Obres%20P%C3%BAbliques%2020230116HTML.html





Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports realitzada el dia 16 de gener de 2023.
Comença la reunió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la diputada senyora Mercedes Caballero Hueso.
Reunió número 21.

La senyora presidenta:

Buenos días.

Vamos a iniciar la Comisión de Obras Públicas, Infraestructuras y Trasportes dando paso al secretario para comprobar si tenemos cuórum.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gràcies, secretari.

Vull començar la comissió, primer, també, desitjant a tot el món que el 2023 siga sempre millor que l'anterior, que es complisquen tots els desitjos que cadascú de vosaltres i nosaltres tinguem, i donarem la benvinguda a la diputada Naiara Davó, l'enhorabona per la seua maternitat, i tornem al dia a dia en estes Corts.

El primer punt de l'ordre del dia és la lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior, i, com no veig cap diputat que toque el micro ni alçar la veu, doncs done per aprovada per unanimitat l'acta.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei d'habitatges col·laboratius, presentada pel Grup Parlamentari Unides Podem (RE número 61.
744)

La senyora presidenta:

El segon punt són les compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la proposició de llei d'habitatges col·laboratius, presentada pel Grup Parlamentari Unides Podem.
El primer compareixent és el senyor Luis Sendra Mengual, que crec que està fora esperant, degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de la Comunitat Valenciana.

Com tots saben, segons s'aprovà pels membres de la mesa, les intervencions són de huit minuts el compareixent; tres minuts per a cada grup parlamentari; i hui minuts per a la contestació.

Pues, cuando usted quiera, tiene la palabra, señor Sendra.

Compareixença del degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de la Comunitat Valenciana, senyor Luis Sendra Mengual

El senyor degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de la Comunitat Valenciana:

Primer, donar les gràcies, daros las gracias por invitarnos a poder participar en una norma tan interesante y tan adecuada a los tiempos en los que nos estamos moviendo.

Hoy venía pensando, no sé si conocéis a Nassio Bayarri, nuestro escultor, que ha fallecido solo y después de estar dos días en el suelo en su casa, porque se había caído al salir del baño y no llegó a la cocina donde tenía el… y ha fallecido.
Esto creo que fue el viernes.
Entonces, la verdad es que las personas muchas veces necesitamos a partir de una cierta edad, pues, este hombre quedó viudo hace un par de años y los hijos estaban lejos, i ha tingut esta desgràcia de morir d'eixa manera tan trista.

Pero, bueno, dicho eso, se trata de una ley necesaria, pero a la vez tiene que evitar problemas como que no se utilice bien, las cosas hay que utilizarlas bien, y tenemos a veces el riesgo por esa flexibilidad.
Ahora mismo, se están redactando las normas de habitabilidad y diseño, que iban a ser del 2021, pero, seguramente, serán del 2023, porque no se han podido redactar antes.
Se redactan desde la misma conselleria, la Conselleria d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, i aleshores és necessari que, clar, açò que es va aprovar, les normes d'habitabilitat, que quasi serien un reglament per a la llei, doncs que comptaren… seria molt trist que férem dos normes a la vegada i que foren incompatibles.
Jo, simplement, una reflexió sobre la taula, perquè està molt avançada l'altra norma però no sabem bé si recollix estes coses.

Es verdad que son unas viviendas que no cumplirían el estricto estándar de vivienda porque se podrían hacer sin cocina, por ejemplo, serían unas viviendas sin cocina.
Eso, dentro de las normas de habitabilidad no existe porque se supone que esto podría ser un uso comunitario, el compartir esto, incluso todo el tema de limpieza, de lavado y tal.
Yo eso lo regularía de alguna manera más específica, que pudieran, si quisieran tenerlo, pero, es verdad que el que quiera compartir, dentro de esas posibilidades, si un día te apetece a ti hacerte la comida, pues no se alega el haberla hecha sin eso y no darle una solución.
Yo creo que ahí sería buena una reflexión, una reflexión.

Dit això, n'hi ha nova norma també, una transitòria, crec que és la transitòria… perquè la tingueu tots davant, que és la disposició final, la disposició final segona: «implantació de vivendes col·laboratives al sòl rural», y dice: «Edificios o conjuntos residenciales destinados a viviendas colaborativas para personas mayores de sesenta y cinco años.
La distancia máxima a los núcleos de población será de dos kilómetros».
O sea, aquí rige estrictamente que solo es para personas mayores de sesenta y cinco años, en esa disposición final segunda.

Durante la norma se ha ido flexibilizando y la posibilidad de que se comparta con otro tipo de usuarios que no sea solo la gente mayor de sesenta y cinco años.
Si se hace solo desde esta tipología, sin intercalar gente, pues gente de otras edades, persones, hòmens i dones d'altres edats, doncs podríem trobar-nos que s'envelliren en deu anys molt els usuaris i estiguérem molts incapacitats o tinguérem problemes de…

Yo creo que ahí se debería también buscar una aclaración…, algo, ¿no?
Porque si no dejamos entrar a gente más joven que pueda participar en esas cooperativas, también es verdad que se debería de valorar algo que no sean endogámicas, es decir, porque si en una cooperativa tienen que hacer cinco cooperativistas, y pones al padre, la madre, el tío y el primo, al final has hecho una familia y has hecho una casa, en un entorno.

Eso también se debería regular de alguna manera, que hubiera diversidad; diversidad, igual que tendría que haber diversidad de géneros, diversidad de situaciones, gente que necesite más ayuda que otros, y así los demás colaborarían, además, en una función social, que sería como ayudarles.
Pero, bueno, yo digo cosas sobre la mesa, vosotros ya… Es una reflexión.

Las del suelo no urbanizable, y dice: «La distancia máxima de núcleos de población será dos kilómetros y exigirá la disponibilidad de accesos no motorizados para la promoción de una movilidad sostenible unida a un envejecimiento activo».
A mí esto me da cierto temor porque en suelo no urbanizable una de las cosas que no hay es alcantarillado.
¿Vale?
Entonces, tendría que tener alguna condición adicional.
Yo creo que no se puede dejar, no sé, no tendríamos, no serían objeto de declaración de interés comunitario; en suelo no urbanizable rige la planta baja más uno, o sea, dos plantas, tope, pero se dice que se modifica la ley del suelo, o sea, se modifica el texto refundido de la Ley de ordenación del territorio y urbanismo y paisaje que quedaría con esta redacción.

Entonces, yo creo que hay que ver, no solamente que tengamos ese tipo de viviendas, sino que además esas viviendas no sean un problema en el futuro, de alcantarillado, tener una depuración, bueno, eso ya casi…, hoy en suelo no urbanizable prácticamente solo puedes hacer viviendas unifamiliares y podrías hacer alguna implantación industrial, alrededor de una actividad agrícola, con sus depuraciones y sus posteriores…, pero ya sería una actividad y tiene unos requisitos que cumplir, pero que se los marca no la ley, sino la declaración de interés comunitario.
Si están exentas de declaración de interés comunitario, ¿vale?
, debería de cumplirse no solo que tengan acceso, sino también está claro que, bueno, tendrán que llevar el suministro de agua desde donde esté, y en temas de energía, pues, puede ser solar, puede ser eólica, puede ser de otro tema, pero la depuración y el agua te la tienen que llevar, no vas a esperar que llueva, a ver si llueve, o te duchas y tal.

Entonces, hay una seria de cuestiones ahí que se permiten, se diluye todo lo que se ha hecho hasta ahora en el campo del suelo no urbanizable, que sabéis todos que tenemos grandes problemas en toda la comunidad de cosas que se han desarrollado, incluso la ley que hay ahora, este texto refundido que ahora se comenta que se puede modificar, o que es pot modificar, doncs, aquest text ja va fer una espècie de neteja, de dir, bé, si complixen els que estan, algunes condicions, doncs els deixarem que continuen allí perquè milloren eixes activitats que se situaven en el sòl no urbanitzable i que han fet de molts dels nostres pobles i ciutats un dispers de casetes per ahí soltes que no complixen cap requisit de res.

Aleshores, sí que és de veres que cal ajudar, però una de les ajudes és regular d'alguna manera.
És una llei, que totes les lleis tenen després un reglament, i si la diluïm en un reglament, doncs, probablement, estigam ací massa temps per a fer-ho.

Jo acabe aquí, pregunteu el que vullgueu i continuem, si voleu, parlant… Jo volia portar només estes xicotetes pinzellades.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Sendra.

Ara, anem a passar al torn dels grups.

En primer lloc, la senyora Davó, en nom d'Unides Podem.

Quan vullga.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Sendra.

Gràcies per la compareixença, per portar-nos la veu del col·legi d'advocats i també l'experiència pròpia que ens ajudaran.

He fet alguns, alguns, punts de les coses que vosté ha dit.
La primera, el tema de la compatibilitat amb les normes d'habitabilitat, ens apuntem eixa reflexió i esperem que no puga haver-hi cap malentès entre una llei i l'altra.
Per tant, doncs, treballem conjuntament amb la conselleria perquè vagen a la par.

I, després, crec que hi ha dos coses molt importants de les que vosté ha dit que sí que m'agradaria preguntar-li, que ha fet referència respecte a la cuina, per exemple, de les vivendes, que podria donar-se el cas que sols n'hi haguera de forma comunitària i no privada.
Jo sé que el text redacta i diu, almenys en la part privada, almenys ha d'haver-hi un dormitori, un bany i una sala.
¿És suficient d'eixa forma, amb la tècnica jurídica, eixa redacció d'«almenys», o vosté creu que és deuria de deixar específicament redactat que sí que hi hagués, com tots els elements que hauria d'incloure i que estem habituats a denominar una casa, per donar-li més seguretat?
Si vosté pensa que, si no, almenys per a conviure.

I, després, respecte a la disposició addicional segona, també el fet de buscar la possibilitat de la intergeneracionalitat.
Jo crec que al llarg de la llei s'especifica eixa possibilitat, però, tal vegada, pel que respecta al món rural no està explícit, i crec que també podríem fer-ho, no costa res perquè sí que ho fa d'eixa forma al llarg de la llei.

I, per últim, crec que també un punt que passàrem, i el que també parlàrem amb conselleria, és el que vosté apunta que no siga una única família la que puga considerar-se cooperativa.
Això sí que no queda explícit en cap moment de la llei i tal vegada, doncs, seria millor que poguérem parlar d'eixa diversitat perquè no acabara passant l'exemple que vosté ha comentat i veure de quina forma ho podem incloure.

I fins ahí.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Davó.

Ara és el torn del senyor Pascual, el portaveu del grup Vox.

Quan vullga.

El senyor Pascual Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Feliz año a todos.

Y bienvenido, señor Luis Sendra, a esta comisión de obras públicas que incluye también vivienda.

Bueno, quería empezar preguntándole, pero también haciendo una reflexión en voz alta.
Porque la intención de esta proposición de ley al fin y al cabo lo que busca es promocionar vivienda.
O sea, ahora mismo la Comunidad Valenciana sufre una escasez bestial de vivienda prácticamente en toda la Comunidad Valenciana, pero hay zonas especialmente tensionadas, como pudiese ser la ciudad de Valencia, tras ocho años con el mismo alcalde.
Entonces, la intención de esta proposición es precisamente promocionar nueva vivienda.
Parece ser que la vivienda típica ya no vale, sino que ahora hay que plantear también la colaborativa.
Usted ha expuesto un drama personal, entiendo que es también circunstancial.
Pero quería preguntarle: ¿cree usted que esta proposición va a ayudar a fomentar un nuevo tipo de vivienda?
¿O va a plantear más un impedimento a la hora de tener más vivienda disponible para jóvenes, para mayores, para todas las personas que más lo necesiten?

También quería preguntarle ¿qué le parece a usted que esta proposición se presente como proposición de ley, aunque ha sido trabajada desde la conselleria de vivienda, pero se presente por parte de un grupo parlamentario para que no incluya los informes respectivos a los que deberíamos tener acceso los parlamentarios y todas las personas, informes, usted ha comentado, como de igualdad, de infancia, de familia, que ahora mismo son completamente inexistentes.

Usted también ha comentado qué error sería, ahora que están en redacción las normas de calidad y diseño, que no se conjugasen con esta proposición de ley.
Pues bueno, claro, uno de los problemas va a ser ese, a falta de los informes.
Pero, claro, también le adelanto una cosa: esta proposición de ley no deja de ser carácter meramente propagandístico, meramente político, porque al fin y al cabo va a terminar esta proposición de ley su recorrido conforme termine la legislatura, que le quedan dos meses, en dos meses esto no va a salir.
Por lo tanto, todo esto es puramente de cara a la galería.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Pascual.

Ahora es el turno del grupo Ciudadanos.
Señor Gracia, cuando quiera.

El senyor Gracia Calandín:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, en primer lugar, agradecerle su comparecencia en esta Comisión de Obras Públicas.
Bueno, en primer lugar, Luis, agradecerte tu comparecencia en esta comparecencia en esta Comisión de Obras Públicas y un placer poder contar contigo como arquitecto, como urbanista y, por supuesto, como decano del Colegio de Arquitectos de la Comunidad Valenciana.
Entiendo que tus reflexiones hoy aquí son muy necesarias porque, bueno, nos vienen a dar esa esa visión que a veces se nos escapa o se escapa cuando uno hace este tipo de normas.

No hay duda que hay un largo camino y mucho trabajo por delante para hacer que las ciudades sean un lugar mejor, más humano y más habitable, y al final pues la arquitectura viene a jugar un papel fundamental en la consecución de este objetivo.

En el caso de las viviendas colaborativas, pues vemos que pueden ayudar a mejorar que los edificios mejoren las relaciones humanas, ¿no?
Hoy nos hablabas tu del problema del escultor éste que ha fallecido en casa.
Pues posiblemente en una vivienda colaborativa donde se vive más en comunidad pues no hubiera tenido este problema.
Con lo cual pues viene a dar respuesta también a una necesidad social, es una alternativa habitacional para personas mayores, pero también para personas jóvenes, para otros colectivos.

A mí me gustaría, nos has estado comentando lo de la cocina, me gustaría preguntarle o preguntarte, en tu opinión y desde el punto de vista arquitectónico: ¿qué aspectos son los que destacaría de estos espacios?
¿Cuáles son las particularidades de los espacios dentro de las viviendas colaborativas que pueden contribuir de manera eficaz a lograr ese objetivo de la vida en comunidad de estas viviendas?
Y sí, desde vuestro colectivo, desde el Colegio de Arquitectos de la Comunidad Valenciana, ¿se han trabajado algunas pautas o se han dado algún tipo de pautas?

Y luego ya la parte práctica, pues desde vuestra experiencia ¿cuáles han sido los principales escollos o dificultades que os habéis podido encontrar a la hora de hacer realidad este tipo de viviendas en España y en la Comunidad Valenciana?

Sabemos que hasta ahora había un vacío normativo importante y, bueno, ¿cuáles son las principales dificultades que os habéis encontrado en el ejercicio de vuestra profesión para poder llevar a cabo este tipo de viviendas?

Yo lo dejaría ahí.
Espacios desde el punto de vista arquitectónico que contribuyen o que deberían ser prioritarios dentro de este tipo de vivienda y luego la problemática que os encontráis habitualmente.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Ara és el torn del grup Compromís, senyor Marzà, quan vullga.

El senyor Marzà Ibáñez:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Lluís Sendra, per comparéixer avui ací i per les seues reflexions, que ja han il·lustrat algunes de les qüestions que volíem preguntar-li.

Adherir-me a les preguntes i les reflexions que ha realitzat la companya d'Unides Podem, i també a les mateixes reflexions que també ha fet el company de Ciutadans.
Per tant, algunes d'elles ja les tenia previstes fer, no hem reiteraré amb elles.
Però sí que hi ha algunes qüestions que ens agradaria des del nostre grup poder-li plantejar.

Per un costat, ens ha semblat molt interessant el que ha dit de poder quadrar eixes normes d'habitabilitat del 2023 (inintel·ligible per raons tècniques) … que es posa ací.
De fet, de l'article 5 a l'article 9 crec que és allà on ens hauríem de centrar en la seua compareixença, per allò de determinar eixos requisits quasi d'edificació d'eixos principis que deurien tindre els habitatges col·laboratius.

M'agradaria, si poguera ser, que ens poguera dir si falta major concreció en eixos articles o creu que és suficient amb eixos principis dels quals es parla, que poguera dir-nos, si així ho veu convenient, si d'alguna manera en tres àmbits que a nosaltres ens preocupen especialment s'hauria d'avançar més o s'hauria de concretar més.
Un és en com en eixos espais comuns que hi ha i les necessitats que han de tindre mínimes podem avançar cap a una mobilitat molt més sostenible, és a dir, quins requisits o quines qüestions podríem afegir o creu que deurien haver-hi per tal que aquells habitatges també contribuiran a eixa millora de la mobilitat en els nostres barris, i en les nostres ciutats i poblacions?
Què creu podríem fer també per tal de treballar en eixe nou model de convivència, que és una de les arrels d'aquesta llei, per tal d'evitar la institucionalització de les persones quan ens fem majors, per tal de tindre models de convivència i d'interacció que no passen per la solitud no buscada.
I, per tant, si creu realment que pot ser una aportació interessant a aquesta llei en eixe aspecte, i si caldria d'alguna manera concretar més en eixe sentit les diferents solucions habitacionals possibles, les diferents solucions també dels espais necessaris.

Ha fet referència a la necessitat de concretar les qüestions del sanejament, sobretot en l'espai rural.
Crec que també estaria bé saber, per part nostra ens agradaria saber, si creu suficient també els requisits de sostenibilitat que hi ha.
sí que es concreten, marca 1,5 per habitatge, per exemple, de generació fotovoltaica.
si creu que això és suficient, o en les solucions que estan havent-hi ara poden anar a més, o deuríem anar a més, o parlar fins i tot que les cooperatives foren comunitats energètiques locals, per exemple, per a treballar en eixe model de major sostenibilitat.

I, per últim, ens agradaria saber si creu que podríem aprofitar aquesta llei per tal que en aquest tipus de projectes, igual que passa arreu d'Europa en habitatges col·laboratius i cooperatives, poguérem d'alguna manera incentivar que hi haja una major singularitat en els propis projectes des del punt de vista arquitectònic.
I si això creu que pot ser també un valor referencial d'aquesta llei, com passa en altres llocs d'Europa.

Simplement això.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Marzà.

Ara és el torn del grup Popular.
I per això té la paraula el portaveu, senyor Castelló, quan vullga.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

Gracias por su comparecencia.

Nosotros vamos a hacer algunas preguntas que tienen que ver con el texto que tenemos ahora sobre la mesa y que a nosotros nos generan muchísimas dudas.

Por ejemplo, qué le parece la posible utilización de los derechos de tanteo y retracto por parte de la Generalitat respecto a este tipo de viviendas privadas, con sus especificidades, pero privadas.

Le parece que la ubicación de este tipo de residencias en suelo no urbanizable y la modificación de la LOT debería ser mucho más profunda.
Le parece que dejarlo al libre albedrío de una declaración de interés comunitario, de una DIC, o de los propios ayuntamientos que generaría desigualdades, lógicamente, en el trato, dependiendo de qué término municipal te encontraras es lo más adecuado y que no tenga una regulación más exhaustiva.

Cree que sería positivo limitar, regular el precio del suelo y el de la cesión de uso, como sucede, por ejemplo, en el País Vasco, que tiene una regulación muy estricta, sin haber hecho una ley.
Así como una cosa importante, la renta de los cesionarios.
A mí me da la sensación de que este proyecto de ley, como sé que nos da a nosotros, está bastante improvisado y que no tiene todas las garantías para los titulares de este tipo de viviendas.

¿Le parece adecuado que se haga una aportación inicial del 30 %?
, no sobre el coste de la vivienda y los espacios comunitarios, que es lo que debería soportar alguien que entra a formar parte de una cooperativa o una asociación sin ánimo de lucro, sino que lo que se está haciendo, imagínese que además hay unos bajos comerciales, no se prevé que se financie ese coste, sino que se habla del coste del inmueble, con lo cual se está obligando, digamos, a financiar los bajos comerciales sobre los que no se va a tener ningún tipo de uso.

¿Cree que hay una falta de cuantificación de los costes del suelo, de la construcción y de la financiación…?
Nosotros, sí; nosotros pensamos que no ha habido una cuantificación específica, sino que se hace una mera estimación de coste del suelo, de construcción y financiación y, como usted conoce bien, es una parte importante del coste total de los inmuebles.

¿Qué le parece la exclusión de las entidades mercantiles sin justificación ni motivación de la promoción de este tipo de viviendas a la hora de obtener ventajas fiscales?
.
¿Usted cree que si eso hubiera pasado por el Consejo Jurídico Consultivo realmente hubiera pasado sin ningún tipo de problema jurídico, al excluir un tipo de sociedad previsto en las leyes?

¿Qué le parece que no hable expresamente de la obligatoriedad de los avales sobre cantidades a cuenta?
¿No le parece que sería normal hablar de esa obligatoriedad de los avales?

Sobre las normas de habitabilidad y diseño que ha comentado y la posible doble legislación o la posible reglamentación al respecto, en el País Vasco tienen una reglamentación súper concreta y superespecífica de ese tipo de espacios que deben tener las viviendas colaborativas.
¿No le parecería más ajustado cerrar el círculo, ya que nos dedicamos a hacer una ley, y dejarla con las cuestiones mucho más claras?

Y, finalmente, ¿qué cuestiones piensa usted, aparte de las que ha comentado, que deberían ser mejoradas en este texto que tenemos sobre la mesa?

Gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Castelló.

Ara és el torn del grup Socialista, i per això té la paraula la portaveu, senyora Sabina Escrig.
Quan vullga.

La senyora Escrig Monzó:

Moltíssimes gràcies, presidenta.

I, senyor Sendra, moltíssimes gràcies per les seues aportacions, sempre en positiu.

Ha començat vosté la seua intervenció dient que aquesta proposició de llei és una aposta interessant i necessària per als temps que estem vivint.
Jo crec que és molt necessària, sobretot per esta societat individualista en la qual ens hem convertit i que després ens trobem en aquestes conseqüències de la soledat no desitjada, gent que mor, que no és una qüestió circumstancial, que per desgràcia està passant constantment per eixa societat individualista.
I aleshores crec que sí que és necessària.
Totalment d'acord amb vosté.

Després vosté ha parlat que en este moment s'està desenvolupant les normes d'habitabilitat.
I aleshores pensa vosté que les condicions tècniques, excepte conceptes generals, haurien de desenvolupar-se després d'una ferramenta més àgil que poguera anar canviant segons l'evolució de sostenibilitat i innovació, accessibilitat o conceptes nous d'habitatges.

Després, en el punt 1, de l'article 8, s'assenyala que haurà d'estar en concordança amb els principis de la Llei de canvi climàtic i que hauran de complir amb prescripcions en matèria d'estalvi energètic i de protecció del medi ambient.
Aleshores, afegiria l'exigència o recomanació de la utilització de materials sostenibles o de proximitat?

I vosté també ha nomenat el tema de la bugaderia, la necessitat de la bugaderia.
Aleshores, pensa que també es podria exigir o recomanar posar en les zones comunes, primer, una zona de reciclatge també important i una zona de bugaderia.
I com ha dit també la diputada d'Unides Podem, la portaveu i el portaveu de Compromís, en el tema dels habitatges sense cuina, que és deveres que en la llei fica «almenys».
Però pensa vosté que a la millor, sobretot per les famílies joves, perquè també es pensa per la gent gran el tema que no disposen de cuina, perquè hi haurà cuina comunitària.
Però, posar en la llei un tant per cent d'obligatorietat que hi haja uns habitatges amb cuina, ¿s'hauria de posar o en eixe «almenys» ja ho deixaríem així?

I, després, en el tema del que hem viscut en la pandèmia.
¿Pensa vosté que també en la llei s'hauria de obligar o recomanar que tots els habitatges tingueren un espai, una terrassa o un balcó?

Això és tot.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Escrig.

Ara és el torn de la contestació de l'intervinent.

Senyor Sendra, té huit minuts.

Quan vullga.

El senyor degà del Col·legi Oficial d'Arquitectes de la Comunitat Valenciana:

Vaig a vore si recorde tot el que m'han preguntat, perquè… Vaig a intentar-ho.

Anem a vore, les normes d'habitabilitat poden suplir el que la llei no tinga un reglament.
Està clar que les normes d'habitabilitat han de parlar de tots els tipus de vivenda.
Si açò és un nou tipus de vivenda, haurà d'estar dit ahí; si no, malament, perquè, si ho deixes a l'albir que la gent diga «bé, jo crec que ja complisc», podem trobar-nos després en el problema.

Una cuina, per què és un problema una cuina?
Doncs, perquè necessita ventilació, renovació d'aire, que els fums se'n vagen al carrer, que hi ha matèries inflamables i que, en un moment determinat, també és bona eixa intimitat de poder-se fer un ou fregit, eh?
, jo no te dic que vages a fer ahí coses grans.
Aleshores, jo, almenys, com ha dit la senyora Escrig, un percentatge, un poc.
Per què?
Perquè té podries trobar amb eixa…, complint la llei, que podria no haver-hi ninguna que tinguera això.
I, després, arribes i hi ha, doncs, també… Supose que les normes internes d'estes cooperatives, perquè sí que hem de parlar que estem parlant de cooperatives, no estem parlant d'empreses privades i tot això; per tant, és un altre model, és un altre model.
També tens la possibilitat que la gent, que són persones i eixes persones, doncs, un dia discutisquen, saps?
, un dia estiguen de mal humor o un dia…, saps?

Bé, jo crec que donar-li certa autonomia, encara que siga una xicoteta, no seria una cuina a l'ús, però sí que complirà els requisits; no fora un lloc per a pegar-se foc la comunitat en el seu conjunt, perquè a u se li ocorra, doncs, no sé, fer això, però damunt de la taula del menjador, saps què vull dir-te?
És una idea.
Vull dir, que jo crec que d'alguna manera, un percentatge, almenys, sí que deuria… Però és una opinió.

La diversitat és important, jo crec que la diversitat és important, perquè ens podem trobar amb cooperatives… Després s'ha dit, en algun cas, que el tema del retracte per part l'administració.
Jo crec que tenen un avantatge administratiu, val?
Les cooperatives tenen uns avantatges: un, de compliment de la normativa d'una forma més laxa; i un altre és, doncs, eixe…, està clar que després, si això no funciona o s'embellix massa la població i no pot funcionar, perquè els qui estan dins ja no són funcionalment actius i necessitarien ja no una vivenda col·laborativa, sinó una residència.
I això pot ocórrer quan tots són de la mateixa edat i tots embellixen en la mateixa posició, no?
Aleshores, d'alguna manera, jo crec que per suposat que hauria de retornar… i serà l'única mesura, perquè tot este tipus de vivenda, al complir la normativa d'una manera més laxa, doncs, podríem trobar-nos que, quan desaparegueren com a cooperativa, no foren vivendes que poguera comprar qualsevol.
Per tant, hauria de ser l'administració, que és la que fa la llei, qui després es quede amb eixe tipus de vivenda, perquè no tindrien eixida.

Jo, quan parle del sòl no urbanitzable i el que s'ha comentat, per part del senyor Pascual… Que es tramite com a una proposició de llei?
Bé, sempre és bo que la gent…, que parle tot el món.
Si ara és un moment per traure-ho, per plantejar-ho com a una proposició, doncs, més val avançar que no quedar-se aturat i no avançar.
Millor seria que parlara tot el món que haja de parlar.
Però, bé, jo estic ací parlant voluntàriament i ningú m'ha posat ningun problema.

Va a ajudar als nous tipus de vivenda?
Bé, és que jo crec que són dos vivendes diferents.
Jo crec que, d'este tipus de vivenda, hi haurà una demanda ics, però els promotors també podran fer les que vullguen fer, però no faran este tipus de vivenda, perquè no deu ser rendible.
De fet, és una vivenda en què l'administració haurà de posar el sòl, haurà de donar-los ajudes, hauran de donar els avals, perquè sabeu que els bancs més de setanta anys no te donen ni aigua, vull dir-te, per molts diners que tingues, aleshores, haurà de ser… És una vivenda que té a vore… les mateixes vivendes que està promocionant en este moment la conselleria d'habitatge, el nostre vicepresident, el senyor Illueca, doncs, han participat en concursos… No en som molts encara, són vivendes molt singulars.

Per suposat, tot el que s'ha dit: haurien de tindre els nous materials -crec que ho ha dit vosté-…; doncs, lògic, si és una cosa, doncs, que tingueren la màxima entrada en el tema energètic.
Ja que no tenen costos de sòl, ja que són llocs…, bé, doncs, hauríem de vore si podem ser exemple de coses que puguen després portar-se a altres vivendes més tradicionals, si se vol dir d'alguna manera.

Jo faig molta incidència en el sòl no urbanitzable, en el sentit no sols d'això.
La gent, si està a dos quilòmetres, fins a dos quilòmetres, i tu has d'anar al poble perquè allí està el metge o allí està l'ajuntament o allí està tal, gent major que no pot anar ni en bicicleta, doncs, diguem que estem a unes distàncies… S'ha de tindre no sols l'accés, sinó el recorregut fins al lloc segur, doncs, també garantit.
Això no queda garantit aquí, això no queda garantit.

S'ha dit també, per alguns dels compareixents, doncs… Anem a vore, eixe 20 % de sòl que s'ha de deixar damunt de la taula prèviament, com a mínim el 20 % de sòl, no pot estar en qualsevol lloc i la norma no diu on està, eh?
Podríem trobar-nos que te'l ficaren baix la coberta, te'l ficarem en eixes plantes baixes que diu que es quedaran lliures, però és el 20 %.
I, després, eixos espais han de tindre una qualitat.
Diguérem que estes vivendes se fan per eixos espais, perquè la resta són vivendes i tots tenen un edifici que en la planta baixa hi ha baixos; podrien llogar-se per part de la comunitat i posar allí eixos espais comuns, com ara, per exemple, aquí a València tens les falles o tens no sé què que baix tenen el casal i són del barri…, doncs, no sé, d'alguna cosa.
El que no pot ser és posar-ho baix la coberta o en llocs de poca accessibilitat o en llocs en què, si està tot el món concentrat allí i, per desgràcia, hi haguera un incendi, doncs, a vore com traguem la gent fàcilment, perquè si concentres la gent en un lloc, estàs fent una activitat… Aleshores, tampoc veig que la llei case la llei d'activitats amb la llei de vivenda, perquè una cosa és que tu estigues en la teua vivenda, la teua família se'n va i altra cosa és que digues: no, mire, pot estar tota la gent cuinejant i els han posat la cuina a l'àtic i allí passa alguna cosa, saps?
Jo crec que caldria… Jo crec que les normes d'habitabilitat farien molt de bé, donat que s'estan redactant, de fer un capítol…, quasi te donarien l'eixida d'això.

A mi que el País Basc regula més o menys bé, bo, doncs, estem al País Valencià o estem a la Comunitat Valenciana -cadascú el que li vullga dir-, però la realitat és que hem de regular nosaltres d'una manera rigorosa.
Sempre s'ha de regular.
Si ho deixes a l'albir que la gent tal, doncs…, «jo, com som tots majors, doncs, no necessitem el cotxe, tampoc necessitem la bici, no necessitem ningú».
Aleshores, quin model estem traguent?
Doncs, ja no traguem el de mobilitat, el d'accessibilitat i el de tal.
Jo crec que eixos models que han aconseguit, han aconseguit en este temps, són fonamentals que se mantinguen energèticament, d'accessibilitat i que tots els serveis estiguen en funcionament i estiguen damunt la taula des del dia 1, això ha de ser…

Si, a més, li podem posar alguna ajuda perquè este tipus de…, a més de tindre ajudes a la compra del sòl o als avals per a esta gent major que no els té o ajudes de tot tipus, doncs, també se li poden donar ajudes… Ara, per exemple, serien de les que tindrien ajudes dels fons Next Generation per a fer-los al cent per cent energèticament de baix consum: petjada de carboni zero… En fi, el que ara estem guanyant per un costat no podem perdre-ho en un moment determinat, no?

I jo, sobretot, ja li dic, si no fem una cosa que poguérem tindre en el conjunt, és a dir, que cabera -encara que ho has comentat-…, que en la llei, en diversos llocs, diu que ja no seran només… Però no és la llei que s'ha publicat, si no són unes esmenes que heu ficat, crec que del grup Unides Podem, ja esteu millorant la llei, no?
Però la que ha eixit escrita en molts llocs estava encara obscur.
Però sí que hi ha… En esta que vos dic jo no és ninguna qüestió, diu clarament, l'1.
g: «edificios y conjuntos residenciales destinados a viviendas colaborativas para personas mayores de sesenta y cinco».
Ací no hi ha flexibilitat, val?
Ací diu que les que es facen en sòl no urbanitzable només cap este tipus de persona.

I, després, en el punt 2 de la disposició final segona diu una cosa important: «Los actos de uso y aprovechamiento en suelo no urbanizable previstos en el artículo 211 -tal, tal- de este texto refundido serán autorizables por el ayuntamiento mediante el otorgamiento de las correspondientes licencias municipales, sin la previa declaración de interés comunitario».
Doncs, això, quan el grup Popular crec que ha comentat: la declaración de interés comunitario…; no, és que ni declaración de interés comunitario.
És que (inintel·ligible) … , doncs, val, doncs, feu ahí… No passaria per ningun filtre.
Què fa la declaració d'interés comunitari en el sòl no urbanitzable?
Li dona contingut global a les accions que fiquem en sòl no urbanitzable; l'únic que diu és que haurà d'haver-hi un informe per a comprovar la compatibilitat urbanística, és a dir, que no és sòl no urbanitzable especialment protegit i, a més, ho fiquen damunt d'un castell o damunt d'unes runes iberes, no?
Aleshores, clar, això no és… Jo crec que això es deuria reforçar un poquet.
Modificar la llei del sòl, obrint la possibilitat d'una cosa que aboques en un lloc sense complir aquells requisits que ja la societat els ha guanyat, doncs, sembla un poquet extremat.

Res més.

No sé si algú s'ha quedat sense contestar, però he intentat dir un poc de tots.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Sendra.

I ara fem un recés d'un minut per a despedir el compareixent.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Bé, reprenem la comissió.

Ara, amb la compareixença de la senyora María Pilar Alguacil Marí, en representació de la Federació de Cooperatives de Vivendes i Rehabilitació de la Comunitat Valenciana.

Quan vosté vullga.

Compareixença de la senyora María Pilar Alguacil Marí, en representació de la Federación de Cooperativas de Viviendas y Rehabilitación de la Comunitat Valenciana (Fecovi)

La senyora Alguacil Marí:

Muy buenas.

Buenos días a todos.

Bueno, para empezar mi exposición señalaré que la actual proposición de ley que se presenta supone una novedad porque será la primera ley específica que regula y defina la vivienda colaborativa en España.
Hay algunas leyes cooperativas que prevén las cooperativas de cesión de uso, pero no hay ninguna que lo regule concretamente.
Sí que es verdad que en el País Vasco, como se ha comentado aquí antes, hay una orden reguladora, pero esta será, si se aprueba, la primera norma con rango formal de ley que regule este fenómeno habitacional.

La vivienda colaborativa es una modelo de colaboración público-privada donde la sociedad civil se organiza con ayuda, en su caso, de la administración, para conseguir satisfacer necesidades a través de la ayuda mutua.
Esto es una característica típica de la economía social y es muy conocida en la Comunidad Valenciana.
En general, este modelo facilita el acceso a la vivienda de forma accesible y sostenible.

En los colectivos de personas mayores constituye, además, una alternativa muy adecuada a las residencias geriátricas, y con ello se evitaría el uso de recursos públicos en materia de servicios sociales, sanidad y vivienda, y así lo vemos en el ámbito internacional.
En particular, son reseñables los fenómenos en Holanda, Alemania, Estados Unidos y Canadá, donde tienen muchísimo éxito.

El equipo del Aula Empresocial de la Universidad de Valencia, y, en particular, Cristina Grao, Manuel Alegre, Antonia Sajardo, y yo misma, elaboramos un informe a petición de la vicepresidencia segunda de la Generalitat Valenciana con el objetivo de ver la situación actual del fenómeno en la Comunidad Valenciana, las cuestiones que se habían planteado fuera de ella, y elaborar unas propuestas de posibles medidas regulatorias y de fomento.
En dicho informe analizamos el modelo en sus vertientes internacional, nacional, y autonómica, y también vimos las medidas de fomento que se habían establecido en el derecho comparado para tomar nota de aquellas que podrían ser utilizables aquí, en Valencia.

También, nos hemos reunido con los distintos proyectos e iniciativas existentes actualmente en la Comunidad Valenciana, y hemos de decir que algunas de estas propuestas del informe sí que se han recogido en la proposición de ley.

El estado de la cuestión que se encontró el equipo cuando empezó a trabajar era el siguiente: por un lado, las distintas iniciativas se quejaban de una fuerte problemática por la incertidumbre en su situación jurídica debida a la ausencia de esta regulación concreta; y, por otro lado, de las dificultades de obtener financiación.
Esto último era agravado, además, por la propia incertidumbre en la situación jurídica, ya que era muy difícil convencer a los bancos para que les dieran financiación ajena cuando no tenían clara la regulación de la figura, porque no se correspondía con ninguna cooperativa o entidad ya existente.

Otra de las dificultades era encontrar suelo o edificios disponibles para la promoción que fuera a unos precios asumibles.
Asimismo, el régimen fiscal desconocía este modelo innovador, que es, como sabemos, alternativo a la propiedad y al alquiler, y esto redundaba en un tratamiento inapropiado porque provocaban agravio comparativo con respecto a estas fórmulas tradicionales.

Por tanto, nos parece un avance, en cuanto a la seguridad jurídica la iniciativa de la vicepresidencia segunda, de regular por primera vez en la Comunidad Valenciana esta figura dándole sustantividad y reconociendo el valor que aporta, tanto en cuanto a que accede a la vivienda de forma asequible, como en la gobernanza compartida del edificio y la convivencia basada en la ayuda mutua.

En cuanto a su regulación, la proposición de ley ofrece un concepto de vivienda colaborativa, el régimen de las entidades titulares de tales viviendas y el de las personas habitantes, socias o asociadas de estas entidades, basándose para ello en las características que han demandado los propios proyectos de la comunidad.
En particular, se ha puesto el acento en aquellos aspectos que permitirán que la vivienda sea asequible durante toda la vida del edificio o conjunto residencial.
Esto supone un gran avance porque el mercado inmobiliario es altamente especulativo, como se ha puesto de manifiesto precisamente en la comparecencia anterior.

En primer lugar, los titulares de las viviendas colaborativas solo podrán ser asociaciones o cooperativas de viviendas de consumo o polivalentes que tengan la característica de entidades sin ánimo de lucro.
Esto garantiza precisamente el ánimo no especulativo de estas viviendas.

En segundo lugar, la norma prevé que la titularidad única del edificio o conjunto residencial sea de esta entidad, la cooperativa o la asociación que adjudicará a las personas socias únicamente el derecho de uso.
Este derecho de uso es concomitante a la condición de persona socia y, por tanto, no es transmisible de forma independiente; esto es, cuando una vivienda quede vacía se adjudicará por la propia cooperativa o asociación al socio expectante y, además, este realizará la misma aportación que en su día hicieron los socios anteriores, en su caso podría estar actualizado con el IPC.

Por otra parte, la proposición toma en cuenta también los intereses particulares de la persona socia y los concilia con los de la entidad.
Así, las aportaciones iniciales que la persona socia realiza en el momento inicial, para contribuir a financiar con fondos propios esta fase de la promoción, rehabilitación, adecuación, la recupera íntegramente cuando se da de baja de la cooperativa o asociación; en cambio, las cuotas periódicas que paga por el uso de la vivienda de modo similar al alquiler no son recuperables, y por supuesto tampoco lo son aquellas que eventualmente puede pagar por la prestación de servicios de la cooperativa o asociación.

Además de regulación, la proposición también establece distintas medidas de apoyo, fomento e impulso de estos proyectos en sus distintas fases: asesoramiento inicial, facilitación de suelo, financiación, ayudas a la promoción, entre otras.
En el ámbito tributario se han equiparado al alquiler evitando la penalización, que comentábamos antes, derivada del desconocimiento del modelo.

Estas medidas serán compatibles con el régimen de vivienda protegida en su caso.
Solo en aquellos casos en que el proyecto pueda ser considerado de interés social, algunas de estas medidas incluirán el uso de suelo o edificios de titularidad pública por precio inferior al de mercado, por supuesto mediante derechos reales en los que la administración se reserve la nuda propiedad.
Obviamente, en estos casos los proyectos tienen que cumplir requisitos más exigentes derivados del interés social de la iniciativa.

Estas viviendas colaborativas de interés social podrían ser calificadas como prestadoras de servicios de interés económico general, a efectos del derecho europeo de la competencia y, en particular, del régimen de ayudas de estado.

Por último, señalaremos que la proposición no está tratando, y esto es una recomendación, no está tratando de regular una actividad preexistente que ya esté consolidada, sino un sector que está en formación y evolución.

Por lo tanto, sería recomendable no encorsetarlo excesivamente, sino que nosotros propondríamos regular aquellos aspectos que faciliten su desarrollo y, en su caso, establezcan una pequeña hoja de ruta para un fenómeno que desconoce profundamente aún hacia dónde va a tender.
Se trata de un modelo emergente e innovador, y en su regulación no se puede prever todo, debe hacerse un ejercicio realista de lo que puede hacer una ley reguladora de un fenómeno incipiente.

También, desde nuestro punto de vista, hay que evitar cargar al modelo con excesivas expectativas que pudieran no ser razonables y ahogar su crecimiento.
Me explico.
Las viviendas colaborativas ayudan a conseguir determinados objetivos muy importantes para nuestra sociedad, como son el acceso a la vivienda asequible y en comunidad, y, por supuesto, participa de los valores de solidaridad, diversidad y compromiso medioambiental; asimismo, puede ser un instrumento para otras políticas sociales y, en particular, destacaría yo aquí las viviendas asistenciales.

Pero, desde nuestro punto de vista, no se puede cargar a todo el modelo con dichas políticas sino que hay que reconocer que este es un modelo habitacional y de vivienda.

Y nada, yo no quería decir nada más.

Muchas gracias y quedo a su disposición para cualquier pregunta que quieran formular.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara, és el torn dels grups.

En primer lloc, la portaveu d'Unides Podem, senyora Davó.

Quan vullga.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyora Pilar Alguacil, per estar hui ací compareixent i per totes les investigacions i publicacions que han fet respecte a l'habitatge, sobretot eixa via jurídica i fiscal del cohousing cooperatiu.

Jo crec que des que començàrem la legislatura, des de la vicepresidència, i també des d'aquest grup parlamentari, hem estat treballant tot el que té a veure amb la vivenda sempre des d'un punt de vista d'un dret i no entendre-la com un bé especulatiu.
I vosté ha fet referència a eixa… que necessitem facilitar l'accés a la vivenda allunyant-nos de l'especulació, que és, per una part, el que pretén aquesta llei, i, a més, també poder buscar solucions substitutòries a les residències de gent gran, com vosté explica, que, a més, ja tenen molt de camí treballat en altres països d'Europa.

Crec que els principals problemes amb el que ens podríem trobar amb aquesta llei era la concreció de la regulació i del finançament.
Crec que d'una forma molt senzilla, però molt acurada, s'ha estat fent, i, bé, anirem arreplegant, a més, les millores que pugam saber a través d'aquestes compareixences.

Però, just per a poder tindre una regulació quan més concreta, millor, i també sempre fent referència a eixa facilitat d'accés, sí que m'agradaria preguntar-li si considera que és el mateix una vivenda col·laborativa que el que recull aquesta llei com a cohousing o coliving.

I també que ens diguera un poc quines són les polítiques de foment, si és que vostés les han treballat, que s'han fet en altres països, com els que vosté ha mencionat, perquè, bé, al final, sabem que fixant-nos en les experiències exitoses que n'hi ha en altres llocs i adaptant-les a les circumstàncies concretes que tenim a la nostra terra, doncs, podem avançar.

I, en aquest cas, com serà una de les regulacions pioneres també dins de l'estat, quant més àmbits pugam abastar, molt millor.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Davó.

Ara és el torn del grup Vox, i té la paraula el portaveu, senyor Pascual.

Quan vullga.

El senyor Pascual Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Alguacil, bienvenida y muchas gracias por su comparecencia.

En primer lugar, me gustaría preguntarle, con respecto a Fecovi, ¿ustedes, además de ser una federación, ustedes también promocionan este tipo de promociones, o sea, son promotores de esta tipología?

Usted ha estado comentando que hay varios proyectos, varias iniciativas de este tipo en la Comunidad Valenciana.
Nos gustaría saber la cantidad, o sea, me refiero, también para saber cuál es el peso que tiene este tipo de promociones, cuál es la demanda social que ahora mismo está teniendo o ha tenido a lo largo de estos años.
Porque al fin y al cabo lo que se busca aquí con esta proposición de ley es mejorar, aumentar el acceso a la vivienda, acceso a la vivienda, que durante los últimos ocho años ha ido en detrimento y ha ido decreciendo de una forma brutal, como se ve en diferentes informes donde la accesibilidad, la emancipación de nuestros jóvenes en los últimos doce años ha caído desde que estábamos en las primeras posiciones, en la primera posición, ahora estamos en la penúltima posición de España, donde solamente uno de cada diez jóvenes puede emanciparse y los que se emancipan tienen que destinar casi hasta el 60 % de lo que ganan a la vivienda.

Entonces, ¿cómo valoran ustedes, desde su federación, que se esté promoviendo este tipo de viviendas cuando se han ejecutado cero viviendas sociales por parte de la Generalitat?
¿No se garantizaría así también ese acceso a una vivienda social, a una vivienda asequible si se construyesen viviendas públicas?

Porque, claro, según el anterior compareciente, esta promoción de viviendas, y usted también creo que ha ido por ahí, las consideran de primera ya deficitarias, necesario el apoyo de la administración con dinero público para que puedan ir adelante.
Entonces, qué interesa ahí, que haya esa conjunción entre lo público y lo privado cuando, como bien usted ha comentado, no saben cómo va a ir.
Y con esta ley lo que usted les estaba pidiendo al final de su comparecencia era no lo encorsetéis, por favor, dejar libertad.
Entonces, no sería más conveniente a lo mejor directamente que desde la administración se subvencionase este tipo de promociones en vez de regularlos y en construir y encorsetarlos, y limitar esa promoción privada o público-privada.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Pascual.

Ahora es el turno del grupo Ciudadanos.
Señor García, cuando quiera.

El senyor Gracia Calandín:

Muchas gracias, presidenta.

Buenos días, señora Alguacil.

En primer lugar agradecerle su presencia hoy aquí y agradecerle también el detalle de su intervención.
Al final hemos podido comprobar que es una experta en el tema, como catedrática de Derecho, pero también como directora del aula de emprendimiento y economía social, como directora de la cátedra de cooperativa y en representación de la federación, con lo cual, si a eso le sumamos los dos estudios, el estudio al que usted ha hecho referencia y la guía jurídica y fiscal, bueno, desde luego sus aportaciones hoy aquí son importantes, ¿no?

A mí me gustaría empezar preguntándole un poco por si cree que el interés de la sociedad valenciana en ese tipo de vivienda va en auge.
Porque hablamos mucho de la vivienda senior, pero yo creo que hay otros muchos colectivos que posiblemente demanden también este tipo de vivienda.
Un poco cómo lo valora.

Y en línea con eso, pues las demandas que les llegan a la cooperativa, a la federación de cooperativas, qué tipos de colectivos vienen, si mayoritariamente son seniors o hay otro tipo de colectivos que se puedan ver o que puedan ver qué interés en este tipo de iniciativa.

Y luego ya, centrándome en el trabajo de investigación al que usted ha hecho referencia, en el que usted ha sido coordinadora, pues bueno, en este estudio se nos habla de los modelos escandinavos, se habla de que Dinamarca fue pionera y es el lugar de origen, y me gustaría preguntarle si cree que el modelo escandinavo es, un poco en línea con lo que decía antes la compañera Davó, es exportable a la Comunidad Valenciana o pensaríamos más en otro tipo de modelos solo del país.

Y luego también me gustaría hacer referencia a la tercera parte del estudio jurídico de la vivienda colaborativa que hacen.
Usted detecta una serie de dificultades, habla de dificultades financieras, dificultades desde el punto de vista de la seguridad jurídica y dificultades en materia tributaria.
Entonces mi pregunta es: hasta qué punto la proposición de ley que tenemos ahora mismo encima de la mesa viene a solucionar esas dificultades y qué lagunas son las que usted detecta en este texto, es decir, cómo podemos mejorar este texto, esta proposición de ley, para que de verdad podamos subsanar esa problemática a la que se enfrentan a día de hoy este tipo de iniciativas de viviendas colaborativas.

Lo dejaría ahí.
Muchas gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Gracia.

Ara és el torn del grup Compromís.
Senyor Marzà, quan vullga.

El senyor Marzà Ibáñez:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies també per la seua compareixença, que crec que ha estat molt interessant el que ens ha transmès i sobretot molt interessants els estudis dels quals ha participat també i ha aportat llum també a aquesta proposta i en concret a aquesta llei.

Des del Grup Parlamentari Compromís estem molt interessats que la qüestió tire endavant, i de fet pensem que és un model molt interessant.
I en eixe sentit pensem que és un bon moment per afegir millores que vagen en el sentit d'aprofundir encara més la seua capacitat transformadora.
Un model que té una capacitat transformadora molt potent, ho hem vist en altres estats quan s'ha desenvolupat i que l'ha de tindre ací, al País Valencià, i l'ha de tindre amb una normativa ambiciosa que sente les bases perquè puga tirar endavant, i això és el que estem fent i per això estem molt contents de poder aportar i que avui puguem sumar-li més potència a eixa capacitat transformadora.

En eixe sentit sí que tenim alguns dubtes que li volíem plantejar i que ens puga il·lustrar o puga acompanyar les seues reflexions.

Per un costat, a nosaltres ens preocupa una qüestió.
En moltes de les promocions que han hagut de vivenda pública, en moltes de les qüestions en les quals ha participat l'administració pública en l'habitatge, en solucions habitacionals, de vegades no s'ha fet històricament suficient èmfasi en evitar la (inintel·ligible) … social d'eixes vivendes públiques.
En este cas, en un espai que hi ha col·laboració publico-privada, en un espai en què hi ha una aportació i una regulació específica per part de l'administració pública, ens agradaria ser especialment curosos en com poden fer que eixes solucions que ara ens plantegem al voltant de la vivenda col·laborativa puguen ser una aportació per a evitar la (inintel·ligible) … dels espais urbans i dels barris, és a dir, que en projectes com els que estem plantejant poguérem d'alguna manera incentivar que hi haguera un espai, no només intergeneracional, que també ens preocupa, sinó també de diferents classes socials, per dir-ho així de clar, és a dir, que hi haguera també un espai que vaja més enllà.
Ens preocupa que s'incentive només per part de determinada part de la població que està molt conscienciada, que està molt implicada, que té un nivell sociocultural elevat, i, en canvi, no hi haja eixe mestissatge necessari també i que s'ha de promoure amb participació de l'administració pública.
I, en eixe sentit, com pensa que es podria treballar això?
Si creu que es podria treballar o podríem aprofitar aquesta llei?
Si pensa que també, ja que hi ha una possibilitat de cessió i participació per part del sòl públic, si hi ha voluntat per part de les cooperatives, o creu que pot haver-la, d'incrementar el nombre de vivendes que pogueren dins dels mateixos projectes o incentivar que hi hagueren vivendes que dins dels mateixos projectes pogueren estar gestionades des d'allò públic, és a dir, que poguera haver un espai, que algunes de les vivendes foren gestionades directament per l'administració pública?

Si creu que podríem afegir, per exemple, que en cas de dissolució de la cooperativa directament passar a la gestió pública eixe habitatge, que poguera ser una de les solucions per tal de desincentivar eixos elements especulatius que hi han hagut en altres moviments, en altres llocs i a nivell internacional.

I també, finalment, si creu que realment es dóna solució amb l'actual proposta a eixa dificultat d'accés al finançament que s'ha determinat en algunes qüestions i que és una de les qüestions clau, sobretot per a eixos projectes de sol·licitud no desitjava i de convivència i envelliment actiu.

Fins ací, gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Marzà.

Ara pel grup Popular, té la paraula el seu portaveu, senyor Castelló.
Cuando quiera.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, presidenta.

Gracias, señora Alguacil.

De su comparecencia saco la conclusión de que es como si estuviéramos hablando de algo abstracto, que no tiene un texto negro sobre blanco escrito para elaborar una nueva ley.
Y me gustaría que bajara más a la precisión de ese texto escrito sobre el que nos tenemos que basar nosotros para que cuando acabe este trámite comenzar la realización de enmiendas parciales.

Porque todo esto está muy bien y toda esta poesía de la que le hablamos nosotros está fenomenal, pero aquí estamos para elaborar una ley que obligue a los ciudadanos a su cumplimiento, y nosotros tenemos la sensación de que todas las experiencias que se conocen respecto a esta situación en España y muy particularmente en otros países, como pueden ser Dinamarca o Suecia, Noruega o Holanda, o algunos otros, parten única y exclusivamente de la iniciativa privada.

Por lo tanto, partiendo de la base de que estos proyectos van a venir de la iniciativa privada en que la gente se juega sus euros para buscarse una solución habitacional de acuerdo con sus necesidades, cómo cree que encaja todo esto con los derechos de tanteo y retracto de la Generalitat, con que haya viviendas públicas metidas en un entorno absolutamente privado, de viviendas privadas, en las que la gente ha metido su dinerito para tener ese tipo de viviendas.
Cómo le parece, porque, no es que solo van a ser cooperativas y entidades sin ánimo de lucro, las viviendas que se han hecho en los concursos que ha sacado la Generalitat durante esta legislatura anterior para cooperativas el resultado que han arrojado ha sido ninguno, se han quedado todos desiertos.
Es decir, puede ser un modelo de éxito en lo etéreo, en lo teórico, pero luego resulta que cuando bajas al suelo, a pesar de la buena voluntad, a pesar de los precios, a pesar de todas las ventajas, no se ha hecho ni una, es que no se ha hecho, es que ni se ha iniciado, ni se ha hecho un proyecto.
Y ya le digo que los pliegos estaban hechos a medida, absolutamente a medida en parcelas específicas, con unas condiciones concretas y no se ha hecho ni una.
De hecho, hasta las 1.
300 viviendas éstas de colaboración público-privada que se quieren hacer ahora las van a hacer empresas privadas y en paquetes muy importantes, con lo cual incluso fondos buitres se pueden meter y fondos extranjeros para gestionarlas, y son empresas privadas y van a ser viviendas sociales.

¿Usted no cree que también podría haber empresas privadas construyendo a bajo precio con máximos de precios establecidos por la propia ley y que fueran actualizándose año a año para que no fueran demasiado caras para que estuvieran destinadas a una población con bajos ingresos y que eso se podría gestionar de forma profesional?
Porque claro, las cooperativas tampoco son gratis, las ONG no son gratis, las asociaciones sin ánimo de lucro no son gratis, hay gente que trabaja, hay gente que cobra, hay gente que paga.
Y me parece que lo estamos construyendo todas sin etéreo.

Y luego, se me acaba el tiempo y no querría hablar más, antes me ha oído algunas preguntas que le he hecho al anterior compareciente de términos de la ley, que me parece que están los cordones muy sueltos y que cuando ustedes hablan muchas veces de dar un paso adelante es mejor dar un paso adelante, es que hay veces que das el paso adelante y hay un precipicio, e igual estamos dando un paso adelante que nos va a llevar a no poder hacer nada porque esto sea tan laxo y la regulación tan buenista que no podemos hacer nada.
¿A Usted no le da miedo esto?
¿No cree que una regulación, no con rango de ley, sino con menor rango, como en el País Vasco, en la que se establecen absolutamente todos los parámetros de precios de construcción, de avales, de metros mínimos por cada una de las estancias, etcétera, sería mucho más práctico que esto?

Gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Castelló.

Ahora es el turno del grupo Socialista.
Senyora Escrig, quan vullga.

La senyora Escrig Monzó:

Muchísimas gracias, señora Alguacil.

Yo primero sí que quisiera hacer un poco de reflexión porque he escuchado que esta proposición de ley se presenta solo para aumentar el parque público, y yo creo que ese no es el objetivo principal.
Yo creo que el objetivo principal es regular un modelo necesario y demandado por la sociedad, no es una cosa que aparezca aquí como una seta, sino que es algo necesario y demandado.

I després sí que, per fer preguntes concretes, en l'apartat 4, del punt 3, de l'article 10, parla que excepcionalment, en el cas d'una vegada finalitzada la primera tanda de cessió dels habitatges a les persones sòcies, li queda alguna sense cedir, es permetrà que s'utilitzen els habitatges lliures, persones sòcies de duració determinada, i fiquen com a màxim tres anys.
En l'any 2019 es va canviar, es va fer una reforma de la Llei d'arrendaments urbans i estableix que els inquilins podran estar a l'habitatge un termini mínim de cinc anys.
Jo sé que açò no és arrendament, sinó que és cessió.
Aleshores la meua pregunta és: no podríem canviar eixos tres anys per cinc anys?

Després, quan si durant eixe temps també hi ha una baixa d'un soci, ¿podrien tindre preferència també els socis de temps determinat per a poder entrar a la cooperativa?

I, després, quant a l'article 10, parla també de la transmissió d'aportacions i transmissió de la condició de persona sòcia a les persones que convisquen amb ella, mínim també, una convivència de mínim de tres anys.
Canviaria vosté aquest termini?

I res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Escrig.

Ara anem una altra volta a donar-li la veu a la compareixent, perquè responga a les preguntes, als dubtes o diga el que ben bé vullga ella matisar.

Quan vullga.

La senyora Alguacil Marí:

Pues, nada.

Lo primero, dar las gracias por la participación.
Yo, que soy profesora, la verdad que no saben ustedes lo que agradezco que la gente haga preguntas.
Así es que voy a empezar intentando contestar, poco a poco, a ver si puedo enlazar unas con otras.

Quizá, debería empezar diciendo que yo no soy representante de Fecovi, yo soy una experta llamada por Fecovi.
Yo no estoy en la federación, yo soy una catedrática de Derecho Financiero y Tributario de la Universidad de Valencia y llevo muchos años de experta en Derecho Cooperativo y, en particular, en tributación de cooperativas -pero, claro, para poder trabajar la tributación tienes que trabajar el fenómeno y, al final, una ya se lo conoce- y he coordinado muchos equipos de trabajo sobre tema de cooperativas y de entidades de la economía socia: empresas de inserción sociolaboral, de mutualidades, sociedades laborales, etcétera, ¿no?
, quiero decir, aquí hay fundaciones, asociaciones…

Y, en ese sentido, pues, sí que es verdad que, con los años, pues, creo que sí que me he hecho experta en el tema y, en particular, cuando salió el tema de las viviendas colaborativas y, sobre todo, de las cooperativas de viviendas en cesión de uso, bueno, pues, me metí en el tema y siempre he trabajado muy a gusto cuando Fecovi me ha llamado, porque la verdad es que no…, con Fecovi y con Concovi, que es la representante a nivel nacional, y con muchas otras, quiero decir, con Cepes, que es la representante de la economía social en España.
Pero esto no me hace ser del sector; o sea, yo no soy sector, ni soy sector ni soy entidad representativa.
Lo digo un poco por garantizar mi imparcialidad y porque habrá preguntas de las que ha hecho usted que yo no sé, quiero decir, porque no soy Fecovi, ¿no?
, sino que yo me limito a estudiar el fenómeno.
Y, en ese sentido, claro que tengo buenas relaciones, pero como las tengo…, pues, no sé, quiero decir, con las cooperativas de trabajo asociado o las tengo, en fin, no sé, con muchas otras personas, quiero decir, con la Universidad de Nueva York, de la que tampoco soy parte… Es que no…

Pero, bueno, dicho esto y contestando a las preguntas, voy a intentar, como decía, enlazar unas con otras.
Me preguntan qué tiene que ver…, o sea, ¿qué es la vivienda colaborativa; es cohousing, coliving, etcétera?
Esto sí que me parece que está bien aclararlo, porque lo que tenemos que tener claro… y por descender al tema de la ley.
Yo he hecho una visión un poquito más genérica, pensando que, efectivamente, el negro sobre blanco ustedes lo tenían y que, entonces, yo lo que quería era, bueno, pues, un poco, presentar el modelo y qué es lo que nosotros pensamos.
Pero me parece fenomenal entrar y meternos en arena, o sea, es lo que hay que hacer para hacer una ley.

Entonces, bueno, pues, la diferencia, digamos, desde mi punto de vista, fundamental es que la vivienda colaborativa es un concepto definido en esta ley, en esta proposición de ley.
Esta es la diferencia fundamental.
O sea, nosotros tenemos aquí una norma y, como toda norma, tiene un concepto de hecho y una consecuencia jurídica y el concepto de hecho es la vivienda colaborativa y la definimos.
Entonces, la definición que hace la ley de vivienda…, bueno, la proposición -en términos económicos, la ley-, pues, la definición que hace tiene puntos en común con los conceptos sociales de cohousing y coliving, pero, claro, son cosas diferentes.
Nosotros… Modelos de cohousing hay muchos y, de hecho, la diferencia fundamental, desde mi punto de vista, de la vivienda colaborativa que define esta ley es la estructura jurídica, precisamente.
O sea, porque cohosuing es, básicamente, cualquier…

O sea, voy a empezar al revés.
La vivienda colaborativa en la ley se define por tres elementos.
El primero sería, precisamente, la cogobernanza del espacio.
¿Por qué?
Esa gobernanza del espacio se produce porque los habitantes del espacio son los mismos socios de la entidad titular y, entonces, eso garantiza la cogobernanza.
Y, como salen más socios, democráticamente…, porque las asociaciones y la cooperativa garantizan esa democracia, pues, entonces, se garantiza una cierta cogobernanza muy determinada, que no es la misma que en una sociedad de capital.

El segundo rasgo, que también es muy jurídico, es que esa relación entre el socio y la vivienda colaborativa es en mera cesión de uso, no es de propiedad.
Esa sería la segunda.

Y la tercera, por último, sería…, la tercera nota sería el espacio.
El espacio se caracteriza porque, además de los elementos privativos y los elementos comunes del edificio, tenemos unos elementos que llamamos comunitarios, que serían aquellos en que se desarrollan actividades propias de la vivienda, pero de forma colectiva.
Esa sería la diferencia entre el rellano de la escalera y una vivienda colaborativa, para que nos entendamos.

Bueno, pues el cohousing y el coliving coinciden en lo último y hay formas de cohousing y coliving que coinciden en lo segundo también, ¿vale?
Pero lo que digamos que caracteriza a esta vivienda colaborativa es precisamente la forma de estructuración jurídica: una titularidad que solamente puede ser de cooperativa o asociación y que se hace en cesión de uso.
Esa sería…

Porque, luego, viviendas de cohousing tenemos: públicas puede haber, a través de arrendamiento; privadas que, además, se pueden hacer incluso en propiedad, es decir, distribuyendo los espacios privativos en propiedad y estableciendo lo que llamamos elementos comunes de una forma más amplia, ¿vale?
O sea, que… Quiero decir que esa estructuración jurídica se puede dar y nadie lo prohíbe, o sea, esta ley no prohíbe que eso se dé y, de hecho, se está dando, se está dando mucho, o sea, es un fenómeno que sí que se está dando en España.
Eso sería un poco para empezar.

La segunda pregunta, que era las medidas internacionales, la voy a poner en relación con lo que preguntaba el representante del Partido Popular.
Usted dice…, me estaba comentando: es que en esos países la iniciativa privada y no están aquí con el derecho de tanteo y retracto.
Yo le voy a comentar, porque en nuestro informe lo recogemos mucho…, es una pena que no me haya traído más datos, pero sí que me he traído alguna cosa.
Mire, medidas en otros países, ¿vale?
Desde luego, el modelo Antel.
Bueno, ya empiezo diciendo que los modelos internacionales son, básicamente, los que están fomentados por la administración, casi todos son cooperativas de viviendas en cesión de uso.

En Alemania y en Austria también tienen, además de cooperativas, sociedades de capital de lucro limitado, que son prácticamente casi sin ánimo de lucro.
¿Por qué?
Porque, cuando se dan medidas, es porque esa entidad está haciendo un servicio público.
Si hace un servicio público, el servicio público es proporcionar vivienda asequible, en unas determinadas condiciones y, por eso, queremos dinero, porque, si no, si tenemos que poner dinero para la iniciativa privada, entonces, estamos haciendo dumping, que es lo contrario a cualquier idea de mercado.
No, nosotros estamos haciendo eso porque esto presta un servicio a la sociedad.
¿Qué lo podemos…?
No hace falta que les explique a ustedes que el servicio público se puede prestar de forma directa, de forma indirecta, a través de una concesión, a través de miles de formas y una de ellas, precisamente, es facilitando que agentes privados que generan beneficios públicos sean ayudados por la administración y esta sería la idea.
Por eso en la ley solamente contempla este modelo, por eso no contempla los modelos privados, no por nada, sino porque no cumplen ese servicio.

También me preguntaban ustedes: pero, bueno, también podían ser empresas que crean viviendas más baratas, que sean privadas, etcétera.
Ya tenemos la protección oficial.
Es que eso existe, eso existe.
O sea, esto no es problema.
Toda la vida se ha hecho en España.
Quiero decir, entidades privadas que crean viviendas a un precio tarifado y que reciben ayudas públicas, ¿no?
; se llama protección oficial, toda la vida.
Quiero decir, que no estamos descubriendo América, sencillamente estamos introduciendo otro modelo con los mismos mimbres, con los mismos mimbres de Derecho Constitucional y Administrativo, con los mismos principios, solo que introducimos un modelo nuevo que requiere una regulación, porque es tan diferente, es tan innovador en España -que no fuera-, que esa incertidumbre, pues, genera problemas y serios problemas, tanto porque lo desconocen los ayuntamientos como lo desconocen las administraciones públicas como los propios usuarios, que, cuando esté regulado y se troquele y se modelice, será mucho más fácil que se extienda.

Yo, en cuanto a las medidas en el ámbito internacional, que esto me interesa mucho, porque es que no saben ustedes lo que se fomenta el modelo por ahí fuera que, cuando uno lo ve, al contrario, dice: ¿y aquí no hacemos nada?
Lo que me extraña…, preguntaba usted: ¿pero cuántas iniciativas hay?
Lo que me extraña que haya alguna.
Pues, un modelo que no está regulado, que no tiene ayudas, que no tiene una política propia y que tiene tantas dificultades para financiarse, especialmente en el caso de los séniores, ¿vale?
Pero es que estamos hablando siempre de viviendas para colectivos con problemas de financiación.
Porque estamos hablando de vivienda joven.
No hace falta que les diga a ustedes…, todos aquí tenemos hijos y, los que no, pues, los tienen más pequeño, pero ya les crecerán, y todos sabemos la dificultad de acceder a una vivienda para jóvenes, porque no tienen para pagar la entrada y, si tienen que ir a alquiler, los alquileres son altísimos.
Este tipo de modelo lo que permite es no tener que financiar la entrada, no tener que cubrir…, no tener las garantías de una hipoteca de forma individual y tener un alquiler no solo asequible, sino seguro.
O sea, de ahí no me echa nadie ni me sube la renta y, si hay que subir la renta, será porque todos lo decidamos; este es el gran atractivo para los jóvenes.
Pero, luego, el colectivo de los mayores, que tienen más dinero normalmente o pueden tenerlo, porque han ahorrado, tienen más patrimonio, sin embargo, también tienen más gastos y lo que tienen, sobre todo, las dificultades de financiación externa.

Y vuelvo -porque yo me enrollo, que es el problema de los profesores-, vuelvo a las medidas de fomento internacionales.
A ver, en Austria, Nueva York, Países Bajos y Quebec tienen equipos de trabajo para asesorar a las iniciativas, hacerles una hoja de ruta y llevarlas de la mano por todo el proceso.
La cesión de inmuebles públicos, en particular de suelo público y muchas veces, muchas veces, cuando la vivienda colaborativa es de especial interés, no revierte luego el edificio, sino que pagan por el edificio cuando se revierte, ¿vale?
, la tenemos en todas partes.
Pero, bueno, Austria, Italia, Hamburgo, Leipzig, Países Bajos, Quebec…, bueno, aquí, en España, tenemos el Ayuntamiento de Barcelona que está dando solares, etcétera.

Derecho de tanteo y retracto sobre terrenos o edificios, ¿vale?
Tenemos Austria y Alemania, aparte de que la medida se prevé en las legislaciones balear, vasca y catalana, ¿vale?
, lo digo porque no estamos aquí haciendo la revolución bolchevique con el tanteo y el retracto, sinceramente.
Quiero decir, de verdad, a mí me parece más bien…

Yo, bueno, cuando decía, por ejemplo, que no se tenía que encorsetar excesivamente me estaba refiriendo a: no le pidamos demasiado al modelo, no le pidamos demasiado.
O sea, si las viviendas normales no tienen que tener el cien por cien de ser ecológicas, ¿por qué lo tenemos que pedir en las viviendas colaborativas?
Bueno, si les damos ayudas públicas, bien, pero… No sé si me estoy explicando.
Esto es un modelo habitacional, un modelo habitacional que se presta a políticas públicas, se presta; o sea, es un modelo que se presta mucho, pero, bueno, la política pública se le añade, no podemos cargársela al modelo.
Me refería a esto, me refería, sobre todo a esto, por el encorsetamiento, no me refería a que no tuvieran que regularse -sé que me he pasado del tiempo, acabo enseguida.

Y, bueno, pero otras medidas de fomento es la venta de suelo para destinarlo a vivienda comunitaria, por parte de… Bueno, por ejemplo, Alemania, en Hamburgo, en Berlín, en Friburgo, en Tübingen y en Múnich, ¿vale?
Uruguay también tiene una cartera de inmuebles de vivienda de interés social que son para venderlas directamente a bajo precio a estas viviendas colaborativas de interés social.

Medidas de apoyo financiero, me comentaban, ¿por qué no las subvencionamos?
También.
Es que también se trata de eso.
Cuando tengan interés social, subvención, si se puede… Quiero decir, me refiero que, como en todas las subvenciones, tienen sus requisitos y, claro…

Y, por último, medidas de apoyo financiero en forma de préstamos o garantías.
Aquí es donde hemos pinchado, yo creo, un poco en la Comunidad Valenciana.
Quiero decir, en Cataluña…, bueno, luego nos lo comentará David, en Cataluña sí que han avanzado mucho por ahí y quizá sea esto lo que menos desarrollado esté, ¿vale?
Tampoco es una… Pero lo que hemos intentado en la proposición de ley, nosotros lo recomendamos y se ha recogido y nos parece fenomenal, es introducir medidas regulatorias para mejorar el índice de solvencia de la entidad a través, por ejemplo, de la posible pignoración, cuando son cooperativas del fondo de reserva obligatorio, de forma que puedan pedir… y de establecer un fondo de solidaridad para impagos por parte de los socios, de tal manera que la entidad de crédito, si tiene claro que eso no solamente está en el estatuto, sino que ese estatuto recoge lo que dice una ley y, por tanto, es obligatorio, pues eso le da una seguridad jurídica que le permite financiar.

Y yo creo que debería callarme, porque creo que debo haberme pasado mucho del tiempo.

La senyora presidenta:

Bueno, se ha pasado cuatro minutos y medio, pero no pasa absolutamente nada.

Vamos a hacer una pausa de un minuto para despedir a la compareciente y enseguida reanudamos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Senyores i senyors diputats.

Anem a procedir a continuar la comissió.

Ara, amb la intervenció del senyor David Guàrdia Mascó, coordinador de Sostre Cívic.

El senyor Pascual Pérez:

Señora presidenta, una cuestión de orden previa.

La senyora presidenta:

Sí, dígame.

El senyor Pascual Pérez:

Vamos a ver.

La anterior compareciente, la señora Alguacil, venía, según el orden del día, como representante de la Federación de Cooperativas de Viviendas y Rehabilitación de la Comunidad Valenciana, Fecovi.
A pregunta de este diputado, la compareciente ha negado que venga en «representación de», venía en calidad de experta.

La senyora presidenta:

De experta designada por la federación, sí.

El senyor Pascual Pérez:

Designada sí, pero…

La senyora presidenta:

Sí, sí, sí, pero no en representación de…

El senyor Pascual Pérez:

Exactamente.

La senyora presidenta:

Tiene usted razón.

El senyor Pascual Pérez:

Pediría a la presidencia que cuando pongan en la calidad de, en qué condición viene el compareciente, que se correspondiese a la realidad, porque, si no, mal vamos.

La senyora presidenta:

En el escrito…

El senyor Pascual Pérez:

Si ahora el señor Guàrdia viene como coordinador de Sostre Cívic y nos enteramos de que viene como experto de otra cosa, pues, que no lo sé si será el caso, pero es para tener las cosas claras.
¿Vale?

La senyora presidenta:

Sí, señor Pascual, según el escrito del Fecovi, no referido a la comparecencia de la señora Alguacil, sino referido a los acompañantes, por ejemplo, sí que se pone, la misma Fecovi sí que habla de «personas acompañantes de la representante de Fecovi».

Yo creo que ha sido más un error de, cómo le diría yo (veus), que nosotros entendemos representación que habla en nombre de Fecovi y Fecovi entiende representación porque es la persona a la que le encargan o con la que estudian ciertos temas y la envían aquí.

De todas formas, constará en acta obviamente la diferencia entre lo que se pone en el orden del día y lo que ha dicho la compareciente.
Yo creo que a todos nos ha sorprendido por un…, como dice el señor Castelló, por un tema terminológico.

El senyor Castelló Sáez:

Pero, presidenta, si me deja un momento.

La senyora presidenta:

Sí, sí, claro.

El senyor Castelló Sáez:

En la representación habla, en el orden del día habla de «en representación de la federación», no dice que sea como representante de, con lo cual está bien expresado.

La senyora presidenta:

Yo creo que sí, pero siempre hay maneras de interpretar las frases y yo creo que, bueno, sí que es verdad que nos ha llamado la atención, a mí también, cuando lo han dicho, pero yo creo que es un término, una diferencia de interpretación.

El senyor Pascual Pérez:

Si nos llama la atención, por algo será.

La senyora presidenta:

Que sí, que sí, que sí.

El senyor Pascual Pérez:

Induce a error.

La senyora presidenta:

No se lo niego, no se lo niego.

Que conste en acta la diferencia de interpretación que podemos hacer cada uno de nosotros.

Y ahora sí, damos paso al coordinador de Sostre Cívic.

Té, senyor Guàrdia, huit minuts, com ja sap, per a contar-nos la vostra posició o la lectura que fa la interpretació de la proposta de llei, o el que vosté vullga.

Compareixença del coordinador de Sostre Cívic, SCCL, senyor David Guàrdia Mascó

El senyor coordinador de Sostre Cívic:

Molt bé, moltes gràcies.

Anirem de cara al gra.

Segurament, la realitat, jo sí que soc coordinador de Sostre Cívic i participe d'espais federatius i supose que (inintel·ligible) … les entitats federatives molts cops ens deixem representar per experts fiscals, jurídics, etcètera, en certes ocasions, i això (inintel·ligible) … que formen part dels òrgans de govern de l'entitat.
Segurament està entremig, però anem de cara al tema.

La meua intervenció és per compartir una part més d'experiència, més que no pas de teoria.
Realment, ací, a la Comunitat Valenciana, al País Valencià, la realitat encara és molt minsa però esta llei serveix justament per poder fer polítiques integrals que fomenten un model que encara és molt inexistent; a Catalunya ha passat un poc a l'inrevés, és a dir, hi ha una realitat força creixent i, desgraciadament, no tenim encara una llei com la que hui s'està aquí tramitant.
Per tant, què va abans, l'ou o la gallina?
, però, realment, creiem que és una llei positiva, sens dubte, per a impulsar.

També des de l'experiència vinc a comentar alguns elements que crec que són clarament de millora i que, potser, estiguen desajustats en aquest sentit, però aquests elements de millora que he vingut a compartir són objectius d'enriquir-la.
Si això el que ha de fer es posar o ha de fer posar en qüestió eixa llei, no seria l'objectiu; l'objectiu seria que és millore tant com es pugui sempre que la llei vaja endavant.

Llavors, Sostre Cívic és la cooperativa pionera que al 2004, en forma d'associació, al 2011, en forma de cooperativa, impulsa el model a Catalunya, i, per tant, ve d'estar com a entitat pionera, i ho fa de forma, primer, associativa evitant, com vegem que creu senzillament en una altra forma d'evitar, i no és fins al 2011 que es fa la cooperativa i fins al 2014 que es pot impulsar el primer projecte.
Per tant, un llarg camí de picar pedra fins que això és possible.

Ara mateix, a dia de hui, hi ha cent-vint habitatges en convivència en diferents projectes, només en aquesta cooperativa, hi ha més cooperatives, i més de dos-cents habitatges en promoció, vol dir, en obres o també d'adquisició, perquè en el nostre model hem fet obra i rehabilitació però també hem adquirit edificis ja construïts per incorporar-los en el model, que això és una qüestió clau.
Ara, actualment, són entre vint i vint-i-dos persones treballant, també, per tant, és un sector que genera ocupació i que, a més a més, tenim un fort compromís, com tot el sector.

Explique la cooperativa perquè és un exemple del model també des de la pràctica, d'acord?
Treballem amb banca pública, però també en banca ètica, Fiare Banca Ética, Coop57…, per tant, contribuïm a generar unes finances ètiques i cooperatives potents; contribuïm a canviar el model energètic, per exemple, a treballar amb energia, per tant amb altres cooperatives d'energia verda; també hem creat un ecosistema de les cooperatives d'arquitectes, d'enginyeria, de serveis tècnics, de gestoria, i de consultoria, en l'àmbit de l'economia social i solidària que promou el model i que, per tant, també, el sector promotor sempre diu que es genera 2,4 llocs de treball per cada habitatge normalment i ací l'intentem crear amb l'àmbit de l'economia social i solidària.
Per tant, també, més enllà d'habitatge, també genera una ocupació i una activitat econòmica de proximitat i en l'àmbit de l'economia social.

També tenim una aposta per la inclusió, tenim per exemple un projecte amb joves extutelats de la sanitat amb una entitat que els acompanya, també el que allí es diu d'emergències, que ací té un nom diferent, que és com emergència habitacional en mixtura amb projectes, però, potser, diria que més des de la realitat i no tant des d'aquesta regulació d'aquesta llei que ací es proposa, fent tant obra nova, com rehabilitació, com adquisició, és a dir, tots els mitjans possibles i per a bé, val?
Primer obra nova, processos molt llargs i ara, darrerament, hem comprat com a cooperativa set edificis, per exemple, a mercat, i els hem tret del mercat, perquè el model ja sabeu en què consisteix; el final l'essència, més enllà d'aquests elements energètics, no sé què, consisteix que la cooperativa és titular de l'immoble i per tant hi ha una repercussió del preu de cost a les persones sòcies.

Per tant, quan adquirim un habitatge o un edifici de mercat, encara que sigui sense cap ajut públic i encara que sigui sense cap finançament, cosa que és complicada fer-ho sense cap ajut públic, però, si és així, potser, a l'inici serà al mateix cost que preu de mercat, però, amb el pas dels anys, com que no hi ha marge, no?
, això al final és un model no especulatiu.
Abans n'hi havia el debat, «home!
, això no podrien fer-ho empreses mercantils, per exemple, amb règim de protecció oficial?
».
El règim de protecció oficial és adequat per quan hi ha una empresa mercantil que, com té ànim de lucre, limites el preu, perquè sempre anirà al màxim; però, en canvi, en el model cooperatiu, com que les persones sòcies són sòcies de la cooperativa, en una assemblea, si aquí fóssim socis d'una cooperativa, ¿ens pujaríem el lloguer, la quota més enllà del preu de cost de la cooperativa, i més enllà d'un fons per impagaments, i de no sé què?
No.

Per tant, encara que no hi haja cap ajut ni cap llei, la mateixa gestió democràtica de la cooperativa ja assegura el model no especulatiu perquè els propis llogaters som socis de la cooperativa que ens lloga, que no és un llogater perquè no fem lloguers LAU, Llei d'arrendaments urbans, pel fet que hi ha un règim societari, cooperatiu, entre la persona sòcia i la cooperativa.
És com seria una comunitat de propietaris que, realment, aprova fer la façana o l'ascensor a preu de cost però realment no hi ha un tercer que s'emporta el lucre.

Això és important perquè s'entengui perquè en una mercantil no ho podràs fer això, val?
Per tant, nosaltres a Catalunya hi ha projectes que, potser, són rurals i per tant no poden ser de protecció oficial, no són de sòl públic, etcètera, però que són no especulatius perquè hi ha aquesta lògica de preus de cost.
La preocupació és blindar realment el model perquè d'ací deu o vint anys no decideixen els socis, clar!
, cadascú no pot decidir especular amb el seu habitatge perquè no és seu; però, si aquí, en una assemblea diguen «eh!
, ara m'adjudique la propietat, o venc el patrimoni, o el que siga».
Això és que cal blindar, aquest ús social de l'habitatge i que passe una generació i algú no vulgui especular amb l'habitatge.
Això és la qüestió clau.

Per tant, a Sostre Cívic continuem el fil fent tant sòl públic, és a dir, això és un model que pot permetre col·laboració pública, i algú diria: «I per què no ho pot fer l'administració sola?
».
Primer, al final és enfortir els serveis públics, enfortir l'habitatge públic, però, com ho volem gestionar?
Que siguem una cooperativa participada per a les persones usuàries fa un model més comunitari, i, per tant, és millor en alguns casos que un públic cent per cent, però entenem que és complementari, tant de bo!
el públic creixés.
Això no és una solució que resolgui únicament el problema de l'habitatge.

Tots els països que tenen un parc d'habitatge social i assequible diversifiquen models, tenen un habitatge públic fort, un habitatge cooperatiu fort, tenen entitats sense ànim de lucre que gestionen fundacions o altres…, tenen mil opcions.
Per tant, no contraposem models, venim a complementar, i, amb la necessitat d'emergència habitacional, ha fet créixer el parc d'habitatge social i assequible.

Per tant, primer, amb col·laboració pública són més ràpids, més participatiu, és comunitari, i n'hi ha un impacte social i ambiental potent i permet ajuntar el millor del cooperativisme i de l'administració pública.
Ara bé, també en el nostre cas, per exemple, hem comprat sòls o edificis, com explicava abans, amb sòl privat.
Alguns els hem qualificat d'aportació oficial i i accedim als ajuts que com tothom tenim de protecció oficial?
Fantàstic!
Alguns altres que, potser, no ho hem fet?
També és el cas.

Ara mateix, a Catalunya, hi ha uns set-cents habitatges en convivència, o en promoció, o adjudicats, o ja adquirits en patrimoni, és a dir, que en diferents fases són habitatges segurs, perquè ens entenguem, per tant és un volum molt petitet però una prova realment que això és estés, per tant, també, els que pugau ser més escèptics vos convide a vindre a Barcelona i us convide a cada meua també, que treballe a Sostre Cívic però també visc en un habitatge cooperatiu, per tant, també, podreu veure en primera persona, en aquest cas, doncs com és i que ahí és un habitatge de protecció oficial.
I en el nostre cas, per exemple, jo pague un poc menys que la protecció oficial.
I direu, per què?
Doncs, perquè realment el preu de cost és menys, i, per tant, no tenim el topall aquest.
Això és molt important que s'entengui.

La protecció oficial té moltes (inintel·ligible) … externament amb l'àmbit cooperatiu, està bé per a homologar-nos, a vegades, amb polítiques públiques; però, a vegades, ho fem voluntàriament, no seriosament, com una cosa que fa que sigui no especulatiu.

Llavors, bàsicament, a nivell jurídic sí que creiem que aquí hi ha millores; per exemple, es regula un model sobre dues formes jurídiques, associació i cooperativa, d'acord?
Nosaltres sí que creiem que hauria de ser un format cooperatiu, perquè són dos règims jurídics diferents que la llei de cooperatives ja regula el règim econòmic, regula els drets i deures de les persones sòcies, regula un seguit d'elements, i sí que entenia un poc que realment també hi hagi la fórmula associació, quan anem cap a activitats econòmiques més adequades a la cooperativa.
Es regulen drets i deures de manera molt exhaustiva, en alguns casos superposant-se als drets i deures de la pròpia llei de cooperativa, també llavors aquesta superposició també és un poc més millorable o simplificable.

Tercer.
Crec que ho fa molt complex, és a dir que, per exemple, com deia molt bé la Pilar, pot haver-hi cooperatives d'habitatge amb cessió d'ús.
Per cert, faig un parèntesi -només queda d'açò?
Ufff, anem malament, tinc 4 minuts o 3 o no?

La senyora presidenta:

Després.

El senyor coordinador de Sostre Cívic:

Després.
D'acord?
Doncs faig un, dos minuts.

El resum seria: aquí són tres models, feu la cessió d'ús, que no és eixe habitatge col·laboratiu, l'habitatge col·laboratiu que no és interès social i l'habitatge col·laboratiu que sí que és d'interés social.
Feu tres nivells d'exigència, quan a Catalunya en cessió d'habitatges en tenim encara no un que tramitarem durant aquest any, però almenys compliqueu un poc la vida amb això i feu una llei que és força regulatòria en alguns àmbits, pose per exemple el certificat d'eficiència energètica, etcètera, que, per exemple, amb una adquisició d'un immoble que no és rehabilitat són impossibles de complir, llavors som els primers en tenir una transformació social i ambiental molt compromesa, però vigileu en un model on encara s'ha de desenvolupar, el que comentaveu abans, de ficar tanta exigència que sembla que vulgueu una utopia, però ja vorem quina capacitat realment de creixement hi haurà amb això.

Hi ha elements de regulació d'habitabilitat, de requisits, d'espais comuns que a la pràctica no hi són.
Per exemple, aquí diu, doncs, un espai privatiu amb temes d'habitabilitat, que tinguin un tancament.
A Catalunya (inintel·ligible) … rurals, que són masies, que estan compartides amb cohabitatge i que, per exemple, no hi ha els requisits d'un espai privatiu amb una sala compartida i tot això.

O, per exemple, l'altra cosa -i acabe-, que són les cooperatives d'interés social, dieu que cal que hi haja un 30 % de persones grans, joves o dones víctimes de violència masclista.
I per què no, per exemple, de persones amb menys ingressos, o d'un cert llindar o altres vulnerabilitats.
És a dir, realment hauríem de separar l'interés social del model no especulatiu de l'element, doncs de la mixtura social que hi ha a la cooperativa.

I finalment, per tant, el resum per mi seria que hi haja més coherència entre la regulació de mesures de foment, és a dir, això estaria molt bé si realment hi hagueren unes polítiques de foment tant clares amb això.
Per exemple, dieu que a les d'interès social es pot cedir el sòl per inferior preu de mercat, que això vol dir que les no són d'interés social no es pot fer.
Per tant, aquí realment ens estem constrenyent, no?

Per tant, això, regular més decret en algunes qüestions i en tot cas blindar sobretot amb temes del model no especulatiu.
És a dir, estem parlant que no es pugui adjudicar mai la propietat, que no es pugui realment lucrar-se per part de ningú.
Això és allò bàsic.
I després això ha fet possible un camí ample perquè hi haja urbans rurals, joves, gent gran i tothom, a públics i privats, a obra nova, rehabilitació i construcció, perquè sinó realment costarà el seu desenvolupament, almenys en els primers anys -vuit minuts són realment poquets, eh.

La senyora presidenta:

Gràcies, gràcies.

Sí aspirem a utopia, per això estem treballant-la tant.

El senyor coordinador de Sostre Cívic:

Nosaltres també, eh, però s'ha de fer també des de la pràctica.

La senyora presidenta:

Per això estàs ací.

Ara té la paraula el portaveu de Vox.
Ah!
, no.
Perdó, perdó.
Sí, m'he marejat.
La portaveu d'Unides Podem, senyora Davó.
Quan vullga.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Guàrdia, per l'exposició que ens acaba de fer.
Es nota el bagatge i l'experiència que porten acumulats, com a referent pioner.
I la veritat és que una de les preguntes que li anava a fer, però crec que vosté ja ha contestat i que continuarà contestant era que quins eren els punts que considerava que podien millorar.
Aixina que, sols per a assegurar-me, perquè després entrarem en la fase d'esmenes i per poder anar, jo crec que en allò que vosté ens ha dit el més important seria, i on vostés posarien molt el focus, en blindar l'ús social, perquè l'habitatge, sobretot pel que deia a futures generacions, la part també de deixar molt clar que les cooperatives participades per les persones que són usuàries és el model i que quedara un poc fora tot el tema de l'associació i que es regulara més en forma de cooperativa, en forma jurídica.

I després que tinguérem en compte també la superposició de drets i deures respecte la Llei de cooperatives, crec que ha nomenat també, a l'hora que fiquem un poquet la regulació, perquè són temes més amplis que després haurem d'acotar.
Però, bé, ens donen una idea de com podem anar avançant.

Pel que vosté ha comentat em dóna la sensació que, encara que vulguem deixar tot clar a través d'una llei i dels possibles reglaments o de les normes d'habitabilitat, hem d'anar en compte de no constrènyer després la realitat amb eixa regulació perquè no puguen anar endavant i que eixes millores, bé, no es puga avançar.
Per tant, jo sí que li preguntaria quin tipus a la millor de mesures de foment li demanaria vosté a l'administració pública valenciana, perquè si aquesta llei s'aprova, amb les millores que puguem traure d'ací, puguen acompanyar i puguen ajudar a fer de forma més ràpida eixa realitat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Davó.

Ara sí, ara té la paraula el grup Vox.
Senyor Pascual, quan vullga.

El senyor Pascual Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Guàrdia, muchas gracias por su comparecencia y bienvenido.

Bueno, siendo supuestamente esta proposición de ley la primera ley en España con respecto a viviendas colaborativas y viendo que ustedes están en la práctica, han desarrollado a lo largo de estos últimos años varios proyectos, tienen otros en promoción, según usted ha comentado, y tienen también en su página web y demás, entonces, qué aporta a esta ley.
Porque, claro, ustedes están ya, es más, a los hechos me remito, ustedes están ya haciendo este tipo de promociones, ha dicho que tienen 120 viviendas, 200 más en construcción.
¿Qué aporta a esta ley?
O sea, lo único que usted le está solicitando es cuestiones de financiación.

Entonces, también quería preguntarle, porque usted ha comentado que ustedes a través de la cooperativa han comprado edificios, han comprado solares, edificaciones ya realizadas.
¿Cuál es la financiación?
Únicamente, me refiero, ya hay bancos, supongo, que también les financian, aunque aquí se ha puesto hincapié en que no financia nadie este tipo de promociones porque hay una inseguridad jurídica brutal, pero ustedes sí que lo están haciendo.
Quería preguntarle también: ¿desde la cooperativa de ustedes también reciben ayudas públicas para estas promociones?

Y me ha despertado mucho interés esto que usted ha comentado, que este exceso de regulación puede precisamente, o sea que esta propia proposición de ley puede abocar precisamente en lo contrario que pretende buscar, es decir, que va a provocar justo el efecto contrario, la falta de promoción de este tipo de este tipo de vivienda.
¿Cree usted que es necesaria una ley?
¿O a lo mejor modificando otra legislación ya presente se podría ayudar a la promoción o a facilitar la promoción de este tipo de viviendas?

Y luego, como bien ha dicho, que ustedes están ya sobre el terreno y es pragmático, quería hacerle referencia al artículo 14 de la ley, cuando hace referencia a la rehabilitación, ya que ustedes tienen ya varios años de experiencia.
En la ley indica que los deberes de la entidad titular de las viviendas colaborativas deben mejorar, deben conservar, deben rehabilitar estas promociones, mantenerlas y mejorarlas.
¿Cómo se están encontrando ustedes a la hora de ir mejorando, rehabilitando los edificios de vivienda colaborativa que ustedes gestionan?
¿Pueden todos los socios hacer frente, si alguno no puede?
Porque ahora en una vivienda, en un edificio normal, es a base de cuotas, derramas y demás, que todos al final lo acuerdan entre todos.
¿Eso cómo lo están gestionando ustedes?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Pascual.

Ahora es el turno del grupo Ciudadanos.
Señor Llopis, cuando quiera.

El senyor Llopis Pascual:

Sí, moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Guàrdia, per la seua exposició, molt interessant i molt crítica, també s'agraïx a voltes que no només se vinga aquí a dir que està tot bé.
Jo crec que ha posat molt de dubte en molts aspectes de la llei, m'ha paregut molt interessant.

Evidentment, i és en el que també coincidisc en el meu company de Vox, que hi ha coses que si fa falta realment una llei per a controlar, i més, pel que m'ha paregut a mi entendre del que ha dit vosté, que és una llei que regula massa les coses que poden regular i a voltes pot complicar que es puga dur a terme els projectes.

La primera qüestió és si realment fa falta una llei o si es podrien fer altres coses per afavorir estes mateixes accions, no?

Després sí que m'agradaria saber els problemes que han tingut sobretot també, que crec que ha estat comentat en alguna cosa, a nivell d'impagaments o ocupacions de vivendes de la cooperativa, si han tingut problemes d'eixe tipus.

També m'agradaria conèixer si d'alguna forma la Generalitat de Catalunya està donant suport a les iniciatives i quines coses són les que han fet.
(Veus) Sí, sí, si la Generalitat de Catalunya els ha donat suport d'alguna forma clarament, o els ajuntaments, o d'alguna forma quines són els suports públics o privats, o d'algunes entitats privades que han pogut donar suport estes iniciatives.

Si d'alguna forma també entenc que al final no podem pensar només en alternatives habitacionals per als majors, sinó també per a joves, com crec que vosté ha comentat, que a voltes els costa trobar una hipoteca.

I quins són els projectes bàsicament o els diferents models de projectes que heu hagut d'impulsat des de la nostra associació.

I després també, clar, el problema, quan es parla dels projectes no especulatius, en principi pareix que tots els projectes que han portat o que porten vostés han tingut èxit, i el problema que a voltes té qualsevol projecte econòmic o qualsevol projecte constructiu o d'un treball on se dedica diners és que puga eixir bé o puga eixir mal, que a voltes són els problemes.
I com afectaria, per exemple, a la resta dels cooperativistes que algun projecte en què es clavava la cooperativa isquera malament i donarà pèrdues.
Imagine, no sé si els ha passat alguna volta o poguera passar.
Bàsicament és això.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Llopis.

Ara és el torn del grup Compromís.
Senyor Marzà, quan vullga.

El senyor Marzà Ibáñez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies també, senyor Guàrdia, per la seua experiència, per aportar-nos la seua experiència com a cooperativa i els exemples que, no només és necessari, sinó que és possible, que ja s'està fent i que aquesta llei el que podria ajudar és precisament a donar major seguretat i per a accelerar que eixos processos i eixos projectes es puguen realitzar també ací al País Valencià, realitzant-se també a Catalunya, doncs ací poguera avançar de forma més ràpida i amb major seguretat jurídica, com deia l'anterior compareixent.

Si que a Compromís, ho haurà observat en les preguntes que hem estat fent als anteriors compareixences, sí que hi ha algunes qüestions que ens preocupen o que hem posat especial èmfasi o així volem fer-ho.
I vosté ja ha fet referència a la qüestió central, és l'element no especulatiu, és a dir, com podem treballar de veritat per garantir eixe element no especulatiu.
La qüestió essencial, i així ho veiem des de Compromís, és com podem aportar amb aquesta llei una ferramenta més a eixos models habitacionals diferents als que tenim fins ara, que ajude també a evitar, no només elements especulatius, sinó els preus que ara mateix tenim d'accés a l'habitatge per una població molt diversa, que té moltes dificultats per accedir.
I ens preocupa que en un lloc com Dinamarca, que és un dels llocs on més s'ha desenvolupat, que ja ha hagut normativa específica al respecte, els canvis que van introduir diferents governs conservadors que van fer que fins i tot en algun moment els elements de cessió i d'accés a la vivenda col·laborativa eren més cars que fins i tot la vivenda en règim general.
I això va passar entre altres qüestions perquè no es va blindar suficientment eixe element no especulatiu.
Per tant, ens agradaria saber si creu que està suficientment blindat i si s'ha de blindar d'una altra manera o com podem aconseguir eixe blindatge.

Per un altre costat, sí que ens agradaria que ens poguera explicar o raonar per què -per tal de convèncer a algunes de les persones diputades que ens acompanyen i que fins ara no han abandonat el vot favorable, no han dit que votaran favorablement, nosaltres evidentment sí i entusiastament-, per què eixa opció de poder cedir sòl públic o per què, com justificarien, nosaltres ho tenim clar que és necessari, però com es pot justificar que se cedisca sòl públic a projectes de vivenda col·laborativa o com es pot justificar per tal de poder avançar en incidir en eixos preus totalment inassumibles fins ara al conjunt de l'habitatge.

També ens agradaria saber si vosté pot concretar, si creu que d'alguna de les seues experiències podríem traure alguna concreció major per a esta llei que facilite d'evitar els entrebancs que vostés han tingut, és a dir, els entrebancs que s'han trobat en el desenvolupament dels seus projectes en aquesta llei, alguns d'ells no els haguérem tingut.
Creu que hauríem de canviar alguna cosa perquè, encara així, encara en tinguérem menys i, per tant, que fóra molt més fàcil.

I, per últim, em sembla especialment rellevant la qüestió de la demanda de projectes a nivell rural.
És a dir, normalment sempre pensem en entorns urbans i m'agradaria -ha fet alguna referència-, si pot, ens agradaria que poguérem abordar també això.

I, si aquesta llei ha de desregular alguna qüestió, és a dir, que no ha de regular al màxim alguna qüestió concreta per a poder fer-ne més en l'entorn rural, necessitem també al País Valencià que hi haja projectes més enllà de l'espai urbà.
I, per tant, també ens agradaria si creu que podem fer alguna qüestió al respecte.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Marzà.

Ara és el torn del grup Popular.
Per a això, té la paraula el senyor Castelló.

Quan vullga.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

Gracias, señor Guàrdia.

Pues, no, no se desarrolla de ninguna forma en la ley de qué forma se va a ayudar financieramente para realizar este tipo de viviendas, en ningún caso.

Y en la ley sí que se regula, por ejemplo, que la arquitectura bioclimática tiene que ser el top de gama en este tipo de viviendas, con lo cual, pues, no va a ser una cosa, digamos, barata, ni a quien forme parte de una cooperativa que quiera hacer este tipo de vivienda… se le va a exigir única y exclusivamente a ellos, a ninguna vivienda que se haga más en la Comunidad Valenciana se le va a exigir ser top en arquitectura bioclimática, pero esta ley sí que lo exige para viviendas colaborativas, claro, previo pago oportuno de los componentes de esa cooperativa.

Nos ha dejado claro que, con ese tema, con el tema de…, que el modelo, de la complicación del modelo, con lo que usted nos ha dicho de que es posible y se están haciendo estas cosas sin una ley como esta, lo que estamos haciendo es un pan como unas tortas.
Y usted decía que no sabía qué era antes, si el huevo o la gallina, pero lo que nos da la sensación es que estamos empezando la casa, nunca mejor dicho, por el tejado.

Ha hablado usted también de las 22 personas que tienen trabajando y de las 120 viviendas que están gestionando.
Y, lógicamente, esos costes supongo que se repercutirán también a la hora de establecer cuáles son los costes de cada una de las cooperativas.
Nos ha hablado usted de que utilizan banca pública y banca ética, supongo que porque les da unos precios inferiores de financiación que la banca ordinaria y que están de acuerdo todas las cooperativistas.

Nos ha hablado también de la repercusión del precio a las personas físicas de la cooperativa, que son al final, en una cooperativa privada, quienes pagan del primero al último euro.
¿Qué le parece si se estableciera para ese tipo de cooperativas un derecho de tanteo y retracto para la administración y que no pudieran los propios cooperativistas o la propia cooperativa transmitir la parte que dejaría la persona que saliera y se la quedara la administración pública?

También ha dicho que…, ha criticado del modelo el hecho de que haya algún otro tipo de asociación sin ánimo de lucro, más allá de las cooperativas, porque las cooperativas piensa que es la fórmula adecuada.
¿Me puede explicar cómo se puede sacar de una ley que a cualquier tipo de entidad legal se le prohíba realizar este tipo de viviendas?
¿Cree usted que hay una justificación legal para eso?

Nada más, presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Castelló.

Ara és el torn del grup Socialista.
I té la paraula la portaveu, senyora Escrig.

Quan vullga.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltíssimes gràcies i benvingut, senyor Guàrdia.
I moltíssimes gràcies per la seua intervenció, intervenció des de l'experiència.
Jo crec que aquesta fase de participació ciutadana és molt important per això, perquè hem d'escoltar per a millorar el text, que és per al que estem ací.
No hi ha mai un text perfecte, sempre cal modificar-lo, ampliar-lo, sobretot per a millorar-lo.

El meu company de Compromís jo crec que també li ho ha dit.
A mi m'agradaria, des de l'experiència, des de l'inici fins ara, què milloraria o què han millorat en el tema del cooperativisme, de l'habitatge col·laboratiu?

Després, també han nomenat que tenen alguna experiència d'habitatges tutelats.
No sé si ha parlat vosté de menors tutelats o extutelats.
(Remors) Extutelats, no?
Aleshores, no tenen ninguna experiència d'habitatges per a menors tutelats?
També per a persones…, vivendes també tutelades per a persones discapacitades intel·lectuals.
I, després, també una cosa molt important i que ara es parla moltíssim, el tema de la salut mental; si tenen alguna experiència també d'algun habitatge tutelat per a persones amb malaltia mental o TEA.

Quant als locals, que el primer compareixent ens ha parlat d'alguna qüestió sobre els locals per a poder arrendar.
¿Tenen alguna quota específica per arrendar per a entitats socials, fins socials?
¿O amb quines característiques o finalitat de característiques comercials, sanitàries, socials?

I, després, també, al principi també, amb el primer compareixent hem parlat del tema de les cuines, de la necessitat de tindre habitatges amb cuina.
En els seus edificis -que crec que ja són set els que ja tenen en marxa, crec que havia llegit-, si tenen també habitatges amb cuina o no disposen de cuina.

I, després, en el tema també del tema de les cessions, quan es quedava un habitatge buit, el tema del soci temporal.
També si tenen vostés aquesta experiència o no tenen aquesta experiència.
Pel que veig jo, no crec jo si… Bé, que ens expliquen la seua experiència des del soci temporal.

I quan un dels socis falta, el tema també -que ací està en la llei-, el tema de passar als qui conviuen amb ells, almenys que hagen conviscut almenys tres anys.
Si també tenen alguna experiència o és diferent a açò.

Res més.
Jo crec que per a huit minuts… (Veus)

La senyora presidenta:

Gràcies.

A vore, a vore, senyor Guàrdia, té huit minuts.

Com la presidència…, tota la mesa se va comprometre amb els grups, seríem generosos.
Com ha vist, he sigut generosa en algun moment amb algun grup, amb vosté també, però si he de parar-lo, el pararé, (veus) perquè ho sàpiga.
Perquè ells me coneixen, vosté no.

Done-li al micro.

Quan vullga.

El senyor coordinador de Sostre Cívic:

A vore, primera cosa, aquestes millores que propose és per si es poden fer.
És a dir, si jo fos diputat d'aquesta cambra i hagués de votar aquesta llei, tal com està ara, jo votaria que sí i us demanaria, si us plau, a tots els grups que doneu suport a aquesta llei.
Per què?
Bé, aquí a ningú se li escapa que teniu eleccions al maig, que, llavors, es tornarà a crear…, a la constitució de les Corts, un procés de tramitació llarga.
Per tant, qualsevol llei sempre es pot millorar i que això que està ahí és millor que res.
Això que vagi d'entrada i, per tant, també un agraïment en aquest sentit, tant el mateix govern, al Consell, com també el grup proponent d'aquesta llei, pel fet d'haver-la portat a debat a aquestes Corts.

Dit això, i ara sí que trac, diguem-ne, el ganivet, en positiu, no?
, però sí que, intentant respondre una mica al que es comentava.
Efectivament, el tema aquest de millores, no?
És a dir, sí, aquest tema de regulació que poso, que sempre és concret.
Aquí diu, qualsevol espai comú ha de tenir 25 metres quadrats.
Tenim projectes amb espais comuns, que són habitacions de convidats, que són de 15 metres o de 10 metres quadrats.
Si tots els espais comuns han de tenir 25 metres quadrats, la meitat dels projectes de Catalunya no existirien.
O siga, llavors… I això és… i seria una llista llarga en aquest sentit.
Però això no va en detriment del model.
Som els primers que hem fet espais comuns, hem fet… O siga, l'edifici més alt de fusta i, per tant, amb menys petjada ecològica, diguem-ne, de l'estat, no cooperatiu, no, de tot el parc d'habitatges a tot l'estat és de la cooperativa de la qual formo part, que és Sostre Cívic, que és l'edifici de Cirerers, que és a Nou Barris, set plantes de fusta, en aquest sentit.

L'aposta hi és.
Hi és, però hem de vigilar l'equilibri entre, insisteixo, aquesta aposta transformadora d'impacte amb una regulació que, potser, després no es pot dur a la pràctica.
Això és (inintel·ligible) … Vull posar en valor la bona voluntat en aquest sentit, no?
, a l'hora de fer-ho.

Després, polítiques de foment.
Sòl, val?
; ha de ser més agosarat del que hi ha aquí.
Finançament, també; sí que hi ha dificultats de finançament i de garanties.
Ajuts, ajuts hi pot haver: ajuts a la compra, ajuts a la compra i la qualificació de protecció oficial, ajuts a l'impuls i a l'acompanyament tècnic als grups que comencen, per exemple.
També vull mencionar també, doncs, les cooperatives i els grups que estan aquí, per exemple, presents i que dediquen molta part del temps i l'energia a fer que això sigui possible i també aquesta part del moviment, més enllà de l'administració o de professionals, també és tota la gent que vol viure d'aquesta manera, també donant suport a aquest impuls també amb ajut econòmic.

I, per tant, el resum és una coherència entre mesures de foment i regulació.
No hi hauria cap problema en aquesta regulació si hi haguessin ajuts per tot això que es demana, de manera proporcional.
És una qüestió de proporcionalitat amb això, no?

El que comentava també d'avantatges d'aquesta llei.
A vore, l'avantatge és identificar el model.
Realment, hi ha unes mesures de foment que dic que són insuficients, sí, però, realment hi ha unes poques mesures de foment que diu: al cap de dotze mesos, doncs, el tema del finançament…, etcètera.
Clar, això és millor que zero.
Per tant, sí que és positiu que hi hagi una llei en aquest sentit.

El tema del finançament, que es preguntava.
Nosaltres, per exemple, i contestant tant a Vox com al PP…, crec que era PP o Ciutadans, nosaltres sí que ens financem, per exemple, amb banca d'ètica, no perquè són més barates, sinó perquè, fins a aquest moment, són els únics que ho han fet, per aposta política d'ells.
Igual que nosaltres hem construït perquè volem també edificis de fusta o bioclimàtics, com diu, etcètera, perquè és una aposta per fer un món millor, entre cometes, si em permeteu la innocència, també la banca ètica i cooperativa, amb el seu objectiu, ha intentat promocionar un model que fins ara la banca convencional no finançava.
Ara, perquè entre la banca convencional, és necessari major implicació pública també.

També hi ha banca pública en aquest sentit.
L'Institut Català de Finances, a Catalunya, que fa préstecs promotors, fa préstecs, en general, per qualsevol habitatge social, tant sigui públic com si d'una fundació que fa lloguer, com sigui d'una cooperativa d'habitatges en cessió d'ús, on ens hem beneficiat.

El resum seria que sí que hi ha mesures d'ajuts i de suport, el que passa és que no integrats en una llei.
És a dir, l'Institut Català de Finances, que és l'ICO català, perquè ens entenguem, que aquí sí que no teniu una línia de finançament públic com a tal en aquestes condicions, però, vaja, esperem que aviat sí, que prompte sí, però sí que té una línia per a tot l'habitatge social en general.
Per tant, nosaltres ens beneficiem d'ajuts diferents: una de cooperatives; una de, potser, d'habitatge social i, com a tal, en formen part, etcètera, etcètera.
El resum seria que hem hagut de picar pedra per un sense fi d'ajuts i polítiques públiques diverses i molts cops inconnexes, per afavorir aquest model durant molts anys i amb un termini molt llarg també -com li comentava, vam començar al 2004.

El tema de la rehabilitació, com s'ho fa per a rehabilitar?
Clar, aquí no repercutim el cost com en una comunitat de propietaris, que hi ha una derrama extraordinària.
Clar que, pel concepte cooperatiu es podria fer i exigir aportacions obligatòries als cooperativistes.
Però el nostre concepte de…, com si fos un tenidor que fa lloguer, per exemple, és que, si ha de fer una gran rehabilitació, refinanci i es financi externament i la gent pague en quotes mensuals.
Heu de pensar que tots els fons d'inversió que tenen edificis a València aconsegueixen tenir lloguer on, a més de la rehabilitació i de la inversió, hi ha un marge, un benefici per part del tenidor que és el que ens mengem en aquest model.

Per tant, abans els comentava: ostres!
, com s'ho fa per pagar a totes aquests professionals?
És que, aquí clar que es paguen arquitectes, clar que es paguen gestors.
Jo… Bé, cobrem, evidentment, menys del que és el mercat, perquè, desgraciadament, doncs, la comesa és solidària, doncs, no tenim els sous estratosfèric que una promotora immobiliària tindria, amb càrrecs elevats; això no vol dir que no captem talent, però tenim bons professionals que cobren el que es mereixen, sens dubte.
El que no hi ha és l'ànim de lucre, que eixa és la diferència, la plusvàlua de l'immoble, l'excedent, el benefici pel fet de ser propietari, perquè els propietaris són els socis i que, per tant, són els llogaters o als qui se'ls cedeix l'ús de l'habitatge.
I, per tant, això és l'estalvi cooperatiu que fa que no hi haja aquesta intermediació.
Però, evidentment, si que hi ha professionals, però el cost és menor que a mercat.

L'altra cosa clau que a Catalunya ha sigut possible amb experiències, és que hi ha hagut entitats tractores amb potència per a fer això.
Per exemple, en el cas de Sostre Cívic, tenim mil persones sòcies, més enllà de les que hi viuen, no?
, que paguen una quota i que ens fan que ens puguem finançar per a fer tasques d'impuls en els projectes d'anar a buscar sòl, que em paguen les hores per poder venir aquí i que ningú altre em pagui i poder difondre el model… Això és gràcies a les quotes dels socis i sòcies de Sostre Cívic que financen aquesta activitat de difusió i d'enfortiment.
Per tant, això existeix perquè la societat civil s'organitza, com ha passat a Catalunya o també donant suport per a fer aquest tipus d'actuacions.
Perquè impulsar projectes, adaptar el model jurídic, fiscal, els primers projectes, hi ha un esforç de modelització molt important, molt gros: estatuts, reglament de règim intern… Per tant, això, o hi ha una societat civil molt forta -també a Catalunya hi ha una fundació amb uns diners que ha sigut capaç de poder contribuir en aquest model-… O es fa això o bé l'administració -entenem que és d'interés públic- també ha de finançar aquest impuls, diguem-ne, del model.

El company de Compromís, en Vicent, també comentava, no?
, el tema Dinamarca.
Clar, allà què hi va passar?
El model s'entén és no especulatiu, perquè cedeixo un habitatge amb una quota, que és repercussió a preu de cost, i pago una aportació de capital social, que la cooperativa m'exigeix i que, a vegades, cofinança l'habitatge cooperatiu en cessió d'ús.
Què va passar a Dinamarca?
Que governs liberals als anys noranta van liberalitzar aquesta participació social.
És a dir, jo, quan entro al model d'habitatge cooperatiu, que és no especulatiu, però el meu dret, la meua participació la puc vendre.
Llavors, si jo venc el dret a poder viure en un model amb una quota molt baixa, clar, com que la quota és molt baixa, aquest dret preferent, doncs, per qüestions de mercat, es va elevar.
Per tant, la gent acabava fent una hipoteca per pagar l'entrada a la cooperativa per, després, permetre tenir habitatge assequible.
Això va desvirtuar el model.
Clar, la mesura és que es blindi; res no pot evitar que hi haja una llei que prohibeixi, que desfasi, que dissolgui, que privatitzi les cooperatives d'aquí vint anys, però, això en aquest servei i en qualsevol, recordeu que hi ha administracions a l'estat espanyol que han venut sòl i patrimoni, i habitatge de protecció oficial, a fons d'inversió en aquest sentit internacionals.

Per tant, ni l'administració és garantia que el parc d'habitatge social i assequible no es pugui mantenir.
Per tant, és complicat que al cent per cent, depén de vostés, que realment el model estiga garantit.
Aquí la clau és això, que no es pugui adjudicar mai la propietat, que els socis no puguin tenir una retribució del capital social determinada, i el règim econòmic, jurídic, patrimonial, sobretot mantenir el patrimoni en nom de la cooperativa, sobretot és molt important.

El tema de rurals.
Efectivament, és a dir, en els rurals, algunes de les qüestions no casarien, no?
Allà n'hi ha que tenen activitat productiva integrada, per exemple, que s'ha fet rehabilitació d'immobles en desús, de patrimoni en desús que s'ha activat gràcies a habitatge cooperatiu en cessió d'ús, i n'hi ha, potser, una quinzena a Catalunya, tampoc són molts, però, inicialment suficients com perquè sigui un model que ja comença a créixer.
Per tant, doncs és una altra realitat.

També comença a haver-hi subvencions específiques per a promoure amb els consistoris dels ajuntaments, doncs, també projectes rurals.
I en parlaré d'alguns i en diversos habitatges, i alguns, potser, legalment és un sol habitatge que hi viuen deu persones, res pareix com un habitatge de 500 metres quadrats, una masia, diguem el nom que vullguem, i puga veure deu persones conjuntament.
Cal entendre que aquest és un model que tant serveix per una masia que visquen conjuntament tots en un sol espai, com per a un edifici en el centre de Barcelona, o de València, o d'on sigui, que sigui poc diferent a una comunitat de propietaris, amb la diferència que és un model doncs d'habitatge assequible de manera permanent, diguem-ne.
Al final, seria com un lloguer dels de renda antiga però més comunitari, perquè ens entenguem.

El tema bioclimàtic, que comentava.
És el que he comentat abans, és veritat, estic d'acord amb vosté que no pot haver-hi una exigència tan forta si n'hi ha mesures que ho compensin; ara, clar que cal fomentar la construcció bioclimàtica, és obvi, però ha de ser possible que això siga viable.
Té un cost, però s'ha de finançar perquè estem en una situació d'emergència climàtica i és necessari que ho sigui, però és obvi que no es pot exigir, això ho comparteixo amb vosté, que tota la pressió de la transició social d'aquest país recaigui en un model que actualment és el 0,001 % en aquest territori, i a tot l'estat és impossible això.
Per tant, és obvi que cal que hi hagi mesures addicionals per a fer que tot això siga possible.

El tema de l'habitatge en l'administració.
Som poc partidaris que hi haja una administració que tinga un habitatge enmig d'una cooperativa, això és una cooperativa de gestió democràtica on, per tant, molts cops els blinda també la divisió horitzontal, i, per tant, realment, és complicat.
Sí que hi ha algunes pinzellades en eixa llei molt cap el costat públic, diguem-ne, que la Generalitat podrà ser sòcia, tindrà alguns habitatges… Anem amb compte amb aquest model híbrid, i, potser, la Generalitat ha de fer habitatge públic i ha de fer més del que està fent ara, i a la vegada, també, a promoure aquest model que ha tingut una autoregulació cooperativa i que hem de vigilar amb els invents quan encara té un recorregut molt mínim també.

És molt important desenvolupar aquest suport, si a Catalunya això ha funcionat és que hi ha entitats grosses, paraigües de suport, que han sigut tractores, això és molt important.
Ha d'haver-hi gestores, si potser que no siguen mercantils, que siguen de l'àmbit de l'economia social i solidària, cooperatives de treball, associacions, fundacions, que es creguen el model, que el promoguin, i que, per tant, també siguen tractores.
I, a Catalunya, la sort és que hi ha hagut dos o tres entitats que hem remat, hem impulsat aquest model, i és important que això doncs s'enforteixi.

El Partit Socialista del País Valencià, que comentaven, és això, l'experiència, què milloraria?
Doncs polítiques públiques més ràpid perquè això sigui possible més àgilment, no heu de trigar deu anys o quinze, com hem trigat nosaltres, vam començar abans però hem anat més lents que vosaltres, vull dir que…

El tema de menors tutelats.
Ho veig complicat amb el model cooperatiu realment, eren casos d'inclusió que hem fet perquè hem volgut, o per acords amb l'administració.
És bàsic que s'entengui que hi ha un camí central, que és el de la llei, i després l'administració, quan s'ha dissolt, quan fa ajuts, quan fa subvencions, pot condicionar, i pot dir: «Jo faig aquesta subvenció a canvi que posis un 10 % per persona amb discapacitat»; però, obligar a un 10 % amb discapacitat en tots els projectes com pot ser el rural, no sé, a la serra Calderona, doncs, no sé.
Vull dir, potser serà complicat trobar un 10 % de… La realitat, de vegades, s'imposa un poc.

Amb discapacitat sí que comença a haver-hi projectes, ja comença a haver-hi dos projectes exclusius o mixtes de persones amb discapacitat intel·lectual (inintel·ligible) … trenta o trenta-cinc, també, doncs que hi ha Catalunya.

El tema local.
Estem fem una aposta forta perquè els locals no siguen al mercat, però ho estem fent perquè volem, també, com a aposta política.
És a dir, si creiem que les persones han de poder viure en un model per sota però de mercat, també preferim que al local no hi haja una immobiliària, o el BBVA, sota el local, i que hi hagi una botiga de llentilles cuites o que hi hagi una cooperativa de treball, un comerç, una iniciativa socioeconòmica de proximitat.

És obvi que ho estem (inintel·ligible) …, sempre que els números quadren, diguem-ne; és a dir, nosaltres diguem de la pràctica que ens ha fet pràctics, com alguns grups que han comentat, però a la vegada amb una voluntat transformadora que és l'esperit també d'aquesta llei.
I, clar, els locals els cedim a entitats de l'economia socials, però, de vegades, els ajuntaments ens condicionen una cosa, o una altra, i sempre que sigui viable.

Habitatges amb cuina o sense.
Clar, és que això és un model que ha de ser possible, insisteixo, per tots, és a dir, en el 80 % de projectes els habitatges compleixen habitabilitat i, per tant, tenen cuina, sens perjudici que pugui haver-hi un espai comunitari que, en alguns casos, pugui tindre una cuina compartida que no ha de ser només compartida per la comunitat, també pot ser per a la festa del xiquet, per convidar amics i amigues, per regenerar més comunitat i més cohesió, diguem-ne, amb això, no?
Però, també és possible que hi haja un habitatge en què no hi haja cuina en espais privatius perquè hi haja un gran espai amb apartaments més petits, sempre que compleixen amb la legislació sectorial en aquest sentit.

El tema del traspàs.
Nosaltres, per exemple, com a Sostre Cívic tenim un any en el tema convivencial, potser, dos, potser, tres.
És important que això no sigui agradable perquè llavors hi ha un imaginari propet a la propietat.
Ens volem semblar a un model de lloguer, però, com dèiem, en règim cooperatiu i més comunitari, aquest és el que el nostre imaginari, i, per tant, tot allò que ho impedeix, com una aportació de capital excessiva, com una sensació de (inintel·ligible) …, ens allunya d'aquest escenari en aquest sentit.

I el soci temporal, doncs, està regulat però no ens ho hem plantejat fins que no hem tingut tres projectes ja (inintel·ligible) … diguem-ne, sobre la pràctica en aquest sentit, no?
Però, sí que és possible perquè algú pugui estar un temps fora i pugui haver-hi un soci en el temps que el substitueixi.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, per la seua compareixença.

Jo crec que, bé, que ha sigut molt profitós el matí perquè hem vist diverses postures al voltant de la llei i molts casos concrets.
Amb la qual cosa, jo crec que baixar a la terra i tocar terra és el que hem de fer a l'hora també d'elaborar les lleis.

I es closa la sessió.

Moltes gràcies a tots.

(S'alça la reunió a les 13 hores)