Educaci%C3%B3%766180.01.08%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada dia 8 de gener de 2018.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 25.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … d'educació, cultura i esport.
Bon any a totes i a tots.

Comencem donant-li la paraula al secretari de la mesa per vore si tenim quòrum en la comissió.

Secretari, té vosté la paraula.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gràcies, secretari.

La senyora presidenta:

Comencem la comissió de hui.
El primer punt de l'ordre del dia és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Aprovem per assentiment.

Compareixences en fase de participació ciutadana de la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem (RE número 78.
161, BOC número 214)

La senyora presidenta:

I passaríem al segon punt: compareixença en fase de participació ciutadana de la Proposició de llei per la qual es regula i promou el plurilingüisme en el sistema educatiu valencià, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.

En primer lloc, ja tenim assentat el primer compareixent.
És el senyor Joaquim Dolz i Mestre, catedràtic de Didàctica de les Llengües i Formació del Professorat.
(Pausa) Ho comente perquè si la gravació està en marxa y nos escucháis, seguimos.

Bé, per anar recordant-los a les seues senyories els temps que utilitzarem en la comissió de hui de participació són huit minuts per al compareixent, on explicarà la seua compareixença, el seu posicionament; tindran quatre minuts cada portaveu de cada grup parlamentari, i tancarà el compareixent amb altres quatre minuts per poder concretar els dubtes que plantegen vostés.
(Remors)

No sé si podem començar?
Encara no ho sabem.

Sí, va tot bé?
Molt bé, ja ens comuniquen que funciona tot bé, que està fent-se la gravació.

Compareixença del senyor Joaquim Dolz i Mestre, catedràtic de Didàctica de les Llengües i Formació del Professorat

La senyora presidenta:

Aleshores ja és el torn del senyor Joaquim Dolz i Mestre, catedràtic de Didàctica de les Llengües i Formació del Professorat.

Quan vullga.

El senyor Dolz i Mestre:

Bon dia.
Bon any a tothom.

Efectivament, sóc una persona que des de fa trenta-set no està, no viu a València, que visc a Suïssa.
Tinc la càtedra de Didàctica de les Llengües, però agraeixo molt haver acceptat aquesta compareixença perquè sóc un defensor de l'ensenyament plurilingüe i el projecte de llei que es presenta aquí, a València, crec que podria ser un model exemplar a nivell internacional per a l'ensenyament de les llengües en plural.

La meva postura d'avui serà una postura estrictament acadèmica.
Vosaltres sabeu que és molt difícil separar la ciència de la ideologia, però no és una qüestió de defensar d'idees, és de resumir a la comissió els treballs de recerca de tres disciplines: la psicologia del llenguatge o la psicolingüística, la sociolingüista aplicada a l'ensenyament, que nosaltres anomenen Â«sociodidàcticaÂ» i la didàctica de les llengües, i quines són les aportacions i què és el que sabem, els punts de certesa que tenim sobre l'interés d'un ensenyament plurilingüe.

I penso que és important dir-ho perquè per a la societat valenciana arribar a un consens en la política lingüística i en l'ensenyament de les llengües crec que seria important.

Començo per la primera disciplina, que és la psicolingüística.
En el cas de la psicolingüística avui sabem que als anys setanta, per exemple, a Ginebra, la ciutat on visc, hi ha el 40% de la població que és estrangera, fa trenta o quaranta anys als pares estrangers se'ls aconsellava canviar de llengua i que parlessen en francès perquè es pensava que el bilingüisme podia ser un problema.
Avui sabem amb certesa, per moltes recerques fetes als Estats Units, a Canadà, a França, a diferents països, que l'ensenyament bilingüe en els primers anys de la vida dels xiquets, des de l'escola infantil, reforça no sols les capacitats cognitives, el desenvolupament cognitiu, sinó que hi ha -de les capacitats cognitives parlarem de reforç de l'abstracció, del simbolisme, de la conceptualització, de la flexibilitat mental i sobretot de la resolució de problemes- hi ha tot un seguit d'experiències que demostren que els bilingües precoços, els que comencem a aprendre diverses llengües simultàniament, tenen una flexibilitat cognitiva més gran que els monolingües.

En segon lloc, la psicolingüística també diu, i és important en la nostra societat, que hi ha capacitats socials, la capacitat de descentració, que és important en una societat heterogènia com la societat valenciana, també es desenvolupa.
O siga, que no és únicament les capacitats cognitives, sinó també el diàleg entre les llengües, la capacitat d'adaptar-se al pensament de l'altre el que es desenvolupa.
I, per descomptat, des del punt de vista econòmica, dominar diverses llengües té un interés per tots.

Done per entés que tots els partits polítics valencians recolzen el que diu la llei i la consideració.
.
.
, la importància del desenvolupament de les dues llengües oficials almenys, però també de l'anglés.

Segona disciplina, la sociolingüística.
I ahí es veu que algunes experiències no donen els mateixos resultats per les condicions de l'ensenyament.
Què diu?
I parlaré dels set factors, però els quatre primers són més d'ordre sociolingüístics, que tenen una importància i que s'han de prendre en consideració en un context social complex com el context valencià.

El primer és la vitalitat lingüística.
Què passa?
Que els usos de les llengües no són idèntics i que s'ha de prendre en consideració en l'ensenyament si les llengües estan utilitzades o no.

El segon factor és l'estatus de la llengua.
I tenim dues llengües oficials, però una està minoritzada, que és el valencià; tenim una llengua oficial amb un estatut internacional, que és el castellà, que és importantíssima, i llengües internacionals, fonamentalment l'anglés, que està considerada una llengua franca.
Què passa?
Que l'estatus de les llengües no és idèntic i això pot fer que els aprenentatges no funcionen de la mateixa manera.
De la mateixa manera que la vitalitat és diferent en les tres llengües, també l'estatus.

Tercer factor.
La proximitat i la distància.
El valencià i el castellà són de la mateixa família i això crea una relació particular, particular perquè és més fàcil la intercomprensió del valencià pels castellanoparlants i és més fàcil també entrar en el castellà pels que han començat a parlar en valencià, i això és un factor a prendre en consideració.
És més difícil entrar en l'anglés que entrar en el valencià, ho sabem.

I el quart factor, que és un factor que juga un paper molt important ací, a València, és el valor social i les representacions socials que se tenen sobre les llengües, que és inclús una qüestió afectiva.
Si el xiquet no vol aprendre la llengua, si els pares no volen que s'aprenga una llengua, si no es valoren de la mateixa manera, és més difícil aprendre.
Per això jo crec que vostés, representants polítics del poble valencià i que prendran les decisions que els corresponen, han de valorar totes les llengües i no fer que el menyspreu d'una llengua faça que no s'aprenga aquesta llengua.

Els done un exemple.
A Suïssa, vostés saben que tenim quatre llengües oficials, que depenen dels cantons, però moltes famílies no valoren suficientment l'alemany i aprenen els xiquets més fàcilment l'anglés que l'alemany, simplement no perquè hi haja una dificultat més gran, sinó perquè algunes famílies no el valoren suficientment.
En canvi el francés als cantons suïssos-alemanys està valorat i tenen més facilitat per aprendre'l, simplement perquè no hi ha una consideració negativa.

En eixe sentit, el que seria terrible és que la riquesa que suposa l'aprenentatge de les llengües anés a menys simplement perquè no apreciem o no valorem suficientment les diferents llengües.

Tercera disciplina, i són els tres factors que jo conec millor, és la didàctica de les llengües, és com ensenyar les llengües, com organitzar els centres.
I diré que hi ha un primer aspecte, que és l'organització dels currículums escolars, i en este aspecte la llei que es proposa té un aspecte innovador, parcialment innovador, que és que totes les llengües estan considerades com llengües vehiculars, com ferramenta per aprendre.
Jo li dono un suport total i una garantia que és molt més fàcil aprendre l'anglés, si a més d'ensenyar l'anglés hi ha aules en què es parla l'anglés, de la mateixa manera que és més fàcil aprendre el valencià si l'ús del valencià està present a l'escola.
I no sols això, sinó que l'accés a coneixements, l'exercici de la ciutadania està facilitat pel fet que es puguen dominar les diferents llengües de l'escola.

Segon factor de la didàctica de les llengües: l'organització i els usos lingüístics als centres escolars.
I en la meua lectura de la llei, la llei garanteix una igualtat per a tots els ciutadans, però eixa igualtat també permet una adaptació dels projectes dels centres escolars segons la realitat sociolingüística.
I jo això ho considere molt important perquè jo vinc de Morella i la realitat lingüística de Morella és completament diferent a la d'un poble d'Alacant, i la llei permet, garanteix la igualtat per a tots els ciutadans, però dóna un marge d'organització del centre en funció dels recursos, però sobretot en funció de la realitat de l'entorn lingüístic de l'escola, i preveu una organització dels projectes escolars des del punt de vista lingüístic.

Tercer factor -disculpeu, que m'he passat en el temps-, és la formació docent.
La meua càtedra es diu Didàctica de les Llengües i Formació del Professorat.
Efectivament, les capacitats didàctiques.
.
.
, les capacitats lingüístiques dels professors i les capacitats didàctiques, és a dir, com ensenyar les llengües, són fonamentals.

Prefereixo contestar les preguntes i disculpeu per haver superat una mica el temps.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Passem al torn dels grups parlamentaris.

El Grup Parlamentari Ciudadanos, la senyora Mercedes Ventura té la paraula durant quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias por ilustrarnos con su intervención.

En primer lugar, me ha llamado mucho la atención que usted nos hable de la psicolingüística, la verdad que me interesa que nos hable de estos aspectos.
Y dice que es una realidad, ya lo recoge la ciencia, que la enseñanza bilingüe pues refuerza la capacidad cognitiva y la flexibilidad mental.
Esto es una realidad.

Pero aquí yo me pregunto, ¿cómo aplicaría usted este modelo plurilingüe que quieren abordar desde el Consell en zonas castellanohablantes?
Se lo digo por lo siguiente.
Se lo digo porque, según los modelos europeos, o por ejemplo las escuelas europeas en las primeras edades de infantil, se recomienda que los niños empiecen a hablar o la lengua vehicular sea la materna.

¿Usted está de acuerdo por ejemplo con el decreto en el artículo 11, donde dice que se promoverá que en todos los centros educativos públicos se hable por lo menos el 50% en valenciano?
Yo creo que va a ser un poco incongruente.
Por ejemplo, desde Ciudadanos apostamos por una pluralidad, porque exista un modelo plurilingüe, porque ofrecerá riqueza a nuestra comunidad, pero no desde la imposición.
Creemos que hay que conocer cuál es la lengua vehicular de los diferentes…, del alumnado y a partir de ahí empezar a construir, empezar a construir y aprender idiomas.
Obvio, hay que aprender el inglés, el valenciano y el castellano.

También usted nos habla de las capacidades sociales para adaptarse a las necesidades del otro.
Claro, yo creo que una comunidad rica es aquella que tiene la capacidad de comunicarse en diferentes idiomas, tanto en castellano, valenciano o en una lengua extranjera, en este caso en el inglés.

Pero yo siempre quiero hacer…, por lo menos quiero apostar que sea un modelo plurilingüe, pero que sea constructivo, y no como nos están queriendo llevar, desde el Consell, que es un modelo desde la imposición.

Sí que me gustaría conocer, usted, ¿cómo aplicaría este modelo, desde edades infantiles?
¿Les daría únicamente a todos los centros educativos, da igual que sea una zona castellanoparlante o valencianoparlante, empezaría siempre desde un 50% de la lengua vehicular en valenciano?

Y, por otro lado, indicarle que cómo apostaría usted para que el alumnado de esta comunidad fuera competente a nivel de una lengua extranjera, como es el inglés, porque los datos -también usted los tiene- recogen que a nivel estatal, toda España y también a nivel autonómico, pues, estamos los últimos en la cola en el aprendizaje de las lenguas extranjeras.

Y, por otro lado, ¿qué grado de libertad permite esta proposición de ley para los padres a la hora de escoger la forma educativa de sus hijos en los centros públicos y concertados?
¿Usted cree que, imponiendo un 50% de valenciano, se está premiando…?
¿Qué opina usted sobre este artículo 11, el artículo 11 del decreto?

¿Cree también…?
Porque, si ponemos un 50% de valenciano, sí que es verdad que yo también…, lo hemos reconocido, que es una lengua minoritaria, pero no podemos imponer.
Eso es a lo que quería hacer referencia.

Y, por otro lado, ¿usted cree que con un 25% de inglés es suficiente para el aprendizaje y mejorar nuestro ranquin a nivel autonómico y haciendo referencia al nivel estatal?

¿Y usted cree que esta proposición de ley…?
La no imposición del valenciano en aquellas zonas de la Comunidad Valenciana que no son valencianoparlantes, ¿cómo lo ve?
¿Está usted a favor de la exención?
¿Cómo ve esta proposición de ley?

Esas son las preguntas que tengo hasta el momento.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Seria ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.
(Veus)

Podemos-Podem, sí.
(Veus) César Jiménez.

Gràcies, senyor Dolz.

A mi m'ha agradat especialment la seua intervenció perquè vosté ha parlat amb criteris objectius i criteris científics.
I vosté ho ha dit, s'ha esforçat en parlar des del punt de vista acadèmic i deixar, sempre dins de les limitacions que açò produeix, deixar la ideologia d'un costat, però que, a més, vosté ho ha fet en un to i apel·lant l'estima, l'estima pel patrimoni nostre que, en definitiva, és la llengua.

Jo espere que, en tots els treballs que tenim este matí, les intervencions tant dels compareixents com dels portaveus siguen en eixe to.
Afavoriria eixe consens, que vosté també ha anomenat, per a la defensa i per a arribar a una situació en què la llengua deixe de ser un instrument de baralla política continua i que deixem això de banda i ens preocupem d'altres coses que.
.
.

També n'hi ha.
.
.
, no només en l'aprenentatge de la llengües estrangeres, també n'hi ha moltes altres coses en què el País Valencià estem endarrerits.
Hem de posar-nos a la feina.

Jo tenia assenyalat de la llei.
.
.
Tinc ací la llei impresa i tinc subratllada la paraula promourà, de l'article número 11, perquè havia escoltat ja portaveus de grups polítics sobre el contingut semàntic d'esta paraula, promourà, que es veu que invoca tots els diables, no?
I jo, per exemple, me'n vaig al programa de Ciudadanos -la senyora Ventura ha fet una menció a este verb- i el programa de Ciudadanos està ple de referències de verbs: promourà, haremos promoción, haremos.
.
.
; i jo no entenc, quan llig el programa de Ciudadanos, que se vullguen imposar coses, no?

Però, més enllà de què diga el programa, més enllà de què diguen els portaveus, jo li vull preguntar a vosté: ¿vosté creu que perquè una llengua minoritzada sobrevisca, prospere i, poc a poc, siga més coneguda, més difosa, més utilitzada, s'ha de promoure?
És una pregunta molt senzilla.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

¿Per què demana vosté la paraula, senyora Ventura?

La senyora Ventura Campos:

Creo que lo ha escuchado, por alusiones.
Ha citado a Ciudadanos y yo creo que debemos de defendernos Ciudadanos.
.
.

La senyora presidenta:

Té vosté dos minuts.

La senyora Ventura Campos:

.
.
.
y el reglamento lo recoge.

La senyora presidenta:

Jo sí que els agrairia a tots els portaveus, que saben vostés que tenim un matí molt carregat, de molta feina, aleshores, intenten vostés centrar-se en el compareixent i en què està comentant el compareixent i el que ens ocupa i intentar.
.
.

Bé, és una recomanació que fa la mesa o, almenys, esta presidenta.
Intenteu no al·ludir altres grups parlamentaris perquè, si no, serà llarguíssima i eterna esta comissió.
I farem també, doncs, un poc jo crec de fer més temps als senyors compareixents, que crec que vénen a exposar la seua teoria i no escoltar-los a vostés discutir.

Senyora Ventura, té vosté la paraula durant dos minuts.

La senyora Ventura Campos:

Presidenta, yo creo que usted tiene que hacer lo que recoge el reglamento y no puede aquí aleccionarnos, si tenemos que hablar o no tenemos que hablar…

La senyora presidenta:

Té vosté la paraula per a contestar a les al·lusions.

Senyora Mercedes Ventura, té vosté la paraula per a contestar a les al·lusions.

La senyora Ventura Campos:

No, no.
Estoy en mi derecho.
Cada vez que me hagan una alusión, lo siento, pero le voy a pedir la palabra.

La senyora presidenta:

Té vosté la paraula.
Està corrent-li el temps.

La senyora Ventura Campos:

No, lo digo para que usted esté al tanto.
(Se sent una veu que diu: Â«Eso es una amenaza…Â») No, no, que voy a pedir la palabra cada vez que me hagan una alusión.
No es una amenaza, es una realidad.

Respecto a Â«promoveráÂ», pues, sí, el promoverá es un verbo que a mí me gusta mucho, pero no cuando lo utilizan ustedes.
Porque ustedes…, promover es imponer.
Lo hemos recogido en el primer decreto y ahora en el decreto ley.
Por lo tanto, no diga usted que a mí me altera cuando leo la palabra promoverá.

Ustedes yo sé cuál es la finalidad de promover: el nacionalismo en la Comunidad Valenciana.
Por lo tanto, no me dé usted lecciones de cómo utilizamos desde Ciudadanos o cómo utilizan ustedes el verbo promoverá.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Veus) D'acord.

Passem al Grup Parlamentari Compromís.
El diputat Josep Nadal té quatre minuts per a realitzar la seua (inintel·ligible) .
.
.
i les seues preguntes.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor professor Joaquim Dolz, per haver vingut des de Suïssa a il·lustrar-mos amb la seua saviesa, a nivell científic, sobre què pretenem fer en aquesta proposició de llei i en aquesta futura llei per a l'ensenyament valencià.

És d'agrair, com ha dit el company de Podem, la seua explicació i el seu to a nivell científic i d'ensenyament de llengües que, d'alguna manera, pensem que és el més important a discutir en una comissió d'educació i sobre què serà el futur també de la nostra societat en general, no?

Jo entenc que, per desgràcia, no tindrà vosté el temps suficient per a fer l'exposició com cal ni tan sols crec que tinga el temps suficient per a respondre totes les preguntes que anem a fer-li.
Per tant, jo li faig algunes preguntes i vosté responga el que crega més interessant, no?

Em resulta molt interessant que vosté està treballant en un país, com és Suïssa, i és un expert en ensenyament de llengües en la universitat de Genève, allí, i m'agradaria que mos explicara un poc com funciona el model plurilingüe de l'escola suïssa.
Que mos explique un poc si realment l'objectiu d'eixes quatre llengües s'acomplix al final del recorregut de l'ensenyament dels alumnes, si realment s'aconseguix en un ensenyament plurilingüe que, a l'acabar l'ensenyament, aconseguixen les quatres llengües.
Si vosté creu que en este model que presentem podem anar avançant en cada volta l'alumnat valencià.
.
.
, es capgiren les dades i puguen aprendre més, puguen eixir preparats per a dominar el més possible les tres llengües que volem.
Volia preguntar-li eixes coses.

Volia preguntar-li també quina és la posició de la societat i dels partits polítics a Suïssa sobre el tema del model plurilingüe i, sobretot, pel que fa a les llengües minoritàries.
¿Quina posició n'hi ha sobre llengües com el retroromanx en altres cantons on no es parla eixa llengua i en els cantons on encara es parla?
Pense que això és interessant.

N'hi ha algunes coses que jo pense que també.
.
.
Vosté ho ha explicat, però m'agradaria que ho tornara a fer més directament, en el tema que si creu que realment.
.
.
, explicar l'expressió que per a aprendre una llengua minoritzada, com és el valencià, i minoritària, com és el valencià, de cara als alumnes castellanoparlants, que és una porta per a poder aprendre anglés, m'agradaria que esta afirmació que vosté ha dit que l'explicara des d'un punt de vista el més científic possible i també perquè ho entenguem tots, no?

I, per últim, volia que ens explicara per què creu que el percentatge òptim.
.
.
, si creu que el percentatge òptim, al revés d'allò que deia.
.
.
, que la llei marca un percentatge òptim del 50% de valencià, 25% de castellà i 25% d'anglés, és un percentatge òptim a nivell didàctic i a nivell científic que es procurarà avançar cap ahí, però, evidentment, no s'obliga a ninguna escola ni a ningú a fer això, si vosté creu que científicament això que diu la llei és real.
I si, a més, creu que en este percentatge o en qualsevol altre la gent, quan acabe d'estudiar en el model plurilingüe que proposem, pot tindre algun problema a l'hora adquirir coneixements de la llengua castellana; si per fer més hores de valencià, per introduir el plurilingüisme, a l'acabar l'ensenyament algú, en este model que presentem, por tindre algun problema a l'hora d'adquirir en total coneixement el domini de la llengua castellana.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Socialista.
La diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Bon dia, senyor Dolz.

La veritat és que ha sigut un plaer escoltar eixos dotze minuts de la seua intervenció, sobretot des d'eixe punt de vista acadèmic i científic i deixant de banda les posicions polítiques davant d'una norma que té a vore en educació i, a més, en l'aprenentatge de les llengües.

És evident que en el País Valencià, en tots estos anys, els resultats de l'aprenentatge de les llengües en les escoles no ha donat els fruits que s'esperaven perquè és evident que quasi el cent per cent domina el castellà, a penes el 30% el valencià i un 6% l'anglés.
Per tant, és evident que el model que teníem no ha funcionat.
I això, doncs, és empíricament demostrable.

Vosté ha fet o ha dit una expressió en la seua intervenció que a mi m'ha cridat l'atenció, perquè ha dit que este model -que presentem tres grups- serà exemplar a nivell internacional en l'ensenyament de llengües en plural.
He entés bé, senyor Dolz.
Molt bé.
A mi m'agradaria que mos fes cinc cèntims de per què considera que este text serà un model exemplar en l'ensenyament de les llengües.

I també ha fet una referència i ha dit que la llei permet.
.
.
, esta llei, esta proposició de llei permet la igualtat en l'aprenentatge de totes les llengües i, a més, l'adaptació a l'entorn lingüístic de cada zona.
Perquè, a més, vosté també ho ha considerat una cosa fonamental a l'hora d'aprendre.
I m'agradaria que mos poguera explicar una mica més d'estes dos qüestions, el perquè.

I no tinc cap pregunta més, senyor Dolz.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Seria el torn del Grup Parlamentari Popular.
El senyor Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, senyor Joaquim Dolz, vull agrair-li la seua presència en aquesta compareixença.
I espere que la seua important qualificació professional done llum sobre el tema que avui ens ocupa.

En efecte, tots els partits recolzem que tot l'alumnat conega i aprenga el castellà, el valencià i l'anglés.
El problema -i entre també un poquet en l'última pregunta que li han fet- és que en esta llei entenem que no se pot aconseguir perquè el tractament que es dóna al castellà és nul i el que se dóna a l'anglés és molt escàs.
Aleshores, eixa desproporcionalitat, ¿com la considera vosté?

També entenem que el Partit Popular va incrementar per quatre el nombre d'estudiants en valencià, la qual cosa vol dir que no estem en contra de l'aprenentatge, estem en contra de la imposició.
No obstant, ¿consideraria vosté eixa estratègia pedagògica com un menyspreu a la llengua?

I ja, li pregunte, per situar-mos també en escena, ¿quina consideració dóna vosté a la denominació Â«països catalansÂ» i quina consideració dóna vosté a la denominació Â«llengua valencianaÂ»?

I ja entrant en la proposició de llei, ¿fins a quin punt considera que s'ha de respectar la llibertat dels pares en triar el model d'educació dels seus fills?
¿Entén vosté que l'ensenyament de la llengua a la nostra comunitat només pot venir d'un projecte com el que pretenen assumir en aquesta llei?
¿Considera necessari vincular l'ensenyament del valencià al major o menor grau d'ensenyament en altres llengües, com l'anglés?
¿Pensa vosté que, des de l'aprovació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, a l'any 1983, no s'ha fet res per al seu desenvolupament.
Quina opinió té sobre l'afirmació, en referència a aquest projecte de llei, que diu, Â«la identitat nacional ha d'estar per sobre del servei públicÂ»?

Quin tracte, considera vosté, ha de donar aquesta nova llei a les zones castellanoparlants de la nostra comunitat?

Quina qualificació donaria vosté a aquesta llei?
La d'eina per la implantació del valencià a curt, mitjà o llarg termini?

Tenint en compte quina institució ha de marcar els criteris lingüístics del valencià a ensenyar a les nostres escoles, considera vosté que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua tracta adequadament el tema lingüístic de la Comunitat Valenciana?

I per últim, considera necessari o important que per al desenvolupament d'un decret d'aquestes característiques es tinga en consideració l'opinió dels pares?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara seria una altra vegada el torn del senyor compareixent, el senyor Dolz.

El senyor Dolz i Mestre:

Quants minuts tinc?

La senyora presidenta:

Quatre.
És complicat, és complicat, però bé, si se passa algun minutet, no passarà res.

El senyor Dolz i Mestre:

M'excusaran una part dels compareixents, perquè dedicaré la resposta principalment a la senyora Mercedes Ventura i al senyor Mulet, perquè el meu interés no és un interés partidista de participar aquí.
És un interés per a evitar una confrontació que és negativa per l'educació a València.

I començaré per dir: jo no sóc nominalista.
És a dir, el nom no fa la cosa.
La llengua que parla vosté, senyor Mulet, és idèntica a la que parlo jo.
I parlo un valencià amb molta dignitat.
Me dóna igual el nom.
I li dic Â«valenciàÂ», no hi ha cap problema en això.

Dir Â«promoureÂ» o Â«imposarÂ», jo he llegit en la llei el terme promoure i no imposar.
En quatre minuts no se pot respondre a totes les qüestions, però jo em pose a la disposició dels grups parlamentaris per a mostrar investigacions, per veure el que es fa a altres països.

No hi ha cap país a Europa en què una llengua que no és oficial, a les escoles públiques o escoles concertades, és a dir, on hi ha sistemes d'escoles privades finançades per l'estat o per les comunitats autònomes, en què la llengua estrangera, si no és en un cas d'un model experimental, la llengua estrangera prenga més temps d'ensenyament que les llengües oficials.

No ho conec, i crec que conec prou bé.
.
.
Les experiències que conec millor d'ensenyament plurilingüe no són totes tan ambicioses com la del País Valencià.
Per això, jo dic que és un model ambiciós, però és un model en què si tots els partits polítics li donen suport, tindríem una educació com cal.

I el que a mi m'interessa és desenvolupar l'ús i la pràctica de les llengües, perquè és important des del punt de vista social, des del punt de vista econòmic i a tots els nivells.
Jo ahir sentia un fragment de Manuel Grau Montserrat, un morellà, jo sóc morellà, que deia que la llengua nostra, encara que siga menuda, és nostra.
Jo me l'estimo.
No vull que se perda.

Però és que a més a més, jo puc garantir-los que el fet de dominar el valencià ajuda a comprendre millor el castellà.
Passar d'una llengua a una altra és una riquesa.
No penso que el bilingüisme siga una pèrdua.
És un guany per a la gent.
I en eixe sentit, no s'ha de tindre temor.

A mi m'agradaria que el valencià s'ensenyés inclús fora de la comunitat autònoma.
És una llengua que és patrimoni, que és important, que té grans clàssics.
No la menyspreo.
En el cas de l'aprenentatge, és veritat que si l'anglés i el valencià són llengües vehiculars, és a dir, instruments d'ensenyament en matèries escolars, s'aprén millor, i això és molt elemental.

La reina Sofia, quan va anar a Ginebra, va fer la declaració que jo estic dient aquí, o siga, no és una qüestió de.
.
.
Ho sabem tots, ho sabem tots que l'ús de la llengua és fonamental per a aprendre-la.

I jo vaig a dir-los una cosa.
Rep molta gent del País Valencià en Erasmus a la Universitat de Ginebra, i tinc els dos extrems.
Tinc l'extrem d'estudiants, alguns fills de diputats de Les Corts, que parlen perfectament l'anglés, el francés, el valencià i el castellà.

I vénen estudiants d'Alacant que els parles en anglés, no l'entenen, els parles en francés, no l'entenen, els parles en valencià, quan han fet tota l'escolaritat en part en valencià, i no el parlen, i sols parlen el castellà.
Això és el que no vull.
Això és el que penso que no és normal.

Però no es pot generalitzar, perquè els estic dient que la realitat de valencià és molt diversa, i que es pot fer molt adaptant els centres educatius a les realitats diverses.
M'agradaria poder parlar de com es fa a Suïssa, no sé si em donen temps, però jo em pose a la seua disposició inclús per Skype.

Li ho dic a la meua col·lega de la Universitat Jaume I, que és psicòloga i que s'interessa molt per les tres, Mercedes Ventura, per a explicar-li quines són les experiències que hem fet que mostren l'interés i l'interés major també de defensar llengües que estan minoritzades per moltes raons, inclús per qüestions no d'identitat nacionalista, sinó d'identitat de la persona, de fer sentir la persona bé.

I que estic a un cantó, al cantó de Ginebra, on el 40% de la població no és francòfona i la llengua vehicular més important és el francés.
La preocupació major és que hi ha un centenar de llengües diferents.
Vosté va a un jardí d'infància i es troba a vegades en un únic alumne que és de llengua materna, jo dic llengua primera familiar, que és el francés.

Els altres tenen altres llengües.
Jo defenso sempre que puguen desenvolupar també les llengües d'origen.
La llei preveu també un treball per a desenvolupar les llengües d'origen.

Jo em pose a la disposició de tots vostés.
Sento molt no contestar a totes les preguntes però em passaria tota la matinada amb vostés.
Però quedo a la seua disposició, perquè fa trenta-set anys que no visc aquí, però no he deixat de ser mai de Morella i de València, i penso que si superem la confrontació en el tema de les llengües, el país anirà avant.

Els ho dic, i no és una qüestió de.
.
.
És una qüestió que l'educació és fonamental i la ferramenta principal de l'educació són les llengües.
I el diàleg entre les llengües ací, a València, és importantíssim.
No soles desenvolupar la llengua, sinó la possibilitat de dialogar en llengües diferents, com hem estat fent en este moment.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Dolz.

Donem per finalitzada la seua compareixença.
Moltes gràcies per vindre a les Corts Valencianes i donar el seu testimoni.

El senyor Dolz i Mestre:

Quedo a la seua disposició.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Mentres adeqüem les qüestions tècniques de la següent compareixença, a les vostres mans ha aplegat un informe de Comissions Obreres que ens ha fet aplegar a la Mesa de Les Corts.
Bé, mos ha fet aplegar a tota la comissió, a la Mesa de Les Corts no, a tota la comissió.
I tenen vostés l'informe, acaben de repartir-los-el els uixers a cada un dels grups.
(Pausa)

Compareixença del senyor Avel·lí Flors i Mas, doctor en Filologia Catalana

La senyora presidenta:

Bé, donem pas al següent compareixent.
És el senyor Avel·lí Flors i Mas, doctor en Filologia Catalana.
I, com abans déiem, tindrà huit minuts per a exposar les seues idees i la seua proposta.
Quan vullga.

El senyor Flors i Mas:

Bé, disculpeu el sarau que he armat en els gràfics.

Bon dia, senyors i senyores diputades, i a tots els compareixents també.

Com que disposem de poc temps, llegiré la intervenció, per a no allargar-me.
I només dir que és tot un honor participar avui en esta comissió de les Corts Valencianes, que per a mi és la seu de la sobirania del poble valencià, i per tant vinc ací, diguem, amb voluntat constructiva, de la mateixa manera que Ximo Dolç, per a aportar la meua visió com a sociolingüista sobre la proposició de llei.

Molt bé, tocant en primer lloc als objectius centrals de la llei, cal dir que no són nous, d'acord?
, i que estan ben fonamentats en la legislació prèvia.
En correspondència amb l'article 19.
2 de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, en el final de l'etapa educativa tots els estudiants han de tenir una competència elevada i equivalent en castellà i en valencià.

Un objectiu al qual afig la competència, diguem, funcional d'una o més llengües estrangeres, preferentment l'anglés, i que són uns objectius, a més, que cal recordar que són idèntics als quals fixava el Decret 127/2012, aprovat pel Partit Popular.
Per tant, són uns objectius de consens.

Sobre la base d'estos objectius, i basant-se també en les aportacions de la recerca en adquisició de llengua, en didàctica de les llengües, el text aposta en línies generals per prioritzar l'ús del valencià en el sistema educatiu.
I ho justifica de manera també ben fonamentada en la jurisprudència com una mesura de correcció de la desigualtat lingüística existent entre el valencià i el castellà pel que fa a la competència i als usos lingüístics.

He portat alguns exemples, perquè són nombrosos els estudis que demostren aquesta desigualtat entre el valencià i el castellà, i la minorització encara de la llengua dels valencians -perdoneu.

Com a exemples, esta enquesta de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua que mostra com a les quatre grans ciutats del país encara continua actiu el trencament de la transmissió intergeneracional del valencià, i això vol dir que el percentatge de persones que parlen valencià amb els fills és encara clarament inferior al dels que el parlen amb els pares.

D'altra banda, existix una sèrie d'enquestes promogudes per La Generalitat que mostra decrements molt importants en l'ús del valencià entre 1989 i 2015 -ara els podreu vore-, i com l'ús del valencià continua vinculat als espais de proximitat social i es reduïx, en canvi, en l'espai públic.
Per tant, la desigualtat entre el valencià i el castellà és un fet que la llei proposa corregir.

El que no està tan justificat, des d'un punt de vista sociolingüístic, és el 25% d'ús vehicular mínim del castellà, que deriva d'alguna manera de la jurisprudència del Tribunal Suprem i de la consideració d'aquest percentatge com una proporció raonable de presència del castellà en comunitats amb llengües pròpies, ¿d'acord?

Entenc que es tracta d'un peatge a pagar per a evitar, diguem, un recurs d'inconstitucionalitat, encara que pel que sembla per certes declaracions el perill continua, diguem, damunt de la taula.

Entrant en el disseny del model, m'agradaria destacar, en primer lloc, i com un aspecte positiu, la implantació d'un programa únic, ¿d'acord?
, que acaba amb les dinàmiques de segregació que, de manera indirecta, havien generat el model de línies que encara és vigent.

Una aposta que, d'altra banda, queda reforçada per l'article 13.
4, que establix que s'ha d'aplicar la mateixa distribució de l'ús vehicular de les llengües a tots els alumnes d'un mateix curs.

Tocant a la qüestió de l'ús vehicular de les llengües, com sabeu, l'article 6.
3 fixa uns mínims del 25% de temps lectiu en valencià i en castellà, i en el cas de l'anglés, un mínim del 15% i un màxim del 25%.

Si fem cas de la recerca disponible, i Ximo Dolz ha parlat molt sobre això, no sembla que els programes amb el mínim d'ús vehicular del valencià puguen garantir els objectius que fixa la llei, ¿acord?
Ben al contrari, són els programes que disposen d'una major presència vehicular del valencià i de la llengua minoritzada, per tant, els que garantixen en major mesura l'assoliment d'una competència equivalent en valencià i en castellà.

Si tenim en compte els estudis que s'han dut a terme al País Valencià en la qüestió de la competència i els models educatius, sense excepció han mostrat que els programes d'ensenyament en valencià són els que garantixen un millor resultat en valencià i que, a més, no perjudiquen els resultats en castellà.
Per tant, això és un aspecte que s'ha de tindre en compte, a pesar que no disposem d'avaluacions generals del sistema educatiu.

Tot i les poques possibilitats que prospere la meua proposta, he de dir igualment que ens atenem a la recerca disponible, per tant, caldria establir que l'ús del valencià hauria d'ocupar un mínim del 50% del temps lectiu en tots els programes, i això caldria fixar-ho en l'article 6.
3 mateix i no nomes en l'article 11 com una recomanació.

De totes maneres, entenc que en la discussió de la llei este aspecte ja està descartat.
En tot cas, sí que crec que seria positiu afegir a l'article 11.
.
.
, incorporar un Â«com a mínimÂ» abans de la referència al 50% d'ús del valencià, perquè pot ser que, en funció de les condicions socioeducatives demolingüístiques dels centres, calga aspirar al màxim del 60% d'ús del valencià que permet la llei.

Dit això, jo crec que cal que els poders públics vetllem perquè les mesures que es preveuen per a fer avançar els programes amb més presència del valencià siguen efectius.

Un element d'este procés de revisió i de millora són les avaluacions, que considere molt positiu que s'incorporen a la llei, i que la proposició de llei preveu cada quatre anys, tant a nivell general com del centre, i de les quals deriva, a més, una exigència de modificacions, si no respon, dels objectius previstos.

Jo crec que seria positiu escurçar una miqueta el termini de les avaluacions, especialment en les primeres etapes d'incorporació, fins als dos anys, si fóra possible, per a disposar d'evidències més prompte.

A més de les avaluacions periòdiques, cal destinar recursos al seguiment també dels programes de.
.
.
, aplicació dels programes dins de les aules mitjançant la inspecció educativa o els assessors tècnics, com ja preveu la llei.

I no hauríem de permetre que es reproduïsquen situacions, com la que he documentat jo mateix a Castelló de la Plana en la meua tesi doctoral, en què estudiants de programes d'ensenyament en valencià de secundària afirmen que només un 25% dels docents fan servir sobretot el valencià a l'aula en els programes d'ensenyament en valencià.
Per tant, diguem que no només cal definir uns principis, sinó que cal afegir unes mesures de seguiment per a saber i assegurar-nos que s'estan aplicant correctament els programes.

Per la falta de temps no podré comentar alguns elements que considere particularment positius de la llei i faré algunes poques aportacions finals.

Hi ha una referència al tractament específic de la llengua oral en l'exposició de motius que després no es reprén en l'articulat de la llei.

Després, i tot i que considere molt encertat incorporar l'ensenyament d'adults i la formació professional a la proposició de llei, recomanaria que en el cas de l'FP es flexibilitze i siga optativa la introducció de mòduls en anglés, per a tindre en compte, diguem, els itineraris i els perfils molt diversos que tenen els estudiants en ocasions.

Pel que fa a l'acollida de l'alumnat d'incorporació tardana, l'article 9 és molt poc concret i diria que calen més recursos i normatives específiques, supose que de rang inferior, per a fer front a aquest repte.

I, finalment, hem de dir que la proposició evita tocar la qüestió de les exempcions en el territori lingüístic castellanoparlant, a pesar del que avui estem sentint en esta comissió i a pesar que representen un clar obstacle per a la igualtat d'oportunitats i per a l'assoliment dels objectius de la llei.
Per tant, és una qüestió que en un moment o altre haurem d'avaluar des del màxim consens.

Per a concloure he de dir que, des d'una avaluació necessàriament crítica, i crec que positivament crítica, la proposició de llei establix el millor model al qual podem aspirar de moment tenint en compte les circumstàncies polítiques judicials, la falta de consens social, territorial entorn d'aquesta qüestió.

Deixeu-me dir però que serà difícil avançar mentres els diferents agents socials i polítics no sapiguem o no estiguem disposats a trobar un consens mínim i uns objectius compartits, en la línia que també ha dit Ximo Dolz en la seua compareixença.

Un consens de mínims que per a mi hauria de garantir els resultats òptims des del punt de vista de la competència lingüística en un marc de correcció de la desigualtat entre les llengües, i que això passa de manera indefugible per augmentar la presència del valencià en el sistema educatiu.

I crec que això és la millor contribució que podem fer a la igualtat d'oportunitats entre estudiants i per a garantir un dret que reconeix l'Estatut, que és el dret a conéixer i a emprar les dues llengües oficials amb independència de la seua llengua familiar.
Per tant, el sistema educatiu s'hauria de posar al servei d'aquesta missió.

Moltes gràcies per la vostra atenció.
No m'he passat molt i espere després poder resoldre alguns dels dubtes.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Flors.

Serà ara el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.
La diputada Mercedes Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Agradecerle, señor Flors, la intervención que usted ha tenido.

Me ha gustado lo que ha dicho al principio.
Usted ha dicho que hay que apostar por una condición elevada y equilibrada del castellano y el valenciano.
Ahí queremos estar Ciudadanos, que haya un equilibrio entre el valenciano y el castellano, y también del inglés, pero siempre bajo la libertad, y también de los padres.

¿Usted cree que esta ley ofrece libertad educativa?
Se lo digo porque usted ha hablado de que es positiva esta proposición de ley porque recoge un modelo único.
¿Un modelo único?
Yo entendía que hay un porcentaje mínimo de cada una de las lenguas y, después, cada centro educativo tendrá autonomía de aplicar cuál es el porcentaje.

Pero si usted me habla de un modelo único, es que igual ese porcentaje.
.
.
, esa palabra de promoverá igual el porcentaje mínimo siempre es el 50% para todos.
Es que me ha generado aquí una ambigüedad.
Me gustaría que usted.
.
.
, ¿qué opina al respecto?

Indicarle también.
.
.
, bueno, usted, como experto en filología, me gustaría conocer cómo funciona el cerebro de los menores a la hora de aprender.
Es decir, ¿es óptimo que los niños en sus edades tempranas se les quite la lengua o se reduzca la lengua vehicular y se ofrezca otra lengua que no es la lengua materna?
¿Es óptimo?
¿Cómo puede perjudicar esto o cómo puede beneficiar?
Me gustaría conocer.
.
.
, usted, como experto, que me dé información al respecto.

Por otro lado, usted habla de que la lengua valenciana hay que promocionarla.
Ahí estamos de acuerdo.
La verdad que hay que promocionarla, pero no desde la imposición.
Esto es lo que sí que defendemos desde Ciudadanos.

Y, también, usted, como he visto que ha hecho la tesis doctoral en la universidad.
.
.
, bueno, está haciendo la tesis doctoral, porque pone Â«no publicadaÂ», en la Universidad de Barcelona, me gustaría conocer: ¿qué similitudes.
.
.
-usted que vive en Barcelona- qué similitudes existen entre el modelo educativo catalán y este modelo que nos quieren aplicar?
¿Existen similitudes?

Se lo pregunto por una cuestión muy clara: usted dice.
.
.
, no sé, hay un revuelo aquí, no sé qué les pasará, pero usted dice que el alumnado no tiene problema con este modelo a la hora de hablar el castellano, a la hora de ser competentes en.
.
.
, la lectura y escritura en castellano y, también, en hablar.

En este caso, quería preguntarle: ¿en Cataluña hay algún problema en el aprendizaje del castellano?
¿La gente habla de manera fluida el castellano a pesar de tener un número reducido de horas en castellano?
Me gustaría conocer esas similitudes.

Yo ya le adelanto que sí que hay problemas y que tengo datos, que no es lo que usted me está diciendo.
Pero usted es el experto, no soy yo, ¿eh?
, por eso le pregunto.

Y ya para finalizar, ¿usted cree que los porcentajes ofrecidos en inglés en este proyecto de ley son suficientes para su aprendizaje?
¿Qué tipo de metodología didáctica aplicaría?
¿Usted cree que.
.
.
?
A ver, está muy bien hacer un proyecto lingüístico donde se recoja cuáles son los mínimos, ¿pero usted cree que este proyecto debería de ir acompañado con otro de tipo de metodologías didácticas?
¿Cree que son óptimas las metodologías didácticas que se están aplicando hoy en día en nuestras aulas, ya no solo en la Comunidad Valenciana, sino a nivel estatal, para aprender los idiomas?

Porque yo le pregunto esto, porque existe un gran fracaso en la sociedad a la hora del aprendizaje de los idiomas.
Yo no quiero hablar de nuestras lenguas oficiales o lengua extranjera.
En general, existe una situación que no es la más positiva para su aprendizaje.

Usted, como experto y que está trabajando en ello, ¿nos invitaría o nos regalaría alguna reseña de qué tipo de metodologías didácticas se podrían aplicar en esta comunidad para optimizar su aprendizaje?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ventura.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
El senyor César Jiménez té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

En esta intervenció aniré molt espaiet per a no invocar qüestions que no estan en el text i qüestions que directament surten de.
.
.
, bé, de la ideologia, ¿no?
, d'esta ideologia que nosaltres volem treure, ¿no?
, i volem parlar des d'un punt de vista acadèmic i, en canvi, altres que parlen d'imposicions les trauen contínuament.

Moltes gràcies, senyor Flors, per.
.
.
, he pres nota de manera ràpida d'algunes de les qüestions que vosté ha manifestat.
Supose que podrem tindre accés a la documentació que vosté ha generat.

Enhorabona per la seua tesi i per la seua publicació, que és recent, i supose que això no estava actualitzat.
.
.
(Veus) Exacte.
De la seua tesi, que és una de les qüestions que sempre tenim pendents.
.
.
, tinc la voluntat de llegir, però ja vorem quan.
.
.
, quan podem.

Però hi ha una cosa que he llegit, que és que la supervivència de la llengua no es pot fiar només a l'escola.
Hui estem parlant del sistema educatiu, però pot ser altres elements que afecten la supervivència de la llengua, avui no estem parlant i expliquen algunes de les diferències quant a la supervivència de la llengua en un context o en un altre.
Bé, ahí ho deixe.

I, després, sense apel·lar a ningú, perquè jo ho duia subratllat en el text original de la llei, duia el verb promourà, i entenem que la preocupació social i d'altres actors polítics està en este verb, podríem fer un treball simplement de buscar un verb.
.
.
Si esta és la dificultat i això dificulta el consens, fem un treball, ajuntem-nos i parlem d'un verb que estiga al gust de tots per a traure una llei d'implantació del sistema educatiu plurilingüe de consens.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís.
El diputat Josep Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Flors, per la seua exposició.

Com abans he fet amb el professor Dolz, disculpar-mos un poc.
.
.
, d'ací des de les Corts Valencianes perquè és una llàstima que no tinguen vostés més temps per a acabar d'exposar-mos també la seua tesi, que realment haurà fet molta feina vosté per a arribar a les conclusions que ha arribat.

Jo, perquè també sé que no tindrà temps per a contestar, volia anar un poc -diguem-ne- al moll de l'os, ¿no?

Vosté ha dit, i d'una manera molt encertada, que, clar, el que posa la llei com a òptim no és tampoc el màxim de valencià, o siga que el 50%, 25%, 25%, legalment es podria arribar al 60% de valencià reduint l'anglés.

Jo el que volia preguntar-li, independentment d'este fet, si creu que estes proporcions o unes proporcions similars són les òptimes per a acabar l'escolaritat dominant el valencià, el castellà i l'anglés, si creu que este és un objectiu plausible i positiu per a l'ensenyament del valencià i per a la societat valenciana, en general.

I preguntar-li, des d'un punt de vista científic, des d'un punt de vista pedagògic, de didàctica de les llengües però també -diguem-ne- a nivell curricular, d'èxit escolar a nivell general, ¿quins efectes positius pot tindre sobre l'alumne i sobre l'alumnat en general que uns pares a un nivell determinat decidisquen que el seu fill no aprenga alguna de les tres llengües del model plurilingüe?

¿Quin efecte positiu pot tindre que un pare decidisca que el seu fill no aprenga valencià, no aprenga castellà, no aprenga anglés, si el no-aprenentatge d'una estes llengües pot ser positiu a nivell pedagògic, o a nivell d'èxit escolar finalment de cara a l'alumnat?
Si n'hi ha algun país a Europa que es puga triar no aprendre una de les llengües oficials en l'escola, i ¿quins efectius positius pot tindre no aprendre una llengua oficial?
Eixes eren un poc les preguntes.

També, per les preocupacions que veig per ací, preguntar-li si creu vosté que en teoria una de les llengües oficials, com és el castellà, en estos models que s'apliquen, si en algun cas, en qualsevol cas de les possibles combinacions que es puguen fer de percentatges d'hores lingüístiques que estan dins de la llei, si n'hi ha algun cas en què creu que posaria en perill que els alumnes acabaren l'escolaritat dominant la llengua castellana.

Estes serien -diguem-ne- les preguntes que volia fer-li agraint molt que haja vingut.

I, bé, la pregunta clàssica -que he fet abans també- és que explicara des d'un punt de vista científic si creu que l'adopció d'una llengua minoritària, sobretot per a la població majoritàriament que és castellanoparlant, si el domini d'una llengua minoritzada, en este cas com el valencià i oficial, pot ajudar a l'adquisició de més idiomes, pot facilitar que els alumnes adquirisquen altres idiomes com és l'anglés, o altres idiomes més internacionals.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.

La diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Flors.

Benvingut a la comissió d'educació i gràcies per la seua exposició que, evidentment, se mos ha fet molt curta.
Mos agradaria poder escoltar-lo, igual que al professor Dolz, molta estona més, ¿no?
, i que mos facen les seues aportacions perquè, al final, el que els partits que tenim esta proposició de llei damunt de la taula el que volem és acabar amb eixe model que després de vint anys doncs no ha donat resultat -he fet abans la pregunta també al senyor Dolz-, un model en el que al final el resultat ha sigut que tot el món domine el castellà però a penes un 30% el valencià i un 6% l'anglés.

A mi m'agradaria saber si, després de llegir esta proposició de llei, creu que pot resultar un instrument vàlid per a revertir esta situació i que a la fi del període educatiu els alumnes, els xiquets i les xiquetes puguen dominar les tres llengües, ¿no?
, les dos oficials a la nostra comunitat i l'anglés.

I, després, també m'agradaria, que no sé si tindrà temps però, bé, perquè ha dit que allò del programa únic enfront del model de línies que és molt millor a l'hora de l'aprenentatge de llengües, si mos podia fer… Que la llei propose un programa únic enfront del model anterior que era el model de línies, ¿no?

¿Quines diferències més substancials hi veu i com pot ajudar amb este aprenentatge?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, senyor Avel·lí Flors, vullc agrair-li la seua presència en aquesta compareixença i espero que amb la seua qualificació sociolingüística done una mica de llum sobre el tema que avui ens ocupa.

I també m'adherisc a la manifestació del company, Josep Nadal, perquè crec que no els deixen temps suficient per a contestar les nostres preguntes.

I per situar-mos en escena, en primer lloc, ¿quina consideració dóna vosté a la denominació Â«països catalansÂ»?
¿I quina consideració dóna vosté a la denominació Â«llengua valencianaÂ»?

Mos ha parlat del Decret 2012, ¿té alguna avaluació que justifique una nova llei?

I també ens ha parlat de resultats acadèmics, tenim els informes PISA i d'alguns lingüistes que diuen que a Catalunya el resultat dels immersos és negatiu.
¿En base a què considera vosté que milloraran els resultats acadèmics?

¿Fins a quin punt considera que s'ha de respectar la llibertat dels pares en triar el model educatiu dels seus fills?

¿Considera necessari vincular l'ensenyament del valencià amb major o menor grau d'ensenyament en altres llengües com l'anglés?

¿Pensa vosté que des de l'aprovació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià en 1983 no s'ha fet res pel seu desenvolupament?

¿Quina opinió té sobre l'afirmació Â«la identitat nacional ha d'estar per sobre del servei públicÂ»?

¿Quin tracte considera vosté ha de donar aquesta nova llei a les zones castellanoparlants de la nostra comunitat?

¿Considera adequada l'obligació per a tota la comunitat educativa -hi incloem en ella pares i alumnes- de l'aplicació de la nova normativa d'usos institucionals i administratius del valencià?

Sóc conscient de la seua consideració sobre les anteriors polítiques educatives ja que ho ha manifestat públicament amb noms i cognoms, i encara que no la comparteixo, la respecte.
Però discrepe totalment en la consideració que fa sobre l'ús del valencià en les tres capitals de província; disculpe'm, però, personalment, pense que l'ús del valencià a la ciutat de Castelló no té res a veure en l'ús a València o a Alacant.

Com a sociolingüista, ¿quina és la seua opinió sobre l'afirmació del conseller Marzà, en la qual mos diu que el 72% de la població de la nostra comunitat entén perfectament el valencià?
I tenint en compte aquestes dades, ¿pensa vosté que en els últims vint-i-cinc anys no s'ha evolucionat en l'educació del valencià a l'escola pública?

Tenint en compte, també, quina institució ha de marcar els criteris lingüístics del valencià a ensenyar a les nostres escoles, ¿considera vosté que l'Acadèmia Valenciana de la Llengua tracta adequadament el tema lingüístic de la nostra comunitat?

I per a finalitzar, ¿quina qualificació donaria vosté a aquesta llei, la d'eina per la implantació del valencià a curt, mitjà o llarg termini?

¿I considera necessari o important que per al desenvolupament d'un decret d'una llei d'aquestes característiques es tinga en consideració l'opinió dels pares?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del senyor Flors.

Té vosté la paraula.

El senyor Flors i Mas:

Moltes gràcies als senyors diputats i diputades.

Senyor Mulet, només com una il·lustració sobre l'ús del valencià a les capitals de província.
Estes són dades sobre l'ús del valencià, sobre els usos lingüístics d'estudiants de quart d'ESO, de Castelló, de sis instituts de Castelló.
Com pot vore, l'ús del valencià a casa se situa per sota del 25%, i quan eixim a les aules i els xiquets es relacionen amb altres companys, l'ús del valencià es queda en un 10%, els que estan escolaritzats en valencià, ¿val?
Si ens n'anem als programes d'incorporació progressiva, l'ús del valencià en companys de classe és inferior al 5%.

Per tant, la situació del valencià no és falaguera, la situació del valencià és molt preocupant en les grans ciutats, i sobretot entre el jovent.

Per tant, crec que la situació de desigualtat entre el valencià i el castellà és un factor que s'ha de tindre en compte, i molt.

No contestaré a algunes de les preguntes que ha formulat també a Joaquim Dolz perquè crec que no tenen cap connexió amb la llei que estem discutint ara mateix.

Sobre l'avaluació del sistema…, perdoneu que comence contestant-li a ell però és perquè el tinc més fresc, després ja entraré en altres qüestions, si tinc temps.
Sobre les avaluacions que justifiquen una nova llei, el problema és que no hem tingut mai una avaluació del sistema educatiu valencià i dels resultats en competències lingüístiques i en assoliments generals acadèmics (algú tus) que mos compare els dos programes.

Això no és públic, això no és accessible a la comunitat acadèmica, per tant diguem que això és un defecte molt important que tenim com a comunitat autònoma, no disposem d'eixes dades per a avaluar realment com han funcionat els programes.
El que tenim són tesis doctorals, tenim recerques de les universitats, etcètera, que sí que mostren que n'hi ha uns resultats que són més positius, que són els dels programes d'ensenyament en valencià.

Per tant, sí, les avaluacions que s'han fet que -insistisc- són parcials i deriven de les universitats i no de l'administració educativa avaluen, justifiquen una llei que pretenga -diguem- donar-li un impuls a la presència del valencià dins del sistema educatiu.

Sobre les competències en castellà, sobre el tema de Catalunya, no entraré en el tema perquè avui no estem parlant de Catalunya sinó que estem parlant del País Valencià.
Però, en tot cas, les dades, no sé a quines dades fa referència el senyor Mulet però els resultats en castellà a Catalunya són equiparables a la mitjana estatal.
(Veus) En tot cas, crec que no és la qüestió d'avui.

Evidentment, també m'heu preguntat, el senyor Nadal i la senyora Ventura m'han preguntat sobre si s'assolirà una competència…

La senyora presidenta:

Espere un momentet.

El senyor Flors i Mas:

Sí.

La senyora presidenta:

¿Poden guardar silenci, per favor, els senyors diputats i diputades perquè el compareixent puga continuar la seua compareixença?

Gràcies, gràcies.

El senyor Flors i Mas:

Molt bé.

Sobre la qüestió de la competència en castellà en els diferents models, en els diferents programes que poden, de les diferents configuracions de llengua vehicular, no n'hi ha cap configuració que faça que els estudiants isquen en.
.
.
Almenys, a partir de la recerca que tenim prèviament, podem afirmar que no n'hi ha cap configuració dels usos lingüístics a l'aula que perjudique de manera clara l'adquisició de competències en castellà al final de l'educació; en canvi, sí que passa a l'inrevés.

Em queda menys d'un minut (rient), intentaré.
.
.
Un aclariment sobre el tema del model únic, no estava diguent que n'hi haguera una distribució igual de les llengües vehiculars en tots els centres educatius sinó que dins del mateix centre educatiu no existixen línies que separen els estudiants en funció de la llengua, ¿d'acord?

Bàsicament, la preocupació sobre la segregació té més a vore en qüestions socioeconòmiques, ¿d'acord?
Perquè sabem per estudis que les línies anteriors havien generat un efecte de distinció socioeconòmica entre l'alumnat i això repercutix en els resultats.
Per tant, un aclariment sobre el tema del programa únic.

Sobre els percentatges en anglés, també volia afegir una cosa, i és que n'hi ha comunitats autònomes governades majoritàriament pel Partit Popular en què s'han impulsat programes bilingües d'ensenyament en anglés de continguts i les avaluacions són bastant crítiques.
Per tant, faríem bé des de l'administració educativa de tindre en compte les avaluacions en els territoris en què s'ha aplicat.

Avaluacions crítiques no vol dir que tot siga negatiu sinó que n'hi ha efectes de diferenciació de l'alumnat quant als resultats, de pèrdua de continguts en les matèries que s'impartixen en anglés.
Per tant, és un aspecte que dins de les avaluacions ha de figurar de manera prominent i de manera important.

Intentaré…, bé, en tot cas per la qüestió de la llibertat de tria dels pares, jo crec que -com ha dit el diputat Josep Nadal- el que no és positiu és que els progenitors o les famílies dels estudiants puguen decidir per ells mateixos que no han d'aprendre una llengua o que no aprendran correctament una llengua vehicular.

Per tant, insistiria en el punt final de la meua compareixença i és que hem de tendir -i crec que és un punt en què estem insistint diverses persones avui en esta comissió-, que hauríem de tendir cap un consens social en relació a les metodologies i a l'ús vehicular de les llengües que siga més adequat perquè els xiquets i les xiquets, i els adolescents, adquirisquen la competència en valencià, en castellà i una competència funcional, una competència, la més alta possible, en anglés, però -insistisc- des d'un punt de partida d'un consens i evitant fer de la llengua un objecte de conflicte partidista.

Amb això acabaria.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Gràcies, senyor Flors.

Donem per finalitzada la seua compareixença, i anem ja preparant la següent.

Sí que em comuniquen els serveis de la casa que com és una comissió que desperta molta expectació, n'hi ha gent convidada que vol entrar però de moment tenim les cadires ocupades.

Aleshores, si poden les cadires de convidats i convidades desocupar-les de jaquetes i bolsos seria d'agrair.
I aixina podria entrar més gent.

Gràcies.
(Pausa)

Diputats i diputades, reprenem la sessió.

Compareixença del senyor Vicent Mauri i Genovés, del Sindicat de Treballadors i Treballadores de l'Ensenyament (STEPV)

La senyora presidenta:

Passem a la següent compareixença, és la del senyor Vicent Mauri i Genovés, del sindicat de treballadors i treballadores de l'ensenyament, STEPV.

Ens ha fet aplegar unes carpetes.
Pense que les tenen ja almenys els portaveus de cada grup parlamentari, i anem ja amb la seua intervenció.
Tindrà vosté huit minuts per a fer l'exposició.

Quan vullga.

El senyor Mauri i Genovés:

¿Està en marxa?

La senyora presidenta:

Sí.

El senyor Mauri i Genovés:

El sindicat.
.
.
, l'STEPV és el sindicat majoritari de l'ensenyament públic al País Valencià, i considerem que estem davant d'una norma molt important per al futur del sistema educatiu.

El sindicat, donada la manca de negociació amb la comunitat educativa, i especialment amb els sindicats, de manera que la norma afecta les condicions laborals del professorat i el model educatiu valencià, ha considerat necessari la compareixença en la Comissió d'Educació i Cultura per a poder expressar la nostra opinió.

El nostre sindicat ha estat des de la seua fundació -ara fa quaranta anys- un ferm defensor del procés de normalització lingüística.
Per això volem una llei d'igualtat lingüística que supere la LUEV.

Hem donat suport al decret d'usos institucionals i administratius de les llengües oficials; hem apostat per la urgent reobertura d'À Punt en un espai comunicatiu compartit amb la resta de territoris de parla catalana; continuem exigint un augment de les partides pressupostàries destinades a la promoció i ús del valencià per a equiparar-nos a altres territoris amb llengua pròpia, i hem defensat un veritable plurilingüisme al sistema educatiu valencià, des de l'educació infantil fins la universitat.

I, en conseqüència, donarem suport a totes les accions i normes que suposen un pas endavant en el procés de normalització i igualtat lingüística, malgrat que pugam discrepar en algunes qüestions.

Per a l'STEPV l'adopció de qualsevol programa plurilingüe ha de tindre en compte que el valencià és la llengua minoritzada i ha de tindre en compte el dret de tot l'alumnat a dominar i estar capacitat per a utilitzar oral i per escrit el valencià amb igualtat amb el castellà, i també ser competent en una o més llengües estrangeres en acabar els seus estudis obligatoris.

Per a aconseguir-ho considerem que cal la potenciació del valencià, tot convertint-lo en el nucli organitzador del currículum, i el foment de la seua normalització en l'ús social, administratiu i acadèmic en tots els centres i en el conjunt del sistema educatiu.
És a dir, posar el valencià com a llengua central del model plurilingüe com recomanen el Consell d'Europa i els experts en situació d'arraconament de la llengua minoritzada.

A més a més, defensem que en les comarques castellanoparlants s'ha de garantir que tot l'alumnat acabe els seus estudis dominant el castellà i el valencià.
Per a aconseguir-ho cal una planificació lingüística que incloga entre altres mesures: plans específics de formació, reducció de ràtios, elaboració de materials curriculars específics, augment de la dotació del professorat de valencià, derogació de la norma que manté la figura extemporània de les exempcions per a poder garantir el dret de l'alumnat a estudiar el valencià.

Per altra part, considerem que és necessària una correcta planificació per a l'aplicació del programa plurilingüe a tots els centres i territoris a fi de garantir el compliment dels objectius que hem esmentat, i que n'és responsabilitat de la conselleria d'educació disposar de totes les eines econòmiques, metodològiques, pedagògiques, curriculars i organitzatives per a fer-ho viable.

El nostre sindicat està convençut que només d'aquesta manera s'avançà envers la convivència i la igualtat real de les dues llengües oficials, i la cohesió social i lingüística dels centres educatius i de la societat valenciana.

¿Quines són les nostres propostes concretes?
Tenint en compte aquests objectius, hem presentat una trentena d'esmenes, que tenen en la carpeta que hem lliurat, per a millorar la proposició de llei.
Diré algunes d'elles, no totes, les que considere que són més importants.

La primera és el canvi del nom del programa.
La nostra proposta és: programa d'educació plurilingüe integrador.
Pensem que definix més correctament què és i què es pretén amb la proposició de llei.

Per altra part, la interculturalitat abasta tots els àmbits i els programes dels centres educatius.
I ha de ser un element central i rellevant en el pla educatiu del centre, no en un programa concret del centre.

La segona.
D'aquest programa plurilingüe integrador tindrà com a llengua base per a l'ensenyament el valencià.
Aquest programa aplicarà metodologies i mesures organitzatives en funció del context sociolingüístic i del resultat de les avaluacions, tant en els centres de territori lingüístic valencianoparlant com castellanoparlant, en un percentatge mínim de continguts curriculars vinculats en valencià del 50%.

Els centres que a l'entrada en vigor d'aquesta llei tinguen més d'un programa lingüístic hauran d'aplicar el màxim d'hores de valencià.

A més a més, per a l'educació infantil proposem que siga del 90% en valencià en els territoris de predomini lingüístic valencià.

Des del nostre punt de vista, si hi ha una introducció a l'educació infantil d'un ús vehicular de tres llengües -valencià, castellà i una llengua estrangera-, és millor ajornar la introducció de la llengua dominant, que és el castellà.

La tercera.
L'avaluació ha de ser cada dos anys per a poder ser més dinàmics en la millora del programa i en les adaptacions a la realitat sociolingüística dels centres i del seu entorn, al mateix temps que proposem la seua aplicació en dos cursos, no en tres.

Quart.
La incorporació d'una disposició derogatòria dels articles 19 i 24 de la LUEV per a garantir el dret de l'alumnat de les comarques castellanoparlants a ser competent en valencià, i així acabar amb una situació de discriminació respecte de la resta de l'alumnat valencià.

La cinquena proposta.
La inclusió d'una referència a la ratificació per part del Regne d'Espanya de la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries, que està en vigor des de l'1 d'agost de 2001 i que obliga tant el govern espanyol com el govern valencià.

La sisena.
La supressió de la referència a les sentències del Tribunal Suprem d'abril de 2015 en referir-se al model lingüístic de Catalunya, i no al nostre, per la qual cosa no té cap sentit que en una llei valenciana hi haja una referència a sentències que no són nostres i que no ens afecten.

La setena.
L'acreditació del coneixement de llengües per part del professorat per a l'ús vehicular de les llengües considerem que no ha d'estar en la llei, sinó en normatives de rang inferior per a poder adaptar-les en cada moment.

La huitena proposta és que el sindicat considera que en la proposició de llei hi ha un buit respecte a llengua de relació i comunicació als centres docents, que ha de ser el valencià.
Per això proposem un nou capítol per a garantir-ho.

La novena és que se cree la figura de la persona coordinadora del plurilingüisme a tots els centres docents per a dinamitzar i coordinar la seua aplicació.

La desena -i vaig acabant- és l'establiment de convenis de col·laboració amb aquelles entitats i mitjans de comunicació dels territoris amb els quals compartim la mateixa llengua cooficial diferent del castellà.

Finalment, volem agrair haver pogut participar en aquesta comissió, representar les nostres propostes, basades en la pràctica docent de milers de professores i professors arreu del país, en les recerques i estudis d'investigadors i investigadores sobre l'educació bilingüe i plurilingüe i l'aprenentatge de llengües i el nostre compromís, del sindicat, per garantir els drets de l'alumnat valencià per ser competent i estar capacitat en el domini oral i escrit de les dues llengües oficials i tindre un domini funcional d'almenys una llengua estrangera com a garantia d'excel·lència.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Fernando González Delgado)

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Mauri.

Damos paso ahora a la intervención de Mercedes Ventura Campos, del Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, Fernando.

Bueno, en primer lugar, agradecerle la intervención, nos ha dejado muy claro lo que desea l'STEPV, nos lo ha dejado muy claro, tanto en la carpeta que nos ha ofrecido como en su intervención.

Y me gustaría hacerle algunas preguntas.
A ver, en primer lugar quiero dejar también…, hacer manifiesto que en Ciudadanos también queremos que todo el alumnado sea, lo he dicho en varias ocasiones, pues que todo el alumnado sea competente, tanto en castellano, valenciano e inglés, y si pudiera ser en más lenguas extranjeras, pues bienvenidas sean.

Pero de ahí a, como hemos dicho, a la imposición, usted nos habla incluso de un 90%.
Por favor, dejen ustedes elegir a los padres qué tipo de lengua vehicular quieren para sus hijos.
Pero también nos han dicho antes que los padres no tienen que elegir, entonces lo dejamos ahí, que decida la comunidad educativa.

Pero me gustaría, usted también ha hablado de los profesores, y me gustaría preguntarle: qué opinión le merece al STEPV que tiren a la calle a profesorado interino que no tiene la capacitació en valencià.
Si le pregunto esto es porque igual, en función de lo que usted nos ha explicado, el profesorado que no tiene esa capacitació en valencià no encaja dentro del sistema educativo valenciano.
¿Dónde tienen que ir a ejercer su docencia?

Podría impartir…, yo también le quiero preguntar si tienen que ofrecer el 90% en las zonas valencianohablantes en lengua vehicular, es lo que he entendido yo…

El senyor Mauri i Genovés:

Valencianohablantes.

La senyora Ventura Campos:

Sí.
¿Qué porcentaje le ofrece usted a las zonas castellano-hablantes?
¿Un 50?
Vale, entonces, ¿no podrán impartir docencia estos profesores que no tienen la capacitació en valencià?
No sé, ¿seguirán excluidos del sistema, independientemente de que sea un territorio con mayor predominio castellano o en valenciano?

Por otro lado, también me gustaría preguntarle.
Usted dice que quiere eliminar, o por lo menos su sindicato, usted viene en representación de un sindicato, quiere eliminar la exención en castellano.
Claro, es una forma de mejorar la competencia lingüística en toda la comunidad.
Pero yo me pregunto, y estos menores que tienen algún tipo de necesidad educativa especial y deben de aprender desde su lengua vehicular, ¿qué va a pasar?
¿También se les va a prohibir -lo digo entre comillas- que tengan esta exención?

Tengo que decirles que si eliminamos la exención a un niño que tenga una necesidad educativa y se recomiende que aprenda desde su lengua vehicular, vamos a generarle un doble problema en el aprendizaje.
Yo creo que esto deberíamos también de analizarlo.

Y dicho esto, me gustaría preguntarle, en función de la intervención que usted ha hecho, ¿qué grado de libertad permite esta proposición de ley para los padres a la hora de escoger la forma de educación de sus hijos en los centros públicos y concertados?

¿Usted opina que este artículo 11 debería de recoger el verbo promover o tendría que ser más duro, no?
, tendría que decir Â«obligarÂ» a que todos en los centros educativos un mínimo se hable el 50%.
Lo digo porque, en función de la intervención que usted ha hecho, representando a su sindicato, usted apuesta por eso.
Pues tendría que hacer una enmienda que sea más dura, más taxativa, donde se declare lo que se desea, obligar un mínimo del 50%.
No dejarlo en la neutralidad como lo ha dejado el Consell, que al fin y al cabo busca lo mismo que buscan ustedes.

Y, por otro lado, me gustaría conocer qué ve de positivo en esa proposición de ley.
¿Usted cree que se va a potenciar el aprendizaje de todas las lenguas por igual?
¿Hay alguna lengua que debería de reducirse su porcentaje porque creen que ya se aprende por inercia?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Damos paso al diputado de Podemos-Podem, César Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Moltes gràcies, senyor president.

I gràcies, senyor Mauri, per atendre'ns.

Jo, quan el sent parlar i sent parlar els altres compareixents he de diferenciar entre l'abastable i el desitjable, no?
, sempre, i me sent d'alguna manera abrumat perquè jo li donaria la raó, però hi ha motius polítics, i esta vegada pareix que me contradiga en una intervenció anterior on defensava que s'havia de separar la política i l'acadèmia, però hi ha motius polítics que ens lliguen de mans moltes vegades per anar endavant al que l'acadèmia recomana i per a garantir el domini efectiu de les tres llengües o més, que és el que tots manifestem, tots els portaveus manifestem què és el que volem; on discrepem és en l'estratègia.

Vosté ha dit que hi ha sentències que no ens afecten, com la catalana, i que vosté ha fet una esmena, i jo m'he compromés a estudiar totes les esmenes i inclús a reunir-me amb vosté si ho desitja.
Vosté diu sobre aquesta sentència, sobre aquest text que no ens afecta.
Jo ahir, des dels meus coneixements com a jurista, que no són molts, diria que en un espai comú, que és l'estat espanyol, sí que ens afectaria, no?
, un context se pot reproduir ací o allà.
I bé, en tot cas, esta referència a la sentència catalana se fa per a tractar de mitigar totes eixes amenaces que contínuament, diàriament, escoltem que s'elevaran recursos d'inconstitucionalitat, no?
S'ha de reconéixer, i de vegades, bé, ens agradaria que no fóra així.

Tinc una pregunta per a vosté molt concreta.
I és com vosté defensa un model en concret, amb més valencià.
Però jo li pregunte a vosté: com pensa complir, l'STEPV, com pensa que s'hauria de complir la llei espanyola, que diu que és la direcció del centre la que té les competències en lideratge pedagògic i qui ha de decidir i proposar a l'administració el PLC i no al contrari, el pla lingüístic del centre, i no al contrari.
Com pensa l'STEPV que se pot superar en el text legal esta limitació?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor diputado.

A continuación interviene el diputado del Grupo Parlamentario Compromís, José Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Mauri, per haver vingut a esta, que és sa casa.
Agair-li-ho a vosté a nivell personal i al seu sindicat, com a representant de la lluita sindical històrica a casa nostra, que junt a altres sindicats també ha representat la lluita per l'ensenyament públic i l'ensenyament en valencià.
I, per tant, pensàvem que era important que estiguera vosté ací, presentant les propostes del seu sindicat i presentant també.
.
.
, mos ha presentat les esmenes, per la qual cosa agraïm, tant a vosté com a totes les persones que mos han fet arribar la seua opinió sobre el projecte de llei que estan debatent.

I em sembla que la seua exposició, em sembla que ha quedat bastant clara quina és la postura del seu sindicat, i en este sentit li agraïm les esmenes i evidentment mos comprometem, pense que jo i tots els grups que estem ací, a estudiar-les i a vore quina és la possibilitat que tenen d'encaix en l'avantprojecte de llei que hem presentat.

Jo simplement, i perquè crec que ja ha quedat bastant clar, pel que vosté diu, volia incidir en el que dia el company de Podem en el tema de la franja que dóna el Tribunal Suprem en sentències referides a Catalunya, on estima que la proporcionalitat raonable d'ensenyament de la llengua, en este cas oficial, majoritària, és el castellà, ha de ser del 25%.
Com pensa que això es podria.
.
.
, si hi hauria alguna possibilitat a nivell legal, perquè assenta jurisprudència que açò a nivell valencià fora d'una altra manera, què opina d'esta frase.

Què opina, si creu que, bé, a l'inrevés, hi ha d'haver una proporció raonable del 25% i, bé, ja diu vosté que hauria de ser major.

Jo volia preguntar-li això perquè vosté feia referència a les lleis de Catalunya, de normalització lingüística a l'escola, i vosté diu que evidentment allò és una altra cosa, i que esta llei és la nostra i que són dos lleis diferents.

Jo sí que volia preguntar-li quines diferències veu entre les dues lleis, si creu que són iguals i, si hi ha diferències, quines creu que són les principals diferències entre una llei i l'altra.

I, per últim, preguntar-li, si creu vosté que esta llei s'adapta a la realitat sociolingüística del País Valencià, encara que ja ho ha explicat un poc, com creu que, si no és així, quins haurien de ser els canvis que hauria de portar esta llei per adaptar-se a la realitat sociolingüística dels diferents territoris.

La resta jo crec que ha quedat bastant clara la seua postura.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, Marian Campello Moreno)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista, la diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Mauri.
I gràcies pel treball que al final tots els compareixents avui han fet, estudiant este text i fent les seues aportacions.

Una de les esmenes que plantegen és el tema de rebaixar l'avaluació sobre els resultats de l'aplicació d'esta llei de quatre anys a dos.
Però a mi m'agradaria saber des de l'STEPV com se valora el que la mateixa llei incloga esta valoració sobre l'aplicació, ja que fins ara no hem tingut, com també han dit altres compareixents, no?
, eixos resultats dels últims vint anys de forma pública.

I respecte de les sentències que el company César, de Podem, ha fet referència, les sentències del Constitucional no fan referència a una comunitat o a una altra, sinó a una llei en funció d'una norma estatal.
No podem dir que afecten una comunitat i no a l'altra, quan és una matèria en concret que se dicta en funció d'una llei també estatal.

Per tant, no sé com pensa que podria.
.
.
, en el cas d'una altra comunitat autònoma en dues llengües oficials el resultat d'una sentència del Constitucional podria ser diferent, no?
És una reflexió que faig en veu alta després d'escoltar la seua postura.

I bé, i el que sí que he de dir és una reflexió també purament personal per coses que se senten i que a la millor no tenen a vore en la seua intervenció, però que no puc entendre, i jo sóc valencianoparlant i la meua llengua materna és el valencià del nord de la província de Castelló, i no puc entendre, com a valencianoparlant, com podem dir que recolzem el valencià i que després no volem que la gent estiga capacitada en valencià.
És una reflexió també en veu alta.
Però sí que m'agradaria que estes dos cosetes, si té temps en la seua intervenció, mos podria aclarir.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Popular.
La diputada Beatriz Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, muchas gracias, señor Mauri, sobre todo por su valentía y su sinceridad.
La verdad es que se agradece que venga un compareciente a decir cómo ve él, que nos haga una radiografía del sistema educativo conforme lo piensan y cómo lo quieren proyectar.
De verdad que es de agradecer.

A mí me gustaría hacerle algunas preguntas, porque ustedes se posicionaron a favor del decreto lingüístico que se elaboró en el 2017.
Ustedes para nada lo consideraban discriminatorio, a pesar que se utilizaba el inglés como una especie de herramienta para acondicionar la presencia del valenciano o no del valenciano.
Entonces, yo me pregunto, y me gustaría que me dijera usted cuáles creen que pueden ser las razones por las cuales nueve entidades acabaron denunciándolo.
Y ya no estoy hablando del Partido Popular.
Nueve entidades, entre ellas también sindicatos, profesores, acabaron denunciando la norma porque la consideraban discriminatoria.

Y si creen que con esta norma esos mismos sectores pertenecientes a la comunidad educativa, eh, dejo fuera los partidos políticos, pueden seguir viendo vulnerados sus derechos.

También se ha hecho mucha referencia al tema de las evaluaciones.
A mí me gustaría, hablando del decreto del 2012, que es el que se está aplicando en estos momentos en el sistema educativo, si hay alguna valoración, si hay alguna evaluación que justifique el coger ese decreto y tirarlo a la basura y que se tenga que hacer un decreto, que se tenga que hacer un decreto ley y que ahora estemos trabajando en una proposición de ley.
Es decir, ¿hay alguna evaluación que ustedes conozcan que el STEPV tenga donde se diga los resultados académicos de unos alumnos que todavía están en primaria aplicando ese programa?
Porque, claro, las referencias estadísticas que se hacen en la norma, en la exposición de motivos, hacen referencia a una encuesta que se hizo a nivel social, en toda la Comunidad Valenciana, y que para nada se encuestaba a los alumnos afectados que se les estaba aplicando ese programa lingüístico.
Por lo tanto, hacer una encuesta de unos temas, evaluar unos ítems, cuando luego se va a legislar sobre otras cuestiones, a mí me parece un poquito peligroso.

También me gustaría comentarle… Bueno, usted, se lo decía al principio de mi intervención, ha sido valiente.
Usted ha defendido que en el sistema educativo se tiene que aplicar un 90% del tiempo curricular al valenciano.
(Veus) Eso…, bueno, eso yo creo que tiene un nombre y se llama la defensa de la inmersión lingüística, que me parece totalmente respetable, es un modelo más.
Lo que pasa es que usted dice que hay muchos modelos…, que se puede avalar o que se puede coger a muchos estudios científicos.
Pero yo también he estado estudiando el fin de semana y tengo muchísimos estudios que dicen precisamente todo lo contrario.

En concreto, por ejemplo, Mercè Vilarrubias, que es una filóloga de reconocido prestigio, dice que la inmersión lingüística tiene resultados negativos para los niños.
También -y se lo comentábamos anteriormente a otro compareciente- los resultados de PISA, creo que es una prueba objetiva que nadie vamos a cuestionar, dice claramente que los alumnos castellanoparlantes no obtienen los mismos resultados que los valencianoparlantes y viceversa.
Por lo tanto… Dicen que los que están inmersionados en catalán acaban teniendo un fracaso escolar del doble.
Oiga, a mí me parecen resultados preocupantes.

Entonces, al final, le pregunto: ¿usted cree que, al final, la defensa del valenciano tiene que estar por encima de los intereses individuales de los alumnos que sus familias -y esto también me gustaría matizarlo-… tienen el derecho de poder estudiar en castellano si quieren?

Porque usted decía que los alumnos de las zonas castellanoparlantes tienen que tener el derecho de estudiar en valenciano.
Y a mí, señor Mauri, de verdad, el tema… Ustedes son muy selectivos con los derechos.
Esas mismas personas libremente tendrán que decidir cuáles quieren que sean sus derechos, ¿no le parece?
Porque esas personas pueden tener también el derecho de querer la exención educativa.

Pero, por favor, acláremelo, porque para usted creo que la llei d'ús está obsoleta y que hay que acabar con las zonas castellanoparlantes.
Lo ha dejado muy claro en su primera intervención, pero me gustaría que nos lo concretara un poco más.
Usted quiere de la llei d'ús quitar las zonas castellanoparlantes y quitar la exención.
Lo tengo por ahí apuntado; usted ha dicho que, vamos, prácticamente que no tenía ninguna utilidad.
Por lo tanto, me gustaría que si esa es su propuesta no lo dejara claramente.

Y, luego, una última cuestión que me parece importantísima porque, claro, estamos hablando de un decreto plurilingüe.
Me gustaría hacerle un millón de preguntas, pero con esto termino.

Claro, se habla de porcentajes y se dice: tiene que haber un mínimo de porcentaje del castellano del 25%, tiene que haber un mínimo porcentaje del valenciano del 25%, pero, sin embargo, cuando hablamos del inglés, dice que puede oscilar.
Por lo tanto, nos podemos encontrar, como está pasando con el decreto de ley en infantil, que haya centros que no den ni una sola hora de inglés.
¿Está de acuerdo en que un proyecto plurilingüe no se dé ni una sola hora de inglés?

Muchas gracias, señor Mauri.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del senyor Mauri.
Tindrà quatre minuts per a intentar contestar les preguntes de les seues senyories.

El senyor Mauri i Genovés:

En quatre minuts impossible, però bé.

Sobre el tema de l'anglés, per a anar molt ràpid, molts experts diuen que la introducció de l'anglés en infantil no té ningun sentit i que és millor incloure l'anglés en primària.
I és un debat pedagògic i, per tant.
.
.
És un debat que està ahí.

La nostra intervenció ha sigut una intervenció no política; ha sigut una intervenció pedagògica, metodològica i tècnica, no ha sigut política.
Nosaltres hem vingut aquí a explicar quin model defensem perquè tots els alumnes del País Valencià de totes les comarques, quan acaben els seus estudis obligatoris, dominen les dues llengües oficials i una o més estrangeres.
Aquí no hem vingut a fer política.
Nosaltres ens dediquem a altres coses; som un sindicat i ens dediquem a altres qüestions.
I, per tant, des d'eixe punt de vista, hem fet la nostra proposta, i una proposta que és la que garantix, des del nostre punt de vista -podem estar equivocats-, que eixos objectius se donen.

Alguna gent pot pensar, diu: si hi han tres llengües en el currículum, ¿és just que disposen del mateix horari escolar?
El sentit comú diu: doncs, sí, han de disposar del mateix horari escolar; que era el que feia el conseller Font de Mora en el 33-33-33 en el seu moment.
(Veus) Val.
Però no és cert això.
Perquè en una escola que se cursen tres llengües, d'eixes tres llengües no totes estan en les mateixes condicions en l'entorn ni en l'escola.
I, per tant, l'escola minoritzada és la que ha de tindre més temps en l'escola perquè, després, fora de l'escola és el castellà el que predomina, d'una forma brutal, en tots els mitjans de comunicació i en tota la societat.

Per tant, des d'eixe punt de vista és la nostra proposta, se basa en este tipus de qüestions, no se basa en qüestions de.
.
.
, d'altres qüestions que he sentit per ahí ni d'imposicions ni de no sé què, sinó en qüestions pedagògiques i en una experiència pràctica.

L'institut valencià de la qualitat de l'ensenyament va fer un estudi, en el seu moment, per a avaluar els programes lingüístics.
Un estudi que va tindre poca vida, perquè va desaparéixer de la pàgina web de l'Ivaque de seguida.
I va desaparéixer, i caldria buscar-lo i traure'l a l'opinió pública, perquè aquell estudi -governava el Partit Popular en aquells moments-, aquell estudi avalava la tesi que els alumnes que anaven a immersió lingüística i a ensenyament en valencià dominaven millor el castellà que els que anaven a les línies de castellà, que és la incorporació progressiva.
(Veus) I eixe estudi està ahí i caldria traure'l.
I eixe estudi.
.
.
, quan la conselleria, governada pel Partit Popular, va vore que anava en contra de les seues tesis, el va amagar.

PISA és un negoci de l'OCDE per a.
.
.
(Veus) Sí, és un negoci.
PISA és un negoci de l'OCDE per a mesurar determinats estàndards per a posar en el sistema educatiu en base a les polítiques neoliberals, i no mesura realment la qualitat i la vàlua del sistema educatiu.
PISA.
.
.
, la major part de moviments progressistes pedagògics estan en contra de PISA perquè PISA és un gran negoci per a molta gent.
I, per tant.
.
.
Però, fins i tot, en PISA els alumnes catalans, de Catalunya, parlen millor el castellà que alumnes d'altres comunitats autònomes que tenen una única llengua.
(Veus) Sí, és així, però dóna igual.
Com a mi PISA m'importa poc, passe de PISA.

Sobre el tema que heu preguntat diverses persones, del tema de Catalunya i les sentències estes.
Nosaltres hem dit que eixes sentències tenen a vore molt en recursos pel model educatiu català.
I aquí tenim un model educatiu diferent al català.
Per tant, ja, posar en una llei referències a unes sentències d'un model que no és el nostre, no té ningun sentit.

I, a més, és possible perquè hi han parts de l'Estatut d'autonomia de Catalunya que estan impugnades pel Tribunal Constitucional i les mateixes redaccions de l'Estatut d'autonomia d'Andalusia no s'han recorregut i no estan impugnades.
Per tant, no se per què hem de posar en el text nostre una referència a una llei que no és.

Nosaltres el que hem intentat dir des del principi -ja que no tinc temps, perquè se m'acaba- és, bàsicament, que nosaltres venim aquí a parlar de l'experiència de quaranta i, en alguns casos, cinquanta anys, d'un treball a peu d'obra de professores i professors que han posat en marxa escoles en valencià, programes en valencià, i que són programes òptims perquè els alumnes dominen les dues llengües oficials del nostre país, que és la nostra obligació.

I això també en les comarques castellanoparlants.
Perquè l'alumnat de les comarques castellanoparlants ha de tindre els mateixos drets que l'alumnat de la Ribera, de la Safor o de la Vall d'Albaida.
I si, per exemple, hi ha una llei de la funció pública valenciana en un futur que demane un requisit lingüístic, als alumnes d'eixes comarques estarem castigant-los si no han anat.
.
.
, en la seua escolarització no dominen el valencià -i és l'assignatura de valencià, estem parlant de l'assignatura de valencià-.
I, per tant, estem anant en contra dels seus interessos, dels seus drets com a alumnes.

I sobre això dels pares, podem parlar molt tranquil·lament sobre el tema dels pares i les mares.
Nosaltres estem en la participació dels pares i les mares, però una participació real, real; i una participació real en moltes qüestions de la gestió dels centres.
Una altra cosa diferent és el tema dels currículums i una cosa diferent és el tema de les metodologies que s'apliquen en els centres.
La participació real per al funcionament del centre és una cosa i la participació per a fer un currículum per a les metodologies didàctiques és una altra qüestió que han de fer els experts.

Jo no li vaig a dir al metge que m'està tractant com m'ha de tractar; el metge és l'expert i, per tant, el metge m'aplicarà un tractament que ell sap que és l'idoni per a curar-me d'una malaltia.
Doncs, aquí el mateix; els docents som els experts en qüestions de llengua i, per tant, nosaltres som els que sabem qui i com s'ha d'aplicar un projecte lingüístic per a garantir el que he dit abans, la igualtat lingüística, que és el que estem demanant, que el valencià i el castellà tinguen la mateixa consideració en este país, este regne, esta comunitat o com li vullgam dir.
I si aconseguim això, eixe és el gran consens social, aconseguir que tinguen el mateix estatus les dues llengües oficials d'esta comunitat, país o regne.

Lo siento, me n'he anat, però.
.
.
És que hi ha molt poquet de temps per a parlar d'estes coses.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Gràcies per vindre hui a la comissió d'educació.

Donem per finalitzada la compareixença del senyor Mauri i passem ja a la següent, que és la del senyor Ramón López.
Està per ací?
Molt bé.
En voler.
.
.

Moltes gràcies.

(Se suspén la comissió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Ramón López Cabrera, de Covapa

La senyora presidenta:

D'acord.

Doncs, continuaríem la comissió amb la compareixença del senyor Ramón López Cabrera, de Covapa.

Com els anteriors compareixents, tindrà huit minuts per a fer la seua exposició.

El senyor López Cabrera:

Gracias, señora presidenta.

Buenos días a todos y todas.

En primer lugar, agradecer al partido que haya apostado por nosotros -no lo sabemos todavía, esperamos que luego, durante el transcurso, se sepa.

Decir que Covapa es una entidad que nace en 1979, que representa a más de setecientas APA de la Comunidad Valenciana en el registro de asociaciones y que está constituida por la federación provincial Humanista Manuel Tarancón, de Castellón, la 9 de Octubre, de Valencia, y la Fapa Gabriel Miró, de Alicante.

Fue Antonio Machado quien escribió que, para dialogar, primero es preciso preguntar.
La familia y sus entidades representativas deben preguntar a la escuela, y la escuela se debe acostumbrar a que las familias y sus entidades representativas pregunten.
Igual debería ocurrir con sus gobernantes, a nivel tanto local, provincial como autonómico o nacional.

Un centro en que los padres y madres participan activamente es ya, por ese motivo, cualitativamente distinto a otro en el que no lo hacen.
La participación es un deber democrático incuestionable, hasta el punto de que una democracia que no sea participativa tiene déficits tan graves que pueden debilitarla profundamente.

Los padres y las madres tenemos que pensar y decidir cómo educar a nuestros hijos y a nuestras hijas, es un derecho proclamado en el artículo 27 de la Constitución española de 1978 y reconocido por las Naciones Unidas en su Declaración universal de los derechos humanos que, en su artículo 26.
3 afirma: Â«Los padres tendrán derecho preferente a escoger el tipo de educación que habrá de darse a sus hijos.
Â» Covapa reivindica el derecho a elegir la lengua vehicular en la que estudian nuestros hijos y nuestras hijas.

No hay ningún país de nuestro entorno en el que los niños no puedan recibir la educación en su lengua materna, si esta es la lengua común y oficial del estado.
En este sentido, destacamos la recomendación del Parlamento Europeo y del Consejo de 18 de diciembre del 2006 sobre las competencias claves para aprendizaje permanente.

En dicho documento se define las competencias como una combinación de conocimientos, capacidades y aptitudes adecuadas al contexto.
Las competencias clave, como aquellas que todas las personas precisan para su realización y desarrollo personal, así como la ciudadanía activa, la inclusión social y el empleo.

Dentro de estas competencias, como primera y principal está la comunicación en la lengua materna.
Además, está la comunicación en lenguas extranjeras, las competencias matemáticas y competencias básicas en ciencias y en tecnología, la competencia digital, aprender a aprender, competencias sociales y cívicas, sentido de la iniciativa y el espíritu de empresa y conciencia y expresión culturales.

La comunicación en la lengua materna es la habilidad para expresar e interpretar conceptos, pensamientos, sentimientos, hechos y opiniones de forma oral y escrita.
Es decir, escuchar, hablar, leer y escribir.
Y para interactuar lingüísticamente de una manera adecuada y creativa con todos los posibles contextos sociales, culturales, como la educación y la formación, la vida privada, profesional y el ocio.

Está reconocido internacionalmente que el fracaso escolar está directamente relacionado con la relación de estudios en lengua que no sea materna.
La protección y respeto a la recuperación del valenciano que ordena el artículo 6.
5 del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, así como el artículo 6.
2, que manifiesta que todos tienen derecho a conocerlo y a usarlo, y recibir la enseñanza del valenciano y en valenciano, no nos debe hacer caer en la imposición que se proponen como inclusión en el documento Â«Un nuevo modelo lingüístico, educativo para la educación plurilingüe e intercultural del sistema educativo valencianoÂ», realizado por las universidades valencianas, y en el que se manifiesta que el uso vehicular de la lengua minorizada tiene que ser mayoritario, si realmente se pretende corregir el bilingüismo social asimétrico.

El valenciano debe estar complementado y no sustituido por el castellano, es cierto, pero este, el castellano, tampoco tiene que estar complementado ni sustituido por el valenciano.
Valenciano, sí; castellà, també.

Hace unos meses, dos grande pancartas fueron desplegadas en la fachada de la Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte.
En una de ellas, se podía leer: Â«Construiré mil ponts mil vegades, sols per estar amb tu, sempre teua, la teua llengua.
Â» Más allá de la carga simbólica, que podemos compartir, habrá que decir que muchos de esos puentes ya han sido minados.

Minados por falta de participación, de la imposición, de ausencia de equidad, de discriminación, de libertad e igualdad social, de intentos de manipulación.
Exigimos y defendemos un solo puente, cimentado en dos grandes pilares: la libertad de elección y la participación democrática.

La equidad lingüística no se consigue con la injusticia a la hora de certificar y acreditar conocimientos y posibilidades de empleo, ni con la realidad política partidista, sino con la libertad e igualdad social.
Hay que abolir la discriminación que supondría para el alumnado el recibir contenidos curriculares en una lengua que no sea la materna, hasta que esta no haya sido consolidada.

Necesitamos una ley de uso integral de las dos lenguas oficiales, valenciano y castellano, castellano y valenciano, basada en la libertad e igualdad de elección por parte de las familias de la lengua vehicular en la que estudian sus hijos e hijas.
Necesitamos un sistema educativo valenciano capaz de aportar y certificar en igualdad de oportunidades e imparcialidad lingüística.

Hechas las anteriores consideraciones, presentamos dos enmiendas: una, desde el punto de vista que la denominamos enmienda de sustitución, y va con relación al artículo 11, donde dice, entre otras cosas: Â«La conselleria, puntos suspensivos, el punto dos de la disposición adicional 38 de la Ley orgánica 2/2006, de 3 de mayo, de educación.
Â»

Yo creo que una de las facetas que tiene que tener el legislador es que a la persona que se le ocurra leer la normativa no sea muy farragosa.
Si uno va a la ley, a la LOE, no encuentra la famosa 38, porque termina en la 32.
La 38 de la Ley orgánica 2/2006, de 3 de mayo, de educación tiene 32 disposiciones adicionales.

El texto al que se alude en ese artículo 11 de la proposición de ley corresponde al apartado 99 del único artículo de la Ley orgánica 8/2013, de 1 de diciembre, texto añadido el 10 del doce de 2013, y en vigor a partir del 30 del doce de 2013, según el BOE A-2013-12.
886.

También ocurre con el artículo 16.
3, cuya nueva redacción está presentada también en el apartado 81 del artículo único de la LOMCE.
La LOMCE es del PP, pero a lo que ustedes se refieren en la proposición de ley es a un artículo que está incluido en la LOMCE, no en la LOE.
Si uno va a la LOE, llega al 32, no se puede encontrar el 38, con lo cual se despista, como mínimo, se despista.

Y la otra es una enmienda a la totalidad del documento.
A las formas, más que a los contenidos.
Creemos que nuestro foro para los contenidos debería haber sido la conselleria de educación, tanto en mesa de padres, como en el consejo escolar.

Y presentamos una enmienda a la totalidad, basada en las siguientes cuestiones: una, por cuestión democrática.
En esta nueva propuesta de ley se repite la dinámica de la propuesta anterior del decreto de plurilingüismo dinámico de marzo de 2017.
Esa experiencia nos ha llevado a la desconfianza de este nuevo proceso.

Nuevamente se evita la participación de toda la comunidad educativa, impidiendo así un diálogo serio y sosegado para llegar al consenso.
Se trata de una propuesta participativa, que solo deja tiempo para imponerla.
Al no ser una ley de todos y para todos, se convierte en una invitación para que un nuevo gobierno la derogue.

La posibilidad de volver a empezar dentro de dos años dañaría el sistema educativo valenciano, a los alumnos y alumnas del sistema educativo valenciano, es decir, a nuestros hijos y nuestras hijas.

Otra es por una cuestión de enseñanza y educación.
La ley no recoge con claridad la defensa de las cuatro libertades básicas de la enseñanza y educación: la libertad de enseñanza, la de elección de centro, la de elección de lengua vehicular en la enseñanza y la libertad de elección de un puesto de trabajo en cualquier centro educativo del territorio nacional, sin muros ni barreras que lo impidan.

Otra es una cuestión lingüística.
Entendemos que el requisito lingüístico de las comunidades autónomas bilingües, se debe valorar como un mérito, pero no debe ser obligado.
El respeto y protección del castellano, lengua común de todos los españoles, debe convivir en igualdad con el valenciano, lengua cooficial de la Comunidad Valenciana.

La inmersión lingüística es una forma de dictadura contra la libertad democrática de elegir.
Normalizar la lengua es cambiar la realidad de la sociedad por otra diseñada desde el poder.
Como dijo Carlos Martínez Gorriarán, la única política lingüística aceptable en una democracia es que no exista.

La lengua propia es propiedad de cada hablante, no del territorio.
Las lenguas y los territorios no son sujetos de derechos.
Existen hablantes y diferentes lenguas, no territorios que hablen.
Defendemos un respeto y protección de la historia, cultura y sus dos lenguas oficiales, el castellano y el valenciano en la Comunidad Valenciana.

Defendemos la convivencia de todos los españoles y europeos, sus lenguas, culturas, tradiciones, historia, etcétera, en el respeto a sus diferencias y diversidad.
Proponemos una ley nacional de armonización entre las comunidades autónomas, para que se cumpla la igualdad de todos los españoles ante la ley.

Apostamos por una política valenciana, española y europeísta, orientada al avance y la consolidación de una unidad europea, máxima garantía del progreso y de la paz, una misión política que mire al futuro y a los desafíos de un mundo global.

Necesitamos una ley integral valenciana que regule el uso de las lenguas cooficiales de la Comunidad Valenciana, pero hace falta la voluntad de todos y todas, que es mucho más que poner de acuerdo a tres.

Por todo ello, y fundamentado en nuestra defensa radical de la democracia participativa, la libertad de elección y la defensa de la educación, solicitamos que la ley de plurilingüismo, si no es aprobada con una mayoría superior a los dos tercios de las Cortes Valencianas, sea retirada y se abra un proceso participativo de diálogo.

De no ser así, defenderemos, ante un nuevo gobierno surgido en las próximas elecciones, que derogue la ley y abra ese proceso participativo de diálogo y consenso, del que surja una nueva ley de todos y de todas los valencianos y valencianas.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor López.

És ara el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.
La diputada Mercedes Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, agradecerle, Ramón, el que haya venido aquí a comparecer y a explicarnos lo que opinan los diferentes padres.
Usted habla como representante de las familias, y sinceramente me alegra que haya aquí presente la voz de las familias, voz que nos han dicho diferentes comparecientes que no tienen por qué hablar del proyecto plurilingüe.

Me gustaría conocer qué opina usted sobre lo que han dicho, que ustedes no tienen nada que opinar sobre el proyecto plurilingüe.
De hecho, aquí han venido diferentes comparecientes que la verdad que nos han dado datos muy interesantes.
Yo agradezco a cada uno de ellos la información que nos han proporcionado.

También pido ya -no lo he dicho anteriormente, pero sí que lo pido- que nos envíen a los diferentes grupos parlamentarios información científica validada sobre lo que se ha dicho y sobre las propuestas que ahí se presentan.

Y dicho esto, me gusta mucho lo que usted ha dicho, que la lengua propia es identidad de cada una de las personas, y usted en su AMPA tiene una diversidad de personas que hablan castellano, personas que hablan valenciano, e incluso si voy más allá, una diversidad ideológica.

Le digo lo de diversidad ideológica, porque aquí se ha hablado de que cuando se viene aquí a hablar no hay ideología.
Cuando se habla de un Â«país valenciàÂ», ya existe ideología.
Esto para empezar.

Dicho esto, me gustaría conocer qué puntos positivos y qué puntos negativos ve a esta propuesta de ley.
Sinceramente, yo he leído la propuesta y hay puntos que son positivos, pero hay otros que no me agradan.
Por lo tanto, aquí estamos para hacer este debate.

¿Qué opina usted del artículo 11, donde se habla de que se promoverá que en aquellos centros educativos con fondos públicos se hable un mínimo de 50% de valenciano?

¿Y qué opina del porcentaje que se le ofrece al aprendizaje de la lengua, una lengua extranjera, en este caso del inglés?

¿Cree que con este proyecto de ley no se ofrece libertad a los padres, a la hora de escoger la forma de educación de sus hijos?

Yo le pregunto esto porque nosotros sí que de verdad que en los otros proyectos sí que solicitamos que los padres decidieran.
Igual que parece que el gobierno únicamente quiere que decidan cuando ellos no lo tienen claro.
Por ejemplo, en la jornada continua ustedes sí que decidieron.

Pero aquí no pueden decidir.
Deciden cuando interesa más al gobierno, cuando es algo que tienen miedo de que se esfume, pues no, no tienen ustedes que decir qué opinan al respecto.

Por otro lado, en la exposición de motivos de la proposición de ley, se habla de la necesidad de corregir estos desequilibrios.
¿Qué opina?
Usted hablaba de desequilibrios, y ha sido muy claro diciendo que apuestan por un modelo competencial, donde se aprenda el castellano, se aprenda el valenciano, se aprenda el inglés.
Pero, ¿qué opina el AMPA?
¿Qué opinan los padres?
¿Cómo quieren que se desarrolle este proyecto?

Y ya para ir finalizando, me gustaría conocer si esta proposición de ley cumple con las expectativas y demandas de la sociedad educativa valenciana.
Usted sí que ha dicho que les hubiera gustado que hubieran contado con ustedes, pero me gustaría conocer en qué medida se podría adaptar esta proposición de ley, y un poco que me explique, ya me lo ha explicado, pero aquellos puntos que vea que modificaría, y aquellos puntos también positivos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
El diputat César Jiménez té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta, i gràcies, senyor López, per atendre'ns.

Nuestro grupo político surgió al calor de una demanda de participación y nosotros no somos quienes vayamos a limitar esa participación.
Lo que pasa que cuando esa participación contradice lo que la academia sugiere, entonces tenemos que pensar qué priorizamos.
Lo digo porque hay experiencias donde a nivel educativo se ha pedido opinión a los padres, a las familias.

Tengo conmigo un documento de una evaluación del programa educativo bilingüe de Madrid, de una asociación que se llama Acción Educativa, que no están orientados ideológicamente, o por lo menos no son separatistas, son de Madrid, insisto, que dicen…

Yo no voy a leer las seis hojas, pero dicen que la mayor parte de países europeos no comienzan la enseñanza de lenguas extranjeras hasta haber consolidado el aprendizaje de la lectoescritura en la lengua materna.
Tienen menos años de clase y menos horas… Voy a seguir leyendo, y a lo mejor completo lo que quiero decir, sin interrupciones.
Muy bien.

Bueno, donde me interesa más es llegar a las conclusiones.
Las conclusiones dicen que esta constatación que en los programas de inmersión temprana en las secciones lingüísticas se caracterizan por ser caros, crear o aumentar la segregación, no ser eficaces por sí solos para la enseñanza de una segunda lengua o tercera lengua.
Y hay que plantear una racionalización, una democratización y una humanización de la enseñanza de lenguas extranjeras.

Cuando se habla de racionalizar, se habla de optimizar el punto de entrada de la metodología empleada para conseguir una intervención más eficiente.
Cuando se habla de democratizar se ha de asegurar la equidad dentro del sistema educativo evitando la segregación, evitando que la enseñanza de una lengua u otra acabe siendo un medio para potenciar la segregación socioeducativa en diferentes itinerarios.
Por eso nosotros defendemos en esta ley la implantación de un modelo, flexible, pero un modelo.

Y cuando se habla de humanizar, se habla de partir de un modelo centrado en la apertura a otras culturas, a otras lenguas y al intercambio comunicativo.
Y no frente a un modelo economicista que prima hoy el inglés por encima de todo porque su utilización será un bonus para la competición por un decreciente número de puestos de trabajo en el futuro, ¿no?
Una…

Entonces, ¿qué opina usted de que los niños de Madrid, como se constata en estos informes PISA, tengan programas en inglés, con más inglés que castellano, y no sepan…, no incorporen las materias como las matemáticas o como la historia en las asignaturas que se están dando en inglés?
¿No cree que se tiene que facilitar una educación global donde se aprenda inglés y otras temáticas y esta -educación- se pueda dar en las lenguas oficiales, esta educación temprana, se pueda dar en las lenguas oficiales que están en igualdad de derechos?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Parlamentari Compromís.
El diputat Josep Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, Ramón López, per haver vingut a esta que és també sa casa, per la seua exposició i per la seua col·laboració donant l'opinió de la seua associació pel que fa a la proposició de llei que estem debatent ací.

Vosté ha defensat la llibertat dels pares per a impedir que el fill aprenga una llengua pròpia i oficial del territori on viu.
¿Creu vosté que el no-aprenentatge d'una llengua pròpia i oficial d'on és l'alumnat té alguna repercussió positiva en la seua educació, des d'un punt de vista pedagògic, d'èxit o fracàs escolar, o des d'un punt de vista didàctic d'adquisició de llengües?
Coneix vosté algun país d'Europa on les famílies puguen decidir quina llengua oficial no aprendre?

Què pensa vosté de l'afirmació, que han fet este matí els experts en didàctica de llengües, que dominar una llengua oficial minoritària i minoritzada -com és el valencià- és la millor porta que tenen els alumnes castellanoparlants per a dominar una tercera llengua com és l'anglés?
Què pensa vosté d'esta afirmació?

Com que volia preguntar-li també el cas.
.
.
Què opina vosté del cas d'un pare o una mare o un progenitor que diga que no vol que el seu fill aprenga anglés?
¿Què opinaria vosté del cas d'un pare que no volguera que el seu fill, un pare o una mare que no volguera que el seu fill o filla aprenguera castellà?
Què opinaria d'això?

Creu vosté que l'administració pública hauria de garantir l'elecció d'estos dos pares que acabe de dir?
O siga, uns pares que no volen que el fill aprenga anglés i no volen que el fill aprenga castellà.
¿Creu vosté que l'administració pública -i en esta llei en concret- hauríem de deixar clar la llibertat dels pares que els seus fills no aprenguen anglés o no aprenguen castellà?

Val.
¿Creu vosté que també haurem de deixar clar -ja no en esta llei, perquè no entraria, però en altres lleis educatives- que els pares tenen dret que el seu fill, per exemple, no aprenga matemàtiques?
¿O tenen dret a triar que el seu fill no aprenga educació física, per exemple?
Creu vosté.
.
.
Per exemple, un pare que tinga una religió que impedisca que la seua filla es relacione amb els altres xiquets o xiquetes fent educació física, creu vosté que l'educació, el sistema públic hauria de reivindicar el dret del seu pare legalment que eixa filla no done educació física amb els altres xiquets i xiquetes?

Vosté diu que pensa que el valencià no hauria de ser un requisit de cara a trobar un lloc de feina en esta terra, que hauria de ser un mèrit.
Però, si és un mèrit, ¿no creu vosté que està discriminant a aquells alumnes que quan acaben l'escolaritat no dominen el valencià igual que la resta?
O siga, uns tindran el mèrit i els altres no el tindran.
¿No creu que està anant -a eixa frase que acaba de dir, unida amb tota la seua exposició que ha fet- està anant totalment en contra dels drets, sobretot dels xiquets de les zones castellanoparlants que no podrien -fins i tot en el cas que fóra només un mèrit- tindre eixe mèrit a l'hora d'aconseguir faena?

¿I que està impulsant-los d'alguna manera que tinguen menys drets i que se n'hagen d'anar a treballar fora d'esta terra?
No creu que és injust el que vosté està plantejant?

Res mes.
Moltes gràcies, per la seua exposició i desitge escoltar les seues respostes.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.
La diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor López.

I bé, agrair-li que estiga ací i que ens conte les seues inquietuds o les inquietuds respecte d'esta llei que tenen el col·lectiu al qual representen.

Jo sí que voldria fer-li una matisació, perquè estem davant d'una proposició de llei de tres grups parlamentaris que és un instrument diferent a una llei que puga fer el govern i que la forma de participar.
.
.
Vosté avui està ací en esta comissió participant i vosté i el seu col·lectiu i qualsevol altre col·lectiu -com no pot ser d'una altra manera- pot participar d'esta proposició presentant esmenes.
Fins i tot, demanant reunions amb els grups proponents perquè poguéssem arribar també a consensos.
Aleshores, només era per aclarir-li esta qüestió.

Perquè clar, vosté diu que és una llei que no obeïx al consens i que no s'ha tingut en compte a ningú.
I només volia matisar-li que no és aixina i que les portes estan obertes, evidentment, a qualsevol qüestió i escoltar-nos.
Perquè el sistema que hem utilitzat els grups ha sigut un que diu la llei que és la proposició o la proposta de llei en les Corts Valencianes directament.
Per tant, obert a la participació, i esta comissió és l'exemple més clar de participació.

Vosté ha dit una frase que, clar, a mi m'ha xocat una mica.
Perquè jo no sóc una experta pedagògica i la veritat és que en estes qüestions m'agrada escoltar els que entenen o a les que entenen en esta matèria.
I vosté ens ha dit que el fracàs escolar.
.
.
Que n'hi ha algun informe que diu que el fracàs escolar està relacionat en la utilització d'una llengua no materna en l'ensenyament.
Val?

A mi m'agradaria saber este informe quin és per a poder-lo trobar i poder-lo llegir.
Perquè clar, este matí el professor Dolz, que és catedràtic de Didàctica de les Llengües i Formació del Professorat, que fa trenta-cinc anys que està a Suïssa exercint la seua càtedra, ens ha explicat tot el contrari.
I ens ha dit que.
.
.
, fins i tot, ha puntualitzat: Â«El fet de dominar el valencià pot ajudar a comprendre més el castellà.
Â» Textual.
Ho he anotat de la intervenció del professor Dolz.
Clar, a mi sí que m'agradaria que vosté em diguera la seua afirmació a quin informe.
.
.
, perquè a mi m'agradaria fer-li una ullada a este informe.

I també m'agradaria saber en esta matèria, en esta llei, en el plurilingüisme, en el contingut d'eixos currículums o com donar les llengües, ¿no?
, quines matèries donar-les en quines llengües, quina opinió per a vosté i per al seu col·lectiu o quin valor li dóna a l'opinió dels experts pedagògics a l'hora de fixar la seua posició.
No sé si m'he explicat bé.

I després també m'agradaria saber la seua postura.
Perquè clar, bé, se me n'ha anat el temps.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.
La diputada Beatriz Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Sí, muchas gracias, presidenta.

Bienvenido, señor López, a esta comisión.

Mire, a mí me gustaría empezar mi intervención diciéndole o comentándole uno de los problemas que yo creo que tiene esta ley.
Creo que se confunde -los grupos parlamentarios que la han redactado- lo que son derechos y lo que son obligaciones.
El problema es que al final, cuando se acaba confundiendo todo, tenemos esta serie de dudas que le están planteando a usted en la comisión.

Claro, por ejemplo, en Cataluña el catalán es un derecho conocerlo, pero también es una obligación.
En la Comunidad Valenciana es un derecho conocerlo, pero no es una obligación.
El problema que lo que creo que se está intentando es que se convierta en una obligación en todos los territorios, cuando nosotros tenemos blindado por ley que no sea obligatorio.
Y también tenemos blindado por ley que las familias puedan escoger la lengua vehicular.

Entonces, claro, cuando todo esto se intenta equiparar a cuestiones que sí son obligatorias, como las matemáticas, y juntar una cosa con la otra, y se intentan juntar los derechos con las obligaciones, yo creo que las familias se acaban un poco mareando.
Pero usted lo tiene muy claro y me gustaría que, en este sentido, nos dijera si considera que se está intentando, pues eso, confundir lo que es una cosa y lo que es otra para intentar acabar imponiendo el valenciano en todos los territorios.

Porque, de hecho, al final lo dice la ley expresamente.
El texto dice y además en varias ocasiones, que Â«el valenciano es la lengua propia de nuestro territorio y de todos los valencianosÂ».
¿Usted considera que una persona castellanoparlante de Orihuela es menos valenciana que una persona valencianoparlante de Castellón?

Y luego otra cosa, porque claro, nos pasamos el día hablando de experto.
Yo lo he dicho muchísimas veces en todas mis intervenciones, expertos hay muchos.
Mire, por ejemplo, respecto a una de las afirmaciones que decía esta mañana un catedrático, yo tengo la opinión de otra catedrática, de la señora Mercè Vilarubias que es catedrática de inglés en la Escuela Oficial de Idiomas de Barcelona que dice exactamente todo lo contrario.
Porque creo que es algo que también se ha comentado.

Y dice que ojalá hubiese un sistema en que enseñando una sola lengua se consiguiese el aprendizaje de dos lenguas.
Eso no se ha inventado todavía.
Eso es lo que dice una experta.
Claro que hay informes.
Claro que hay otros filólogos.
No sé si usted tendrá otros informes.
O por ejemplo los informes de la Unesco donde recomiendan estudiar en la lengua materna.

Pero a mí lo que me preocupa de esta ley es que se vaya más allá de lo estrictamente pedagógico y aquí también me gustaría saber su opinión.
Usted ha hecho un planteamiento que me ha parecido muy interesante.
A esto los lingüistas le llaman un modelo sustractivo, que es el de intentar sustituir una lengua por otra.

Al final, cuando se intenta a través de la lengua minoritzada, en este caso, trasladar valores superiores tanto de la cultura, lo hemos visto en denuncias que han hecho las familias en diferentes centros educativos, de manipulaciones de la historia, de ensalzar alguna bandera.
Y cuando se intenta sustituir la lengua materna, siempre y cuando sea el castellano, no se toca cuando sea el valenciano, por otra lengua, al final consideramos y nosotros lo hemos denunciado por activa y por pasiva, que se intenta hacer una obra de ingeniería social para decirles a los niños qué es lo bueno y qué es lo malo.

Y nosotros consideramos que esto es uno de los peligros que tiene esta ley y creo que es una de las cuestiones que las familias llevan denunciando desde el minuto uno.
Que era lo que denunciaban las familias con el decreto del chantaje lingüístico y creo que es lo que las familias tampoco ha gustado con esta proposición o esta propuesta de ley que tenemos ahora mismo encima de la mesa.

Y otra cuestión que me parece fundamental, antes lo he dicho y se oía cierto murmullo por detrás, pero a mí me preocupa muchísimo.
Mire, cuando hablamos de la proporción en castellano, se dice Â«tiene que serÂ» como mínimo el 25.
Cuando hablamos de la proporción en valenciano Â«tiene que ser,Â» aunque luego se promoverá el 50.
Que ese sería otro tema que ojalá me diera tiempo a tratar.

Pero hay una cosa importantísima, que cuando se habla del inglés, dice que Â«tiene que oscilarÂ».
Â«Tiene que oscilarÂ» no compromete absolutamente a nada.
Y le hago la misma pregunta que le he hecho al compareciente anterior.
¿Qué le parece que en el inglés no se diga también Â«tiene queÂ» el porcentaje ser de una determinada manera para que un centro diga…, como está pasando actualmente en el decreto ley en infantil, que estén dando 0 horas de infantil?
Me gustaría saber qué piensa al respecto.

Y termino con el tema del calendario de aplicación.
Porque yo creo que se genera un tema de inseguridad jurídica para las familias muy importante, porque si se va a aplicar para la primaria, en toda la primaria, para dos años, habrá familias a lo mejor en zonas castellanoparlantes que habrán escogido un modelo y dentro de dos años, de repente, la conselleria promoverá que el 50% como mínimo sea en valenciano.
¿A usted -insisto- no le parece que esto va a generar una inseguridad jurídica sin precedentes para todas las familias?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Ara és el torn del senyor López durant quatre minuts.
Tindrà vosté quatres minuts per a poder contestar als diputats i diputades.

El senyor López Cabrera:

Menos mal que los diputados y diputadas no han almorzado, porque si no… A ver, tengo yo aquí faena.

Vamos a ver.
Vamos a… Mira, parece ser que alguien está empeñado en llevarnos al truco.
Evidentemente las familias no queremos elegir, porque entre otras cosas habría familias que estarían con competencias suficientes para hacerlo.
Porque no todas las familias de la pública somos, con perdón y tengo familias en ese sector, albañiles.

Cuando decimos elegir la lengua vehicular no queremos decir elegir si se da matemáticas o no se da matemáticas, evidentemente que no, porque no tenemos, algunas familias no tienen las competencias para eso.
Pero eso es un truco.

Nosotros lo que queremos decir con todo el derecho a equivocarnos, porque nos permitirán ustedes también que podamos equivocarnos, ¿no?
, es que nuestros hijos, que es para nosotros lo más importante, nuestros hijos reciban el currículum en la lengua más cercana a su entorno sociolingüístico, porque como mínimo…, no me negará usted que, como mínimo, será más fácil la adquisición de conocimientos.
Hace unos días en prensa nos desayunábamos que nuestro conseller, una persona que tiene valor, gran valor, y nuestro president, venían de Finlandia, y se trajeron algunas cositas de Finlandia, pero no se trajeron todas.
Y en Finlandia, los alumnos de Finlandia, hasta los siete años, hasta que no tienen consolidada su lengua materna, no se les aplica otra lengua.
En Finlandia está el finés y el sueco, como el señor diputado sabrá.
Y hasta los siete años una familia puede elegir el finés o el sueco y, a partir de los siete años, el inglés.
Y ya sé que en ese denostado informe PISA que antes todo el mundo ponía en valor y ahora parece ser que todos rehúyen de él, resulta que son los que más competencia en inglés tienen de toda Europa.
Por algo será.
Igual es casualidad, ¿no?

Bien.
Evidentemente, las familias no queremos elegir si se da matemáticas o no se da matemáticas.
Es curioso, dice que las familias no podamos…, ha dicho…, eeh…, a ver…, ha dicho…, bueno, le ha dado la vuelta a la tortilla, ¿no?
, ha dicho que las familias tengamos la capacidad para no elegir una lengua con relación a la otra.
No, no, no.
Es justamente lo contrario.
Lo que pedimos las familias, también a las que representa Covapa, es la posibilidad de poder hacerlo; no de ir contra el valenciano.

Covapa lleva desde el 2007 defendiendo valenciano, sí; castellà, també.
Y a nosotros no nos abría ningún problema… Decían antes también, el 25-25 que puede ser hasta el 50 y que incluso puede ser hasta el 65.
No habría ningún problema en que… Yo entiendo que las personas de Vinaroz, que hablan, se expresan, sienten y sueñan en valenciano, pues su lengua materna sea el valenciano y su lengua, con la que inician el proceso de enseñanza y aprendizaje, sea el valenciano, pero creo que también sería fácil entender que las personas, no de la Vega Baja, no de Utiel-Requena, no del Alto Palancia, que hablan, se expresan, sienten, sueñan, incluso insultan en castellano, lo puedan hacer.
¿Por qué no?
En igualdad de condiciones.

Ya se lo decíamos en su día, en la única reunión que tuvimos con el señor Trenzano… Yo creo que estamos tirando, matando moscas con cañones.
Realmente el sistema valenciano ha producido un 1,4% de alumnado que pide la excepción de valenciano.
Y para ese 1,4% estamos montando todo esto.
Pues, a lo mejor era más fácil darles la posibilidad a las familias de poder elegir, poder equivocarse.
¿Por qué no se pueden equivocar las familias a la hora de elegir la lengua vehicular con la que estudian sus hijos?
Evidentemente hay muchas más cosas.

Expertos y pedagogía.
Bueno, sabrá el señor diputado también que hay muchas líneas pedagógicas.
Y expertos hay muchos expertos que pueden decir una cosa y la contraria.
Nosotros, en Covapa, solemos tener un defecto: es que nos gusta equivocarnos por nosotros mismos; no necesitamos a nadie que nos haga equivocarnos.
Nos gusta equivocarnos con todo ello y con todo derecho…, a equivocarnos a nosotros mismos.

A partir de ahí, creemos que es importantísima la participación de las familias.

Más preguntas por aquí.
El informe este de la OCDE.
Yo se lo puedo traer a la señora diputada, se lo puedo conseguir.
Me deja su correo electrónico y se lo mandamos.

Confundir derecho con obligación.
Evidentemente, ante la posibilidad de confundir derecho y obligación, nosotros ponemos un puente: la libertad de elección.

Veinticinco-veinticinco ya lo hemos dicho… ¿Qué más por aquí?
A Ciudadanos…, estamos totalmente de acuerdo con lo que estabas diciendo.

Decía el conseller, Vicent Marzà, que no pedir opinión con el tema del plurilingüismo y sí con la jornada continua es que la jornada continua interpretaba él que era un tema social, y que el tema del plurilingüismo era un tema pedagógico.
Yo creo que el tema del plurilingüismo es pedagógico pero social (inintel·ligible) .
.
.
Entonces, nos sorprende que para una cosa nos pidan opinión a las familias, porque no me vale tampoco el truco de que estamos en los consejos escolares.
Un consejo tipo de un centro de doble línea, veinte representantes con posibilidad de voto.
Con que tan solo dos del sector de padres votasen con el claustro, los otros siete votos no valdrían para nada.

Yo creeré en los consejos escolares, y lo hemos manifestado muchísimas veces, cuando haya una verdadera paridad en los consejos escolares.
De esto sabe mucho el señor Mauri, el anterior, que su sindicato fue uno de los que, junto al de comisiones, fue el que impugnó el aumento de representantes de padres en los consejos escolares.
Pues bien, nosotros siempre hemos pedido, ya lo saben, hemos pedido siempre la paridad de los padres en los consejos escolares.
A partir de ahí estaremos de verdad jugando a la democracia porque, si no, es jugar a la democracia sin posibilidad de ganar ningún partido, con lo cual yo creo que es jugar y hacer un poquito, diríamos en la Vega Baja, el primo.

Me está poniendo nervioso esto.
.
.
No sé si.
.
.
(Rialles)

La senyora presidenta:

Todo eso es el tiempo que se ha pasado.

El senyor López Cabrera:

Ah, ah, ah… (Rient) Pues me he pasado ya tres minutos.
Perdón, perdón.

La senyora presidenta:

¿Lo tiene ya?

El senyor López Cabrera:

Esto de ser novel… A ver…

La senyora presidenta:

¿Lo tiene ya o no?

El senyor López Cabrera:

Sí, no sé si queda alguna… Bueno, lo del discurso ese también de decir que con el valenciano es más fácil, una vez que aprendes castellano, más fácil aprender valenciano, yo creo que los expertos lo que quieren decir es que con la segunda lengua es más fácil luego la tercera.
Esa segunda lengua sea valenciano o sea el ruso, siempre y cuando sea la misma… Expresamente, siempre y cuando sea la misma… Claro, el ruso ha sido un mal ejemplo.
Siempre y cuando sea de la misma línea.
Claro, entonces, podría ser el valenciano o podría ser el francés… O sea, la tercera lengua será más fácil.

Pero, como diría un compañero mío, el problema de las lenguas no es aprenderlas, es mantener.
La lengua, nosotros lo relacionamos con el pianista; un pianista puede estar quince o veinte años tocando el piano; tiene un accidente, se rompe la mano y a los tres meses, es como montar en bicicleta…, hay que volver a (inintel·ligible) .
.
.
Las lenguas continuamente tiene que estar.
.
.

La senyora presidenta:

Señor López, ha duplicat vosté el temps.

El senyor López Cabrera:

Ahora, sí.
.
.

La senyora presidenta:

No, ara sí, no, porta vosté huit minuts parlant i en tenia quatre.
(Rialles)

El senyor López Cabrera:

Es lo que tiene ser del sur.

La senyora presidenta:

Yo también soy del sur y tengo dos lenguas maternas.
.
.
(Rient)

El senyor López Cabrera:

Yo también, jo també.
.
.

La senyora presidenta:

Bueno, cosas que pasan.
(Rient) La vida.

El senyor López Cabrera:

Entonces ha sido enchufe de la presidenta por ser del sur.

La senyora presidenta:

Bueno, gracias por su comparecencia hoy aquí.
Y pasamos ya a la siguiente.

Gracias.
(Pausa)

Demanen les senyories cinc minuts per poder organitzar-se un poquet?
Però, això, cinc minuts, perquè encara ens queden bastants compareixents.
Així que tindrem cinc minuts i reprenem la comissió.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
grups parlamentaris.

Compareixença del senyor Laureano Bárcena Ortiz, president d'ANPE Comunitat Valenciana

La senyora presidenta:

Aleshores, reprenem la sessió, amb el senyor Laureano Bárcena Ortiz, president d'ANPE Comunitat Valenciana.
Té vosté la paraula durant huit minuts per a fer la seua exposició.

El senyor Bárcena Ortiz:

Moltes gràcies, presidenta.

Buenos días a todos.

Decirles que ANPE es una organización sindical, libre y democrática; independiente y profesional, solo de docentes; autónoma, reivindicativa y de servicios.

El motivo por el que comparecemos aquí hoy es básicamente por mandato estatutario.
El artículo 6.
5 de nuestro estatuto establece que ANPE participará institucionalmente a todos los niveles y el artículo 4.
4 de este mismo estatuto establece que ANPE defenderá los intereses profesionales, sindicales y sociales con el fin de conseguir una sociedad más libre, más justa y acorde con la dignidad y libertad de la persona.

Y al amparo de las líneas que nos marcan estos artículos de nuestros estatutos, desde estas perspectivas, la político-social, la sindical y la pedagógico-profesional, manifestamos como principal premisa nuestro total desacuerdo a esta propuesta de ley.

Desde la perspectiva político-social voy a desarrollar los fundamentos de esta.
.
.
Creemos que es intervencionista y con un gran intrusismo profesional.

El artículo 21, pongo como ejemplo, que habla de la programación de aula, dice que la conselleria desarrollará los aspectos metodológicos de la intervención didáctica en el aula y que la conselleria promoverá materiales educativos con los enfoques metodológicos adecuados para la gestión académica y didáctica.

Miren, no cabe duda de que la conselleria es la que ostenta el control sobre el sistema educativo y es la que tiene que velar para el buen funcionamiento de este.
Pero sí que es verdad que las metodologías más adecuadas y la intervención didáctica es de los docentes.

Desde una perspectiva sindical, creemos que es impositiva para los docentes y resta autonomía a los centros.
Creemos que es impositiva, y cito como ejemplo el artículo 3 y el artículo 15: el artículo 3, dedicado a las lenguas en el sistema educativo, y el artículo 15, a la estructura del proyecto lingüístico del centro.
Dice que el uso del valenciano tiene que incluir el ámbito administrativo, el ámbito de gestión y planificación pedagógica, el ámbito social y de interrelación con el entorno.

Si esta propuesta saliera adelante, entendemos que se produciría una vulneración de la libertad de los docentes a la hora de elegir la lengua en la que se quisieran dirigir a la administración, e incluso la lengua en la que quieran expresarse en sus relaciones de trabajo dentro del propio centro.

En principio, usar una lengua u otra debería ser algo ajeno al poder público.
Dicho de otra forma, el centro de gravedad de esta libertad está en el lado del ciudadano, y donde nunca puede estar es en el del poder público.

Pero además esta ley nos deja sin competencias al claustro.
El artículo 16 habla que el consejo escolar consensuará la propuesta del proyecto lingüístico del centro por mayoría cualificada de dos tercios de los miembros.

Los asuntos pedagógicos son competencia del claustro de profesores.
Entendemos que un proyecto de centro, sea el que sea, es una decisión que debe consensuarse dentro del claustro de profesores en el ejercicio de sus competencias.

Otra cosa es que la cuestión lingüística del sistema educativo sea considerada como un asunto social.
Entonces, debería decidir la comunidad educativa.
Y si es así, desde ANPE preguntaríamos: ¿por qué se aplican diferentes criterios a la hora de elegir, por ejemplo, el modelo de jornada para los centros educativos?
Que en este caso sí que dejan elegir a las familias.

Pero además nos exige una formación al profesorado fuera del horario lectivo.
El artículo 25 habla de las acreditaciones de los docentes.
Nos dicen.
.
.
, se nos exige el C1 de valenciano -que ya lo tenemos-, se nos exige el C1 de castellano, -no sé si esta vez nos van a examinar también de castellano- y, ahora, también, el C1 de inglés.

¿Se va a realizar la formación del profesorado para alcanzar este nivel de inglés dentro del horario de jornada laboral de los docentes?
Porque quiero hacer mención al dictamen de la Comisión no permanente especial de estudio de las técnicas y de las actuaciones para mejorar el rendimiento escolar y las posibilidades de empleo de los jóvenes, aprobada por el pleno de estas mismas Cortes en la reunión del 26 de marzo de 2015, que insta a tener en cuenta que el horario docente no es solo el de la asistencia a clase, sino también el de las horas dedicadas a la preparación, la acción tutorial, etcétera.
La pregunta es si se incluiría la formación para alcanzar los niveles que se nos exigen dentro del horario al que se refiere este dictamen.

Un programa así se implantaría con plantillas insuficientes y causaría además supresiones.

En el mismo dictamen al que me acabo de referir se propone estabilizar plantillas, para que el profesorado se implique en los proyectos de los centros.

Miren, independientemente de la inestabilidad que existe actualmente en las plantillas de los centros, desde ANPE consideramos además que no son las más adecuadas ni están preparadas para afrontar un proyecto de esta envergadura en los plazos que se pretende en todos los centros de nuestra comunidad.

Igualmente queremos alertar de las supresiones que podría ocasionar la implantación de un modelo único como el que aquí se propone.

Pero además me queda la perspectiva pedagógico-profesional.
Esta ley se sustenta en un principio pedagógico que puede crear confusión.

Miren, en la exposición de motivos 1, el párrafo 6, dice que la lengua propia de un territorio es precisamente la base más positiva y exitosa para la formación multilingüe.

Nosotros pensamos que es la lengua materna la base más positiva y exitosa para esa formación multilingüe.

En la Comunidad Valenciana existen dos lenguas de territorio.
Quiero señalar que el artículo 6 del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, en redacción dada por la Ley orgánica 1/2006, del 10 de abril, dice en sus puntos 2 y 4 que el idioma valenciano es el oficial en la Comunidad Valenciana al igual que lo es castellano, y que nadie podrá ser discriminado por razón de su lengua.

Creemos que el no reconocer que en nuestra comunidad existen dos lenguas de territorio, así como el no diferenciar enseñanza Â«enÂ» una lengua y Â«deÂ» una lengua podría ser un error y elevar el fracaso escolar.

Además, esta ley no tiene en cuenta la diversidad del alumnado y segrega al alumnado.
A pesar de que el artículo 13 dice lo contrario, que con el objetivo de evitar la segregación del alumnado aplicará la misma distribución del tiempo curricular en cada una de las lenguas vehiculares a todo el alumnado del mismo curso, nosotros pensamos que al ser un modelo único para todo el centro no será posible atender a la diversidad del alumnado ni cumplir con el objetivo que pretende, que es la no segregación.
Esta vez lo haría, pero por centros.

Y, miren, el artículo 9 -y con esto acabo- insta a los docentes a una intervención especial con determinados alumnos.

El artículo 9 habla de los alumnos de incorporación tardía.
Dice que al alumnado que se incorpora al sistema educativo valenciano procedente de otros sistemas educativos españoles o extranjeros se les realizará, si es necesario, una adaptación de acceso al currículum, y que la conselleria fomentará la aplicación de programas específicos para la acogida del alumnado.

Quiero señalar primeramente que, aunque flexible y dota de competencias, sistemas educativos solo hay uno.
No entendemos por qué se debería hacer una adaptación de acceso al currículum a alumnos que esta propuesta indica.

Y yo les voy a dar la definición de lo que es una adaptación curricular de acceso al currículum, que yo supongo que lo conoce todo el mundo, pero es: se consideran adaptaciones de acceso al currículum a todas aquellas medidas de eliminación de barreras, ayudas técnicas personales y/o metodológicas que necesita un alumno para acceder al currículum.

Pero es que les voy a dar otra definición más concreta de la consideración de adaptación curricular de acceso al currículum sacada de la normativa de nuestra comunidad, que dice que las adaptaciones de acceso consisten en la dotación extraordinaria de recursos técnicos o materiales, o de la intervención de algún profesional especializado -audición y lenguaje, fisioterapeuta, educador- que posibilite a los alumnos con necesidades educativas especiales a acceder al aprendizaje.

Miren ustedes, ni estos alumnos que vienen de otros sistemas educativos tienen necesidades educativas especiales ni tienen barreras para eliminar.
¿O vamos nosotros a ser quienes les pongamos esa barrera para luego tener que eliminarles?

Quiero acabar.
.
.
, concluyendo, quisiera decir a todos los grupos parlamentarios y, en especial, a los responsables que dedicáis buena parte de vuestra principal tarea dentro de la política a la educación, y que además tenéis el poder de decidir sobre ella, ¿no?
, algunas cosas.

Primero decirles que los tiempos pedagógicos son bastante más largos que los tiempos políticos.
Que el dictamen al que me he referido en algún momento de mi intervención, y que fue aprobado por estas Cortes, fue un ejemplo de consenso de todos los grupos parlamentarios, junto a expertos de reconocido prestigio, sindicatos, estudiantes, padres y madres, agentes sociales y miembros de la administración y el Consell.

Pero que, además, en esa búsqueda del consenso, también para establecer el modelo lingüístico en el sistema educativo de nuestra comunidad, y que en estos momentos ese consenso no existe, debe ser tarea irrenunciable y responsabilidad de todas las partes implicadas.

Y, por último, decirles que este mismo dictamen considera esencial tener en cuenta la opinión del profesorado, tanto en la valoración del funcionamiento del sistema como en las medidas que se adopten.
Y debo decir que en el caso de esta propuesta se ha realizado de espaldas al profesorado.
No se ha consultado con él.

Muchas gracias por su atención y estoy a la disposición de cualquier cosa que me quieran preguntar.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Bárcena.

Ara és el torn dels grups parlamentaris.

El Grup Parlamentari Ciudadanos.
Té la paraula la senyora Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, señor Laureano Bárcena.

La verdad que ha sido muy interesante lo que usted ha propuesto.

Comparto con usted lo de las adaptaciones curriculares.
Habría que conocer qué es una adaptación curricular y, a partir de ahí, empezar a construir.

Dicho esto, indicar que.
.
.
, aquí se ha hablado mucho de que los académicos, los académicos, los académicos.
.
.
¿Qué académicos?
Sí que pido por segunda vez, porque es que no vamos a hacer mención a los académicos, que se nos mande al correo electrónico investigaciones científicas relevantes, con índice de impacto, donde indica.
.
.
No, no; no, eso no era ninguna.
.
.
(algú diu: Â«Ah, ¿no?
Â») investigación de índice de impacto, no.
No estaba ni publicada.
Que se nos.
.
.
-lo que han presentado antes- que nos muestren por qué tenemos que apostar por este proyecto de ley.

Haciendo referencia.
.
.
, hay muchas referencias, como habían dicho diferentes comparecientes, pero hay una de Cummins, ¿no?
, Cummins.
.
.
, y está publicada en una revista importante, que dice que hasta que el alumnado adquiere la lengua vehicular materna, no puede adquirir una segunda lengua de manera óptima.
Por lo tanto, me gustaría conocer si ustedes han tenido en cuenta esto.

¿Qué quiero decir yo con esto?
Quiero decir que no podemos hacer un modelo único para todos los centros educativos.
Hay que conocer las necesidades y hay que contextualizar a la hora de hacer un modelo educativo plurilingüe.

Sí que es verdad que he dicho en diferentes ocasiones que estamos de acuerdo en que hay que desarrollar un modelo plurilingüe donde se aprenda tanto castellano, valenciano e inglés, pero hay que conocer dónde estamos.
.
.
, la zona y hay que conocer.
.
.
, un poco hay que contextualizarlo.

En cuanto a las metodologías didácticas comparto con usted que son los docentes los que tienen que conocer qué metodologías didácticas quieren poner en sus aulas.
Estamos hablando mucho de la autonomía del centro, pero de autonomía, cero.
Por lo tanto, en una autonomía de centro se habla desde un proyecto lingüístico hasta el tipo de metodología que se va a aplicar, y que sean las familias, junto con el profesorado, los que eligen qué proyecto educativo se tiene que realizar.

En este aspecto sí que me gustaría preguntarle: usted ha hablado de las acreditaciones docentes, y en el aspecto de la formación se habla de.
.
.
, bueno, en este caso, en temas de formación me gustaría preguntarle.
.
.
, ¿qué tipo de formación.
.
.
?
¿Cómo se podría proceder a la formación?
Porque usted, como sindicato, indica que formación fuera de las horas lectivas.
Pues yo creo que como todo tipo de empresa.
Todo tipo de empresa.
.
.
, la normativa dice que la formación se tiene que hacer dentro del horario lectivo.
No sé por qué lo sacan fuera.

En este caso, la proposición habla de formar al profesorado que no tenga competencias lingüísticas dentro.
.
.
, que establece la ley.
¿Cuál cree que sería la mejor forma de proceder a dicha formación?

Si dicha formación se realiza dentro del horario laboral, como debería de ser, ¿se debería plantear la contratación de más personal que cubriera las ausencias de este profesorado?
¿Cree que se tratará de una formación igual entre profesorado de escuelas públicas y profesorado de la escuela concertada?
Y, ¿qué opina usted de que hayan despedido, hayan echado del sistema a los interinos por no tener la capacitació en valenciano?
Se lo pregunto a usted como sindicato que es, ¿qué opinión.
.
.
, merece al respecto?

Y ya para finalizar me gustaría conocer si esta propuesta de ley cumple con las expectativas y demandas de la sociedad educativa valenciana.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
El diputat César Jiménez té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

I gràcies, senyor Bárcena, per a atendre les nostres peticions.

Jo, mentres vosté fea l'exposició i indicava alguns articles, me n'he anat, ràpid com podia, a l'articulat i he detectat també en els articles que a vosté li preocupen torna a paréixer el mot, ¿no?
, el nom promoure -promoure, promoure-.
I vostés fan interpretacions d'eixa promoció com.
.
.
, des del seu punt de vista, supose que afectats per la incertesa del que passarà al futur, vostés fan una interpretació del que serà el promoure, que pot ser, amb esta normativa, amb les esmenes, amb la normativa que.
.
.
, desenvoluparà la norma, etcètera, etcètera, no s'arribe als extrems que vostés plantegen.
Donem-nos temps.
Donem-nos temps per al consens.
A vore què vol dir promoure.

Perquè vosté estarà d'acord que.
.
.
, bé, portant-ho a un altre àmbit, ¿no?
, si hi ha una espècie animal que té dificultats, s'ha de promoure que se sostinga, no?
S'enrecorda vosté d'eixa imatge que diu Â«igualdad de condicionesÂ» i ixen diversos animals per accedir a una cosa que està dalt d'un arbre; tots no partim de les mateixes condicions.
Anem a vore el que vol dir promoure.
Però no estem afectats per eixes pors, no?

Sobre la qüestió, vosté ha plantejat, sobre la qüestió de l'adaptació al currículum, ha acompanyat l'expressió Â«eliminación de barrerasÂ» d'un moviment que me fa entendre que vosté interpreta el valencià com una d'eixes barreres.
I després vosté ha dit.
.
.
Bé, me contestarà ell, no?
I després.
.
.
(Pausa)

Presidenta!

La senyora presidenta:

Sí.
És la segona vegada que cridem l'atenció perquè hi ha algun compareixent o un diputat que està en l'ús de la paraula i se l'interromp.
(Remors) Aleshores, d'acord, no cal que.
.
.

El senyor Jiménez Doménech:

Després de dir-me que me tranquil·litzara, ja estic molt tranquil.
Vosté, a vegades sembla que no ho estiga tant.

La senyora presidenta:

Preguem als diputats i les diputades que per favor no interrompen les persones (veus) que estan en l'ús de la paraula.
No cal demanar disculpes si no s'interromp.

Pot continuar, senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

I vosté després ha dit que compte no estiguem establint barreres per a després eliminar-les.
Volia saber si vosté se referia a la llengua, al valencià en este cas en concret, quan expressava açò.
Només volia saber això i ho he preguntat, i li ho pregunte a vosté.

I, en tot cas, vosté no ha assenyalat un article, que és l'article 16, que parla de.
.
.
No, perdó, ara ja no m'enrecorde quin.
El 12, perdó, és el suport a la comunitat educativa, que preveu una sèrie de mecanismes per ajudar el professorat a l'adaptació d'este pla, d'este model, i que ningú ha parlat que l'aprenentatge o el suport a la comunitat educativa haja d'estar donat fora de les hores lectives.
I anem a vore, anem a esperar, com deia jo al principi, anem a esperar com se desenvolupa la norma i quins efectes té sobre el professorat, només demanava això.
Precisament jo demanava tranquil·litat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Jiménez.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís, el diputat senyor Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Laureano Bárcena, per la seua intervenció.
Pense que ha sigut interessant i ha dit vosté algunes coses realment interessants, segurament en les quals alguns d'ací no havíem caigut o no havíem caigut del tot.

En eixe sentit, jo volia començar dient-li que, per la part final també que el company César li estava parlant, sobre els mecanismes d'adaptació i formació del professorat de cara a un sistema plurilingüe com el que preveu esta llei.
És evident que vosté no està massa d'acord o no té, diguem, una previsió de futur que això vaja bé perquè la formació del professorat acabe adaptant-se al que pretenem en esta llei.

Jo volia que manifestara un poc en positiu quines coses creu que falten en esta llei o s'haurien d'implementar perquè això siga una realitat.

Però més enllà jo el que volia preguntar-li és si vosté comparteix l'objectiu de la llei, si vosté creu que és positiu per al sistema educatiu i per a l'alumnat valencià en general, a nivell individual i a nivell col·lectiu, que acaben l'escolarització dominant les tres llengües: el valencià, el castellà i l'anglés.
I si està d'acord amb açò, quina creu que hauria de ser la implicació del professorat en este pas.
Jo pense que eixa és una pregunta i és un tema molt interessant.
Perquè, evidentment, jo pense que més enllà fins i tot, diguem, del debat social que puga haver-hi i a voltes políticament molt interessat de certes parts, la gran pregunta també de poder aplicar este sistema també és, evidentment, que el professorat estiga preparat per aplicar-lo.

Per tant, pense que sí que és una de les grans respostes que mos interessa saber també de tota la comunitat educativa i, en concret, dels sindicats representants dels professors.
Vosté està ací, han vingut abans el company Vicent Mauri, de l'STEPV, i hem rebut també indicacions de part del sindicat Comissions Obreres.
I nosaltres, per la nostra banda, intentarem llimar totes les coses perquè en este cas la llei arribe.
.
.
, faça avançar com més millor.

Jo, per acabar, el que sí que volia dir-li, i pense que en açò crec que sí que veig un poc de contradicció amb el que està dient vosté, amb el que dia l'anterior compareixent.
Preguntar-li per què no veu positiu el projecte lingüístic de centre?
Si no veu positiu que la llei preveja més comunicació oral en les llengües que menys domine l'alumnat, segons el projecte lingüístic de centre, tal com diu la llei, i si no creu que és positiu que els centres decidisquen el projecte lingüístic de centre des d'uns mínims compartits.
No creu que eixa afirmació.
.
.

D'altra banda, clar, em sorprén moltíssim que l'anterior compareixent diga que quan se li dóna la possibilitat de triar el projecte lingüístic dels centres als consells escolars de centre diga que això està, diguem-ne, que està trucat perquè els professors tenen la majoria.
I vosté ha vingut i ha dit tot el contrari.
O siga, vosté diu que els professors són els que haurien de fer el projecte lingüístic perquè són els que apliquen les metodologies, però que dins d'un consell escolar resulta que tenen la minoria.
Llavors, la veritat és que xoca un poc.

Evidentment, jo entenc que les associacions de professors demanen més presència seua i les associacions de pares demanen més presència seua en els consells escolars, és el més normal del món.
Però pense que en este cas hi ha una contradicció.

I després preguntar-li també com s'entén que vosté demana que hagen de ser els docents els que apliquen el projecte lingüístic i la metodologia d'ensenyament, però no faça ninguna referència al fet que esta llei se sustenta sobre les bases acadèmiques, pedagògiques i didàctiques que mos han portat des de les universitats valencianes els experts en llengua, que són els que estan proposant una metodologia que, d'altra banda, és molt ampla i, diguem-ne, bastant intercanviable perquè hi haja una distribució d'hores molt diferent i que ho trie cada consell escolar com diu la llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

És ara el torn de la senyora Besalduch, del Grup Socialista.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyor Bárcena, i gràcies per les seues aportacions, no?
, i el punt de vista del seu col·lectiu en esta proposició de llei.

Jo estic d'acord amb vosté que és complicat o seria complicat aconseguir l'objectiu que vol esta norma, que és que les xiquetes i els xiquets valencians dominen les dos llengües oficials i a més una tercera llengua, una estrangera, en este cas l'anglés, i que per això s'ha d'apostar per la formació del professorat si no és absolutament impossible, estic absolutament d'acord.

És veritat que per part de la conselleria en els últims anys s'ha fet un esforç en augmentar esta formació del professorat, però sí que m'agradaria, si vosté mos il·lustrar en com millorar encara més esta pata fonamental per aconseguir l'objectiu de la llei.

I vosté en la seua intervenció també ha fet referència a la utilització de la llengua materna en l'ensenyament, que és una cosa que avui, en esta comissió, s'ha dit des de diferents vessants.
I clar, jo, que no sóc una experta pedagògica, ni molt menys, analitze i jo, per exemple, per ficar-me a mi, he sigut una alumna del sistema educatiu on jo no he estudiat en la meua llengua materna, perquè jo vaig començar la meua escolarització abans de la Llei d'ús i ensenyament del valencià i la meua llengua materna és el valencià, i així tots els xiquets i les xiquetes de la zona on jo visc, que és el nord de la província de Castelló, i no hem tingut cap tipus de problema.
És més, en este moment en la mateixa zona d'on vinc jo mos trobem que en un moment determinat va créixer molt la immigració, un 25 o 30% dels xiquets que tenim escolaritzats la seua llengua materna no és ni el valencià ni el castellà, i jo li puc dir que hi ha alumnes absolutament brillants en els seus estudis, que no han estudiat en cap de les seues llengües, perquè són de diferents nacionalitats.
I hi ha alumnes, no casos puntuals, eh, no casos puntuals, estic parlant de casos generalitzats que els resultats acadèmics d'estos xiquets són absolutament brillants.

Aleshores, clar, jo me faig totes estes reflexions.
I la veritat és que m'agradaria que m'explicaren una mica més el per què vinculen des del seu col·lectiu o des d'altres que han parlat ací, el fracàs escolar amb no estudiar en la seua llengua materna.
Perquè, clar, és que tenim mil exemples, mil, milions d'exemples que no ho han fet i han arribat a la universitat sense cap tipus de problema i que han aprés altres idiomes sense cap tipus de problema.
M'agradaria que m'explicaren una miqueta més detalladament per què consideren que s'ha d'estudiar en la llengua materna per aconseguir uns bons resultats acadèmics.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn de la senyora Gascó, per part del Grup Parlamentari Popular.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes ya, señor Bárcena, bienvenido a esta comisión.
Muchas gracias, de verdad, por su participación, creo que ha sido muy interesante.

Y tengo, al respecto, algunas preguntas que hacerle.

Ésta es una cuestión que le he hecho ya a varios comparecientes y todavía nadie me ha contestado.
A mí me gustaría saber si usted tiene a su disposición alguna evaluación del decreto lingüístico del 2012, el decreto de plurilingüismo del 2012, hecho a los propios alumnos para ver qué competencias lingüísticas han adquirido, que justifique que se tenga que hacer una tercera norma lingüística en dos años.
Es que creo que sería fundamental el que evaluáramos eso.
Porque, claro, aquí es que nos basamos en la norma, en estadísticas que se hicieron a otra muestra que puede ser muy representativa, pero a otra muestra, no lo que estamos legislando.

Por lo tanto, al final el modificar todo un decreto, un decreto ley, y ahora regularlo a través de una ley sin tener una base de la que acogernos, a mí me parece osado.
Me gustaría saber si usted tiene constancia de alguna evaluación.

También me gustaría preguntarle, porque, claro, aquí se ha planteado si usted comparte el objetivo de esta ley.
Yo creo que el objetivo de esta ley lo compartimos absolutamente todos.
Todo el mundo queremos que el alumnado valenciano aprenda castellano, valenciano e inglés.
Mi pregunta es si cree que a través de esta ley vamos a conseguir ese objetivo, si a través de los mecanismos que se establecen en la ley vamos a conseguir que realmente el alumnado sea competente en castellano, en valenciano y en inglés.

También me gustaría saber si cree que esta ley no va a generar conflictos, porque venimos de una trayectoria en dos años, insisto, que ha generado en la comunidad educativa mucho rechazo en las normas lingüísticas anteriores.
¿Usted cree que esta norma también va a generar rechazo?
Porque, claro, cuando en la norma nos encontramos afirmaciones como que la lengua propia de todos los valencianos es el valenciano, yo entiendo que algunas personas que se sienten muy valencianas, pero que son castellanoparlantes, pueden no sentirse identificadas con esta ley.
Por lo tanto, ¿cree usted que ya empezamos con ciertas afirmaciones que no son correctas o que por lo menos ya dejan de lado a muchas personas que no se pueden sentir representadas?

También me gustaría que dijera -y esto también lo he preguntado a todo el mundo, pero tampoco nadie me contesta- es qué le parece el porcentaje del inglés que se establece en la norma.

Y luego la cuestión semántica, que me parece muy preocupante, porque cuando se habla de castellano y de valenciano dicen tiene que, es decir, hay una obligación.
Pero, sin embargo, cuando se habla del inglés dice que puede oscilar.
Yo ese Â«puede oscilarÂ» entre un 15 y un 25%, puede oscilar, significa que puede haber centros, insisto, que no se dé ni una sola hora en inglés, y me preocupa.

También me gustaría que me dijera, respecto a la participación, porque en la exposición de motivos, en el apartado 3, se dice que hay que contar con todos los agentes para que se avance significativamente en el tema lingüístico.
Yo creo que ha habido, si ha habido un denominador común a lo largo de toda la mañana es la queja de sindicatos, también por parte de familias, de que no se ha tenido en cuenta a la comunidad educativa.
Esta ley se está haciendo de espaldas a la comunidad educativa.
Y me gustaría, creo que lo ha comentado por encima en su intervención, pero también me gustaría que me lo dejara claro.

Una cuestión que me parece preocupante.
En el artículo 3, en el punto 2, se habla de la normativa del uso institucional.
Dicen que los docentes tendrán que hacer uso de ese decreto.
Yo no sé si usted conoce ese decreto, pero al final lo que le dice es a los docentes cómo tienen que hablar en los pasillos, cómo tienen que hablar en el patio, cómo tienen que hacer los escritos.
Con lo cual, me parece una intromisión muy importante, incluso me atrevería a definirlo como un atentado personal contra los docentes.
Me gustaría saber si los docentes que usted representa le han trasladado esta inquietud y este malestar por esto que aparece en la ley.

Y también, y termino con esto, porque no me da mucho tiempo de trasladarle más cosas, un sindicato ha planteado que la llei d'ús prácticamente se debería derogar y no se deberían mantener ni las zonas castellanoparlantes ni las exenciones.
Me gustaría también saber su opinión al respecto.

Y, en último lugar, respecto al calendario de aplicación, se dice que en dos cursos…, prácticamente no, prácticamente no, se tiene que aplicar la totalidad del decreto en primaria.
Por lo tanto, en dos años tendríamos que tener a todos los maestros y maestras formados para poder aplicar este decreto lingüístico.
¿Usted cree que es viable que en dos años tengamos a todo el profesorado formado; o esta ley, al final, es un brindis al sol que es inaplicable?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del senyor Bárcena.
Tindrà quatre minuts per finalitzar la seua exposició.

El senyor Bárcena Ortiz:

Poco tiempo para contestar a tanto, ¿no?
Pero, bueno, gracias por las preguntas, todas bastante interesantes.

Voy a intentar…, porque algunas de ellas yo creo que han sido comunes, ¿no?
Las inquietudes de todos los grupos parlamentarios han sido comunes.

Por ejemplo, vamos a ver, yo una de las cosas que quiero dejar bien clara, por parte de nuestra organización, es que por supuesto que estamos de acuerdo, se comparte el objetivo de la ley y tal.
Por supuesto que estamos de acuerdo en que un alumno tiene que dominar el castellano, tiene que dominar el valenciano y tendría que dominar el inglés y el chino y el japonés y cuantos más pueda dominar, pues, muchísimo mejor.
Pero, desde luego, claro, a la vista está que toda la intervención mía es que con esta ley, desde luego, no vamos a poder llevar a cabo eso, ¿no?

Entonces, lo que nosotros pensamos es que una cosa… Yo creo que aquí se confunde entre dominar una lengua y usar una lengua.
Yo creo que es importante hacer esa reflexión.
¿Hay que exigir dominar la lengua?
Por supuesto que sí, y todos los alumnos tienen que dominar el valenciano, dominar el castellano.
Pero lo decía la compañera del grupo del PSOE, usted misma ha reconocido que no estudiando en lengua materna, ¿no?
, que hay alumnos brillantes… Entonces, ¿por qué estamos haciendo esta ley?
Quiero decir, si, efectivamente, se estudie en la lengua en que se estudie, al final, tenemos igualmente estudiantes brillantes, ¿cuál es el fin de esta ley, si estamos reconociendo la brillantez de los alumnos anteriormente?
Quiero decir con esto…, (veus) quiero decir con esto que estamos reconociendo… Yo no sé hasta qué punto está…, o sea, el objetivo.

Insisto, que una cosa es usar la lengua y otra cosa es dominar una lengua.
¿Se tienen que dominar las lenguas oficiales?
Sí.
Ahora bien, ¿usar?
, yo creo que cada uno, en el ejercicio de su libertad, tiene que usar la que quiera.
La administración tiene que obligar a dominar a los alumnos las lenguas, las dos lenguas; y, cada uno, cada ciudadano… Quiero decir, que cuando acaben la enseñanza sepan, por supuesto, dominar el castellano y dominen el valenciano.
Pero yo entiendo que una cosa es dar clases de y dar clases en, ¿vale?
Entonces, eso yo creo que es…, vamos, yo creo que hasta ahora no ha habido ningún problema en eso.

La formación de los centros.
A ver, pues, más recursos para el profesorado, por supuesto, ¿eh?
, por supuesto.
Hablaba Ciudadanos: ¿cómo cree…, cuál sería la solución?
Hombre, pues, efectivamente, a las empresas, formación en centros, la formación de las empresas.
A ninguno se le escapa que ningún trabajador en una empresa tenga que salir, después de trabajar, a las ocho de la tarde o a la hora que salga, a formarse por ahí, cuando se forma en las mismas empresas.

Ya sé que eso es mucho recurso económico, pero, oiga, es que estamos ya…, los docentes estamos muy cansados.
Porque, a colación de lo que comentaba el compañero, la incerteza, que no había que preocuparnos, que tampoco pasaba nada, ¿no?
, que esto era promover… Porque, claro, promover es pro-mover, (inintel·ligible) … mover o pro-mover.
Pero, bueno, habría que distinguir eso, ¿vale?
Pero, sobre todo… Claro, pero, sobre todo, ¿cómo no vamos a tener incerteza, si tenemos una inseguridad los docentes que ya no se puede aguantar más?

Hace poco hemos tenido derogado, en navidades, un decreto de plurilingüismo.
¿Usted cree que los docentes podemos estar tranquilos y pensar que no crea inseguridad cualquier ley que pongan encima de la mesa, si estamos con una inseguridad tremenda desde que hemos empezado con todo este tema?
Claro, los docentes ya no saben a qué acogerse.

Referente a la barrera que me decía, si era el valenciano.
No, no.
Si es que lo dice la ley, no lo digo yo.
¿Por qué hay que hacer una adaptación…?
Yo lo que quiero que me explique esta ley es por qué hay que hacer una adaptación de acceso al currículum a un alumno que viene, por ejemplo…, bueno, pues, de otra parte de nuestro país.
¿Por qué?
¿Qué barrera tiene?
¿Qué barrera tiene?
Porque yo no…, ni tiene medidas especiales para aplicar ni tiene ninguna barrera lingüística.
Lo que tiene que hacer es incorporarse, por supuesto, y aprender el valenciano, pero no haciendo una adaptación curricular, cuidado.
Vamos a ver cómo lo tenemos que hacer, pero no hagamos… No hablemos de lo que ya en otros sitios ha pasado.

Y, en definitiva, a mí que me expliquen… Una adaptación curricular es muy clara cuándo…, pedagógicamente es muy claro cuándo se tiene que aplicar una adaptación curricular a un alumno, de acceso al currículum, es muy claro, tan claro como lo que estoy diciendo.
Y yo no sé qué barrera tiene un alumno que viene de fuera a nuestra comunidad, no sé qué barrera ni qué educación especial puede tener.
Bien.

¿Qué cosas faltan en esta ley?
El objetivo…, si comparto el objetivo.
Sí, sí comparto el objetivo.
Dice que hay una contradicción con lo que decía el anterior… Pero es que yo no he venido con él, claro, (veus) es que no he venido con él.
Entonces, claro que me puedo contradecir con él, quiero decir.

Hablaban de la bases, los expertos sobre las lenguas.
Miren, yo creo que los más expertos son los docentes que están en el aula.
Y, afortunadamente, cierran la puerta de su aula y están ajenos a todo esto que estamos hablando aquí, porque, si no, se podrían tirar de los pelos.

Los expertos… Se pueden ir a buscar expertos a la Universidad de Massachusetts, a la de Chichén Itzá y a la… Pero busquen los expertos en las aulas, los docentes, pregunten a los docentes.
No se ha preguntado a los docentes para hacer esta ley, no se ha preguntado a los docentes.
Se pregunta primero a expertos académicos que, probablemente, igual no han pisado una aula de primaria en su vida y no se pregunta a los docentes, que son los que tienen que aplicar todo esto, además de decirles que se tiene que intervenir de esta manera, de esta otra y con esta metodología y esta otra.
Hombre, yo, vamos, creo que…

Y, por último, no hay ninguna evaluación.
La verdad es que no conocemos ninguna evaluación sobre el decreto de 2012, si ha ido bien, si ha ido mal, para justificar por qué viene una ley ahora a cambiar el programa lingüístico.
Pues, no, yo no he visto ninguna evaluación.
Que seamos conocedores en el sindicato, en mi organización, de que ha ido mal, no, no tenemos constancia.

Yo no sé si he respondido a todas sus expectativas -es que me está ya aquí parpadeando-, espero que sí.
He intentado hacer una conclusión general y muchísimas gracias por su atención.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Bárcena.
Done per conclosa la seua compareixença.

Moltes gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Sergio Alonso Vila, president de la Federació Valenciana d'Estudiants

La senyora presidenta:

Molt bé.

Doncs, anem amb la següent compareixença, és la del senyor Sergio Alonso Vila, president de la Federació Valenciana d'Estudiants.

Senyor Alonso, té vosté huit minuts per fer la seua exposició.

El senyor Alonso Vila:

Bé.
Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Hui compareguem ací, a la comissió d'educació de les Corts Valencianes, en representació de la Federació Valenciana de Estudiants, Faavem, i de l'Associació Valenciana d'Estudiants, Asvaes.
Les dues federacions, associacions d'alumnes, presents al consell escolar de la Comunitat Valenciana i els diferents consells de la joventut que fa poc ens vam confederar en la Coordinadora Valenciana d'Estudiants, Covaes.

El nostre és un col·lectiu clau al sistema educatiu, som el centre d'aquest.
I les nostres entitats estan formades per estudiants d'ESO, de Batxillerat, de cicles i universitaris que participen del dia a dia dels seus centres, que es formen més enllà de les aules, que entreguen el seu temps per a millorar la causa comú i que, reiteradament, hem vist com l'actual conselleria descuida la participació de l'alumnat.
Tant és així que, quan va anunciar un procés participatiu per a la LIVE, el va enfocar a tots els col·lectius menys a l'alumnat.

¿Com anem a posar les bases socials per a una llei integral d'educació sense comptar amb l'alumnat?
Per posar-li solució, vam sol·licitar un programa Eramus plus KA3 per finançar-nos el nostre propi procés participatiu.
Aquest projecte de formació, apoderament i consulta entre els estudiants comença aquest cap de setmana a Alacant; tindrà una segona sessió a Moraira, en el mes de febrer; i presentarem les conclusions el mes de març, a València.

Aquest esforç demostra la lleialtat dels estudiants amb si mateixa que, enlloc de protestar i gemecar, es posa a treballar per fer aportacions de qualitat als òrgans en què participa.

En els propers mesos, formarem estudiants associats i no associats perquè puguen reflexionar i proposar millores al seu sistema educatiu i demostrar, amb les conclusions, que l'alumnat està present, que l'alumnat vol participar i que l'alumnat té molta capacitat d'aportar.
Si hui estem ací és pel procediment parlamentari i el nostre interés en la vida política, en millorar i conéixer el que ens afecta.

Aquesta és una llei que ens suscita molt d'interés, tot i que substitueix un model que encara no s'ha aplicat a l'alumnat de secundària i en proposa d'altre que no ho començarà a fer fins 2020.

Fa uns quants mesos vam fer les nostres aportacions, des del consell escolar, al decret de plurilingüisme 1.
No estan moltes de les esmenes aprovades en comissió permanent integrades al text per part de la conselleria, no escoltant el que l'alumnat, amb el suport de la comunitat educativa, reclamava al text normatiu.

Del decret llei de setembre de 2017, no en direm res que no hagem dit ja, més enllà que, quan aquell matí es va informar els principals representants de la comunitat educativa per telèfon, de nou no es va fer amb l'alumnat.

Per tant, esperem que les aportacions en positiu que hui anem a fer ací, en Corts, siguen ben rebudes per tots els grups parlamentaris, doncs és el lloc on cal fer-les.

Abans de res, com a part fonamental de la comunitat educativa i com a estudiants que defensem aquest model de participació, ens agradaria que la llei fos sotmesa a debat al consell escolar per, en caràcter consultiu -com és el nostre-, posar la part social a una llei d'aquesta repercussió i escoltar les opinions dels diferents sectors.
A més, podrem trobar allí el major consens entre les diferents tendències, més enllà de la confrontació de projectes polítics.

Primerament, volem exposar que no tenim cap objecció amb les configuracions percentuals que l'article sisé proposa, atés que parla del conjunt de l'escolaritat obligatòria, el que permet que en el còmput global done 15 o 25 en el cas de l'anglés, no 0% -és a dir, quan diu entre 15 o 25 no dóna la possibilitat que siga 0-, o 35, 50 i 60, depenent de cada cas, per a la llengua de valencià o de castellà, depenent, com dic, de cada projecte lingüístic de centre, si bé és cert la distribució que es trie serà única al curs, amb la qual cosa no hi haurà opció d'escollir, en detriment de l'actual situació.

Cal tenir en compte que un 25%, que és els mínims als currículums d'ensenyança secundària, s'expressa en huit hores, que són dues matèries de quatre hores o dues matèries de tres hores i una de dues hores setmanals.

L'important ací no sols és emprar hores curriculars en diferents llengües, sinó la qualitat de l'exposició d'aquestes, en especial l'anglés.
Per açò, considerem que serà molt important la formació del professorat i la formació en països anglòfons, experiències que ja s'estan posant en pràctica.

En eixe sentit, la disposició transitòria segona assenyala que el professorat podrà vehicular fins al curs 2026-2027 amb un B2, la qual cosa considerem insuficient.
En tot cas, rebaixar-la en: fins al curs 2021-2022, any en què la llei es trobarà en un ple funcionament.

Per tancar aquestes consideracions al respecte del pes de les llengües al currículum i tenint en compte que per als percentatges es compta amb les àrees lingüístiques i les matèries en què siga llengua vehicular, entre altres, ens sorgeix un dubte en l'article 11, i és el temps destinat a llengües estrangeres, que s'estableix d'un 15 a un 25%, però l'article 11 diu que es promourà un 25% en anglés.
Aleshores, ¿com es fa açò compatible amb les segones llengües estrangeres optatives d'oferta obligatòria?

En segon lloc, quant a l'autonomia dels centres, volem posar de manifest que ha de ser el projecte lingüístic de centre el que s'adeqüe a l'alumnat i no d'altra manera.

No acabem de compartir el fet que la conselleria promoga una quantitat determinada d'ús de la llengua, no per l'objectiu, que el compartim, sinó per les formes en què es pot materialitzar.
Per això, pensem que per garantir un projecte lingüístic de centre compartit en la seua elaboració es podia concretar la participació de la comunitat educativa, per exemple, dient que formaran part, amb veu i sense vot, a la comissió de coordinació pedagògica del centre.

També pensem que si el consell escolar de centre o el consell social no dóna el suport de dos terços, és a dir, que pares, mares i alumnes, conjuntament, votaren en contra dels professors que són, en els consell escolars, un vot més -és a dir, en són 11 enfront de 10, després també està un regidor i el personal de PAS-, no ha de ser l'administració qui determine el projecte lingüístic del centre aplicable que, de ben segur, no distarà molt de la proposta del professorat, sinó que, en rebutjar-se, torne a passar pel procés d'elaboració, en aquest cas tractant d'integrar les opinions i peticions de la comunitat educativa.
Si després d'aquest segon intent no n'hi haguera de nou acord, la conselleria sí que estaria legitimada a escollir el projecte lingüístic de centre.
Si no, té igual quin projecte lingüístic de centre se faça, si es participat o no, si el consell escolar li dóna suport o no.

Com a tercera consideració pensem que per a avaluar els resultats, després de quatre anys del projecte lingüístic de centre, el millor seria una avaluació externa, i per descomptat sense conseqüències acadèmiques, contemplant els objectius de cada nivell educatiu.

L'apartat que probablement ens causa més dubtes és el pertinent a l'article 24 i a la disposició addicional tercera.
El primer estableix que els centres podran cooperar amb els agents educadors de la localitat, establint-los especialment en l'ajuntament, les institucions culturals, empreses ONG i teixit associatiu local, per promoure l'aprenentatge de llengües i afavorir la cohesió social al voltant del plurilingüisme.

Fent un ràpid repàs mental d'exemples d'aquest, i en especial del que podrien considerar-se institucions culturals, empreses i teixit associatiu local, proposem afegir, per tal de no proposar eliminar l'article, que el consell escolar municipal o el consell escolar de centres establirà quines entitats poden cooperar, quins continguts convé que es tracten i sobretot que siga adaptat al contingut curricular, atés que l'experiència ens recomana que l'educació ha de tenir un caràcter objectiu i pedagògic.
I per això, cursem vora trenta-dos hores setmanals.

Quant a la disposició addicional tercera, pensem que no té cap sentit, i és d'aplicació molt subjectiva, atés que no hi ha cap forma objectiva d'identificar les entitats de prestigi reconegut, més enllà de les entitats d'utilitat pública, autonòmica i estatal.

I aleshores, destinar diners a entitats escollides pel criteri polític de la conselleria per a realitzar una tasca que ja es fa als centres i per ampliar-la a les famílies i comunitat educativa ens pareix de dubtosa necessitat i eficiència.

L'elaboració de convenis de col·laboració originaria despeses econòmiques que no són necessàries per a dinamitzar l'educació plurilingüe, quan la Comunitat Valenciana ja disposa de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, finançada per fons públics i té a la base l'Institut Cervantes, el British Council o l'Alliance francesa, tots organismes oficials de les principals llengües del sistema educatiu, i disposarà en un futur pròxim de radiotelevisió pública en valencià.

Abans de finalitzar, no sabem si és un assumpte distint perquè siga una llei respecte a un decret, però considerem que la implantació hauria de ser més progressiva en el temps per a facilitar una millor formació del professorat.

Per últim, proposem que la millor política en esta matèria que es pot fer fora dels centres a les famílies és facilitar als estudiants valencians experiències a països anglòfons.

Tots els recursos i alguns més que es podrien destinar als convenis de col·laboració i a les mesures de cooperació es podrien destinar a millor objectiu, que els nostres estudiants amb mancança de recursos es beneficien d'una immersió en anglés.
No tothom s'ho pot permetre i no tothom farà un Erasmus.

La inversió realitzada en educació per a l'alumnat mai s'entendrà com una despesa, sinó com una inversió, com a motor de canvis i com a aposta de futur.
Recordem que volem un alumnat plurilingüe, no un sistema multilingüe.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara dels grups parlamentaris.

El Grup Parlamentari Ciudadanos.
Té la paraula la senyora Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

En primer lugar, agradecerle a Sergio Alonso que esté aquí representando a los estudiantes.
La verdad que me doy por satisfecha en esas comparecencias.
Hemos tenido la voz de los padres y las madres, el AMPA, la voz de los estudiantes, y los profesores y expertos.

Pero entre la comunidad educativa me ha llamado mucho la atención que para redactar.
.
.
Y me genera risa, de verdad lo digo.
Pero con todo el cariño, que para redactar este proyecto de ley no se ha contado ni con los estudiantes, ni con los profesores ni con las AMPA.
Únicamente se ha contado con el Consell, con los partidos que sustentan al gobierno y con sus académicos.

Porque tengo que decir que existen diferentes líneas de investigación.
Me llama la atención que vengan aquí también los estudiantes a decir que ni les han preguntado.
Creo que esto habría que mirárselo, sobre todo siendo de un gobierno que dice escuchar a la ciudadanía y ser gobierno del cambio.

Dicho esto, indicarle, Sergio, que estoy de acuerdo, totalmente de acuerdo con lo que usted plantea.
Y he cogido nota, porque creo que la participación de la comunidad educativa es vital e importante para redactar cualquier tipo de proyecto educativo.

Por eso, nosotros siempre apostamos desde Ciudadanos por un pacto por la educación donde participe toda la comunidad educativa, que son los que tienen que hablar, no únicamente los políticos y sus expertos.

En cuanto a esta ley, usted lo ha dejado muy claro, ha dejado muy claro cuáles son los puntos a mejorar en las enmiendas que entiendo que usted habrá presentado, y cuáles son los puntos que desde las asociaciones de estudiantes no comparten con esta ley.

Un punto que también me parece muy alarmante es el de la disposición tercera, cuando se habla -comparto con usted- que es meramente subjetiva, que colaborarán con las entidades de prestigio para la dinamización de una educación plurilingüe e intercultural.

¿Cuáles son las entidades de prestigio?
¿Sus entidades de prestigio?
¿Las que les han dado las subvenciones?
¿Cuáles son esas entidades?
¿No existen entidades de prestigio que están subvencionadas por la Comunidad Valenciana?
¿Que tenemos que buscar otro tipo de entidades?
Lo dejan un poco de manera sin especificar qué tipo de entidades.

Yo creo que hay que dejarlo bien clarito en la ley, no después que nos llevemos sorpresas, como nos llevamos en los presupuestos.

Dicho esto, en cuanto a la libertad, me gustaría preguntarle: ¿qué grado de libertad permite esta proposición de ley para los estudiantes, para los padres, para la comunidad educativa?
¿Qué grado de libertad?
¿Usted cree que garantiza esta proposición de ley la imposición del valenciano en aquellas zonas de la Comunidad Valenciana que no son valencianoparlantes?

Por ejemplo, desde Ciudadanos apostamos por que hay que cuidar la lengua minoritaria y hay que conocer nuestra lengua y hay que apostar por un dominio, como bien habíamos dicho, del castellano, valenciano y una lengua extranjera.

Pero, ¿cuál podría ser la fórmula de este dominio?
¿La imposición es una fórmula?
¿El reducir una lengua frente a otra es la fórmula?
¿Por qué no hablamos de un modelo equilibrado?

Y ya para ir terminando, me gustaría conocer qué opinión le merecen los porcentajes establecidos para la educación obligatoria, y cómo se podría incluir otro tipo de lenguas extranjeras.

Y en principio, usted lo ha dejado muy claro, me ha gustado mucho su intervención, y dejo a los otros grupos que le hagan más preguntas.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
El senyor Jiménez té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Alonso, per això, per atendre les nostres peticions.

Una qüestió que s'està confonent, no sé si intencionadament o no, en les diferents verbalitzacions, és que esta llei és una proposició de llei, ve de Les Corts, no ve del Consell, i la composició de la gent que hem contribuït a este document és de tres grups parlamentaris.

A continuació, el que se fa és vindre ací i participar, donar participació a altres col·lectius, i vostés estan fent-ho ara mateix, estan participant i estan fent aportacions, que jo considere molt valuoses, totes les que vosté ha aportat.
Confie, com ha dit la meua companya, que puga entregar-nos en un format que puguem fer una lectura més reposada per a incorporar-les.
I ens comprometem a estudiar-les.

I este és un mecanisme de participació.
Benvinguts i benvingudes les estudiants a la participació en esta proposició de llei.

Sobre les qüestions que vosté ha anat dient, jo li vaig a fer una reflexió, un reconeixement que potser en l'article 11.
b hi haja una incongruència i s'estiga parlant de l'anglés i s'estiga tancant, que en el model de referència s'estiga parlant només de l'anglés.

És cert, el que passa és que com eixe model de referència està basat en tota una participació d'experts acadèmics i en anterioritat, que se va fer, se va aportar un document participat per molts actors, sembla que pel context valencià hui en dia l'anglés siga la llengua estrangera de més interés, i ho vam plasmar ahí directament i ho vam traslladar ahí com a eixe model de referència.
Potser la redacció que vosté proposa siga més acurada i ho considerarem en tot cas.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Compromís.
El diputat Josep Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies al compareixent, senyor Sergio Alonso, per haver vingut i per haver fet una compareixença molt completa del que és la llei i del que pensa la seua associació.

Jo simplement, igual que ha fet el company de Podem, dir-los que també volem disculpar-nos en nom de Compromís, si creieu que des del nostre partit o de la resta de partits no hem estat suficientment atents cap a la seua formació o cap als alumnes en general.

Però sí que volíem dir que per a nosaltres açò comença realment ara.
El tema de discutir i intentar que de les aportacions de tots puguen eixir coses.
Evidentment, totes les aportacions que has fet, encara que en algunes parts la música em sona molt bé del que estàs dient, però no estic en disposició ara mateix de dir que podem acceptar esta o l'altra.

Però sí que emplaçar-te a tu i a la teua associació que en els propers dies o les properes setmanes puguem seure o com a mínim que pugueu enviar-nos negre sobre blanc quines són les vostres propostes i vegem fins on podem arribar.

N'hi ha algunes que jo veig interessants.
Per exemple, en el tema del procés de decisió del consell escolar, que d'alguna manera es faça un poc com les investidures presidencials, que torne enrere i torne a fer-se i tal, és una cosa que està oberta i potser fins i tot siga interessant.
Ho estudiarem també fins a quin punt això és interessant.

En el tema de la formació, has dit que de cara a l'alumnat seria interessant que des dels poders públics, des de conselleria, sufragaren altres viatges tipus Erasmus a l'estranger per a millorar la competència lingüística.

Des de la conselleria i des dels grups que hem fet esta llei es pensa que això pot ser més productiu fer-ho amb auxiliars de conversa i fer-ho invertint en formació de professorat, i que siguen els professors els que vagen fora perquè després els alumnes aprenguen.

En esta reflexió, tu ho has dit en el tema dels Erasmus, que tots no poden anar.
El que passa que, clar, Erasmus ja és una qüestió universitària.
No sé si estàs plantejant que a la millor esta llei hauria de tindre també un recorregut més enllà de l'ensenyament mitjà.
M'ha paregut un poc això.

Dius: Â«És que tots els Erasmus no poden anar.
Â» Ja, clar, tots no poden anar.
No sé si estàs plantejant que des dels poders públics plantegem algun tipus d'Erasmus que siga per a ensenyament mitjà.
El que passa que, clar, també se suposa que ja és una altra etapa que no entrava en principi en el que estem parlant ací.

D'altra banda, sí, i n'hi ha algunes coses, com vosté diu, institucions culturals a nivell local, autonòmic i tal, que hauríem de plasmar-les, doncs és una altra cosa que podem seure i negociar.

Simplement donar-li les gràcies per realment haver-se treballat la llei i haver-se treballat el text.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Socialista, la diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

I gràcies, senyor Alonso.

La veritat és que ha segut molt interessant la seua exposició.
Al llarg del matí hem estat comentant que de vegades se mos fan curtes les compareixences, que el temps és limitat.

I la veritat és que mos haguera agradat també que la seua tingués més temps per a poder parlar i per a escoltar les aportacions que podem estar d'acord o no, però que són aportacions en positiu i, o jo ho entés aixina, és la meua opinió, sense cap objectiu més enllà del purament pedagògic.

La seua aportació ha tingut a vore en com millorar o no pedagògicament la llei perquè després pedagògicament puguéssem aconseguir o assolir els objectius, que a més compartim.

Jo reitere les paraules dels companys que m'han precedit, en el sentit que estem davant d'una proposició de llei, que és ací on comença, no és una llei del govern valencià.
És una llei que naix en Les Corts i que ara comença tot eixe procés de debat, i que jo crec que ha proposat coses molt interessants i que són dignes de tindre una reflexió més profunda i mes assossegada i més llarga.

I per tant, reitere la voluntat de poder seure en el col·lectiu que representa per a parlar de totes eixes coses que els preocupen i que els ocupen i que ens ocupen, i que puguéssem millorar.
Perquè ací, quant als percentatges, hi ha hagut gent inclús dels grups parlamentaris que formen part d'estes Corts que discutim o parlem de si els percentatges són els adients o no.
I vosté ha dit que no tenia cap objecció en els percentatges que proposa la llei.
Ho ha dit aixina textualment.
Per tant, crec que compartim moltes coses del que diu la llei i que es poden millorar i que estem oberts per a poder-les millorar.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Popular, el senyor Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, senyor Sergio Alonso, vull agrair-li la seua presència en aquesta compareixença i espero que la seua condició de membre de la coordinadora d'estudiants -com ja hem vist fins ara- done alguna cosa més de llum sobre el tema que avui ens ocupa.

Encara que alguna de les preguntes exigirà ja una reiteració de la seua contestació, les faré perquè quede clar quin és el seu posicionament a nivell personal i com a representant d'alumnes.
I per a evitar el que m'ha passat avui en tot el matí, que és que no se m'han pogut contestar les preguntes, només en faré cinc.

Fins a quin punt considera que s'ha de respectar la llibertat dels pares en triar el model educatiu del seus fills?
Considera necessari o important que per al desenvolupament d'un projecte de llei d'aquestes característiques es tinga en consideració l'opinió dels alumnes?
Considera necessari vincular l'ensenyament del valencià al major o menor grau d'ensenyament en altres llengües com l'anglés?

Quina opinió té sobre l'afirmació Â«La identitat nacional ha d'estar per sobre del servei públicÂ»?
I, per últim, quin tracte considera vosté que ha de donar aquesta nova llei a les zones castellanoparlants de la nostra comunitat?
Òbviament vosté i el col·lectiu que vosté representa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És la paraula del senyor Alonso per finalitzar esta compareixença.

El senyor Alonso Vila:

Bé.
És cert que la proposició de llei comença hui ací i nosaltres ahí no.
.
.
Vull dir, sí que hem reclamat més participació no sols en la proposició de llei sinó en altres assumptes.
Per descomptat, nosaltres anem a estar encantats de parlar amb tots els grups parlamentaris, sempre respectant que som estudiants i, concretament, jo que estic en segon de Batxiller, estic també prou ocupat.

Però quant a la llibertat, es preguntava pel grau que ha de tindre.
És cert que ara el que es feia és que cada curs tu triaves les dos línies.
Jo vinc de la Ribera, la meua llengua materna és el valencià i des que era ben menut sempre he triat la línia en castellà.
I bé, nosaltres, en contraposició a eixe arrestar que a principi de curs no pogueres triar una de les dos línies, el que posem és simplement que el projecte lingüístic del centre siga compartit.

I el que hem proposat és que allò que deia l'anterior decret, no?
, perquè pensem que igual el desenvolupament normatiu pot anar en eixa línia, que la comunitat educativa participe en la comissió de coordinació pedagògica del centre, que segons l'antic decret qui anava a fer-ho, doncs, un poquet que tinga ahí la veu i que siga un projecte lingüístic compartit.
Perquè quan un compartix ja no tindrà ningun problema.

Quant als percentatges, és cert que hem dit que no tinguem ninguna objecció perquè ens pareixen normals.
Vull dir, l'anglés pot oscil·lar del 15 al 25 i després en valencià o en castellà pot oscil·lar del 25, es pot promoure a un 50 i pot arribar fins a un 60 i 65 en Batxiller.
I també és cert que diu en el conjunt de l'escolaritat, vull dir, que igual d'un curs a l'altre l'important és que el còmput global done 25 o done 50.
Vull dir, que ahí es permeten diferents configuracions.

Quant a l'article 11.
b el nostre dubte era eixe, de si el francés s'incloïa ahí també o quedava exclòs d'eixe 25%, perquè n'hi ha molta gent que el continua cursant.
I, sens dubte, hui estem ací humilment, no perquè hàgem tingut el contacte amb els grups proponents.
I també us anime a dur este debat al consell escolar que de ben segur enriquirà el treball que estem tenint allí.

Quant al que es pregunta de la llibertat de pares, bé, doncs, a mi el meu primer objectiu és la llibertat dels alumnes, després ve la dels pares.
I en eixe sentit, doncs, bé, el que he contestat, que si es lleva eixe triar a principi a curs, doncs, almenys que se'ns faça més partícips de l'elaboració del projecte lingüístic de centre que anem a tindre durant quatre anys.

Quant a l'opinió dels alumnes ja he fet constància d'eixes coses importants que nosaltres considerem importants participar i que durant este temps no hem pogut fer.
I quant al valencià i a l'anglés, que era el que.
.
.
, eixa correlació era el que proposava l'antic decret.
Este decret no diu res quant que puga.
.
.
, que major percentatge de valencià implique major percentatge d'anglés amb la qual cosa, no sé, eixa pregunta no la podria contestar.

Ja està.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Alonso.

Donem per finalitzada la seua compareixença.
Moltes gràcies per vindre a Les Corts.

I bé, continuem amb la següent.
El següent compareixent és la senyora Eva Marí Tena García.
Està en la sala?
(Veus)

Compareixença de la senyora Eva María Tena García, vocal portaveu de l'Asociación para la Defensa del Castellano en la Comunidad Valenciana

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
de participació de hui amb la senyora Eva Marí Tena García, vocal portaveu de la Asociación para la Defensa del Castellano en la Comunidad Valenciana.

Senyora Tena, té vosté huit minuts per a realitzar la seua exposició.
Així que, en voler.

La senyora Tena García:

Vale.
¿Empiezo ya?

La senyora presidenta:

Sí.

La senyora Tena García:

Bien.
Comparezco en nombre de la Asociación para la Defensa del Castellano, que no es una asociación para el ataque al valenciano; es una asociación que surge en zona castellanohablante de la Comunidad Valenciana cuando vimos un poco el desarrollo de los acontecimientos con el anterior decreto y vimos peligrar nuestro derecho como padres y a nuestros hijos como alumnos a poder estudiar en su lengua materna.

Una gran parte de la sociedad valenciana, de diferentes signos políticos, zonas, lenguas, ámbitos laborales, diferentes tipos de enseñanzas -tanto pública como concertada como privada-, docentes, AMPA, miembros de equipos directivos, alumnos universitarios nos han hecho llegar a lo largo de estos meses su más firme rechazo e indignación por la política lingüística del Consell.

Les transmito, con mayúscula, que no hay rechazo a conocer y valorar la lengua valenciana.
Lo que hay es un rechazo frontal a las imposiciones y a la manipulación de la verdad con el único objetivo de legislar al servicio de fines políticos y no pedagógicos.
La sociedad valenciana se siente engañada.
Han visto cómo se trata de eliminar el derecho de los menores a ser educados siempre protegiendo su interés superior.

Para ello, una de las claves es la libertad de elegir lengua materna en la educación.
De lo que estamos hablando es de falta de libertad, de un ataque a los derechos fundamentales.
Estamos hablando del uso de los recursos del estado democrático para fines que van contra los derechos de los ciudadanos usando el binomio lengua y educación como armas al servicio de una ideología política.

Desde la Asociación para la Defensa del Castellano hemos pedido insistentemente libertad de elección de lengua vehicular, a elegir entre las dos oficiales de la Comunidad Valenciana sin imposiciones.
Y, por supuesto, el incremento de las horas de inglés que es la gran laguna del sistema educativo por ser la lengua internacional más importante desde todos los puntos de vista.
Por cierto, que el español es la segunda más importante.

Eso quieren los padres y las madres, las familias, empresarios, la sociedad valenciana, niños y jóvenes que, cuando finalicen su itinerario formativo, estén preparadas para competir en un mundo abierto.

Desde DDC defendemos promover el conocimiento de las lenguas, por supuesto que sí.
Miren, en este texto no se defiende el plurilingüismo, sino la inmersión en valenciano, todo el texto al servicio de ello.
Por lo tanto, nuestra posición va a ser enmienda a la totalidad y volver a repensarlo desde el principio y teniendo en cuenta a todas las zonas de la Comunidad Valenciana.

Ustedes hablan del valenciano como lengua minorizada.
Eso tiene su definición.
Según la realidad sociolingüística de nuestra comunidad, es una lengua minoritaria.
Analizando objetivo, datos de su uso y a pesar de la importantísima inversión económica que ha supuesto durante los últimos treinta y cuatro años, no es la lengua finalmente elegida por la mayoría de los ciudadanos que viven, estudian y trabajan en la Comunidad Valenciana.
Pero, que con las medidas que se han ido adoptando a lo largo de los años, está en claras vías de recuperación, según informes objetivos.

Aluden en la exposición de motivos al Consejo Valenciano de Cultura que indica que, en los contextos en los que hay una lengua predominante y otra minorizada, el modelo lingüístico más efectivo es la exposición plena a la lengua de menor implantación social.
Nosotros nos preguntamos, ¿más efectivo para qué?
¿Cuál es el objetivo de los colegios?
¿La implantación del valenciano o adquirir conocimientos para la inserción futura en el mercado laboral?

Varias cuestiones.
Hay contextos donde no hay ninguna implantación social en una de las dos lenguas.
¿O quieren ustedes decirme que en Morella, Cinctorres, Muro de Alcoy o Sueca van a promover una exposición plena al castellano?
¿O más bien querían expresar -como así se deduce de la lectura de este texto- que lo que proponen es una exposición plena al valenciano en contextos donde jamás se habló el valenciano?

Y ahí está la Ley de uso y enseñanza del valenciano.
Yo pregunté a técnicos que estuvieron entonces y me dicen que las zonas de predominio lingüístico castellano se denominaron así porque allí jamás se había hablado el valenciano.
Bueno, es falso.
Lo que se promueve es la inmersión en valenciano de forma gradual y con implantación en todas las zonas.

Se promueve la sustitución lingüística, fulminando de un plumazo el derecho de los padres a elegir lengua vehicular en toda la comunidad y derogando aquellas leyes y normas que protegen los derechos de los castellanohablantes que viven en zonas reconocidas en la ley de uso y donde el valenciano, no es que fuera una lengua minorizada, es que nunca se habló allí.

Ustedes persiguen desde el primer momento eliminar el derecho a solicitar la exención de valenciano a los alumnos de zonas de predominio lingüístico en castellano.
Esa es una piedra en el zapato nacionalista y así lo vemos nosotros desde nuestra asociación.

No me voy a meter en analizar artículos que ya lo han hecho durante las distintas comparecencias.
Haremos llegar nuestras proposiciones a los distintos grupos parlamentarios.
Pero ahí tienen el artículo 2, el artículo 6, el artículo 4.
3, el artículo 11, el artículo 13.
4, con el proyecto lingüístico de centro, el artículo 16.
6, el artículo 15.
2, las disposiciones adicionales cuarta y quinta.

La cuestión que sí afecta a lo pedagógico y que sí afecta al desarrollo del niño, a su éxito escolar, y que ustedes y sus expertos han olvidado, es que el objetivo de la formación escolar es adquirir competencias y destrezas suficientes que garanticen el éxito académico, evitar el abandono escolar prematuro y prevenir el fracaso escolar y ganar la batalla a los problemas de disciplina en las aulas.

Y según estudiosos de todo el mundo cuyas conclusiones en materia educativa y que ustedes ignoran deliberadamente están reflejadas en la guía de la UNESCO, es esencial estudiar en la lengua materna, sea esta minoritaria o mayoritaria.
Asimismo les recuerdo el artículo 26 de la Declaración universal de los derechos humanos donde dice que los padres tendrán derecho preferente a escoger el tipo de educación que habrá de darse a sus hijos.

En esta línea, un estudio elaborado en Cataluña -y perdónenme que acuda a esto- y extrapolable a la Comunidad Valenciana comparó el rendimiento académico entre castellanohablantes de Cataluña y del resto de España para identificar la influencia que tiene el modelo de inmersión lingüística.
El mismo reveló una diferencia sustancial entre el fracaso escolar de los primeros, mucho mayor que los segundos.
Para este estudio se analizaron datos de los informe de PISA y, ¿nos pueden contar si es este el modelo tan pedagógico que resulta de todo esto?

Esto nos lleva a hablar de la siguiente cuestión: dice el texto que el Consejo de Europa, puntos suspensivos, concluyó que hay que reforzar el conocimiento de lengua materna y de lengua oficial.
Si cuela, cuela.
No hay que confundir lengua materna con lengua oficial y con lengua propia.
Inexcusablemente y sin interpretaciones torticeras, lo recomendable es estudiar en la lengua materna dentro de las oficiales.

En el presente texto hay un mezcladillo de alusiones a normas, artículos y leyes con tal de confundir, jugar al despiste y finalmente acabar en una inmersión sustractiva poniendo al servicio de la causa proyecto lingüístico de centro, programas experimentales, plan de normalización lingüística, planes de mejora, incursiones en el ámbito privado de las familias.
En fin, todo un guion para sustituir una lengua por otra.

Hablan ustedes con mucha irresponsabilidad de eliminar prejuicios hacia las lenguas coexistentes dentro de un mismo territorio.
Esta afirmación es victimista y falsa.
Ustedes crean la realidad que expresan.
Estamos ante la performance de la política.

Nada tiene que ver la elección de lengua vehicular materna, la recomendada, con el odio y los prejuicios que ustedes presuponen.
Es solo cuestión de recomendación pedagógica.
En lo que defendemos aquí no hay odio, hay pedagogía y protección del menor en sus intereses.

No se pretende que los ciudadanos cumplan con su derecho de conocer y recibir la educación de y en valenciano sino que jugando al despiste y colocando subartículos a lo largo del texto se impone el hacerlo, por lo que el derecho señalado en el artículo 6, del Estatuto de autonomía, se convierte en una obligación.

En ningún país del mundo democrático se debe pedir perdón por hablar en la lengua oficial del país; en ningún país del mundo democrático se quita a los padres el derecho a elegir lengua vehicular en la que sean educados sus hijos dentro de las oficiales y cooficiales reconocidas en sus constituciones.

En conclusión, -me pita esto, ¿puedo o no?
- en conclusión estamos ante un paso atrás en la libertad de los padres a elegir lengua vehicular de sus hijos; un paso atrás en la convivencia del pueblo valenciano que nunca tuvo problemas de entendimiento por hablar una de las dos lenguas oficiales, jamás tuve yo un problema por esto y ando por todas las zonas; un paso atrás en los derechos constitucionales de los habitantes procedentes de otras comunidades autónomas y de los castellanohablantes que se ven tratados como extranjeros en su propia casa; un paso atrás en nuestra democracia cuando se ningunea a la Constitución y se trata de esquivar una suspensión cautelar; un paso atrás en las posibilidades de los niños valencianohablantes de aprender el castellano con un nivel elevado para desenvolverse fuera de la Comunidad Valenciana.

En definitiva -y termino-, desgraciadamente un paso atrás en la aceptación natural de la lengua valenciana ya que la imposición genera rechazo.
Como se dice, las lenguas ni se imponen ni se prohíben.

Con esto termino mi intervención.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Tena.

Seria ara el torn dels grups parlamentaris.

La senyora Ventura, per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Gracias, señora Eva Tena, por su exposición desde la Asociación para la Defensa del Castellano.

Bueno, como usted ha dicho, y usted también es madre y quiere lo mejor para sus hijos, y usted como cualquier padre o cualquier madre quiere que sus hijos sean competentes tanto en las materias instrumentales como competentes en el aprendizaje de lenguas.

Pero, en este caso, respecto a esta proposición de ley, me gustaría que nos indicara cuál es la percepción que tiene la asociación sobre qué grado de libertad permite esta proposición de ley para los padres y madres a la hora de escoger la forma de educación para sus hijos en los centros públicos (soroll de papers), y también en los concertados.

¿Garantiza esta proposición de ley la imposición o la no imposición del valenciano en aquellas zonas de la Comunidad Valenciana donde se hable el castellano?
¿Considera positivo que una proposición de ley del plurilingüismo, una de las tres lenguas que pretende potenciarse como es el inglés pueda hacerlo permanentemente de forma inferior al valenciano y al castellano?
¿Cómo cree que deberían de estar estos porcentajes, estos parámetros?

En cuanto a este porcentaje, ¿cómo consideraría la posible implantación de un porcentaje fijo de las tres lenguas?
En caso de darse una respuesta positiva, es decir, pues me parece interesante que se aplique lo que se dice en la ley -que creo que no es su caso como bien ha dejado claro-, ¿en qué nivel de la enseñanza obligatoria debería establecerse este porcentaje?

Y ya, para ir finalizando, me gustaría conocer, usted habrá comentado con padres, con madres, con profesores, su asociación lo habrá preguntado, cuál es la impresión, o cuáles son las expectativas, o las demandas de la sociedad educativa valenciana respecto a un proyecto lingüístico.
¿Qué demanda la sociedad educativa, la comunidad educativa?

Se lo pido porque ya que estamos aquí en el parlamento, ustedes sí que trabajan haciendo estudios de campo, están a pie de calle, conocer qué opina la población, qué les dicen los padres, qué les dicen las madres.

En definitiva, me gustaría conocer qué aspectos mejoraría usted de la ley y si hay algún aspecto que considere que es positivo de este proyecto de ley.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ventura.

És ara el torn del Grup Podemos-Podem.

Senyor Jiménez, té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Tena, per vindre a la comissió.

Vosté ha dit, ha descrit que la seua, su asociación surgió en reacción al anterior decreto, ¿sí?
Este text és un altre diferent.
Les primeres reaccions quan vam presentar esta llei és d'una persona que per la foto reconeixerà, segurament, diguent que Â«Marzà había claudicado con la nueva propuesta plurilingüe y celebra que es una victoria de la sociedadÂ»-.
Uns dies després, l'opinió de la mateixa persona coincidia més en la que vosté ha exposat ací.

En tot cas, jo sóc redactor i contribuent d'este text, i jo totes les intencions que… (Veus)

La senyora presidenta:

Bé.

Perdone, senyor Jiménez, perdone.

El senyor Jiménez Doménech:

No, no, no, tranquil·la, tranquil·la, que no he dit res, no he dit res, continue.

En tot cas, jo, com a redactor i proposant del text d'esta llei, vosté m'està atribuint qüestions que jo no coneixia de mi; jo no tinc eixes intencions que vosté ha manifestat que es traslluen del text d'esta llei, i jo li contaré una qüestió personal.

Perquè quan se parla en l'exposició de motius d'eliminar prejudicis, yo tenía mis prejuicios, yo cuando cursaba infantil y primaria odiaba el valenciano y odiaba a todos los profesores de valenciano por aquello de Â«¡oye!
, mira, esto es una molestia, tengo que aprender estoÂ».
A mí, la llei d'ensenyament i ús me ayudó a eliminar esos prejuicios, y lo puedo decir desde el punto de vista personal y sin ningún miedo; me ayudó a eliminar esos prejuicios, contacté con una parte de mí y de mi entorno que yo rechazaba y empecé, yo era en general buen estudiante pero malo con las lenguas, empecé a interesarme por el valenciano y aprendí de paso inglés.
Yo soy un ejemplo de que esto que se dice en la exposición de motivos es real.

Yo ahora voy a hacer una cosa que.
.
.
, luego ayudaré a los transcriptores, pero yo puedo ahora: yÄ«n wéi wÇ xué xí le wÇ lún xÄ« yà yÇ, wÇ kÄ yÇ shuÅ yÄ«ng yÇ, dé yÇ hé wÇ lún xÄ« yà yÇ.
He dicho que gracias a que me interesé por el valenciano y se me puso en contacto con el valenciano pude aprender otras lenguas, y las he descrito, ¿no?
, he dicho las otras lenguas que puedo dominar.

A mí me gustaría que en la sociedad valenciana se dieran más oportunidades a sus hijos y a los de todos para que hubiera un conocimiento de las tres lenguas, de tres lenguas al menos, y más al término de la etapa educativa obligatoria.

Y esa es la única intención que por mi parte está reflejada en este texto.

Muchas gracias.

La senyora Gascó Enríquez:

Presidenta, solicito la palabra por alusiones.

Han presentado un recorte citando expresamente a mi síndica del Grupo Popular.

La senyora presidenta:

Té vosté dos minuts per a parlar de les seues al·lusions.
Ja està, sí, anem a acabar ràpid.
(El senyor Jiménez intervé amb el micròfon desconnectat)

La senyora Gascó Enríquez:

Bueno, muchas gracias.

Yo considero que es una alusión directa porque, vamos, se ha acusado prácticamente a mi partido de incoherencia diciendo que, primero, se dijo que Marzà había claudicado y, después, criticando la ley.

Pero mantengo exactamente las frases que mi síndica dijo en ese momento porque Marzà claudicó; Marzà fue derrotado por la sociedad valenciana, por hacer una norma que era manifiestamente ilegal y que atentaba contra los derechos de las familias, y prácticamente les sometía a un chantaje en el cual se les decía que si querían estudiar inglés, algo que es totalmente necesario en la sociedad, tenían que escoger el número mayor posible de asignaturas en valenciano; Marzà tuvo que claudicar, por supuesto que sí, y eso nos pareció que era un éxito ya no del Partido Popular sino de la sociedad valenciana que fue quien lo peleó en los tribunales y en las calles.

Ahora bien, cuando conocimos el nuevo texto legislativo nos volvimos a llevar las manos a la cabeza.
El día que hicimos esas declaraciones no conocíamos el texto legislativo, y cuando conocimos el decreto ley nos pareció un auténtico error.
Y la prueba está en que ahora mismo tiene una comisión de bilateralidad abierta que es el proceso previo a un recurso de inconstitucionalidad; no estaríamos tan desencaminados.
Y todo esto no lo dice el Partido Popular, lo dice el TSJ, el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.

Y, además, creo que ustedes van muy cortitos de argumentos cuando para preguntarle a una compareciente que viene a exponer sus opiniones y su punto de vista, en vez de preguntarle a ella tienen que recurrir a manifestaciones y atacar al Partido Popular como único argumento.
Cuando alguien tiene que atacar como única estrategia para defender su punto de vista es que está totalmente pobre y vacío de argumentos.

Téngalo en cuenta, señor Jiménez.

La senyora presidenta:

Té dos minuts el senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Només per a aclarir una qüestió.

La senyor Gascó Enríquez:

Las alusiones no tienen réplica (veus), pero las alusiones no tienen réplica, las alusiones no tienen.
.
.

Pero, ¿el reglamento lo aplicaremos alguna vez como toca, presidenta?
Las alusiones no tienen réplica.
(Veus) Yo no, el reglamento, yo no doy lecciones a nadie, yo aplico el reglamento, y hemos tenido que pedir por escrito varias veces…

La senyora presidenta:

No té la paraula, senyora Beatriz Gascó, no té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Pues aplique el reglamento, aplique el reglamento, presidenta.

La senyora presidenta:

No té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Senyora presidenta, seré molt breu.

Només per a dir que jo…

La senyora Gascó Enríquez:

¿En base a qué le da la palabra, presidenta?
¿Lo puede decir, por favor?
¿Por alusiones?

La senyora presidenta:

Vosté no té la paraula, vosté no té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

¿Me puede decir por qué le da la palabra?

La senyora presidenta:

Ja he contestat per què té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

No, no, no lo ha contestado.

La senyora presidenta:

Que no li he de contestar a vosté.

La senyora Gascó Enríquez:

¿Cómo que no?
(Veus)

La senyora presidenta:

Li ho he dit quan li he donat la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Solamente pido que se cumpla el reglamento, no creo que sea mucho pedir en una comisión parlamentaria.

La senyora presidenta:

Senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

En tot cas, no vaig a contribuir a augmentar este clima de tensió, només li feia a vosté una pregunta sobre quins posicionaments d'una altra persona se pareixen més a la seua posició.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, és el torn del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora Eva María Tena, per estar ací en esta llarga comissió exposant la seua opinió i l'opinió de la seua associació.

Vosté ha dit, ha parlat de inmersión en valenciano y de imposición.
Jo volia preguntar-li si vosté considera que donar com a màxim, que poder -segons el programa lingüístic del centre- arribar a donar un 60% de l'escolaritat en castellà és una immersió en valencià, si vosté considera això.

També, dir-los que vosté ha defensat la llibertat dels pares per a impedir que el fill aprenga una llengua pròpia i oficial del territori on viu.
¿Creu vosté que el no-aprenentatge d'una llengua pròpia i oficial d'on és l'alumnat té alguna repercussió positiva en la seua educació?
¿Quines repercussions creu positives que tindria per a l'alumnat no aprendre alguna de les llengües oficials?

¿Què pensa vosté de l'afirmació que estaven defensant els experts en llengües que han vigut este matí, que diu que aprendre i dominar una llengua oficial, minoritària, en este cas minoritzada com és el valencià, és la millor porta que tenen els alumnes castellanoparlants per a dominar una tercera llengua com l'anglés?
¿Què pensa vosté d'esta afirmació?

¿Què opinaria vosté, vosté que ha vingut ací a defensar que els pares puguen triar l'opció lingüística que vullguen, què pensaria vosté d'un pare que no vullguera que el seu fill aprenga anglés, perquè vosté ha dit en la seua exposició que volien más horas de inglés?
Llavors, si un pare no vol que el seu fill aprenga anglés, ¿on està la llibertat dels pares?
Volen més hores d'anglés al mateix temps que volen llibertat per als pares, ¿com casa açò amb una cosa o amb l'altra?
M'agradaria que m'ho explicara.

¿Què opinaria vosté del cas d'un pare que no vullguera que el seu fill o filla aprenguera castellà?
Com faríem en esta llei per a posar-ho en uns articles que quedara clar si vosté -segons l'opinió de l'associació-, per a defensar la llibertat de.
.
.
, vosté diu d'una família de Vinaròs -ha dit vosté-, o siga, una família de Vinaròs diu, Â«jo no vullc que el meu fill aprenga res de castellàÂ», a vore, explique'm vosté a mi com en esta llei anem a posar, en quin article, o de quina manera ho posem per a… ¿Creu vosté que els poders públics haurien de defensar la llibertat d'eixe pare que el seu fill no aprenga res de castellà?
¿Creu vosté això?
I explique'm de quina manera ho faríem.

¿També creu vosté que els pares haurien de tindre dret a dir que els fills no aprenguen certa assignatura en l'escola?
Que no aprenguen matemàtiques, no sé, perquè pensa que el seu fill farà una carrera de lletres i, llavors, diu, Â«bé, les matemàtiques li estan llevant temps d'altres cosesÂ», ¿no?
O que un pare que siga molt extremista, en una determinada religió monoteista, i que diga que no vullc que la meua filla faça educació física perquè açò és una cosa que va en contra de les meues creences.
¿Com faríem des dels sectors públics per a poder preservar el dret a l'educació, a la llibertat d'eixe pare a triar l'educació que vullga dels seus fills?

Vosté ha dit que Â«salta a la vista que el valenciano está en vías de recuperaciónÂ» i el que es demana en esta llei és una Â«inmersión en valencianoÂ».

Ha dit vosté també que pot afectar.
.
.
, contràriament al que han dit els dos experts que han vingut avui, que un alumne valencianoparlant, dins d'este model, que li assegura un 25% de castellà com a mínim, podria tindre problemes després en el seu currículum, en la seua escolaritat, cosa que és contrària al que han dit els experts, i voldria que m'ho explicara.

I per últim, dir: ¿quin és l'objectiu de la seua associació?
Li ho dic perquè vosté diu com que el castellà està en perill.

Jo recorde les dades que n'hi havia de la Universitat de València de finals de l'any 1989-1990 que el 51% de la població valenciana coneixia i usava plenament tots els dies el valencià.
Eixes dades hui en dia estan en un 32% o un 33%.
Ha baixat pràcticament 20 punts l'ús del valencià normal i diari de la gent.

¿Vosté creu que això positiu?
¿Vosté creu que entre els objectius de la seua associació estaria que desapareguera el valencià.
.
.
, com a ús normal?
¿No creu que només n'hi haja un 30% d'alumnes en l'alumnat que domine el valencià és una notícia negativa per al nostre sistema d'ensenyament?
¿Està d'acord en els objectius de la llei?

La senyora presidenta:

Finalitze, senyor diputat.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

És el torn del (inoïble) .
.
.
Socialista.
La senyora Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

I gràcies a la senyora Tena per comparéixer, però no tinc preguntes.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passaríem, aleshores, al torn del Grup Popular.
La senyora Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidenta.

Señora Tena, buenas tardes y bienvenida a esta comisión.
Muchas gracias por su participación.

Yo voy a hacer una intervención parecida a la que he hecho antes, porque creo que volvemos a asistir al mismo escenario, y es que se vuelve a confundir derecho con obligaciones.

Nuestro Estatuto no es el mismo Estatuto de autonomía que tienen en Cataluña, en el cual el catalán es un derecho, pero también es una obligación.

Nosotros, aquí, el valenciano es un derecho conocerlo, pero no es una obligación.
Y por eso en el sistema educativo valenciano tenemos la Llei d'ús i ensenyament en valencià que lo que hace es reconocer la diversidad de nuestro territorio y que aquellas zonas castellanoparlantes puedan ejercer unos derechos.
Porque aquí también parece que los derechos son.
.
.
, prescriptivos; vaya, que cada uno.
.
.
, hay alguien que se siente legitimado para decir lo que es un derecho y lo que no.
Es un derecho aprender valenciano, pero no es un derecho que una familia pueda escoger libremente el poder estudiar en castellano.

Entonces, a mí me gustaría que nos dejara claro -y que no sé si desde su asociación le han llegado quejas, quizá por la confusión que creo que esta ley nos acompaña y, después de escuchar algunas intervenciones, creo que queda más evidente- esta confusión que se intenta hacer entre derechos y obligaciones.

Evidentemente no se puede equiparar la asignatura de valenciano, que está recogida la exención en una ley que una asignatura curricular donde la obligatoriedad es (inintel·ligible) .
.
.
Creo que es comparar churras con merinas, que no tiene ningún sentido.

También me gustaría que nos explicara, usted, por ejemplo, como castellanoparlante, cuando la norma dice que el valenciano es la lengua de todos los valencianos, si usted se siente representada.
Porque es que, claro, usted ha venido también.
.
.
, han comparecido ya muchas personas a lo largo de la mañana -familias, sindicatos, alumnos- y todo el mundo ha coincidido, hay un denominador común en decir que se ha hecho de espaldas a la comunidad educativa, que nadie se siente representado.

Ahora bien, si nos ponemos a leer la ley, dice que es fundamental la participación de todos los agentes de la comunidad educativa.
Entonces, claro, parece que al final en la ley todo sean declaración de intenciones o literatura, pero que a la hora de la práctica.
.
.
Yo no exijo.
.
.
, silencio.
Presidenta, no se preocupe, que ya lo pido yo sola.

La cuestión es que al final lo que acabamos haciendo es, pues eso, literatura, y no hacemos una política lingüística efectiva que tenga un impacto en la formación académica de nuestros alumnos, que al final considero que ese debería ser el objetivo y no otros.

Nos preocupa mucho, y quiero saber si coincide con el Grupo Popular en esta preocupación, en que se intente sustituir la lengua castellana por la lengua valenciana.
Y quiero hablar de cosas concretas, por ejemplo: incrementando el recurso para los centros que den el valenciano, promoviendo el 50% como mínimo de las horas en valenciano, con la implantación del decreto de usos institucionales del valenciano, con los convenios con los medios de comunicación y las distintas entidades con el valenciano, con los convenios también con los diferentes medios de comunicación y las películas subtituladas -que no van a estar subtituladas en castellano, estarán subtituladas en valenciano.

Al final, creo que lo que se pretende es hacer una obra de ingeniería social para cambiar la forma de pensar del alumnado.
Creo que por eso esta norma es tan sumamente crítica, porque al final a las familias y a la sociedad valenciana les preocupa que esta norma vaya más allá de lo pedagógico y pretenda en la escuela imponer una forma de pensamiento.
Y, vamos, no estoy diciendo nada que no esté recogido en la norma y que no podamos encontrar.

Entonces, me gustaría saber si a ustedes también les preocupa que esto nos lo podamos encontrar como una forma.
.
.
, uno de los objetivos, aunque no se diga, explícitamente sea modificar la forma de pensar y la lengua materna de los estudiantes.

En este sentido, también se dice -y leo textualmente- que hay que garantizar al alumnado que su competencia lingüística implique una perspectiva crítica sobre cómo se usan las lenguas.
Claro, me gustaría saber desde qué punto de vista se les va a dar esa perspectiva crítica.
Y si a ustedes también les puede preocupar que este punto, que a lo mejor mal empleado, puede servir para decirles a los alumnos una vez más qué es lo que tienen que pensar.

Y termino haciéndole una pregunta que me parece fundamental.
Respecto a la evaluación se dice que se evaluará cada cuatro años, pero también se dice que los centros que ya tengan consolidado un programa plurilingüe de enseñanza en valenciano no podrán volver hacia atrás.

Yo le pregunto: ¿qué opinión le merece a usted que centros que a lo mejor reflejen, como ha pasado en otras comunidades autónomas, que en las zonas castellanoparlantes la imposición del valenciano dé resultados.
.
.
, empeoren los resultados académicos, qué le parece a usted que desde la administración se valga decir que ese alumnado no puede modificar su programa lingüístico y que por imperativo legal o por imperativo nacionalista se tenga que mantener el valenciano?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Ara és el torn de la senyora Tena.
Tindrà quatre minuts per a finalitzar la seua compareixença.

La senyora Tena García:

Digo como el compañero, ¿cuatro minutos.
.
.
?
Bueno.

Empiezo por el tema del Partido Popular.
Más o menos, a lo largo de mi exposición, eso es lo que he dejado ver: realmente en las zonas castellanohablantes, que nunca se habló el valenciano, el imponernos, como ha comentado alguien de porcentajes -perdonar, pero me pierdo-, hasta un 60% en castellano se le considera inmersión.

Cuando nunca se ha hablado valenciano, sí que es inmersión.
Sí que es inmersión.
Cuando nunca se ha hablado valenciano, sí que es inmersión.
Y eso es lo que no puede ser.
Porque, claro, antes una compañera del norte de Castellón -yo también procedo de allí, de la zona de Morella- comentaba que alumnos extranjeros cuya lengua materna no era el castellano y no era el valenciano eran brillantes.

Mire, el alumno que es brillante siempre va a ser brillante.
El problema lo tenemos en los alumnos a los que además hay que pagarles clases particulares de inglés, clases particulares de matemáticas, clases particulares de física, clases particulares.
.
.
Si encima a estos alumnos se les hace una inmersión -además en una ley que corre más que correcaminos; en tres años esto va estar implantado hasta en ciclos formativos y Bachillerato, ¿de acuerdo?
-, entonces, claro que es un problema para los alumnos de las zonas castellanohablantes.

Y tanto que gusta hablar del sistema finlandés.
.
.
En el sistema finlandés los niños estudian.
.
.
, o estudian el finlandés o estudian el sueco, dependiendo de su lengua materna, a elección de ellos.
Y a una determinada edad, cuando tienen consolidados los conocimientos y cuando tienen cogida la pedagogía del aprendizaje, entonces les introducen el otro idioma.
Pero una asignatura.
No les hacen inmersión en el resto de asignaturas en esa lengua.
Claro que queremos conocer el valenciano.

Mire, yo no he estudiado valenciano en la vida y he entendido todas las comparecencias perfectamente en valenciano, y no lo he estudiado.
No lo podría escribir, no lo podría leer con agilidad, pero para manejarme tengo.
.
.
, perfectamente.

Entonces.
.
.
, al final lo que nos manifiesta la sociedad, y yo no soy yo, yo soy representante de muchísimas voces, es que lo que es prioritario es que los niños entiendan primero lo que están estudiando, que haya un.
.
.
, lo que he dicho antes, combatir el fracaso escolar, y eso, desde luego, no se hace desde una inmersión lingüística.
También hay alumnos de zonas valencianohablantes que nos llaman los padres para decir: Â«Yo soy de Potries.
Yo soy de Sueca.
Yo soy de Muro de Alcoy, pero me gustaría que mi hijo pudiera estudiar en castellano, porque el valenciano ya lo tiene en casa, y luego salen de aquí.
.
.
Â».

Yo les contesto a ustedes con una pregunta: ¿qué nivel lingüístico de los acreditados de los que hablan aquí le pondrían a la señora Clara Ponsatí, consellera de educación de Cataluña?
¿Qué nivel se le pondría?
Porque yo la oigo hablar y digo: pero, vamos a ver, ¿esto es lo que se pretende hacer con nuestros alumnos?

Simplemente pedimos libertad de elección.
El que quiera estudiar en valenciano a mí me parece maravilloso.
El que quiera estudiar en castellano y que tenga la asignatura de valenciano en zona valenciana, perfecto.
En las zonas castellanas se tiene el derecho a la exención.
No me inventé yo esa ley.
Está firmada por el Partido Socialista en el año 1983 y estaba Joan Lerma a la cabeza.
Entonces, eso es lo que nosotros estamos pidiendo.

Respecto al tema de volver atrás con las certificaciones.
.
.
, o sea, con los niveles.
Bueno, eso indica realmente lo que hay.
No se está mirando el beneficio del niño y del menor, ni se está evaluando el posible fracaso escolar.
Pero, claro, mientras tanto, podremos hacer otra ley para que no repitan, porque eso de repetir los expertos dicen que tampoco es muy pedagógico.
Entonces, iremos pasando y llegaremos a los dieciocho años muchas veces poniendo havía con uve, ¿no?
, en castellano.
Bueno, no pasa nada, ¿no?

Miren, los padres estamos preocupados por esta cuestión.
Los padres estamos preocupados y no es ninguna.
.
.
Estamos muy preocupados, ¿vale?

También nos han llamado médicos diciendo: Â«Oye, que me han pasado una encuesta a mí, que soy médico, para ver el tema de los usos del valenciano.
Â»

Mire usted, si usted va al médico y le dicen que tiene un feocromocitoma funcionante, con catecolaminas y metanefrinas, compatible con un prolactinoma de hipófisis, usted querrá saber qué coño es eso.
Querrá saber qué eso y no en qué idioma se lo están diciendo.
(Veus) Un médico.
.
.
-claro, cualquiera- un médico lo que tiene es que comunicarse con el paciente, y que el paciente le entienda.

Que haya médicos castellanohablantes o valencianohablantes, pues mire, cada uno de la zona de donde proceda, ¿pero imponer las lenguas a nadie?
Las lenguas ni se imponen ni se prohíben, porque eso genera rechazo.
Eso genera rechazo.

Yo he hablado con concejales de Podemos de toda aquella zona, de zonas castellanohablantes.
.
.
, de Utiel, Requena y zonas de Castellón.
Dicen: Â«Es que esto así no es.
Es que nuestro alumnado así no avanzará.
Â» Eso es lo que no puede ser.

La solución no es quitar.
.
.
, no es quitar la exención, porque la exención es voluntaria, no es obligatoria.
No te obligan a pedirla.
La pides como padre si quieres, en función de que tu hijo tenga un determinado problema, imagínese problemas de lectoescritura serios, ¿eh?
(Veus) Derogaremos.
.
.
Mire usted, por favor, la disposición derogatoria.
Mire usted.
.
.

La senyora presidenta:

(Inintel·ligible) .
.
.
presidenta, s'ha passat ja un minut.
(Veus)

La senyora Tena García:

¿Me he pasado?
¿Me he pasado?
Perdón.
Perdón, me he pasado.
(Veus) No, no me quería pasar.
Lo siento.
Quiero ser escrupulosa.

Bueno, yo lo que digo es que hay que dialogar con todas las zonas, dialogar con todas las personas, con todas las situaciones, porque estamos hablando de educación.
No estamos hablando de política.

La senyora presidenta:

¿Ha finalitzat la seua compareixença?

La senyora Tena García:

Sí, porque me he pasado.

La senyora presidenta:

Sí.

Quan vos ix el pitorret roig és que ja.
.
.
O sea, todos los minutos que cuenta, no es que os quede, o sea, es que ya os habéis pasado, ¿de acuerdo?

La senyora Tena García:

Como es la primera vez, no lo sabía.
Lo siento.

La senyora presidenta:

Gracias por su comparecencia, por venir hoy a las Cortes Valencianas.

Y ya pasamos a la siguiente comparecencia y última del día.
(Veus)

Compareixença de la senyora Julia María Llopis Noheda, presidenta de Concapa Comunitat Valenciana

La senyora presidenta:

Com estàvem dient, continuem amb l'última compareixença: és la de la senyora Julia María Llopis Noheda, presidenta de Concapa de la Comunitat Valenciana.

Pren la paraula la senyora Llopis, per huit minuts, per a explicar el seu posicionament.

Quan vullga, senyora Llopis.

La senyora Llopis Noheda:

Buenas tardes a todos los presentes.

Como presidenta autonómica de Concapa, representando a padres de alumnos de centros educativos concertados de la Comunidad Valenciana, con más de doscientas cincuenta mil familias, socios reales, que piden que sea hoy su voz, su criterio, su opinión, y por ello me presento hoy aquí ante ustedes por la proposición de ley que regula y promueve el plurilingüismo en el sistema educativo valenciano.

Ante todo quiero manifestar que una vez más se han olvidado de nosotros, los padres.
Somos los primeros y máximos responsables de la educación de nuestros hijos, nuestros hijos, que son los protagonistas del sistema educativo.
Lo lamentable es que no es que es la primera vez que ocurre y se vuelve a tropezar por tercera vez en la misma piedra.

Lo hicieron en una primera ocasión cuando impusieron a toda prisa un decreto de plurilingüismo sin consenso ni participación de las familias; al menos, representadas por Concapa.
Y es de sobra el conocido decreto.
.
.
¿Dónde ha quedado ese decreto estrella?
En la papelera.
Al no contar con las familias, al no atender nuestras inquietudes y nuestras necesidades, tuvo como consecuencia la interposición de nueve demandas ante los tribunales y salir a la calle para manifestar la disconformidad con el decreto.
Miles de familias, tanto de centros de titularidad pública como privada-concertada, salimos de la mano y así lo creímos y por eso nos manifestamos.

Volvemos a tropezar una segunda vez con un decreto ley innecesario en el mes de septiembre para iniciar el curso.

Y volvemos a tropezar una tercera vez.
Vuelven a equivocarse al presentar en Les Corts una nueva proposición de ley de ámbito valenciano en el que las familias tampoco hemos participado.

No puedo por menos que preguntarme por qué los partidos políticos que votaron el anterior decreto y que ahora firman esta proposición de ley no cuentan con las familias; más aún, tal vez hoy salga de dudas, y les pregunto directamente con qué entidades sociales, de representación real en la sociedad valenciana, consensuaron el anterior decreto y esta proposición de ley.
Luego me gustaría que me lo respondieran.

Parece que el procedimiento lógico habría sido venir aquí invitados por todos ustedes hoy.
Participar en comisiones de trabajo que recojan toda la sensibilidad y las realidades, entre ellas las nuestras, las de las familias, consensuando al máximo posible y no justo lo contrario, que hemos tenido que ser las familias quien hayamos tenido que reclamar nuestra presencia hoy aquí y efectuar nuestras alegaciones.
Yo creo que cuando no se nos llama es porque no les interesa o no les parece ni importante ni significativas nuestras opiniones ni consejos.

No obstante, sí que quiero dejar claro, porque salió en los medios de comunicación, en unos periódicos, que el conseller Marzà nos había invitado a los padres y las familias.
Yo quiero decirle a esta comisión que no hemos sido invitados por el señor Marzà y que quede claro.

Hace tiempo que las familias estamos pidiendo una ley valenciana de educación en la que estemos y quepamos todos, seamos de Alicante, de Valencia o de Castellón, que atienda nuestras necesidades y las carencias que sufre el sistema educativo, unas carencias que son fundamentales atenderlas, atendiendo también adecuadamente a una realidad de una pluralidad lingüística, pero no es el pilar fundamental del sistema educativo.
Hay muchas más cosas que no funcionan en nuestro sistema educativo hoy; deja mucho que desear y los padres nos vemos obligados en muchas ocasiones a asumir el rol del profesor en casa para suplir las carencias del sistema educativo.
Por ello, me gustaría saber, en esta legislatura del gobierno creo que no toca, y les pregunto cuándo va a ser esto importante para ustedes.

Una ley, y más cuando afecta tan directamente a la educación a través de la lengua vehicular de la escuela, es algo muy importante que va a afectar de lleno en el éxito escolar de nuestros hijos.
Por ello, antes de aprobarse esta ley, se debe trabajar, consensuar con todos los sectores intervinientes posibles y aprobarse por una mayoría parlamentaria, reforzada con una participación social importante.

Cualquier otro proceder no conseguirá representar a todos los valencianos y las valencianas, porque, de no ser así, si se aprueba una ley por un mero hecho de tener que aprobarla por una mayoría simple, tiene una vida corta y está abocada al fracaso, y ustedes lo saben bien.

A la familia lo que más nos preocupa que haya un fracaso legislativo es que incide directamente en el futuro de nuestros hijos, en su educación.
No sé si esto les preocupa mucho a ustedes y se lo plantean, pero a los padres nos preocupa muchísimo.
Por lo tanto, tener prisa para sacar una ley, sea como sea, no es lo más acertado.

Por ello, les pido que demos tiempo de maduración, un tiempo de consenso a esta proposición de ley, que no corramos, que, aunque es necesaria y urgente, no hay que fracasar, no hay que precipitarse y tiene que ser exitosa.
Hagámoslo bien porque está en juego el futuro de la sociedad valenciana.

Quiero manifestar para que no hayan dudas que las familias a las que represento no tenemos ningún problema ni con el castellano ni con el valenciano, solo queremos lo mejor para nuestros hijos, que tengan la mayor riqueza en competencia lingüística y en conocimientos, que se respete, eso sí, siempre que se respete, el derecho de los padres a elegir el modelo educativo, y eso incluye la lengua vehicular en el aula.

Una vez leída proposición de ley les transmito a modo de pinceladas algunas de las cuestiones, porque por el tiempo que tenemos es imposible hacer un análisis pormenorizado de la misma.

En el título de referencia dice: proposición de ley por la se regula y se promueve el plurilingüismo.
Entendemos a la luz de lo expuesto, y yo creo que sería más acertado decir, y después de oír a los del STEPV, proposición de ley por la que se impone y se regula la lengua valenciana en el sistema educativo.
Y me explico.
Esta proposición de ley no habla en ningún momento de promover el castellano en aquellas zonas valencianoparlantes; tampoco le da un impulso al inglés, a la lengua extranjera, pues lo deja como algo progresivo que si llega, bien, y si no, pues mala suerte.
Cuando los resultados de la encuesta europea, tal y como está diciendo esta ley, indica que estamos muy alejados en materia lingüística respecto al resto de países.
Y aquí es donde más impulso deberíamos de dar al inglés si queremos que nuestros hijos avancen en este mundo ya internacional y multicultural.
A no ser que lo que deseemos es que no salgan de nuestro pueblo natal.

En el segundo punto, hay una exposición de motivos en el que dice, la Constitución española, en el artículo 3.
1, la lengua castellana es la lengua oficial del estado, y todos los españoles tienen el deber -lo digo con mayúsculas-, el deber de conocerla y el derecho a hablarla.
En el artículo 6 del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana dice que la lengua propia oficial es el valenciano y que todos tienen el derecho, repito, el derecho, no el deber ni la obligación, señores, el derecho a conocerla y a usarla y a recibir la enseñanza en valenciano.
Los derechos pueden ejercerse o no, tenemos libertad los ciudadanos y esa libertad no nos la pueden quitar.

La administración por ley tiene la obligación de respetar la elección y facilitar la educación elegida para nuestros hijos en función del modelo educativo o de la lengua que por derecho se ha escogido, sea en lengua valenciana o sea en lengua castellana.
Luego aquí no cabe un modelo único, como se desprende de este proyecto de ley, deberá pensar que tiene que atender a las familias y a la diversidad, y a esto se le llama libertad.

Otro punto que nos ha llamado la atención es lo referente a los docentes y los datos demolingüísticos.
Según esta proposición de ley, dice que el 30% está plenamente capacitado y competente en valenciano y un 6%, que yo creo que ha sido bastante generoso ese porcentaje, en inglés.

Se habla de necesidad de corregir los desequilibrios en competencias, haciendo referencia a una sentencia del Tribunal Supremo del 2015, que no sé si será lo más indicado en materia pedagógica, en el tema de jueces, fijando una proporción bien del 25% de horas lectivas en castellano.
Luego, si aplicamos también este 25% que pretendemos en inglés y tenemos un 6 en el mejor caso de los docentes hoy capacitados, me pregunto cuándo llegaremos a ese 25.
Yo creo que para el año 2050 a lo mejor ya estamos rozando el 20%.

Si la realidad lingüística es tan diversa en la Comunidad Valenciana por el turismo, el comercio internacional que tienen muchas familias, cada población tiene una casuística, por ello precisarán más refuerzo, unos en castellano, otros en valenciano y todos en inglés y otras lenguas.

Y ya simplemente les voy a nombrar, dado el escaso tiempo que creo que me quedan 18 segundos…

La senyora presidenta:

Ya se ha pasado.

La senyora Llopis Noheda:

¡Ah!
ya me ha pasado.
Bueno, pues nada, simplemente traslado mis conclusiones.

Proponemos crear una de las comisiones en la que podamos expresarnos todos los sectores y exponer propuestas para llegar a un consenso cualificado, además de que sea una ley valenciana de educación que abarque las necesidades del sistema educativo y la lengua vehicular.
Debe ser una ley que respete la libertad y la elección de las familias en cuanto al modelo educativo en lengua vehicular.

Una ley que sea aprobada por mayoría parlamentaria, por lo menos dos tercios, tal y como se exige en el consejo escolar, que no entiendo que algo de menor rango se le exija dos tercios de ello.
Por lo tanto, para la mayoría parlamentaria debería ser igual.

Una ley que sea tangible en la escuela, que no quede en papel mojado ni un proyecto irrealizable, que es lo que pasa siempre, sino que haya presencia de las lenguas cooficiales y por supuesto de la lengua extranjera, sin ponerle porcentajes máximos, para llegar al máximo.

Y desde Concapa nos oponemos a este proyecto de ley en su totalidad, porque no ha sido consensuado por los sectores necesarios, al que tampoco hemos participado las familias, cuando somos los primeros educadores de nuestros hijos y responsables de su educación, y no la administración.

Muchas gracias.
Espero que me hayan oído y escuchado.
Gracias a todos.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passem al torn dels grups parlamentaris.
És el torn del Grup Ciudadanos, senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gràcies, presidenta.

Gracias, Julia Llopis, por venir a comparecer y explicarnos la postura de esas más de doscientas cincuenta mil familias.
Comparto con usted que los niños, los hijos, son los protagonistas del sistema educativo y hay que escucharlos.

En este caso, señora Llopis, no se preocupe que no hayan contado con esas doscientas cincuenta mil familias, tampoco han contado con los docentes, ni con muchos estudiantes ni con muchas familias.
Por lo tanto, esta propuesta de ley formada por los tres grupos que sustentan el gobierno, algunos de ellos dicen llamarse asamblearios, no han contado con la comunidad educativa; así, lamentablemente.

Después, me llama la atención una noticia que sale que Marzà da la palabra a los padres y a los profesores sobre el plurilingüismo, salió ayer en Información.
A ver, el sentido del humor está muy bien, pero tengo que decirle que es participación ciudadana y dentro de una propuesta de ley.
Por lo tanto, es de obligatoriedad que van a comparecer en participación ciudadana.
Cuando no se dio participación era cuando en septiembre, la primera semana de septiembre, se hizo un decreto ley.
Ahí sí que no dieron participación y por eso pues el tribunal pues lo va, seguramente tiene visos de inconstitucional.
Pero ahí lo dejo.

En este caso quería preguntarle qué grado de libertad permite esta proposición de ley para los padres a la hora de escoger la forma de educación de sus hijos en estos centros educativos, tanto públicos como concertados.
Usted ya nos ha contestado, pero qué grado de libertad.

Garantiza esta proposición de ley la no imposición del valenciano en aquellas zonas de la Comunidad Valenciana que no son valencianohablantes.

Y, por otro lado, me gustaría, en relación al artículo 11 de la ley, qué criterios se tiene desde la comunidad educativa sobre los centros que deben de promover el 50% del valenciano y el 25% correspondiente a una de las lenguas restantes.
Es decir, ¿qué significado tiene para la comunidad educativa, para sus familias, la palabra promover?
¿Qué entienden ustedes por promover, no?
Me gustaría también conocer, si hay doscientas cincuenta mil familias, mentes pensantes, qué entienden por promover.

¿Cuál es su opinión sobre los porcentajes establecidos para la educación obligatoria sean los mismos que para la no obligatoria?

Y usted dice que no hay un impulso en el aprendizaje del inglés, por ejemplo, como lengua extranjera.
¿Qué propone usted al respecto, bueno, usted como persona representante de estas familias?

Y ya, para finalizar, ¿cree que esta proposición de ley cumple con las expectativas y demandas de la sociedad educativa valenciana?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Podemos, senyor Jiménez, té la paraula.

El senyor Jiménez Doménech:

Sí.
Gràcies, presidenta.

I gràcies, senyora Llopis.

Vosté ho ha dit, no?
, que estem a la cua en aprenentatge de llengües, han sigut paraules seues.
Sí, és veritat, per això estem fent una proposta diferent, perquè dia Winston Churchill que el que no és cabal és intentar repetir la mateixa fórmula si no has tingut èxit.
Aleshores ací estem provant una altra cosa.

Per una altra banda, vosté ha manifestat que s'ha de promoure l'anglés, però també se lamentava que només tinguérem el 6% del professorat capacitat.
I vosté dia, eixa xifra és generosa.
Ha estat present en les altres compareixences i m'haurà vist argumentar sobre els problemes que hi ha a la comunitat de Madrid amb la implantació de l'anglés, així, perquè sí, perquè ho demandava els pares i les mares i perquè seria bo així, sense més fonaments, per als alumnes del sistema educatiu madrileny.
El fracàs més absolut aleshores.

Ja m'ha escoltat, la motivació del Grup Parlamentari Podemos-Podem que se definix com a força assembleària és que els alumnes acabat el cicle educatiu siguen competents en tres llengües.
Eixe és l'únic propòsit.
I perquè les fórmules antigues no han servit, i vosté mateixa ho ha dit, estem proposant fórmules noves.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Parlamentari Compromís, senyor Nadal, té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Senyora Llopis, moltes gràcies per vindre ací a representar la seua associació en este procés parlamentari per a fer la futura llei de plurilingüisme en l'educació valenciana.

Vosté diu que no hem consensuat amb tota la comunitat educativa, que vostés mos van cridar per a consensuar, que diu que si Marzà ha parlat amb vostés, que si no, que diuen que no, tal.

Jo el que voldria dir és que ací no hem consensuat res, açò està tot per consensuar, que Marzà és el conseller i, evidentment, políticament està d'acord amb açò que estem fent, però açò no ho fa ell, això ho fem els tres partits que estem ací.
Per tant, la participació ciutadana és açò que estem fent ara, és la seua participació, diguem, la seua opinió sobre el text que tenim al davant.

En eixe sentit, sí que creguem i estem convençuts que este text eixirà amb la majoria, no només política del País Valencià, sinó amb la majoria social i amb la majoria de la comunitat educativa a favor, després d'este procés de participació ciutadana, estem convençuts d'això.

Vosté ha defensat la llibertat dels pares per a impedir que el seu fill o filla aprenga una llengua pròpia i oficial del territori on viu.

¿Creu vosté que el no-aprenentatge d'una llengua pròpia i oficial d'on és l'alumnat té alguna repercussió positiva en la seua educació, en el seu currículum?
¿Coneix vosté algun país d'Europa en què les famílies puguen decidir quina llengua oficial no aprendre, que el seu fill o filla no aprenga una llengua oficial?

¿Què pensa vosté de l'afirmació que han fet este matí els especialistes en didàctica i en ensenyament de llengües?
¿Què pensa vosté de l'afirmació que aprendre i dominar una llengua oficial minoritària, com el valencià, és la millor porta que tenen els alumnes castellanoparlants per a dominar una tercera llengua internacional, com és el cas de l'anglés?

Vosté ha estat parlant-mos molt i molt de la llibertat dels pares a triar quina és la llengua en què han d'estudiar els seus fills, una llibertat que hauria d'estar per damunt de tot.
Vosté parla d'imposició.
¿Realment creu que n'hi ha imposició quan els centres poden triar fer fins a un 60% d'ensenyament en llengua vehicular en castellà?

¿Què pensa vosté si, al revés, vinguera una associació de pares, vinguera un pare i diguera que volen defensar el seu dret perquè el seu fill no estudie en anglés, que això és una pèrdua de temps i que ja l'aprendrà en els videojocs o en els dibuixos animats, que és una pèrdua de temps i que volen que en esta llei defensem el dret dels seus fills a no estudiar en anglés, que és un dret que té adquirit com a família?
¿Què pensen vostés d'això?

¿Què pensa vosté si ve un pare ací i.
.
.
?
Perquè, clar, vosté està diguent: no, hay que aumentar las horas de inglés, perquè la gent d'ací.
.
.
, el 6%.
.
.
Clar, ¿vosté creu que.
.
.
?
¿Què els diguem als professors que no volen aprendre anglés per a formar els alumnes?
¿Tenen dret a no fer-ho?
¿Què els diguem a les famílies que diuen que no volen tindre ensenyaments que no siguen els de la llengua en anglés?

Vostés estan diguent que no volen posar límits màxims de l'anglés.
O siga, que podríem fer que triaren un cent per cent de l'ensenyament en anglés.
¿Creu que això podria ser aixina?

¿Què pensaria vosté d'un pare que diguera que no vull que el meu fill aprenga castellà, que ja l'aprendrà també per la tele o en els videojocs?
¿Creu que s'hauria de defensar la seua llibertat?
¿Com hauríem de plasmar eixa defensa de la llibertat en açò?

¿Què pensaria vosté d'un pare que diguera que no vol que el fill aprenga matemàtiques, que no vol que la filla faça educació física?

¿Què pensaria vosté d'uns pares que digueren que no volen que la seua filla vaja amb alumnes barons a classe?
¿Pensa que s'ha de defensar eixa llibertat dels pares a fer això?

Per últim, res més.
Simplement agrair-li la seua presència.
Reiterar-li que nosaltres estem ací per a les aportacions que vosté vullga fer, que el procés de participació comença ara i que nosaltres tenim la intenció no només de tindre la majoria política d'estes Corts, sinó tindre la majoria social i de tota la comunitat educativa, recolzant esta nova llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Els recorde als convidats que estan en la sala que, bé, cal mantindre cert respecte cap als diputats i diputades que estan parlant.
Gràcies.

El següent grup parlamentari seria el Grup Socialista, la diputada Ana Besalduch.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí.
Gràcies, presidenta.

I per a donar les gràcies a la senyora Llopis per comparéixer i explicar-nos la postura de la seua organització.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Seria el torn del Grup Parlamentari Popular.
La diputada Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Sí.
Muchas gracias, presidenta.

Bueno, buenas tardes, señora Julia Llopis, y muchas gracias por su intervención, que me ha parecido muy interesante y tengo, al respecto, algunas preguntas que hacerle.

Mire, los grupos que han redactado la ley nos dicen que esto va a ser una propuesta diferente porque el punto de partida no era el deseable.
Y nos ponen en el preámbulo, en la exposición de motivos, en concreto en el apartado 2, una encuesta -que tampoco tenemos muy claro de dónde viene- donde se nos da una serie de porcentajes.
Lo que está claro es que, desde luego, lo que no se ha evaluado es el decreto anterior, el decreto de 2012.

Entonces, me gustaría saber…, les he preguntado a todas las entidades que han comparecido esta mañana si ustedes disponen de alguna información que justifique la necesidad de tener que hacer una tercera norma legislativa lingüística en dos años escolares, si ustedes habían…, algún asociado, no lo sé, algún padre o alguna madre les habían traslado…, o desde la propia administración, que es como debería ser, les han trasladado algunos resultados que justifiquen esa necesidad porque, si esta encuesta se hizo hace tres años, el alumnado, en ese momento, que se les estaba aplicando el decreto de 2012, estaba en cuarto de primaria.
Yo no sé si era el tiempo suficiente para evaluar una norma que, desde luego, a nosotros no nos consta que se haya hecho.

También nos dicen que el proceso de participación empieza ahora.
Es curioso lo de los nuevos tiempos, porque el proceso de participación -y no lo dice el Partido Popular, ¿eh?
, lo han dicho los comparecientes, incluido el STEPV, que no es sospechoso de absolutamente nada- han dicho que absolutamente todas las leyes que se han elaborado, aunque fueran por las Cortes, pero que se han elaborado, que tuvieran que ver con materia educativa, todas han pasado por sus respectivas mesas de negociación antes de llegar a las Cortes.
Es decir, ha pasado por su respectiva mesa sindical y por su respectiva mesa de padres y madres.

Me gustaría saber cuál está siendo la tónica general de participación de las familias a lo largo de toda la legislatura, si esto es una excepción o el que las familias no participen está siendo la norma habitual.

También me gustaría hacerle otra pregunta, señora Llopis, porque ustedes recurrieron el decreto de 2017…, el de hace dos años, vaya, el decreto de chantaje lingüístico -con tanta norma, ya no sé en qué años se están aprobando-.
La cuestión es que ustedes consideraban que se vulneraban los derechos de las familias.
Yo le pregunto si usted considera que, con esta norma, las familias, ustedes, van a volver a sentir que se están vulnerando sus derechos, que van a sentir que se están vulnerando sus libertades.

Y algo que he comentado con anterioridad y que también al Grupo Popular le preocupa muchísimo, ¿ustedes creen que se están haciendo injerencias políticas en las aulas?

¿Ustedes creen que, a través de todo lo que dicen, como puede ser dar más recursos a los centros que den valenciano; promover como mínimo el 50% en todos los centros educativos, independientemente de las zonas que sean; el decreto -que no hemos hablado de él con usted-, el decreto de los usos institucionales del valenciano, donde obligan a todos los docentes a dirigirse a ustedes y a que todos los escritos se los dirijan a ustedes en valenciano; que los medios de comunicación subtitulados…, que me parece una idea fantástica lo de los subtítulos, pero, evidentemente, los rótulos solamente puedan leerse en valenciano; los convenios con las entidades culturales que favorezcan el valenciano…?
¿Creen que todo esto va más allá de lo estrictamente pedagógico y lo que realmente se persigue es un objetivo de ingeniería social para cambiar la forma de pensar y conseguir desprestigiar todo lo que huela a español y a castellano y, por lo tanto, prestigiar una lengua en contraposición de despreciar otra?
Es decir, lo que hablaban antes sus compañeros comparecientes de sustituir una lengua por otra.
¿Cree que ese es uno de los objetivos que persigue esta ley?

Y termino con una cuestión que también nos parece muy importante, que no la hemos hablado en toda la mañana, y es la falta de planificación.
Ustedes exigen libertad, algo que me parece fundamental para las familias, pero aquí se dice que se va a implantar un modelo único y, además, que los centros no podrán tener doble línea, que todos los centros tendrán que tener el mismo número de horas curriculares en todos los niveles.
Esta falta de planificación que va a tener esta norma, ¿cree que va a afectar a las familias a la hora de poder elegir el tipo de educación que quieren para sus hijos?
Porque, claro, evidentemente, si no hay demanda, difícilmente la oferta puede ser bien recibida.

Y termino con el calendario de aplicación.
Lo decían, en dos años en toda la primaria va estar aplicado, y a mí es algo que me preocupa muchísimo porque las familias han escogido un tipo de educación para sus hijos y, en dos y tres años, se lo van a cambiar absolutamente todo.
Creo que esto va a generar unos problemas de inseguridad jurídica que no van a tener precedentes.
¿Consideran estos que son riesgos y que provoca una inestabilidad que es inadmisible en el sistema educativo valenciano?

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Seria ara el torn de la senyora Llopis.
Tindrà quatre minuts per finalitzar la seua compareixença i les que seran totes les compareixences del dia de hui de la fase de participació del projecte de llei que ens ocupa.

Té vosté la paraula, senyora Llopis.

La senyora Llopis Noheda:

Pues, nada, voy a empezar por el final, porque es lo que más fresco tengo.

En el tema del…, estaba comentando si teníamos algunas opiniones sobre la evaluación del decreto de 2012.
Pues, la verdad es que sí.
Sí que es verdad que teníamos una educación plurilingüe donde estaba…, bueno, pues, el sistema educativo donde podíamos elegir los padres si queríamos la línea en valenciano o castellano.
Y, luego, había centros que había comenzado su proyecto plurilingüe, donde podían alcanzar porcentajes hasta del 33, incluso, del valenciano, castellano o el inglés, pero sí que era progresivo y en función de los recursos y de la demanda y de la zona lingüística o la actividad lingüística del centro.
Entonces, por ello, se puede llegar a unos porcentajes superiores.

Sí que es verdad que hay colegios, que fueron pioneros, que habían invertido, que tenían más recursos y habían podido avanzar, unos más que otros, pero por el tema de los recursos, creo yo.

Sobre el tema que estábamos comentando, pues, sí, sí que me preocupa el decreto que hablábamos de 2017.
Fue preocupante porque, por lo menos en la escuela concertada, sufrimos un chantaje lingüístico obvio con el tema de los conciertos, y nos tuvimos que situar en proyectos lingüísticos con miedo a que nos quitaran aulas concertadas.
Y eso lo sufrimos los padres -y no hagan cara extraña porque eso se ha dado- y tener que venir el director y decirle, Â«oye, sitúate en el básico 2 porque aquí no podemos…, es decir, es que si me sitúo en el básico 2 peligra mi bachillerÂ»; y, efectivamente, a alguno le ha caído la china.
Entonces, por lo tanto, es verdad.

Luego, ya…, yo creo que para nosotros es preocupante.
Es preocupante, ¿por qué?
Porque salió un decretazo, que todos sabemos que era discriminatorio, totalmente, y que lo que perseguía era la implantación pura -díganlo- del valenciano, no hay otra historia.
No hablemos de plurilingüismo cuando estamos intentando normalizar el valenciano.
No hablemos de plurilingüismo, digamos el valenciano y el castellano, punto, porque aquí no juegan otras lenguas…, esto.
Y aquí lo que se persigue con el objetivo se vio claro con el decreto, que está claro que tuvo nueve demandas; luego, se sacaron un decreto ley para atender a los alumnos de tres años que, con que se hubiera aplicado el 2017 o con que hubieran reaccionado en el mes de junio no tuvieran que haber sacado un decreto que tampoco consultaron con nadie.

Y ahora sacan una ley valenciana de plurilingüismo disfrazada, disfrazada.
Porque está claro que los 25% que vamos a dar van a ser el 25% castellano, un 25% en valenciano, del 15 al 25…, como competencia de inglés sabemos que no vamos a poder llegar en tiempo al 25, ese 15 se dará en lo que sea -está claro que si se está vetando a los profesores que no tienen la capacitació, pues, está claro en qué se va a dar- y el otro 25 libre.
Es decir, que vamos a hablar de un 60 o 65%.
Entonces, digamos las cosas claras.
Esta ley valenciana no está atendiendo a la pluralidad ni a la diversidad de los valencianos, eso es así.

Y, luego, cuando me estaba hablando el señor de Compromís…, que la verdad es que me hubiera gustado que hubiera variado un poco las preguntas, porque he estado oyendo las mismas constantemente, que si las matemáticas, que si las matemáticas.
No vamos al currículum.
Yo puedo elegir francés o inglés.
Puedo elegir el british… Si la comunidad de Madrid quiere dar inglés, pues, yo, si mi hijo quiero que estudie, lo pondré y, si no, no lo pondré, pero son los padres los que van a elegir el colegio que tenga un 50% en inglés o que tenga un 50% en francés.
Somos los padres, esté de acuerdo o no, pero es así.
Tengo la libertad.
Y esa es la libertad que estamos apelando aquí.

Y ya no sé, la verdad es que el tiempo… Me quedan 49 segundos.
Bueno, estábamos hablando…, efectivamente.
Decíais los especialistas de lenguas.
Especialistas ya hemos visto que hay muchos.
Ha venido aquí un especialista, había un catedrático, luego ha venido otro… Y, verdaderamente, los especialistas son los docentes, ¿eh?
, no nos equivoquemos; igual que en una aula sabemos que unos niños van a un ritmo, que otros niños van a otro ritmo y no puedes ir al mismo ritmo ni en la misma lengua que se les está dando.
Entonces, no se puede decir café para todos.
Tiene que haber una diversidad donde se pueda atender la gente que quiera estudiar en valenciano, todo en valenciano; el que quiera estudiar en castellano, en castellano; eso se le tiene que dar.

Y, como estaban diciendo, hay zonas predominantemente donde la lengua valenciana.
El otro día yo iba con unos niños, siete y once años, no sabían hablar castellano -no sé si era de Benicolet o…- y me dijeron los padres: es que no tenemos la opción de que los libros sean en castellano.
Y eso es triste que te lo digan los padres, porque en casa ya hablamos el valenciano.
Y en castellano ocurre igual.

Y les digo una cosa, nunca se tenía que vetar ni las horas… Yo siempre he dicho que un niño de la comunidad de Madrid o de Murcia tenía que tener las mismas horas lectivas de las asignaturas troncales y, además, para querer la cultura valenciana, para aquellos que no la tenemos en casa y aprenderla, como ha dicho el compañero, tendría que haber unas horas adicionales, adicionales, pero nunca sustituirlas por las que llevan currículum.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Llopis, per vindre hui a les Corts Valencianes.

Amb esta compareixença donem per finalitzada la comissió de participació del dia de hui.

Gràcies a totes i tots.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 38 minuts)