Pol%C3%ADtiques%20Igualtat%2020210304HTML.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 4 de març de 2021.
Comença la reunió a les 10 hores i 9 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Cabedo Laborda.
Reunió número 9.

(Ocupa la presidència el vicepresident de la comissió, senyor José Juan Zaplana López)

El senyor president:

Buenos días.

Procedemos al comienzo de la comisión de hoy.

Pasamos lista primero, señor secretario.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias.

Procedemos al primer punto del orden del día, que es la lectura y aprobación, en su caso, del acta de la reunión anterior.
Por asentimiento, ¿aprobamos?
Fenomenal.

Compareixença del secretari autonòmic d'Educació i Formació Professional, senyor Miguel Soler Gracia, per a explicar la implementació del pla de coeducació, sol·licitada pel Grup Parlamentari Unides Podem (RE número 15.
589), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista per a informar i explicar el programa Coeducacentres (RE número 24.
888)

El senyor president:

Pasamos al segundo punto del orden del día, que.
.
.
-bueno, en el orden del día hay un pequeño error con el título- es la comparecencia del secretario autonómico de Educación y Formación Profesional para explicar la implementación del plan de coeducación, solicitada por el Grupo Parlamentario Unidas Podemos y acumulada con la comparecencia del secretario autonómico de Educación y Formación Profesional para informar y explicar el programa de Coeducacentres, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para lo cual y por una primera intervención sin límite de tiempo, tendrá la palabra el señor secretario autonómico.

Cuando usted quiera.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació Professional:

Bon dia a totes i a tots.

Ahir per la nit, repassant algunes coses, vaig veure que l'anterior compareixença de la comissió d'igualtat va ser ara fa tres anys, el 27 de març del 2018, que era també per a parlar de la presentació d'aquell moment del que era el pla director de coeducació.
I hui, com és normal, planteja com ha anat eixa implementació que s'està fent en diferents eixos i com s'està actuant en cada u d'ells.

Recorde que aquella intervenció, en març del 2018, feem referència a les mobilitzacions històriques que s'havien produït el 8 de març al llarg d'eixe mes, on el lema era: «Si les dones ens aturem, s'atura el món».
I hui, tres anys després, veiem també el que passant en tot el procés de la pandèmia que estem patint, en el qual es pot comprovar amb claredat que l'actuació en els àmbits de sanitat, educació, serveis socials, on hi ha clarament majoria de dones, són les que estan garantint que puguem portar de la millor manera possible esta situació tan complexa que estem patint en l'actualitat.

També vam parlar de com es va fer en eixe moment l'elaboració del pla director de coeducació, el procés d'elaboració, les característiques generals que teníem, els set eixos estaven formulats i algunes de les qüestions concretes que hui ja s'estan desenvolupant.

I, per tant, a partir d'eixa situació general, u dels elements -i per això es planteja també la petició de compareixença- era què s'està fent en particular del que hem anomenat projecte pilot del pla Coeducacentres, en el sentit de quin tipus de treball s'està fent globalment als centres educatius per a desenvolupar les diferents iniciatives i mesures que figuren al pla director.

En definitiva, estem partint d'una qüestió global, com és que el sistema educatiu és el recurs de socialització amb major potencial transformador que disposa la nostra societat i tot això, perquè volem evidentment que siga.
.
.
, que faça possible el canvi de paradigma que supere les discriminacions de gènere estructuralment establides i normalitzades que sustenten i perpetuen unes condicions de vida per a les dones inacceptables en una societat democràtica.
I per això podem afirmar que la coeducació, una educació igualitària, ha de ser un model integral i és la política pública d'igualtat de major abast, ja que afecta tota la comunitat educativa, en la qual d'una o altra manera s'integren el conjunt dels agents d'una societat.

Està clar que hi ha un marc general, com és la Carta del Consell d'Europa sobre l'educació per a la ciutadania democràtica i l'educació en els drets humans.
Per altre costat, tenim tot el que significa també el Conveni d'Istanbul com a instrument de caràcter vinculant en l'àmbit europeu en l'àmbit de la matèria de la violència contra la dona i la violència domèstica, i es considera el tractat internacional més complet i de major abast sobre la lluita contra la violència contra les dones i la violència domèstica.
Després, tot el que està arreplegat en la Constitució espanyola; la llei valenciana.
.
.
, la llei -perdó- de violència de gènere del 2004.

En definitiva, el conjunt de normativa estatal, autonòmica en la qual es situa tot el procés que estem treballant les diferents comunitats autònomes, i la nostra específicament, per a desenvolupar en l'escola una sèrie d'iniciatives que estan al voltant dels set eixos que estaven contemplats en el pla director de coeducació, eixos que, en definitiva, intentaven donar resposta a totes i cada una de les actuacions que hem de portar als centres educatius per a avançar en aquestes mesures de caràcter general.

El primer paquet d'actuació és la formació del professorat, tant en relació en els treballs que s'estan fent conjuntament a les universitats valencianes perquè el grau de magisteri i el màster de secundària incorporen en la formació inicial els aspectes que es consideren més rellevants per a una formació en l'àmbit de la coeducació i, per altre costat, el que és responsabilitat específica de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, que és tot el relatiu a la formació permanent del professorat.

En aquell moment, ja complint precisament una resolució de les Corts Valencianes, vam posar en marxa en el curs 2016-2017 la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència en tots els centres educatius.
Ja han passat quatre anys, quatre cursos des de la implantació d'aquesta figura i ha permés que, en el conjunt dels centres, elements que ja s'estaven incorporant anteriorment en la programació general anual, en el projecte educatiu de cada centre, específicament en el pla d'igualtat i convivència, totes les tasques específiques que té assignades aquesta figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència per a poder dinamitzar en els centres educatius actuacions que es produïxen tant en el marc de l'aula com en el marc general del centre, com, per exemple, tot el treball que s'està portant cada vegada en més centres, que s'anomenen els patis coeducatius, en el sentit d'adaptar els espais d'esplai, els espais on l'alumnat cada vegada que té un descans al llarg de la jornada lectiva o bé diguem, en el cas dels col·les d'infantil i primària a migdia han de tindre un tipus de configuració que puga permetre que de veritat hi hasca un tipus d'activitats predominats sobre altres, que realment es busque una presència equilibrada de diferents activitats que puguen permetre una coexistència en convivència entre tots els xics i xiques que n'hi ha en un centre educatiu en eixos espais que s'estan adaptant a les característiques que els centres consideren més oportuns.

Tot el relatiu a la formació permanent del professorat, hi ha actuacions en diferents aspectes.
Per un costat, la formació específica que se les dona a les persones coordinadores d'igualtat i convivència, que, al llarg d'estos anys, han participat ja més de catorze mil professores i professors en formació específica, com deia, per a les persones que estan portant esta coordinació.
Però també un element molt important és que en totes les activitats de formació permanent del professorat, independentment que el seu públic destinatari siga professorat infantil, de primària, de secundària, de Batxillerat o de Formació Professional, s'incorporen mòduls específics de coeducació que puguen permetre realment no únicament formar les persones que estan treballant en eixe àmbit en concret, sinó que tota la formació del professorat estiga impregnada del que considerem que són els eixos fonamentals de la coeducació en la nostra comunitat.

Un altre àmbit d'actuació, l'eix 3, que era el currículum escolar, s'ha fet un treball evidentment d'anàlisi de cada u dels currículums de totes les etapes i nivells educatius i de totes les àrees i matèries incorporades en ells per anar detectant què elements caldria introduir i que ara en estos moments, com sabeu, com saben les senyories, s'ha aprovat la nova llei orgànica d'educació, la LOMLOE, en la qual ara hem d'entregar.
.
.
, entrar -perdó- en el desplegament del currículum.

Això significa que enguany, en l'any 2021, el ministeri d'educació publicarà un nou decret de currículum per al conjunt de l'estat, un real decret que marca els ensenyaments mínims que hem de respectar totes les comunitats autònomes i, a partir d'aquest reial decret, farem nosaltres el decret de currículum d'infantil, primària, secundària, Batxillerat.
.
.
de totes les àrees i matèries que tenim regulades a la nostra comunitat.

Per tant, partirem del decret d'ensenyaments mínims i ahí incorporarem totes les qüestions que considerem importants que estiguen presents en relació a tot en general, evidentment, i específicament als aspectes marcats en el pla director de coeducació.

Jo crec que és un element també a destacar el fet que fa ja dos anys que una de les persones que ha estat treballant monogràficament en aquest tema en la conselleria, des del Cefire d'educació inclusiva, Ana López Navajas, se li ha aprovat un projecte europeu a tres anys, un projecte en el qual participen quatre països diferents de la Unió Europea, que estem coordinant des de la Comunitat Valenciana i que la coordinació es porta des de la conselleria d'educació i, específicament, per a aquesta persona en el seu equip, que consistix en el següent: és una revisió, no ja del currículum -o siga, no ja únicament currículum-, sinó com es plasma això en els materials curriculars que publiquen les editorials, diferents iniciatives, on es pot analitzar en concret quina presència real n'hi ha de les dones en l'àmbit de la biologia, de la química, de la física, de l'enginyeria.
.
.
de tots els àmbit de coneixement, de manera que es produïsca una presència efectiva i real acord al que ha sigut la història de la humanitat.
Perquè moltes vegades, quan analitzem qualsevol llibre o material curricular dels diferents nivells i etapes educatives, no sempre evidentment -més bé al contrari- està arreplegada la presència de les dones en el sentit que han sigut la seua aportació real a cada u d'eixos àmbits de coneixement en particular.
És un projecte europeu, un Erasmus, a tres anys -bé, que té una duració de tres anys-, en el qual participen, com deia, quatre països europeus i molts centres que estan desenvolupant este tipus de treball.

Al final, ¿com finalitzarà i com està previst el seu desenvolupament?
En una base de dades que abraçarà tots els materials curriculars que n'hi ha del conjunt dels països participants i, partir d'ahí, poder oferir al conjunt dels centres educatius materials específics que puguen permetre realment gent i persones que sí que estan conscienciades, però no tenen els instruments necessaris com per a poder realment portar-los endavant pel fet claríssim que no s'ha produït una presència efectiva de les dones en els materials i en els llibres de text.

Això va acompanyat d'altres iniciatives que traurem este curs.
.
.
, este any, en el 2021, que serà una convocatòria de premis de reconeixement a les editorials o als centres educatius que elaboren materials i llibres de text en els quals realment s'incorpore d'una manera efectiva la presència de les dones i la seua aportació en tots els àmbits de coneixement.

Eixa convocatòria eixirà al llarg d'este any, esperem que abans que finalitze el curs, de cara que el proper curs ja puguen anar incorporant-se eixe tipus de reconeixements, tant a editorials que estan fent eixe tipus de treball com als materials curriculars que fan els centres educatius.

El quart eix va lligat amb l'anterior, que estava parlant que és el de materials curriculars, en el qual, a banda del projecte europeu, s'ha creat una base de dades en la conselleria, la xarxa Reico, de recursos educatius d'igualtat i convivència, que va en la mateixa direcció: oferir al conjunt dels centres educatius, al conjunt del professorat diferents materials, eines, guies orientatives que puguen permetre que després cada centre les puga adaptar a les seues característiques.

I, com bé és normal també en estos àmbits, s'han organitzat diferents seminaris, grups de treball, jornades, cursos específics de formació que puguen permetre l'intercanvi d'experiències entre un centre i un altre, i també, com vaig veure, al repassar anit la compareixença de fa tres anys, que en alguns comarques està produint-se un treball específic entre els agents d'igualtat que estan en els diferents ajuntaments en l'àmbit comarcal, conjuntament amb les persones coordinadores d'igualtat i convivència en els centres educatius.
Per tant, ahí també s'està produint un treball coordinat baix del prisma claríssim que es planteja en qualsevol actuació que vullga ser integral en l'àmbit de la coeducació.

I és que no es pot resoldre actuant exclusivament des d'un àmbit específic.
Cal comptar amb tots els agents que estan, en definitiva, treballant en este esquema en diferents àmbits de la societat per part de diferents administracions, institucions, associacions, ONG i altre tipus de col·lectius que puguen col·laborar conjuntament en fer eixe tipus de tasca tan rellevant per al món educatiu en general i per a la coeducació en particular.

L'altre eix, que comentaré després al finalitzar, és el que parla d'actuacions globals als centres educatius.
I ahí és on s'emmarca el projecte Coeducacentres, que ara comentaré.

I, per altre costat, també hi ha una sèrie de treballs que s'estan fent de seguiment del pla d'acció de formació que elabora cada centre educatiu cada any, a on es visualitza el tipus d'activitat que cada centre proposa, el pla autònom de formació que fa cada centre; i que té un seguiment per part dels Cefire, dels centres de formació, innovació i recursos educatius, que pot permetre, en definitiva també, afavorir eixe treball continu del conjunt del professorat en els diferents nivells i etapes educatives.

Bé, doncs en eixe marc, com deia, el Coeducacentres és on s'ubica com a una actuació global, que es planteja per a un centre educatiu on participen tots els sectors de la comunitat educativa: professorat, famílies, personal d'administració i serveis, quan estan ubicats en un entorn territorial determinat, quan hi ha relació, els ajuntaments, agents d'igualtat… i, en definitiva, tot el que intenta és donar una resposta global a l'actuació que es fa a un centre.
Coeducacentres, entre altres qüestions, el que planteja és la generació d'una cultura i d'unes eines que avancen en la resolució de conflictes des del diàleg, el respecte i l'empatia, treballant les diferents formes de relació entre iguals.

La cultura de mediació porta quasi dues dècades integrada en el nostre sistema educatiu, però si no està transversalitzada per la perspectiva de gènere no sols resulta incompleta, sinó que és contraproduent i pot portar a situacions de revictimització inconscient i a la transmissió de models a on tot, diguem, és perdonable, sense que es produïsca una reparació del dany que s'ha produït; i, per tant, una conseqüència pedagògica per a les parts en conflicte, la part agressora i la part agredida.

El Coeducacentres és un projecte pilot experimental que se centra, com deia, va adreçat al conjunt de la comunitat educativa, des de la perspectiva de la cultura de la pau i la cultura de la igualtat.
El programa ha sigut dissenyat per a generar i consolidar (inintel·ligible) .
.
.
una cultura d'igualtat de pau, que incorpore des del primer nivell conceptes i actituds necessàries per a que la comunitat educativa siga el motor del canvi necessari per a avançar cap a una societat en què dones i homes tinguen les mateixes oportunitats, els mateixos drets i els mateixos deures.

L'escola ha d'integrar, en definitiva, dinàmiques des del primer moment en què una persona és escolaritzada, que fomenten el valor de créixer amb una actitud conciliadora.
El programa Coeducacentres desenvolupa estratègies dirigides tant a la prevenció i detecció de situacions de violència de gènere, en totes les seues manifestacions, com a l'actuació a través de tècniques que reduïsquen i que generen el maltractament i qui el pateix, passant per la mediació formal o informal o l'acompanyament entre iguals, en funció de la naturalesa del conflicte que s'ha produït en un centre determinat.

En definitiva, què és el Coeducacentres?
Doncs és un programa que vol orientar els centres educatius en els aspectes bàsics que figuren en el Pla director de coeducació.
L'objectiu que es perseguix, en definitiva, és generar una cultura de centre, com deia abans, una cultura de pau, basada en el diàleg a través d'accions organitzatives i mecanismes democràtics de representació i presa de decisions, adaptada a cada una de les etapes educatives, perquè en aquest programa estan participant tant centres de primària com centres de secundària, en este primer any com a projecte pilot.

Es tracta de dotar d'eines teòriques i pràctiques per a constituir una estructura organitzativa democràtica basada, com deia abans, en la cultura de la pau.
Millorar la convivència, impulsant un context de diàleg i cultura de la pau en el projecte de centre, en què participa tota la comunitat educativa, i aplicant la perspectiva de gènere.

I, en definitiva, es tracta de crear una xarxa de difusió de valors d'igualtat intercentres; i per això un dels mecanismes d'actuació ordinària en aquest programa són les jornades d'intercanvi d'experiències que es van produint al llarg del curs i que es faran, diguem, unes al final del curs 2020-2021, que puga permetre analitzar el desenvolupament i introduir les millores necessàries per a la seua extensió en el curs 2021-2022.

Com es fa eixe tipus d'actuació?
Doncs formant al professorat que haurà de transmetre els continguts del programa al centre educatiu, però amb una part fonamental, que és implicant la comunitat educativa per mitjà d'un equip motor.
És important reforçar la tasca que està realitzant en els centres, precisament, la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència.
Evidentment, eixa figura està en tots els centres públics i concertats de la comunitat, però específicament, en este cas, eixa figura que està incorporada en estos quinze centres que participen en el projecte pilot, és una, diguem, de les persones rellevants, evidentment, en l'equip motor, conjuntament amb el equip educatiu.

En definitiva, el programa pretén fer entendre la complexitat del problema que genera la desigualtat estructural, social entre dones i homes; i la necessitat de l'esforç col·lectiu per a solucionar-lo, a través d'activitats lúdiques, culturals i creatives comunitàries.

Què promou el programa?
Doncs un sistema educatiu equitatiu, inclusiu i lliure d'estereotips sexistes.
Què pretén també, evidentment?
Previndre la violència de gènere, avançar en l'educació afectivosexual, canviar la mirada sobre tot allò que es fa als centres educatius.
I, per tant, això vol dir, evidentment, analitzar el projecte educatiu de centre, analitzar la programació general anual, analitzar els plans d'actuació per a la millora de cada centre educatiu elaborat cada any… per a veure si eixos programes i eixos projectes globals del centre responen a les característiques fonamentals que es plantegen per a avançar en eixa coeducació i en eixa igualtat real entre homes i dones.

La finalitat?
Doncs, evidentment, avançar en el canvi cap a un paisatge d'igualtat i pau, contribuint en la construcció d'una societat més justa i igualitària.
I això mitjançant la sensibilització del professorat, alumnat i famílies del problema de salut pública que suposa la violència de gènere, en tots els àmbits de la vida, en els valors de la cura i la responsabilitat… En definitiva, col·laborar en formar a una societat futura conscient i sensible als valors cívics, en general, i als drets humans que estan en tots els àmbits, diguem, d'actuació.

El programa està tenint diferents fases.
L'any passat, diguem, aprofitant -entre cometes- el confinament, doncs un sector de persones va estar treballant i preparant el projecte per a poder implantar-lo en este curs 2020-2021.
Evidentment, un curs complicat, que no fa falta explicar per què, però que no hem volgut que eixos motius impediren portar endavant i anar avançant, en definitiva, en el que és el treball del conjunt dels centres educatius.

A partir d'eixa elaboració, es va fer la redacció del projecte i es va intentar, a partir d'ahí, analitzar quins centres educatius podien participar en este primer any com a projecte pilot.
Centres que tingueren bones pràctiques anteriors en coeducació; que tingueren una trajectòria demostrada en accions realitzades en igualtat; que hi haguera una implicació al màxim possible del claustre, que no fora simplement producte d'un grup del claustre, sinó que tinguera implicació el més ampla possible; que estiguera també clar, des del principi, que no és un tema de professorat, sinó que és un tema del conjunt de la comunitat educativa, per tant, estava el compromís de la participació de les famílies, del personal d'administració i serveis… en definitiva, de tots els que participen al centre educatiu; que estiguera aprovat pel claustre una vegada presentat el projecte, ja com a aprovació global, i que el consell escolar del centre, evidentment, també ho aprovara, que és a on estan representats el conjunt de la comunitat educativa.

A partir d'eixe esquema, es van analitzar, per part dels centres de formació, innovació i recursos educatius, més la inspecció general d'educació i els equips que estan treballant en la seu central de l'avinguda de Campanar, de la conselleria, més les tres direccions territorials…, i els centres seleccionats han sigut…, en Castelló tenim, en Vinaròs en particular, un col·legi d'infantil i primària, el col·legi de l'Assumpció.
També tenim, en el mateix Vinaròs, l'Institut d'Educació Secundària José Vilaplana; en Borriana, l'institut Jaume I; en Sagunt, l'IES Clot del Moro de Sagunt; en Requena, el col·legi Alfonso X el Sabio; en Burjassot, el col·legi Fernando de los Ríos; en València, l'institut de Benicalap; en Picanya, el col·legi Ausiàs March; en Xàtiva, l'institut Josep Ribera; en Ontinyent, el col·legi Lluís Vives; en Petrer, l'institut Paco Mollá; en la Nucia, l'IES la Nucia; en Alacant, el col·legi Mediterrani; en Santa Pola, el col·legi Azorín i en Santa Pola també l'institut de Santa Pola.

Eixos quinze centres són els que van ser seleccionats i, com veureu, en més d'un cas -per exemple, Vinaròs, Santa Pola- hi ha un col·legi d'infantil i primària i un institut que, més enllà que treballen conjuntament els quinze entres, doncs evidentment, on hi han parelles en el mateix municipi es produïx també un treball més de garantir la transició de l'alumnat, i la connexió de l'alumnat i professorat, d'infantil i primària a secundària.

Què s'està fent?
Doncs, per un costat, una formació adreçada al professorat dels claustres, de tots els claustres del Coeducacentres, i en ponències impartides per persones de reconegut prestigi de tot l'estat espanyol hi ha una molt bona acceptació per part del professorat.

Què continguts s'estan treballant?
Doncs la cura de l'ètica amb perspectiva de gènere, la cultura de la pau, la dona en la ciència, comunicació i llenguatge, comunicació i les xarxes socials, prevenció de la violència de gènere en edat escolar, educació emocional i afectivosexual, comunicació audiovisual com a recurs didàctic, espais comuns, espais coeducatius -el que parlava abans dels patis coeducatius en els centres-, biblioteques en igualtat, les dones que ens falten, la funció coeducativa escolar i social, la igualtat al nostre centre educatiu: estat de la qüestió, desmuntant estereotips, la música des d'una perspectiva de gènere i la feminitat de mares a filles, família i escola.
Això s'està desenvolupant al llarg de quatre dissabtes, de nou a dos… com que en la setmana no hem tingut prou, doncs el dissabte de matí (rialles) fem estes convocatòries de formació, adreçades, com deia, al conjunt de la comunitat educativa.

I això s'ha fet d'octubre a desembre, i ara, de gener a maig del 2021, s'està fent la formació de l'equip motor.
L'equip motor que el conformen persones de la comunitat educativa que tenen relació, d'alguna manera, amb el centre educatiu.
Cada centre ha conformat eixe equip motor amb l'ajuda de l'assessoria del centre de formació, innovació i recursos educatius; i el que estan fent, com deia abans, entre altres coses, és eixa actualització del projecte educatiu del centre, de la programació general anual, del pla d'igualtat i convivència, del pla autònom de formació… i subratlle que, com dic sempre, és amb la participació de tota la comunitat educativa.

En aquestes sessions de què estem parlant ara, de dissabtes, que continuaran fent-se al llarg d'este curs, de gener a maig…, bé, han començat en gener, ja estem en març, però encara queden tres mesos; estan participant, en eixes sessions, tant les famílies com un sector de l'alumnat, com parlem de l'alumnat de secundària, com el personal d'administració i serveis del centre.

A partir d'eixe procés, tindrem una jornada final, al mes de juny, que l'acció és una acció prevista de manera conjunta de tots els Coeducacentres, dels 15 centres que estan participant en el projecte pilot, a expenses de les recomanacions i instruccions que es puguen produir en eixes dates per part de les autoritats sanitàries.
Per tant, enguany és evident també que hem de sempre intentar que les activitats que es convoquen…, evidentment, totes aquestes sessions són de forma telemàtica, i, si al mes de juny hi ha alguna possibilitat de fer alguna combinada, de semipresencial i telemàtica, es farà; si no, evidentment, continuarem fent-la telemàtica, com marquen les autoritats sanitàries corresponents en eixe moment.

En definitiva, es tracta que el professorat tinga la possibilitat de fer intercanvi d'experiències durant aquesta jornada, d'explicar cada centre com ha anat, quines coses han funcionat, quines coses no, quines coses caldria modificar de cara al treball que es poguera produir en el curs 2021-2022.
I que l'alumnat, també, participe en una jornada amb l'alumnat d'altres centres per tal de donar una visibilitat, en definitiva, al treball que s'ha produït al llarg de tot el curs.
I que les famílies i altres agents que estan participant en el Coeducacentres puguen ficar en valor i compartir l'experiència que han tingut per tal de donar visibilitat a la seua participació i aportació al projecte.

Quina és la idea de futur -i amb això acabe esta part-?
Doncs, segons com vaja funcionant el curs actual, el 2020-2021, prepararem la continuació del pilotatge del 2021-2022; per un costat, per als mateixos centres que han estat i, per altre costat, analitzarem les possibilitats d'ampliació a altres centres d'altres punts de la comunitat que puguen també incorporar-se.

Centres, en definitiva, que també permetran fer una recerca i identificació de quins centres són, quines bones pràctiques han tingut al llarg de la seua trajectòria i que estiguen interessats de manera voluntària, evidentment, en formar part del projecte que estem portant endavant.
I un dels requisits, evidentment, serà, quan a un centre es plantege la possibilitat d'incorporar-se, que tinguen un pla autònom de formació que vaja lligat, diguem, a este conjunt de treball que estem portant endavant.

En definitiva, es tracta de crear un itinerari formatiu en igualtat que puga anar incorporant, cada vegada, sectors més amplis de professorat, d'alumnat i de famílies.
Com una manera també de reconéixer els centres que estan fent este tipus de treball, crearem un segell Coeducacentres que, d'alguna manera, intentarà arreplegar la xarxa de centres per la igualtat que es va configurant.

Bé, això és el, diguem, resum del que significaria l'actuació concreta en el programa Coeducacentres.
Abans parlava que dels set eixos que figuren al Pla director de coeducació…, n'hi han dos més, hem parlat fins al cinqué, que era el dels centres educatius i ara l'actuació en Coeducacentres.
.
.
, i simplement un comentari general respecte a l'eix sis, que és el sisé, valors i drets humans; i l'eix set, que és transversalitat.

En l'eix de valors i de drets humans, fonamentalment, estem fent un treball de detecció de bones pràctiques en el conjunt dels centres educatius, no ja els que participen en aquest projecte pilot que he comentat, sinó en general el conjunt dels centres a partir dels informes que elabora la inspecció d'educació, per un costat, i les persones coordinadores d'igualtat i convivència que estan en cada centre educatiu, tot el que significa també la sensibilització i mesures concretes d'actuació al voltant de la prevenció de la violència de gènere i la formació en noves masculinitats.

I, per últim, l'eix de la transversalitat el que en definitiva intenta és… Bé, intenta no, estem fent campanyes relacionades amb la igualtat i la col·laboració en difusió dels projectes d'innovació que estan fent ja fa molts anys diferents centres educatius, perquè moltes vegades un dels problemes que tenim històricament en l'administració educativa, i parle com a mínim dels últims quaranta quatre anys, que són els que porte treballant en educació, i és que moltes vegades un centre educatiu fa un projecte d'innovació molt interessant però es queda dins d'eixe centre.
S'ha quedat ahí, s'ha elaborat un projecte i tal i no hi ha difusió posterior.

Per tant, posar en marxa mecanismes que puguen permetre que el conjunt dels centres, tant en la base de dades que n'hi ha de materials com en l'àmbit d'experiència i bones pràctiques com en els congressos que organitzem tinguen la possibilitat real d'explicar quin era el seu projecte d'innovació, quins resultats ha tingut i com els han reconduït per a donar resposta als objectius generals marcats.

I estem preparant un congrés, que la previsió era haver-lo fet per al conjunt de l'estat en maig de 2020, quan encara pensàvem en el mes de març que es podria portar avant este congrés, que era un congrés amb una participació prevista de 5.
000 persones del conjunt de l'estat.
Evidentment, no es va fer, però tampoc es podia fer a aquestes altures de manera telemàtica perquè això no era raonable.

I actualment s'està preparant per al mes d'octubre de l'any 2021 amb les mateixes característiques que tenia.
I ja veurem en quina modalitat, però és evident que ja d'inici està plantejat que com a molt serà semipresencial en el sentit que algunes persones sí que puguen estar, si és possible perquè les autoritats sanitàries així ho determinen, en un espai físic determinat, però que també estiguen diguem participant persones, experts i participants d'altres comunitats autònomes.

En concret, vam parlar ja per a organitzar el congrés previst per a març de 2020 en totes les comunitats autònomes.
I, si no recorde malament, sis o set de les 17 comunitats s'havien ja compromés i han mantingut el seu compromís de no únicament explicar què estan fent en cada comunitat autònoma per a posar en marxa aquest tipus de propostes de com avançar cap a una igualtat efectiva d'homes i dones, sinó que expliquen el projecte general que tinguen i que participen centres educatius concrets d'eixes comunitats per a fer un intercanvi d'experiències entre tots, perquè moltes vegades intentem descobrir el Mediterrani tots els dies, però evidentment el que cal conéixer és el que estan fent en Galicia, en Balears, en Aragó, en Andalusia, en Madrid per a realment entre tots poder contrastar i intercanviar eixe tipus d'experiències i poder millorar el treball que estem fent entre tots.

Bé, doncs deixe ahí la intervenció inicial per a partir d'ahí poder donar resposta a totes les qüestions que vulguen preguntar i plantejar.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Soler.

A continuación, tendrán una participación todos los grupos políticos empezando por los dos que han solicitado su comparecencia.
Estos dos primeros grupos tendrán 6 minutos, los otros 3 y tendrá usted luego tiempo otra vez para una intervención sin control de tiempo para poder contestarles.

En primer lugar, tendrá la palabra el grupo Unides Podem, la señora Cabedo.

Cuando usted quiera.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Senyor Soler, benvingut a les Corts Valencianes.

Des d'Unides Podem hem demanat al seua compareixença perquè ens preocupem i ens ocupem des de les nostres funcions parlamentàries d'assegurar que hi haja una implementació real i efectiva de la coeducació i dels valors d'igualtat perquè els entenem com un mecanisme radical, és a dir, que va a l'arrel per a avançar en la dignitat de les dones, d'alliberar el masclisme també per a les identitats masculines i per a la millora, en definitiva, del conjunt de la societat valenciana.

A nosaltres ens interessaven quatre punts que ara voldria destacar, si bé vosté ja en la seua primera intervenció ha incidit en moltes d'aquestes qüestions, cosa que és una satisfacció perquè demostra els valors i els principis que compartim des del Botànic al voltant efectivament d'aconseguir aquesta dignitat per a les dones i allunyar-nos del masclisme.

El primer punt en què nosaltres estàvem interessades era la figura de la coordinació d'igualtat.
Vosté molt bé ha indicat que es va implementar en el curs 2016-2017.
Diria que va ser el primer gran acord que des de Podem vam tindre amb el Botànic en el 2015, per això es va implementar a partir del 2016.
Va ser una proposta que nosaltres vam pactar amb la conselleria i és una satisfacció veure que ens aquestos anys s'ha anat implementant.

M'agradaria preguntar-li si sol haver-hi algun tipus d'avaluació anual sobre aquesta figura per a anar millorant-la, sobretot després de cinc anys.
No sé si encara es fan eixes avaluacions, si es va fer en un inici i ara ja no.

També recorde que a l'inici de la seua implementació aquesta figura comptava amb dos hores lectives setmanalment per a implementar aquestes polítiques d'igualtat.
No sé si açò es manté o si ha evolucionat d'alguna manera.
Li agrairia si ens ho poguera comentar.

En segon lloc, també estàvem molt interessades en saber quin impacte positiu anava a tindre la nova llei d'educació del Govern d'Espanya, sobretot perquè si eixes dos hores lectives que tenen les coordinadores d'igualtat, si és que encara les tenen, espere que sí, em confirma que sí, si poden anar més enllà o si en eixa nova llei més enllà d'eixes dos hores lectives es pot fer alguna altra qüestió.

També la tercera qüestió que ens interessava molt era efectivament el programa de Coeducacentres.
Jo voldria destacar, com vosté molt bé ha dit, que implementa eixa perspectiva de gènere en el conjunt de tots els centres, i ja no només a través de la figura específica de la coordinadora d'igualtat.
No només de la comunitat educativa, sinó que vosté ha parlat inclús de l'administració o de les famílies.

La veritat és que escoltant-lo m'ha vingut a la ment una altra intervenció que vam tindre en una comissió que tenim sobre els usos del temps a on van vindre representants de l'AMPA.

I ens van comentar que ells des de l'AMPA intentaven fer cursos també per a fer arribar la corresponsabilitat a les famílies, però que tenien un hàndicap i era que a eixos cursos de corresponsabilitat normalment només s'apuntaven les dones, les mares i que no sabien molt bé com eixir d'eixa sinèrgia.

La veritat és que aprofite la seua presència ací per a traslladar-li-ho, especialment perquè em pareix molt interessant que eixa educació es porta a les famílies i, a més, és que integra o va molt de la mà de que les coordinadores d'igualtat estiguen treballant en la xarxa d'agents d'igualtat per a portar també la coeducació a la ciutat en si.
Per tant, també aprofite la seua intervenció per a explicar-li, fer-li arribar aquesta qüestió que ens deien des de les AMPA.

I, per últim, nosaltres també volíem enfocar-nos molt en l'educació sexoafectiva.
Sé que vosté l'ha anomenat com un dels paràmetres que es tenen en compte en el contingut que es dóna en els centres, però encara així jo volia emfatitzar més eixa qüestió.

Si ens pot explicar quin contingut a dia de hui es dóna, perquè fa un parell de setmanes des d'ací des de les Corts es va aprovar una proposta d'Unides Podem d'implementar l'educació sexoafectiva en l'estratègia valenciana contra la violència sexual.
Eixa estratègia s'està configurant des de la conselleria d'igualtat, però creiem que vostés van a tindre un pes molt important.

Si ens pogueren ja avançar quines qüestions estan ja treballant sobre les relacions sexoafectives des de la dignitat i des de la igualtat i quines coses creuen que haurien d'implementar-se més en eixa estratègia per a millorar-lo, i sobretot per a evitar casos com les manades, que malauradament al final de l'any 2020 en vam tindre tres, a més de tres xiques joves.

I dins d'eixa perspectiva també li voldria demanar al secretari autonòmic la revisió profunda dels seus continguts en el sentit d'implementar també una proposició no de llei que hem registrat el mes passat Unides Podem junt al grup socialista i junt a Compromís on s'entén la prostitució com una violència extrema contra les dones.

Per tant, ara que ja hem registrat aquesta proposició no de llei també creiem que aquesta perspectiva hauria d'assegurar-se en els continguts que es donen des dels centres educatius, que totes les guies no tinguen una altra perspectiva perquè també és una visió radical d'assegurar la dignitat de les dones.

Ho deixe ací.
I agrair-li la seua presència i totes aquelles coses que ens ha fet arribar.
Com sempre, tindrà la col·laboració d'Unides Podem per a tot el que des de la conselleria es necessite per a treballar per la igualtat i per la coeducació.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Cabedo.

A continuación, también por un tiempo de 6 minutos tendrá la palabra el grupo socialista, la señora Mustafá.

La senyora Mustafá Ávila:

Sí.
Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor Soler, benvingut de nou a la comissió d'igualtat.
És una alegria a més per a mi personalment tornar a comptar amb vosté.
Des del grup socialista el volíem felicitar perquè el pla que ens presenta hui implica visió integral i molt treballada de la implantació de la coeducació en el nostre sistema educatiu.

I creiem que no és casual, evidentment.
Estem parlant del que va suposar el canvi de govern ja en 2015, un govern pioner a l'estat en introduir polítiques educatives, de drets humans, d'igualtat i de diversitat i que són un element necessari en una societat en què encara massa vegades es justifica la violència contra les dones.

És un tema, evidentment, educatiu.
I hi ha temes que no es poden solucionar només amb lleis, sinó que també s'ha de fer amb polítiques actives com pot ser en educació.

A mi m'agradaria aprofundir un poquet en el que ha dit la companya de Podem en tot el tema que fa referència a la prostitució, a la pornografia, que està sent una autèntica escola de desigualtat per a xiquets i xiquetes, que està sent potser el primer contacte.
Eixa és l'educació sexual que estan rebent, no vaig a dir per culpa, sinó perquè les noves tecnologies estan a l'abast de la gent des de molt joveneta.
I si té vosté en compte eixe element, que s'ha de lluitar contra ell des de l'educació.

Bé, i a banda d'això, ha sigut molt exhaustiu, molt clarificador, però m'agradaria plantejar-li també alguna qüestió més.

En primer lloc, si podria aprofundir en el desenvolupament i relació de la LOMLOE amb la coeducació i la normativa autonòmica que ja existeix.
D'altra banda, sembla que en setembre es va introduir l'àmbit de la coeducació al Cefire, si ens podria comentar com ha sigut esta experiència.

I després, ha parlat vosté també de l'equip motor de Coeducacentres, si podria concretar un poquet més qui formarà part d'eixe equip.
I ho deixaria ahí.

Gràcies.

El senyor president:

Muy bien.
Muchas gracias, señora Mustafá.

A continuación, por 3 minutos tendrá la palabra el Grupo Parlamentario Vox, la señora Criado.

La senyora Criado Gonzálbez:

Buenos días, señorías.

Señor secretario autonómico de educación, tenemos mucho interés en que nos conteste a unas preguntas por bloques.

La primera es sobre la libertad.
Como secretario autonómico de educación, debe saber que al colegio se va a aprender, no a ser adoctrinado.
Debe saber que los padres tienen derecho a optar por la educación que consideran conveniente para sus hijos.
Debe saber también lo que es la libertad.
Debe saber lo que dice el artículo 27.
3 de la Constitución.

Nuestra pregunta es, ¿van a cumplir la Constitución o se la van a saltar?
¿Van a dejar libertad a los padres para que decidan si quieren este adoctrinamiento para sus hijos o va a ser una imposición?

En otras palabras, este adoctrinamiento o imposición de su moral estatal inculca unos contravalores propios del marxismo cultural, de una dictadura socialcomunista.

Tienen el valor, nunca mejor dicho, de hablar de valores, cuando en realidad son todo lo contrario.
Son contravalores tiranía, división, confrontación, esclavitud, desigualdad, egocentrismo, muerte, amoralidad, indignidad, perversión- que destrozarán a esos niños, su inocencia y su futuro como personas.
Valores son lo que Vox defiende y que todos los padres quieren para sus hijos: libertad, igualdad, vida, familia, unión, verdad, bondad, belleza, moralidad, dignidad y respeto, amor a los demás.

El estado no debe imponerse en temas de moral, debiendo ser neutral en cuestiones de elección moral de los ciudadanos.
Los padres no consienten que ustedes transmitan estos contravalores a sus hijos y esto debe ser respetado en una sociedad democrática, salvo, claro, que estemos en una dictadura.

La pregunta ¿van a imponer una única visión estatal de adoctrinamiento moral de «papá Botànic» a los niños?
O, por el contrario, ¿son los padres los que van a poder decidir su educación?
¿Es que ustedes desautorizan determinadas elecciones morales privadas?
Por cierto, siendo la familia natural, compuesta por un hombre y una mujer, la institución básica de la sociedad ¿por qué quieren destrozarla enfrentando a niños y niñas desde la infancia?
¿Quieren acabar con nuestra sociedad basada en el humanismo cristiano?

El segundo bloque de preguntas, sobre el contenido que van a dar a los niños.
¿Los van a aleccionar en lo malo que es el hombre?
¿Van a hipersexualizarlos?
¿Les van a enseñar a masturbarse?
¿Les van a dar un curso sobre homosexualidad?
¿Van a prohibir que sigan sus tendencias naturales?
¿Van a adoctrinarles en el aborto, en la píldora del día después?
¿Van a intentar feminizar a los chicos y masculinizar a las chicas en contra de su propia biología?
¿Van a comunicar a los padres estos contenidos para que decidan si sus hijos quieren asistir?

Muchas gracias, señor secretario.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Criado.

Para continuar el debate, tendrá 3 minutos el Grupo Parlamentario de Ciudadanos, la señora Quiles.
Cuando quiera.

La senyora Quiles Bailén:

Gracias, presidente.

Gracias, señor Soler, por venir aquí a esta comisión y hablarnos de un tema que yo creo que, de verdad, es fundamental.
Muchas veces lo hemos hablado y los que somos apasionados y apasionadas de la igualdad…, yo entiendo que, aunque ponemos muchos medios, algo estamos haciendo mal cuando, por desgracia, tenemos los datos encima de la mesa que tenemos y sigue habiendo los casos de violencia que sigue habiendo.
Seguimos teniendo una juventud cada vez más violenta y más controladora.

Y yo entiendo que eso -y es mi opinión personal y lo que he leído y he estudiado- al final, la influencia que tenemos en los jóvenes y en los adultos viene, a mi entender, por cuatro patas: hoy en día los medios de comunicación son muy importantes; la familia es un agente socializador fundamental; los grupos de iguales y otra de las patas es, sin duda, la educación.

Entonces, de verdad que yo creo que cualquier cosa que se haga en esa línea de intentar, por lo menos, cubrir una de esas patas e intentar que los niños y las niñas tengan una visión de esa corresponsabilidad, de esa coeducación, pues, de verdad que me parece que puede ser una buena propuesta de inicio, bien llevada a cabo.

Creo que con esa educación igualitaria, si la llevásemos y la controlásemos bien, se podrían evitar, en cierto modo, ciertas conductas que estamos viendo.
Y la educación es un arma fundamental en ese método de prevención de estas conductas.

Ya que está usted aquí, yo quisiera hacerle varias preguntas concretas.
Nos ha explicado los centros en los que se está haciendo el programa piloto y los criterios de selección.
Yo quisiera saber ¿cómo vamos a hacer para evaluarlos, para saber un poco qué resultados están obteniendo esos programas piloto?
¿Qué plan de evaluación está previsto?

Otro aspecto que a mí me preocupa…, o sea, la educación debe tener continuidad y en este país y en las comunidades autónomas tenemos la costumbre de uno hace un programa, viene otro gobierno lo quita.
Y entendemos que lo que sea bueno, si funciona, deberíamos de seguir manteniéndolo.
Entonces, ¿qué idea tiene?
Sí que han dicho que van a expandir, según funcione, el próximo año, pero que sí establece que tenemos un proyecto educativo con 15 centros.
Hay más de mil ochocientos en la comunidad, si no me equivoco.
(Rient) O hacemos una implementación rápida o, al final, va a quedarse eso en un proyectito piloto que, en cuanto vuelvan a haber elecciones, puede continuar, puede no continuar.

Y a mí, de verdad, es un tema que me preocupa y creo que es un tema estructural en el que deberíamos de estar todos como sociedad implicados porque es la educación de nuestros hijos, o sea, es nuestro futuro y el futuro de nuestra sociedad.

Yo también quisiera preguntarle, que, como hemos visto en esta comisión y lo vemos muchas veces, pues, cada persona, lógicamente, dentro de su libertad individual, pues tiene sus valores.
Y todos tenemos diferencias en temas que incluso yo pensaba que estaríamos de acuerdo de manera mayoritaria.
Por eso quisiera preguntarle ¿cuál ha sido la acogida o cuál cree que va a ser la acogida entre las familias y el profesorado a la hora de implantar este programa?
¿O si ha habido alguna queja de algún colectivo de padres, madres o tutores?
O sea, es importante -vuelvo a decir- que es un plan que, si queremos que tenga continuidad, nazca consensuado.

Y, luego, sí que ha dicho…, tenemos la figura de la persona coordinadora de igualdad y usted ha dicho que va a ser una figura muy relevante en la implantación de estos programas.
Pero no me ha quedado muy claro, exactamente, cómo va a ser la coordinación.
Y ¿qué novedad supone respecto al Plan Director de Coeducación, que ya tenemos desde el 2018?

Yo, nada más y muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Quiles.

A continuación, la palabra la tendrá el Grupo Parlamentario Popular, la señora Mezquita.
Cuando quiera.

La senyora Mezquita Juan:

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señor Soler, por su comparecencia y por la introducción que nos ha facilitado para tener un conocimiento un poco más extenso de este plan de coeducación.

El sistema educativo es, evidentemente, el recurso de socialización con mayor potencial transformador de que dispone nuestra sociedad.
Si queremos que realmente nuestra sociedad mejore en calidad y en igualdad, debemos trabajar en la eliminación de esos estereotipos, esos roles y esos prejuicios que suelen haber en la sociedad, y el sistema educativo es una de las principales vías.

Es bueno tener la implicación de toda la comunidad educativa, pero en el propio plan se habla también que tan fundamental como la implicación del centro educativo resulta el de las familias.
La familia debe ser un eje fundamental para poner en práctica y colaborar en aquello que se establece en este plan director, porque lo que se trata es de que el alumnado no reciba mensajes contradictorios.
Y, entonces, se entiende como prioritario y fundamental ir a la par centros educativos o sistema educativo con las familias.

Y se me ha quedado corto en su explicación, realmente ¿cómo se está implicando a las familias?
¿Qué formación reciben las familias?
¿Se está recibiendo ya algún tipo de formación?
¿Se está derivando a que sean las propias AMPA las que decidan formar, de alguna manera, a las familias e introducirlas en materia de igualdad e ir un poco de la mano de lo que se va a dar en los centros?
Porque entiendo que debería ser fundamental.

Coincido con mi compañera de Ciutadans, el programa Coeduca Centres se ha implantado en 15 centros escolares, esto representa un 0,8 % de todos los centros educativos.
A mi entender, es un porcentaje bajísimo si no hay detrás una planificación de implantación del sistema.
Podemos fallar si solo introducimos el sistema en unos pocos centros educativos.

Y luego, también, me gustaría que me confirmase ¿si la comisión que se habla dentro del plan de coeducación está vigente?
¿Si está haciendo realmente algún tipo de seguimiento del plan director de coeducación?
¿Cuántas veces se ha reunido?
¿Cómo evalúa el plan de coeducación?

Y, ya para terminar, habla también en el eje 2 del plan de coeducación de que es importante promover proyectos de investigación.
Me gustaría que me dijese ¿qué proyectos exactamente se han llevado a cabo?
¿Dónde?
¿Por quién?
¿Y cuál ha sido el resultado, si es que ya lo ha habido?

Y luego, también, hace mención a la igualdad, pero, también, del personal docente.
Creo que es un fallo de nuestro sistema educativo y que deberíamos corregir.
El 70 % del personal docente son mujeres, pero es que no representan ni el 50 % de cargos directivos.
Así como, también, que el 90 % de las reducciones de jornada para el cuidado de hijos y familiares están siendo solicitadas por mujeres y el 80 % de los permisos y licencias lo piden las mujeres.

Es un tema que para mí también es fundamental si queremos incidir no solo en la igualdad sino en la corresponsabilidad.
Y me gustaría si pudiese darme alguna contestación a estas preguntas.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Mezquita.

A continuación, y para finalizar el turno de intervenciones de los grupos parlamentarios, tendrá la palabra el señor Tena, por 3 minutos, del Grupo Compromís.

El senyor Tena Sánchez:

Ja?

Gràcies, president.

Molt bon dia a totes i tots.

Moltes gràcies, primer que res, al senyor secretari autonòmic per vindre ací, vindre a aquesta comissió a comparèixer i explicar-nos tot el que s'està fent des de la conselleria d'educació pel que respecta a la coeducació.

Per descomptat que tots i totes els que creiem en la igualtat real entre dones i homes, els que creiem en l'eliminació de tot tipus de violència que afecta a les xiquetes i a totes les dones d'arreu del món, els que creiem en los noves masculinitats i en acabar d'una volta amb eixa toxicitat del patriarcat que està arreu de tot, tots i totes els que creiem en això estem d'acord en què la coeducació és molt més que una ferramenta per aconseguir-ho, és la clau sense la qual no hi haurà mai una societat lliure i feminista.

Per això insistisc en agrair-li la seua compareixença, la seua tasca, la del conseller, però molt especialment la de tota la gent que des de les escoles treballa per coeducar als nostres xiquets i xiquetes.

A l'any 2018 la conselleria va impulsar el conegut com el Pla director de coeducació, per tal de transformar eixe espai de socialització tan important com són les escoles.
I pel que fa a aquest pla i el que ha estat ja vosté explicant, voldria preguntar-li pel seguiment d'aquest.
El propi pla estableix que s'ha de realitzar un seguiment per comprovar i corregir, si cal, les mesures que s'estan aplicant.

I per això, també -ja li ho han preguntat alguns altres companys- voldria preguntar-li, com va eixe procés?
Es va rectificant tot allò que puga millorar-se?
I, com s'està treballant en eixe sentit?
També en relació amb la formació del professorat, de la figura dels coordinadors i coordinadores d'igualtat als centres, com s'han adaptat aquestes formacions al context de la COVID-19?
És molt important l'haver pogut adaptar-se a l'actual situació.
I, sobretot, ¿quina és la valoració amb relació a la participació del propi professorat en aquestes formacions, tant als centres públics com als concertats?

La formació és fonamental en les polítiques d'igualtat i, en concret, la coeducació no és baladí.
Cal la millor formació per aquelles persones que han d'aplicar-la.
També li preguntaria per això, perquè, com ha explicat vosté, el Pla Coeduca Centres s'emmarca dins d'este mateix pla, per centrar-se d'una manera especial en la formació del professorat.
I voldríem saber quins aspectes concrets ja planteja?
De quina manera s'intensificarà o es canviarà el plantejament de la formació del professorat?

És fonamental que, perquè aquestes polítiques funcionen, el professorat tinga els recursos per poder incorporar eixa capacitat per detectar i corregir el sexisme tant a l'aula com a la resta d'espais que integren els centres, i parle especialment del que ocurrix en els patis.

No voldria acabar sense fer menció als patis coeducatius.
Les meues felicitacions, especialment en això, perquè em sembla una proposta meravellosa.
Vaig estar mirant a la web els exemples de les guies que s'han estat treballant arreu de tot el País Valencià i em va sorprendre molt positivament el treball que s'està fent per transformar aquells espais tan importants i tan determinants per a la socialització.
I, pel que sembla a esta, pareix que siga sent molt positiva la seua aplicació per al desenvolupament dels xiquets i xiquetes, per a la seua creativitat i pel que per a mi és més important -i per al nostre grup- la seua felicitat.

Voldria, per acabar ja, concretar un poc més.
Quin és l'estat actualment d'aquest pla?
Com li afecta la crisi de la COVID a la seua implantació?
I quines són les perspectives de futur d'aquest projecte?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Tena.

Pues, a continuación, y sin límite de tiempo, tendrá el señor Soler, secretario autonómico, la palabra para contestar todas sus cuestiones.

Cuanto usted quiera si eso.
(Veus) Ahí.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Està donat, no?

El senyor vicepresident:

Bueno, ya está.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Ara.
Gràcies.

Bé, en primer lloc, agrair les reflexions, aportacions i crítiques de les diferents intervencions que s'han produït pels diferents grups parlamentaris.
I vaig a intentar donar resposta a les diferents qüestions que heu formulat.

En referència al que estava plantejant la diputada d'Unides Podem, efectivament, ha fet referència a l'inici de la proposta que van fer les Corts Valencianes a proposta d'Unides Podem, la creació d'eixa figura, i que en aquell moment, evidentment, van estar parlant de quina manera es podia implementar millor als centres educatius i, inclús, de quin tipus de perfils de persones serien les més adequades per poder portar-ho endavant.

Hi ha una tradició al sistema educatiu, que no sempre, diguem, crec, que és la més coherent, que cada vegada que en qualsevol àmbit de la vida, qualsevol àmbit de coneixement es considera que hi ha un nou corpus de coneixement que cal incorporar al currículum escolar, doncs es diu «una assignatura més».
I jo he dit moltes vegades que els alumnes de la secundària obligatòria, com una manera gràfica que ho visualitzem, els alumnes de primer de l'ESO hui tenen més assignatures que anys.
Tenen 12 anys i tenen 13 assignatures moltes vegades.

I, per què faig eixe comentari?
En el sentit que hem de fer un esforç conjuntament, perquè, evidentment, qui fa la proposta no la fa amb mala intenció, en absolut, sinó que està destacant la importància que determinat tipus de continguts que hui no estan presents s'incorporen mitjançant una nova matèria.

I, per què feia eixa referència inicial?
Perquè passa una cosa semblant quan plantegem que fa falta que unes persones determinades s'encarreguen en centres educatius de portar endavant una tasca.
I la primera reacció moltes vegades -no va a ser el cas, este cas- és que vinga una persona a cada centre, diguem, que ve de fora, per a entendre-mos, amb tal perfil, que es dedique a portar tal.

I, evidentment, el que hem de pensar, i és el que vam acordar en aquell moment, era com podíem que en tots els claustres, en tots els centres educatius s'analitzara la importància de les funcions que el claustre devia assumir i de quina manera posaven alguna ferramenta concreta, en este cas una persona, que tinguera un temps, un espai, una formació que poguera permetre ser una mica la dinamitzadora d'eixe procés.

Perquè és evident, com heu assenyalat pràcticament en totes les intervencions, que estos temes mai els pot portar una persona.
Estos temes el que requerixen, com, per altra part, la immensa majoria de coses que es fan en un centre educatiu, fa falta algú que ho coordine, que ho dinamitze, però cal aconseguir en primer lloc la implicació dels equips directiu.
Tots sabem que dos centres idèntics, per així dir-ho, amb el mateix tipus d'alumnat, amb la mateixa plantilla de professorat, en funció de qui siga l'equip directiu, fan coses diferents, en funció.
.
.
, com passa en molts àmbits de la vida.
I, per tant, en primer lloc, eixa figura volíem que realment estiguera molt, molt implicada en la dinàmica ordinària del centre i que participara de manera molt activa, conjuntament amb l'equip directiu del centre, perquè les decisions.
.
.
, o les seues propostes, millor dit, no són a partir de demà que es faça tal cosa.
Són realment intentar involucrar a l'equip directiu, al claustre, al consell escolar, on estan tots els sectors de la comunitat educativa: estan les famílies, està l'alumnat, està el personal d'administració i serveis.

Evidentment, quan es crea una figura en més de dos mil centres al mateix temps, no es pot garantir que a la primera funcione igual en els dos mil centres, ni funcione el mateix tipus de relacions entre uns i altres.
Però jo crec que després de quatre cursos d'implantació, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 i l'actual el 2019.
.
.
, no, perdó, ja estem en el 2020-2021.
.
.
, o siga, la implantació, s'ha anat consolidant.

I s'ha anat consolidat perquè, cada vegada més, s'ha incorporat més com una dinàmica habitual del centre.
I per això després faré referència a les preguntes relatives que únicament 15 centres, tal, ho comentaré després.
Però ahí estem parlant que tots els centres educatius estan fent ja tots, amb més o menys intensitat, amb més o menys tal, propostes que desenvolupen diferents mesures del pla direcció de coeducació.

El que fem ara, com després els comentaré, és una actuació més global en eixos 15 centres pilot per a poder analitzar-ho i després difondre-ho a la resta.
Però jo hui.
.
.
, o siga, no hui, sinó des de fa molts anys, molts centres han fet intervencions en eixa línia de poder avançar cap a una igualtat efectiva de dones i homes.

I, a partir de la implantació del pla director, el que es va a intentar és que això tinguera un cost global i que se tinguera una visió de conjunt dels temes, que no fora producte d'actuacions individuals d'un equip de persones o d'una persona solta en un centre, sinó que tinguera ja un plantejament més global de centre.

Per tant, a partir d'ahí, eixa figura, evidentment, el que permet és que tinga eixe contacte directe amb l'equip directiu i amb la comissió de coordinació pedagògica en el centre, amb el consell escolar del centre i com a partir d'ahí anar millorant.

I també estan transmitent cada una d'eixes persones que tenen la figura de coordinadora d'igualtat i convivència quina és la seua trajectòria prèvia.
Hi han persones que han tingut una formació específica abans de ser nomenades coordinadores d'igualtat i convivència.
.
.
-bé, nomenades, les nomena el claustre, les nomena l'equip de direcció del centre- han tingut una trajectòria prèvia d'un àmbit o d'altre.
I, a partir d'ahí, ¿què demanen?
La formació complementària que requerixen per a anar millorant les seues funcions.

I per això al llarg d'estos cinc anys, que és també una qüestió que plantejava el diputat de Compromís, s'ha anat analitzant què demandes.
.
.
, bé, primer, nosaltres evidentment teníem un disseny de formació intentant donar resposta a les funcions que tenien assignades les persones coordinadores d'igualtat i convivència.
Però les mateixes persones, eixes dos mil persones i tal.
.
.
-estic diguent un número aproximat, no estic dient número exacte- una en cada centre educatiu.
Són les que han dit: «Molt bé, a més del disseny que heu fet de la formació, notem que també necessitem eixe tipus de formació», i en alguns casos s'ha incorporat al disseny global, en el sentit que era una demanda prou generalitzada.
I en altres casos el que han fet és incorporar-lo en el seu pla autònom de formació del centre, perquè era una demanda específica d'eixe centre educatiu en funció dels projectes que es van portar endavant.

¿Es manté.
.
.
-preguntava la diputada d'Unides Podem-, es manté la dedicació de les hores lectives setmanals assignades?
Sí.
Està consolidat des de l'any 2016-2017, està establert i es recorda, per així dir-ho, cada any en les instruccions d'inici de curs.
Però és que, a més, en el nou reglament orgànic, en el decret que es va aprovar l'any passat dels centres d'infantil i primària i dels centres de secundària, Batxillerat i Formació Professional hi ha un pas cap a una major autonomia dels centres en qüestions d'organització.

En quin sentit?
Que estan determinades una sèrie de figures, com, per exemple, la que estem comentant, però també està la persona coordinadora de formació del professorat del centre, que la seua tasca fonamental és coordinar l'elaboració del pla autònom de formació i tindre contacte amb la resta de centres de formació.
Per tant, per exemple, eixa persona treballa colze a colze amb la coordinadora d'igualtat i convivència perquè això repercutisca el pla de formació del centre.

Però, a més, el que hem fet és assignar.
.
.
O siga, cada centre té una sèrie de figures de coordinació establides per l'administració educativa.
Molt bé.
Però, a més d'això, es diu: ahí teniu un pack d'horari global per a tasques de coordinació.
Si voleu en alguna d'eixes figures incrementar les hores de dedicació, a la millor no per a sempre, però sí per a l'any que ve o per a l'altre, perquè se va a fer un projecte més potent que requerix (inintel·ligible) .
.
.
ho poden fer.

Dins d'eixe pack horari, cada centre, en funció de les seues necessitats, a la millor Xarxallibres, que és una altra figura que té un coordinador o coordinadora que porta el tema, els primers anys va ser molta feina, hui està molt més consolidat, i a la millor diu: «Ja no fa falta que tinga dos lectives.
Amb una en té prou».
Decisió del centre, no decisió de la conselleria.
I, a partir d'ahí, eixa hora se l'assigna a una altra persona que pot ser la coordinadora d'igualtat i convivència o pot ser la de formació del professorat, perquè considera que d'eixa manera eixe centre podrà avançar a eixe nivell.

La LOMLOE i la coeducació.
La LOMLOE.
.
.
, està evidentment arreplegat, tant en el preàmbul com en el seu articulat, tot el que significa que la llei, en definitiva, adopta un enfocament d'igualtat de gènere a través de la coeducació com a principi global.
I fomenta en totes les etapes de l'aprenentatge la igualtat efectiva de dones i homes, la prevenció de la violència de gènere, el respecte a la diversitat afectivosexual, introduint en l'educació secundària l'orientació educativa i professional de l'alumnat en perspectiva inclusiva i no sexista.
És un tema que no he comentat abans del pla director.
Estem intentant incrementar les beques en l'àmbit de la formació professional en concret adreçades a aquelles famílies professionals on està molt desequilibrada la presència d'homes i dones, o bé perquè està molt masculinitzats o bé molt feminitzats.
I, per tant, ahí l'intent és afavorir, donar més beques que puguen (inintel·ligible) .
.
.
que tinga una presència més equilibra en l'orientació acadèmica professional que es produïx fonamental al final de la secundària obligatòria, de cara a que continuen estudis de formació professional o de Batxillerat.

Què planteja també, com dia, la LOMLOE?
Hi haurà una àrea en l'Educació Primària i una altra en secundària d'educació en valors cívics i ètics.
I en esta àrea, amb eixa denominació general, es prestarà especial atenció als coneixements i aspectes dels humans i de la infància recollits en la Constitució espanyola a l'educació per al desenvolupament sostenible de la ciutadania mundial, a la igualtat de dones i homes i al valor del respecte a la diversitat, fomentant l'esperit crític, la cultura de la pau i no violència.
Això és el cos filosòfic general del preàmbul de la llei.

I, després, ja concreta en les diferents etapes educatives què propostes es fan de treball.
I estan tant en l'articulat d'infantil com de primària, com de secundària i Batxillerat.
Per exemple, en el cas de secundària obligatòria parla com a principi general que en l'àmbit s'incorporen.
.
.
, en l'Educació Secundària obligatòria es prestarà especial atenció a l'orientació educativa i professional de l'alumnat.
En aquest àmbit, s'incorporarà la perspectiva de gènere, és a dir, aplicar el principi d'igualtat, examinar l'impacte del gènere en les oportunitats de les persones, en els rols socials i les interaccions que es produïxen en l'àmbit educatiu i en la continuïtat d'estudis posteriors.
En els objectius concrets de l'etapa parla expressament de rebutjar els estereotips que suposen la discriminació entre homes i dones.
En fi, està plena de referències tota la llei tant en la filosofia global com en la concreció que es produïx en les diferents etapes i nivells educatius.

Ara, les qüestions concretes que figuren en la llei de mesures a adoptar, per exemple, parla: «Formació del professorat -diu-, el programa de formació haurà de contemplar l'adequació dels coneixements i mètodes a l'evolució de les ciències, de les didàctiques», tal, tal, tal.
I diu a continuació: «Encaminats a millorar la qualitat de l'ensenyament i el funcionament dels centres.
Així mateix, hauran d'incloure formació específica en matèria d'igualtat en els termes establits en l'article 7 de la llei orgànica del 2004 de mesures de protecció integral contra la violència de gènere».

De nou, la LOMLOE el que fa és tota legislació estatal vigent en diferents lleis específiques al voltant de la igualtat, les incorpora en els diferents nivells i etapes educatives.
O l'article que parla de les tecnologies de la informació i la comunicació, al qual fea referència també la diputada del PSPV, està diguent que les administracions hauran d'establir les condicions que fagen possible l'eliminació en l'àmbit escolar de les situacions de risc derivades de la inadequada utilització de les TIC, amb especial atenció a les situacions de violència en la xarxa.

En definitiva, ja dic, més enllà de les qüestions.
.
.
, bé, i després de la composició del consell escolar, parla que, una vegada constituït, es nomenarà una persona en el consell escolar que serà la que porte les temes de coordinació en els àmbits de la coeducació.

Diria que en totes mesures concretes que figuren en la LOMLOE, ací ja les estem aplicant des de l'any 2015.
Per tant, no hem d'introduir a nivell normatiu cap canvi legislatiu perquè el que està arreplegat en la LOMLOE.
.
.
, i no és casualitat, perquè hem participat evidentment també com a conselleria d'educació, més enllà de les participacions dels diferents grups parlamentaris.
Com a tal conselleria d'educació, hem fet moltes propostes que estan arreplegades en l'actual llei d'educació.
Entre altres coses, perquè no se les havíem d'inventar.
Era simplement dir «incorpore's el que ja estem intentant fer ací en diferents àmbits».

Més qüestions.
El projecte de Coeducacentres, participació de les famílies.
Tema vital i ho he assenyalat en diferents intervencions tant per part de la diputada del Partit Popular com Ciutadans, com.
.
.
, bé, tots, assenyalar la importància que si realment volem implicar les famílies en el que és este procés, cal dir no solament que participen les que estan en el consell escolar -que és una representació evidentment reduïda-, sinó que intentem, mitjançant este projecte pilot.
.
.
Este projecte pilot en estos centres, però en molts altres centres també s'estan prenent iniciatives en eixe tipus, de l'AMPA normalment o bé organitzant alguna activitat específica normalment en coordinació amb la persona que porta la coordinació de formació del professorat en el centre per a intentar cada vegada que es produïsca una major correlació entre el que es fa en un àmbit i en altre.

Perquè està clar -crec que ha sigut la diputada de Ciutadans, ho ha assenyalat- que no és gens bo quan diguem al centre educatiu.
.
.
, diguem es llança un discurs acordat pel conjunt del professorat i del consell escolar, i després estan rebent un discurs radicalment diferent en altres àmbits, perquè això evidentment mareja molt a l'alumnat quant a la incoherència.
I per això cal implicar el conjunt per a poder consensuar les línies fonamentals d'actuació i que puguen permetre, efectivament, que l'alumnat tinga eixe tipus de desenvolupament de la millor manera possible.

Els cursos.
Crec que plantejava també la diputada d'Unides Podem que no participen moltes vegades les dones.
Perdó, al revés.
Les que participen són fonamentalment les dones.
Sí.
Sí, però va canviant.
O siga, que crec que si miren una mica en perspectiva, els mateixos cursos de, per exemple.
.
.
, encara que no és un percentatge rellevant, però els que estan participant ara en el Coeducacentres es manté pràcticament igual la proporció que hi ha d'homes i dones en els claustres en els que estan assistint a les activitats de formació, i fa tres anys no passava això.

Fa tres anys clarament, quan s'organitzava des de l'administració a través d'un Cefire o alguna activitat central organitzada per la conselleria, unes jornades, un congrés, el percentatge, com assenyalava molt bé la diputada del Partit Popular, és 70 % - 30 % globalment en el sistema educatiu, encara que canvia moltíssim per etapes.
En infantil són el 97 %, per exemple; en canvi, en secundària està més equilibrat i en Formació Professional, a la inversa.
En Formació Professional, el percentatge de dones és molt més baix.
Però quan parlem del conjunt del sistema educatiu, efectivament estem parlant al voltant del 70 % de dones, 30 % d'homes, comptant totes les etapes educatives.

I en canvi, evidentment, també passa, com ha assenyalat, que en la direcció dels centres no els correspon eixe tipus de percentatges, sinó passa més bé al contrari.
Recordava anit al llegir la compareixença de fa tres anys que una anècdota que vaig contar era que, en un congrés d'educació infantil en Màlaga, de les no sé quantes centenars de persones que hi havia al congrés, hi havia quatre homes i la resta eren tot dones, d'infantil.
I els quatre eren directors, casualment.
(Rialles) Pareix que, clarament, està clar que no hi ha encara hui.
.
.
, s'ha avançat, sí, però encara estem lluny d'aconseguir un equilibri real entre el que és el percentatge real d'existència de les dones al sistema educatiu i el percentatge que estan ocupant càrrecs directius en el mateix sistema educatiu.

Eixa formació de què estem parlant, en la qual treballa el conjunt de la comunitat educativa, sí que permet també, diguem, que s'impliquen més les famílies, incloent pares, que no estaven abans, i això també es nota, diguem, després, en la dinàmica de treball que es porta en el centre.
Perquè ja no és un tema únicament de què diu el claustre de professorat, ni tan sols les famílies que estan al consell escolar, sinó que també la participació d'un nombre més ampli de famílies està permetent millorar, diguem, el disseny de la formació i destacar, en definitiva, el que les famílies estan demanant, en què volen millorar (inintel·ligible) .
.
.

El mateix que deia abans respecte a les persones coordinadores d'igualtat i convivència, que al llarg de la seua trajectòria van marcant el que necessiten, doncs també les famílies van marcant el que necessiten per a estar amb una millor formació, per a poder treballar amb coherència a l'escola, amb els seus fills en casa, per a que no es produïsca eixe missatge contradictori.

El tema de la PNL també que s'ha anunciat, respecte de la prostitució com a una violència extrema contra les dones.
.
.
bé, evidentment, la conselleria ja.
.
.
, la guia de materials que n'hi ha del Reico, la xarxa de recursos d'educació, d'igualtat i convivència, es van incorporant una sèrie de materials que fan els propis centres educatius o altres equips o grups que estan, diguem, col·laborant i que plantegen les seues propostes.
Nosaltres el que fem és seleccionar-les per a incorporar-les i poder donar al professorat, en definitiva, diferents recursos que puga permetre que després es concreten en cada centre.

En la mesura també que les Corts Valencianes assumisquen eixe tipus de propostes i es vagen plantejant, continuarem treballant de quina manera fem coherent eixe tipus d'iniciatives amb el que hui s'està fent en els centres educatius, tant en l'elaboració de guies com de materials com en la formació.

I agraïsc moltíssim, per a finalitzar, quant a les referències que ha fet la diputada d'Unides Podem, la col·laboració que ja venim tenint des del principi, inclús quan Unides Podem no estava incorporada com a tal al govern, però ja la teníem en la legislatura anterior, per a poder continuar treballant junts en anar millorant el procés d'implantació de totes les eines incorporades, en este cas, amb el Pla director de coeducació.

També, per part de.
.
.
, ah, bé, també hi havia una qüestió concreta respecte de com es tracta l'educació afectivosexual en estos moments en les diferents iniciatives de formació que s'estan portant a terme.
És evident que a les aules està incorporat al currículum escolar fa anys; ara, com realment es treballa?
Doncs es treballa a les aules de manera transversal, segons les orientacions que donem en les instruccions d'inici de curs; i proposen que el tractament de la prevenció de la violència contra les dones es realitze de la següent manera.

Per un costat, l'eliminació de prejudicis, estereotips i rols en funció del sexe, construïts segons els patrons socioculturals de conducta assignats a dones i homes; i per tal de garantir, per tant, tant per als alumnes com per a les alumnes, possibilitat de desenvolupament personal i integral.
I la prevenció de la violència contra les dones, mitjançant l'aprenentatge de mètodes no violents per a la resolució de conflictes i de models de convivència basats en la diversitat i en el respecte a la igualtat de drets d'oportunitats de dones i homes.

Clar, això són els principis generals d'actuació.
A partir d'ahí, els diferents centres, en funció també de la seua trajectòria, van concretant quines mesures posen en marxa per a que esta educació sexoafectiva es produïsca de veritat a les aules en condicions, i també quins materials de suport tenen, dels diferents que hi han publicats, per a poder facilitar eixe tipus de tasca.

Estem col·laborant amb la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives per a l'elaboració de l'estratègia contra la violència de gènere.
Hem fet una sèrie de propostes que s'estan treballant, i evidentment el que farem, quan ja estiga definida, al final, analitzar-la de nou des de l'àmbit educatiu per a vore com col·laborem i treballem en la part que ens toque, diguem, a desenvolupar aquesta estratègia.

Més qüestions.
Plantejava la diputada del PSPV.
.
.
, bé, la importància d'eixa visió integral, que és imprescindible en qualsevol actuació d'estes característiques; que també repassant anit, com deia, la intervenció de fa tres anys també s'insistia, per part de la mateixa diputada, en eixe sentit, de dir que realment hem de passar el marc estricte d'un centre educatiu per a veure com en l'àmbit territorial, comarcal, agents d'igualtat, ajuntaments, altres institucions, associacions.
.
.
puguen també col·laborar en eixe procés col·lectiu.

Tot el relatiu, que he comentat ja, a la prostitució i la pornografia, que esperem que a partir de l'aprovació de l'Estratègia valenciana contra la violència de gènere puguem, diguem, aprofundir en eixe àmbit.

I un tema molt molt delicat, que és tot el que està passant amb la utilització de les xarxes socials i, en definitiva, de les TIC i la seua implicació en com, sobretot a l'alumnat més jove, diguem que té menys criteri, diguem, simplement per la seua evolució i la seua edat, com per a que tinguen elements que puguen permetre.
.
.
, perquè, clar, tallar l'accés, amb perdó, això es podia fer fa deu anys.
Hui no n'hi ha manera (rialles) de tallar cap tipus d'accés, hi ha milions de formes d'accedir a qualsevol tipus d'eixe tipus de situació.

Per tant, què hem de fer realment?
Doncs sabent que podran, per diferents vies, per diferents espais, arribar a trobar-se determinat tipus de situacions, que tinguen criteri per a poder analitzar-les, rebutjar-les, ser crítics enfront d'elles.
.
.
En definitiva, formar-les per al món en què vivim, que no és el mateix que el de fa trenta anys, per a poder tindre eixe tipus de resposta.

Respecte al que plantejava de la LOMLOE i la coeducació, crec que el que he comentat abans; estava ja, diguem, definit.
I s'ha assenyalat un tema molt important, que és el que hem posat en marxa enguany, de crear un àmbit específic de coeducació als centres de formació, innovació i recursos educatius.
Nosaltres tenim una xarxa de centres de formació, innovació i recursos educatius, els Cefire, que fins fa quatre anys eren únicament Cefire territorials, que tenien, en una sèrie de punts de la comunitat.
.
.
, doncs estaven, doncs això, en Elx, en Alacant, en Gandia, en Xàtiva, en Vinaròs, en Castelló, Sagunt, Torrent, València.
.
.
bé.
Però, la seua configuració, estava formada per persones.
.
.
, doncs una era assessora d'educació infantil, una altra de TIC, altra de matemàtiques, altra de ciències socials, etcètera.

I vam crear, diguem, uns Cefire específics, que era, a més dels territorials.
.
.
, vam crear un Cefire de l'àmbit d'educació infantil, que està ubicat territorialment a la ciutat de València, però el seu àmbit d'intervenció no és València, sinó que és el conjunt de la comunitat; hi ha un altre Cefire de l'àmbit humanístic i social, que està ubicat en Alacant i, de nou, el seu àmbit d'intervenció és tota la comunitat; un Cefire de plurilingüisme que està ubicat en Alzira; un altre de l'àmbit artístic expressiu que està en Castelló; un altre de l'àmbit científic, tecnològic, matemàtic, STEM, que està a València.
.
.
En definitiva, una estructura que poguera col·laborar amb els Cefire territorials per a tindre un suport específic en una sèrie d'àmbits del coneiximent.

Bé.
En eixe context.
.
.
, bé, i un Cefire d'inclusiva, que és el a què ha fet referència, en el que estaven portant directament totes les tasques relatives als programes d'igualtat i convivència; per exemple, la formació de les coordinadores d'igualtat i convivència.

Què és el que es va plantejar amb eixa estructura?
Que, si volíem de veritat tindre un major contacte directe amb els centres educatius, que es creara un àmbit específic de coeducació que poguera tindre persones en diferents Cefire i que d'eixa manera, en els Cefire territorials, d'eixa manera poguera actuar cada u al seu territori, tindre una major relació amb els programes que estan fent.

És a dir, la conselleria ja.
.
.
, per exemple, un pla com aquest que hem comentat avui, el Coeducacentres.
Una vegada llançat hi han quinze.
.
.
, els 15 centres que he assenyalat abans, que de moment són els del projecte pilot.
A banda de la formació que s'organitza directament de la conselleria, eixes persones que són assessores de l'àmbit de coeducació, que estan ubicades en Castelló, en Vinaròs, en Alacant i tal, estan en el dia a dia col·laborant també directament amb els centres que estan en este projecte -o en altre tipus d'actuacions en altres centres- per a poder tindre un contacte més directe amb el conjunt del professorat de tota la comunitat.
És a dir, se li ha donat, diguem, una major rellevància, específica i amb nom i cognoms a la coeducació, que no fora una part més dins del plantejament d'educació inclusiva, sinó que tinguera un suport específic també des de l'àmbit de la formació del professorat.

I preguntava, també la diputada del PSPV, per l'equip motor, d'alguna manera com estava configurat.
Doncs l'equip motor, a banda que la seua configuració global és com he assenyalat, amb participació de tots els sectors de la comunitat educativa; en concret, està format per la persona assessora del Cefire de l'àmbit de coeducació, de l'àmbit de què estàvem parlant; representants del professorat del centre; representants de les famílies del centre; representants de l'alumnat del centre; personal no docent, de què poden formar part personal educador, consergeria, monitores i monitors de menjador, personal de cuina, agent d'igualtat d'oportunitats del municipi on està ubicat eixe centre, l'ajuntament, personal de policia del barri, associacions vinculades al centre, biblioteca municipal, si existixen al municipi corresponent -que, en este cas, en tots existixen biblioteques municipals.

Per tant, com voreu, és una composició molt ampla, molt ampla en el sentit que toca tots els sectors que, de fet, eduquen.
És a dir, moltes vegades que.
.
.
, un viejo proverbio, de una tribu africana, la tribu masái, que luego algunos se lo han atribuido como si fuera propio, que dice que «para educar un niño hace falta toda la tribu».
Doncs, bé, quin és l'intent d'eixos equips motors?
Que estiga tota la tribu.
Tota la tribu en el sentit de tots els que, d'una manera o una altra, estan contribuint a la formació del nostre alumnat.
I, per tant, veure de quina manera podem treballar conjuntament, per a analitzar des d'una perspectiva global com actuar en cada àmbit.

Assenyalava la diputada de Ciutadans que alguna cosa estem fent malament per a que continue passant el que està passant en molts sectors de la societat.
Eixa frase crec que, textualment, la vaig dir ací fa tres anys (rialles) per la meua part.
Si continua passant, tal, alguna cosa estem fent malament, diguem, el conjunt de la societat.
El que hem d'analitzar és en quins àmbits s'ha avançat i, per tant, ahí reforçar-los i insistir, no cejar en el empenyo; i en quins altres àmbits encara no hem avançat o estem molt estancats.
I, a partir d'ahí, veure quines iniciatives noves podem posar en marxa per a que de veritat tot allò que compartim puga ser alguna realitat més prompte que tard.

Si mirem enrere, des d'una perspectiva janusiana, podem dir que, si mirem el camí recorregut, podem sentir-se satisfets, en el sentit del que s'ha avançat en les últimes.
.
.
, no parle de cap àmbit concret d'actuació, sinó el conjunt de la societat, en les últimes tres dècades, per exemple.
Però, és evident que, si mirem cap a davant, veiem que també fa falta molt de camí per recórrer.

Per tant, no s'hem de dormir en los laureles, estar contents respecte del passat, sinó simplement analitzar el que va bé, el que no tan bé i com actuar per a poder realment fer-lo, i ahí lliga el que assenyalaves de l'avaluació dels centres participants, tant en el projecte pilot com en el conjunt del Pla director de coeducació.

I per a garantir la continuïtat, i ahí faig referència a les dos intervencions que s'han produït, tant per part de la diputada de Ciutadans com del Partit Popular, en el sentit que el nombre de centres, evidentment, d'este programa concret és molt reduït, però és molt reduït a propòsit, en el sentit que volíem el primer any.
.
.
, primera qüestió: activitats, iniciatives del pla director s'estan portant a terme en tots els sectors de la comunitat, amb caràcter general.

Ara, què volíem?
En un grup concret de centres, i per això un projecte pilot, analitzar una actuació global en el centre, que tocara tots els elements que figuren en el pla director i en totes les iniciatives, i amb participació de tota la comunitat; per a intentar donar un pas més enllà, que no fora, diguem, simplement actuacions més o menys puntuals o esporàdiques que es puguen produir en qualsevol centre educatiu, sinó tindre una experiència compartida amb una sèrie de centres, amb participació de totes les famílies, de tot el professorat, etcètera.

I a partir d'ahí, a final d'este curs, i lligue amb el tema de l'avaluació, en funció dels resultats, de les aportacions que es facen pels diferents sectors i com haja anat, evidentment, es plantejarà.
.
.
, primer, difondre eixes bones pràctiques al conjunt dels dos mil centres de la comunitat i, per altre costat, anar convidant que més centres es vagen incorporant, si volen, voluntàriament -perquè així ho aprova el claustre o el consell escolar- a un procés que va més enllà, diguem, de les instruccions d'inici de curs, que intenta tindre eixa visió més de conjunt de totes les iniciatives que se'n deriven d'eixa història.

Per tant, futur?
Avaluar com està funcionant, que s'està fent al llarg del curs i es farà una avaluació final a final del curs, entre altres coses en eixes jornades que anem a fer tot junts.
Després, els informes individuals que fa cada centre, autoavaluació de com ha funcionat.
Dins de cada centre, la valoració que fa cada un dels sectors: què pensa el professorat, què pensen les famílies, què pensa l'alumnat que ha participat, què pensa el personal d'administració i serveis del centre, què pensen, en els eixos motors, agents d'igualtat, ajuntaments, altres organismes que participat en el procés, per a tindre la visió de cada un dels sectors que han participat.

I, a partir d'ahí, d'eixa avaluació global, veure, evidentment, les coses que cal millorar, que cal canviar, i transmetre-ho a la resta dels centres educatius perquè, aquells que vullguen, vagen incorporant-se a un projecte més col·lectiu.
Per tant, no és que actuem en quinze centres i la resta està al marge, no.
S'actua en els dos mil, però en quinze, diguem, s'està fent un treball específic que després es puga, diguem, difondre a la resta.

Acollida de les famílies i el professorat per a garantir la continuïtat.
.
.
efectivament.
Això sempre ha de ser un repte de qualsevol projecte educatiu que es pose en marxa, que quan parlem de projecte pilot siga perquè realment hi ha una idea d'iniciar-lo, unes característiques per a després poder estendre-ho; i no que quede en funció del canvi de govern, sinó que siga realment quelcom que es consolide dins del sistema.
Per això, alguns hem lluitat des de fa molt anys i continuarem, al menys fins a la jubilació, en intentar aconseguir un gran pacte d'estat social i polític per l'educació.

Bé, en eixe marc diguem global, pel que alguns lluitem i ens agradaria algun dia poder arribar, es tracta també que les diferents iniciatives que posem en marxa tinguen eixe mateix tipus de discurs i de plantejament de com actuar.

I com lliga la persona coordinadora d'igualtat i convivència amb estos projectes?
Simplement, les dos mil coordinadores d'igualtat i convivència, vull dir, en principi, estan cada una allí, junt amb els seus claustres, equips directius, etcètera, actuant.
Aquí, en estos que és un projecte més global, és una figura determinant, evidentment.
Per què?
Perquè ara sí que no.
.
.
, bé, són les persones que estan més contentes dels quinze centres.
En quin sentit?
Perquè ja veuen que no és una actuació seua que han d'estar darrere de no sé qui perquè es pose en marxa tal, sinó que ja estan treballant conjuntament des de l'inici amb l'equip directiu, amb les famílies, amb el consell escolar.
.
.
I, per tant, la tasca és la mateixa que tenen en altre centre, però, en este cas, amb molt més de suport, perquè, diguem, se sentixen diguem implicades en un projecte més col·lectiu que ha assumit, i per això ho ha votat, el conjunt del claustre i el consell escolar i s'han incorporat a portar-ho endavant.

Respecte a la intervenció de la diputada del Partit Popular, totalment d'acord amb el que crec que he fet referència abans, que la família ha de ser un eix fonamental de treball i per a això cal aconseguir que no es produïsquen missatges contradictoris entre el que passa al centre i el que passa a casa.
I ahí el tema de la formació de les famílies, les AMPA.
.
.
Hi ha de tot, hi ha de tot.

M'explique.
Hi ha centres en què sí que hi ha més tradició d'organitzar conjuntament, el que es diuen escoles de família o tal.
Normalment és l'AMPA qui les impulsa, hi ha equips directius que donen més suport a eixe tipus d'iniciatives, des de la conselleria n'hi ha, ja fa molts anys, convocatòries específiques d'ajudes a les confederacions de mares i pares per a que puguen organitzar activitats de formació.
.
.
En la mesura que puguem, pressupostàriament, caldria ampliar-les per a que es puguen fer més i que puguen.
.
.
, però que, a més, es facen lligades al centre educatiu.
Perquè, si no, a vegades, amb la millor intenció, diguem l'AMPA d'un centre organitza una activitat formativa per a les famílies que estan associades a l'AMPA, però com si fora, diguem, una activitat aliena al centre, quan realment l'important és que es prepare conjuntament eixe tipus de formació, encara que vaja adreçada específicament a les famílies.

I en alguns casos, encara que costa més per falta de tradició, és organitzar, que és el que sí que s'està fent en el Coeducacentres, formació conjunta, en la qual el disseny de la formació està contemplant que els participants -els alumnes, per a entendre'ns, que participen en la formació- són tant famílies com professorat com personal d'administració i serveis.
Aleshores, és combinar formació específica de les famílies en allò que demanen i, al mateix temps, intentar buscar.
.
.
i formació per al professorat en allò que demanen, i després formació conjunta en aquells temes compartits que puguen portar endavant després com a projecte.

La comissió de seguiment del pla director.
Com a tal comissió de seguiment, no recorde ara exactament el nombre de reunions, com assenyalava, però més que un seguiment per part de la comissió -que està formada per moltes persones, com figura en el pla director-, s'està produint un seguiment de les diferents actuacions concretes de cada un dels eixos.
I hem de donar-li una visió més de conjunt, és un aspecte que clarament hem de millorar, per a que es puga analitzar no únicament el que s'ha fet en formació, en materials curriculars, en el currículum, en els congressos, jornades.
.
.
sinó que fer una valoració de conjunt de com està funcionant, en quins aspectes hem d'aprofundir i de quina manera podem destacar-los i etcètera.

I la reflexió final que feia la diputada, respecte a.
.
.
, que ja ho he comentat abans, el 70 %, però no en càrrecs directius, el tema de permisos i llicències, i en l'època de la pandèmia encara s'ha notat més.
.
.
Radicalment d'acord amb la reflexió, i el que hem de conéixer és eixa realitat i a partir d'ahí com actuem per a anar millorant-la.

El diputat de Compromís plantejava el seguiment del pla director, com s'ha fet, crec que ho he anat comentant en les diferents intervencions, però fa falta, com estava assenyalant ara, una avaluació més de conjunt per a analitzar en estos anys com poder millorar-lo i actuar.

I quin tipus d'adaptació s'ha fet a la formació en temps de COVID?
Doncs bàsicament que tota la formació que estava pensada com a formació presencial, en aquells casos, doncs s'ha transformat en formació telemàtica -perquè no n'hi ha, evidentment, més remei-; però també s'està avançant en estes coses en molts aspectes.

En l'últim congrés que vam fer per a equips directius, farà un mes, ja n'hi han plataformes, diguem, organitzades, que inclús cada u té el seu avatar, i més enllà de la broma del avatar, va entrant en una sala o en una altra, on hi han tallers simultanis.
.
.
Em referisc, que s'està avançant també en eixe tipus de plataformes que es poden, diguem, assimilar més al que és un congrés presencial, en la mesura de poder.
.
.
, sobretot això, activitats simultànies que es fan en diferents sales.
I per tant, tu, amb el teu avatar, et meneges d'una sala a l'altra, pots participar en diferents grups.
.
.
Intercanvi d'experiències de centres educatius, exactament igual.
I, evidentment, les ponències de caràcter general són les més fàcils, perquè és la que fa el conferenciant al conjunt dels participants.

En definitiva, adaptació als nous temps, producte fonamentalment de que no podem fer eixe tipus de treball presencial, però que s'ha avançat moltíssim en eixe àmbit en els últims mesos.
I, per tant, la valoració també que s'està produint per part del professorat (inintel·ligible) .
.
.
és que, bé, són una de les coses que per a algunes activitats han vingut per a quedar-se.
En el sentit no que tota la formació ara es faça telemàtica en el futur, sinó que hem de combinar formació presencial quan siga més rellevant -més rellevant em referisc el fer-la presencial-, i altra que es pot fer, evidentment, i que pot garantir la participació, que està passant ja, de moltes més persones simultàniament, encara que estiga cada u en el seu domicili habitual o en el seu lloc de treball.

També formulaves quins aspectes concrets es plantejaven en la formació.
He llegit abans, diguem, els continguts de la formació, tant per al.
.
.
, bé, he llegit la que estava plantejant-se en el projecte Coeducacentres.
Per a la que està, diguem, fent-se a nivell global per a les persones coordinadores d'igualtat i convivència dels centres, que n'hi ha dos cursos, el CIC I i el II, el que diem, d'alguna manera, per a les persones coordinadores d'igualtat i convivència l'I és per al primer any, per a entendre'ns, que és fonamentalment de sensibilització, de clarificació de funcions; i el segon any, el CIC II, ja va adreçat a aprofundir en els continguts que s'han anat treballant i que es va actualitzant i modificant respecte al que s'està formulant per part de les persones participants.

I crec que tenia per ací, (fullejant) però no ho trobe ara, els diferents continguts que es plantegen en la formació, però que bàsicament són, en línies generals, quant a estructura, els mateixos que acabe de comentar en els projectes que estan participant en el Coeducacentres; és a dir, al voltant de l'ètica de cura amb perspectiva de gènere, la cultura de la pau, la dona en la ciència, comunicació i llenguatge, comunicació en les xarxes socials, prevenció de la violència de gènere en edat escolar, educació emocional i afectivosexual, comunicació audiovisual com a recurs didàctic, espais comuns, espais coeducatius.
.
.
, la referència als patis crec que és un dels elements que s'ha produït en molt poquet de temps.
O siga, fa huit, deu anys hi havia alguns centres, uns poquets distribuïts pel territori, que feien experiències d'eixe tipus.
En els últims dos, tres anys s'ha disparat.
Cada vegada n'hi ha -per a bé (rialles)-.
.
.
, cada vegada n'hi ha més centres que han vist que és un element fonamental, que a més tenen ja l'experiència d'altres.

Estem ara organitzant un seminari d'infraestructures educatives per a que també els arquitectes, tant de la conselleria com de direccions territorials i arquitectes municipals, col·laboren en la definició d'eixos espais.
Els centres que es construïsquen nous ja els fas, diguem, pensant en com garantim un espai, un pati coeducatiu que ja tinga d'inici eixe tipus de característiques.
Alguns havien apostat en el seu moment per crear espais específics, racons, diguem, que si racó de teatre, que si racó de tal.
.
.
I ara, més que racons, es va a passar, perquè també quedaven una mica com marginats en el conjunt del pati, a altra estructura diferent, en la que realment es garantisca una sèrie d'activitats d'oci que puguen estar equilibrades entre, diguem, el que demana el conjunt de l'alumnat, xics i xiques que n'hi ha en cada centre, i tot el que això significa.

I crec que és un tema que cada vegada n'hi han més projectes d'innovació específics al voltant dels patis coeducatius, per tant, cada vegada n'hi ha més materials, propostes.
.
.
Això també, evidentment, és molt visual, en el sentit que molts centres es van a altre centre que ho té muntat ja per a vore com ho han fet.
En definitiva, creiem que és un element que s'està estenent moltíssim i que hem de recolzar des de l'administració per a afavorir que eixes coses vagen, cada vegada, més endavant.

També es formulava.
.
.
, perspectiva de futur, si no he entés malament, perspectiva de futur pensant també en la COVID.
Nosaltres portem treballant des del principi, unes coses les haurem fet, en l'opinió de cadascú, regular, altres mal; inclús tal volta alguna vegada ens hem equivocat i hem fet alguna cosa bé.
Doncs, bé, la idea efectivament és anar planificant amb temps com estan les coses, analitzant els diferents escenaris, des del tipus d'activitat de formació, com es poden adaptar en funció de quina situació ens trobem en eixe moment, fins al tipus de materials que s'utilitzen; com incrementar la inversió, que s'està fent molt potent, en tot el que significa la compra de portàtils, de tablets i tal, que també han vingut per a quedar-se, en el sentit que no siga simplement un element per a quan es produïsca un confinament, sinó que siga una ferramenta habitual de treball en l'aula.

Acabem amb el concepte d'aula informàtica, sinó que realment les TIC, en este cas, els ordinadors o tablets o tal estiguen en les aules ordinàries, per a entendre'ns, com a ferramenta habitual de treball.
Això lliga també.
.
.
, i facilitarà, pel que plantejava la diputada del PSPV, en el sentit de com eixa utilització en les aules ordinàries pot afavorir també una millor formació de l'alumnat en com les coses que es troba a les xarxes, com actuar davant d'elles i com utilitzar-les millor.

I, en definitiva, es tindre una sèrie de perspectiva de futur, com deia, que puga permetre anar avançant, i per això jo crec que és important que un any tan complicat com l'actual, en el mes de maig, juny, l'equip de direcció de la conselleria analitzava «bé, estem enguany, donada la situació, com per a posar en marxa un programa pilot com aquest?
» Doncs sí.
Perquè hem de portar endavant tot el que es considere que és important i necessari i, això sí, adaptar-nos a les circumstàncies que tenim.
Però no impedia, diguem, el portar a terme este procés perquè, entre altres coses, era amb una participació voluntària dels centres implicats i amb una formació i amb un tipus de treball que es pot fer via telemàtica, (inintel·ligible) .
.
.
mentre, diguem, no tinguem altre tipus de condicions.

I, per últim, la intervenció de la diputada de Vox.
.
.
doncs, la veritat, no sé.
Jo he comentat abans que porte quaranta-quatre anys treballant en educació.
Vaig nàixer en el 1954 -per tant ja, dins d'uns dies, compliré seixanta-set- i m'ha recordat històries d'altres èpoques.
Jo tenia una assignatura obligatòria, jo no, tot l'alumnat, quan jo estudiava primària, secundària, batxillerat i a la universitat, que es deia Formación del Espíritu Nacional.
I en eixa Formación del Espíritu Nacional em donaven un míting diari, i això sí que era adoctrinament, perquè, a més, el professorat ni tan sols tenia titulació de professorat, eren simplement persones triades per a donar-nos Formación del Espíritu Nacional.
En primària, en secundària i en la universitat, en la carrera de Matemàtiques també teníem formació del espíritu nacional, en primero y en segundo.

I jo crec que, gràcies a la nostra societat, este país ha avançat molt; sempre hi ha moltes més coses que millorar.
I aquí no n'hi han.
.
.
, en eixe moment sí que hi havia dictadures, ara ja no hi han, fa molts anys, dictadures de cap tipus.
El que n'hi han són els governs que elegeixen els espanyols en Espanya, els valencians, quan votem, a la Generalitat, o quan votem en cada municipi, i ahí és on es mantenen els principis de llibertat, d'igualtat, de tot el que significa el compromís social d'anar avançant cap a una societat justa, democràtica, que puga garantir la llibertat de tots i no solament d'alguns.

I l'adoctrinament, al final, eixe discurs, la veritat, és que als que no van nàixer ahir els sona ja una mica antic.
I és un insult permanent al professorat.
Algú pensa que ara, jo esta nit, agafe el telèfon, o agafe el mail i els pose un mail al professorat, als huitanta mil professors i dic: «a partir de demà, heu d'adoctrinar en la línia A, i despús-demà en la línia B».
I després els avalue, i els dic: «eh!
, que no heu adoctrinat molt bé, heu d'adoctrinar millor».
(Rialles.
Veus)

De veres?
De veres que una persona raonable, amb dos dits de front en este país, es pensa que un conseller, em dona igual, o un secretari autonòmic, em dona igual, el que siga i de quin partit siga, va a anar donant instruccions, no sols donant instruccions.
.
.
, i damunt el professorat diu: «Sí, senyor, senyor secretari autonòmic.
Com m'ha dit que demà he d'adoctrinar en la classe de Matemàtiques d'esta manera, adoctrinaré de nou a deu.
I de deu a onze, donaré una mica d'àlgebra, geometria.
.
.
»

No diguem bromes.
No diguem bromes, que al final són de mal gust.
S'està insultant el professorat.
El que hi ha és algunes persones que potser enyoren algun passat en el qual a mi em donaven formació de l'esperit nacional.
Això sí que em dol, això sí que és acabar amb la llibertat, això sí que és tindre dictadures, això sí que és adoctrinar.

I, en fi, jo crec que.
.
.
, en definitiva, no insulten a la intel·ligència del personal, no insulte al professorat, no insulte a les familias i busquem com treballar tots conjuntament, com s'ha vist hui en aquesta comissió.
Que compartim moltes coses en com avançar, en altres no les compartirem però podem trobar un cert consens i podem trobar com, realment, garantir que en una participació equilibrada amb màxim consens de les famílies, del professorat, de l'alumnat i tota la comunitat educativa puguem tindre una societat millor entre totes i tots.

I els que enyoren el passat, doncs, espere que algun dia canvien d'opinió i es dediquen a fer propostes raonables i no a insultar d'una manera tan descarada al conjunt de la comunitat educativa.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Soler.

¿Algún grupo quiere réplica de la intervención?
¿Alguien más?

Vale.
Pues, exclusivamente, por un tiempo de 3 minutos tendrá la palabra la señora Criado del Grupo Parlamentario Vox.

La senyora Criado Gonzálbez:

Vamos a decírselo clarito, clarito.
No jueguen con nuestros niños.
La educación de los hijos corresponde a los padres.
Van a tener a Vox enfrente en defensa de esos padres y de esos niños y su futuro, que es el futuro de España.
Al colegio, como le he dicho, se va a aprender, a estudiar, no a ser adoctrinado en el marxismo cultural que ustedes lideran.
Saquen sus sucias manos de nuestros niños.

Con la excusa de la llamada por ustedes violencia de género y el traslado de la culpa al hombre de todo mal, pretenden adoctrinar a los niños en los colegios.
Para conseguir este fin tan poco noble, afirman que existe una violencia estructural de los hombres contra las mujeres.
La culpa de todo la tiene el heteropatriarcado opresor, el hombre es culpable de todo.
Cierto es que hay hombres que asesinan a mujeres, pero también hay mujeres que asesinan a hombres e hijos que asesinan a padres y padres y madres que asesinan a hijos.

La violencia de género parte de premisas falsas, como que el hombre es culpable por nacer hombre; lleva al enfrentamiento de sexos, es un «engordachiringuitos» en el que lo que menos importa es la mujer y lo que importa todo es la imposición de su fanático fanatismo ideológico, la destrucción de la familia y, por tanto, de la sociedad.

Para ustedes, los niños es algo primordial y desde Vox les decimos: saquen sus sucias manos de nuestros niños.
La Constitución en su artículo 27.
3 establece la libertad de educación de los padres.
Los niños no son del estado, los niños son de sus padres, déjenlos en paz.

Sus intenciones son de todo menos buenas.
Es objetivo principal para ustedes entrar en la cabeza de esos pequeños.
Lo que hacen es modelar a los niños retorciendo sus tendencias naturales.
Con este adoctrinamiento pretenden instalar en las aulas su moral estatal, aquella que quieren arrebatar a los padres.
Se saltan los derechos humanos fundamentales, como es el de los padres a educar a sus hijos según sus convicciones.
Los padres tienen derecho a educar a sus hijos en los valores que han dado sentido a sus vidas.
La escuela y los poderes públicos no pueden entrometerse en ese derecho.

Lo que ustedes pretenden es una dictadura en los colegios.
Envenenan las relaciones entre sexos generando desconfianza y desprecio.
En el colegio, con el argumento de no discriminar a la mujer, se enseña a discriminar al hombre.
Violencia en todo caso y no concordia y comprensión, eso es lo que ustedes generan.
Destruyen la familia, el núcleo familiar, incluso antes de haberse formado.
Van a tener a Vox enfrente.
No jueguen con nuestros niños.

Al final venceremos y se impondrá la verdad, la bondad y la belleza.
Este mundo está podrido por haber callado hasta ahora todos los partidos políticos que debían haber hablado.
Vox no calla y, si es preciso, gritará con 100.
000 lenguas.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Criado.

¿Si usted quiere?

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Sí.
Molt ràpid.

El senyor vicepresident:

Agradeceremos la capacidad de síntesis.
(Rient)

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Sí, sí.

El senyor vicepresident:

Tiene 3 minutos.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Si en l'any 1960 o per ahí, quan jo estava fent primer de primària, haguera tingut una gravadora, doncs, segurament el discurs que ens donava el profe de formación del espíritu nacional seria quasi idèntic al que acabe de sentir ara per part d'una diputada en aquesta cambra.

Però, gràcies al conjunt de la societat, ja no estem ahí.
Ja no estem ahí perquè la societat ha avançat moltíssim de l'any 1960 fins a hui, entre altres coses perquè des de l'any 1977 tenim una democràcia que hem d'anar millorant i consolidant entre tots.

I solament afegiré una qüestió, els xiquets, els alumnes, no són propietat de ningú, ni de l'estat ni de les famílies.
Són ells, i el que tenim l'obligació, socialment, és d'analitzar conjuntament de quina manera, entre totes i tots, les donem la millor formació possible, entre les seues famílies, els centres educatius i el conjunt dels valors de convivència que establim en la societat.

Espere, espere, que eixa frase de dir diverses vegades: Ens tindrà enfront.
Jo espere no solament jubilar-me sinó desaparèixer d'este món i tindre sempre enfront a gent que defensa la dictadura de veritat i que vol acabar amb les llibertats, de veritat, baix el discurs que hui s'ha donat ací i que em donaren a mi quan tenia sis anys, en l'any 1960, en plena dictadura que teníem en este país.

Per tant, espere que no tinguen molt d'èxit, per una raó molt senzilla, perquè la societat ha d'avançar en la convivència, en la cultura de la pau, del diàleg i del consens.
I crec que està manifestant en la seua intervenció que vol justament el contrari i en això sempre em tindran enfront també.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Pues, muchas gracias.
Despedimos al secretario autonómico, señor Soler, agradeciéndole su participación esta comisión.

Si les parece, vamos a hacer un receso de 5 minutos para intercambiar la presidencia y para dar paso a la siguiente comparecencia.

Muchas gracias.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la responsable de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional, senyora Virginia Álvarez Salinas, per informar i explicar l'Informe sobre tracta a Espanya, sol·licitada pels grups parlamentaris Socialista, Popular, Ciudadanos, Compromís, Vox Comunidad Valenciana i Unides Podem (RE número 10.
988), acordada per la comissió en la reunió de 12 de febrer de 2020

La senyora presidenta:

Reprenem, senyories, el següent punt de l'ordre del dia de la comissió d'avui, amb la compareixença de Virginia Álvarez Salinas, com a representant de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional, per a informar i explicar l'informe sobre tracta a Espanya.

Aquesta compareixença ha sigut sol·licitada per unanimitat dels grups parlamentaris Socialista, Popular, Ciudadanos, Compromís, Vox Comunidad Valenciana i Unides Podem, acordada per la comissió en la reunió del 12 de febrer de 2020.

Començaríem amb una primera intervenció per part de la compareixent.
Serà aproximadament d'uns vint minuts.
I, posteriorment, continuaríem amb les intervencions, de menor a major, dels grups parlamentaris.
Posteriorment, la compareixent podrà també fer una segona intervenció i, novament, els grups parlamentaris podran a tornar a tindre una intervenció com a màxim de sis minuts.
.
.
(Veus) Ah, de tres minuts?
(Algú diu: «La segunda vez, sí») 

Disculpen, després de la segona intervenció de la senyora Álvarez, sols aquells grups que ho demanen tindran una intervenció de, com a màxim, tres minuts.

Per tant, iniciaríem amb la intervenció de la senyora Álvarez.
Li vaig a ficar el crono perquè vosté se puga calcular el temps.
I pot iniciar quan vullga.

La senyora responsable de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional:

En primer lugar, muchísimas gracias por la invitación de las Corts Valencianes a Amnistía Internacional para explicar nuestra investigación que hicimos pública el pasado noviembre de 2020 sobre detección e identificación de víctimas de trata en España.

Esta investigación también coincide en cierta manera en el tiempo con una recomendación general del comité sobre la eliminación de todas las formas de discriminación contra la mujer.
Su recomendación general 38, precisamente relativa a la trata de mujeres y niñas en el contexto de la migración mundial, en la que hace, como me referiré después, una serie de recomendaciones a los estados.

Esta recomendación lo que recuerda es que las vías de trata van muy paralelas a las vías de corrientes migratorias mixtas -es decir, tanto de personas refugiadas como de personas que huyen de violaciones de derechos humanas humanos-, donde las mujeres y las niñas destacan por una mayor vulnerabilidad y donde pueden caer en redes de tráfico, es decir, gente que se aprovecha a cambio de un dinero o las ayuda a cambio de un dinero a convertirse en víctimas de trata.
Estamos hablando de una forma de esclavitud.

En gran medida, también, esto se debe, tal y como recuerda el propio comité de la CEDAW, a las restricciones existentes en la posibilidad de migrar o solicitar protección internacional por vías legales y seguras.

El comité también dice que es un deber de todos los estados, tanto de manera individual como colectiva, impedir que estas mujeres y niñas se conviertan en víctimas de trata.

Y para ello deben detectar, ayudar y proteger a las víctimas y supervivientes; impedir su revictimización, y garantizar su acceso a justicia y a reparación.

El comité también recuerda las distintas causas, consecuencias y experiencias que viven las niñas, las adolescentes y las mujeres adultas.
Por lo tanto, también hay que tener en cuenta la intersección que se puede producir también entre edad y género, que también tiene que condicionar la respuesta institucional.

Esta recomendación de la CEDAW refuerza lo establecido en el derecho internacional de los derechos humanos en que la respuesta a la trata tiene que estar basada en derechos humanos para prevenir y luchar contra esta lacra en todas sus formas y con medidas acordes a las necesidades reales de las víctimas, tanto, como decía anteriormente, teniendo en cuenta la perspectiva de género, la edad, etcétera.

La investigación que hemos hecho desde Amnistía Internacional se ha centrado única y exclusivamente en la primera parte, pero que sin ella es imposible que las víctimas puedan acceder a justicia, a protección y reparación, que es la detección y la identificación de las víctimas de trata.

Para la elaboración de este informe visitamos entre los meses de abril y junio de 2019 los principales lugares de desembarco de personas rescatadas en el Mediterráneo occidental -es decir, la costa andaluza-.
Visitamos las cuatro provincias andaluzas, Cádiz, Málaga, Granada y Almería, para ver también la realidad de las mujeres que llegaban procedentes del norte de África.

La organización también nos desplazamos a Galicia y también fuimos al País Vasco.
Y el principal motivo, por ejemplo, de ir al País Vasco es porque es una comunidad autónoma que termina siendo destino de muchas de estas personas para pasar a otros países europeos.

Una de las principales dificultades que hemos tenido en esta investigación ha sido poder acceder a las víctimas y conseguir que las víctimas o supervivientes confiaran en nosotras.
Por lo tanto, quiero agradecer el testimonio de las seis supervivientes con las que pudimos hablar.

Pero para poder hacer esta investigación nos entrevistamos con 60 representantes de 22 organizaciones no gubernamentales, con los colegios de abogados de todas las ciudades que visitamos y, también, nos entrevistamos con fuerzas y cuerpos de seguridad de todas las provincias, autoridades autonómicas y fiscalía.

En Madrid también tuvimos reuniones con el Ministerio del Interior, con el Ministerio de Igualdad, con el ministerio de migraciones, ministerio de trabajo, el fiscal de sala de extranjería, así como un representante de la UCRIF.

También aclarar que nuestro informe se basa únicamente…, o hemos abordado únicamente la respuesta que da el estado español a la trata con fines de explotación sexual.
Y la razón de esto es porque es la trata.
.
.
, que queríamos hacer una valoración práctica de cómo se está aplicando una legislación o un marco jurídico bien desarrollado en España.

Somos conscientes de que esto es una limitación porque existen otros tipos de trata: trata con fines de explotación laboral, mendicidad, tráfico de órganos.
Y el hecho de que en España todavía no haya un marco que aborde todas las formas de trata contribuye a la invisibilización de las mismas.
Por lo tanto, también nos sumamos a la petición que ha hecho el Consejo de Europa para que haya un abordaje integral y se asuma una ley integral que otorgue protección a todas las víctimas sin excepción.

También decir que la trata de mujeres y niñas con fines de explotación sexual está muy relacionado, ha sido ampliamente estudiado con relación a la industria del sexo, con un abordaje tradicionalmente ligado a la prostitución, donde, según el criterio y el enfoque normativo de los países, se ha tomado u otra postura.

Quisiéramos decir que la identificación de la trata únicamente con prostitución puede tener efectos también negativos a las personas que han podido elegir libremente el trabajo sexual y obvia el desarrollo y la implementación de medidas adecuadas para la lucha contra la trata y la protección de las víctimas en otros sectores económicos.

Dicho un poco esto, decir que como me refería anteriormente hemos abordado solamente la trata con fines de explotación sexual.
Y en este ámbito el 70 % de las víctimas a nivel global se estima que son mujeres y niñas.

Cuando… -perdón- cuando hablamos de trata en general, el 70 % son mujeres y niñas, pero cuando hablamos de trata con fines de explotación sexual estaríamos hablando de un 99 %.

Estos datos también indican el impacto diferente que tiene la trata con fines de explotación sexual en las mujeres y las niñas, en la desigualdad estructural que, de manera sistémica, sufren en los diversos contextos culturales y socioeconómicos: feminización de la pobreza, violencia de género, falta de oportunidades laborales o condiciones muy precarizadas, falta de oportunidades educativas, conflictos armados, situaciones de postconflicto o crisis humanitarias son factores que favorecen la existencia de la trata.

Igualmente, aunque la trata se puede producir dentro de las fronteras interiores de los países, es un fenómeno que está muy interrelacionado con la migración y con los procesos migratorios en un mundo además que está cada vez más globalizado.

Las políticas migratorias restrictivas y criminalizadoras tanto en los países de tránsito y destino influyen en la protección de las víctimas de trata y tienen un impacto directo sobre ellas.
Incluso en algunos casos pueden fortalecer las redes de trata y tráfico.
En estos contextos migratorios tan complicados también muchas mujeres no tienen más remedio que caer en esas redes de trata y tráfico de seres humanos para poder migrar.

En relación al marco normativo, decir que tanto la Convención sobre la eliminación de todas las formas de discriminación contra la mujer, en su artículo 6, establece la obligación de los estados para luchar contra la trata.
También, la Convención de derechos del niño tiene obligaciones…, o establece obligaciones a los estados para impedir el secuestro o la venta de niños.
Pero no es hasta el 2000 cuando el Protocolo de Palermo establece una definición que ha sido aceptada internacionalmente y en la que no me voy ahora a detener.

En el ámbito europeo, es importante tener en cuenta la directiva del 2011, que establece una serie de medidas para la prevención y la lucha contra la trata, y también -y yo creo que de manera muy importante, porque establece un marco muy adecuado de protección para las víctimas- el Convenio del Consejo de Europa contra la trata de seres humanos, que es conocido como el Convenio de Varsovia.

Aquí también es importante tener en cuenta el principio de diligencia debida, la obligación que tienen los estados para prevenir la trata, sobre todo investigar y procesar a quienes cometen este delito, y ayudar y proteger a las víctimas.
El principio de diligencia debida ha venido a articular, de una manera importante, cómo se articulan todas las obligaciones del estado; en las que estaríamos hablando, además, de que estamos ante una obligación de conducta ante actos que son cometidos por terceros, por lo que los estados deben establecer medidas razonables para poder alterar el resultado o mitigar el daño.

En España, la trata como delito está tipificada en el Código penal, en el artículo 177 bis, pero el marco de protección de la trata lo encontramos en el artículo 59 bis de la ley de extranjería.
El hecho de que la protección de las víctimas esté en la ley de extranjería nos dice cuál es el enfoque que se ha adoptado en España, un enfoque totalmente marcado por el control migratorio.
Y donde, finalmente, la protección de la víctima se supedita también a la colaboración de la misma con las autoridades, por lo que se le da un plazo de noventa días para que, bueno, decida si quiere o no colaborar.

Es cierto también que este artículo prevé que se pueda otorgar documentación a la víctima por razones humanitarias, pero, desgraciadamente, finalmente lo que pesa muchas veces es más la posibilidad de colaboración o el hecho de que tenga información relevante para la desarticulación de las redes.

Ya centrándome, porque veo que además me queda poco tiempo.
.
.
, me voy a centrar ahora en los hallazgos que hemos encontrado en Amnistía Internacional durante esta investigación, solamente en relación a lo que digo, que es lo único que hemos abordado: la detección y la identificación de las víctimas de trata, sobre todo cuando llegan en los flujos migratorios.

En primer lugar, faltan datos para dimensionar el problema de la trata en España.
Faltan datos a nivel mundial, pero en España tenemos un déficit importante.
Los únicos datos oficiales sobre víctimas de trata identificadas son los datos que proporciona el CITCO, el centro de inteligencia contra el terrorismo, que únicamente incluye a las víctimas que han sido identificadas formalmente en la apertura de un atestado policial dentro de una investigación que lleva a cabo la Policía Nacional o la Guardia Civil.
Es decir, aquí en estos datos no entran las investigaciones que puedan llevar otras policías autonómicas.
También incluye otro apartado, que es personas en riesgo, pero esta cifra tampoco es fiable porque habla de personas que puedan estar potencialmente dentro de la trata, dentro de las operaciones policiales que se hacen en los establecimientos o lugares, pero no es una identificación basada en indicios.

Estos datos oficiales no coinciden con los datos que aporta fiscalía, que solamente se centra en aquellos procedimientos judiciales; ni tampoco tiene en cuenta las detecciones o identificaciones que se hayan podido hacer por otro tipo de administraciones; mujeres que hayan sido identificadas como víctimas de trata en procedimientos de protección internacional -que son pocas, pero que tampoco se cruzan esos datos-; tampoco tenemos datos de cuántas mujeres han podido ser detectadas en procedimientos en frontera y tampoco incluye los datos de las mujeres que han podido ser detectadas por las ONG.

Por otro lado, cuando queremos ver los datos publicados por parte del Ministerio del Interior en cuanto a las llegadas de personas migrantes de manera irregular a las costas o a los aeropuertos, tampoco se incluye información de este tipo y ni siquiera se está desagregando por sexo.
Ya no solamente por nacionalidad, ni siquiera sabemos cuántos hombres, cuántas niñas, cuántos niños están llegando, en los datos que son oficialmente publicados.
Confío en que sí los tengan.

Otro de los problemas que hemos visto es que la identificación es solamente cosa de la policía y, específicamente, de la Ucrif.
Esto también trae un problema y va en contra de los estándares establecidos internacionalmente.
De hecho, ya en el 2013, en el primer informe que hizo Greta, que, bueno, es el grupo de expertas para evaluar la implementación por parte de los estados del Convenio de Varsovia, recomendó a España fortalecer la implicación de otros agentes, otorgando un rol formal para la identificación a quienes están en primera línea, tales como inspectores de trabajo, trabajadores y trabajadoras sociales, equipos sanitarios, ONG, etcétera, etcétera.

Sin embargo, en España sigue sin otorgarse este rol a otras instituciones, otros agentes que no sean estrictamente las unidades especializadas de la policía.
En un primer momento, podríamos pensar que es positivo que haya una especialización por parte de la policía en la detección de las víctimas de trata, pero lo que hemos visto es que no ocurre así, porque son las mismas unidades que están encargadas de la persecución del delito.
Por lo tanto, su actuación está muy orientada, como decía, a la desarticulación de la red, a su cometido principal, que no es, desde luego, o no tiene porque ser primariamente, todas las necesidades que puede tener la víctima.
Aquí estamos viendo.
.
.
, pues hay muchas tensiones entre la policía y otros actores implicados, que han podido detectar a una víctima que por miedo no quiere hablar con la policía y puede quedar por eso fuera de los canales de protección.

Otro de los aspectos que pudimos comprobar durante nuestra investigación es que no se están implementando mecanismos para identificar a las posibles víctimas de trata a la llegada a costas.
España.
.
.
bueno, todos sabemos que también un poco debido a los mayores controles que se han hecho en otras partes del Mediterráneo, especialmente en el 2018 y ahora en Canarias en el 2020, ha experimentado un crecimiento notable de llegadas de manera irregular.

En todos estos procedimientos, pudimos ver que no se están incorporando mecanismos para identificar a las posibles víctimas de trata.
No hay actores especializados en la detección, a pesar de que como, vuelvo a repetir, los organismos internacionales indican la importancia de extremar la diligencia por parte de las autoridades en estos primeros momentos, donde además tenemos que tener en cuenta que hay muchas personas víctimas de trata que ni siquiera saben que son víctimas de trata, porque todavía no han sufrido ningún tipo de explotación.
Por lo tanto, el Consejo de Europa, la OSCE, indican que hay una serie de cuestiones, indicadores, que hay que tener en cuenta para ver si esa persona puede estar dentro o no de la trata de redes.

Tampoco hay mecanismos en momentos posteriores, es decir, en las asistencias letradas, en los Cate, en los centros de atención temporal de inmigrantes.
Una de las cuestiones que hemos podido observar es que ni siquiera se garantizan entrevistas individualizadas entre los letrados y las letradas y estas personas.
Se están haciendo entrevistas en grupo y ni siquiera se está separando a los hombres de las mujeres, o a las mujeres entre sí, porque no hay que olvidar que hay muchas que viajan con la madame o con alguna persona enviada por la propia red de trata.

Tampoco ayuda la automatización de los expedientes de expulsión inmediatos, que solamente van a quedar en suspenso si la persona pide posteriormente o declara su voluntad posterior de pedir asilo.
En relación a mujeres que se considera que tienen un perfil más vulnerable, se llevan a centros con no los suficientes recursos y las abandonan en apenas unos días.
Esto fue incluso mencionado por la propia agencia Frontex, que veía con preocupación que muchas menores nigerianas se escapaban o desaparecían de los centros a los pocos días de llegar.

Por otro lado, falta coordinación entre las autoridades en general, era a lo que me refería antes, en relación a que muchas mujeres llegaban al País Vasco.
No hay coordinación entre distintos actores ni se cruzan datos, por ejemplo, cuando una persona ha llegado a costas y luego la policía se la encuentra ya en un lugar de identificación.

Otro de los problemas es al que me refería, con la protección a cambio de colaboración.
El hecho de que muchas mujeres tengan que verse sometidas a hablar con la policía, a tener que dar información impide, en muchos casos, que den en el paso para hacerlo.

También nos preocupó, durante las entrevistas, ciertos estereotipos de género, ciertas ideas preconcebidas de cómo tiene que ser una víctima que, cuando no se ajusta a ese perfil, ya se pone en duda o se duda del testimonio de esa persona.
Y ahí lo que denota también en muchos casos es una falta de formación en derechos humanos, género y discriminación interseccional.
Por lo tanto, hay que tener en cuenta o hay que asegurar que los policías, en este caso, que están interviniendo tienen una formación adecuada que permita también el análisis del contexto o los factores que pueden alterar la existencia del verdadero consentimiento.

Finalmente, hablar también de los niños y las niñas víctimas de trata.
Aquí nos preocuparon básicamente dos aspectos.
Por un lado, el hecho de que haya niñas que se hagan pasar por mayores de edad y no se esté aplicando, a pesar de una apariencia o una duda razonable de que puedan ser menores, no se esté aplicando, con base en el principio del interés superior del menor, pruebas de determinación de la edad, de diferente manera, para poder establecer los criterios de protección.

Y también, por otro lado, nos hemos encontrado con el caso de niños y niñas no acompañados que llegan y van a centros que no están especializados, que no tienen la expertise para detectar posibles situaciones de trata, y también desaparecen a los pocos días.

Bueno, en conclusión, lo que estamos pidiendo es, en primer lugar, tener como marco la reciente recomendación general de la CEDAW.
España debe mejorar la recopilación de los datos desagregados en función de nacionalidad, sexo, género, explotación, situación de riesgo, edad, etcétera.

Protocolos.
Se necesitan protocolos de detección temprana, específicos para las costas, con equipos multidisciplinares, con mediadoras culturales, etcétera.
Garantizar que la identificación y la protección de la víctima se hace o no está vinculada a la investigación policial.
Se necesitan criterios comunes también para la detección y la identificación, porque lo que hemos visto es que en cada provincia se aplican criterios diferentes.
Especialmente creemos que es necesario que haya un mecanismo coordinador multidisciplinar que garantice toda esta necesaria coordinación institucional.

Y, en relación a los niños y las niñas, cuando haya indicios razonables de que pueda haber una minoría de edad, guiar las actuaciones en interés superior del menor.
Garantizar la presencia de personal especializado en protección internacional, realizar una valoración del riesgo y garantizar espacios seguros para estos niños y niñas.
Formación, por supuesto, de todos los operadores jurídicos.
Visibilización de todos los tipos de trata.

Y, en definitiva, consideramos que todo esto debería ser abordado en una ley integral que contemple, bueno, pues todas las diferentes actuaciones, porque no solamente se va a proteger a las víctimas con la persecución del delito.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyora Álvarez.

A continuació, els grups parlamentaris formularien les preguntes que tenen.

Iniciaríem per part del Grup Unides Podem, qui tindrà un màxim de 6 minuts per a formular aquelles reflexions que crega convenients la seua portaveu.
Senyora Davó, quan vulga.

La senyora Davó Bernabéu:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, en primer lloc, agrair-li, senyora Álvarez, que haja vingut hui ací a exposar-nos aquest informe.

La veritat és que és un informe molt complet i que, a més, ha exposat molt bé la situació actual de la tracta a través de les dades -o de les poques dades- amb què poden comptar; i que, a més, ha explicat vosté com han sigut recollides de forma coordinada amb la resta d'administracions i també en el terreny.

Crec que l'important d'aquest informe és que fan una diagnosi en la qual després marquen unes mancances, amb l'objectiu de presentar unes propostes de millora que ens ajuden a lluitar contra esta nova forma d'esclavitud i, per tant, unes propostes per superar allò on poden haver millores.
Per tant, bé, agrair-li la metodologia acurada, un informe complet i, sobretot, perquè, com deia, presenten allà on veuen mancances propostes perquè pugam anotar-les i fer-les també nostres.

Crec que és molt important que hui pugam parlar ací d'un tema com la tracta perquè, per a la majoria de gent, sona com una cosa molt llunyana, com un fenomen global que no tinguera després repercussió en el local, i res més lluny de la realitat.
Fa uns dies ens trobàvem pel matí amb una notícia que ens deia que les Forces i Cossos de Seguretat de l'Estat havien alliberat a una dona en una casa d'Agost, una població d'ací veïna, una dona migrant que es veia obligada a exercir tasques domèstiques i altres tipus de tasques en la casa i no la deixaven eixir.
Crec que es un fenomen que tot i que no ve vinculat a la part de l'explotació sexual, que sabem que es majoritària en la tracta, com vosté deia també, li dona un enfocament més ampli.

I just, a més, ens dona jo crec que l'exemple perfecte per a entendre que la tracta no la podem.
.
.
, no podem lluitar contra ella sense tindre o incorporar dos punts que són essencials.
Per una part, la vinculació amb els fluxos migratoris, però, per l'altra, la perspectiva de gènere, perquè ens ho diuen les dades que tenim.

Jo crec que per això el Ministeri d'Igualtat ja l'any passat va començar a implementar unes mesures importants en el Pla de contingència contra la lluita violència de gènere davant de la COVID, amb les que ampliava, a més, la perspectiva de les mesures i de les ajudes a les víctimes de la tracta, d'explotació sexual i a les dones en context de prostitució.

Crec que de les mesures que van traure el ministeri.
.
.
, bé, totes eren importants, però m'agradaria remarcar dos que crec que eren molt importants.
Una era l'acreditació de les situacions de risc de tracta també a través de les organitzacions no governamentals, el reconeiximent de la capacitat de fer dita acreditació, que no sempre es fa, sinó que fins ara, a més, no la tenien; i encara que de forma formal encara la tenen les Forces i Cossos de Seguretat de l'Estat, crec que era un pas important.

I l'altre era el dret a l'ingrés mínim vital, també per a les víctimes d'explotació sexual, de tracta i en context de prostitució.
I jo entenc que tot i que cal un enfocament ampli i integral de la tracta, la part, encara que no única però sí majoritària, que té com a fi l'explotació sexual el que ens acaba dient és que és una forma extrema de violència contra les dones que també es dona en el context de les dones prostituïdes.
I és per això que el Ministeri d'Igualtat va ampliar les ajudes i les mesures baix eixos tres conceptes: explotació sexual, tracta i dones en context de prostitució.

Torne a remarcar, per tant, la importància de la perspectiva de gènere.
Crec que les dades que vostés exposen ací no deixen lloc a dubtes, quan parlen que el 99 % de les víctimes d'explotació sexual des de la tracta són dones o xiquetes, i el 72 % de les generals.
Sabem que no es poden abordar mesures sense tindre en compte la perspectiva de gènere.
I la forma d'arribar al nostre país o de que passen pel nostre país per a continuar cap a altres és també la forma d'entendre, d'estudiar i de paralitzar els fluxos migratoris pel que respecta a la tracta.

I ahí m'agradaria afegir un tercer punt, que apunten vostés i amb el qual estaria molt d'acord, que és la preocupació per la identitat, per la identificació formal de les víctimes.
Tot i que reconeixem i pensem que és molt important eixe pas que havia fet el Ministeri d'Igualtat al permetre eixa identificació a les organitzacions especialitzades, sí que és de veres que centrar el tema amb la persecució penal pot de vegades, moltes vegades, deixar de banda l'atenció integral a les víctimes.

Per tant, pensem que aquest ha de ser un punt molt important en la millora, en la capacitat, ja no sols legal, sinó després efectiva, d'eixa identificació i tractament integral de les víctimes, més enllà de les Forces i Cossos de Seguretat de l'Estat.
I que per això, a més, recollim, jo crec que molt bé, la proposta que fan de la necessitat de formació en drets humans i en gènere a l'hora de la identificació i després l'atenció integral a les víctimes, la major coordinació també amb les administracions i el desglossament de dades, perquè sense una bona diagnosi després no podem donar la millor recepta.

Per tant, res més que agrair-li l'informe que porten hui ací.
Ser conscients dels avanços que està fent aquest govern, però ser conscients també que encara ens queden molts avanços per fer per a lluitar contra un fenomen global que té molt d'impacte localment.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Davó.

Continuaríem amb el grup Vox Comunidad Valenciana.
La senyora Criado, quan vulga, tindria un màxim de 6 minuts.

La senyora Criado Gonzálbez:

Buenos días.

En primer lugar, agradecerle que venga a informarnos sobre Cadenas invisibles, el informe que han redactado.

En Vox estamos, como no puede ser de otra forma, contra cualquier tipo de explotación de personas, sea hombre o mujer, niño o mayor.
Sea el tipo que sea, cualquiera de las que ustedes citan en su informe, sea sexual, para trabajos en la agricultura, industrial, cualquier otro sector como servicio doméstico, mendicidad, tráfico de órganos o comisión de otros delitos.
Ninguna persona debe ser explotada, sea quien sea la víctima.
Sabemos que las mujeres y las niñas sufren mayor explotación que los hombres y los niños, pero explotado puede ser un hombre y una mujer, un menor y un mayor.

Vox nunca va a apoyar a las ONG que recogen inmigrantes ilegales en alta mar, ya que eso supone apoyar a las mafias.
Agitar la entrada a estos inmigrantes ilegales supone facilitar a las mafias que trafican con ellos.
Actualmente, gracias al gobierno que padecemos, han llegado más inmigrantes gracias al efecto llamada, incrementándose en más de un seiscientos por cien los últimos años el número de pateras, y sigue en aumento.
La entrada de inmigrantes ilegales está propiciada también por agentes externos como George Soros, que pretende sustituir la población nativa española, en este caso, por la inmigrante, destruyendo la identidad española y europea.

Vox no considera que la llamada perspectiva de género sea el enfoque más adecuado para luchar contra la explotación y tráfico de personas, sino más bien la perspectiva de la seguridad nacional.

De acuerdo con todo ello, queremos formularle unas preguntas.
Sabemos que hay más mujeres que hombres que sufren explotación, pero queríamos saber por qué en Amnistía Internacional no se refiere a las personas explotadas o a los seres humanos explotados, como dice el Plan integral de lucha contra la trata de seres humanos o el Convenio del Consejo de Europa sobre lucha contra la trata de «seres humanos», y centra el tema tanto en la mujer, como si fuera la única víctima.
Se olvida de las otras víctimas, los hombres, por ejemplo.

En segundo lugar, la mejor forma de proteger a estas personas, mujeres y hombres, que en el trayecto van a ser explotadas o una vez llegan a España, ¿no cree que es evitando que entren ilegalmente?
Facilitar que vengan es engañarlas con que van a encontrase con una vida mejor.
¿Se han planteado desde Amnistía Internacional ayudarles en origen?

Por otro.
.
.
, a ver, ¿no cree también que debería ayudarse a los países en desarrollo, que son víctimas también de las mafias de tráfico de personas, ya que se debilitan sus naciones, extrayendo sus recursos humanos y económicos para ofrecerlos luego como esclavos en Europa?

Hablan, por otro lado, en su informe de la Agenda 2030 y del Open Arms, vinculadas ambas a George Soros.
Queríamos saber si colaboran con Open Arms.

En el informe también mencionan a los menas y quisiéramos saber su opinión.
¿No cree que los menores con quien mejor están es con su padre y con su madre y, por tanto, es un argumento más para ayudar a estos países en origen?
¿No cree que debiera acabarse con el efecto llamada, con el que de alguna forma colaboran tantas ONG?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Criado.

A continuació, continuaríem amb la intervenció del Grup Compromís.
Senyora.
.
.
, ah!
, val.
Senyora Àlvaro, tindria 6 minuts.
Quan vulga pot començar.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, presidenta.

Senyora Álvarez, benvinguda a aquestes Corts i moltes gràcies per vindre a comparèixer a la seua casa, la casa de totes les valencianes i valencians.

I paciència.
(Rialles) Sí, sabem per pròpia experiència que costa sentir certes coses, però, mire, esta pandèmia ens ha ajudat a que a voltes, eixa cara que se'ns queda a molts després d'escoltar certes barbaritats, doncs no es reflectisca i poder mantindre la compostura i anar a allò que verdaderament és important, com són les persones.
Així que moltes gràcies per la seua feina i per la feina d'Amnistia Internacional, i per exposar amb tanta claredat una situació tan fosca.

El 70 %, ha dit vosté, el 72 %, diu el seu informe, de les víctimes de tràfic detectades són dones adolescents i xiquetes, i el 99 % de les víctimes detectades en tràfic amb finalitats d'explotació sexual són dones.
Una xifra que, juntament amb la que ens diu que al dia 8.
500 homes pagaran 762.
000 euros a les 10.
000 dones prostituïdes al País Valencià, són xifres que fan fredat, senyories.
Fan fredat.

Aquesta és una de les múltiples que a aquest món han de patir les dones pel fet de ser dones, i això no és casualitat.
Això són violències masclistes.
Terrible, inacceptable i inhumà que tantes dones, xiquetes i adolescents estiguen passant per això, que és que han de suportar la pitjor cara d'un món malalt, i que a sobre troben la desprotecció, el rebuig i, fins i tot, la marginació dels qui han de protegir-les.
Això és el que es reflectix del seu informe, amb testimonis de les víctimes duríssims.
Tot plegat inacceptable i inhumà.

I voldria començar preguntant-li per les dades.
Vosté ha posat de manifest que un dels problemes és la mancança de dades unificades i sistematitzades, i fins i tot que una de les recomanacions que apunta, efectivament, en aquest sentit és una millora que se li encomana al govern.
Millorar la recollida de dades, com s'està fent actualment.
.
.
, en quin punt troben vostés problemes per a arreplegar eixes dades?
Perquè, evidentment, i tal com diu la normativa, les dades han de tindre una desagregació per sexe, això està per llei.
Així que si podem ajudar d'alguna manera, no dubte en demanar-ho, perquè ací estem per a això, per a intentar millorar.
Així que si en esta cosa li podem ajudar, no ho dubte.

Per altra banda, també voldria conéixer la situació actual en el context de la COVID, ja que aquest informe es va realitzar a començaments del 2019 amb una actualització al novembre del 2020, com vosté ha dit ací, i es posa de manifest les dificultats que en l'inici de la pandèmia es van produir.
Es van prendre mesures encertades, com la declaració de l'estat d'alarma que, per exemple, no interrompia els serveis de violència masclista o mesures per a les víctimes de tracta sexual, però a l'informe parleu de les dificultats perquè es materialitzen.
I voldria saber si eixes mancances continuen, quina és la situació actual d'aquestes mesures i si l'atenció i si la vida de les xiquetes i les dones de tracta ha millorat.
Tant de bo.

I ha parlat també de la coordinació institucional i de la manca de coordinació institucional, també, molt important, del paper de les forces i cossos de seguretat i de la coordinació amb les organitzacions, i voldria que aprofundira una miqueta més en aquesta qüestió i en els elements que actuen en la detecció i atenció a les víctimes.
A banda d'eixes unitats especialitzades, a qui creu que es podria derivar també aquesta primera identificació, aquesta primera ajuda?

Al seu informe -i ja vaig acabant-, al seu informe i ací també, ha exposat les recomanacions de les actuacions que tant el govern central com els diferents governs autonòmics haurien d'abordar, i en això també m'agradaria que aprofundira.
Què hem de fer al País Valencià i quines són les prioritats i les urgències en estos mateixos moments?

Prenem nota d'eixa formació tan necessària, que ens ha demanat en diverses ocasions, però, insistisc, què podem fer des del govern valencià i què podem fer estes diputades que estem ací.
Perquè, i ara sí que ja parle per mi mateixa, estem ací per a que vosté em demane feina i nosaltres tirar endavant.

Moltíssimes gràcies per la seua compareixença hui.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Àlvaro.

A continuació, tindria el torn de paraula el grup Ciudadanos.
El senyor Salmerón, per 6 minuts, quan vullga pot iniciar.

El senyor Salmerón Berga:

Sí.
Lo primero, agradecer su asistencia a esta comisión y manifestarle que desde mi grupo sí que apoyamos a todas las ONG u organismos que luchan contra la trata de seres humanos y por supuestísimo contra la trata de mujeres.

Se han puesto de manifiesto en esta comisión unos datos entristecedores.
Y es que hay un 99 % de víctimas detectadas como víctimas de explotación sexual que son mujeres, lo cual algo tendrá que hablarse en el informe de las mujeres que ocupan la inmensa mayoría de ese porcentaje.
Datos muy preocupantes que, como bien digo, requieren el máximo consenso de todos los grupos políticos y también de los actores sociales y de la propia Generalitat Valenciana.
Y, desde luego, contarán siempre con el apoyo de este grupo parlamentario y de este diputado.

Como hemos podido saber, el estudio de la trata de seres humanos cuenta con un importante obstáculo que es la obtención de datos fiables sobre su dimensión, la identificación de sus víctimas y aspectos relacionados con la comisión del delito.
Y esto, además, lo sé por mi vivencia, pues soy letrado del turno de oficio en los juzgados de Valencia y muchísimas veces, cuando tengo una víctima de trata, no puedes detectarlo porque no tiene datos ni te ayuda.
Pues, a veces, nos falta traductor, no entiendes a la mujer, va alguna persona acompañada que, como bien usted ha transmitido aquí, puede ser la persona que justamente la está explotando y no tienes acceso a ninguna herramienta para poder identificarlo, por lo cual hace muy difícil el trabajo.

El obstáculo que es, en consecuencia, la implicación, en el delito de trata de seres humanos, de diversas estructuras complejas, ubicadas en la mayoría de los casos en diferentes países, lo que genera situaciones que se desarrollan en un contexto transaccional y en la más absoluta clandestinidad.

Lo anterior, además, unido a la vulnerabilidad de las víctimas, en su inmensa mayoría con una situación administrativa bastante compleja o débil, la desconfianza de estas hacia las autoridades y su gran reticencia en denunciar o colaborar obstaculizan la obtención de datos procedentes de las víctimas sobre su propia situación, como bien acabamos de comentar.

Por tanto, vuelvo a manifestarle que agradezco la labor que habéis efectuado desde vuestra organización internacional, sobre todo para poder obtener todos estos datos de averiguaciones que ustedes efectúan.
Gracias a estas organizaciones que se han fijado en la lucha contra la trata de seres humanos como una prioridad se ha ayudado a gobiernos, como el caso de la Generalitat Valenciana o el Gobierno de España, a garantizar una mejor planificación de actuaciones y eficacia de las políticas dirigidas para combatir la trata de seres humanos y en la recogida de estos datos.

Y en ese informe se recoge cómo la crisis sanitaria ocasionada por el COVID-19 y la declaración por el gobierno del estado de alarma que impuso el confinamiento a toda la población ha tenido un mayor impacto en los grupos de población más vulnerables, como es el caso de las víctimas de trata.
Y cómo la Oficina de las Naciones Unidas contra la Droga y Delito alertaba sobre el riesgo de que las medidas adoptadas para la lucha contra la pandemia, como el confinamiento, aumentaba la dificultad para la identificación de las víctimas de trata por la gran actividad de servicios considerados como esenciales, pues, por ejemplo, las inspecciones de trabajo las dificultades para su desarrollar su trabajo habitual por parte de las ONG.

En este orden de cosas, me gustaría saber si ha sido así.
Si ustedes han podido valorar el impacto del coronavirus para detectar las víctimas de trata.
Y si efectivamente se han cumplido dichas previsiones.
Y si el gobierno, aparte de declarar esencial dichos servicios relativos a la violencia de género vinculados a las víctimas de trata, ha adoptado medidas adicionales para, ante la menor actividad, poder detectar a dichas víctimas.

Así mismo, en su informe también se habla de las desigualdades que hubo en el caso de tratamiento de las víctimas de trata, como darles, por ejemplo, solución habitacional -algo que se ha insistido muchísimo en esta comisión y por parte de este diputado- viviendas tuteladas entre otras comunidades autónomas.

Muestra su preocupación, también, por lugares como Melilla, Ceuta o Canarias por la falta de recursos durante el coronavirus.
Quisiera que me hablara de la situación de esta falta de recursos, también, en la Comunidad Valenciana o ¿qué situación o qué valoración le merece a usted los recursos con los que cuenta la Comunidad Valenciana actualmente?

Está claro que se trata de un problema a gran escala y magnitud y que sin mucha dificultad se escapa al control de los gobiernos.
Al final del informe, usted también destaca una serie de recomendaciones para luchar contra esta lacra, que entendemos que son fallos que ustedes han detectado en el sistema.
En concreto, en el caso de la administración autonómica, ustedes hablan de establecer una norma que establezca un mecanismo de coordinación por parte de las administraciones públicas con personal y recursos suficientes que permita activar mecanismos de información y protección.

Y la coordinación de diversas autoridades y profesionales, especialmente en los casos en los que se hayan podido detectar indicios de trata en la llegada o cuando se detecten situaciones de especial vulnerabilidad, así como otras situaciones en las que se pueda entrar en contacto con personas víctimas de trata o con personas con alto riesgo de terminar explotadas.
Permitiendo, en caso de ser necesario, el acceso a la información relevante para activar o continuar su asistencia o protección, lo que evitaría una posible revictimización.
O, por ejemplo, garantizar que las potenciales víctimas de trata o en presunta situación de vulnerabilidad tengan información, asesoramiento, recursos y atención.

Adoptar medidas específicas con el fin de reducir la vulnerabilidad de los menores ante la trata, especialmente dando entorno protector para ellos.
Mejorar la recogida de datos desagregados por diferentes variables: víctimas potenciales, víctimas identificadas formalmente, sexo, edad, tipo de explotación, país de origen o destino, lugar de detección e identificación.

Debe, por tanto, garantizarse -y entiendo que es así- que todo el personal de la propia administración y otras autoridades que puedan entrar en contacto con estas víctimas comprendan su obligación en la detección de posibles víctimas de trata, para lo que habrá que garantizar la formación -en mi opinión insuficiente, y la de mi grupo-.
Y espero que usted también me diga si la propia administración valenciana garantiza esta formación o no.
A día de hoy, el colegio de abogados, quitando cursos de dos horas o tres, no se da ningún curso más.
Son cursos de formación que duran tres días, lo cual entiendo que…, quiero que valore si se está haciendo lo suficiente en cuanto a la formación.

Recientemente se ha incluido en la Estrategia Valenciana contra la Violencia Sexual, en la que está trabajando la conselleria y a la cual se la ha dotado del presupuesto.
Quería saber, en concreto en qué estamos fallando en esta estrategia.
Lo digo porque intención en esta comunidad hay muchísima para acabar con esto, pero quisiéramos saber cómo ser eficientes en la canalización de los esfuerzos para terminar o minimizar el impacto de esta difícil situación que sufren otras personas, pero muy especialmente mujeres y niñas.

Y, como ha dicho mi compañera del grupo Compromís, yo también me pongo a su disposición para trabajar conjuntamente, es nuestra obligación como parlamentarios.
También es nuestra obligación como parlamentarios luchar contra el mal uso del lenguaje.
A mí me ofende muchísimo que se hable de personas ilegales y de inmigrantes ilegales.
La inmigración puede ser regular o irregular, y en eso creo que estamos todos de acuerdo, pero calificar a una persona de ilegal me parece horrible.
Y creo que la diputada que ha manifestado esto debería de modificar sus palabras y pedir perdón a las personas que ha acaba de insultar en esta comisión.

Y ya no se lo digo solamente como parlamentario sino como ser humano y como letrado del turno de oficio en el departamento de extranjería.
Porque es muy ofensivo, muy ofensivo, que en sede parlamentaria se señale de esta manera a las personas.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Salmerón.

Continuaríem amb la intervenció del Partit Popular amb 6 minuts també.
La senyora portaveu, quan vullga iniciar pot fer-ho.

La senyora Mezquita Juan:

Moltes gràcies, presidenta.

Me gustaría comenzar por agradecerle, señora Álvarez, su presencia y su contribución con este informe.
Y reconocer, como no, la labor de Amnistía Internacional en pro de los derechos humanos y, como no, en pro de la igualdad en todas sus vertientes.

Hablan en su informe de Cadenas invisibles y creo que han estado de lo más acertados al elegir esas palabras.
Una invisibilidad del sometimiento de personas a través de unas coacciones y no se ven esas cadenas físicas, pero que la realidad es que están sometidas y que se están vulnerando sus derechos como seres humanos.

La trata de seres humanos es la esclavitud de nuestro tiempo.
Es una profunda violación de los derechos humanos, de la dignidad y de la libertad de las personas que atenta a su integridad, no solo física sino también emocional.
Y, si bien la trata de seres humanos se produce en muchos ámbitos y de muchas formas, es innegable que el comercio sexual es la principal causa de sometimiento de miles y miles de mujeres y niñas a través de engaños, coacciones, amenazas, siendo obligadas al final a prostituirse.

Pero no siempre…, disculpe, no siempre se da en condiciones de fuerza o coacción, sino que, también, abusando de la situación de vulnerabilidad de la víctima, lo que puede propiciar una libre elección engañosa condicionada por distintas variables que restringen su libertad de elección, muy centrada sobre todo en menores, que cada vez son más demandadas en el comercio sexual.

Nos preocupa el incremento de niñas menores de edad utilizadas para ser explotadas sexualmente.
Y es alarmante ver cómo se va incrementando esa detección de niñas que, estando bajo la tutela de la administración, también se ven sometidas a trata con fines de explotación sexual.
Muy conocidos son en nuestra comunidad, por desgracia, casos de menores tuteladas.
Sobre todo, los más referentes son las situaciones que se han dado en Baleares, pero es que aquí también está pasando.

El más reciente, en noviembre de 2020, que dice: «La policía desarticula una red que captaba y prostituía a adolescentes de un centro de menores de Alicante».
Detenían a personas, entre ellas a niñas de entre quince y dieciséis años, que eran sometidas a explotación sexual.
¿En qué se está fallando en los centros de menores bajo responsabilidad de la administración que también son arrastradas por estas redes?
¿Cómo se puede evitar?

Fotos y videos de niñas utilizados como escaparate para visualizar la oferta y ofrecer sus servicios en redes sociales.
El incremento de las TIC y el uso de internet deriva en una demanda más allá de fronteras, que estábamos hablando.
Porque hablar de trata de personas, de mujeres y niñas, no solo es hablar de fronteras, a veces el abuso de estas mujeres y niñas se hace a través de internet, a través de redes sociales.

El otro día estábamos inaugurando el Foro para la abolición de la prostitución y se hicieron comentarios en este sentido, de cómo se adaptaban las redes de trata en una situación de confinamiento como supuso la del COVID-19, cómo se habían adaptado estas redes para continuar en aras de que su negocio no se viese afectado.
Porque, al final, se trata de un negocio económico que no tiene en consideración que están haciendo un uso de las personas y que se están vulnerando sus derechos humanos.

Comparto con usted que urge materializar la ley integral de lucha contra la trata con fines de explotación sexual y poner en marcha el nuevo plan integral de lucha contra la trata de mujeres y niñas, que finalizó en 2018.
Entiendo que sería fundamental darle continuidad y que fuese una realidad de forma inmediata.
Hemos desperdiciado cerca de tres años -que no entiendo muy bien qué es lo que ha estado pasando- porque la detección e identificación de las víctimas es fundamental y, al final, el plan iba muy enfocado a cubrir esos fallos, esas necesidades.

De hecho, he estado revisando la evaluación que se hizo del plan 2015-2018 y coincide, en gran parte, en las conclusiones de su informe de Cadenas invisibles.
Y recalca sobre todo la identificación de las víctimas.
Entiendo que, en nuestra comunidad, usted…, bueno, en el informe se plantean medidas tanto a corto plazo, a medio y largo, unas son más dedicadas u orientadas al gobierno central y otras que podrían derivarse a las comunidades autónomas.

Como hay un apartado que parece que están como un poco mezclados, sí que me gustaría, si pudiese tener la capacidad de decirme o especificar de alguna manera, ¿cómo se podrían adoptar medidas en nuestra comunidad de manera complementaria a otras acciones que se pudieran llevar a cabo desde el gobierno, pero que, de alguna manera, nos pudiese permitir llevar un ritmo que, a lo mejor, podría ser más avanzado que el del gobierno central?

Y, ya para acabar, simplemente, en su informe reconocen que la adopción de ciertas medidas por parte del gobierno en el momento en que se decretó el estado de alarma se entendían beneficiosas, pero antes de concluir el informe sí que mencionaba que, pese a que tenía una expectativa muy elevada de que iban a beneficiar en mucho la situación de las mujeres en trata, parecía que al momento de cubrir el informe estas medidas no se habían llegado a materializar y no habían mejorado, evidentemente, de forma notable la vida de las mujeres.

Creo que una de las dificultades principales que tenemos es que, desde la perspectiva de la política, adoptar medidas políticas…

La senyora presidenta:

Senyora Mezquita, vaja acabant, per favor.

La senyora Mezquita Juan:

Sí, sí, sí.
Acabo, acabo.

Adoptar medidas políticas no siempre es la solución si esas medidas no son eficaces y efectivas.
Entonces, si nos puede hacer alguna recomendación para que esto no nos vuelva a suceder.
Porque, al final, todo se convierte en un anuncio y no en una realidad que de solución a la problemática real que están sufriendo mujeres y niñas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Acabaríem amb la intervenció per part del grup Socialista.
Senyora Mustafá tindria també com a màxim 6 minuts.
Quan vullga.

La senyora Mustafá Ávila:

Ara sí, senyora presidenta.

Benvinguda, senyora Álvarez, a la comissió d'igualtat.

Del seu informe, s'extrau que les dones tenen major probabilitat de ser víctimes de tracta amb fins d'explotació sexual.
I si són joves, més encara.

Jo no sé si repetir altra vegada les xifres que ha dit vosté i que han dit tots els grups, perquè sembla que hi ha ací alguna persona que encara no s'ha enterat que este problema afecta majoritàriament les dones.

Mire, nosaltres, des del grup Socialista, és veritat que li volem agrair eixe treball de recopilació i d'anàlisi de dades que ha fet Amnistia Internacional.
Però li he de dir que la lectura de l'informe ens deixa una sensació de contradicció, perquè, mire, la prostitució és una forma extrema de violència contra les dones.
Suposa una mercantilització i una cosificació dels nostres cossos incompatible amb el respecte a la dignitat humana i amb les nostres llibertats fonamentals.

Partixen vostés de pressupostos metodològics i plantejaments regulacionistes de la prostitució que després es contradiuen amb la informació que han recopilat.
La majoria de les víctimes són dones i xiquetes destinades a ser explotades sexualment.
Per tant, no pot estar clar l'element de consentiment en situacions de coacció.
Ni està clar tampoc eixa perspectiva de gènere que diuen vostés que pretenen adoptar, perquè, a més de ser dones i xiquetes, s'afig el problema de ser dones migrants, la qual cosa suposa una major vulnerabilitat.

Una situació en la qual el consentiment no és la regla, sinó l'excepció, per no dir que seria absolutament inexistent.
Per això, a mi m'agradaria plantejar-li des del meu grup: ¿quins són els mecanismes amb què compta Amnistia Internacional per a identificar quina prostitució es du a terme de forma voluntària i consentida?
Allò que vostés nomenen treball sexual i que a mi personalment m'indigna llegir i escoltar.
I com es pot garantir això en situacions de desigualtat extrema?

Parlen vostés del perill d'adoptar una perspectiva criminalitzadora de la prostitució consentida, alhora que recorden que la demanda de serveis sexuals, un altre eufemisme blanquejador d'allò que suposa una violació dels drets humans de les dones, que eixa demanda a menors d'edat és sempre un delicte.
¿Volen dir que a partir dels 18 anys i un dia és lícit que el cos d'una dona siga venut per a satisfer els desitjos d'un home?
Volen dir això?

Mire, senyora Álvarez, cadenas invisibles.
Sí, las que han atado a las mujeres históricamente a un destino cruel de sometimiento ante los deseos de aquellos que jamás nos han respetado.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Mustafá.

A continuació, la senyora Álvarez, tindria també al voltant de vint minuts per a poder contestar als grups parlamentaris.

Quan vullga, per favor, li dona al micro perquè se grave.
Molt bé.

La senyora responsable de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional:

Muchísimas gracias por todas las intervenciones.

Hay algunas que no sé si he entendido bien.
Por ejemplo, no sé si el grupo Compromís me ha hecho alguna pregunta en concreto o eran más reflexiones.

La senyora Álvaro Cerezo:

Que què podem fer.

La senyora responsable de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional:

Que qué se puede hacer.
.
.

La senyora Álvaro Cerezo:

Mosatros, diputades.

La senyora responsable de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional:

De acuerdo.

Voy a intentar contestar a todas las preguntas o las reflexiones un poco por orden.

Yo creo que este es un tema que da para mucho y tiene muchísimos más matices.
Y, al final, como decía, en esta investigación nos hemos quedado en una parte mínima de lo que son todas las obligaciones del estado en relación a las víctimas de trata, en la que solamente queríamos ver qué se está haciendo por parte de las autoridades para ese primer paso, que es la detección y la identificación.
Por lo tanto, cuando hablamos de.
.
.
, reconocemos que nuestro informe se puede quedar corto a la hora de desarrollar otros aspectos que son muy importantes.

En relación a la intervención que ha hecho la representante de Vox, yo le diría, en primer lugar, que Amnistía Internacional siempre va a apoyar a organizaciones humanitarias como Open Arms, cuyo mandato es salvar vidas, porque las vidas están por encima absolutamente de todo y, por supuesto, por encima de los estados.

En segundo lugar, discrepo con usted profundamente, porque no hay efecto llamada, hay efecto salida.
La gente huye del hambre, huye de violaciones de derechos humanos, huye de conflictos, huye de la pobreza, y la falta de rutas legales y seguras, la falta de posibilidad de salir de una manera ordenada les aboca a jugarse la vida y a perderla en el mar.

Entonces, yo creo que, efectivamente, podré estar de acuerdo con usted que las medidas de control migratorio tienen consecuencia en las vidas humanas, pero nunca que tengamos que negar que la gente sea salvada en el mar.
Afortunadamente, hay organizaciones y estados, como el estado español, que está priorizando el salvamento de estas personas en el mar.

Sí que estoy de acuerdo con usted en una cosa, la gente no sale de sus países si tiene opciones.
Por lo tanto, efectivamente es importante una buena política de cooperación al desarrollo justa con esos países también.
En eso estamos de acuerdo.
Y la gente cuando tiene oportunidades en sus países no sale y lo sabemos muy bien aquí en España.

Ahora mismo, seguramente su hijo pueda salir a buscar trabajo de una manera segura sin tener que jugarse la vida.
Pues eso es lo que deberíamos esperar que tengan todos.
Pero, a pesar de que su hijo o su hija puedan salir de una manera segura o buscarse la vida en otro país, queremos que tenga oportunidades también en este.
Por supuesto, yo creo que en todos los países debe optarse por lo mismo.
Pero hay países que desgraciadamente no hay ninguna perspectiva.
El cambio climático, las guerras, el hambre están provocando que la única salida de supervivencia es tener que huir.

Finalmente, también estoy de acuerdo con usted que los niños y las niñas están mejor con los padres.
O eso debería ser así.
Pero hay muchos niños y niñas que no tienen esos padres, que los han perdido.
Hay niños y niñas que no tienen más opción que buscar otra solución para su vida para no morir en los lugares en los que se encuentran.
Y yo creo que es de humanidad poner por delante que primero son niños y niñas y, después, podemos mirar todo lo demás.
No son migrantes, son niños y son niñas.
No son ilegales, son niños y son niñas.

Finalmente, por mucho que se quiera decir que no, la violencia de género es.
.
.
, la violencia contra las mujeres es una violencia que sufren de manera desproporcionada las mujeres por el hecho de ser mujer.
Y sí, Amnistía Internacional sí que ha hecho investigaciones en otros ámbitos de explotación donde ha podido haber un mayor número de hombres afectados, como se ha hecho, por ejemplo, en algunas investigaciones en Oriente Medio en todo el tema de la construcción.

Pero aquí estamos hablando de una violencia que afecta desproporcionadamente a las mujeres y las niñas, que tienen unos impactos específicos en las mujeres y en las niñas, y tenemos que diferenciar.
Porque las causas por las que las mujeres y las niñas se ven abocadas a caer en la trata son diferentes.
Y mientras no tengamos políticas y diferenciadores, no vamos a poder encontrar soluciones adecuadas.
Y eso no es más ni menos que la perspectiva de género.
La perspectiva de género es diferenciar al diferente y ver qué políticas son necesarias para aplicar cuando estamos hablando de un impacto desproporcionado.
Si no diferenciamos, nunca conseguiremos conseguir verdaderas soluciones.

En relación a qué se puede hacer aquí desde Valencia, hay muchas cuestiones que yo creo que sí que se pueden hacer en el ámbito competencial.

En primer lugar, apoyar desde las Cortes Valencianas a que haya un abordaje más integral y, sobre todo, a que no haya un abordaje meramente policial, que es lo que está pasando ahora mismo.
Y, en este sentido, yo creo que también hay bastante que hacer aquí en todos aquellos ámbitos que entran dentro de las competencias.
Por ejemplo, lo que comentaba el representante de Ciudadanos en relación a la formación, a los diferentes operadores.
Una formación al colegio de abogados.
También dar herramientas para que los abogados y las abogadas puedan desarrollar su trabajo.
Porque entendemos que cuando un abogado tiene que asistir a 15 personas, porque le están obligando a asistir 15 personas en un puerto, es imposible que lo pueda hacer con calidad por mucho que lo intente.
Por lo tanto, también, los colegios de abogados que dependen en cierta manera de las comunidades autónomas.
Ahí hay un trabajo importante para que se garantice sobre todo una adecuada asistencia jurídica.

Otro punto esencial para la detección de víctimas de trata son los servicios sanitarios.
También ahí es importante la formación de.
.
.
, pues igual que cuando vimos, cuando en España se empezó a trabajar para erradicar la violencia en el ámbito de pareja o expareja, cómo los servicios sanitarios eran fundamentales para todo este abordaje de la detección.

Trabajadores y trabajadoras sociales.
También puede ser otro punto de entrada, en el que haya muchas mujeres que puedan acudir y pedir ayuda y pedir protección.

Yo creo que también tenemos que pensar que quizá la trata no es en muchos casos tan obvia o la mujer no va a pedir protección inmediatamente, o va a tener miedo porque va a tener muchos condicionantes.
Muchas veces estas mujeres han contraído deudas muy importantes.
Están amenazadas sus familias en sus países de origen.
Por lo tanto, van a tener miedo.

El hecho, muchas veces, también, de la expulsión a sus países supone una estigmatización para ellas.
No las va a proteger el devolverlas a sus países de origen.
Por lo tanto, el hecho de que ya tengan una orden de expulsión les puede incluso dar mucho más miedo de acudir a las autoridades para pedir ayuda, porque saben que, si son devueltas a sus países, las repercusiones hacia ellas pueden ser incluso más graves.
Por lo tanto, yo creo que intentar buscar otras instituciones que puedan trabajar en esa detección es importante.

En otros países europeos, en Bélgica, en Reino Unido no decide la policía quién es una víctima de trata o cuáles son las necesidades de protección, sino que es un mecanismo interdisciplinar, donde la policía, por supuesto, es un actor importante también, pero no es el único, y donde esa comisión se alimenta de la información desde otros puntos de vista, sobre todo porque para valorar las necesidades de protección puede ser mejor trabajadores o trabajadores sociales, o personal sanitario en su caso.
O, por supuesto, también, las organizaciones no gubernamentales especializadas.

En asistencia en costas, una de las cosas que nos llamó la atención cuando hicimos la investigación es que las organizaciones expertas no están en las costas.
Sería bueno que tuvieran una mayor implicación personas que sí que están entrenadas, están formadas para poder detectar, y sin paternalismos, respetando la autonomía de las mujeres, no pretendiendo que todas las mujeres que llegan es porque han venido engañadas.
Porque yo creo que eso tampoco debemos caer en ello, pero sí ser capaces de ofrecer información a estas personas, que sepan que pueden acudir a determinados lugares para pedir protección, para pedir tiempo para pensar, para poder salir de esas redes sin consecuencias negativas hacia ellas.

Me va a perdonar porque no conozco bien el plan de Valencia.
Por lo tanto, no puedo hacer una valoración del mismo.
Sí que creo que es muy positivo que en las comunidades autónomas se tenga también un abordaje de la trata dentro de este ámbito, porque, al final, tanto en la detección como en la identificación, pero sobre todo en la protección, entra de lleno la comunidad autónoma, porque tiene muchísimas competencias, al final, para proteger a las personas, para trabajar en su integración, etcétera.

En relación con lo que comentaba la representante del grupo popular, estoy completamente de acuerdo con muchas de sus reflexiones con relación a los niños y las niñas en centros de menores, que también es un ámbito competencial de las comunidades autónomas; es un poco lo que detectábamos.
No hay personal suficientemente formado, o muchas veces estos centros no tienen las características adecuadas para cuando tenemos menores que pueden ser víctimas de trata.

Por lo tanto, el que haya también personal capacitado para detectar las señales, para poder tomar ciertas decisiones, para incluso sacar a ese niño o a esa niña de ese entorno y llevarle a otro entorno más seguro es importante.
Y lo que pudimos observar durante la investigación es que este personal formado en trata no está muchas veces presente en centros que están trabajando con niños y niñas no acompañadas.

Respecto a las demandas que hay, y sobre todo la demanda de niñas, yo creo que aquí no vamos a conseguir nada, quizá, si no apostamos fuertemente por la educación en derechos humanos y por la educación afectivo-sexual de los niños y las niñas, y de aprender relaciones basadas en el respeto.
Por lo tanto, también, desde Amnistía Internacional consideramos que es importante introducir este tipo de materias dentro de los currículos y apostar también.
.
.
, porque aquí la educación juega un papel fundamental, también, en potenciar el respeto hacia las mujeres y las niñas.

Y ya, finalmente, en relación con la intervención de la representante del Partido Socialista, Amnistía Internacional no entra en el debate de la legalización, pero sí consideramos que puede haber personas que libremente elijan ejercer el trabajo sexual.
Y lo que estamos pidiendo es que no se les criminalice, y que la criminalización de la prostitución no lleve a una ocultación de sus derechos o a una estigmatización de estas personas.

Lo que está pasando, y lo que ha podido comprobar la organización en muchas ocasiones, es que la criminalización de la prostitución ha tenido un impacto muy negativo en las personas, tanto las que la ejercen sin voluntad como las personas que la han elegido.
Es verdad que, en muchos casos, la elección no es tal y viene forzada por los condicionantes económicos, etcétera, etcétera, pero para luchar contra la prostitución consideramos que hay que luchar en alternativas y no en la criminalización.
Es un poco el mensaje que queremos dar.

No estamos a favor de la legalización, no tenemos opinión sobre la legalización.
Hay países que han apostado por la legalización y tampoco han llegado a soluciones adecuadas.
.
.
Lo que sí que creemos es que no se debe criminalizar.
Se ha visto en países donde se persigue, por ejemplo, a los clientes, que esto ha llevado a que las mujeres tengan que ejercer la prostitución de manera más insegura o tengan miedo, incluso, de acudir a la policía por miedo a las represalias que puedan sufrir.
Y lo que hay es que trabajar en alternativas y en la educación también a los hombres, a los niños, educación afectivo-sexual y educación basada en el respeto.
Esa es la postura de la organización, entendiendo que puede haber personas que lo elijan por equis motivos, que no vamos a valorar.

Por lo tanto, lo único que queremos es que las personas que estén en este momento ejerciendo la prostitución tengan garantizados todos sus derechos.
Y, además de eso, hay personas que están siendo esclavizadas.
Hay mujeres y niñas que están siendo esclavizadas, que han sido engañadas y que no tienen opciones, y ahí lo que estamos es recordando que el estado tiene una obligación extra.
Es un poco el planteamiento de la organización.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Álvarez.

Ara tindrien torn, com a màxim per 3 minuts, aquells grups que ho demanaren.
El grup socialista ho ha demanat, hi ha algun altre grup que vullga fer rèplica?
Vox també.
.
.
Aleshores, iniciaríem per Vox, perquè és un grup més minoritari.
Tindria, senyora Criado, 3 minuts.

La senyora Criado Gonzálbez:

Gracias.

En primer lugar, quiero dirigirme a la señora Àlvaro para agradecerle que sus primeras palabras se refieran a mí y a Vox con tanto cariño.
Si no lo hiciera la representante de Compromís, la verdad es que me preocuparía.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Criado, un segon.

La senyora Criado Gonzálbez:

Sí.

La senyora presidenta:

Ara li fa la intervenció, la rèplica, per dir-ho d'alguna manera, a la compareixent.
És cert que la senyora Àlvaro ha al·ludit a la seua senyoria, per tant.
.
.
, però caldria separar-lo.

La senyora Àlvaro Cerezo:

En cap moment he al·ludit a la seua senyoria.

La senyora presidenta:

Aquesta presidència considera que la senyora Àlvaro.
.
.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Aquesta presidència que em diga en quin moment he al·ludit jo a la senyora Criado per noms i cognoms.

La senyora presidenta:

Ha dit.
.
.
bé.
.
.

La senyora Àlvaro Cerezo:

O al grup Vox, de tal manera, Comunidad Valenciana.
.
.
, en cap moment.

La senyora presidenta:

Val.
Aquesta presidència, senyora Àlvaro, considera que vosté ha al·ludit a la senyora Criado.

La senyora Criado Gonzálbez:

Señora presidente, también han aludido la señora Mustafá y el señor Salmerón, y quiero.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Criado.

La senyora Criado Gonzálbez:

Sí.
(Veus)

La senyora presidenta:

Per favor, silenci per part de les senyores diputades quan aquesta presidència intenta expressar-se.

Senyora Criado, vosté vol demanar-me un torn contra al·lusió a la senyora Àlvaro perquè, efectivament, aquesta presidència ha entés que l'ha al·ludida.
Li donaré un minut per a fer eixa contraal·lusió.
.
.
La senyora Mustafà jo no he escoltat que l'haja al·ludit a vosté.
Per tant, des d'aquesta presidència.
.
.

La senyora Criado Gonzálbez:

Si le parece bien, aprovecho ese minuto para los.
.
.

La senyora presidenta:

No.
Aquesta presidència li dona un minut.
.
.
(Veus.
Rialles) Aquesta presidència li dona un minut per a contestar a la senyora Àlvaro.
.
.

La senyora Criado Gonzálbez:

¿Y lo que ha dicho el señor Salmerón y la señora Mustafá no lo puedo contestar, señoría?

La senyora presidenta:

El senyor Salmerón, efectivament, també l'ha al·ludit.
Per tant, des d'aquesta.
.
.

La senyora Criado Gonzálbez:

Y la señora Mustafá también.

La senyora presidenta:

Jo a la senyora Mustafá no l'he escoltada.
(Veus) Sí, un segon.

(Pausa.
La mesa de la presidència debat sobre les intervencions)

Senyora Criado.
Des d'esta presidència, sí que es considera que n'hi ha hagut al·lusions a la seua persona; però, efectivament, procedimentalment vosté hauria d'haver demanat torn per a contestar l'al·lusió en el moment en què s'ha efectuat l'al·lusió.

En tot cas, de forma extraordinària, jo vaig a donar-li 3 minuts per a que, en eixos 3 minuts, incloga les contestacions a les al·lusions que vosté haja cregut que ha rebut, de forma extraordinària, i la resta de minuts els haurà de dedicar a la compareixent.
Que sàpiga que ho ha de fer tot en eixos 3 minuts.
Per tant, si després no té temps a formular el que crega convenient a la compareixent, és també per aquesta qüestió.

Gràcies.

La senyora Criado Gonzálbez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Pues voy a aprovechar, dentro de esos tres minutos.
En primer lugar, como he dicho, agradecer a la señora Àlvaro que se refiera a mí y a Vox con tanto cariño, y que, viniendo de la representante de Compromís, la verdad es que me preocuparía que no lo hiciera.
Muchas gracias, señora Àlvaro.

Respecto a la señora Mustafá y al señor Salmerón, decirles que deben de tener, y lo siento mucho por ustedes, problemas de audición o de entendimiento.
La señora Mustafá ha empezado diciendo que lo primero que he dicho es que afecta más a.
.
.
, o sea, quiero decirle, que lo primero que he dicho es que afecta más a mujeres a hombres.
Eso no implica, señora Mustafá, que se ignoren a los hombres víctimas, ¿vale?

Y, respecto al señor Salmerón, no he dicho en ningún caso personas ilegales, he dicho inmigración ilegal.
Y es ilegal, y las cosas se llaman por su nombre.
Si no, dígame usted cómo se llama a la inmigración que entra sin cumplir con la legislación vigente.
Ya me lo dirá usted.

Para continuar con la réplica a la representante de Amnistía Internacional, como hemos dicho, en Vox estamos contra cualquier tipo de explotación de persona, sea hombre o mujer, niño o mayor, sea del tipo que sea.
Estas personas vienen a España buscando un mundo mejor, pero al llegar, tal y como cuentan tantos testimonios en su informe, se encuentran con una situación mucho peor para ellos, ya que en muchas ocasiones son víctimas de mafias.
Huyen de su país por pobreza normalmente, o persecución, y se encuentran con la explotación, tema este de la explotación de personas relacionado con la inmigración ilegal.

La inmigración ilegal no es un fenómeno deseable, ni para los inmigrantes, que ponen en riesgo sus vidas y se exponen a la manipulación de las mafias que trafican con ellos; ni para sus países de origen, por el despoblamiento que sufren; ni tampoco para los países de destino, al producirse un choque cultural inevitable.
Solo se benefician de esto las mafias que trasladan a las personas emigrantes.

Debemos ser realistas, en España no podemos abastecer de trabajo, comida y vivienda de una forma digna a todo el que quiera entrar, ni siquiera podemos ayudar a todos los españoles que lo necesitan, que ahora mismo se cifran en siete millones de parados, según se va diciendo.
Es una auténtica barbaridad que entren estas personas para que sean explotadas y sin tener nada que ofrecerles que haga su vida mejor.
La solución está en ayudarles en origen.

Y ha comentado que se llama efecto salida, pues que no haya efecto salida.
Que se ayude en origen, eso es lo que hay que hacer para que no haya efecto salida.
Es la administración central, no la autonómica, la que debe estudiar qué hacer para ayudar a estos países en origen; siempre, por supuesto, que no incluyan fanatismos ideológicos como es el género.

La postura de Vox es de respeto absoluto a la legalidad y al sentido común, mirando las posibilidades de economía española, muy maltrecha, por cierto, en estos momentos.
También queremos, en este acto, manifestar nuestro apoyo en su labor a las Fuerzas.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Criado, per favor, vaja acabant.

La senyora Criado Gonzálbez:

.
.
.
y Cuerpos de Seguridad del Estado en el cumplimiento de sus funciones.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Criado.

I acabaríem amb les intervencions dels grups parlamentaris per part de la senyora Mustafà.
.
.
, tindria, com a màxim, 3 minuts per a.
.
.

La senyora Mustafá Ávila:

Perdó, senyora presidenta.

Jo volia mostrar la meua disconformitat, i que conste en acta, a que la senyora Criado em puga fer una rèplica a la meua intervenció, quan jo ni tan sols l'he citada.

La senyora Àlvaro Cerezo:

La meua també, que conste en acta, que jo no he citat en cap moment a eixa senyora ni al seu grup.

La senyora presidenta:

Senyora Mustafá, està corrent el seu temps.
Té 3 minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Val.
Bé, doncs volia dir-li a la senyora Álvarez que.
.
.
bé, li volia manifestar.
.
.
, no sé si entén el valencià o ¿prefiere que le hable en castellano?

Bueno, nuestra profunda decepción, desde el grupo socialista, y le voy a decir que también personalmente, porque he apoyado a Amnistía Internacional desde bien jovencita en sus numerosas campañas, que me han parecido maravillosas; pero, mire, nosotros no hemos dicho.
.
.
, sí que le voy a contradecir en su argumento, porque nos ha dicho que Amnistía Internacional no se posiciona.
Sí se posiciona cuando habla de trabajo sexual, sí se posiciona cuando ha dicho usted que no hay que criminalizar la prostitución.

Mire, en ningún momento he dicho que haya que criminalizar a las mujeres que están prostituidas, pero sí la prostitución, sí el proxenetismo; porque la prostitución jamás se puede dar en condiciones de libertad.
Porque ese contrato de compraventa, ese supuesto contrato de compraventa, no se produce entre personas iguales en derechos y libertades.
Porque está demostrado que no hay intercambio, que hay un ejercicio de poder y de sometimiento, que no puede haber consentimiento, porque no hay libertad ni igualdad para establecer esa relación.
Porque, además, han hablado ustedes de que el 80 % de las víctimas del tráfico de personas son niñas o jóvenes, y que serán obligadas a prostituirse porque hay una demanda.
Porque las mafias no dudan en generar una oferta cruel e insoportable.

Mire, el Ministerio del Interior estima que más del 80 % de las cerca de cien mil de mujeres que ejercen la prostitución en España son víctimas de delito de trata.
No se puede defender regulación alguna de la prostitución ni invocar el libre desarrollo de la personalidad, porque no hay ninguna libertad, ninguna, que pueda justificar la esclavitud de las mujeres.

La senyora presidenta:

La senyora Álvarez, en cas que vulga, encara té 3 minuts per a fer unes conclusions finals o, bé, contestar el que vosté crega convenient.
Vol fer ús d'eixos 3 últims minuts?
(La senyora Álvarez Salinas assenteix)

Val, doncs pot començar quan vulga.
Per favor, li clica al micro per a que es grave.

La senyora responsable de l'Àrea d'Investigació i Política Interior d'Amnistia Internacional:

Bueno, simplemente dar las gracias.

Si el Ministerio del Interior considera que el 80 % de las mujeres en prostitución son víctimas de trata, a mí me gustaría saber por qué esas mujeres no están siendo protegidas, y muchas de ellas están en una situación de irregularidad y están viéndose sometidas a posibles expedientes de expulsión.
Por lo tanto, yo creo que, si realmente hay esos datos tan alarmantes, que, como yo decía, el gran problema para nosotros es que no hay datos, es importante que se tomen medidas, pero ya, para proteger realmente a las víctimas.

Simplemente quería hacer esa apreciación, porque cuando uno mira los datos de mujeres que son realmente protegidas es realmente muy muy bajo y, desde nuestro punto de vista, bastante escandaloso.
Se están expulsando a mujeres después de redadas en locales y ha habido muchas mujeres que han sido identificadas por las ONG en los centros de internamiento.
Por lo tanto, si realmente hay un convencimiento de que son víctimas de trata, debería haber, por lo menos, un acceso a su protección.

Simplemente decirles eso y agradecer muchísimo la oportunidad que nos han dado para poder explicar este informe.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyora Álvarez.

Amb aquesta última intervenció per part de la compareixent, acabaríem amb aquest punt de l'ordre del dia i, per tant, acabem amb els treballs d'aquesta sessió de la comissió.
Per tant, concloem la sessió i ens veiem.
.
.

La senyora Álvaro Cerezo:

Tenim.
.
.

La senyora presidenta:

.
.
.
en la pròxima.

La senyora Álvaro Cerezo:

Tenim dos minutets els portaveus?

La senyora presidenta:

Primer concloem la sessió i, si les portaveus dels grups parlamentaris es poden quedar cinc minuts, la senyora Àlvaro vol compartir alguna qüestió amb nosaltres.

Molt bé.
.
.
s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 42 minuts)