Sanitat%308147.06.19%20macro.html





Comissió de Sanitat i Consum realitzada el dia 19 de juny de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 42 minuts.
Presideix la diputada senyora Esther Mártires Franco Aliaga.
Reunió número 18/i II.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
días, bienvenidos a todos y a todas sus señorías.

Proposició no de llei sobre la suspensió de les retallades previstes sobre el departament de salut València-Arnau de Vilanova i els centres de localitats del Camp de Túria i l'Horta Nord, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 43.
176, BOC número 137)

La senyora presidenta:

Vamos a dar comienzo a la continuación de la comisión de sanidad, y si les parece empezaremos por el primer punto, que es el punto número 4, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la suspensión de los recortes previstos sobre el departamento de salud Valencia-Arnau de Vilanova y los centros de localidades del Camp de Túria i L'Horta Nord, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Para ello, para su defensa, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies, bon dia.

Des que el senyor Fabra es va aficionar a la tisora i va decidir que l'eixida de la crisi passava per retallar, retallar i tornar a retallar els nostres serveis públics, la veritat és que n'hem vist de tots els colors, sobretot en sanitat.
Hem vist com se retallaven els menús dels hospitals, hem vist com se retallava en les ambulàncies, com se retalla en l'horari dels centres de salut en estiu, com se retalla en personal i un gran etcètera, ¿no?

En novembre de 2012, en aquesta línia de les retallades, van anunciar tota una sèrie de retallades al departament de salut Arnau de Vilanova i ho va denunciar el Sindicato Médico de la Comunitat Valenciana, el CESM, va traure una nota de premsa i va traure a la llum allò que pretenia fer la Conselleria de Sanitat respecte al departament de salut de l'Arnau de Vilanova.
El que pretenia fer era una sèrie de mesures per a estalviar 200 euros al dia.
Cal dir que totes aquestes mesures afectarien 70.
000 veïns i veïnes de Montcada, de Bétera, de l'Eliana, de la resta de municipis d'aquestes comarques, es parlava d'una canvi en l'horari d'urgències, es parlava de prescindir d'un dels dos metges que en estos moments n'hi ha en els punts d'atenció continuada.
.
.
És a dir, que un professional a soles hauria d'atendre, i sol, les urgències i les consultes al centre, els avisos domiciliaris i les urgències en l'exterior.
Cal recordar, a més, que aquests centres de salut atenen una zona de població més ampla, ja que no atenen al seu terme municipal únicament sinó també als termes municipals de Sant Antoni de Benaixeve, de Massarrojos, Alfara del Patriarca, Sant Isidre de Benaixave o les Masies i, per tant, no sols és que atenga molta població sinó que, a més, en una extensió geogràfica considerable.

Aquestes mesures, que en un principi es plantegen com un estalvi econòmic, en realitat nosaltres tenim molt clar que únicament servirien per a empitjorar la qualitat de l'atenció sanitària, perquè es tracta, evidentment, de tindre menys recursos per a l'atenció.
Nosaltres pensem que aquesta no és una mesura d'estalvi eficaç i segurament l'efecte és just el contrari, perquè és el que passa quan s'intenta estalviar diners en l'atenció sanitària, l'única cosa que s'aconseguix és massificar els centres de salut, massificar les urgències hospitalàries perquè la gent deixa d'anar al centre de salut i se'n va directament a l'hospital, i, per tant, pensem que per estalviar 200 euros al dia no se pot.
.
.
, bé, en cap cas, ¿no?
, però menys encara aixina, no se poden fer tota esta sèrie de retallades.

Cal dir que, de moment, no s'han aplicat totes les retallades, però també cal dir que no s'han desestimat, que el conseller no ha eixit a dir que això no va a fer-se, i per això presentem aquesta proposició no de llei, que té tot el sentit, perquè el que demanem en aquesta proposició no de llei és que Les Corts insten la Conselleria de Sanitat a no aplicar les retallades previstes en el departament de salut València-Arnau de Vilanova i en els centres de localitats de Camp de Túria i l'Horta Nord per tal de mantindre la màxima operativitat dels serveis sanitaris que s'hi oferixen.

És a dir, nosaltres simplement el que diem és que no s'apliquen aquestes retallades previstes, i sabem que algunes s'han aplicat, altres no, però sabem que estan.
.
.
, continuen previstes des del moment que el conseller de Sanitat no ha eixit a dir que açò no va a fer-se, no ha eixit a dir que açò està desestimat.
Per tant, i com dic, nosaltres, des d'Esquerra Unida, continuem reclamant que aquestes Corts se pronuncien en contra de les retallades sanitàries, concretament, en aquest cas, en contra de les retallades al departament de salut de l'Arnau de Vilanova.
I, com dic, eixa és l'única intenció, mantindre la qualitat de l'assistència sanitària a aquest departament de salut.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

Des de Compromís anem a votar a favor esta proposta que vol evitar el retall d'un hospital i d'una àrea de salut que, de fet, ja no aguanta més retalls.
Nosaltres entenem que esta administració, en esta tasca d'empitjorar tot el possible l'atenció als ciutadans, ha tornat a equivocar-se en este tema, ¿no?
En primer lloc, com se dia adés, s'han de mantindre els dos metges per a les guàrdies nocturnes en cadascun dels centres que presten aquesta assistència, perquè es fa insostenible que amb un professional es puga atendre.
.
.
, ell a soles encarregar-se dels avisos a domicili i a les persones que hi acudixen, perquè el do de la ubiqüitat encara, que jo sàpiga, ni tan sols els metges el tenen, ¿eh?

L'estalvi previst per esta mesura no està justificat i, a banda, és irrisori en comparació amb unes altres coses que se podrien fer, en millorar la gestió i l'organització, ¿no?
Es perd qualitat en l'atenció sanitària i s'empitjora la qualitat de vida de les persones, ¿no?
Jo només vull recordar a les seues senyories que ahir es feren públiques les dades d'esperança de vida al nostre país i que l'esperança de vida, per primera volta en molts anys, ha baixat, ¿no?
I segurament estarà relacionat amb els retalls que s'estan duent a terme des de fa mesos, ¿no?
A més, estos retalls suposarien, ¿no?
, que a les poblacions de la comarca es tindria de reforçar este servici, sobretot ara, en els mesos d'estiu que vénen per davant, ¿no?
, i que tampoc està previst.

Sobre esta àrea de salut, allò més greu, entenem, és que la nova planificació i el repartiment que s'està barallant el que vol, i jo ho dic obertament, és beneficiar un hospital que està propet i que és de gestió privada, que és l'hospital de Manises.
Cada pas que s'ha donat, i sobretot en esta àrea, ja quan al 2010 ja hi va haver unes de les concessionàries que volia construir un hospital en Burjassot, al costat de l'Arnau de Vilanova, un hospital privat, és simplement beneficiar els interessos econòmics de les empreses que fan diners amb la nostra salut, i, per tant, probablement, el nou repartiment tinga més a vore amb els interessos econòmics de l'empresa que gestiona l'hospital de Manises que no amb els interessos dels pacients, que el conseller s'ompli la boca de reiterar, que és «el eje central de nuestra propuesta», ¿no?
Totes les decisions des de 2010 que afecten esta àrea de salut han tingut a vore amb el benefici de l'hospital de Manises.
Millor dit, de l'empresa que gestiona l'hospital de Manises, com és, per exemple, que l'Arnau de Vilanova no tinga hemodinàmica i l'hospital de Manises sí que la tinga, ¿val?

Com estes coses, totes, ¿no?
, quan, a més, és una àrea especialment castigada, ¿eh?
, que ja en 2010 abastia unes tres-centes dèsset mil persones, ¿no?
, i en eixe departament de salut, que és el quart en població, se li neguen coses que altres, que tenen menys població, sí que tenen, ¿no?
Els recursos estructurals humans i tècnics són 292.
.
.
Estic parlant del 2010, ¿eh?
, que ara probablement la situació estiga pitjor: 292 llits d'hospitalització, el que significa 0,91 llits per 1.
000 habitants, la mitjana de la comunitat és 2,5 i la de l'estat 3,5.
L'hospital necessitaria 443 llits més per a abastar la mitjana de la comunitat i 753, per exemple, la mitjana estatal.
10 quiròfans, el que suposa 0,03 per habitant: la mitjana de la comunitat és de 0,08.
Per a que l'Arnau assolira la mitjana autonòmica farien falta 15 quiròfans més, ¿no?
I el mateix en els llits de cura crítica, digam, d'UCI, on l'hospital n'hauria de disposar d'almenys 30 i només n'hi han 6, ¿no?

Açò, òbviament, genera un malestar en els professionals, però també en els habitants del Racó d'Ademús, del Camp de Túria i de l'Horta Nord, que veuen que les decisions no se prenen en funció del benestar que se mereixen els ciutadans i al que tenen dret els ciutadans, ¿no?
I, per tant, nosaltres anem a votar a favor d'esta proposta, que l'única cosa que diu és que no s'apliquen els retalls previstos sobre el departament de salut València-Arnau de Vilanova i els centres de localitats del Camp de Túria i l'Horta Nord per a mantindre la màxima operativitat en els serveis sanitaris que oferixen.
Vull dir que ni tan sols la proposta és una proposta que se puga titlar d'utòpica o massa ambiciosa.
Simplement es diu que no s'apliquen uns retalls sobre una àrea de salut que ja està molt castigada i que ja, com hem vist en les xifres, no partix en igualtat de condicions que altres àrees de salut, amb la qual cosa, uns retalls sobre una àrea que ja té unes condicions molt inferiors a la mitjana, doncs, poden ser, certament, molt, molt negatives des del punt de vista de la qualitat assistencial als pacients d'estes comarques, ¿no?

I, en eixe sentit, doncs, anem a votar a favor, perquè la proposta se defensa per si a soles.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Por el Grupo Socialista, tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Bien, en primer lugar, decir que vamos a votar favorablemente esta proposición no de ley, pero que es necesario, para hablar de los recortes en este departamento, comentar un poco qué es lo que pasa en este departamento, ¿no?
, el Arnau, cobertura.
.
.
, da cobertura a prácticamente trescientos veinte mil habitantes, una extensión importante, población dispersa, lejanas, atiende comarcas de Camp del Túria, Los Serranos y del Rincón de Ademuz.
.
.
Para esta población solamente hay 306 camas, como se acaba de decir, un ratio inferior a 1 cama por 1.
000 habitantes, uno de los departamentos con el ratio más bajo de camas, y eso, sin duda, tiene su incidencia, digan ustedes lo que digan.

Es un hospital con déficits estructurales y funcionales, con déficits de servicios médicos, con déficit de personal, provocándose problemas en urgencias, saturación del hospital, listas de espera importantes, múltiples derivaciones a otros centros, que antes eran básicamente La Fe, pero que en estos momentos, como se ha dicho, está habiendo una propensión a dirigir pacientes hacia el hospital de Manises.
Las instalaciones son insuficientes, con problemas en laboratorios, sin espacio para la biblioteca específico, únicamente 6 camas de intensivos para 320.
000 habitantes, con las consecuencias que eso produce, falta de servicio de hemodinámica, que tantas veces han reclamado tanto los profesionales como aquí, en esta misma comisión, hemos presentado propuestas en ese sentido; servicio de psiquiatría que solo dispone de 6 habitaciones con 2 camas cada habitación, lo cual supone que, en muchos momentos, pues, hay mezclas de patologías, en la misma habitación puede haber un sicótico con un depresivo, o en una habitación puede haber un paciente con sujeción mecánica junto con otro que pueda necesitar reposo mental.
.
.
En fin, problemas francamente muy serios.

Se iniciaron una serie de obras de reformas que incidían sobre las urgencias, consultas, hospitalización, laboratorios e intensivos, obras que están paralizadas y que son absolutamente necesarias retomar para poder mejorar las condiciones estructurales y funcionales del centro y poder ofrecer unas condiciones razonables de atención a los usuarios y a los profesionales, para que puedan trabajar en condiciones dignas.

A todo ello se añade que en este departamento tenemos un hospital, el hospital de Liria, paralizado, prácticamente terminado desde hace tres años, no solamente paralizado, sino tapiado, y que el conseller cada vez que habla sobre el tema dice que no es el momento para poder abrir este centro.
Pues, miren, este centro es absolutamente necesario que.
.
.
, bueno, que se sigan las obras, que se terminen ya de una vez, porque provocaría, por una parte, el acercamiento de la asistencia a las poblaciones de la zona y, desde luego, supondría un desahogo para el hospital Arnau.
Por todo ello, insisto, es necesario eso.

Pero es que, además, a los problemas que he comentado, se añaden los que comenta en la proposición no de ley.
Hay una serie de recortes, de los que habla la proposición, donde a partir del 1 de enero, pues, se retiró.
.
.
, se retarda el horario de apertura de las urgencias desde las 15:00 hasta las 21:00 horas, con lo que, durante ese horario, el médico o la médico de atención primaria deberá de atender a los pacientes que tengan consulta, más las urgencias que vengan al centro de salud, más si hay una urgencia fuera del centro de salud, teóricamente también debiera de atenderla.
¿Cómo lo va a hacer?
, ¿cómo lo va a hacer?
Ya me lo explicarán, ¿eh?
Es imposible, y eso supone una presión, evidentemente, para los profesionales, y eso supone, pues, un pérdida de calidad para los pacientes y esperas para los pacientes.

Pero es que, además, se disminuye el número de profesionales, de 2 a 1 en algunos centros, con lo cual, a partir de las 21:00 horas, cuando entren de guardia, solamente hay un profesional, un médico o una médico.
.
.
¿Y qué tiene que hacer?
, ¿qué pasa si tiene una visita domiciliaria.
.
.
, una urgencia domiciliaria?
Pues, que el centro de salud queda sin médico.
¿Ustedes creen que eso es razonable?

Miren, métanse en la cabeza que la sanidad ha de tener una rentabilidad social por encima de la rentabilidad económica, que tiene que ser eficiente, pero que no puede buscar permanentemente solo la rentabilidad económica, porque, si no, estaremos perjudicando la calidad en la atención a los ciudadanos.
Sus medidas están afectando a todos, pero, sobre todo, lo he dicho más veces, a los más desfavorecidos, porque este tipo de medidas terminan afectando a los mayores, a los enfermos, a los crónicos, a los discapacitados y, desde luego, a las zonas rurales y a las zonas del interior.

Miren, hay que tomar decisiones, y si un departamento -muchos necesitan- pero si un departamento necesita razones y necesita decisiones inmediatas, es el departamento del Arnau.

Por todo lo expuesto, evidentemente vamos a apoyar esta proposición no de ley.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Subías.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la señora Martínez.

La senyora Martínez Tarazona:

Gracias, presidenta.

Bueno, en primer lugar, estoy un poco sorprendida porque parece que aquí, esta proposición no de ley, ha servido a los distintos grupos de la oposición para hablar de su libro porque, realmente, el discurso que han utilizado a la hora de exponer los motivos por los cuales la apoyan distan, en cierta medida, de lo que realmente es la esencia de la PNL que aquí se nos presenta.
En estos momentos me la estaba incluso repasando porque, digo, igual es que me he equivocado yo, ¿no?
, pero es esta.

Aquí, en la PNL que nos presentaba el grupo de Izquierda Unida, un poco en plan futurólogo, se hablaba de los recortes en sanidad «afectarán, retrasará, prescindirá, dejará, deberá, servirán, atenderán, serán, será, conseguirá».
Si ven, es todo un futuro.
Un futuro que realmente no ha sido así.
Y también me gustaría recalcar a sus señorías que han dicho que el conseller no se ha pronunciado.

Miren, yo sé que muchas veces nos pilla distraídos en sede parlamentaria las intervenciones del orador en un momento dado, pero el conseller de Sanidad en sede parlamentaria, a este tipo de pregunta, que reiteradamente se le hace.
.
.
hoy toca con el Arnau, otro día tocará con otro y así seguimos hablando del libro, dijo, y lo recuerdo perfectamente, que después de las revisiones que se han hecho, todas las revisiones, las remodelaciones que había que hacer ya se han hecho.
Y ustedes están dejando aquí como que el conseller va a recortar.

Y la realidad es que no, casualmente en la zona que nos toca, que serían los centros de salud de Moncada, Bétera y La Eliana, del departamento de salud Valencia-Arnau de Vilanova, que es lo que realmente centra esta PNL 43.
176, pues nos hablaba de que se iba a producir una reducción del PAC de atención continuada formado por dos médicos y un enfermero o enfermera y las consecuencias que ello podía tener si eso se producía.

Y, mire, la realidad es que la conselleria igual que hace no solamente en este PAC sino en todos los PAC de los veinticuatro departamentos de los cuales es responsable, de manera dinámica hay una adaptación a la demanda y, en este caso, se valoró, igual que se ha valorado todos los PAC como estoy comentando, se tuvieron distintas reuniones por parte de la gerencia del departamento de salud, para conocer la situación de este servicio y, con buen criterio, la conselleria decidió mantenerlo con la misma dotación y el mismo horario, es decir, de tres de la tarde a ocho de la mañana, con dos médicos y un enfermero.

Entonces, de ahí que en un principio tenía la duda si Izquierda Unida pretendía proseguir con esta PNL puesto que si desde diciembre que tomó posesión el conseller, que se le cuestionó que iba a reajustar de una manera, según ustedes, inhumana en muchas ocasiones y, por supuesto, que no ha sido así, puesto que ustedes sí que han recalcado y yo recalco que para el conseller Llombart lo primero es el paciente y, para la conselleria, por supuesto que también, y todos los servicios están focalizados al paciente, por el bien de los pacientes de estos centros de salud pertenecientes al departamento de Arnau Vilanova, se ha decidido dejar el mismo servicio que había, y no se cuestiona porque, les vuelvo a repetir, que el conseller dijo en sede parlamentaria, y aquí se lo recuerdo, que la remodelaciones que había que hacer ya se han hecho.

Por este motivo, no le encontramos el sentido a aceptar esta proposición no de ley.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Señora Albiol, tiene usted la palabra por cinco minutos.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

En primer lloc, agrair al Grup Socialista i Compromís el recolzament de la proposició no de llei i, en segon lloc, dir que nosaltres no venim ací a parlar de «nuestro libro».
Venim a parlar de les seues retallades.
Sí.
I si vosté el que vol és fer burla de les retallades, pot fer burla, però en realitat nosaltres venim ací no a parlar «del libro» sinó de les retallades que ha fet el govern del Partit Popular, de com ha retallat en el transport sanitari, de com ha retallat en els punts d'atenció continuada, de com ha retallat en personal, de com està retallant en les urgències sanitàries.
De tot això és del que venim a parlar.
I ja sabem que a vostés els molesta que parlem d'estes coses.
Però del que parlem és de la realitat que estan patint els nostres centres de salut i els nostres hospitals cada dia, per culpa d'un govern del Partit Popular absolutament irresponsable, absolutament irresponsable.
Per tant, no és parlar «del libro»; és parlar de retallades.

I no és parlar tampoc en futur.
La PNL està escrita en futur perquè la PNL es va presentar en el mes de desembre, es va presentar abans de Nadal i parla en futur, perquè dia que en el mes de gener se farà tal o en el mes de gener se farà qual.
Per això la PNL parla en futur, però ara ja estem en el mes de juny i ja no és futur.
Les retallades són un present.
És el present que estem vivint cada dia, cada dia, en la sanitat valenciana.
Per tant, no és parlar de futur, és parlar de present.

Clar, a mi, tot açò de les retallades o de les previsions de retallades en l'Arnau de Vilanova, evidentment tot apunta en el mateix sentit.
Al costat té un altre departament de salut, que és el departament de salut de Manises -ací ja s'ha comentat- i, evidentment, tot allò que servixca per a deteriorar el departament de salut de l'Arnau de Vilanova seran beneficis per al departament de salut o per a l'empresa de salut que gestiona el departament de Manises.
I això és una tònica que hem vingut patint des del principi que es va instal·lar la privatització al País Valencià.
Des de l'any 1999 estem veient com els departaments de salut de gestió pública cada volta van empitjorant-se més, van degradant-se, tenen menys possibilitats de fer determinades proves, determinades intervencions que sí es fan en departaments de gestió privada perquè tots sabem ja com funciona açò de les derivacions i com funciona quan el departament de salut de Manises ha d'atendre algú de l'Arnau de Vilanova o quan Alzira ha d'atendre algú de Xàtiva, que ja sabem que són ingressos extra per a l'empresa que gestiona eixos departaments de salut.

Per tant, probablement, moltes de les coses que se fan en l'Arnau de Vilanova es fan pensant més en l'empresa que gestiona Manises que en la salut dels pacients de l'Arnau de Vilanova.

De totes formes, és tot molt més fàcil del que vostés plantegen.
La proposició no de llei és molt clara.
A vore, la proposició no de llei, el que se vota, avui ací, és que Les Corts insten la conselleria a no aplicar les retallades en el departament de salut de l'Arnau de Vilanova.
S'està d'acord o en contra d'açò.
És tan simple com això.
Si estem d'acord que no s'han de fer retallades, se vota a favor de la PNL, perquè és el que se vota.
Podrem tindre tot el debat que vullgam, i l'estem tenint, però, al final, el que se vota és sí a les retallades en l'Arnau de Vilanova o no a les retallades en l'Arnau de Vilanova.

Nosaltres, evidentment, votarem a favor.
L'hem presentat perquè no volem les retallades.
Qui vote en contra d'esta PNL està votant a favor de les retallades en l'Arnau de Vilanova.
És aixina de simple i aixina de fàcil.
Si el Partit Popular, avui, vota en contra d'aquesta proposició no de llei, el que està dient és que està a favor que es retalle en l'Arnau de Vilanova.
Perquè no estem dient altra cosa, no s'està votant altra cosa.
És aixina de fàcil.

Per tant, jo, el que demane és als diputats i diputades del Partit Popular que no es perguen en els debats parlamentaris sinó que llisquen el que es vota i voten en conseqüència del que volen o no volen.
Jo crec que les coses han de funcionar aixina.
Fem el debat, se debat tot el que es vol però, al final, el que es vota és una qüestió concreta.
I el que es vota ací són les retallades en l'Arnau de Vilanova.

De totes formes, nosaltres pensem.
.
.
Avui l'hem presentat de l'Arnau de Vilanova, però el gran problema és que aquestes retallades en urgències sanitàries, en els punts d'atenció continuada s'estan donant en tot el País Valencià, absolutament en tot el País Valencià.
Ahir estava jo en Alzira i m'estaven parlant de com en els centres de salut s'han quedat només amb un metge per a cobrir les urgències, i el mateix metge ha d'atendre el que arriba al centre de salut, ha de fer les urgències domiciliàries de fora, que se suposa que ¿com van a fer les dues coses a la vegada?
Evidentment, un metge que està en el centre de salut no se'n pot anar fora.
I aquesta és una realitat com dic, no de l'Arnau de Vilanova; és que és una realitat de tot el País Valencià en estos moments.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra la señora Martínez.

La senyora Martínez Tarazona:

Gracias, presidenta.

Creo que.
.
.
o yo me he explicado mal, pero he dicho aquí que se mantienen los dos médicos y el personal de enfermería.
O sea, que no se tiene por qué desdoblar nadie porque hay dos médicos facultativos.

Y, mire, no estamos en contra de nada.
Estamos a favor de la racionalidad del que gobierna.
Y el que gobierna no solamente mira por el Arnau de Vilanova; mira por los veinticuatro departamentos que tenemos a lo largo de la Comunidad Valenciana, intentando ser lo más equitativos posibles.

Y no tergiverse mis palabras en ese sentido, ¿eh?
Estamos a favor de ser equitativos y gobernar con coherencia, ¿eh?

Y lo que no pueden decir aquí es que el Arnau de Vilanova se ha retallat, s'ha retallat i no res més.
Vamos a ver, en el Arnau de Vilanova, por tener aquí algún dato, mire, en el 2007, nuevo centro de salud de Paterna-La Cañada con 1,3 millones de euros; el nuevo centro de salud Paterna-Campamento con 1.
192.
870 euros; ampliación del centro de salud de Burjasot en 2011; reforma del centro de salud de Vilamarxant, desde el 2008 acabada; reforma del centro de salud de Rocafort, en funcionamiento desde 2011; reforma del consultorio auxiliar de Paterna-La Coma, en funcionamiento desde marzo de 2010; reforma de instalación de fontanería y gases, 600.
000 euros; reforma de la planta sexta de hospitalización, con un total de 373.
000 euros; reforma de la planta primera de hospitalización de obstetricia y ginecología (inintel·ligible) .
.
.
600.
000 euros.
Y así le podría seguir dando datos.
Esto significa que de manera dinámica y activa se está trabajando por el mantenimiento y funcionamiento correcto del Arnau de Vilanova al servicio de todos los ciudadanos que pertenecen a ese centro.

Y les comentaba lo de su libro no de manera burlesca, como usted ha intentado tergiversar mis palabras en este caso, y darles una mala intención, sino porque a propósito de lo que ustedes estaban presentando que era una situación concreta de un PAC de atención continuada, están aprovechando aquí para hacer un tótum revolútum de esos que dicen ustedes, de comentar un poco todo lo que es la sanidad valenciana y todas las medidas que se han tomado para que esta pueda seguir siendo sostenible en el tiempo.

Y es que, mire, les vuelvo a reiterar aquí: los recursos disponibles humanos y materiales en este centro departamento están sin variación.
La cartera de servicios y la calidad de servicios tiene los niveles adecuados actualmente.
Y, le vuelvo a decir que la Conselleria de Sanidad hace revisiones periódicas de los dispositivos asistenciales destinados a urgencias hospitalarias y extrahospitalarias en toda la Comunidad Valenciana de manera dinámica y activa.
Y que el objetivo no es otro que mejorar la operatividad de este tipo de servicio.
Y se analizan diversas variables, no solamente las que ustedes aquí han expuesto, sino la pirámide poblacional, la tasa de frecuentación de los servicios, las isócronas entre las poblaciones y los centros sanitarios, las características orográficas y climatológicas de las distintas zonas de salud, etcétera.

Y como.
.
.
a lo mejor no viene a cuento pero creo que también lo deberían de saber; ustedes, hablando de su libro han intentado utilizar el concepto de cama/habitante para hablar de calidad asistencial sanitaria.
Y es que, mira, decirles a sus señorías que ese término queda obsoleto, que tenemos que evolucionar más allá y ver bastante más allá.
Y.
.
.
parámetros para garantizar la calidad de asistencia sanitaria actualmente se utilizan otros: cirugía sin ingresos, nuevos tratamientos con menos efectos secundarios, cirugía laparoscópica menos invasiva, radiología intervencionista, etcétera.

Y respondiendo al señor Subías, que antes se me ha ido un poco, (remors) aunque sé que no es suya la iniciativa, hay que hacerles saber a nuestros conciudadanos, y el conseller en su día también se lo dijo en sede parlamentaria, que el capítulo I, II i IV de un hospital equivale a la inversión en un año.
De hecho, esto, si se lo explicamos a nuestros conciudadanos es decirle, «mire, lo fácil es inaugurar el hospital; lo difícil es mantenerlo».
En estos momentos, lo importante es mantener todo lo que tenemos al servicio de los valencianos y valencianas.
Y en ello está trabajando la Conselleria de Sanidad día a día.

Muchas gracias.
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: «Señora presidenta, (inintel·ligible) .
.
.
es que me ha nombrado.
»)

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Sí, señor Subías.

Bueno, tiene un minuto, va.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Sí, sí, o menos.

Señora Martínez, un par de cosas.
En primer lugar, quien le ha pasado la información, indicarle que en l'Arnau no hay obstetricia.
O sea, que no sé cómo han arreglado la planta, porque no hay obstetricia, no sé si lo sabe.
(Veus) No sé si lo sabe, no sé si lo sabe, disculpe.
Respóndame después, si quiere, pero no hay obstetricia en el Hospital Arnau.
.
.
, con lo cual, no sé cómo lo han remodelado, pero, bien.

Y, en segundo lugar, mire usted, cuando el conseller de Sanidad dice que el capítulo I, sí, sí, sí, todo esto ya lo sabemos, pero hay que explicarle al señor conseller de Sanidad que los compromisos están para cumplirlos, que ustedes dijeron que iban a haber terminado ese hospital para el año 2009 o 2010, que desde el año 2010 el hospital de Liria está prácticamente terminado, que lo tienen paralizado, que lo tiene tapiado, y que ustedes están incumpliendo sus compromisos, y eso es lo realmente importante.
Ustedes, porque nadie les obligó, se comprometieron a lo que no son capaces de llevar adelante, en ese hospital y en tantos otros, y los recortes son una crudísima realidad.
Y si ustedes no quieren reconocerlos, pues, miren, paséense, salgan de aquí, salgan de los despachos, vayan a los sitios, pregunten a los profesionales, pregunten a los ciudadanos, qué es lo que les está pasando, y se enterarán quizá un poco más de lo que está ocurriendo, señora Martínez.
Esto no es un libro, esto es un desastre, lo que está ocurriendo con la sanidad, con la gestión que ustedes están haciendo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señor Subías.

Señora Martínez, tiene un minuto.

La senyora Martínez Tarazona:

Mire, no es un libro, pero usted ha aprovechado la intervención de un minuto para hablar de su libro, y, mire, tengo muy claro, y estoy muy a pie de calle, que los profesionales.
.
.
, porque estoy día a día con ellos, aunque le parezca mentira.
A lo mejor no con los que usted está, porque a lo mejor son los que le cuentan ciertas historias que a usted le gusta más oír y lo que no, no le interesa.

Pero, mire, si algo tiene claro la conselleria, por supuesto, es promesas.
Pero la promesa principal es atender al ciudadano de la Comunidad Valenciana con una sanidad universal, pública y gratuita, y para que eso sea sostenible, hoy, 19 de junio de 2013, con toda la realidad que nos envuelve, aquello que se dijo de «se inaugurará el hospital», en aquel entonces todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana tenían una realidad que es bien distinta a la de hoy, y cualquiera con racionalidad, que es la racionalidad del que gobierna, entiende la explicación de por qué a día de hoy no se apertura de manera inmediata, ipso facta en el tiempo, ese hospital.
Pero no deja de ser una promesa.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya terminando.

La senyora Martínez Tarazona:

.
.
.
que le aseguro que se cumplirá por parte de esta conselleria.

Muchas gracias.
(Remors)

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Bien, señorías, finalizado el punto número 4, pasamos a su votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Por 7 votos a favor y 8 en contra, queda rechazado el punto número 4.

Proposició no de llei sobre la derogació de la disposició addicional tercera del Reial decret 8/2010 pel que fa a l'aplicació al Centro de Rehabilitación de Levante del conveni de sanitat privada de la província de València, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 42.
965, BOC número 133)

La senyora presidenta:

Bien, pasamos al punto número 6.
Señorías, este punto, se ha llegado a un acuerdo entre la parte proponente, el Grupo Parlamentario Compromís, y el Grupo Parlamentario Popular, se ha llegado a un acuerdo para hacer una transaccional, que paso a leer.
.
.
, paso a leer a sus señorías, que luego firmarán, si les parece, luego la pasamos a la firma, y luego también vamos a dar un tiempo para explicación de voto a cada uno de los grupos.

Bien: «Dada la situación desde el punto de vista retributivo y laboral que tienen los trabajadores del Hospital Intermutual de Levante a causa del convenio colectivo de la sanidad privada de la provincia de Valencia que le es aplicable, Les Corts instan al Consell a instar al Gobierno de España a que desde el ministerio de trabajo y seguridad social se realicen los trámites administrativos necesarios que permitan aplicar al persona del Hospital Intermutual de Levante, en función de la situación económica, el convenio colectivo general de ámbito estatal para las entidades de seguros, reaseguros y mutuas de accidentes de trabajo, adaptándolos a su realidad hospitalaria.
»

Así, pues, es una enmienda transaccional que van a firmar.
.
.
, ahora les pasaremos para que firmen todos los grupos y, si les parece, vamos a dar la palabra al Grupo Parlamentario Compromís.
(Veus) Ah, perdón, vamos a votar, sí, es verdad.

Señorías, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
De acuerdo, por unanimidad, queda aprobada esta enmienda transaccional.

Para la explicación de voto, tiene la palabra el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, gràcies.

Bé, la veritat és que els treballadors i treballadores del centre de rehabilitació Llevant estan patint una doble injustícia, estan patint l'aplicació d'aquest Reial decret 8/2010, de mesures extraordinàries per a reducció del dèficit públic, en què Izquierda Unida i Esquerra Unida ja es van posicionar contraris, perquè és fruit d'eixa política de retallades que, per descomptat, pensem nosaltres que no és la manera d'eixir d'aquesta crisi, perquè carreguen el pes i les conseqüències de la crisi sobre els treballadors i treballadores.

Com dic, un reial decret que era injust per a tota la classe treballadora, per als funcionaris especialment, però, més encara, injust per a aquells treballadors i treballadores que ja partixen d'una situació de desavantatge respecte al seu sector, i, per tant, nosaltres haguérem recolzat aquesta proposició no de llei sense cap tipus d'esmena, però com que també aquests treballadors estan patint una altra injustícia, que és la de tindre un conveni que els situa a nivell salarial per baix (veus) de la resta de treballadors i treballadores del seu sector, entenem que la proposició no de llei final a què.
.
.
, l'acord a què s'ha arribat, satisfà una part de les reivindicacions, estem d'acord amb ell no sols perquè els proposants i els esmenants han arribat a un acord, sinó sobretot perquè ens han comunicat que els treballadors i treballadores estarien també disposats a assumir aquest acord i, per tant, nosaltres, des d'Esquerra Unida, no podem fer altra cosa que donar recolzament a les reivindicacions dels treballadors i treballadores i esperar que s'adapte el seu conveni per a igualar-los en la mesura que siga possible als treballadors i treballadores del seu sector, i per això des d'Esquerra Unida hi hem votat a favor.

Res més, gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Compromís, tiene la palabra, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, presidenta.

Sí, en primer lloc, sempre és per a alegrar-se quan ací n'hi ha una votació per unanimitat i hem pogut aplegar a un acord que, òbviament, no és al cent per cent del que nosaltres hem proposat, òbviament, però s'acosta més a fer justícia amb una plantilla, que és la de l'Hospital Intermutual de Levante, que ha estat tradicionalment discriminada salarialment per haver-se-li aplicat el conveni de sanitat privada, ¿eh?

Perquè ací el problema és que se'ls aplica un conveni i els retalls ja a un.
.
.
, se'ls aplica els retalls de lo públic i el conveni i els salaris de lo privat.
És a dir, estan ahí, en una terra on tot, tot és mal, ¿eh?
, tot és mal.
I, per tant, nosaltres el que plantejàvem era la problemàtica del Reial decret 8/2010, eixe reial decret que a iniciativa del govern, en aquell moment, socialista de Rodríguez Zapatero, i amb els vots a favor del Partit Popular, va aprovar una sèrie de retrocessos en l'àmbit social, en l'àmbit salarial, en l'àmbit, per descomptat, de benestar, doncs, sense precedents, i que també han afectat en este cas l'Hospital Intermutual de Levante, ¿no?

Hi hem votat a favor òbviament perquè.
.
.
, lògicament, una aproximació al que puguera ser negociar un conveni dintre del marc del conveni de mútues, negociar unes especificitats, que és el que al final és la transaccional, adaptades a la realitat que este centre no és una cliniqueta xicoteta d'una mútua, sinó que és un hospital (veus) i que n'hi ha només este i un en Euskadi en estes circumstàncies, òbviament, per a nosaltres, i sobretot per als treballadors i treballadores de la plantilla (veus) és un avanç.
I com és un avanç, doncs, li hem donat suport.

Ara bé, òbviament, (veus) açò no s'acaba amb l'aprovació d'esta proposta, nosaltres anem a demanar al govern valencià que li trasllade al ministeri tota la pressió possible per a que açò siga realitat, ¿eh?
Ací no ens valdrà només amb la votació, amb fer ací l'escenificació que tots hi estem d'acord, i que després això se quede en un calaix, (veus) que després això se quede en un calaix i se quede oblidat, ¿no?
Nosaltres volem que el govern valencià defense la plantilla de treballadors de l'Hospital Intermutual de Levante, que pressione el ministeri per a que esta adaptació del conveni de mútues se duga a terme en este hospital, i que n'hi hagen millores salarials que vagen equiparant esta plantilla als salaris habituals que n'hi ha en la xarxa pública, doncs, d'un infermer, d'un auxiliar o de qualsevol altre personal sanitari.

No és possible la bretxa salarial que n'hi ha entre persones que treballen i porten vint anys d'infermer i estan cobrant 1.
500 euros, i estan cobrant al voltant d'un 40% menys del que estaria cobrant eixe mateix infermer, doncs, en l'Arnau de Vilanova o en La Fe, ¿val?
Aleshores, eixes bretxes són injustes, però, a més, desmotiven, òbviament, perquè, escolte'm, el treball s'ha de pagar, o persones que entren a treballar i estan guanyant-ne un de 900 euros, professionals com la copa d'un pi que no poden seguir en esta situació d'injustícia.

I, per tant, com que s'ha de defensar el millor que tenim en la xarxa sanitària, que són els nostres professionals, nosaltres anem a pressionar el govern valencià i, per descomptat també, en la part que ens toca, el ministeri, per a que esta proposta que hui aprovem entre tots, i que nosaltres, òbviament, ens congratulem d'esta proposta per unanimitat, (veus) per a que, efectivament, se faça realitat i no es queden en paper mullat, com altres pronunciaments que s'han fet en estes Corts que després s'han quedat oblidats en un calaix.

Anem a seguir reivindicant una cosa que és justa, i és l'equiparació salarial, ¿eh?
, la tendència a equiparar salarialment esta plantilla de magnífics professionals que porten molts anys prestant el seu servici.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra la señora Valero.

La senyora Valero Ferri:

Gracias, presidenta.

Nos alegramos de este acuerdo, porque es un tema de justicia para los trabajadores afectados.
Los salarios de los trabajadores de las mutuas de accidente de trabajo i enfermedades profesionales de la seguridad social y a sus entidades y centros mancomunados, tienen que estar regulados por los correspondientes convenios colectivos y tienen que ser consecuencia de los acuerdos a los que llegan los agentes sociales.

Esta ley lleva ya más de tres años en vigor y, por lo tanto, ha habido tiempo suficiente para poder evaluar los efectos negativos y proceder a la modificación de los preceptos que los provocaron, como es el caso de la disposición adicional tercera del Real decreto 8/2012.
Por ese motivo, como he dicho antes, mi grupo se alegra de este acuerdo al que se ha llegado.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la senyora Masip.

La senyora Masip Sanchis:

Bé, nosaltres pensem que este és un dels moments en què a més d'alegrar-nos hem d'adonar-nos que el que ací decidim afecta la vida laboral, personal (veus) i professional de moltíssimes persones i, en este cas, la dels treballadors de l'Hospital Intermutual de Llevant, que patixen, conforme s'ha explicat, i no crec que valga la pena entretindre's més en esta qüestió, una situació laboral i retributiva que és discriminatòria respecte a la resta de centres mutuals, mútues i centres mancomunats com és el cas de l'Hospital Intermutual de Llevant.

N'hi han dues vies, i no són incompatibles, per a millorar la situació dels treballadors.
Això també s'ha comentat.
Una primera via era la que plantejava inicialment la proposició no de llei.
Nosaltres la qualificàrem d'una via morta.
¿Per què?
Perquè en el moment en què va eixir el reial decret, al qual, per cert, el govern del Partit Popular no va votar a favor quan va eixir eixe reial decret, li va faltar temps al govern, en eixe moment, conforme s'ha dit també, socialista, per a comunicar-los als presidents de totes les entitats mutuals que era d'obligatòria aplicació.
Lògicament, després, els centres, bé per boca dels mateixos centres, es van dirigir a la secretaria d'estat i li van demanar que es pronunciara respecte a la possibilitat de fer una excepció.
La Secretaria General de la Seguretat Social va dir que no per primera vegada.
Després, AMAT, l'Associació de Mútues d'Accidents de Treball, es va dirigir a la secretaria general, en l'any 2010 també, i en eixe moment també es va dir que no; i, per últim, el mateix comité d'empresa es va dirigir a la Secretaria General de la Seguretat Social demanant l'exempció del compliment del Reial decret 8/2010, i els va dir que no, que era de compliment, era d'obligat compliment, perquè se tracta d'entitats mutuals, de mútues, que es nodrixen dels pressupostos generals de l'estat.

Per això decidiren donar-li un gir i treballar en eixa línia, que sí que pensem que pot donar, també, conforme s'ha dit, un treball, i és el de solucionar el problema de fons, que és el problema del conveni, un conveni obsolet, antic, dels anys setanta, el conveni de la sanitat privada, i, en eixe sentit, eixe sí que és l'element diferenciador d'este hospital respecte a la resta de centres mancomunats i hospitals mutuals amb este, que, conforme s'ha dit, només n'hi ha un en Euskadi, però també de les mútues que n'hi ha en Espanya, que en total són 24.
Eixe element sí que els discrimina i els diferencia.

Aleshores, entenem que eixa era la línia de treball correcta.
El canvi de conveni a un conveni específic, que és el conveni de mútues, assegurances, reassegurances d'àmbit estatal i, evidentment, tant les modificacions que siguen necessàries, perquè, evidentment, també, es tracta d'un hospital que té unes característiques pròpies respecte a turnicitat.

Bàsicament eixa és la nostra línia de treball.
Agraïm inclús les modificacions produïdes, que entenem que és el punt d'encontre que havia de ser el punt final.
Entenem que eixe és el punt per a treballar, perquè és l'element que ens fa diferents de la resta de centres i de mútues.
Eixe era el nostre camí.
Lamentem no poder recolzar l'altre, perquè, evidentment, i conforme s'ha comentat, era via morta, és una via morta i no he comentat adés que fins i tot va a arribar als jutjats i que va ser rebutjada pel jutjat social número 9 de València amb dos interposicions, que va fer Comissions Obreres i UGT del País Valencià i, com dic, desestimada la via d'excepcionar el centre del compliment del Reial decret 8/2010.

En eixe sentit, tornem a congratular-nos d'este acord.
I el que volem és que repercutisca, es fique, evidentment, endavant.
Sabem també que la direcció del centre i el comité d'empresa estan treballant en un esborrany que done peu al canvi de conveni i que introduïsca les modificacions que s'han comentat respecte a la particularitat que té el mateix centre com a tal.
I, en eixe sentit, animar també a que es treballe i que això arribe a un punt real que es puga aplicar a les nòmines, a la qualitat laboral dels treballadors i treballadores de l'Hospital Intermutual de Llevant.
I agrair a la resta de grups, també, que se sumen a este projecte i que estiguem tots junts treballant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Masip.

Proposició no de llei sobre l'oposició a qualsevol decisió del govern de l'estat pel que fa a la limitació a la universalitat de l'accés al sistema nacional de salut, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 44.
721, BOC número 137)

La senyora presidenta:

Finalizado este punto, pasamos al número 8 que dice: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la oposición a cualquier decisión del gobierno del estado por lo que respecta a la limitación a la universalidad del acceso al sistema nacional salud, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Para su defensa tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

La veritat és que ja hem parlat en alguna ocasió ja en aquesta comissió i també en el ple de Les Corts d'eixe Reial decret 16/2012, que no és una altra cosa que un reial decret per a retallar en la qualitat de l'assistència sanitària, un reial decret en el qual s'elimina la cartera bàsica de determinades proves i tractaments que hauran de ser de copagament, que són de copagament ja, com l'ortopròtesi, com el transport sanitari no urgent, que s'eliminen més de quatre-cents medicaments del catàleg o de la subvenció de la seguretat social, que inclou el copagament farmacèutic per a pensionistes i que augmenta el copagament farmacèutic per a les persones actives.
És a dir, tota una sèrie de mesures que el que fan és carregar-se els principis del nostre sistema sanitari de la igualtat, l'equitat i la universalitat.

Sobretot nosaltres, des d'Esquerra Unida, hem sigut molt crítics amb la mesura que replega aquest Reial decret 16/2012 d'expulsar del sistema sanitari les persones immigrants en situació irregular.
El que nosaltres hem denominat com a racisme institucional o el que han denominat també les ONG com apartheid sanitari, que no és altra cosa que fer la intolerància convertida en llei, en reial decret en aquest cas.

Nosaltres considerem que aquest reial decret vulnera la llei general de salut, l'article 46, on parla de la universalitat de la sanitat, que vulnera l'article 25 dels drets humans i l'article 43 de la Constitució Espanyola, que parla del dret a la sanitat.
I, per tant, considerem que és un reial decret que conté una mesura, una no, diverses, però sobretot aquesta és una mesura injusta, insolidària i absolutament inhumana.

El Ministeri de Sanitat, després de publicar el reial decret i deixar fora els immigrants en situació irregular, va presentar un esborrany d'ordre pel qual es desenvolupa eixe reial decret i parlava o parla de fer una sèrie de convenis especials amb aquestes persones per a que puguen ser ateses en el sistema públic.
És un conveni en el que s'establix que les persones majors de sixanta-cinc anys, que vulguen ser ateses en els hospitals i centres de salut públics, hauran de pagar una mena d'assegurança de 710,40 euros a l'any, 59,20 euros mensuals.
I a partir dels 65 anys el cost és molt major i estaríem parlant de 1.
854,80 euros anuals, és a dir de 155,40 euros al mes.

Primer i molt criticable, evidentment, és que a partir dels sixanta-cinc anys hagen de pagar quasi el doble per a ser atesos en la sanitat pública.
És una manera més de despreciar les persones majors, perquè és evident que la salut d'una persona major està més deteriorada, però per això no significa que tinguen menys drets a tindre atenció sanitària, entenem des d'Esquerra Unida.

De totes maneres, aquest conveni especial, del que parla eixe esborrany d'ordre del ministeri, és una altra manera més de deixar fora de l'assistència sanitària les persones immigrants en situació irregular.
No només els deixa fora amb el reial decret sinó que a més els deixa fora plantejant aquest conveni amb el que han de pagar aquesta quantitat de diners a l'any.

Estaria bé que sapigueren la realitat els diputats i diputades del Partit Popular.
Jo crec que la coneixen.
I, precisament, com que la coneixen fan aquest reial decret per a deixar-los fora.
Perquè si coneixen la realitat sabran que una persona, la majoria, la immensa majoria de persones immigrants en situació irregular que estan en el nostre país, estan en unes condicions sociolaborals molt dolentes.
No poden tindre accés a un contracte de treball.
Per tant, si tenen treball són treballs molt, molt precaris, evidentment sense contractes.
Estan en unes situacions realment dolentes, entre altres coses perquè el fet de no tindre eixe permís de residència, de treball, fa que siguen també en moltes ocasions objecte d'abusos i explotacions laborals.
Per tant, plantejar que, per a que aquestes persones puguen tindre accés a la sanitat, han de pagar 700 euros a l'any o 1.
800 per a les persones majors de sixanta-cinc anys és tornar-los a deixar fora del sistema sanitari.

Plantejar aquest conveni suposa tornar a plantejar que aquelles persones que tinguen diners podran ser ateses en el sistema públic i que les que no tinguen diners que se busquen la vida o que, no sé, no vull dir paraules més fortes.
Perquè al final és el que és.
Si tu estàs deixant fora de la sanitat una part dels nostres veïns i veïnes i els planteges que si volen eixa sanitat han de pagar, ¿què faran aquelles persones que no tinguen diners?
Què faran les persones que no tenen 710 euros a l'any, que són moltes, evidentment, són la immensa majoria de les persones en situació irregular, no van a poder permetre's el luxe de pagar estos diners.

Perquè ací sembla que al final tindre atenció sanitària és un luxe, ja ho va dir el conseller en el seu moment, «cuando nos podamos permitir el lujo», sembla que tindre assistència sanitària és un luxe i cal tindre diners.
Una de dos, o cal tindre permís de residència i de treball o cal tindre diners.
Si eres tan desgraciat que no tens ni permís de residència ni de treball, ni tens diners per a pagar el conveni, te quedes sense assistència sanitària.

Eixa és la realitat que ens planteja el Partit Popular, primer, amb el reial decret que ja porta aplicant-se un any i que ja s'estan notant els efectes en el nostre país, ja s'estan notant els efectes, per una part, de totes aquelles persones que no estan sent ateses en els nostres centres de salut, per molt que la senyora De Miguel ho negue una i mil voltes.
Però la realitat és que no s'atén les persones en els centres de salut quan no tenen la targeta sanitària, en molts, altres sí.
Però no perquè el Partit Popular vulga o perquè el conseller vulga sinó perquè tenim magnífics professionals sanitaris que s'estan declarant insubmisos a aplicar aquest reial decret, per això, no perquè el Partit Popular ho faça.

Com dic, el reial decret porta aplicant-se un any, estem veient les conseqüències gravíssimes de molta gent que s'està quedant fora perquè no són ateses, sobretot també la conseqüència de que no poden prendre's la seua medicació perquè l'han de pagar al cent per cent.
I, evidentment, aquestes persones no tenen recursos per a pagar-se eixa medicació.
I, enfront d'eixa realitat, el que planteja el govern és que paguen 700 euros a l'any per a poder ser atesos, la qual cosa suposa, com dic, deixar-los fora una altra volta més del sistema sanitari.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida, continuem plantejant que cal derogar eixe reial decret 16/2012 i, en cas que no se vullga derogar a nivell estatal, almenys que el País Valencià no complisca amb aquest reial decret com ja ho han fet o ho estan fent altres territoris de l'estat espanyol, com Andalusia o Euskadi, que no estan complint aquest reial decret pel que fa a l'atenció sanitària, a les persones immigrants en situació irregular.
És una absoluta injustícia, és una mesura inhumana i insolidària.
I per això des d'Esquerra Unida plantegem una vegada més, i ho tornarem a plantejar i ho continuarem plantejant totes les voltes que faça falta, perquè, com dic, és una de les agressions més greus que ha viscut el nostre sistema sanitari en les últimes dècades, per no dir que, evidentment, és la més greu que hem patit en el nostre sistema sanitari.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

La senyora De Miguel García:

¿Considera usted conveniente que por alusiones le pueda hacer un pequeño comentario?
(La senyora Albiol parla amb el micròfon desconnectat) Pero como me ha aludido directamente.
Se lo estoy preguntando a la presidenta, si no le importa.

La senyora presidenta:

Un momento, por favor.

La senyora De Miguel García:

Lo preguntaba, presidenta, lógicamente.
Serían dos segundos.

Simplemente decirle a la señora diputada que le agradezco que me aluda, porque es un cierto reconocimiento moral para mí que ella me aluda, dada su… en fin, está tan centrada en lo que significa el sistema sanitario valenciano.

Evidentemente se atiende a los pacientes, le agradezco que lo reconozca de una vez que en los centros de salud se atiende a los pacientes aunque no tenga tarjeta sanitaria.
Y está claro que no es que no quiera el Partido Popular y no quiera el conseller que se atienda a los pacientes, me parece una barbaridad que vuelve a estar otra vez en esa desorientación temporo espacial que nuestra pequeña Robespierre particular nos tiene acostumbrados.

La senyora presidenta:

Por el Grupo Parlamentario Compromís, tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo agrairia a la mesa que distingira entre al·lusions i intervencions.
I aleshores cadascú tenim el torn quan mos toca fixar posició i quan no pot en la seua fixació de posició dir tot el que ha de dir, no cal l'al·lusió.
M'agradaria que no s'alterara el debat i l'ordre en este debat.

A partir d'ahí, dir que nosaltres anem a votar a favor d'aquesta proposta.
Si no recorde mal, en l'última comissió ja es va tractar una molt pareguda del Grup Socialista, pràcticament idèntica, que havia de vore amb l'exclusió d'una part de la població del sistema sanitari públic, que havia de vore amb la injustícia que això suposa i que havia de vore, òbviament també, amb les conseqüències que per a la salut de tota la població pot tindre l'exclusió d'un col·lectiu de sobretot el que és l'atenció primària, que és la que garantix les deteccions de manera més precoç de determinades epidèmies, focus, infeccions, etcètera.

En l'any 2012, després de l'escàndol que va suposar anunciar que les persones immigrants es quedaven sense assistència sanitària, el govern va dir que podríem firmar un conveni especial amb la seguretat social per a tindre accés a esta.
De fet, així va ser acordat en el consell interterritorial per totes les comunitat autònomes.
Quan jo, en petició de documentació, li he demanat al govern valencià còpia del conveni acordat em vam dir que m'esperara a que se publicara en el BOE.

Els mitjans de comunicacions es van fer eco de la dita decisió i ho van publicar, com si fóra una cosa feta i com si realment això se poguera fer.
És a dir, esta manera a més de generar una notícia que és falsa, però que la gent en general es pensa que és veritat.
Perquè, clar, la gent normalment es creu el que diuen els governants.
Perquè en una societat sana i democràtica això és el normal, que un governant quan parla no vaja a contar mentides sinó que després vaja a complir amb el que ha dit.
Aleshores, quan este govern anuncia coses, la gent també el creu, cada volta menys, cada volta menys, perquè, clar, se li ha vist ja el plumero massa voltes.

Aleshores, passen els mesos, el conveni no es publica i jo pregunte ¿per què?
Per què desprès de quasi un any no s'ha publicat?
Hi ha casos al nostre territori on ha mort una dona boliviana per falta d'atenció, perquè va anar diverses voltes i no se la va atendre i al final la dona va morir.
Hi ha comunitats autònomes que sí que estan donant esta atenció, com és per exemple el cas dels País Basc.
És a dir, és perfectament legal que se done eixa atenció.
No n'hi ha res que impedisca en l'ordenament jurídic donar eixa atenció, perquè altres comunitats autònomes ho estan fent.
Per tant, és un tema de voluntat política, és un problema d'on té un el llindar humanitari i on té este govern el llindar humanitari i, sobretot, on té també la responsabilitat que suposa carregar sobre la població general l'exclusió d'un col·lectiu humà que està fora del sistema.

La situació, al nostre entendre, és rotundament inconstitucional, i ahí tenim sentències del Tribunal Constitucional, la 95/2000 que parla del dret a la salut -article 43- i el manteniment del sistema públic de seguretat social -article 41.
Òbviament, amb la renovació ultraconservadora que acaben de fer de l'òrgan encarregat d'interpretar la Constitució, a la millor açò canvia; espere que no, espere que el caire xenòfob no s'impose dintre del tribunal.

Però, en fi, en tot cas la ministra de sanitat va reconéixer, textualment, en una interpel·lació al Congrés, que distingia entre els qui estan en el nostre país de manera regular i els qui estan de manera irregular.
Aleshores, què ocorre?
¿Que per una qüestió burocràtica uns tenen dret a la vida i altres no, uns tenen dret a la salut i altres no?
Perquè l'atenció sanitària és per a això, per a viure, eh?
, per a viure i per a viure en qualitat.
És d'això de què estem parlant?
¿Estem parlant del llindar humanitari del govern, de les persones que componen el govern, del grup parlamentari que sustenta el govern i de les persones que el componen?
Estem parlant d'això, del seu llindar humanitari?

Per a nosaltres la qüestió està en que l'origen d'aquesta problemàtica és que el PP sempre ha tractat el fenomen migratori com un problema, no com un fenomen, sinó com un problema i com un instrument electoral, fomentant la xenofòbia ja entre la gent quan ha convingut, en algunes campanyes electorals, per territoris, etcètera, per por a que altres partits que nasquen encara més xenòfobs els lleven els seus vots.
.
.
En fi, ahí han estat vostés, navegant en eixa indefinició, saltant-se moltes voltes la línia roja, disputant un espai electoral a gent que, òbviament, ni és constitucionalista ni res paregut.
I ara vostés es veuen atrapats per la seua pròpia miscel·lània eixa que tenen, que no saben molt bé cap on tirar.

Les seues polítiques, senyories, generen pobresa, desigualtat i violència, sense entendre que un país d'injustícies, a la llarga, no beneficia ningú.

I, miren, acabaré amb una cita.
«La solidaritat no és un sentiment superficial, és la determinació ferma i perseverant d'entestar-se pel bé comú, és a dir, el bé de tots i cada un perquè tots sigam realment responsables de tots.
» La cita és de Joan Pau II.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Oltra.

Por el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Estamos ante una proposición no de ley semejante a la que defendí en la comisión anterior.
Pero es normal, es normal que hagamos proposiciones de estas características semejantes ante problemas, evidentemente, que detectamos y que ustedes, el Partido Popular, deberían de ser conscientes de esos problemas.
Porque lo que está ocurriendo, sinceramente, como he dicho en tantas ocasiones, es que nos están haciendo retroceder años en derechos que creíamos consolidados y están provocando o pueden provocar una ruptura social.

Entre las normas de recortes que han aprobado, uno de ellos es el Real decreto ley 16/2012, lo he repetido en múltiples ocasiones, el mayor ataque al estado social y de derecho y al sistema sanitario público que se recuerda.
Han recuperado la diferencia entre titular y beneficiario, han introducido copagos diversos, han excluido a ciudadanos de la prestación.
Todo ello supone romper principios de universalidad, de equidad, de calidad y de cohesión social; y todo porque han puesto por encima de las rentabilidades sociales intereses económicos.
Y les vuelvo a decir que una sociedad ha de regirse por valores.

Quisiera recordar alguno de los aspectos de este real decreto ley, aunque lo hemos comentado en múltiples ocasiones: diversos copagos en transporte sanitario no urgente, no oxigenoterapia y ventiloterapia, en dietas terapéuticas, en prótesis externas, copagos farmacéuticos en activos y en pensionistas que ponen en riesgo a muchas personas que tienen que priorizar y que tienen que priorizar, digan ustedes lo que digan, entre comer o comprar medicinas y que están dejando de tomarse medicamentos con sus consiguientes repercusiones.
En definitiva, están ustedes excluyendo a ciudadanos del sistema, sobre todo a los más desfavorecidos.

Miren, yo, que estoy recorriendo la comunidad de norte a sur, reuniéndome con ciudadanos y con profesionales, en cada sitio donde voy y explico o hablo de qué pasa con el modelo, pues, en cada lugar, digan ustedes lo que digan, siempre hay gente que te cuenta sus problemas.
En uno de los últimos lugares que estuve, lo digo, en Burjassot, pues, una señora, E.
G.
L.
, de cuarenta y siete años, operada de un cáncer, operada de un cáncer hace unos años y que está en un tratamiento ahora, está tomándose una medicación que le recomendó el profesional -que debiera seguir haciéndolo-, pues, desde hace algún tiempo ella no percibe nada, su marido está en el paro, tienen que pagar el 40% de las medicinas y ha decidido no tomarse nada de momento, pero porque no puede, pero porque no puede.
Y esta carta que tengo aquí, que es la que me ha enviado, también se la ha enviado a la sindicatura de greuges.
Entonces, no digan ustedes que no está sucediendo.
Les puedo asegurar que en cada sitio donde he ido me he encontrado con problemas semejantes.
Y les traigo éste porque es uno de los últimos y es un problema real; es una mujer de cuarenta y siete años con nombres y apellidos; es una mujer que pasea todos los días por nuestras calles; es una mujer que tiene problemas para comer, que tiene que acudir a Cáritas porque no puede y que no se está tomando la medicación.
En fin…

Qué no decir de la barbaridad que han cometido con la ley de acompañamiento, donde han eliminado la gratuidad de medicamentos y productos ortoprotésicos a discapacitados y dependientes, amparándose en el real decreto.
Pero, tal y como les dijimos, lo han hecho por voluntad política.
Porque no solamente en el análisis que se realizó en su momento, donde estaba más que justificado el que ustedes lo hacían o no lo hacían porque querían, sino es que además hay diversos informes jurídicos, incluido uno de La Generalitat.
Pero ustedes siguen haciendo oídos sordos, a pesar de sus compromisos.
Porque la razón de todo ello, lamentablemente, no era ni cumplir la ley ni preocuparse por los más desfavorecidos, sino eran razones económicas.

Y, finalmente, en la aplicación de este real decreto ley está lo que se ha comentado, es decir, la exclusión de los inmigrantes sin papeles y de los españoles mayores de veintiséis años que no hayan tenido acceso a un primer contrato de trabajo y sus familias tengan una renta superior a cien mil euros.
Consecuencias: exclusión del sistema, repercusiones personales y en salud pública.
¿Cuántas veces les hemos dicho que ingresarán en enfermedades más graves, que va a haber descontrol de enfermedades infecciosas?
Y ustedes nos decían: «Eso que dicen ustedes de las enfermedades infecciosas, eso lo dicen ustedes.
» Pues, miren, hay una revista -que seguro que ustedes, sobre todo los profesionales de la sanidad conocen-, que es la British Medical Journal, donde ya habla últimamente de los problemas que hay en nuestro país con las enfermedades infecciosas, que hay un descontrol, y habla concretamente de algo que yo he hablado en muchas ocasiones, de la tuberculosis -y esto ya no lo dice el Partido Socialista, lo dice la British Medical Journal.

Les pido una vez más que reflexionen, que cambien, que no apliquen este real decreto ley, que se pida su retirada.

Y, miren, si no ustedes tienen otra posibilidad que es el recurso de inconstitucionalidad.
Cuando se rompe la equidad, cuando se rompe la universalidad se afecta al sistema, al modelo y al modo de vida.

Piénsenlo.
Ustedes tienen la mayoría y tienen la capacidad para decidir y, por lo tanto, la absoluta responsabilidad de la exclusión de los ciudadanos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Subías.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muy buenos días.

Presidenta.

Señorías.

El tema que nos va a ocupar en los próximos minutos ya es un tema que hemos debatido en esta comisión, se ha debatido en el pleno, ha habido intervenciones por parte del conseller.
Y la postura del Partido Popular yo creo que ha quedado suficientemente clara en las intervenciones anteriores.

Yo no quiero decir lo mismo que dije en la última comisión de sanidad -algunas cosas, lógicamente, tendré que volver a comentar-.
Pero sí que creo que tenemos que ser muy serios con este tema, ya que es un tema sensible, un tema relacionado no solamente con la salud, sino con personas, entiendo, que no tienen recursos económicos.

Yo quiero entender que las medidas que tuvo que tomar el gobierno del Partido Popular a nivel del gobierno central con la redacción del Decreto de ley 16/2012, de medidas urgentes, que, como ya dije en la intervención anterior, se hizo para garantizar la sostenibilidad del sistema nacional de salud, se hizo una ordenación de una serie de cosas…

Vamos a centrarnos en el tema y en la parte que nos ocupa, que es la de la atención a las personas inmigrantes sin papeles que, en estos momentos, según este decreto, se quedan, dijéramos, fuera del sistema o como personas no aseguradas o no beneficiarias -no me salía la palabra- y son las personas que nos ocupan.
Bien.

Dentro de este grupo yo quiero entender, por parte de sus señorías, que una de las cosas que hemos conseguido es ordenar todo el sistema de personas extranjeras que vienen a nuestro país.
Y quiero entender que sus señorías quieren comprender conmigo que las personas que sí que tienen recursos económicos y puedan hacer frente a los recursos económicos, pues, que paguen lo que corresponda.
Hasta ahí estamos todos de acuerdo, aunque…, por si se ha cuestionado esto en algún momento.

Una vez ordenado eso, nos queda dentro del grupo una serie de personas que no pueden tener la condición de asegurados o por razones burocráticas… Y, dentro de esas razones burocráticas, hay personas que tienen recursos económicos y personas que no tienen recursos económicos.

Yo entiendo que todo el debate está centrado en ese núcleo, personas extranjeras que no tienen recursos económicos.

Dicho esto, la última intervención que tuvo la portavoz de esta comisión en el pleno, Alicia de Miguel, explicó de una forma clara, rotunda, cuál es la realidad que estamos viviendo en nuestro sistema sanitario y cuál es la actitud de los profesionales del sistema sanitario, que se ha nombrado antes la palabra insumisión -no, yo aplico la «normalidad» en el día a día de los profesionales sanitarios-.
.
.
Y ella explicó e incluso invitó a cualquiera de sus señorías a que en una jornada normal de trabajo, pues, viésemos la evolución de cómo se trata a los pacientes y, en este caso, a este tipo de pacientes y sus patologías de distinto tipo.

Está claro y quiero recordar que las personas que carecen de recursos y que no están dentro del sistema, según este real decreto, sí que tienen la asistencia urgente -que esto es un tema importante-; las embarazadas en todo lo que es su embarazo, parto y postparto, también tienen la asistencia; y los menores de dieciocho años.
Lo digo…, quiero recordarlo porque éstas son medidas importantes que se aplican también en otros lugares de Europa, pero nosotros, dijéramos, tenemos un valor añadido, llegamos más lejos.

Y nos queda ese grupo.
¿Qué es lo que ocurre con ese grupo?
Pues, miren, señoras y señores, yo con este grupo, mi opinión como persona que trabaja en el sistema, porque lo he vivido en mi actuación profesional, porque lo he comentado con compañeros, la realidad es la realidad que comentó la portavoz Alicia de Miguel.
En estos momentos, cuando una persona que no tienen recursos accede al sistema sanitario es atendida y va derivada directamente de los servicios de admisión al médico que le tiene que atender.
Y, en el momento en que el médico le atiende y prescribe lo que sea, podemos encontrarnos con dos situaciones: o que tenga recursos económicos o que no tenga.
Vamos al que no tiene.
Y al que no tiene recursos económicos, a través de la trabajadora social y otros mecanismos, se hace que esta acción médica llegue al final de lo que pretendemos que sea una buena actuación médica.

Aparte de todo esto y en todos los departamentos, hay un seguimiento especial para casos como el que se ha comentado hoy aquí.
Dentro de lo que es la propia Conselleria de Sanidad hay un departamento que hace un seguimiento especial de estos casos.
Entonces, un caso como el que se ha comentado, de esta forma, pues, es el caso típico que tiene que ir a esa comisión, desde la cual se tomarán todas las medidas necesarias.

Por lo tanto, lo que yo les pido a ustedes es que no creen una alarma innecesaria hacia estas personas vulnerables, y yo creo que hay que decir las cosas como son.
Y, en estos momentos, como diputado del Grupo Popular, como médico del sistema sanitario, lo que ustedes plantean aquí, de esta forma, en la realidad del día a día no ocurre en ningún punto de la Comunidad Valenciana.
Y, si existe algún punto, tenemos las ideas lo suficientemente claras para tomar las medidas oportunas para que esa situación que se pueda producir en un momento determinado pueda ser reconducida fácilmente.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señor Ibáñez.

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, vaig a aclarir una cosa, per si és que s'ha produït algun dèficit d'atenció.

Miren, en molts centres de salut del País Valencià no s'està atenent les persones migrants en situació irregular.
No s'està atenent en compliment d'un reial decret que van fer vostés, és a dir, no s'està atenent perquè estan complint eixe reial decret, perquè aquestes persones no tenen targeta sanitària.
I, si en algun centre de salut s'està atenent és gràcies als professionals sanitaris que, jugant-se fins i tot el seu lloc de feina, incomplixen el que diu el Partit Popular, incomplixen el que diu el Consell i incomplixen el que diu el reial decret i atenen les persones migrants en situació irregular.
Per tant, no és gràcies al PP, és a pesar i malgrat el Partit Popular, perquè el Partit Popular el que ha fet és retirar les targetes sanitàries, en aplicació del reial decret; això és el que ha fet el Partit Popular.

No poden continuar diguent que s'està atenent en els centres de salut quan no és veritat.
Bé, dir-ho ho poden dir, de fet ho diuen, però és que no és veritat.
De fet és que ONG.
.
.
I, si no volen creure's les ONG de referència doncs no se les creguen, però supose que a Càritas encara li tindran vostés algun respecte, no molt, però imagine que algun respecte li tindran vostés a Càritas; Càritas està diguent que no s'està atenent els immigrants en els centres de salut.
Supose que a Càritas la creuran.

Però, és més, és que no sols han aconseguit que no s'atenga els immigrants en els centres de salut, és que, a més, han aconseguit ja, fins i tot, que els immigrants deixen d'anar als centres de salut i deixen d'anar perquè vostés van publicar ja en el seu moment eixe reial decret diguent que no tenien assistència sanitària.
I és més, és que ells saben que si van al metge se'ls passarà una factureta, un compromís de pagament.
No estic diguent que se'ls cobre, no se'ls pot cobrar perquè no tenen diners, això és evident, si no tenen diners no paguen i no se'ls cobra, però tenen una factura, un compromís de pagament.
I ¿sap el que passa amb això?
Que molts immigrants deixen d'anar al metge perquè no volen tindre eixa factura, perquè no saben com repercutirà això si algun dia poden aconseguir la residència legal al nostre país.

I eixe és el problema, que estan deixant d'anar al metge; quan van, no se'ls atén, però és que, damunt, molts han deixat d'anar, han deixat d'anar per por al que puga suposar eixa factura, eixe compromís de pagament que se'ls fa signar en els centres de salut.

Miren, el portaveu del Partit Popular acaba de dir que és que el reial decret està fet per a sostindre el sistema de salut, és a dir, retirar la sanitat als immigrats es fa per a mantindre la sostenibilitat del nostre sistema sanitari.

Mire, en primer lloc, ningun estalvi econòmic, ningun estalvi econòmic justificaria mai una mesura tan inhumana com aquesta, ¡ningun!
Però és que, a més, no és veritat, és que no suposa un estalvi econòmic, i no suposa un estalvi econòmic -i ho hem explicat ja en moltes ocasions- perquè a un pacient que no se l'atén en un centre de salut pot acabar acudint a urgències hospitalàries i, al final, acabar sent ingressat per una qüestió que en un dia se podria haver solucionat fàcilment, però se cronifiquen els problemes, se fan més greus i, evidentment, això, hospitalitzar algú costa molts més diners que atendre'l en el centre de salut; costarà més diners perquè se massifiquen les urgències, costarà més diners perquè, evidentment, no se poden controlar les malalties transmissibles si aquestes persones no són ateses en els centres de salut.
Per tant, tampoc és cert que siga per a estalviar econòmicament perquè no s'estalvia en absolut.

I, després, una altra cosa que estan fent des del principi, estan intentant disfressar de lluita contra el turisme sanitari el que en realitat és l'exclusió dels immigrants.
A vore, aquell reial decret no va contra el turisme sanitari, no va contra els europeus que tenen diners i vénen ací a fer turisme sanitari.
¡En absolut!
Va contra eixes persones immigrants en situació irregular perquè allò del turisme sanitari -que, a més, crec que ja han rebut alguna denúncia per part d'Europa sobre el tema- es fa d'una altra manera, es fa d'una altra manera; si tenen una targeta sanitària europea, perquè són comunitaris, se'ls ha d'atendre també i no se'ls ha de cobrar, i, després, ja, entre els diferents estats ja s'arreglaran, perquè és que vostés fins i tot això ho estan fent malament.
És que no es tracta de cobrar-los quan van al metge com va passar amb eixe xiquet de bolquers, amb eixe bebé de Calp que se li va passar la targeta de crèdit abans d'atendre'l.
És que tampoc és això, tampoc és això.

Per tant, nosaltres continuem tenint molt clar que aquest reial decret no és fa per a sostindre el sistema sanitari, que l'expulsió dels immigrants del sistema sanitari no suposa ningun benefici econòmic i que, encara que el suposara, nosaltres tampoc estaríem d'acord perquè ningun estalvi econòmic justifica aquesta mesura que ens fa ser una societat molt més insolidària i una societat que ha perdut els seus valors, si no tota la societat, almenys sí sembla que els diputats i diputades del Partit Popular.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Albiol.

Por el Grupo Popular, tiene la palabra el señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muchas gracias, presidenta.

Sí, lógicamente, conozco la función que realizan las ONG, conozco la función que realiza Cáritas, conozco las características de la población de la que estamos hablando y las dificultades de estas poblaciones a la hora de todo, absolutamente de todo, ¿eh?
, aquí estamos dentro de lo que es la parcela sanitaria.
Y yo lo único que puedo hacer es repetir lo que he dicho y lo que han dicho todas las personas que ya han hablado en nombre del Partido Popular.

Sin embargo, lo que sí que me gustaría es decir que la política que hacen ustedes… aquí tengo la denuncia que hizo Gaspar Llamazares sobre el caso de la ciudadana hondureña, ¿eh?
, que entiendo que esta pregunta en el Congreso de los Diputados la retirarían; Compromís hizo una aquí, en las Cortes Valencianas, y la retiró, e Izquierda Unida no sé si lo hizo a nivel de lo que es el gobierno central.
Aquí, lo único que vemos con esto es hacer ruido, es decir, además, con un error garrafal por parte de la información que había recibido de Izquierda Unida, sale una pregunta en el parlamento español que lo único que trata es de desacreditar cuando lo que se está cometiendo es un craso error.
Entiendo que eso lo han retirado, quiero entender que lo han hecho.
Pero, volviéndome al hilo de lo que estábamos hablando.

Vamos a ver, usted habla de «cargarse el sistema sanitario», es su lenguaje; nosotros hablamos de «mantener el sistema sanitario.
» Usted habla de «racismo institucional.
» ¿Qué dice de racismo institucional?
Tenemos 790.
683 tarjetas sanitarias, y eso indica lo abierta (rient) que está la Comunidad Valenciana a todas las personas que han querido venir, vivir y convivir con nosotros.
Y eso es nuestra (inintel·ligible) .
.
.

Por lo tanto, lo que usted está diciendo es sacar las cosas completamente de contexto y tal.

Usted habla de que esto son medidas injustas, insolidarias e inhumanas; nosotros estamos hablando de un sistema sanitario universal, público y gratuito.
Y usted está hablando, concretamente, incluso ha dicho, «y estas personas que se busquen la vida», usted no puede ni debe decir eso, por su responsabilidad y, como conocedora del sector sanitario, eso no lo puede decir.

En estos momentos, la realidad es que se está atendiendo, y, además, usted tiene que saber que en los centros sanitarios de la Comunidad Valenciana se han recibido circulares diciendo cuáles son los pasos a seguir y cuando llega una persona con estas características, es decir, sin identificación y sin recursos, lo que tienen que hacer desde la administración es pasarlo al médico, y el médico es el que decide los pasos que tiene que hacer, o bien una asistencia en ese momento o derivarlo donde proceda.
Y esta es la realidad.

Usted, ahora, volverá a decir que no, que esto no es así, pero yo sé lo que hago, sé lo que hacen mis compañeros, y, ustedes, de la situación especial, de alguna situación que en un momento determinado, el tema de Denia que fue -lo he dicho- explicado un montón de veces, entonces lo que hacen es decir siempre lo mismo, los casos que hay en este sentido, y esto no es la realidad; la realidad en estos momentos es que hay un decreto, un decreto que cuando habla de sostenibilidad no hablamos de esta medida, sino de una serie de medidas que se están tomando para que entre todos podamos mantener el sistema sanitario, que entendemos que es un sistema sanitario importante, es un sistema sanitario que en estos momentos -como digo siempre- está funcionado, es un sistema sanitario que todas las personas que en estos momentos están accediendo al mismo, si están dentro del sistema con esta cobertura universal, nadie tiene que pagar absolutamente nada.

Y esto es un hecho diferencial -que lo estábamos comentando antes de entrar en esta comisión- de cuál es la realidad de la sanidad española, la realidad de la sanidad de la Comunidad Valenciana y creo que, en vez de hablar así de nuestro sistema sanitario, tendríamos que estar orgullosos de lo que estamos haciendo porque tenemos un importante sistema sanitario que tiene que atender a más de cinco millones de personas y muchas situaciones extraordinarias.
Y la realidad del día a día, diga usted lo que diga, es positiva, y la realidad del inmigrante que no tiene papeles y tiene que ser atendido y no tiene dinero es que esa persona va a ser atendida como todas las personas que han tenido que tener que pasar por un problema de salud en un momento determinado.

Y solamente le pido que no creen alarma social en este colectivo tan vulnerable, no creen alarma social, la alarma social la crean diciendo siempre las mismas cosas.

Y, en este sentido, eso que usted plantea como un problema entiendo que es un problema sensible, entiendo que usted esté preocupada, pero nosotros también estamos preocupados en el gobierno valenciano y en el Gobierno de España.

Nada más y muchas gracias.
(Se senten unes veus que diuen: «Muy bien, muy bien.
»)

La senyora presidenta:

Muchísima gracias, señor Ibáñez.

Finalizado el punto, vamos a pasar a votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
Por 7 votos a favor y 8 en contra queda rechazada.

Proposició no de llei sobre la qualitat assistencial dels hospitals públics de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 47.
037, BOC número 144)

La senyora presidenta:

Señorías, pasamos al punto número nueve: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre al calidad asistencial de los hospitales públicos de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Para su defensa tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Popular, la señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Estamos en una situación, ante esta PNL, en la que estoy absolutamente convencida de que vamos a conseguir el voto favorable de todos los diputados que estamos aquí, puesto que a mí no me cabe ninguna duda de que a todos, aunque no coincidamos en ocasiones en los planteamientos, nos mueve y nos motiva la mejora constante de la sanidad y de la atención sanitaria en la Comunidad Valenciana de cara a todas las personas que pasan en un momento u otro por nuestro sistema de salud.

Yo estoy convencida de que en los distintos momentos políticos por los que ha atravesado nuestro país desde que tenemos una democracia participativa, y en los distintos momentos políticos por los que ha pasado nuestra Comunidad Valenciana, todos aquellos que han tenido responsabilidad en el área de salud y en el área sanitaria, en el sistema valenciano de salud, han contribuido con su grano de arena con aciertos, mayores aciertos, menores aciertos, errores, menos errores, más errores, en fin, eso podríamos estar debatiéndolo mucho tiempo, pero sí es cierto que hemos logrado entre todos construir un sistema sanitario valenciano muy potente, con una gran calidad, en donde evidentemente la atención sanitaria de calidad es uno de los objetivos prioritarios y donde, también, desde el año 1995 -que gobierna el Partido Popular- hemos logrado dar un salto hacia adelante muy importante.
Los gobiernos han demostrado con la dedicación presupuestaria, con la dedicación de normativa y con la dedicación de una forma de entender la mejora constante de la política sanitaria, ser una prioridad para el gobierno y, por lo tanto -insisto-, con errores y aciertos, desde nuestro punto de vista muchos más aciertos que errores, ahí seguimos trabajando.

Por lo tanto, al final, lo que intentamos hoy aquí es acordar y apoyar algo fundamental en lo que está trabajando el gobierno valenciano desde la Conselleria de Sanidad desde hace mucho tiempo; implementar cada día más y mejores indicadores de calidad y seguridad para, en este caso, los distintos hospitales de la Agencia Valenciana de Salud, y situar cada vez más a nuestros hospitales públicos en la Comunidad Valenciana como referente en tres materias fundamentales: en materia de calidad, en materia de seguridad del paciente, y, también, en la eficiencia.

Para la Agencia Valenciana de Salud, para todo el personal sanitario la seguridad del paciente es, si no la máxima, una de las máximas prioridades.
La seguridad clínica es un componente clave de la calidad asistencial, y, al final, es el resultado de un conjunto de valores, de actitudes, de competencias, de actuaciones de todos los profesionales y del propio sistema sanitario.

Conscientes de la importancia y que, al final, la atención de la salud conlleva, también, de manera inevitable riesgos en el propio paciente, por lo tanto lo que es todo el entorno de seguridad clínica y de calidad asistencial ha entrado a formar parte de la agenda de trabajo de los principales organismos nacionales e internacionales que están relacionados con organizaciones y la organización de la actividad asistencial, y ahí tenemos a la OMS, a la Joint Commission, a la agencia de la calidad de nuestro sistema nacional de salud, a distintas asociaciones de pacientes, diferentes ONG, profesionales sanitarios, etcétera, etcétera.

En este sentido, la Conselleria de Sanidad, a través de una dirección que se crea en un momento determinado, que es la Dirección General de Ordenación, Evaluación, Investigación, Calidad y Atención al Paciente, ha situado esta seguridad del paciente en el centro de las políticas sanitarias y como uno de los elementos claves de mejora de la calidad, y así consta en el Plan de gestión de la seguridad del paciente de la Comunidad Valenciana del año 2009 al 2013 y en un programa que se está llevando a cabo, que es sobre el que quiero hacer más hincapié para que conozcan, y, por lo tanto -insisto-, recabar la aprobación de esta comisión para instar al gobierno valenciano que siga por ese camino, que consiste en conocer el nivel de calidad alcanzado por los servicios que presta el sistema sanitario público valenciano y poder orientar así las acciones de mejora; las acciones de mejora son fundamentales a la hora de seguir implementando un sistema de calidad, pero para poder conocer qué es lo que hay que mejorar tenemos que acertar en nuestros indicadores, tenemos que tener la información de los aspectos más relevantes de la atención con herramientas de medición que nos permitan monitorizar esa atención.
Y, por lo tanto, esa monitorización de indicadores es una actividad planificada y sistemática que tiene como objetivo identificar esos problemas o identificar posibles situaciones, que tienen que ser estudiadas en profundidad e -insisto- ser objeto de intervención para mejorarlas.

Desde el año 2012, la conselleria impulsa la elaboración de un catálogo de indicadores de calidad y seguridad para los hospitales de la Agencia Valenciana de Salud que van a incluirse en el Plan de eficiencia y calidad asistencial para la gestión de recursos sanitarios y seguridad en el paciente del plan 2014-2017.
¿Cómo se está llevando a cabo esta medición y esta decisión de cuáles pueden ser los mejores indicadores que incluir en este plan para tener unas buenas herramientas de medición y poder poner en marcha acciones de mejora?
Pues de la siguiente manera.
Se comenzó elaborando un catálogo de indicadores de calidad y seguridad para los hospitales, utilizando una serie de técnicas cualitativas de consenso -Metaplan, Delphi, etcétera- y se ha desarrollado en dos etapas.

A partir de información y evidencia disponible de los indicadores de la propia conselleria, que se solicitaron a grupos de expertos, técnicos, etcétera, etcétera, se pusieron en marcha 159 indicadores, de los cuales se seleccionaron definitivamente 65.

Estos 65 indicadores se han puesto en marcha en el último trimestre de 2012, de forma piloto, en doce hospitales, distintos en cuanto a su complejidad asistencial, su número de camas e incluso su forma de gestión, para corroborar su aplicación y ver cuál era la facilidad de obtención de estos datos y la fiabilidad de los mismos.
Concretamente, esto se ha pilotado en la Plana, San Francesc de Borja, en Lluís Alcanyís, menos de 300 camas; entre 300 y 450, el Arnau, la Ribera y Sant Joan d'Alacant, y más de 450 camas, en el General de Castellón, en el Clínico de Valencia, en el Peset, en el General de Alicante, en La Fe y en un HACLE, que es el Padre Jofré.

Del estudio de todo este estudio piloto, insisto, y de la explotación y el trabajo hecho con los datos remitidos por estos doce hospitales, y en base a las características anteriormente señaladas, se ha identificado un catálogo de indicadores de calidad y seguridad para los hospitales, compuesto al final por 30 indicadores, que se van a implementar en todos los hospitales de la comunidad y que al final vamos a conseguir seguir mejorando esa asistencia sanitaria, más segura, más calidad, más equitativa, más eficiente y más efectiva.

De manera muy rápida, les voy a leer esos 30 indicadores, varios de los cuales estaban utilizándose ya, pero se implementan de manera definitiva estos 30: porcentaje de urgencias ingresadas, estancia media ajustada a casuística, estancia media preoperatoria, promedio de intervenciones programadas por CMA, gasto total en servicios externos, índice de prescripción electrónica al alta en la hospitalización, demora media quirúrgica, indicador de calidad de la acreditación SIP, gasto medio en farmacia hospitalaria por unidad de producción, check list de verificación quirúrgica, porcentaje de pacientes con informe de alta de enfermería, identificación inequívoca de pacientes, porcentaje de reclamaciones de usuarios por paciente relacionados con el personal que está en la división -una división en concreto-, auditoría de los carros de paradas, porcentajes de pacientes con infección por sondaje vesical, cirugía en fractura de cadera en pacientes con más de sesenta y cinco años, número de partos por cesárea, mortalidad en infarto agudo de miocardio, retorno, reingreso en urgencias después de las setenta y dos horas de la primera visita, ingreso tras urgencia de cirugía mayor ambulatoria -es decir, reingreso después de una CMA-, mortalidad por insuficiencia cardiaca, bacteriemia relaciona de catéteres venosos centrales en críticos, ambulatorización de procesos quirúrgicos, mortalidad por accidente cerebrovascular agudo, partos con analgesia locorregional, epidural o raquídea, mortalidad por fractura de cadera, mortalidad por neumonía, pacientes quirúrgicos con consentimiento informado en historia clínica, úlceras por presión e intervalo del diagnóstico terapéutico en cáncer colorrectal.

Estos 30 indicadores, amén de otros muchos que obviamente se están utilizando, son una serie de indicadores que nos van a permitir estar participando en los más importantes grupos nacionales e internacionales de calidad y seguridad del paciente.

Y para terminar, instarles a su voto favorable a esta PNL y decirles que esta preocupación, este trabajo que realiza tanto la conselleria, como todos los profesionales sanitarios para la mejora constante de la calidad del paciente y de la seguridad del paciente tiene que ser recolzada por todos los grupos parlamentarios en mi modesta opinión, porque, al final, lo que acaba siendo es un beneficio para todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora De Miguel.

Por el Grupo Parlamentario Compromís, tiene.
.
.
, ah, perdón, de Izquierda Unida, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, la veritat és que esta proposició no de llei resulta, com a mínim, curiosa, ¿no?
La veritat és que, clar, estan enfonsant el nostre sistema sanitari amb les privatitzacions, amb unes retallades que afecten tots els àmbits, des de la primària, l'especialitzada, hospitalària, urgències, personal, etcètera, i tot això ho han fet sense cap diàleg amb nosaltres, sense cap debat en Les Corts, sobretot abans, ¿no?
Després, sí que vénen, quan els demanem que vinguen, no tenen més remei que vindre i donar explicacions.
Però mai han dut ací a les Corts Valencianes cap debat -vostés- sobre totes aquestes retallades i privatitzacions que estem patint al nostre país.

I, ara, vénen a demanar-mos que recolzem la implementació del catàleg d'indicadors.
Em resulta, com a mínim, curiós, que qüestions que són molt més polítiques no les porten a aquesta cambra i qüestions, com aquestes, que són més tècniques que altra cosa, sí que les porten ací.
Jo crec que els criteris que vostés porten a Les Corts o no porten és, com a mínim, qüestionable.
A nosaltres ens agradaria que per a altres qüestions també tingueren a bé fer alguna proposició no de llei, que poguérem tindre el debat ací abans d'implementar tota eixa sèrie de retallades que estan implementant vostés.

Clar, sobre els indicadors.
Evidentment, els indicadors són necessaris.
Però imagine que ja n'hi ha, ¿no?
, supose.
¿O és que estem treballant sense indicadors?
Jo supose que ja n'hi han uns indicadors i que ja s'està treballant amb això.
El que m'agradaria saber a mi és si van a fer-los públics, perquè això també és important.

I després, evidentment, els seus criteris sempre són més econòmics que mèdics, i per això també posem entre parèntesi els seus indicadors.

De totes formes, si anem a la PNL, la PNL diu: «Les Corts acorden donar suport a la implementació del catàleg d'indicadors de qualitat i seguretat per als hospitals de l'Agència Valenciana de Salut -i ací ve el millor- per a situar els hospitals públics de la Comunitat Valenciana com a referents en matèria de qualitat, seguretat i eficiència.
»

Anem a vore.
Som els que menys diners per càpita destinem a sanitat de tot l'estat.
Han retallat més de cinc-cents milions d'euros en el pressupost de sanitat.
Estan aplicant un reial decret que fa que les persones majors s'hagen de pagar els medicaments, que fan que els discapacitats hagen de pagar per les medicines, han expulsat els immigrants del sistema, estan tancant punts d'atenció continuada, estan retallant l'horari d'ambulàncies i, ¿vostés vénen ací a demanar un catàleg d'indicadors per a ser referents en matèria de qualitat, seguretat i eficiència?
Doncs la veritat és que em sorprén.
Jo crec que per a ser referents en matèria de qualitat, seguretat i eficiència els indicadors són importants, però entenc que no són el més important.
Serà més important fer tota una altra sèrie d'inversions i de polítiques sanitàries.

I nosaltres estem d'acord que clar que fan falta indicadors de qualitat i posar mesures per a millorar-ho.
¿Com no?
Clar que estem d'acord en tot això.
Però anem a ser clars, perquè jo crec que, sense anar als indicadors, ja sabem algunes coses.

Doncs ja podem saber, sense indicadors, que retallar l'horari de les ambulàncies de 24 a 12 hores, que expulsar els immigrants, que tancar els punts d'atenció continuada o no substituir al personal de vacances o de baixa, home, doncs això molt bons resultats, molt bons quant a qualitat d'assistència sanitària no ens pot donar.
I per a això no fa falta molt.
Per a això fa falta tindre un poquet de sentit comú i saber que totes les mesures que estan implantant vostés en els hospitals i en els centres de salut del País Valencià van just en el camí contrari del que vostés diuen ací, d'això de ser referents en matèria de qualitat, seguretat i eficiència.

¿Com van a ser referents en matèria de qualitat de l'assistència sanitària?
¿Com van a ser referents amb les polítiques que estan portant a terme, amb les retallades que estem patint a tots els nivells en el País Valencià?
És que és impossible per molt catàleg d'indicadors que implementen en els hospitals.
És impossible.
Perquè el catàleg d'indicadors ens dirà com està la situació, però no solucionarà tota la problemàtica que tenim en aquests moments.

Clar, n'hi han informes, per exemple.
Està l'informe de l'UGT, que ens parla de com les retallades maten, de com retallar en sanitat pot avançar la mort a moltes persones en el nostre país.
Clar que sí.
I, ¿han pres alguna mesura davant això?
Els hem dit com està la situació, ¿han pres alguna mesura?
Absolutament ninguna.

Per tant, nosaltres, des d'Esquerra Unida, dubtem molt que aquesta proposició no de llei, que el que vostés ací presenten vaja en el camí d'aconseguir que els hospitals públics siguen referents en matèria de qualitat, seguretat i eficiència.
Dubtem molt que eixa siga la intenció.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Compromís, tiene la palabra, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora De Miguel, no anem a votar la seua proposta.
No l'anem a votar perquè açò és un sarcasme.
El que vostés presenten ací és un sarcasme, i per diversos motius.

Miren, per a situar els hospitals públics de l'Agència Valenciana de Salut com a referents en matèria de qualitat, seguretat i eficiència el que és necessari no són uns indicadors específics de qualitat, que ja existixen i el deixen molt malament.
El que fa falta és més inversió i millors gestors.
Això és el que fa falta.

L'últim informe anual sobre els serveis sanitaris de les comunitats autònomes de la plataforma de defensa.
.
.
, de l'associació de defensa de la sanitat pública ens situen en l'últim lloc invariablement des de 2007: a la cua en despesa sanitària per càpita, en número de llits per habitants, en tomografia axial computeritzada, etcètera, un trist etcètera.
Sempre en la categoria de comunitats autònomes amb serveis sanitaris «deficients», deficients.
És a dir, dades d'eficiència, n'hi ha; indicadors, n'hi ha, el que passa és que a vostés eixos indicadors no els convenen, perquè els deixen a vostés molt malament, perquè sota la seua gestió les dades són lamentables.

I, de fet, el Ministeri de Sanitat va fer servir uns indicadors en base als quals tots els serveis de salut assistencials i de gestió que funcionen, i són els que donen els resultats que donen.
És a dir, els indicadors ja estan.
¿Què és necessari en la inversió de la sanitat pública?
Doncs que estem a la cua en quasi tots els indicadors que ja existixen.
Suspenem sempre, faça qui faça l'anàlisi, ja siga la plataforma de defensa de la sanitat pública, ja siga un sindicat com UGT o ja siguen, fins i tot, els indicadors propis del sistema de salut.

I vostés ara diuen que volen fer els seus propis estudis.
¿Saben al que sona açò?
Que vostés, com cap indicador objectiu i independent els diu que estan vostés bé, doncs volen fer els seus indicadors i volen fer propaganda amb això.
A això sona este tema, perquè els indicadors i els avaluadors ja estan ahí, i a més, objectius, independents, que no tenen ningun interés que Navarra siga la primera i nosaltres, l'última.
Òbviament no tenen ningun interés.

Vostés volen ser l'examinador i l'examinat.
Això és el que vostés volen, ser jutge i part.
El controlador i el controlat.
Vostés ho volen tot.
I aixina no se solucionen les males notes.
Les males notes no se solucionen llevant-li el boli roig al professor.
Se solucionen estudiant més.
Doncs açò és igual.
I és que a vostés se'ls veu el plumero.
Cada volta que redacten, destil·len ideologia.
Destil·len ideologia.
Vostés ací no estan fent gestió, ni res.

Primer, escolten, la proposta de resolució el que diu és que aplaudim una mesura que ja està presa pel govern.
És que açò són les Corts Valencianes.
Açò és un parlament, escolte.
Vostés no poden devaluar els parlaments amb propostes com esta.
Mosatros ací no estem per a aplaudir-li al govern.
Això ja ho poden fer vostés en el grup parlamentari.
Però Les Corts no estan per això.
Ací estem per a legislar, per a controlar el govern.
Però no per a aplaudir-li.

I vostés el que diuen és que anem a recolzar el govern amb açò.
Però açò, ¿quina.
.
.
?
Açò és un disbarat, açò és un disbarat, perquè no és funció del poder legislatiu i vostés, amb estes propostes, el que fan és devaluar estes Corts, amb moltes altres coses més.
Però, ¿què estem ací, aplaudint-li al govern?
¿No tenen vostés altres propostes a fer?
Doncs més val que no en facen cap.

I, després, entrem a la ideologia profunda, ¿no?
, quan vostés parlen que açò és.
.
.
, primant l'eficiència a la gestió dels recursos.
.
.
, sempre els recursos, després el conseller per ahí dient: «El eje de nuestras políticas es el paciente.
» Doncs no, no ho és.
L'eix de la seua obsessió és a vore per on retallen un euro i a vore com li fan carregar als ciutadans allò que vostés han malbaratat en altres qüestions que no eren tan importants, els recursos que vostés han malbaratat.

I parlen de la sostenibilitat econòmica del sistema.
Escolte, la sostenibilitat econòmica del sistema se garantix a través de polítiques tributàries.
A vore si anem situant les coses on cal.
La sostenibilitat del sistema se garantix amb polítiques tributàries, que paguen les rendes més altes.

Jo, si feren vostés una llei que diguera: «Una pujada d'impostos a les rendes més altes per a garantir la sostenibilitat del sistema», diria: val, això sí que garantix la sostenibilitat del sistema.
Però no, retallar en sanitat.
Això el que fa és carregar-se el sistema.
Això el que fa és posar el pressupost per davant del dret.
Això el que fa és incomplir els preceptes constitucionals.
¿La sostenibilitat del sistema, retallant?
No senyor, el sistema és sostenible.
El que és insostenible és la injustícia que suposa carregar sobre els que menys tenen els abusos i la falta de col·laboració i solidaritat dels que més tenen.

I tots són indicadors purament econòmics o de gestió, generar confiança i seguretat en el sistema, sostenibilitat del sistema que vostés repetixen, repetixen i repetixen.

Acabe ja.
Escolte, ¿volen sostindre el sistema?
Pugen els impostos a les rendes més altes.
Però no vinguen a carregar sobre les esquenes dels discapacitats, dels pensionistes i de les rendes més baixes, uns problemes que no són ni s'han creat per part de la gent que ara està pagant les conseqüències d'esta estafa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Sí, muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, señora De Miguel, he de decirle que he de reconocer su intervención, ¿eh?
, yo que creo que tengo claro qué es lo que iba a decir una vez leída su proposición no de ley, es verdad que su intervención.
.
.
, se nota que es usted una profesional de la sanidad y que, evidentemente, ha hecho una intervención que hasta te podía poner en duda de lo que habría que hacer ante lo que han propuesto, ¿no?
Pero.
.
.
, lo digo a su favor, lo digo a su favor absolutamente, no de la proposición ni de las medidas que toman ustedes, sino a favor de su intervención.

Pero, mire, claro, es que estamos otra vez.
.
.
, ustedes, sin ningún tipo de diálogo previo, ustedes, si consultar nada con nadie, ustedes ponen unas medidas, y ahora vienen aquí para, dándonos cuatro pinceladas, ¿eh?
, que les aplaudamos las medidas que ustedes han tomado.
Pues, mire, esto es que no es así, ¿eh?

Yo.
.
.
, me gustaría hacer un análisis rápido de algunos temas.
Ustedes, hace unos años, presentaron un plan estratégico, ¿eh?
, un plan estratégico que se basaba en cuatro aspectos: la población y sus problemas de salud, la prestación de servicios asistenciales, los costes y la financiación y la organización y gestión de la Agencia Valenciana de Salud.
A través de ellos, y por ir rápido, presentaban ustedes una serie de estrategias, planteaban una serie de estrategias, tales como la satisfacción de los pacientes, y en ellas, pues, decían, coordinación de los procesos, visitas únicas, eliminar demoras.
.
.
Pero, ¿eliminar demoras?
, ¡si se están incrementando las listas de espera de una forma exponencial!
¡Han eliminado el plan de choque!
, están teniendo problemas muy serios, hasta reconocido por el propio conseller de Sanidad.

Otro punto, decían ustedes fiabilidad y calidad.
Y hablan de eso cuando cada vez nos estamos alejando más de la universalidad y de la equidad con todos los tipos de medidas de recortes que están tomando.
Trasformar la oferta asistencial: ahí hablaban de diversas medidas de.
.
.
, en la oferta asistencial, pero, claro, se han olvidado ustedes de la atención a los crónicos, donde han incumplido absolutamente sus compromisos, del sistema sociosanitario, que por una parte va el social y por otra parte el sanitario, cuando es básico que vaya conjuntamente.

En fin, hay uno que sí que han cumplido: potenciar sistemas de gestión por concesión administrativa.
.
.
Eso lo han cumplido.
Recursos humanos, y decían que había que desarrollar herramientas que favorecieran el rendimiento de los profesionales; hablaban de un desarrollo del sistema de productividad, que ustedes han pervertido absolutamente y que, además, suele ir unido a disminución de gasto y no a criterios de calidad; y hablaban de incentivos de carrera profesional, donde no han puesto ni los mecanismos, se han cargado la.
.
.
, han paralizado la carrera profesional, la han disminuido un 50%.
.
.
En fin.
Desarrollo de infraestructuras: ¿qué quieren que les diga?
Su gran incumplimiento, «Construyendo Salud».
.
.
Y hablaban de formación e investigación.
.
.
Hablar de formación e investigación es una broma, basta con ver qué han hecho ustedes con el centro Príncipe Felipe, qué programa tienen ustedes de investigación biomédica.
.
.
¿Saben lo que quieren hacer, cómo lo quieren hacer, con qué recursos?
, ¿tienen algún plan de carrera profesional en investigación?
Pues, no.

Si uno se detiene en su mapa estratégico, resulta decepcionante, y es un plan fallido, que ha sido incapaz de desarrollar.
Pero si analizamos los indicadores de los que ustedes hablan, a dos niveles, mire, están aplicando en estos momentos 48 indicadores en los centros sanitarios, ¿no?
, en tres agrupaciones, calidad, asistenciales y de gestión.
Pero, claro, no.
.
.
, el peso no es el mismo.
Los de calidad tienen un peso del 18%; los asistenciales, del 30%; y los de gestión, que van unidos a disminución del gasto, ¡el 52%!

Les leo algunos de los indicadores: facturación y cobro; costes unitarios de ingresos; indicadores de costes de medicamentos de hidroterapia y ortoterapia; eficiencia de gasto de farmacia hospitalaria; importe de las recetas.
.
.
, ese por el que se dice que los profesionales tienen que gastarse menos de 11 euros por receta; utilización de guías farmacoterapéuticas; evolución de gasto de capítulo II en material sanitario; evolución de gasto de capítulo I; evolución de gasto de sustituciones; evolución de gastos de guardia; evolución de.
.
.
En fin, como se puede comprobar, hay un predominio de los indicadores relacionados con la contención del gasto, más que indicadores de calidad asistencial.

Luego, por lo tanto, es poco.
.
.
, es evidente que los centros se tienen que regir por indicadores de calidad, que tiene que haber indicadores de calidad, ¡que es bueno que haya indicadores de calidad!
.
.
.
Vamos, es bueno, no, es absolutamente necesario.
Pero es que yo entiendo, como profesional de la sanidad, que nos hemos intentado regir siempre por esos indicadores de calidad.
Otra cosa son las dificultades que ponen ustedes como consecuencia de su gestión para que esa calidad en muchas ocasiones se pueda llevar adelante.

Y, por lo tanto, señora De Miguel, es muy difícil, entendiendo el esfuerzo que usted ha hecho, entendiendo las cosas que ha dicho, pero es que hay que poner.
.
.
, hay que poner sobre la mesa cuál es la gestión que ustedes están haciendo, cuáles son las dificultades que están poniendo para que el sistema funcione adecuadamente y, por lo tanto, espero a ver cuáles son sus respuestas.
Pero ya le digo que entiendo su intervención, pero la verdad es que no se corresponde la música con la letra en absoluto.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Subías.

Para réplica, tiene la palabra la señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Sí, muchas gracias, señora presidenta.

La verdad es que es muy decepcionante.
Yo le agradezo a usted, señor Subías, el tono.
.
.
, porque, además, usted entiende perfectamente de lo que estamos hablando aquí.
Es decepcionante, porque hoy hemos sido capaces de llegar a acuerdos todos en un punto, ¿no?
, sin ir más lejos, hemos sido capaces de transaccionar un punto.
Y yo creo que aquí se demuestra, pues, una vez más, una ideologización extrema en el sentido más complejo, ¿no?
, o peyorativo de la palabra, que impide llegar, por parte de sus señorías, a ninguna propuesta que provenga del Partido Popular, o del partido que apoya, en este caso, al gobierno.
.
.
¡A nada!
, nunca, y yo creo que realmente esto, yo no le veo sentido, yo personalmente a esto no le veo sentido.
Quizá.
.
.
Porque, es que, además, ni siquiera les reconozco a algunos de ustedes en ese talante, no.
.
.
, no.
.
.
, no reconozco.
.
.
-perdón, señora presidente, mi tiempo, gracias-, no reconozco eso, no.
.
.
, no.
.
.
, no lo entiendo, de verdad que no lo entiendo.

Pero, bueno, en cualquier caso, nosotros hemos hecho aquí esta propuesta, porque no es solamente el poner en marcha una serie de indicadores, que en este caso son muy concretamente de calidad y seguridad del paciente, que no tienen tanto que ver con los indicadores o acuerdos de gestión que todos los hospitales, desde hace mucho tiempo.
.
.
, está todas las áreas de salud.
.
.
, estamos llevando a cabo con la conselleria, como medición y control de la forma de gestionar, y también, evidentemente, la calidad.
Pero esto es algo concreto, específico y que usted sabe muy bien que forma parte de toda una serie.
.
.
, de un movimiento internacional que hay en este sentido, ¿no?

Entonces, a mí, que a ustedes no les parezca bien que el Partido Popular, el Grupo Parlamentario Popular, proponga estos temas aquí, pues, yo tampoco lo entiendo, porque no veo por qué no tenemos nosotros, como Cortes Valencianas, como Corts Valencianes, que instar al gobierno, que si ha elegido un camino que siga por ese, e impulsar e instar a que siga trabajando en esa línea y que cada vez trabaje más, además, en esa línea.
Yo, sinceramente, des el punto de vista democrático, pues, lo entiendo mal, no lo comprendo, no sabía yo que eso estaba así como prohibido, no me cabe en la cabeza.

Pero es que, además, les voy a decir más.
Mire, nosotros, en esta propuesta, estamos mostrando no solo una serie de indicadores de calidad y, vuelvo a repetir, de seguridad del paciente, sino toda una actitud, una forma de trabajar, en este caso, una área de la Conselleria de Sanidad, del gobierno valenciano, que a nosotros nos parece muy importante que sea así.
Y no es el único ejemplo, y no es el único ejemplo.

Sin ir más lejos, hace pocos días, en este caso, el consorcio de hospital general ha conseguido la certificación RLN 8018 para distintas áreas del hospital, pero, en concreto, el servicio de hematología, de análisis y de microbiología, los tres servicios para DCI 6624 con Aenor.
Digo yo que es independiente Aenor, no somos nosotros mismos.
.
.
, no, Aenor.
Y, además, por parte de Enac, la certificación de la 15303, que es muy compleja, en distintas de micro y de laboratorio de análisis, concretamente, en el laboratorio de legionela, en el laboratorio de microbacterias.
.
.

Es decir, que hay una actitud, una promoción y una manera de entender también la gestión sanitaria, que está muy relacionada con un esfuerzo enorme de todo el personal sanitario que viene, evidentemente, promocionado por la propia conselleria, para mejorar nuestra forma de trabajar desde el punto de vista de sistemas de calidad y seguridad del paciente.
Y estos indicadores son muy importantes.
.
.
Evidentemente, que ya hay indicadores funcionando, y estos son un paso más, un impulso más de aquellos que se han medido de una determinada manera, aquellos que están en el área de la OMS y de los grupos de trabajo poniéndose en marcha y que estamos acogiéndonos, e incluso implementando propios, porque esta forma de medir es lo que tú luego puedes adquirir y puedes poner en marcha situaciones de mejora, propuestas de mejora de aquello que detectas que hay que mejorar.

Y esto es trasparente, porque, mire, para nosotros, para el gobierno del Partido Popular, está claro que el valor de lo público va mucho más allá de la eficiencia, va mucho más allá de criterios economicistas, que también.
El valor de lo público.
.
.
, no es equiparable el sector público al sector privado, no se puede medir y no medimos solo, el sector público, el valor de lo público por la eficiencia, o el valor de los servicios públicos.
Es un componente del valor de lo público, la eficiencia, no se puede renunciar a que las cosas cuesten lo que tengan que costar, ni más ni menos, en beneficio de la ciudadanía, porque no todo puede salir de los impuestos.
Porque si esto fuera tan sencillo, de que «als rics els pujaren els seus» impuestos y ya tuviéramos y ya tuviéramos la sostenibilidad del sistema sanitario garantizada, pues, fíjese.
Pero es que eso no es así, eso es una irrealidad.

Por lo tanto, para nosotros, dentro de lo público, del servicio público y del valor del servicio público, están, como claro diferencial, los resultados, que son no solo en servicios concretos, sino que trascienden y deben contribuir a generar un resultado más general, y estos indicadores así lo demuestran, y la confianza, o sea, la confianza que tenemos que generar en la ciudadanía a la hora de la prestación de un servicio por parte, en este caso, del estado, y trabajando la información, la trasparencia.
.
.
, tengo que decirles que todos los indicadores, les puedo garantizar que son públicos, y si ustedes se molestaran en entrar, verían los resultados de las distintas áreas de gestión, y la participación de la ciudadanía.
Y esto lo podemos hacer con más o menos acierto, a veces acertando más, y otras veces equivocándonos algo, no digo yo que no, pero este es nuestro eje, la columna vertebral de nuestra política sanitaria.

Eso no significa, y acabo, que se otorgue carta blanca al coste y a la eficiencia de los servicios públicos.
Eso sería una barbaridad.
Y por eso es compatible este valor de lo público con esquemas de colaboración público-privada, etcétera, etcétera, que trabajen también en mejora de la eficiencia, porque no podemos decidir que eso da lo mismo, porque sería de una irresponsabilidad, en fin, que yo creo que todo el mundo.
.
.
, en fin, que está un poco no trabajando todo el rato en la ideologización, sino un poco en el sentido común, puede comprender.
Y por esto nosotros traemos esto aquí, esperando que ustedes, en fin, lo comprendieran y lo votaran a favor.

Pues, ya veo.
.
.

La senyora presidenta:

Gracias.

La senyora De Miguel García:

.
.
.
que traigamos lo que traigamos, va a ser imposible.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora De Miguel.

Me ha pedido.
.
.
Ah, tiene la palabra la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, diu la senyora De Miguel que és «decepcionante» que no li recolzem aquesta proposició no de llei.
Mire, senyora De Miguel, jo porte sis anys de diputada en aquesta comissió, i el Partit Popular m'ha aprovat no sé si una o ninguna de les proposicions no de llei (veus) que jo he dut a aquesta cambra, ¡una o ninguna!
(Veus) I hem parlat del VIH, de la salut de les dones, de construcció de centres de salut que vostés havien promés, de l'alzhèimer, de la sensibilitat química múltiple, etcètera, etcètera, etcètera, i mai aproven res.
Per tant, «decepcionant», serà això, ¿no?
, serà això, perquè nosaltres, a més, presentem una proposició no de llei cada setmana, vostés, una cada tres mesos.
Mire, si un de cada tres mesos que ve ací, no li l'aprovem, podrà ser decepcionant, però decepcionant és lo nostre, de tota l'oposició, que totes les setmanes ací tenim deu punts de l'ordre del dia i vostés, per norma, voten «no».
I moltes voltes ens dóna la sensació que sense haver-se-les llegides, ni tan sols.

De totes maneres, anem al tema dels indicadors.
A mi alguna cosa no em quadra.
Vosté diu que, indicadors, ja n'hi han, que açò és un pas més.
Doncs, a mi no me quadra, perquè si els indicadors que hi ha.
.
.
, si ja n'hi han indicadors i en compte de millorar el que anem és cap arrere, ¿no?
, perquè en això sí que estarem d'acord, que ací no anem millorant, el que anem és cap arrere, perquè si cada volta tenim una pitjor assistència i una pitjor qualitat, és perquè anem cap arrere.
Doncs, si els indicadors que n'hi han ens fan anar cap arrere, doncs, alguna cosa no quadra.
Una de dos, o els criteris no són els adequats o vostés passen d'allò que diuen els indicadors.
És que jo només veig eixes dos possibilitats.
Per tant, nosaltres no anem a recolzar aquesta proposició no de llei.

I, després, tornem al tema de la sostenibilitat del sistema sanitari.
El sistema sanitari a l'estat espanyol i, per tant, al País Valencià, no és insostenible, no ho és.
Tenim un sistema sanitari que no és insostenible, en absolut.
Simplement el tema de la insostenibilitat s'ho han tret de la mànega, no sols el Partit Popular, també la confederació d'empresaris i les associacions empresarials i tal i, sobretot, les d'assegurances, que no paren de parlar de la insostenibilitat del sistema sanitari perquè al final tots mos cregam que el sistema és insostenible i que gràcies al Partit Popular estan salvant el sistema sanitari.
No, no.
Això del sistema sanitari és absolutament sostenible.
I, si no ho és, tampoc s'han de fer les coses com les estan fent.
Si n'hi ha algun problema de sostenibilitat, és molt més fàcil.

Miren, els 60.
000 milions d'euros que se li han donat a la banca, directes, eh?
, ja no parlen dels altres, els que se li han donat directes a la banca, amb això tenim el sistema sanitari salvat per a dècades.
Per tant, n'hi han moltes maneres de salvar, si és que està en perill -que jo ho dubte, que estiga en perill- el sistema sanitari, i no és retallar, retallar i retallar.
Ho dic perquè és vosté la que ha parlat de la insostenibilitat del sistema sanitari, no nosaltres.

Com dic, per a nosaltres n'hi han coses que no quadren.
No anem a vindre, amb la que està caiguent, a aquesta comissió de sanitat a aplaudir el que està fent el Partit Popular, perquè, evidentment, el que està fent el Partit Popular, ja ho hem dit en massa ocasions, és estar posant en perill, això sí, no la sostenibilitat sinó la qualitat del nostre sistema sanitari.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Compromís, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora De Miguel, efectivament vosté s'ha xafat quan ha replicat, perquè ha dit, per què Les Corts no poden instar el govern a fer alguna cosa?
» Clar que poden, per a això estan les PNL.
Però és que si vosté llig la seua PNL, ací no insta a res.
Ací el que diu és «Les Corts acuerdan apoyar la implementación del catálogo».
Vosté s'imagina.
.
.
és que açò no és matèria.
Vostés amb açò s'estan burlant, eh?
Això és com si ara, demà, duguem ací una PNL que diga, «Les Corts recolzen la taula d'entrada que s'ha ficat en l'Arnau de Vilanova per a que allí es reben les persones.
El mostrador nou que s'ha canviat en el centre de salut de Massalfassar».
Això és el que estan vostés duguent ací.
Vostés estan duguent una mesura de gestió que no té res a vore, ja no amb l'àmbit legislatiu, per descomptat que no, sinó que és una qüestió menor, menor des del punt de vista normatiu, normatiu, no de la importància, que no li la lleve, eh?

Però des del punt de vista normatiu, com si digueren això: «Saludamos el nuevo mostrador que en la planta tercera de La Fe se ha puesto en marcha hoy.
» Per a això no estan Les Corts.
I això vostés ho han d'entendre.
Això vostés ho han d'entendre.
Eixa, la primera.

Segona.
La ideologia la destil·la la seua proposta.
I la sostenibilitat de qualsevol servei públic depén de la política tributària.
I vosté pot vindre ací a burlar-se, però això és aixina, i els números estan fets.
Però no és que els haja fet jo, que sóc de lletres, no.
És que això ho han fet grans pensadors, economistes, premis Nobel, que estan teoritzant sobre això.
I si vosté trau els números de les rendes altes i dels grans patrimonis d'este país, i els fica a pagar els mateixos impostos que paguen els treballadors, la mateixa pressió fiscal que tenen els treballadors, ací no n'hi ha res insostenible, fins podrien fer vostés els seus saraus, i dur ací el papa, el nou papa el podrien dur i tot.
Només amb això podrien fer vostés tots els seus saraus i, a banda, tindre uns serveis públics de qualitat, eh?
Això és aixina.

I vostés parlen de sostenibilitat perquè si en una cosa està en perill el sistema.
.
.
, jo sí que crec que està en perill el sistema, però no perquè siga insostenible sinó perquè vostés volen posar-lo en perill.

El sistema per què està en perill?
Perquè ací n'hi han uns taurons que vénen rebotats dels Estats Units d'Amèrica perquè allí els negocis se'ls estan acabant un poquet amb el tema de la sanitat, del sistema sanitari públic.
.
.
-no, «¿qué digo, qué digo?
», digo lo que digo, eh?
- i allí han dit, «anem a obrir mercat en Europa que ara és el moment».
I tot açò, estos marcs cognitius que vostés generen diguent que el sistema és insostenible, el que està fet és perquè la gent se'n vaja a les assegurances privades; perquè la gent agarre por i diga, oiga.
.
.
, no per si el Partit Popular salva ací res, perquè el Partit Popular ací no va a salvar res; prou tindran vostés en salvar-se vostés i alguns de vostés, més, sinó perquè la gent agarre corrents i se faça una assegurança privada.
Eixa és la perversió del que vostés estan dient cada vegada que diuen que el sistema no és sostenible o per a garantir la sostenibilitat del sistema.
Estan expulsant la gent a les assegurances privades ja que ells, clar, òbviament estan ahí amb les mans obertes, eh?
, perquè després entrem en una fase que la gent comence a qüestionar perquè paga la seguretat social pública si ja està en el metge privat.

Este és el tema.
Ací no n'hi ha res més que inventar.
Açò és la filosofia neoconservadora que també ve rebotat de l'altre costat de l'Atlàntic, del Tea Party, que té ací uns exponents estupends com la senyora Esperanza Aguirre -ai ni oi, eh?
-, o el senyor este que diu que «cuatro días de luto es demasiado».
Són eixes persones les que estan fent l'estratègia que està darrere del seu llenguatge de la sostenibilitat.

I nosaltres no anem a caure en el seu parany ni anem a alimentar un discurs que no ens porta al benestar comú, sinó que ens porta a la llei de la selva: el que puga pagar-se la sanitat tindrà sanitat i el que no puga pagar-se la sanitat se n'anirà al clot.
Este és el tema.
Quan altres països que han tingut això durant dècades ara estan fent el contrari, com és Estats Units d'Amèrica.
Per cert, la sanitat més privatitzada del món i la més cara i la més ineficient.
I vostés ens duen a eixe model.
Per a què volen indicadors, si ja tenen l'experiència d'altres països?
Vostés van pel camí de les privatitzacions.
Per què no parlen d'eficiència en les ressonàncies magnètiques?
, que això és un forat negre de diners!
Ah, ahí no volen ser vostés eficients, no?
Home!
, aleshores no vinguen ací amb sarcasmes, ni a dir que ara amb estos indicadors.
.
.
Ho fa el govern?
Dons ja està, Llombart ja ho haurà ficat en marxa!
Què hem de vindre ací, a aplaudir-li?
Oiga!
, per a aplaudir-li al govern, si és que vostés tenen problemes d'autoestima, està en el reglament una cosa que és diu la qüestió de confiança.
Volen fer-la?
Facen-la.
I vostés poden aplaudir el senyor Llombart i tot el govern, i el senyor Fabra.
Però no devaluen estes Corts amb propostes com estes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Por el Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra, señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Sí, muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Fíjese, señora De Miguel, se lo he dicho en la primera intervención y esperaba a ver qué decía en su segunda intervención y, la verdad es que no ha aclarado aquello que yo pensaba que usted pudiera.
.
.
Era difícil, en cualquier caso.

Era difícil porque, fíjese.
.
.
hay una pregunta, ¿ustedes qué proponen en esta proposición no de ley?
¿Cuál es la propuesta real que nos trae aquí?
A ver, ¿díganos qué es?
Que han estado elaborando una serie de indicadores de calidad y a ver que nos parecen esos indicadores de calidad a nosotros, ¿eso es lo que nos están diciendo?
¿Nos están preguntando eso?
¿A ver qué nos parecen los indicadores de calidad?
¿A ver si nos parece si el índice de cesáreas y.
.
.
que, por cierto, tenemos un índice de cesárea muy alto, altísimo, altísimo, pero, bueno, eso es otra historia, eh?
No es para ir hablando de cada uno de los puntos, ¿no?

Pero, ¿qué es lo que nos propone?
Es que usted se cree que traer aquí es como si me trae usted el tratamiento de las neumonías y que, por lo tanto, nos trae aquí, a la comisión de sanidad, a que aplaudamos el tratamiento de las neumonías, el protocolo de tratamiento de las neumonías.
Pues, oiga usted, eso lo tendrán que hacer los profesionales; oiga usted, eso lo tendrán que hacer.
.
.
Pero es que es una proposición que no tiene sentido.
Se lo han dicho antes, no tiene ningún sentido, porque, mire, es muy difícil de separar, es muy difícil de separar la gestión.
La gestión no es aislada.
Usted no puede venir aquí a decirnos «y apláudannos a estos indicadores de calidad que vamos a implantar o que hemos implantado en los centros sanitarios».
Oiga, así?
¿Y qué pasa con lo demás, con la gestión que ustedes están haciendo en general?
¿Qué pasa con todo eso?
¿Qué criterios están utilizando ustedes de calidad y de buen gobierno en las instituciones en general para que nosotros tengamos que decirles que sí?
Calidad y seguridad para el paciente, ¡naturalmente, naturalmente que sí!
, que la queremos.

Pero es que lo que ustedes están.
.
.
Mire, yo he hablado últimamente con colegios profesionales, con asociaciones, con sociedades científicas.
Le puedo asegurar que ninguno de ellos están de acuerdo con lo que están haciendo.
Están asombrados, cuando menos, con lo que están haciendo ustedes.
En primer lugar porque no cuentan con ellos.
Y deben hacer como con nosotros: traen ustedes aquí una propuesta y ahora dice, «y ahora únanse ustedes a esta propuesta», que no tiene ningún sentido lo que nos están pidiendo.
Pero es que lo que sí que tendría sentido, que para lo que usted nos está contando hubiera hablado con todos los que yo les estoy diciendo.
.
.
No parece que lo hayan hecho, no parece que lo hayan hecho.
Porque es como cuando dice, «no, no, para los algoritmos, y ya hemos hablado».
Y resulta que yo he hablado con las asociaciones que tal y dicen «no, no, hablaron con algunos y no les dimos el visto bueno, y ellos han hecho lo que han querido».
Y así van las cosas como van.

Y con esto, señora De Miguel, es que es lo mismo.
Pero, mire, ustedes han abandonado la planificación, absolutamente.
Están aplicando una gestión, en ocasiones, temeraria, en la forma elegida en muchas cosas.

Yo les propongo una cosa, que lleven adelante lo que se denomina, esto que le decía, política de buen gobierno, que implica tener buenos resultados, que es lo que usted decía.
La toma de decisiones debe de responder a valores éticos, a principios que se deben de ajustar a requisitos de participación, de transparencia, de rendición de cuenta, de todo este tipo de cosas.
Pero todo esto no lo están haciendo ustedes.
Un buen día traen aquí unos indicadores y dicen, «y ahora apláudannos».
Pues, oiga, no, no les podemos aplaudir, entre otras cosas porque lo están haciendo mal en general.
Y si lo hacen mal en general no pretendan que les aplaudamos en esto.

Les voy a decir algunas cosas que debieran aplicar.
Una sanidad de, para y por los ciudadanos.
No estaría mal.
Profesionalicen ustedes la gestión.
No estaría mal.
Fíjese.
Consigan consejos de administración-gobierno ante la que respondan los gestores.
Den autonomía y capacidad de gestión, transparencia democrática y rigor técnico en las decisiones.
Información pública y rendición de cuentas y participación.
Ética y ejemplaridad de buenas prácticas.
Participación y asesoramiento de los profesionales.
Asesórense por los profesionales.
Coordinación de servicios sociales, evidentemente, y sanidad.
Y que sea la salud pública y la atención primaria un eje básico.

Señora De Miguel, yo le vuelvo a reconocer su esfuerzo.
No tiene ningún sentido lo que ustedes hoy nos han traído aquí.
Nos parece bien que haya indicadores de calidad.
Asociaciones y profesionales son los que tienen que decidirlo y llevarlos adelante y, me parece mentira que con el tiempo que llevamos estén ustedes todavía planteando si funcionamos con criterios de calidad o no funcionamos con criterios de calidad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Subías.

Bien, finalizado el punto número 9, pasamos a su votación.
¿Votos a favor?
8.
¿Votos en contra?
7.
Por 8 votos a favor y 7 en contra, queda aprobado el punto número 9.

Señorías, vamos a interrumpir durante cinco minutos, cinco minutos reales, para que alguna de sus señorías pueda.
.
.
(Remors)

Gracias.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre el manteniment de les urgències en primària tal com estaven en els últims anys, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 42.
986, BOC número 133)

La senyora presidenta:

Bien, señorías, continuamos con el punto número 10: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el mantenimiento de las urgencias en primaria de la forma que estaba en los últimos años, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Debo decir a sus señorías que el Grupo Parlamentario Popular ha presentado una enmienda.

Bien, por el Grupo Parlamentario Compromís, tiene usted la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, l'atenció sanitària d'urgències és la garantia per als ciutadans i ciutadanes en incidir en l'evitació d'agreujaments innecessaris de malalties, sinistres, afeccions mèdiques diverses i, a més, proporcionen atenció mèdica i cures a la població en els moments més crítics i delicats, ¿no?
, infarts, traumatismes, fallada respiratòria, hemorràgies, cremades, intoxicacions, etcètera.

També, òbviament, suposen una garantia de la tranquil·litat i eixa confiança de què parlàvem adés de la ciutadania, ¿no?
, i eviten el sentiment de desemparament que les persones tenen davant dels sinistres o les malalties agudes, ¿no?
I també suposen una bona i ràpida atenció d'urgències, suposa un estalvi, evitant hospitalitzacions innecessàries, tractaments més complexos, al tallar de forma immediata les problemàtiques que se'ls presenten, ¿no?

En el cas concret d'esta proposició no de llei, es va motivar.
.
.
, està presentada en gener, ¿eh?
, però es va motivar per (inintel·ligible) .
.
.
, però és de juliol del 2012, és a dir, té un any aquesta proposició no de llei, la vam representar en gener, però és de l'11 de juliol de 2012, ¿no?
, i en aquell moment, quan van deixar de prestar guàrdies de nit els centres de salut de Pedreguer, Ondara, Orba i Gata.
També sembla.
.
.
, semblava en aquell moment, que això s'anava a generalitzar.
Hui mateixa, al diari Les Províncies podem llegir que 800 centres de salut deixaran en dues setmanes d'atendre pacients per la vesprada.
És a dir, que les urgències, en tot cas, hauran de ser pel dia, ¿no?
, perquè per la vesprada.
.
.
, o siga, pel matí.

Entenem que també els retalls en atenció continuada que s'ha produït després d'esta data, amb les conseqüències que això, òbviament, té per a la població, doncs.
.
.
, bé, doncs, afecten negativament la qualitat assistencial, afecten negativament la seguretat dels ciutadans enfront d'eixos processos aguts, eixos sinistres, accidents, etcètera, i, per tant, la proposició no de llei que nosaltres presentàrem en el seu dia, però que, lamentablement, és plenament vigent, és que s'adopten les mesures necessàries per a mantindre les urgències en primària, tal i com estaven en els últims anys, abans de fer estos tancaments.

Que se garantixca l'atenció bàsica d'urgències amb el nivell d'eficàcia i mitjans necessaris en una societat avançada i que es convoque de forma immediata els sistemes de selecció de personal que garantixquen la consolidació de l'elevat nombre de personal eventual existent en els serveis d'urgències de primària.
I això, òbviament, senyories, encarant l'època estival com estem encarant ara, és encara més greu.

Nosaltres ja vam fer preguntes sobre estes qüestions, hem fet altres iniciatives, però, miren, jo entenc que el millor resum del que es podria dir ací és l'informe sobre els retalls dels serveis sanitaris de les comunitats autònomes que ha fet la societat espanyola de medicina de família i comunitària, on se diu que retallar estructures va en contra de la resolució en atenció primària, les gerències integrades no han demostrat millora en el continuum assistencial, se poden integrar processos sense descapitalitzar la primària, i les urgències, llevar les urgències en la xarxa de la primària suposa, òbviament, col·lapsar les urgències en els hospitals, i aixina estem veient com les hores d'espera en els hospitals estan incrementant-se, fins al punt que algunes passen de les cinc hores, com en el cas de l'àrea de la Marina, on les urgències hospitalàries s'han disparat per damunt.
.
.
, en temps d'espera, per damunt de les cinc hores, ¿no?

El tancament de centres per les vesprades va en detriment de l'accessibilitat als serveis sanitaris i ràpidament, com dic, es traduïx en un augment de visites a l'hospital, que, a més, és més car, amb la qual cosa el que estem fent és encarint.

Volem estalviar i açò al final és el xocolate del lloro; estalviem dos euros per un costat i ens en gastem cinc per un altre, amb la qual cosa estem perdent-ne tres.
Esta política és profundament ineficient, irresponsable i, a més cara, és molt més cara que l'altra.

Diu la Societat Espanyola de Medicina que moltes vegades amb l'excusa de l'efectivitat en algunes comunitats autònomes han tancat centres d'atenció continuada -els sona, senyories- i consultoris de forma total, amb un retall a curt termini i sense servei de contraprestació.
Això significa moltes voltes un allunyament del pacient agut i crònic que repercutix en l'hospital, tot el contrari del que promulguen els plans de crònics.

No se pot oblidar que en el nostre país en l'any 2010 es van atendre 17,8 milions de consultes urgents per part dels metges de família i 10,2 milions en infermeria.
El gran retall sanitari en la majoria de les comunitats autònomes s'està aplicant sobre l'atenció primària, com és este el cas del que estem parlant, i en contra de tots els predicaments, tant de l'Organització Mundial de la Salud com de l'OCDE.

Fins a este moment la major intensitat de les mesures recau sobre els professionals, reducció de retribucions, disminució de plantilles, etcètera.
Però ara ja en este moment estem en la disminució de recursos i se van a reflectir en un deteriorament de la qualitat assistencial, tant en quantitat, minoració de la cartera de serveis, no desenvolupament de nous serveis, com en qualitat, reducció de temps de dedicació, empitjorament de la capacitat de resolució, etcètera.

La mateixa societat diu que pot ser que estes mesures puguen justificar-se per a obtindre resultats immediats, però sorprén que no s'hagen posat en marxa mesures de gestió de calat, com facilitar la capacitat de resolució en l'atenció primària.
És més, que mesures com estes agreugen i, per tant, no se poden evitar duplicitats en proves diagnòstiques, establir una central de compres, etcètera.
En este moment, açò era en 2010, açò està en una situació molt pitjor.

Si a açò afegim el tema dels CICU, que ja hem parlat també en esta comissió, afegim el retall en els SAMU i en el suport vital bàsic, afegim el retall en els helicòpters d'emergència, etcètera, etcètera, el que estem fent és no donar respostes adequades a les urgències dels pacients, a les urgències dels ciutadans i, per tant, estem empitjorant la qualitat de vida i, a més, empitjorant les possibilitats de supervivència, almenys també les possibilitats que eixa supervivència siga en unes condiciones de qualitat millor.

Nosaltres entenem que esta proposició no de llei s'emmarca dintre del que estem parlant tot el matí i del que venim parlant els últims mesos; s'emmarca en eixa carrera embogida cap a l'abisme i s'emmarca en que al final l'eix de les polítiques sanitàries no és el pacient; l'eix de les polítiques sanitàries no és el benestar dels valencians i valencianes; l'eix de les polítiques sanitàries és vore on s'estalvia un duro, encara que siga a costa de la salut dels valencians.
I a nosaltres en això sempre ens van a tindre defensant que primer és el pacient, primer és el dret i si s'han d'aconseguir més diners per a cobrir eixe dret per a això estan les polítiques tributàries.

No estem demanant més, estem demanant quedar-se com estàvem, senyories.
No és una proposta utòpica, no és una proposta ultramuntana, no és una proposta de Robespierre, no és una proposta per a tallar el cap de ningú; és quedar-se com estàvem.
I jo crec que si vostés preguntaren als valencians i valencianes, als ciutadans i ciutadanes afectades, segur que estarien d'acord amb aquesta proposta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Oltra.

Como les he dicho a sus señorías, a esta proposición no de ley hay una enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Popular que dice: «Las Cortes acuerdan que el Consell continúe adoptando las medidas necesarias para mantener las urgencias en primaria y el alto índice de satisfacción de los pacientes.
» Y el punto número dos: «Continúe garantizando la atención básica de urgencias con el nivel de eficacia y medios necesarios en una sociedad avanzada.
»

Para su defensa, tiene la palabra el señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muchas gracias, presidenta.

Se presenta la enmienda suprimiendo el punto número tres, que afecta a un tema de personal.
Y en el punto número uno y punto número dos, pues, lógicamente, es la variación de algún verbo en el cual, sobre todo en el punto número uno, hablamos de continuidad.
Continuidad entendiendo que las medidas que ha adoptado el gobierno valenciano, a través de la Conselleria de Sanidad, son correctas.

Efectivamente, la PNL que ha presentado el Grupo Compromís se trata de una PNL firmada el 11 de julio de 2012, por lo que la realidad actual debería hacer que Compromís la retirara, ya que los servicios de urgencias que la diputada menciona en su exposición de motivos, a pesar de todo lo que ha manifestado justamente en esa PNL, se están desarrollando con total normalidad y eficacia.

La Conselleria de Sanidad realiza una revisión continua de los dispositivos asistenciales para la adaptación urgente, en este caso extrahospitalaria, en toda la Comunitat Valenciana.
Para llevar a cabo este seguimiento de los puntos de atención continuada se tienen en cuenta una serie de criterios, pirámide de población, frecuentación, isócronas entre las poblaciones y centros, etcétera, etcétera.

Desde que se hizo esta reestructuración el año anterior, la Conselleria de Sanidad ha realizado el seguimiento de dichas medidas, comprobándose que no se han producido cambios sustanciales, en cuanto a la población atendida o respecto a sus necesidades asistenciales, por lo que no se considera necesario abordar por el momento una nueva reorganización de estas unidades asistenciales.
Es decir, lo hecho ha funcionado.

La Conselleria de Sanidad tomó la decisión, también, de mantener abiertos en horarios nocturnos todos los puntos de atención continuada que permanecen abiertos en estos momentos en nuestra comunidad.
En este análisis ya se constató que los 74 centros rurales con baja actividad, o sea menos de cinco urgencias en horario nocturno, no disponen de alternativas cercanas y su grado de resolución en atenciones sanitarias es del 96%, por lo que no era conveniente su cierre.

En cuanto al transporte sanitario, lo hablaremos en réplica, pero lo que es el SAMU, las 45 unidades que tenemos, no se han modificado respecto a la situación anterior, seguimos igual.
Y en las unidades de soporte vital básico, las cien unidades, se han suprimido tres de ellas y ha habido modificaciones en 21 de ellas, lo que sería un tema de horarios.

En estos momentos, la Conselleria de Sanitat puede garantizar que toda la población cubierta por la Agencia Valenciana de Salud está atendida con unas isócronas con respuesta adecuada.
En el año 2013 continuamos realizando una evaluación continua de su actividad, con el fin de introducir cualquier medida correctora que consideremos necesaria y asegurar que así no se produce merma alguna en la calidad de la asistencia que reciben los ciudadanos.

Por lo tanto, por lo que acabo de decir, son puntos de vista distintos.
Entendemos que en la Conselleria de Sanidad la directriz, en cuanto a lo que es los servicios de urgencia extrahospitalarios, se están atendiendo adecuadamente.
Creo que tenemos una red muy importante de asistencia extrahospitalaria, no solamente en primaria sino también lo que es la atención en urgencias.

Y, en ese sentido, la enmienda que proponemos, lógicamente, va en ese sentido, seguir en la línea que estamos trabajando y en el caso de detectar algo que no funcione adecuadamente corregirlo.
Pero no ha ocurrido eso hasta la fecha.
Y de momento la satisfacción de los ciudadanos y el control realizado por la conselleria es correcto.
Por lo tanto, presentamos esta enmienda para que sea votada.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ibáñez.

Para la aceptación o no de esta enmienda tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Òbviament no anem a acceptar l'esmena.
No se tracta només d'un canvi de verb, han canviat vostés el verb i només els faltava encertar en la persona, que és la tercera persona del singular no la primera.
Però, bé, en fi, quasi ho encerten.

Però, mire, és que no, és que no és només el verb; és que vostés el que estan fent és retallar els serveis.
Vostés el que estan fent és llevar les possibilitats de moltes persones a accedir a uns serveis d'urgències que no siguen els hospitalaris.
Aleshores, si jo li accepte que vostés continuen adoptant les mesures necessàries per a mantenir urgències en primària i vostés el que estan fent és retallar-los, jo, com vosté comprendrà, no li vaig a acceptar una esmena que el que vol és seguir retallant.
Perquè si nosaltres votem o acceptem que vostés continuen fent el que estan fent, és això, és això.
I, per tant, no li acceptem l'esmena.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.

Para fijar posición tiene la palabra el Grupo Comrpomís, señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

La veritat és que en aquesta escalada de retallades que estem patint en la sanitat pública valenciana, l'atenció d'urgències no ha quedat indemne.
S'ha retallat en el transport d'urgències, s'ha eliminat el servei de suport vital bàsic en algunes localitats; s'ha retallat el seu horari de 24 a 12 hores en moltes altres localitats, com si se pogueren controlar els infarts per a que siguen a les quatre de la vesprada i no a les tres del matí; s'ha reduït el personal en el punts d'atenció continuada, en molts centres s'ha deixat.
.
.
de dos metges s'ha passat a un metge, amb la qual cosa un sols metge ha d'atendre el centre de salut i ha d'atendre les urgències fora del centre.
Ara, en estiu, tancaran els centres de salut per les vesprades.
I en la Marina l'estiu passat es van tancar els punts d'atenció continuada.

Per tant, com dic, les retallades en urgències també han sigut o estan sent absolutament dramàtiques.
I justament en urgències és on menys s'hauria de retallar, no s'hauria de retallar absolutament res.
Però és que en urgències el poder ser atés, la vida d'una persona pot dependre d'un minut d'alt o un minut baix o de que arribe o no arribe l'ambulància o un minut baix o de que arribe o no arribe una ambulància o que hi haja un punt d'atenció continuada o no hi haja un punt d'atenció continuada, que per això s'anomenen urgències.

En la Marina, perquè l'exposició de motius de la PNL parla de la comarca de la Marina, encara que la part resolutiva afecta a tot el País Valencià, en la Marina tots sabem que en Marina Salut porten a terme pràctiques que voregen la legalitat per augmentar el seu compte bancari.
Hem parlat ací ja moltes voltes de totes aquestes pràctiques, dels SIP fraudulents, de la no derivació de pacients a l'hospital sociosanitari de La Pedrera, dels acomiadaments improcedents, de les sentències del Tribunal Superior de Justícia sobre la seua política de personal, sobre les derivacions que fan a la clínica de Benidorm, sobre la no-construcció del centre de salut de Dénia.
I una altra de les coses que cal sumar a aquest llistat de greuges és eixe tancament, l'estiu passat, dels punts d'atenció continuada d'Ondara, Gata, Pedreguer i el Verger.
Tot açò, evidentment, fet amb la complicitat de la conselleria, amb el vistiplau del Consell, i amb el silenci més absolut del comissionat.

Per tant, nosaltres, des d'Esquerra Unida, pensem que s'ha de posar fre, evidentment, a totes aquestes pràctiques que s'estan portant a terme en la Marina i també, evidentment, pel que fa als punts d'atenció continuada.
Però no sols als punts d'atenció continuada, cal posar fre a tot el que està fent aquesta empresa Marina Salut, que de fet a la comarca se la denomina «Marina taüt» per totes aquestes pràctiques que ja hem comentat en alguna ocasió.

Això pel que fa a la Marina.
Però és evident que s'ha de parlar de les urgències en tot el País Valencià, ja ho he dit abans.
Cal donar marxa enrere, cal que les ambulàncies, que el servei de suport vital bàsic tornen a tindre les vint-i-quatre hores, tal i com estaven abans; cal que els centres de salut òbriguen per les vesprades; cal que en tots els punts d'atenció continuada hi hagen els metges que hi havien abans i no que hi haja un sol metge per a cobrir tota l'assistència sanitària.

Per això nosaltres, des d'Esquerra Unida, donem suport, evidentment, a una proposició no de llei que no està demanant la lluna, que el que està demanant és que es mantinguen els serveis de les urgències sanitàries al País Valencià tal i com estaven abans.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Socialista tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Vila:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, me llama la atención que, ante una proposición no de ley semejante que presentamos en la anterior comisión, ustedes no pusieron una alternativa y ahora sí.
Y eran dos proposiciones que eran prácticamente… Están ustedes con toda la libertad del mundo de presentar en un caso sí y en otro no, pues no faltaba más.

Mire, me llama otra cosa la atención.
Se diga lo que se diga, ustedes niegan la mayor, ustedes niegan la mayor.
Y entonces sin argumentos, sin datos objetivos, y no es porque usted no tenga argumentos, que usted los tiene, señor Ibáñez, pero evidentemente es muy difícil defender lo que defiende.
Posiciones es en contra de cualquier razonamiento o intento de encontrar posiciones comunes que puedan resolver los problemas.
Le digo que no escucha ni a los suyos, porque en algunas poblaciones donde hemos presentado mociones en este sentido, los representantes del Partido Popular en unos casos han votado que sí y en otros se han abstenido, es verdad, y me imagino que en otros habrán votado que no.
Pero hay gente que se ve afectada por estos recortes que, evidentemente, han votado a favor de las mociones que hemos presentado los grupos de la oposición.

Mire, para que se haga una idea de las medidas que están tomando ustedes, aquí tengo una copia de lo que aparece en un centro de salud de una población que se llama Castell de Castells, que está en la Marina Alta.
Esta población, en el consultorio, tiene dos horas de médico al día.
Pues a partir del 1 de julio se queda con una hora cada dos días, es decir tres horas a la semana, pasa de dos horas al día a lunes sí, miércoles sí y viernes sí, cuando precisamente la población de Castell de Castells se incrementa durante el período estival, se incrementa casi al doble.
Y, en cambio, le rebajan de diez horas a tres horas a la semana.
Ésta es la política que están llevando a cabo ustedes de recortes.
Pero, en fin.

Estamos asistiendo, como les he dicho más veces, a pérdida de derechos que creíamos consolidados.
Éste es el caso de la política en urgencias extrahospitalarias.

Dentro de las medidas que tomaron ustedes, aquellas de ahorro-eficiencia, pues, una de ellas era, pues, efectivamente, el disminuir los servicios de urgencia, era una de las medidas.
Y, así, han disminuido puntos de urgencia, han disminuido efectivos de urgencia, han disminuido recursos de transporte sanitario urgente y han hecho desaparecer los teleoperadores de los CICU, unificando las llamadas en el 112, tal y como hemos hablado en otras ocasiones.

Quisiéramos recordar que, ante una urgencia, es necesario un tiempo de respuesta adecuado, que no debe superar los veinte minutos, recursos humanos suficientes y preparados para la atención de urgencias, coordinación y planificación en la recepción de la llamada y organización de la respuesta ante la urgencia y recursos en infraestructuras y en el transporte.
Todas estas condiciones son básicas, evidentemente, para dar una respuesta a los temas de urgencias.

En nuestra comunidad hace más de un año que se han cerrado urgencias -se ha dicho ya- en Ondara, Gata, Pedreguer y El Verger, que no se han vuelto a abrir.
Se han cerrado centros de salud, se cierran centros de salud a las tres de la tarde.
Han retrasado la entrada de servicios de urgencia hasta las nueve de la noche.
Han disminuido efectivos de urgencia de dos a uno.
Han eliminado tres soportes vitales básicos y han pasado veintiuno de 24 a 12 horas.
Hay SAMU que salen sin médico.
Se han cargado los teleoperadores de los CICU, centralizando los avisos en el 112 y generando descoordinación y retrasos en las respuestas, tal y como avisaron en su momento los profesionales, lo avisaron los profesionales en su momento y nosotros mismos, aquí, en el mes de octubre del año 2012 ya presentamos una pregunta ante la inquietud que nos generaba la medida que iban a tomar.
Todas estas medidas han generado miedo, han generado inseguridad ante la enfermedad, así como retrasos en los tiempos de respuesta y en los traslados.

La atención sanitaria de urgencia forma parte de uno de los aspectos fundamentales de la atención sanitaria.
La disminución de recursos está generando desesperanza y sensación de desprotección y, sin duda, ruptura de la equidad y de la igualdad ante la enfermedad.

Por todo ello, tal y como ya solicitamos en su momento y ahora se vuelve a solicitar por parte del Grupo Compromís, pues, se deberían de mantener como mínimo los servicios existentes previos a estos recortes; reponer, por lo tanto, todos aquellos que se hubieran recortado.
Realizar un estudio sobre las necesidades reales.
Y consolidar, como pide la proposición no de ley, el personal eventual en servicios de urgencia.
Y reponer a los teleoperadores en los CICU y volver al sistema previo que ofrecía enormes garantías y que funcionaba bien.

Quisiera recordarles, nuevamente, que la urgencia no tiene hora, pero sí necesita recursos y respuestas rápidas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Subías.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muchas gracias, presidenta.

Sí, efectivamente el tema de las urgencias sanitarias es un sistema importante que tiene que generar garantías y dar seguridad.

Afortunadamente, en la Comunidad Valenciana tenemos un sistema potente de urgencias y emergencias; y, dentro de ese complejo pack está, lógicamente, el mundo sanitario.

Tenemos un sistema de acceso telefónico, que es el 112.
Un sistema, dijéramos, que comparado con otros sistemas 112 a lo largo de España o de Europa, pues, es un sistema tecnológicamente muy potente, el cual, gracias a esa tecnología, pues, podemos localizar muchas veces dónde se produce la emergencia y poder activar el recurso más cercano en cualquier momento.
Son algunas de las características que tiene.
Pero hoy el punto no es el 112.

Estamos hablando de urgencias extrahospitalarias.
Hablamos de lo que son urgencias en vía pública, lo que pueden ser urgencias en domicilio y lo que puede ser la clásica urgencia de una persona que quiere ir a un centro sanitario.
Afortunadamente -lo he dicho antes, lo vuelvo a repetir ahora-, tenemos una ratio altísima en lo que son soportes vitales, tanto básicos como avanzados, no tienen más que salir de esta comunidad y preguntar alrededor, solamente habrá una comunidad o dos en la que podemos tener unos resultados más o menos similares, pero podemos decir que tenemos muchos, muchos vehículos altamente especializados para atender urgencias y emergencias.
Y esto es otra realidad que está ahí.

Tenemos una red importante de centros de salud.
Y tenemos dos redes importantes: una de puntos de atención continuada y, luego, puntos de asistencia sanitaria, ya sin entrar en lo que sería la red hospitalaria.

¿Qué he querido decir con todo esto?
El año pasado hubo modificaciones en cuanto a los horarios.
Lógicamente, pues, de todo ello se ha derivado alguna pregunta.
La realidad, a efectos prácticos: aquí no ha pasado absolutamente nada.

Hay que conocer, y en esto el representante del Partido Socialista lo conoce algo más, pero habría que conocer cuál es la asistencia sanitaria.
¿Cómo funciona en estos momentos, o hace ocho o diez meses, o hace dos años, la asistencia sanitaria, en este caso en atención primaria, que es lo que estamos hablando?
En estos momentos, la asistencia sanitaria es una asistencia muy rápida, de fácil acceso en estos momentos a lo largo de toda la comunidad.
En cualquier situación, incluso en estos lugares que tanto critican…; he tenido la oportunidad, la única vez que he tenido que ir a un centro de atención primaria para una urgencia fue en la zona que ustedes dicen, y, lógicamente, pues, como no podía ser de otra manera, fui perfectamente atendido y con la mayor profesionalidad.

Por lo tanto, no hay que sacar de contexto las cosas.
No hay que crear alarmas.
Nuestra comunidad es una comunidad potente, turísticamente hablando, de gente del extranjero, de gente de España.
Y, lógicamente, nunca se han cuestionado este problema que ustedes cuestionan, y se atienden perfectísimamente todo tipo de urgencias sanitarias en todos los puntos de atención continuada que son destinados para atender este tipo de urgencias.

Lógicamente, cuando hay modificaciones horarias, hay refuerzos y cada persona que trabaja en esto sabe perfectamente lo que tiene que hacer.
El que les habla, pues, conoce lógicamente cuál es el trabajo de urgencias y emergencias en atención primaria no solamente porque lo conoce y conoce a personas que trabajan en el mismo, sino porque también participa dentro de esa red.
Y, lógicamente, estos temas que se plantean, catastróficos, de crear inseguridad, pues, esto en la realidad no ocurre.

Por eso digo que aquí hay dos realidades: la que viven ustedes y lo que pasa aquí.
Está la realidad de lo que a ustedes les gustaría, a lo mejor gestionar de otra manera, pero resulta que los que ganamos las elecciones somos nosotros y gestionamos de esta manera.
Entiendo que ustedes quisieran modificar los sistemas de gestión, pero para eso hay que ganar las elecciones.

De momento, lo único que pueden hacer aquí es decir que están en contra de todo, hasta de lo que funciona bien.
Pero nuestro trabajo es seguir apoyando a nuestros gerentes, animar a nuestros directivos, animar a nuestros profesionales, darles la mejor formación en urgencias y emergencias para que puedan atender de la mejor forma a todas las personas usuarias del sistema.
Y esto es la realidad que tenemos en estos momentos.

Por eso, la enmienda que presentábamos era una enmienda en positivo, diciendo que nuestra comunidad es una comunidad potente en asistencia sanitaria y, lógicamente, en lo que son las emergencias.

De las medidas que se tomaron el año pasado a ahora no hay ninguna cuestión que se haya puesto encima de la mesa ni que sea nada…, que ustedes lo hubiesen sacado rápidamente.
Pero la realidad es la realidad.
Y la realidad es que el día a día funciona.
(Se sent una veu que diu: «Claro que sí.
»)

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Sí, ¿para qué quiere la palabra?
(Se sent una veu que diu: «Para la réplica.
») Muy bien, tiene tres minutos, o cinco.
¿Quiere cinco?
Vale, pues, cinco.
(Rialles)

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Mire, senyor Ibáñez, és que.
.
.
(Veus) No, és que, clar, estes rèpliques s'haurien d'haver produït abans de la fixació de posició d'ells.
Però no passa res, ho fem en «diferido» i ja està, està molt bé.
Jo no tinc problema en estes coses.
Però vaja, a mi també me tocava.
.
.

Mire, la realitat, senyor Ibáñez, és que vosté hauria d'anar allí a parlar amb la gent que treballa en l'àrea de salut i hauria d'anar a parlar allí amb els pacients i hauria de vore com de calenta està la gent en este tema en la Marina, eh?
-hi han altres poblacions que més-.
Estan calents, no, el següent.
I, com li ha dit molt bé la senyora Albiol, allí no se li diu Marina Salut, se li diu «Marina taüt».
(Veus.
Se sent una veu que diu: «Sí, sí.
») És que això és aixina, això és la realitat.

Isquen dels despatxos, isquen dels despatxos i vagen a parlar amb la gent.
Vagen a parlar amb els qui estan patint, per exemple, la llei del silenci que ha imposat Marina Salut entre els professionals, que allí només obrin la boca els estatutaris perquè els altres tenen por de dir res perquè, si no, se'n van al carrer.

Mire la realitat, senyor Ibáñez.
La realitat.
.
.
¿Vosté sap que la realitat el que és és que en maig, en maig, el mes passat, se'n van anar al carrer dèsset persones, dèsset, en maig?
Eixa és la realitat.
Això vosté ho sabia?
Doncs, eixa és la realitat, dèsset persones.
I vosté me diu que està funcionant tot amb normalitat.
Home!
, si per normalitat entén que allí van menys temps, menys dies, menys punts d'atenció continuada, menys hores, menys urgències, però que allí no s'ha muntat un.
.
.
, no sé, quan van van a treballar normal, se posen la bata i tal.
.
.
Sí, normalitat n'hi ha, normalitat n'hi ha, però no és la normalitat que hi havia abans de les retallades, no són les hores que hi havia abans.
Un professional ara ha d'atendre dins i fora -el que parlàvem abans de la ubiqüitat-, ha d'atendre la gent que va al centre i, a més, les assistències a domicili.
Ja me dirà vosté com se fa això, ja me dirà vosté com se fa això igual que abans.
Això és la normalitat?
No, això no és normal, això no hauria de ser normal.

Vostés ho veuen tot normal?
Clar, perquè a vostés no els afecten estes coses, a vostés no els afecten estes coses o els té igual.
Aleshores diu: «Mosatros venim ací a fer una esmena per a demostra que la comunidad es potente.
» No sé jo molt bé quina qualificació o quina interpretació donar-li a això de «potente», eh?
, sí, «potente», «potente».
Molt bé.

Però és que ací no estem parlant de la potència del govern que, per altra part, no m'importa molt, eh?
, és una cosa que me resulta absolutament irrellevant.
Estem parlant de les retallades en les urgències.
Estem parlant de que se torne a la situació anterior; de que pobles que ara tenen ni tan sols tots els dies atenció mèdica, ja no urgent.
.
.

És que ací s'ha dividit i s'ha dividit i s'ha dividit i, al final, queda el que queda; perquè, si d'on hi havia dos professionals en queda un, és obvi que no es pot fer el mateix.
Això no cal ser una llumeneta, no cal ser molt intel·ligent per a adonar-se de que el que feien dos ara ho fa un, no pot ser el mateix; que si n'han despedit dèsset, no pot ser el mateix; que si no se fan les substitucions en estiu, no pot ser el mateix, i més en una comarca que multiplica la seua població en estiu.

I, aleshores, vosté diu: «És que vostés pinten ací un panorama catastròfic.
» No, no estem pintant un panorama catastròfic, la catàstrofe l'estan fent vostés, val?
I, al final, l'últim argument que els queda a vostés és: «Escolte!
, mosatros gestionem això perquè hem guanyat les eleccions.
» Una altra tautologia.
Clar que vostés gestionen perquè han guanyat les eleccions, perquè si no açò seria una anormalitat democràtica, no?
Vostés han guanyat les eleccions i gestionen, però això no vol dir que estiguen gestionant bé.
Vostés han guanyat les eleccions, sí; vostés gestionen, sí, però gestionen mal, mal, i prioritzen mal, i fan recaure la crisi en els muscles d'aquelles persones que no tenen la responsabilitat d'esta crisi, fan pagar als qui menys culpa tenen del que mos està passant i fan recaure tot el pes de les retallades en les persones més vulnerables.

I, com dic jo sempre, escolte!
, una apendicitis fa igual de mal en la ciutat de València que en Castell de Castells, igual.
I és tan important tindre les urgències en València com en estes poblacions, i ser ràpids en València com en estes poblacions.
Perquè, efectivament, és la diferència entre viure i morir alguna volta o entre viure millor o viure pitjor.

No s'estranyen vostés que després els índex de qualitat de vida estiguen baixant.
Baixen per coses com esta, per les seues retallades, per les seues injustícies, que és el que és insostenible.
El sistema és sostenible, el que és insostenible és la injustícia que amb les seues polítiques estan fent trontollar el sistema.
Eixe és el problema.
El problema són vostés.

I, efectivament, guanyarem les eleccions, guanyarem les eleccions i, aleshores, els demostrarem com se gestiona millor.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
(Se sent una veu que diu: «No n'hi ha rèplica?
».
La senyora Oltra diu: «No.
» El senyor Ibáñez diu: «¿No me toca?
» La senyora Oltra diu: «No le toca.
» Se sent una veu que diu: «Es verdad.
Es verdad.
»)

Finalizado el debate de este punto, pasamos a votación.
¿Votos a favor?
(Veus.
La senyora Oltra diu: «Que yo me he criado con Maluenda.
Yo me he criado con Maluenda y me lo sé.
» Veus.
Rialles) ¿Votos en contra?
(Una diputada diu: «No ha colado.
») Por 7 votos a favor y 8 en contra queda rechazada esta proposición no de ley.
(Veus)

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un pla de pagaments a les clíniques acreditades per a la interrupció legal de l'embaràs, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 43.
568, BOC número 137)

La senyora presidenta:

Pasamos al punto número 11: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la elaboración de un plan de pagos a las clínicas acreditadas para la interrupción legal del embarazo, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su defensa, tiene la palabra la señora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias, señora presidenta.

Hemos traído aquí esta proposición no de ley porque hace ya mucho tiempo que tomamos contacto con las asociaciones de clínicas acreditadas para la interrupción del embarazo en la Comunidad Valenciana y, sobre todo, a finales del mes de septiembre estaban realmente asfixiadas ante los impagos del Consell.
Sabemos que no es una situación excepcional porque la Generalitat valenciana es la entidad morosa principal de la Comunidad Valenciana, pero esta situación a estas clínicas estaba creando un conflicto muy importante: por un lado, los profesionales que llevaban muchos meses sin recibir sus retribuciones, sin que entrara dinero a casa, y esto suponía un motivo de angustia; pero también para las usuarias de este servicio.

La Generalitat valenciana no presta este servicio en los hospitales públicos, es una de las principales derivaciones que hace a las clínicas privadas.
Da la impresión de que la Conselleria de Sanidad no quiere que sus centros ni públicos ni gestión privada estén, entre comillas, contaminados de dar este servicio, de dar este derecho a las usuarias de los servicios de salud.
Por eso no se hacen en ninguno de los hospitales públicos de toda la Comunidad Valenciana, en concreto, el Doctor Peset, que los realizaba hasta el año 2010, y, al jubilarse uno de sus facultativos que lo realizaba ya no lo hace, tampoco se hace en Vinaroz, en el Arnau, en el General de Alicante, en Alcoy, en San Juan, en Xàtiva, prácticamente es meramente simbólico, no llega ni al 2% el número de los IVE que se realizan en los centros públicos.

Esto hace que las mujeres tengan que ser derivadas a las clínicas que están legalmente concertadas con los servicios de salud, pero esta derivación añade mucho sufrimiento a las mujeres porque ya es bastante difícil tomar la decisión de hacer una interrupción del embarazo y, además, tener que desplazarse de su ciudad, tener que realizar muchas pruebas y tener que alejarse de su entorno, pues esto hace que tenga que estar obligada a dar explicaciones y, de alguna forma, se añade un punto más de escarnio y se criminaliza en cierto modo la conducta de las mujeres.

La propuesta que aquí traemos es que se paguen todas las deudas que se deben a las clínicas concertadas, acreditadas para las interrupciones del embarazo, tanto del primer trimestre como del segundo trimestre.

En septiembre de 2012, esta asociación remitió escritos al president Fabra pidiendo y explicando la urgencia que les podría condenar a dejar de prestar el servicio, escrito que también remitieron en marzo de este mismo año diciendo que tendrían que cobrar a las mujeres si el servicio de salud público, que es quien tiene que prestarlo, que es quien tiene que abonarlo y que es quien tiene que garantizarlo, no lo hacía.

Sabemos que han recibido algún dinero, no sabemos si es a costa del FLA o a costa de qué, pero sabemos que de alguna forma se han actualizado los pagos; no obstante, a fecha de hoy, todavía queda alguna clínica por cobrar deuda del año 2012 y no olviden sus señorías que estamos ya casi agotando el primer semestre del año 2013.

Además de los trabajadores, están sin cobrar también los suministradores de materiales y fármacos, y se está dando también la circunstancia de que el hecho de que tengan que recurrir al confirming esté aumento el porcentaje de intereses que tienen que pagar; antes se cobraba a dos meses, ahora a mucho más, y al euríbor se ha añadido ya un cuatro y pico por ciento de intereses.

Por otro lado, también queremos aprovechar la oportunidad para pedir que esta complejidad burocrática de derivación de las mujeres que ya de por sí -como digo- deberían estudiar que se pueda realizar lo más cerca posible de donde la mujer tiene su domicilio, la complejidad burocrática para el cobro de esta facturas es realmente insidiosa; el hospital de donde la mujer tiene su centro de salud, de donde está adscrita, tiene que facturar, deriva la mujer a la clínica, la clínica realiza la factura al hospital, el hospital a la Conselleria de Sanidad, la Conselleria de Sanidad.
.
.
y es realmente una situación bastante compleja que enlentece, por supuesto, el cobro, porque no hay que olvidar que aquí no se trata de ningún sistema de concierto ni existe ninguna partida directa destinada a esta finalidad.

Quiero, también, indicar que el número de interrupciones voluntarias del embarazo ha disminuido en los últimos años, probablemente también por la mayor accesibilidad que se tiene a la anticoncepción de emergencia, a la píldora del día después, y ello es un hecho que debe servir para congratularnos.
No obstante, existe una medida política que está ocupando ahora, en estos momentos, la agenda, y que está poniendo en riesgo la situación del aborto en el futuro, y es la decisión del ministro Gallardón de retrotraer la Ley de salud sexual y reproductiva y llevarla a la ley del aborto de 1985 que -como ustedes saben, sus señorías recordarán perfectamente- fue una ley que fue respetada incluso por el presidente Aznar y todos los miembros del Partido Popular.
La aceptación de la ley del aborto en España actualmente es mayor que las personas que no la aceptan, es del 44% -según los últimos datos.

Yo, también, quería aprovechar para pedirles y que me expliquen de qué manera se está garantizando la confidencialidad de las mujeres que tienen que recurrir a la interrupción voluntaria del embarazo.

Espero que me puedan dar cuenta de que se van a hacer estos pagos a la mayor brevedad posible porque, miren, hace unos meses, en la comisión de política social, también presenté en nombre de mi grupo una propuesta de un plan de pagos para «Alicante acoge», ¿no?
, y, hoy, sale en primera portada que es un centro que ya deja de prestar sus servicios, fundamentalmente, a la población inmigrante y que los trabajadores siguen sin cobrar.

Yo no sé si la presentación de una iniciativa de este tipo, una PNL para solicitar el plan de pagos es la forma más idónea o más adecuada porque -creo- es de justicia que a trabajadores y a clínicas que han cumplido su compromiso con la administración pública, han dado el servicio a las mujeres, pues es de justicia que tengan que cobrar.

Por lo tanto, no entendería otra cosa que no fuera que ustedes estuvieran de acuerdo con la propuesta que he traído aquí en nombre de mi grupo.

Muchas gracias, señorías.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Salazar.

Por el Grupo Esquerra Unida, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

L'altre dia, en el ple de Les Corts, des d'Esquerra Unida ja li vam preguntar al conseller Llombart sobre les interrupcions voluntàries de l'embaràs, ¿no?
Després de conéixer les xifres -que són molt preocupants-, vam poder vore com en el 2010 sols un 4% de les interrupcions voluntàries de l'embaràs es van fer en centres hospitalaris públics del País Valencià; en 2011, la xifra era d'1,7%; i, en 2012, amb xifres provisionals, sols un 2% de les interrupcions voluntàries de l'embaràs es fan en centres hospitalaris públics.

¿Per què passa açò?
Doncs, evidentment, perquè el Consell no està posant mesures per a garantir el dret de les dones a interrompre el seu embaràs en la sanitat pública; de fet, n'hi ha hospitals, com Vinaròs, Gandia o el General d'Alacant, que no han practicat ninguna interrupció voluntària de l'embaràs en tres anys, ni en 2010, ni en 2011, ni en 2012; n'hi ha altres hospitals, com el d'Alcoi, el Sant Joan d'Alacant, el de Xàtiva o el General de València, que sols han practicat un avortament en tres anys.
Davant d'açò, nosaltres li preguntàvem al conseller què passava, ¿no?
Si es que tots són objectors en la sanitat pública.
I sembla que sí.

Per a nosaltres, evidentment, és una qüestió curiosa, ¿no?
, com pot un metge objectar de fer la seua feina, és com si a un metge li arribara una grip i objectara d'atendre una grip, «mire, és que jo no vullc atendre una grip».

Per a nosaltres, evidentment, aquesta figura de l'objecció de consciència en els avortaments no hauria d'estar contemplada en la llei, però ho està, ho està, en una llei en què nosaltres ja ens vam oposar en el seu moment que en la llei s'arreplegara l'objecció de consciència per aquesta qüestió perquè nosaltres pensem que les creences individuals o personals no poden estar mai per damunt del dret de les dones a decidir i, sobretot, pel dret de les dones a interrompre el seu embaràs -aquelles ho vullguen- en la sanitat pública.

El Partit Popular està posant les qüestions de fe per sobre del dret de les dones a tindre assistència en la sanitat pública i per això el que fan és derivar a les clíniques privades les interrupcions voluntàries de l'embaràs.
¡I encara com estan estes clíniques privades!
¿no?
Afortunadament existixen aquestes clíniques privades, clíniques privades que han patit l'assetjament de les associacions ultracatòliques els últims anys, que han patit eixe assetjament continu, que les dones que anaven també a eixes clíniques a interrompre el seu embaràs han hagut de patir l'assetjament dels ultracatòlics en la porta cada dia i, ara, damunt, aquestes clíniques estan sofrint la morositat del Consell, unes clíniques que estan donant un servei que no es dóna en la sanitat pública i -com dic- damunt patixen la morositat del Consell, igual que la patixen les farmàcies, o les associacions de malalts mentals, o les ONG, o els advocats d'ofici, o un llarg etcètera de víctimes dels impagaments del Consell.

Nosaltres anem a recolzar aquesta proposició no de llei, evidentment, que se pague el que es deu, que es pague el que es deu, el que no entenem és que algú poguera votar en contra de demanar que es pague el que es deu.

De totes maneres, nosaltres, també, aniríem un poc més enllà, ¿no?
, i la veritat és que estaria bé saber quant de més ens costa a les arques públiques totes aquestes derivacions a les clíniques privades, ¿no?
, perquè si en un moment determinat se va decidir que ja no se continuava amb el pla de xoc perquè costava molts diners derivar a la sanitat privada determinades intervencions quirúrgiques, no entenem per què s'acaba el pla de xoc però se mantenen les derivacions a les clíniques privades per a interrompre els embarassos.

Com dic, és una contracció més d'aquest Consell perquè, en este cas, la qüestió ideològica i de les seues creences personals i de la seua fe estan per damunt de la resta de qüestions de la sanitat pública.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Señora Oltra, tiene usted la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Ja queda poquet, ja queda poquet, que ja estem amb fam.
Anem a vore.

Nosaltres anem a votar a favor d'esta proposta, sabem -com s'ha reconegut per part de la mateixa proponent- que n'hi ha una part substancial que s'ha pagat.
Però jo crec que darrere d'açò s'amaga, una altra vegada, una profunditat ideològica molt gran, ¿no?
, i és que la interrupció voluntària de l'embaràs no ha sigut mai una cosa que s'haja tingut -digam- com un dret que s'ha de cobrir, igual que la resta, per part del Partit Popular.

Els impagaments a les clíniques, fins que es va produir la mobilització de les mateixes clíniques, era una via -digam, de fet alguna ja ha desaparegut, de les clíniques- de carregar-se el que és el dret a la interrupció voluntària de l'embaràs, dintre d'uns paràmetres legals.
I és que ací el que s'està incomplit és la Llei orgànica 2/2010, de salut sexual i reproductiva i de la interrupció voluntària de l'embaràs.
Açò és el que està en joc, senyories.

Aleshores, els impagaments, a la chita callando, el que van provocar, pràcticament, era posar les clíniques en l'abisme, en concret, interrupcions voluntàries de l'embaràs de risc, que ja són embarassos avançats però que tenen una malformació que s'ha descobert després, ¡només les feia una clínica!
; si eixa clínica tanca, ja no se'n poden practicar en tot el territori, ¿val?
Però és que han ficat al caire de l'abisme les altres clíniques, que no estem parlant de dos-cents, ¿eh?
, que ací el dret se garantix en molts pocs mitjans, i, efectivament, ja partim d'una anomalia, i és que açò no se faça en la sanitat pública, en la xarxa sanitària pública, en els hospitals, i, quan se fa en algun, se'ls fa la vida tan impossible als professionals que estan disposats a practicar les interrupcions que, al final, deixen de fer-ho, n'hi ha gent que s'ha fet objectora sense ser objectors però, simplement, per a no tindre problemes dintre del centre o amb la direcció del centre.
I això ja és una anomalia.

I, aleshores, diguem, «com ací no n'hi ha una oferta pública suficient, doncs, aleshores, que se'n vagen a altres clíniques», i estes clíniques suplixen una fallida de la mateixa administració que no ho oferix en els centres públics, ¿no?
, i damunt no els paguem, i els posem en una situació en la que, fins i tot, quan se paga, clar, totes les pòlisses de crèdit, tots els interessos que s'han acumulat, els impagaments a proveïdors, algunes voltes, fins i tot, juís creuats, els pagaments de costes, d'advocats, etcètera, fan que eixos diners es vegen minvats i hagen de dedicar-los a pagar tots estos sobrecostos que s'han produït per una cosa completament aliena a la mateixa gestió de la clínica, sinó que ha sigut l'impagament o el pagament tard del Consell, ¿no?

¡Clar!
, ¿què n'hi ha darrere d'això?
Jo no sé si és que volen la proposta de Gallardón, aplicar-la ja abans por la via de los hechos perquè, al final, este és el problema.
I és que vostés per la via de fet imposen coses en contra dels drets, que és dir, ¿què fa la clínica?
, quan ja no està pagant els seus treballadors, quan està en col·lapse total ¿els diu a les dones que no vagen?
, ¿que no pot practicar-los la interrupció?
, ¿què fem?
, quan no té per a comprar el material.
¡Clar!
, igual vostés estaven esperant que d'açò no s'enterara ningú, que tancaren totes les clíniques i, després, dir-los a les dones, «doncs, mire, vaja-se'n vosté a un altre territori, o a Londres, com abans.
O, mire, apliquen-se ja la reforma de Gallardón, encara que no està ni presentada.
Aquí pariràs el que hages de parir».

Aleshores, escolte, jo, ¿què volen que els diga?
Jo crec que la proposició no de llei està plenament vigent, encara que s'haja produït el pagament parcial, perquè el que n'hi ha darrere d'açò és una situació d'emergència, és una situació d'incompliment dels drets de les dones i de la llibertat de les dones que té una profunda càrrega ideològica.
Clar que la té.
Jo també sé que no tots.
.
.
no tots els membres del Partit Popular, ni del Grup Popular tenen eixe pensar.
Ho sé perfectament.

Però, al final, la pràctica política diària traslluu una regressió molt gran i una ideologia ultraconservadora en el que es referix a la llibertat de les dones.
I la llibertat de decidir sobre l'embaràs o no i sobre la salut reproductiva és una cosa que no se'ns pot llevar a les dones.
I vostés, en este cas, per la via dels fets, estan posant en perill això.
Estan posant en perill això.

I nosaltres, per descomptat, anem a recolzar aquesta i qualsevol proposta que vaja encaminada a garantir la llibertat de les dones, que en este cas, a més, és garantir el compliment d'una llei, que és la Llei orgànica 2/2010, i a garantir el compliment de les obligacions.
Que, escolte, quan un deu, deu pagar, punt.
Ja està.
Això és la base del capitalisme, ¿eh?
, que quan un deu alguna cosa, ho ha de pagar, siga un particular o siga el govern valencià, que, per descomptat, no s'escapa a les lleis del capitalisme, crec jo.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la señora Masip.

La senyora Masip Sanchis:

Gràcies, presidenta.

Comence com ha acabat la portaveu del Compromís, quan un deu, ha de pagar.
És de justícia.
I, ¿què passa quan no hi ha liquiditat?
Doncs quan no hi ha liquiditat, es col·lapsen els centres de majors a Catalunya i l'associació catalana d'atenció a la dependència gerontològica va a la fiscalia.

Quan no hi ha liquiditat, es manifesten en Andalusia els 30.
000 treballadors de les associacions d'entitats de formació i ocupació als quals els deuen diners des del 2008.

Quan no hi ha liquiditat, es dificulta l'accés als medicaments en Catalunya, Galícia o la Comunitat Valenciana pels deutes a les farmàcies.

Quan no hi ha liquiditat, perilla l'atenció a més de tres mil discapacitats pels impagaments de la Junta d'Andalusia, en paraules de la federació Feaps.

Quan no hi ha liquiditat, s'ofega a les clíniques autoritzades per a la interrupció voluntària de l'embaràs a la Comunitat Valenciana i a altres comunitats autònomes que tenen -i això és cert- dificultat per abonar salaris a treballadors i als subministradors.

Ho va dir Sèneca, «el que rep el que no pot pagar, enganya».
¿Enganyem tots els governs als nostres proveïdors?
¿Deuríem deixar de prestar tots els servicis que en este moment no es poden pagar per falta de liquiditat?
¿Es deuen diners a les clíniques autoritzades per a la interrupció voluntària de l'embaràs?
Sí, però molts menys dels que es devien quan es va presentar o quan està datada esta proposició no de llei.
Per això, la proposant s'ha vist obligada a utilitzar la forma verbal del passat -pretèrit imperfecte.

En gener es devien uns diners i durant tot este any, la conselleria d'hisenda ha habilitat mecanismes, amb l'obertura d'un expedient específic de rescabalament amb comptabilització i pagament del deute de tots els serveis prestats durant l'any 2012 i part del 2013.

Algunes xifres del que se deu actualment per a conéixer la magnitud.
I per a començar, dir que a mi que es dega un euro no me pareix bé, però vull que sapigam la magnitud.

Els majors deutes se tenen en el Centre Quirúrgic Ribera, al qual se li deuen d'este any 2013 -com he dit, el 2012 està tot pagat- 11.
000 euros; a Ginelevel, SLU se li deuen al voltant de 10.
000 euros, i a Acuario Alacant, 9.
000 euros.

Els menors, zero euros a la Clínica Ginecològica de València, SL, a Mediterránea PVSL, a Acuario de Castelló i al Centre Mèdic La Safor.

Pagat, en 2012, 1.
900.
000 euros; en 2013, 717.
000 euros.
Perquè hem parlat de tot i ara continuarem parlant de tot, però en esta proposició no de llei és parlava de pagar.
Era un tema més d'hisenda.
El que passa és que aprofitem que el Pisuerga passa per Valladolid i ho parlem tot.
Ara ho parlarem també.

La responsabilitat.
.
.
-però vull tancar el tema dels diners- la responsabilitat del que governa és pagar a tots, pagar en temps i pagar en forma.
Jo pense que s'està fent un esforç ací, com en altres comunitats autònomes, per mantenir els serveis i que la gent que presta eixos serveis quan estan externalitzats patisca el menys possible.
I sobre eixos treballadors, jo crec que mentres a una empresa se li deguen diners no podem descansar.
Hem de pagar a totes les empreses, perquè darrere d'elles n'hi han treballs, i n'hi han proveïdors, i n'hi han persones i n'hi han salaris que no estan cobrant-se, com dic, a tots els proveïdors, col·lectius i administradors.

El nostre vot en contra, en este cas, es justifica per dos motius.
En primer lloc, perquè s'estan atenent els pagaments i, conforme s'ha reconegut, la utilització de la forma verbal en pretèrit demostra que en este moment la magnitud del que es deu.
.
.
, i torne a repetir que, encara que es dega un euro, no ens sembla bé al nostre grup, però que estan abonant-se els deutes.

I, per una altra banda, perquè la conselleria d'hisenda està ficant en marxa mecanismes per a poder garantir que no hi hasquen retards en el pagament, no específics, però sí que afectaran a totes les.
.
.
, bé, a tots els proveïdors de l'administració.

Com dic, hem parlat de tot, de Gallardón, de confidencialitat, d'objecció; fins i tot, de mobbing laboral també hem parlat.
Ací es parlava hui de pagament.
En qualsevol cas, ¿volen vostés una radiografia de l'accessibilitat?
118.
359 interrupcions voluntàries de l'embaràs en 2011 en Espanya -dades del ministeri-, un 10% en la Comunitat Valenciana, que és la segona comunitat autònoma en número total de centres autoritzats, només per darrere de Catalunya.
Els pregue, per favor, que miren este mapa que és del ministeri.
Segona comunitat autònoma en número de centres públics que practiquen interrupció voluntària de l'embaràs.
Si la xifra del 2% els pareixia simbòlica, si li pareixia simbòlica a algú, ¿que li semblarà el 0,13% d'Andalusia?
Jo crec que és menys en una qüestió de matemàtica bàsica.
Segona comunitat autònoma en número de centres públics que practiquen interrupció voluntària de l'embaràs; primera comunitat autònoma en ràtio publicoprivada en centres autoritzats per a la interrupció voluntària de l'embaràs; dintre de la mitjana en taxes de mil dones entre 15 i 44 anys; dintre de la tendència d'increment percentual observada a la resta de l'estat espanyol des de l'any 2009.
Perquè per a parlar de números cal buscar-los, i estos números estan publicats pel ministeri.

Senyors i senyores, a pagar el que deguem.
Tranquil·litat perquè, en este moment, els drets de les dones dintre de la llei estan garantits.
I quan vinga Gallardón, ja parlarem.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Masip.

Por el Grupo Socialista, la señora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias, señora presidenta.

Bueno, cuando venga el lobo, ya hablaremos.
Pues no, tenemos que advertir y estar preparados, porque el lobo ya ha enseñado sus fauces.

Mire, señora Masip, no entiendo cómo votan en contra de algo que es tan elemental como cumplir la ley, que es pagar lo que se debe.

Pero, además, la propuesta que yo he traído aquí es, efectivamente, debido.
.
.
, llega ahora, porque aquí en las Cortes tarda muchísimo tiempo en tramitarse las iniciativas.
Yo la feché en la primera semana de enero, y estamos a finales de junio, han tardado seis meses.

Pero es que, además, previamente, había hecho una pregunta por escrito, a la cual la respuesta literal es la siguiente: «Con el fin de asegurar el correcto funcionamiento presupuestario del presente ejercicio y regularizar la situación de pagos a los proveedores, como es el caso de las clínicas Mediterránea Médica y Deia Médica, -tomen nota y cójanse bien, esto me respondían el 28 de enero a una pregunta que había hecho en torno al mes de septiembre, dice- el Consell está tomando las medidas adecuadas para obtener la financiación necesaria y atender las obligaciones adquiridas.
» Toma ya.
Esto lo firma, el 28 de enero, Manuel Llombart, con lo cual, como ustedes pueden comprender, ante esta respuesta inespecífica de decir que el sol sale por el este y se esconde por el oeste o, como decía la vicepresidenta, que en mayo los días son más cálidos, etcétera, etcétera, pues me vi en la necesidad de plantear una PNL para que sus señorías tuvieran a bien firmar lo que es de justicia, que es reconocer que existe una deuda, que en aquel momento era superior a los 700.
000 euros y, ahora, ustedes es verdad que le han pegado un buen empujón.

Pero, no obstante, lo que estamos ya hablando es la deuda a día de hoy, y esa deuda, a día de hoy, es ya de seis meses.
Por tanto, mi propuesta, ahora en el turno de réplica, sería que usted se comprometiera.

Mire usted, ya sé que van a votar en contra, porque es que nosotros, ya le digo, nunca esperamos de ustedes que digan que sí a una iniciativa nuestra.
Faltaría más, sus señorías, votar a favor de algo que proponga el PSPV-PSOE.
Pero, por lo menos, díganles a estos trabajadores, díganles a estas clínicas que los tres primeros meses de este año van a hacer el esfuerzo de que lo cobren antes de que llegue el mes de agosto, porque si no esto se va a hacer eterno.

Por otro lado, me está usted contando que no hay liquidez y me cuenta cómo en todo el panorama del país se está demorando.
.
.
, se están ahogando a clínicas, etcétera.
Esto es algo que aquí.
.
.
, yo no me voy tan lejos, ¿eh?
, yo me quedo aquí en la Comunidad Valenciana, y salgo a la calle, y hablo con la gente y veo el sufrimiento que les están provocando las medidas y el ahogo que les están ustedes haciendo a los usuarios, a los trabajadores y a toda la población en general.
Y me dice que, según ese mapa y según esos datos del ministerio.
.
.
, mire usted, los datos del ministerio que hay son del 2011.
No hay nada más.

Y los datos de ustedes brillan por su ausencia, porque para encontrar los datos, por ejemplo, de listas de espera o de derivación, la falta de transparencia que tiene la web de la Conselleria de Sanidad, esto sí que es de hacérselo ver, ¿eh?
, pero de hacérselo ver.
.
.
Pero no, ustedes yo sé que se lo están haciendo ver para poner todas las dificultades posibles, habidas y por haber, a los grupos de la oposición, porque ustedes, más que gobernar, lo que hacen en estas Cortes es bloquear la transparencia y bloquear la posibilidad de que se sepa.

Mire, según informan las clínicas, remiten siempre los boletines para el cobro y las estadísticas, pero es imposible conocer las estadísticas, porque a ustedes estos temas les provocan el sarpullido, porque este tema.
.
.
, ustedes no les gusta cumplir este derecho al cual las mujeres valencianas están, hoy por hoy, absolutamente en su derecho de recurrir a esta opción.
Y, sobre todo, lo que más me duele es que estén bloqueándolo.
Y no saque pecho de que son donde más clínicas hay, porque en Andalucía, en muchos centros, se realizan en los centros públicos.

Creo que esto está muy en sintonía con la hipocresía de esta sociedad, que ustedes contribuyen a que se perpetúe, porque no se puede ser objetor de ocho a tres y, luego, ser partidario de estas interrupciones.

Y, desde luego, si ustedes quisieran, esto se podría cortar, pero, desde luego, no lo esperamos.
Solo deseamos que Gallardón no vaya a más y que ustedes presionen al ministro para que no nos veamos en la situación por la que ha vivido una salvadoreña, Beatriz, que tuvo que esperar trece o catorce semanas para que se le practicara una cesárea para que pudieran extraerle un feto anencefálico, que estaba garantizado que no podía sobrevivir y creando un dolor y un sufrimiento enorme.
Tuvieron que presionar organismos internacionales, como Amnistía Internacional, la Corte de Derechos Humanos de Latinoamérica y toda la sociedad y todas las mujeres del mundo, y me parece que es inadmisible que se pueda llegar a este caso.
Y por eso pido para las mujeres valencianas que no nos tengamos que ver jamás en esa situación.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la señora Masip.

La senyora Masip Sanchis:

Conforme ha dit vosté i ha reconegut, el deute.
.
.
, «se ha pegado un empujón», en paraules literals.
Si s'ha donat un empujón, haver retirat la moció.
.
.
, la proposició no de llei -perdone- i en presenta una altra dels temes als quals es referix ara, perquè jo entenc que li preocupe el tema de la modificació de la llei de l'avortament.
A mi també em preocupa.

Jo crec que ha quedat clar el tema econòmic.
Els debats adlàters en este moment jo crec.
.
.
, no dic que no siga el moment, ací es pot parlar de tot.
El que passa és que se'n van de l'essència del que estem parlant, que és un problema d'impagament, un problema de reconeiximent de deute i l'esforç que estan fent, no esta, totes les administracions, per garantir el servei.

El que no anem a admetre en ningun cas -i ha estat suggerit per alguns dels ponents i és una cosa que no he pogut manifestar en el primer torn d'intervenció- és que ací no se pague a les clíniques per si de cas tanquen i aixina tinguem sort i no fan avortaments.
Això és un raonament que no anem a atendre.

Respecte a la referència a Andalusia que ha fet vosté, el mapa del ministeri: un centre públic, 0,13%, 2011, perquè són les dades publicades ací i en tota Espanya del ministeri.

Si vosté vol que parlem, senyora Salazar, de la falta de la transparència de la web, del «sarpullido de las estadísticas», de Gallardón, d'eixir al carrer, jo, que a vosté la valore perquè sé que en el seu partit representa la defensa de les dones, li pregue, li pregue, hui, que li falte a vosté el temps, i si és menester l'acompanyem, estic segura, la resta de portaveus, per a anar-se'n a parlar amb el portaveu del PSPV de l'Ajuntament de València i secretari local del seu partit, que hui ha dit: «En el Partit Socialista del País Valencià n'hi ha companys que se'n van de putes.
» A vosté, que reconeguem.
.
.
jo li pregue que en este moment cride la plataforma feminista i que mos n'anem, perquè mentres vinga Gallardón, que ja vindrà, ja mos n'ocuparem, -i d'ací manifeste que no estic a favor de la reforma de l'avortament, i és una opinió personal- mentrestant mira si n'hi han coses per a ocupar-mos.
Ara mos n'anem tots a parlar amb Calabuig.
I esta és la part final de la meua intervenció.

Respecte al pagament, la tranquil·litat dintre de la situació actual de la conselleria d'hisenda d'elaborar ara en juny un pla de pagament que permeta, i així ho va dir el conseller d'hisenda, tots els proveïdors que cobren, i que sàpiguen quan van a cobrar, siga FLA, flo o el que siga necessari perquè cobren.

I res més.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Bien, señorías, finalizado el punto, el debate del punto número 11, pasamos a votar.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Bien, por 7 votos a favor y 8 en contra, queda rechazada esta proposición.
(Remors)

A ver, señorías, finalizado este punto, levantamos la sesión.
(Algú diu: «¿Se levanta?
») No, no, se suspende, perdón, la sesión con los puntos que quedan pendientes, y ya pondremos fecha para la próxima.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 14 minuts)