen o no las leyes".
Eso es una barbaridad, una barbaridad con b de burrada.

Y ha subido aquí a hablar de no sé qué cambios, de chascarrillos, como si estuviéramos nosotros aquí a ver los cambios que se han producido aquí, el por qué, será de una crisis.
Yo recuerdo perfectamente, hace no demasiados meses, que muchas de sus señorías, de los que ocupan el Grupo Socialista, estaban sentados en escaños distintos.
Bueno, oye, el grupo decide en cada momento lo que le conviene, y no es eso motivo de política general de la Comunidad Valenciana.

Y yendo a la cuestión, y yendo a la cuestión, a la cuestión previa, no a la definitiva, porque, se lo vuelvo a repetir, yo no escondo responsabilidad, pero yo no puedo hablar sobre cambios del gobierno.
Eso sí que sería una irresponsabilidad, porque yo no puedo hablar sobre cambios del gobierno.
Eso lo pone usted por escrito, bueno, su compañero el señor Perelló, al cual, por cierto, le deseo una pronta mejoría.

Pero, bueno, evidentemente el gobierno, el Consell sí que tiene elementos a la hora de ir valorando su gestión, no para nada, para conocerla.
Elementos fundamentalmente como el seguimiento constante de nuestros compromisos electorales, lógicamente, *(veus)* que es nuestro principal compromiso con los ciudadanos, lógicamente.
El Gobierno hizo un contrato, firmó un contrato público con los ciudadanos a través de un programa electoral, el programa que presentaba el Partido Popular.
Y, por lo tanto, tiene esa responsabilidad por escrito con los ciudadanos de su cumplimiento.
Y el cumplimiento de esa responsabilidad, evidentemente, desde nuestro punto de vista, es una forma de valorar, de evaluar y de constatar la acción del gobierno y de si esta está siendo correcta o no.

El gobierno también tiene otras fórmulas para ir percibiendo si la valoración de su acción está relacionada con los proyectos que tienen los ciudadanos, con las inquietudes que tienen los ciudadanos, con aquellas cuestiones que a los ciudadanos les preocupan, y vemos día a día, constatamos día a día, en la calle, con los ciudadanos, con los colectivos, con las asociaciones, que sí, percibimos que sí que atendemos sus problemas.

Y hay otros elementos de valoración.
Hoy mismo se ha dado a conocer uno públicamente, hoy mismo a la una del mediodía se ha dado a conocer uno públicamente.
Elementos de valoración, si usted quiere, más científicos, que siendo encuestas, y las encuestas son lo que son y significan lo que significan, pero son elementos que indudablemente pueden requerir de confrontación, de la valoración, sobre las datos que ahí se recogen.

Hoy mismo se ha hecho público uno de estos elementos de valoración.
Seguro que usted lo conocerá, pero, vamos, le voy a leer solamente algunas de estas.
.
.
de sus conclusiones.
Por ejemplo, "el cincuenta por cien de los valencianos aprueba la labor que está llevando a cabo el Gobierno Valenciano ­elemento de evaluación­, frente a un 10,3% que la desaprueba ­elemento de evaluación".
Se trata del nivel de aprobación más alto de su historia.
En el caso de la labor del gobierno de España, el mismo ciudadano de la Comunidad Valenciana, el mismo día y el mismo encuestador, la aprobación se queda en el 31,9, frente al 50%.
Y la desaprobación en el 13,8.
El nivel de aprobación cae cuatro puntos respecto al año 2004.

Pero esto no es por casualidad, porque cuando se les pregunta a los ciudadanos por qué, lógicamente responden.
Y cuando se les pregunta: "¿Cree usted que el gobierno de España se preocupa por resolver la escasez de agua en la Comunidad Valenciana?
", y su respuesta es "no".
¿Se interesa por el progresa económica de la Comunidad Valenciana?
Y los ciudadanos opinan mayoritariamente que no.
"¿Respeta la identidad de los valencianos, su lengua, sus señas de identidad, etcétera?
".

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor vicepresident, vaja finalitzant.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

La respuesta es "no".
"¿Es justo el retorno del dinero recaudado en la Comunidad Valenciana?
" Y su respuesta es "no".

Otro dato.
Un 17,2% de los valencianos encuestados consideran que las cosas irían mejor con un gobierno formado por los partidos que hoy están en la oposición.
Es decir, la inmensa mayoría.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor vicepresident, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
de los valencianos consideran que las cosas no irían mejor con ustedes, y por eso valoran bien al gobierno de la Generalitat.
Esa valoración sí que la tenemos, la del CIS, la valoración que los ciudadanos a través de esta encuesta nos han dado.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Y es una valoración a la cual hacemos caso.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
no a la que usted nos ha hecho.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència formulada pel diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre al projecte urbanístic conegut com a PAI del sector Mas de Porxinos, en el terme de Riba-roja de Túria (RE número 28.
885), al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany.***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable vicepresident.

Anem a continuar amb la pregunta formulada pel diputat Carles Arnal i Ibáñez, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa, registre d'entrada 28.
885, i dirigida al conseller de Territori i Habitatge.

Senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor conseller, ¿en què ha consistit exactament la seua participació o mediació en el cas conegut com a Porxinos, referida a la ciutat esportiva del València Club de Futbol, i altres construccions i urbanitzacions en el terme municipal de Riba-roja?

Li demane, li pregue, una relació completa de les actuacions que ha efectuat vosté personalment, o el seu departament, en relació a aquest tema i la justificació o motivació d'estes intervencions.

També vull que explique per què ha dit vosté que el Consell té l'obligació moral d'ajudar al València Club de Futbol.
Per què diu vosté que esta actuació seua ha sigut modèlica, si encara no ha pogut valorar les característiques i repercussions del projecte, que de fet encara no s'ha presentat oficialment.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresident primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, la intervenció de la conselleria i del conseller que parla ha sigut una intervenció, dins del marc competencial que me correspon, d'intentar informar i atendre a qualsevol sol·licitud que se me faça sobre qualsevol actuació urbanística o de qualsevol altre tipus en la Comunitat Valenciana, i en este cas, expressar lliurement la meua opinió i expressar també la voluntat de col·laborar per part de la conselleria en una proposta que se m'ha sol·licitat per part de l'ajuntament democràtic de Riba-roja i de l'entitat esportiva València Club de Futbol.

No hi ha res més que això.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor conseller, encara que no ha explicat ara, ha afirmat vosté que s'ha d'ajudar al València Club de Futbol.
¿Només al València?
O ¿també al Llevant, al Vila-real, a l'Hèrcules, a l'Alcoià, a l'Alacant?
¿A quins clubs sí i a quins no?
¿Només als clubs de futbol o també als de bàsquet, als de beisbol, als de pilota valenciana?
¿A quins esports s'ha d'ajudar i a quins no?
¿Només als clubs esportius o també a organitzacions culturals, teatrals, musicals, conservacionistes?
¿A quines organitzacions sí i a quines no?
¿I les entitats que tenen pocs socis mereixen ajudes o només les que tenen molts socis?
¿I els ciutadans particulars anònims mereixen la seua ajuda moral o no?

També vull que m'explique si és que hi ha dos tipus de procediments o d'expedients, per a casos normals, diguem, i per a altres casos que necessiten moralment la seua ajuda.

I també m'agradaria que concretera més en què ha consistit la seua ajuda.
Com facilita vosté les operacions immobiliàries?
Concretament, quins tràmits són els que vosté està disposat a facilitar?
¿Està disposat a facilitar-los a tots els ciutadans o només a alguns?
Per què ha d'ajudar en un cas com este?
Què ha de facilitar?
Què passa en les lleis existents?
No són suficients?
Per què calen estes ajudes extra?

Les lleis urbanístiques estan, suposadament, per vetllar per la racionalitat territorial i ambiental en les intervencions.
Què es pot entendre aleshores en eixe context per ajudar?
Implica això rebaixar controls, rebaixar condicions, garanties?
Si és per pressa, qui determina quant és urgent i quant no?

I a banda, ignora vosté que el València Club de Futbol és una empresa?
Una empresa que té accionistes?
Com separa vosté els guanys esportius dels econòmics?
Els socials dels particulars?
I per què recomana vosté a determinades empreses per a fer estudis d'impacte ambiental?
Forma part d'això la seua tasca?
Dóna sempre esta classe de consells?
Si els promotors seguixen els seus consells, obtenen més ràpidament la seua conformitat?
Si l'empresa que fa l'estudi d'impacte ambiental és la que vosté recomana, facilita açò els tràmits?
Per què vosté avala projectes que encara no coneix oficialment?
Per què no ha esperat vosté, com en els demés casos, supose, que li arribara l'aprovació municipal del PAI?
que encara no està, que jo sàpiga, a hores d'ara.

Pot justificar vosté en estos moments que en este cas concret no hi ha millors alternatives quan a la ubicació més racional i menys impactant d'esta urbanització?
S'han considerat.
.
.
pot vosté justificar que s'hagen considerat adequadament diferents alternatives, com en principi és l'esperit dels estudis d'impacte ambiental?
S'ha triat la de menys impacte ambiental segur, de les possibles?
Pot assegurar vosté que aquesta operació urbanística no tindrà impactes ambientals, paisatgístics o territorials rellevants?
Per exemple, s'afecta a lleis naturals d'aigua, a llits d'aigua?
Es disposa de suficients recursos hídrics per abastir les demandes que generarà esta operació urbanística?
És que no falten encara informes d'altres administracions rellevants, com per exemple la Confederació Hidrogràfica del Xúquer?
Vosté ja s'ha posicionat sense conéixer res d'això.

Per altra banda, ací ha hagut un *pelotazo* urbanístic, o no?
I açò significa que és un cas sobretot d'especulació.
O creu vosté que no?
És a dir, quan es multipliquen els preus de manera tan descarada, d'una manera tan fàcil, això és o no és un *pelotazo*?

I què passa amb els interessos particulars de l'alcalde i dels seus familiars?
S'ha resolt ja la incompatibilitat que implica açò?
Disposa vosté d'un anàlisi dels impactes socials i econòmics a llarg termini d'esta urbanització, per exemple?
Les implicacions que fa quan a depuració d'aigües, tractament de residus, -bastiment d'infraestructures, increment de serveis i dotacions públiques, seguretat, neteja, demandes hídriques i energètiques, servei de sanitat, educació?

Vosté coneix totes estes coses?
I, sense conéixer-les, s'està pronunciant?
Coneix vosté les al·legacions en contra que ha presentat el col·legi d'arquitectes?
Què opina d'elles?

I, en definitiva, com justifica vosté un projecte que tan prompte diu que és modèlic, que tot ha anat perfecte, quan encara no ha arribat a entrar oficialment en el seu despatx.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, algunes de les propostes o de les preguntes que vosté ha fet són autèntics despropòsits.
I jo no tinc cap inconvenient, eh, de contestar-li un per un a tots.
M'ha fet una relació que no estava inclosa en la pregunta que vosté ha fet, i segurament ara no m'ha donat temps a relacionar-li-les totes, però sap que en té a la seua disposició perquè, una per una, si me les passa vosté per escrit, li les aniré contestant en el temps que vostés vulguen.

Però com del que es tracta és de contestar-li a la situació que vosté em plantejava.
Vull dir-li el següent.
Mire vosté.
En la conselleria i en l'administració pública, en general, però jo expressament en particular, estem per a atendre a tots els que ens pregunten i ens consulten sobre qualsevol cosa que tinga alguna cosa a veure en la nostra competència, siga, com vosté diu, el València Club de Futbol, el Vila-real, el Levante, l'Elx, l'Hèrcules, l'Alzira o qualsevol grup que tinga interessos en les qüestions relacionades en la competència d'esta conselleria.
A tots els atenem, fins i tot a vosté mateixa l'atenem, perquè és la nostra obligació.
Quan vosté demana una cosa, l'atenem de la millor forma i en la major educació que tenim, a pesar de vore la seua actitud i el seu comportament en moltes ocasions, que no seria mereixedor d'això.
Però la nostra obligació és fer-ho així sempre.

Després ha de vosté saber el següent.
Nosaltres no tenim cap problema en expressar-nos en absoluta llibertat.
I no fem res que vulnere cap precepte legal, perquè fins ara vosté ha fet una retafila ahí de preguntes, o de propostes o no sé molt bé de quines afirmacions, però ninguna, ninguna he vist que vosté la base o l'argumente en cap irregularitat o en cap precepte legal que haja sigut vulnerat, violentat o d'alguna forma no s'haja tingut en compte.

Mire vosté, el que nosaltres hem expressat és que, davant de dos entitats que tenien la voluntat de fer endavant una actuació urbanística, nosaltres, cada volta que ens han preguntat, els hem dit, miren vostés, la llei marca açò, si vostés volen fer això han d'orientar-se en eixa direcció, i nosaltres no ens pronunciarem fins que vostés no tinguen fins i tot la posició perfectament harmonitzada entre vostés.
Com vosté molt bé acaba de senyalar, estem parlant fins i tot d'una actuació urbanística que, per no tindre-la aprovada, no la tenia aprovada ni el mateix ajuntament, que és el que l'ha d'aprovar.

Per tant, senyor Arnal, estiga vosté tranquil, tinga vosté paciència, tinga vosté serenitat.
Quan l'àmbit competencial corresponent, que és l'ajuntament, prenga una decisió, eixa decisió es traslladarà a la instància competencial corresponent, que és la de la conselleria, és a dir, a la Generalitat.
I nosaltres, com fem sempre, estudiarem escrupolosament, escrupolosament quines són les regles jurídiques i legals que s'han d'aplicar.
I nosaltres, no li càpia cap dubte, que procurarem que eixa actuació no se n'isca del marc legal que democràticament este país té establert, tant en el seu àmbit municipal, que és el que democràticament té la representació sobirana dels ciutadans i està en el seu nivell per a resoldre estes coses.
Com per a després, també, en la representació que nosaltres ostentem, complir la llei sense cap de problema.

És a dir, estem davant d'una operació urbanística de molta envergadura.
Estem davant d'una operació que transcendix estrictament el que és l'operació urbanística.
Estem davant d'unes consideracions de caràcter social que cal tindre-les en compte.
I tot això este govern, en absoluta transparència i en absoluta llibertat, ho tindrà molt en compte.
I ho tindrà molt en compte, ho tindrà molt en compte complint de forma escrupolosa el que la llei, el que les normes jurídiques, els ciutadans d'esta comunitat s'han donat.
Per tant, no hi haurà cap problema.
I si hi ha algun problema, nosaltres l'evitarem.
Perquè per això som una administració molt, molt cuidadosa que les coses es facen bé, i es facen per a millorar la qualitat de vida dels ciutadans.
Gràcies.

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència formulada pel diputat Alfred Botella i Vicent del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre l'estudi epidemiològic sobre els afectats de la síndrome Ardystil (RE número 30.
210), al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet.***

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, formulada pel diputat Alfred Botella i Vicent, del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-l'Entesa, registre d'entrada 30.
210.

Senyor Botella.

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Sí.
Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, en quina data té previst el conseller que estarà realitzat l'estudi epidemiològic sobre els afectats de la síndrome Ardistyl.
Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Botella, la Conselleria de Sanidad presentó ya en octubre del año 2003 ante la Comisión de Seguridad y Salud de la Comunidad Valenciana un plan de actuación específico destinado a mejorar la calidad de la atención que se estaba dispensando al colectivo de trabajadores afectados por la exposición laboral denominada Ardistyl.
Este plan, elaborado por un grupo de expertos, formado por médicos especialistas, técnicos de la conselleria, tiene como objetivo determinar, como usted bien sabe, los posibles daños a la salud derivados de la exposición a los tóxicos que, como consecuencia del trabajo que estaban desempeñando, estaban estas personas expuestas.
Especialmente todo lo referente a disolventes y colorantes textiles.

Pues bien, este proceso se inició remitiendo a la población una carta informativa con indicaciones de la inclusión voluntaria en el mismo.
Y a partir de diciembre del año 2003 comenzó la derivación de los interesados a un conjunto de hospitales que se seleccionaron, desde donde se han gestionado las visitas para la práctica de pruebas médicas, fundamentalmente análisis clínicos, medicina nuclear, medicina digestiva, reumatología, neurología, oftalmología o ginecología, en el caso de las mujeres.

En la actualidad ha finalizado prácticamente la fase de exámenes médicos.
Ha comportado un total de 538 citaciones.
Se está desarrollando la fase de elaboración de informes individuales, informes de salud referidos a cada persona, donde se recogen los principales hallazgos en relación al estado de salud de los interesados.
Este informe de salud, individual, que recopilarán todos los resultados, como las conclusiones, comenzará a entregarse individualmente a lo largo de los próximos días desde la Unidad de Salud Laboral del Centro de Salud Pública de Alcoy.
Esta fase finalizará antes del mes de agosto.

Posteriormente, durante octubre y noviembre aproximadamente, se va a implementar la fase de datos clínicos epidemiológicos derivada del proceso de estos exámenes individuales de salud, estando previsto su análisis para finales del año 2005.

Finalmente, con todos estos resultados de salud, tanto los individuales como los colectivos, se hará una programación de las siguientes actividades que darán continuidad a un programa preventivo futuro de detección precoz del posible daño con que pudiera encontrarse a alguna de estas personas, independientemente todo ello de las consultas que con toda normalidad requieran estas personas para atender su situación individual en los distintos centros de la Comunidad Valenciana.
Con lo cual, yo creo que tenemos muy avanzado, por no decir prácticamente terminado, el proceso.
Muchas gracias.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'Il·lustre Diputat Senyor Botella.

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo podria començar dient-li que m'alegre molt de les dades que vosté ha donat ací, i sobretot perquè en finalitzar aquest any els afectats de la síndrome Ardistyl tindran, diríem, uns resultats respecte les anàlisis que se'ls ha realitzat.

Però dic que podria fer-ho si aquesta qüestió no s'allargara en el temps permanentment i vostés, a part de paraules, poques coses han fet més en aquesta qüestió.

Perquè, mire vosté, l'estudi epidemiològic al qual em referisc és una exigència, en primer lloc, de les persones afectades per la síndrome Ardistyl, que, com vosté sap, quatre d'elles se'ls detecta un tumor cancerigen, i a partir d'ahí volen saber si tenen seqüeles de la malaltia que han adquirit, si això és com a conseqüència d'aquesta i, per tant, si van, diríem, a desenvolupar tota una sèrie de patologies que van a agreujar més la seua salut.

I vosté, senyor conseller, no se'ls ocorre altra cosa que, en lloc de citar a les 72 persones que periòdicament estan en revisió i que són a qui se'ls ha detectat, diríem, la malaltia, en citen a 538.
És a dir, totes les persones que fins i tot han treballat un dia en una aerografia, vostés la citen.
Però no per a detectar si tenen relació o no en la malaltia.
No, no.
Sinó per a fer un estudi que baixe el percentatge de possibilitats de la malaltia en el conjunt dels malalts.
I jo crec, senyor conseller, que això ratlla en la immoralitat.

Perquè, mire vosté, jo crec que vostés aquest tema de la síndrome Ardystil han tractat d'utilitzar-lo políticament sempre, des del principi.
Jo recorde que allò es va produir entre l'any 1991 i 1992.
Hi havia un govern del Partit Socialista, i el senyor Zaplana aleshores president ­no, encara no era president, era portaveu del Grup Parlamentari Popular­, es va atrevir a presentar una proposta ací, posant a caldo el Govern de la Generalitat i demanant responsabilitats del que havia ocorregut en unes empreses en les quals empresaris desaprensius havien portat a la situació que havien portat als treballadors.
I este diputat va ser el que va eixir en contra d'aquella proposta, no el Grup Socialista ­m'ho va recordar després, en una ocasió, en el 1997, el senyor Zaplana.
Però, de totes maneres el que demostra és que solament es volia utilitzar aquesta qüestió.
Perquè aleshores es volia responsabilitzar el Govern de la Generalitat i avui hi ha hagut una sentència dels tribunals declarant responsable civil subsidiari a la Generalitat perquè pague les indemnitzacions i vostés recorren contra eixa sentència.

I a més a més de recórrer-la paguen la mitat als treballadors afectats del que ha marcat la sentència argumentant que és que n'hi han altres que també tenen responsabilitats i hauran de pagar l'altra mitat, quan vostés saben que eixos altres s'han declarat insolvents i a alguns d'ells ni tan sols se'ls ha condemnat.

I per a més inri, aplega el moment de les revisions i, senyor conseller, jo crec que almenys un poquet d'humanitat.
Aquestes persones l'única cosa que volen és, a banda d'estar ateses sanitàriament, és tindre alguna possibilitat de demostrar que poden, davant dels tribunals, demostrar la seua incapacitat laboral i, per tant, adquirir alguna pensió en condicions per aquestes qüestions, que pense que és el mínim que es pot tindre després d'haver adquirit una malaltia per treballar en unes condicions infrahumanes i en unes condicions tercermundistes, de les quals ells no eren responsables, i elles, perquè hi havien moltes dones.

I vosté, senyor conseller, l'única cosa que ve ací és a dir-me que al finalitzar l'any 2005 s'hauran acabat estes anàlisis, hauran finalitzat l'estudi i voran quines són les seqüeles que n'hi han.
Però jo crec, senyor conseller, que s'hauria de posar, per part de la conselleria, major interés i, sobretot, tindre en compte les exigències dels mateixos afectats, no recórrer a clavar-ho tot en un sac, i tractar.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

.
.
.
­sí, acabe, senyora presidenta­, i tractar de justificar l'injustificable.

Jo crec que en estos moments n'hi ha una sentència dels tribunals.
Vostés deurien complir-la i, a més a més, en el tema sanitari deurien fer tot el possible per tractar d'ajudar, en este cas als treballadors i treballadores afectats per la síndrome Ardystil, perquè puguen tindre almenys la possibilitat de recórrer davant dels tribunals la seua malaltia i poder aconseguir una pensió digna.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señor Botella.

Yo creo que en todo la referente al síndrome Ardystil hay una coincidencia absoluta en que todas las actuaciones que debemos de llevar a cabo tienen por finalidad tratar de restablecer en lo máximo posible la situación previa de salud y de condiciones laborales y condiciones físicas de estas personas a antes de cuando se produjo, como usted bien dice, allá por los años 1990 o 1991 la intoxicación de estas personas.

Yo creo que desde entonces, primero como oposición demandando que haya una sensibilidad por parte del Gobierno para que sean atendidos, y luego ya, como Gobierno, incluso están recibiendo, como usted bien dice, las indemnizaciones, tratando de garantizar sus incapacidades.
.
.
Y ahí tengo que decirle que por parte del Ministerio de Trabajo y la Secretaria de Estado de Seguridad Social tiene una normativa muy estricta en lo que es la determinación de incapacidades y, por tanto, hacemos un enorme esfuerzo, como estamos haciendo también ahora con el colectivo afectado de la hepatitis C, y que pueda ser adecuadamente atendida su pretensión y, por tanto, fijada una indemnización por incapacidad, como digo, estamos haciendo un esfuerzo en garantizar esas indemnizaciones, en garantizar sus incapacidades y, sobre todo, en garantizar sus problemas de salud que estén resueltos.

Y en ese sentido decirle que estamos hablando de una enfermedad desconocida.
Y, por tanto, es también desconocida su evolución en el tiempo.
Y lo que estamos haciendo ahora con un enorme esfuerzo y apoyados en especialistas y en profesionales es hacer una investigación puntual y un análisis puntual de cada una de estas personas para concluir con un informe individual en el que poderle advertir de cuáles son los problemas de salud que esta persona pueda tener.
Y luego, también, concluir en un informe de conjunto que poder trasladar a la sociedad para valorar de la forma más científica y aproximada posible cuál puede ser la repercusión de esta enfermedad.

Me gustaría que supiese que en el marco de este Plan de vigilancia sanitaria se han tramitado 199 cartas informativas a distintas personas, de las cuales 59 cartas de desistimiento han sido por falta de respuestas.
Se han recibido 13 cartas de renuncia para incorporarse al programa y se han registrado 21 denuncias telefónicas, siendo todas las demás aceptadas y habiendo sido desarrolladas.
Y el colectivo de personas incorporadas a este plan ha sido de 63, y en los hospitales que libremente han elegido, en concreto, el General de Alicante, La Fe, Virgen de los Lirios de Alcoy, 56, es decir, prácticamente todas, y el Hospital General de Alicante, 5 personas, así como 5 también en La Fe.

Pues bien, se les han hecho.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller, vaja finalitzant.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
­termino ya, presidenta­, se les han hecho todo tipo de determinaciones, analíticas básicas, completas, determinación de anticuerpos, enfermedades celíacas, radiografías y un largo etcétera.
Y como digo, podemos decir con satisfacción que en los próximos días se les remitirán esos informes individuales sin que ello suponga concluir estas de forma definitiva sino también haciendo un informe global y, sobre todo, garantizándoles al máximo la salud individual y colectiva de un problema que, como usted bien dice, teniendo un origen laboral ha tenido una profunda repercusión en algunas personas y nuestra obligación es tratar de resolverla.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència formulada per la diputada Dolors Pérez i Martí del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre els motius pels quals la conselleria ha permès que l'Ajuntament de Gandia reduesca en un 27% el sòl públic destinat a la construcció de 1.
700 habitatges de protecció oficial (RE número 30.
211), al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany.***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, honorable conseller.

I per a finalitzar, anem a passar a la pregunta formulada per la diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa, registre d'entrada 30.
211, i que va dirigida al conseller de Territori i Habitatge.

Senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, per quins motius la conselleria ha permés que l'Ajuntament de Gandia reduïra en un 27% el sòl públic destinat a la construcció de 1.
700 vivendes de protecció oficial?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, també, senyora diputada.

Mire vosté, l'Ajuntament de Gandia va sol·licitar el 30 de juliol del 2004, l'exempció del sòl patrimonial municipal d'acord amb el que assenyala la normativa urbanística que està actualment vigent.

La petició de Gandia nosaltres creguem que està justificada per una sèrie de raons que li vaig a comentar ara.
En la documentació presentada per l'Ajuntament de Gandia cal tindre en compte tres qüestions fonamentals.
Primer, que en eixa documentació, per l'Ajuntament de Gandia, se sol·licita exonerar un 27% aproximadament del sòl municipal enclavat a parcel·les poc idònies per a ser destinades a la construcció d'habitatges protegits.
Esta falta d'idoneïtat està limitada pel planejament, segons informe dels tècnics, en la petició de l'Ajuntament de Gandia per tractar-se de parcel·les amb destinació d'ús terciari o residencial incompatible.

Segon, juntament amb la documentació presentada per l'Ajuntament de Gandia s'acompanya còpia del Pla d'habitatge de l'ajuntament el qual dóna cobertura a la demanda d'habitatge protegit perquè a la possibilitat de desenrotllar quasi 1.
800 vivendes protegides, segons el calendari que hi ha establit en els objectius d'este pla, és a dir, que a més presentem la proposta de construir 1.
800 vivendes protegides dins d'un pla d'habitatges que el mateix ajuntament ens ha manifestat.

I el tercer argument és que el conveni de sòl del barri de Santa Anna de Gandia, com també el de les parcel·les cedides a l'Ivvsa establix prop de 500 vivendes protegides per atendre també la demanda existent.
És a dir, estem davant d'una sol·licitud que està argumentada, documentada i que hem considerat que complix la lògica i l'argumentació suficient per a atendre-la.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, si mal jo no he sentit, vosté em parla d'un pla de l'Ajuntament de Gandia de l'any 2004, o siga, de fa un any, no?
Em diu vosté: "Fa un any".
No, no, si a mi la informació que és el que necessitava ja me satisfà.
El curiós de tot açò és que a la ciutat de Gandia en un transcurs de 15 anys solament s'han construït 25 vivendes de protecció oficial.
I, clar, farà dos o tres mesos s'anuncià allò que diguem en el poble, també a la nostra comarca, a bombo i platerets, la construcció immediata de 1.
700 vivendes de protecció oficial.

Clar, curiosament, a continuació es diu que es va a procedir a la venda d'un 27% del total d'on han d'anar construïdes les vivendes, i eixe tros equival, eixe 27%, a 42.
000 metres quadrats que curiosament van a quedar situats en el tram final del passeig de les Germanies, o siga, la zona més cara de Gandia.
I es posa a la venda per un import de 14 milions d'euros.

Bé, tot estaria bé si no n'hi hagueren necessitats a la ciutat de Gandia.
Per exemple, el creixement de la ciutat de Gandia des de l'any 1998 fins al 2004 ha estat de 5.
789 persones censades, però que significa que de l'ordre d'unes quasi 20.
000 persones més, per necessitats de treball estan vivint en la ciutat de Gandia en situacions de lloguer perquè les vivendes són excessivament cares i no n'hi han vivendes de protecció oficial.

Jo vull que es facen eixes vivendes de protecció oficial.
Però em crida moltíssim l'atenció que davant un increment, dintre dels pressupostos, que tampoc seria qüestió d'ací però que val la pensa saber-ho, un increment del pressupost per a la realització de jardins, de parcs i altres coses, equivalent quasi quasi al mateix preu de diners que trauen a la venda estos terrenys, la mateixa conselleria ­i m'estranya­ no haja fet ­vosté concretament, senyor conseller­ un estudi bastant més exhaustiu d'allí què és el que passava.
Perquè no és lògic ni és normal.

Jo sé que la ciutat de Gandia i, sobretot, quan la senyora Pepa Frau estava d'alcaldessa, sé tot el que s'ha hagut de fer, el creixement, la recuperació del barri comercial.
Això està molt bé.
Però del que ara estem parlant és d'un malestar a la ciutat de Gandia i que ningú sap, lògicament, per què no s'han pres més mesures per part de la conselleria per a fer eixes vivendes de protecció oficial perquè quan se fa la roda de premsa i se parla que ja immediatament se van a fer eixes 1.
700 vivendes, que vosté en la seua contestació em parla del barri de Santa Anna amb 500 vivendes, 500 hipotètiques vivendes, i després no em parla de 1.
700, em parla de 1.
800, ­me dóna el mateix els metres quadrats, els joves també necessiten llocs on viure­ però m'estranya moltíssim que no s'haja fet, per exemple, un estudi per part de la mateixa conselleria o, almenys, tindre en mans l'estudi de les comarques centrals del País Valencià, on una de les ciutats a estudiar és Gandia, amb una quantitat de vivendes que estan tancades, on podien ser recuperables però que quan se demana el lloguer d'eixes vivendes per a ser ocupades, es demanen de l'ordre d'entre 400 i 450 euros mensuals i sense mobles.

Vull dir, continue diguent, fan falta eixes vivendes de protecció oficial.
I a mi m'havera agradat, tot i estant conforme amb la contestació que vosté m'ha donat, perquè és el que necessitava, que s'havia d'haver pres més seriosament quina és la situació real de Gandia, perquè el que jo crec, i el que diu la llei, si mal no m'enganye, és: "*La extensión de la obligación legal de destinar íntegramente el patrimonio público del suelo a la promoción de viviendas de protección oficial*.
.
.
sols es permetrà per part de la Conselleria quan es justifique per part de l'ajuntament que no existeix la necessitat de construir eixe tipus de vivendes".
I, segurament, a vosté, pel que vosté m'ha contestat, li han dit: no fa falta fer eixe tipus de vivendes; per què?
: perquè estan en una zona cara, perquè d'eixa forma les vivendes de protecció oficial han de quedar apartades, són empestats els que viuen en eixes vivendes, perquè la gent que viu en tot el que és l'avinguda té por que allí n'hi hagen vivendes de protecció oficial i que les seues pròpies vivendes baixen de preu.
.
.
Clar!

Tenint en compte que a Gandia, conforme li havia dit abans, solament havien s'havien fet durant quinze anys vint-i-cinc vivendes de protecció oficial, aquestes que s'anaven a construir, la població tenia molta il·lusió amb elles, i ja no pregunten per l'Ajuntament, que estan bastant decebuts d'ell, però sí que pregunten què és el que passa perquè la Conselleria haja permés aquesta situació.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Dolors Pérez, jo, des de compartir la seua preocupació i sensibilitat social per un problema que és un problema generalitzat, que és la falta de vivenda social per a persones d'economies modestes, vull dir-li que estic convençut que la proposta que hui hem comentat de l'Ajuntament de Gandia és una proposta que està dins d'uns plantejaments raonables i que nosaltres considerem que reunix tots els arguments i tots els criteris necessaris per acceptar-la.

Com vosté assenyalava, doncs, nosaltres hem pensat que una actuació de 1.
800 vivendes en Gandia, més el conveni que hem formalitzat amb l'Ivvsa, dóna una cobertura suficient per a la demanda de vivenda social que té xifrat el mateix Ajuntament de Gandia allí.
I vull dir-li que no es preocupe vosté de la ubicació d'eixes vivendes allí, que és una cosa que l'ha decidida l'Ajuntament i que, per tant, haurà sospesat totes les possibilitats que esta actuació siga una actuació que se corresponga amb les necessitats socials dels ciutadans de Gandia, i sobretot amb eixa demanda de vivenda que n'hi ha, sinó que, a més, vull dir-li que no n'hi ha ninguna prevenció ni ninguna finalitat ni ninguna intenció de, les vivendes socials, les vivendes de protecció oficial, deixar-les fora d'aquelles ubicacions que tinguen la dignitat necessària.

Vull dir-li que en estos moments, en el pla d'accés a la vivenda que està impulsant la Generalitat Valenciana estan fent-se vivendes de protecció oficial en primer línia de platja en alguns municipis de la Comunitat Valenciana.
És a dir, precisament el que estem és actuant de tal manera que de comú acord amb els ajuntaments evitem que se seguixca una política que, com en algunes se fea, se produïxca algun tipus de gueto en la manera de les vivendes.

I vull dir-li: en estos moments tenim 33 convenis signats amb altres 33 ajuntaments de distint signe polític en la Comunitat Valenciana, que van a fer possible, en estos moments, que permeten tindre ja més de catorze milions de metres quadrats per a construir vivendes de protecció oficial, i que farà possible en els pròxims dos anys construir només a través d'estos convenis 16.
800 vivendes de protecció oficial en uns altres 33 termes municipals de la Comunitat Valenciana.

És a dir, que la seua preocupació és una preocupació compartida, som hereus d'una situació que no ens agrada respecte de la carestia i de la falta de vivenda social, és una qüestió que tenim d'impulsar-la entre tots, perquè ningú té la solució definitiva ni la solució màgica per a un problema d'esta envergadura i, per tant, és necessari l'impuls i la cooperació de distints partits, de distintes institucions, siga quin siga el signe polític, i que estem avançant d'una forma ­jo crec­ considerable per a, al final, cobrir un pla de la vivenda en esta comunitat que és el pla més ambiciós que està desenrotllant-se en tota Espanya.
I, dins d'eixe pla, en Gandia, afortunadament gràcies a una cooperació, a un diàleg i a una col·laboració amb l'Ajuntament, entenem que les propostes que ha fet l'Ajuntament de Gandia són unes propostes raonables i per això les hem acceptat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Bé, finalitzada esta pregunta, es suspén el ple, que reprendrà demà pel matí a les deu.

Moltes gràcies, senyories.
*(La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*

*(Se suspén la sessió a les 20 hores)*