Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para3 {
text-indent:35,4px;
text-align:justify;
}
.para9 {
text-indent:35,45px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 25 de
juny de 2007.
Comença la sessió a les 10 hores i 7 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María
Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària
número 2.

Minut de silenci en memòria dels sis soldats del
contingent espanyol morts al Líban

La senyora presidenta:

Senyors diputats,
s'obri la sessió.

Antes de nada, me gustaría rogarles un minuto
de silencio en memoria de los seis soldados del contingente español
en el Líbano muertos ayer en atentado terrorista.
Un minuto de
silencio.

(La cambra guarda un minut de silenci)

De acuerdo con el artículo 59 del Reglamento de
Les Corts, tengo que comunicar a la cámara que durante las pasadas
vacaciones parlamentarias no se ha reunido la Diputación Permanente.

Debat d'investidura del president de La
Generalitat

La senyora presidenta:

Punt únic de l'ordre del dia: debat i
votació d'investidura del president de La Generalitat.

De acuerdo con el artículo 27.
2 del Estatut
d'autonomia de la Comunitat Valenciana, el artículo 2.
2 de la
Ley del gobierno valenciano y el artículo 139.
3 del Reglamento de
Les Corts, y consultados previamente los grupos políticos con
representación parlamentaria, propongo a la cámara al ilustre
diputado señor don Francisco Camps Ortiz, como candidato a la
presidencia de La Generalitat.

Té la paraula el candidat a la
presidència de La Generalitat, il·lustre senyor diputat
Francisco Camps Ortiz.
(Aplaudiments)

El senyor Camps Ortiz:

Unir a la condolencia de estas Cortes Valencianas, las
del gobierno valenciano y de todo el pueblo valenciano,
transmitiéndosela a los familiares de los soldados muertos ayer en
el Líbano, y también hacerlo extensivo a todos los miembros
de las fuerzas armadas españolas.

Senyora presidenta.

Senyories.

Voldria que les meues primeres paraules, en seu
parlamentària, després de les eleccions del passat 27 de
maig, siguen per a dir «gràcies».
Gràcies per
tanta confiança i il·lusió manifestades pels centenars
de milers de ciutadans que van acudir a les urnes a dir amb el seu vot que
recolzen decididament el treball que estem realitzant.

Gràcies per tanta confiança i
il·lusió per aconseguir que la Comunitat Valenciana siga la
millor terra possible.
La terra on volem viure, treballar i també
perquè ho facen en el futur els nostres fills i els nostres
néts.

Mai ningú, cap partit polític, havia
rebut tal cabal de confiança i entusiasme en la nostra comunitat.
Per la meua part, respondré a eixa confiança amb més
esforç i més il·lusió si és possible.
I
assumisc novament la responsabilitat que han depositat en mi els valencians
amb tota la decisió, dedicació i compromís que
sóc capaç, amb la voluntat de fer realitat els seus anhels i
respondre fidelment a les seues expectatives.

Gràcies, també, a tots aquells que
votant a altres formacions polítiques van voler participar
responsablement d'un dia tan especial per a tots els que amem la
democràcia com a font inesgotable de convivència i llibertat.

A tots ells, als que van votar el meu partit, als que
van votar altres forces polítiques i als que per diverses
circumstàncies no ho van fer, en definitiva, a tots els valencians
de tots els municipis, de totes les comarques, de les tres
províncies, a tots ells, sense excepció, als cinc milions de
valencians va dirigit el meu primer discurs d'esta legislatura.

Este discurs també va dirigit a la resta dels
espanyols.
Esta comunitat autònoma se sent forta i segura de si
mateixa i, per tant, preparada i disposada per assumir lideratges
territorials amb l'ambició i ferma convicció de
contribuir al projecte col·lectiu que és Espanya.

La nostra comunitat és i serà exemple
d'un poble que de manera il·lusionada i lleial aporta sentit a
una de les nacions més antigues i importants del món.
Sense
ambigüitat, sense egoisme, però al mateix temps, amb fermesa
per a reivindicar el que és just i ens correspon.

Este debat inicia una nova etapa política a la
Comunitat Valenciana, però si tota etapa política té
com a immediat antecedent l'anterior, quan es tracta d'una
reelecció la mateixa ratificació popular del treball
realitzat és la que atorga la legitimació i el recolzament
per a continuar avant.
Si, a més, esta reelecció prové
d'una llarga etapa de governs d'un mateix partit amb
independència dels moments polítics generals del país,
estem davant d'una identificació plena del nostre projecte
polític amb les il·lusions i les realitzacions aconseguides
pel nostre propi poble.
Estem davant d'un nou cicle
sociològic.

I què estem aconseguint?
Què estem
aconseguint els valencians a l'inici del segle XXI?
Després de
dècades, arribar a temps al nostre temps.
I jo no vull a tornar a
perdre el tren del futur i, com jo, estic convençut que la immensa
majoria dels valencians, tampoc.

S'ha acabat.
Crec que hem dit que ja no volem
tornar a ser manifestament de segon grau en cap aspecte.
Simplement,
senyories, s'ha acabat.
Sabem ja que se sent quan altres ens miren i
ens admiren i així volem continuar.
L'exigència
és molt major, no es tracta només d'administrar
sinó també de proposar, de provocar, d'aconseguir i de
millorar tots els dies.

Sé que hi ha partits polítics que
preferixen un altre tipus de comportaments.
Ho estem comprovant en
l'actual Govern d'Espanya que ha preferit parar i mirar cap
enrere.
Però mentres jo siga el president de La Generalitat i, estic
convençut també, mentres el Partit Popular siga qui obtinga
la major confiança política dels nostres conciutadans, la
nostra vocació continuarà sent la de líders, els
primers, els millors.
(Aplaudiments)

Durant estos anys he recorregut els Ports, el
Maestrat, la Plana, l'Alcalatén, El Alto Mijares i El Alto
Palancia, El Rincón de Ademuz, Los Serranos, La Plana de
Utiel-Requena, La Hoya de Buñol, el Camp de Morvedre, el Camp de
Túria, l'Horta, les Riberes del Xúquer, El Valle de
Ayora, la Canal de Navarrés, la Costera, la Vall d'Albaida, la
Safor, l'Alcoià, el Comtat, les Marines,
l'Alacantí, el Vinalopó que habla
en castellano i el Vinalopó que
parla en valencià i La Vega Baja del Segura.

I en totes les comarques he trobat el mateix: una
tremenda il·lusió per a millorar, una tremenda
il·lusió per fer cada dia més agradable i també
més pròsper el lloc on cada u de nosaltres vivim.
Eixe
és el meu compromís, eixe és el meu programa de
govern.
(Aplaudiments)

Senyories, durant estos anys hem aconseguit unes altes
cotes de desenrotllament i de benestar.
Les dades d'ocupació,
de creiximent de la nostra economia i l'ampliació de la
societat de les oportunitats, són exemple de la nostra constant
modernització i, sobretot, de la nostra constant preocupació
per la millora de la qualitat de vida de totes les persones.

Però hi ha un fet que, possiblement, siga sense
cap dubte el més significatiu i clarificador d'estos anys.
Hem
creixcut, com mai ho havia fet la nostra comunitat, en la
incorporació a la nostra societat de desenes de milers de persones,
que amb les seues famílies han decidit vindre a viure i a treballar
a la Comunitat Valenciana.
Han trobat treball, han escolaritzat es seus
fills i han rebut assistència social i sanitària.

L'augment demogràfic que ha situat el
cens de la nostra població prop dels cinc milions d'habitants,
encara que realment el superem, és un símptoma de prosperitat
i també és una de les grans oportunitats que este temps ens
està brindant.

Hui més de la meitat dels espanyols vivim en
quatre comunitats autònomes que superem, cada una, els cinc milions
d'habitants reals: Andalusia, Catalunya, Madrid i la Comunitat
Valenciana.
La següent comunitat autònoma té la meitat
de població real que mosatros.

Esta és l'especificitat en el mapa
autonòmic de principis del segle XXI.
Queda desfasada, entre altres
qüestions, pel desenrotllament estatutari, la distinció de
comunitats històriques de fa trenta anys, que va donar lloc a un
tracte polític diferencial.

Reclamaré el finançament de
l'estat i les inversions que corresponguen a esta nova realitat
inqüestionable.
(Aplaudiments)

Senyories, tres són els grans eixos sobre els
quals ordenar les iniciatives del govern autonòmic que ens permeten
aconseguir al mateix temps, tres grans objectius: el primer d'ells,
és retallar la distància en les regions més
pròsperes d'Europa per arribar a ser una d'elles; el
segon, és continuar generant treball per aconseguir la plena
ocupació i, el tercer, és continuar ampliant el nombre
d'iniciatives socials perquè el benestar arribe a totes les
persones.

La prosperitat és fruit de l'entorn, de
les possibilitats i de l'esforç.
El nostre entorn, el nostre
exacte lloc físic té uns avantatges innegables i tenim
l'obligació d'obtindre el màxim rendiment
possible.

Ser el centre de l'arc mediterrani espanyol i
ser l'eixida natural al mar del centre del país, fa que les
inversions en les nostres infraestructures de comunicació, siguen
ferramentes clau per a la generació de creiximent i de riquesa.

Els nostres ports i aeroports són exemple clar
d'un creiximent constant i de les seues necessàries
ampliacions.
Ampliacions que defendrem com a elements consubstancials a les
expectatives del nostre propi futur.

Millorarem la nostra xarxa de carreteres.
Continuarem
construint autovies i exigirem la necessària execució del
tren d'alta velocitat, així.
.
.
(aplaudiments)
així com la xarxa ferroviària de
mercaderies d'alta capacitat i les seues respectives comunicacions
amb la frontera francesa.

Són també fonamentals les comunicacions
interiors en cada un dels centres de producció i econòmics
del territori, així com la mateixa mobilitat interior a les
àrees metropolitanes, que assenten bona part de la nostra
població en una apassionant xarxa de ciutats grans, mitjanes i
xicotetes, la complementarietat de la qual, en alguns casos, és
perfecta.

L'energia és un altre element fonamental
que porta valor afegit al nostre territori.
S'ha fet molta
inversió durant estos anys i es va a continuar amb la
instal·lació de generació i distribució
d'energia, incloses les renovables.

Aconseguirem que la nostra comunitat no sols siga
autosuficient, sinó que supere la potència energètica
renovable exigida per la Unió Europea.

El sòl industrial és fonamental per a la
instal·lació de noves empreses, per a la millora de les
condicions de les que ja estan implantades al nostre territori i
també per a l'atracció d'inversions foranes.
D'ací, la importància de continuar augmentant
l'oferta de parcs industrials o polígons locals ben dotats i
ben comunicats.

L'aigua, com a element del nostre entorn,
és essencial per al nostre futur.
La Generalitat porta invertits
milions d'euros i ha convertit la Comunitat valenciana en la
més eficaç en l'ús de l'aigua, però
no es prou.
A més d'estes inversions, requerix, sense cap
dubte, de l'aportament de l'excedent de l'aigua de
l'Ebre, de l'execució del Xúquer-Vinalopó
i del manteniment del transvasament del Tajo al Segura, i continuaré
reclamant a Espanya i a Europa l'aigua que necessita esta terra.
(Aplaudiments)

I del nostre entorn, sense cap dubte, el més
important és el territori, en el desenrotllament del qual hem de
plantejar tots els criteris de les polítiques de sostenibilitat.
L'espai on vivim i on es produïx físicament el creiximent
de la nostra societat és font de riquesa que hem de preservar de
manera que siga compatible amb la defensa i la protecció del medi
ambient.
Crec que hem d'abordar entre tots, amb serietat i sense
demagògia, què pretenem per al futur de la nostra terra amb
la finalitat que una cosa tan prioritària com el nostre territori
s'aparte definitivament de la confrontació política.

Senyories, en el segle XIX van ser els països que
van saber utilitzar els seus recursos naturals els que més van
créixer; en el segle XX van ser els que van aplicar la millor
tècnica els que més van créixer; en el segle XXI ho
seran aquells països que millor connecten amb la seua societat i li
sàpien transmetre el camí a seguir com aposta
col·lectiva.

Les persones som la gran possibilitat de la Comunitat
Valenciana, tots nosaltres, amb les nostres iniciatives personals i
familiars, amb les nostres apostes i amb les nostres il·lusions.
Eixa és la gran opció de la Comunitat Valenciana de hui i del
futur.
El nostre pes demogràfic és considerable.
Cada vegada
som més valencians, és a dir, tenim més possibilitats
i, per tant, per cada oportunitat que se li oferisca a cada un de
nosaltres, es generen inesgotables expectatives per a tots.

I així parlem, fonamentalment,
d'educació i de formació.
Continuarem invertint en
educació, en els nostres col·legis, en els nostres instituts,
en les nostres universitats, en els nostres centres de Formació
Professional.
Quant més preparada estiga la gent, millor per a tots.

La investigació és la via cap al futur,
és la llum que trenca qualsevol sospita.
No hi ha un altre
camí possible que continuar investigant i innovant perquè
és el valor que li afegim al que ací produïm.
Però la clau està a fer-ho amb intel·ligència,
de qui combina de forma equilibrada la consecució a llarg termini i
la seua aplicació immediata.

Les nostres xicotetes i mitjanes empreses requerixen
també reforçar la seua competitivitat a través de la
investigació que els permeta acomodar-se amb celeritat a les noves
exigències de la globalització.
La nostra xarxa
d'instituts tecnològics, els parcs científics o la
ciència universitària són base inexcusable
també d'un millor futur per a  tots.

I tot això, davall l'apassionant
deducció que les vies plantejades no sols són instruments per
a crear riquesa, sinó que també la generen en la seua mateixa
execució.
Quan es construïx una carretera, un parc
eòlic, un centre educatiu o un nou laboratori es genera
ocupació directa i indirecta, es dinamitza l'economia i es
potencia l'ambició.

Una societat assentada en un espai físic
privilegiat i en unes possibilitats humanes incomparables necessita que
tots els agents socials envien senyals clars, que se sumen a
l'esforç col·lectiu d'aconseguir nous reptes, per
complicats que estos pareguen.

Convoque, per tant, a tots per a exercir
l'anàlisi, la prospecció o la crítica sobre la
base de sumar per a tots junts aconseguir l'objectiu de la
convergència.
Per primera volta formem part de l'exclusiu grup
de les regions més competitives d'Europa.
Hem aconseguit
portar a la Comunidad Valenciana fins on era la nostra meta: on estan els
més grans.
I ara devem, amb la mateixa eficàcia, aconseguir
mantindre'ns en eixe lloc privilegiat i aprofitar els avantatges de
treballar junt als millors.

Senyories, la més evident demostració de
la prosperitat ha sigut, sense cap dubte, la generació
d'ocupació.
Durant estos anys hem creat més
ocupació que mai.
Hui treballem més de dos milions de
persones a la nostra comunitat.
S'ha incorporat la dona al mercat de
treball; s'han incorporat els jóvens i també les
persones que han vingut de fora.
Han baixat la taxa de desocupació,
ha baixat la de temporalitat i ha pujat la d'activitat i és,
precisament, sobre esta sòlida cimentació on se sustenta la
societat de la prosperitat i la societat del benestar.
Més treball
per a tots els col·lectius: dones, jóvens, persones amb
discapacitat i en tots els sectors.
I la mostra d'això
és que en estos últims quatre anys més de la meitat de
l'ocupació creada ha sigut per a les dones, més de
100.
000 jóvens han trobat treball i el 65% de
l'ocupació industrial generada a tota Espanya s'ha creat
a la Comunitat Valenciana.

Continuarem amb les nostres polítiques
d'ocupació; continuarem incentivant la seua creació;
continuarem pactant amb els agents socials, sindicats i empresaris;
continuarem espentant cap a la confiança que li dóna a una
societat saber que genera ocupació, que hi ha treball per a tots i
que és conscient que aconseguirà la plena ocupació.
La
prosperitat i l'ocupació sostenen i milloren el benestar.
És més, no pot existir benestar si els governs no som
capaços de generar ocupació i prosperitat.
Durant estos anys
hem posat en marxa centenars d'iniciatives buscant la major qualitat
i excel·lència en l'atenció,
l'assistència i la humanització cap a totes les
persones i a les seues necessitats.
Seguirem amb polítiques socials
en constant renovació, adequant-se a les necessitats de cada moment.

De tota la societat de benestar, la política de
salut és la que més esforç econòmic comporta.
Hem construït hospitals, centres d'especialitats, centres de
salut i continuarem per eixe camí.
La Comunitat Valenciana és
la que destina un major percentatge del ser pressupost a la sanitat; hem
fet d'ella una de les nostres grans apostes, perquè, encara
que parega un tòpic, és veritat que al final la salut
és el que importa.
La prevenció, la bona atenció
mèdica, les millors teràpies o la més avançada
i moderna hospitalització per a tots per igual és la major
conquesta social sense parangó en la immensa majoria de països
del món.

Junt a la sanitat, les polítiques socials
d'atenció al menor, a les dones maltractades, als majors, a
les persones amb discapacitat, a les persones amb rendes baixes, vivenda,
centres d'acollida, residències, centres de dia i una extensa
i solidària xarxa d'encontre de tots junt a tots.

L'avanç d'estos anys en estes
polítiques ha sigut, senzillament, espectacular.
Però la meua
ambició per al futur és encara major, perquè el
benestar és la màxima prioritat d'una societat que obri
constantment camins de prosperitat i d'ocupació.
(Aplaudiments)

Una societat que ha de facilitar al màxim la
integració de totes les persones, perquè tots junts conformem
un projecte comú de convivència i benestar en igualtat.
En
este projecte, tots som igual d'importants i tots sumem: la
prosperitat, l'ocupació, el benestar en una comunitat que ha
recuperat la posició que mai va haver de perdre.

Jo invite a tots, als alacantins, castellonencs,
valencians, a tots els diputats -que felicite per haver sigut elegits
com a representants del nostre poble durant estos quatre anys- que
mirem cap a les pròximes hores, les pròximes setmanes, els
pròxims mesos, els pròxims anys.
Invite que el temps siga
l'immediatament posterior a este moment; ja mai més
l'anterior.
Invite que donem per bo el que ja ningú pot
canviar, perquè la història és el passat.
La reforma
estatutària ha convertit la nostra en una comunitat autònoma
principal.
Pertanyem a una nació democràtica, oberta,
inexcusable en el panorama internacional i disfrutem de la major
coalició política de tota la història continental: la
Unió Europea.

Mirem cap avant.
El camí que vull
recórrer és el que comença des d'este mateix
discurs i el conseqüent debat i la presa de possessió i la
posada en marxa del nou govern i, en definitiva, les coses que continuarem
fent per a continuar fent gran la nostra terra.
(Aplaudiments)

Mirar al futur significa demanar aigua, inversions,
seguretat i el reconeiximent inequívoc que ja som cinc milions de
persones per al finançament que ens correspon de l'estat.

Mirar el futur significa ser conscients de la
importància de tindre un nom, que eixe nom siga apreciat i que
d'eixa apreci tots ens sentim beneficiats.

Mirar cap el futur és fer de la nostra
agricultura, al mateix temps, un sector modern en la producció,
potent en la distribució i exportació i fonamental per a
garantir la conservació i l'enriquiment del nostre patrimoni
natural, com un bé comú de tots els valencians, que tenim
l'obligació de llegar en les millors condicions possibles a
les pròximes generacions.

És fer de la nostra indústria un sector
competitiu, de referència internacional, quant a disponibilitat de
sòl industrial, logístic i d'innovació, recolzat
en les més modernes infraestructures que beneficien
l'activitat empresarial.

És fer del nostre turisme un sector en constant
renovació, tant en les infraestructures i equipaments com en la
millora de la qualificació professional de les persones que
treballen en ell.

És fer del nostre comerç i dels servicis
que es presten un sector d'altíssima fiabilitat i
qualificació.
Englobe ací també
l'administració en totes les seues instàncies, factor
fonamental d'ajuda al creiximent econòmic de qualsevol
societat.
També tot l'assessorament i suport que des de
l'àmbit privat es presta als sectors productius, com la
decidida aposta pel desenrotllament de la logística, una de les
ferramentes clau en el segle que ha començat.

Mirar cap al futur és fer del nostre
desenrotllament urbà un sector exigent amb la qualitat i en
l'estètica de la construcció, com en la
preservació dels espais naturals.

Mirar cap al futur és creure fermament en la
societat i en les seues possibilitats per a general riquesa, primant la
llibertat, reduint la intervenció i rebaixant la pressió
fiscal.

És fer de la nostra comunitat el millor lloc per
a la realització d'esdeveniments d'escala nacional o
internacional, una nova forma de mostrar la nostra comunitat al món,
de demostrar capacitat d'organització, un excel·lent
nivell d'infraestructures i una nova imatge de la nostra terra.

Mirar cap al futur és desenrotllar el nostre
Estatut amb la major ambició possible, amb més
ambició, a més, dins de la Constitució espanyola,
constitució de la qual reivindique les seues llibertats, drets,
obligacions, símbols i consensos.
(Aplaudiments)

Mirar cap al futur és continuar fent del
valencià una senya d'identitat permanent que garantix la
pervivència de la nostra cultura i del nostre poble en les
generacions futures.
La nostra llengua ens representa i ens identifica com
a valencians, igual que la nostra senyera, el nostre himne i les nostres
tradicions, senyes que hem de defendre amb orgull i força
allà on siga necessari.
(Aplaudiments)

És posar en valor tot el ric llegat patrimonial
i cultural que ens ve dels nostres avantpassats i recuperar-ho i
conservar-ho tant per al nostre goig com per al de generacions posteriors.
És fer de la cultura una inesgotable font de creativitat i de
permanent ambaixada de la nostra terra, així com el coneixement de
les creacions i la realitat artística d'altres pobles.
És fer que l'esport impregne l'activitat quotidiana de
tots els ciutadans i millore la seua qualitat de vida.

Mirar cap al futur és fer de la nostra
comunitat un territori protegit, atractiu i habitable, que entén el
seu desenrotllament i creiximent a partir de la sostenibilitat, sent
solidaris en relació a la preocupació que hi ha respecte del
canvi climàtic a nivell global, fent nosaltres els nostres deures.

Mirar cap al futur és aconseguir una societat
més confiada, més tranquil·la i més segura.
Mirar cap al futur és fer una educació avançada que
respon a les demandes del món global, ajustada als avanços
tecnològics i en perfecte equilibri entre el món del treball
i la societat del coneixement i de l'educació.
Mirar cap al
futur és fer del nostre sistema sanitari el més modern,
eficaç i segur, compromés amb tots i capaç de donar
resposta als desafiaments d'este començament de segle.
Mirar
cap al futur és mirar pel futur de tots, per les oportunitats de
tots, els majors, les dones maltractades, els menors, els jóvens,
les persones amb dependència o discapacitat i les famílies.

Mirar cap al futur és oferir des d'esta
trona, i en relació a totes les qüestions que abans he citat i
des de hui mateix, diàleg, acords i consens als grups parlamentaris.
(Aplaudiments)

Senyories, el Partit Popular ha guanyat les eleccions.
Durant tota l'anterior legislatura vam comprometre propostes,
consensos i acords que s'han aconseguit, plantejàrem
objectius, que s'han aconseguit, i anhelàrem millories que
són hui una realitat.
Si el Partit Popular ha guanyat les eleccions,
ha segut per tot això.
(Aplaudiments)

Però, a més, durant els últims
mesos, el Partit Popular li va parlar a la Comunitat Valenciana amb
il·lusió, amb compromís, amb lleialtat i amb
legítim orgull de ser valencians, i també per això el
Partit Popular ha guanyat les eleccions.
(Aplaudiments)

La nostra comunitat és molt diferent de la que
varen conéixer els nostres pares i els pares dels nostres pares, i
ha canviat molt en estos últims anys.
Hi ha noves realitats, nous
reptes, però també noves oportunitats que ens exigixen noves
idees i noves actituds.
Els discursos del passat, les preguntes del passat
i les seues contestacions del passat, ja no servixen.
Sóc conscient
que seguixen en l'ideari d'algunes formacions
polítiques.
A pesar d'això, sempre els invitaré
a compartir amb nosaltres la concreció de les respostes als nous
interrogants.

Per a un valencià ser el president de La
Generalitat és el major compromís personal que pot assumir el
nostre poble.
Demanant el vot per a la meua investidura estic dient-los,
novament, que queda garantida la meua total entrega en esta apassionant
tasca.
Els valencians han convertit amb els seus vots el meu segon programa
electoral en el meu segon programa de govern.
El primer s'ha complit.
Si vostés ens donen la seua confiança, el segon, quan es
complixca, estarà aconseguint les millors expectatives que tots els
valencians hem posat sobre el nostre propi futur.
(Aplaudiments)

Sempre he cregut que érem els millors.
De fet,
fa molts anys, quan em va cridar el compromís per la nostra
comunitat, ho vaig fer per este convenciment.
Crec que som els millors,
nosaltres, els valencians.
Per tant, com a president, no faré una
altra cosa durant tots els dies que fer que la Comunitat Valenciana siga la
millor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor candidat.

Se suspén la sessió fins a les 11:15,
és a dir, per trenta minuts.
(La senyora
presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 10 hores i 44
minuts)

(Es reprén la sessió a les 11 hores i 22
minuts)

La senyora presidenta:

Es reprén la
sessió.

Té la paraula el diputat il·lustre
senyor Joan Ignasi Pla, representant del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Pla i Durà:

Senyora presidenta.

Senyor president.

Senyories.

Volguera que les meues primeres paraules foren
també de condol per als familiars dels soldats espanyols que moriren
ahir al Líban i també un fort recolzament a tots aquells que
estan desenvolupant tasques de pau arreu del món.

Com no, agrair i felicitar la nova presidenta de Les
Corts per la confiança que ha obtingut, majoritària en esta
cambra, desitjant-li que duga a terme un bon treball i que exercisca el
càrrec amb respecte pel pluralisme polític, a les tasques
legislatives i, sobretot, a la funció de control a
l'acció del govern valencià que té esta
institució.
De la mateixa manera vull felicitar el Partit Popular i
el seu candidat pel suport electoral aconseguit, que li permet continuar
governant la Comunitat Valenciana amb una majoria parlamentària
ampla.
I, com no, vull felicitar igualment el poble valencià per la
maduresa i pel nivell de civisme demostrat durant la campanya electoral i
de manera especial en la jornada electoral del passat 27 de maig.

Senyories, hui el debat central segurament no
és aprofundir sobre el programa de govern que de manera poc concreta
i genèrica ens ha presentat el senyor Camps.
Eixe serà un
debat que al llarg de les properes setmanes i mesos tindrem en esta cambra.

Hui per a mi el debat de fons és si
d'esta investidura eixirà un president de La Generalitat al
capdavant d'un govern que de veritat vullga escometre els grans
reptes que té la societat valenciana; si, a més a més,
ho farà escoltant la societat civil deixant-la participar
lliurement, sense pressions, i si eixe govern usarà la majoria
absoluta en esta cambra en benefici de tots, és a dir, que els qui
l'han votat, 1.
276.
000 valencians i valencianes, i de la gran majoria
que no l'ha votat, 2.
215.
000 valencians i valencianes.

La democràcia és molt més que
votar en unes eleccions.
La democràcia contemporània
és un sistema polític en el qual s'han de donar
també altres requisits de manera necessària i indispensable.
És un sistema en què els governs tenen
l'obligació de ser responsables i transparents davant la
ciutadania i les institucions de control polític; on els governs
tenen limitat el seu poder per un estat de dret imparcial i igual per a
tots; on és essencial el respecte a l'acció
política de l'oposició, a les minories
polítiques i socials existents en una societat; on el govern no pot
limitar ni voler controlar l'autonomia de la societat civil i on hi
ha mitjans de comunicació, especialment quan estos són
públics, que informen objectivament, donen veu a totes les opcions
polítiques i socials, afavorixen el pluralisme social i no confonen
la informació amb propaganda.

Senyor Camps, té vosté tota la
legitimitat política que es deriva del resultat de les urnes per a
governar, però no té carta blanca per a fer el que vullga.
Les majories absolutes, com la que vosté tindrà esta
legislatura, poden contribuir a donar estabilitat als governs, però
també poden conduir a l'abús del poder, especialment
quan els valors de responsabilitat i el control públic són
despreciats pel govern, com ha passat en els darrers anys a la Comunitat
Valenciana.

Espere i desitge que en esta legislatura que hui
s'enceta les coses no vagen en este sentit, com han anat en el
passat.
Al meu partit i a mi ens correspon en esta cambra exercir la tasca
d'oposició, la de controlar i fiscalitzar l'acció
del govern sense renunciar unes vegades a fer propostes diferenciades de
les del seu govern, recolzant o acordant amb el govern altres vegades.
Ho
férem la passada legislatura i ho farem esta.
Anem a desenvolupar la
tasca que els ciutadans ens han atorgat amb la major claredat possible i
transparència, amb el millor dels propòsits constructius,
sense renunciar per això a la crítica i a la
fiscalització del seu govern.

Vosté hui, com la investidura anterior o en els
distints debats de política general que hem tingut en esta cambra,
ha anunciat molts bons propòsits i poques propostes, per cert.
Sàpiga que les que ha fet hui van a tenir el corresponent seguiment
i li demanarem comptes sobre la forma en què les està
desenvolupant, les que intente complir, i explicacions sobre les
incomplides.
I espere que la seua majoria absoluta no supose un increment
de la falta de control i de negar la transparència en la
gestió que va caracteritzar la seua forma d'actuar la
legislatura passada.

A este respecte seria molt clarificador, hui, saber si
vosté, igual que ja han deixat patent amb les seues declaracions
destacats dirigents del seu partit, també entén que el
resultat de les eleccions li permet accentuar alguns dels dèficits
democràtics observats la passada legislatura.

L'expressió «les eleccions
m'han absolt» pronunciada per un alt càrrec del seu
partit imputat en diversos delictes contra l'administració
pública i delicte fiscal, mereixia una resposta democràtica
contundent que vosté no ha donat, no sabem si perquè no pot o
perquè no vol donar-la.
Però hui és un bon moment, a
l'inici d'esta legislatura, perquè vosté
il·lustre a esta cambra i a tots els valencians i valencianes
respecte a la seua posició en relació als imputats per
presumpta corrupció i sobre el seu nivell de tolerància amb
este tipus de comportaments.
Va a seguir recolzant-los per passiva?
Es sent
vosté també exonerat per haver guanyat les eleccions de rebre
com es mereixien l'associació de familiars de les
víctimes de la tragèdia del metro de València?
Entén vosté que la majoria absoluta l'eximix ja
d'este acte tan just com necessari, quasi un any després de la
tragèdia?
Estes preguntes, senyor Camps, necessiten respostes.

Senyor president, senyories, hui estem davant
d'un debat en què hem de fixar també el marc de
desenvolupament dels projectes col·lectius, representats en esta
cambra per als propers quatre anys, tenint en compte els plantejaments que
ha fet hui el candidat a la investidura.

Vull afirmar que esta és una gran comunitat
d'hòmens i dones disposats permanentment a mirar cap endavant,
a pesar de les situacions conjunturals o estructurals que envolten i de
vegades dificulten la seua vida.
Esta és una comunitat que va
manifestar clarament, mitjançant els seus representants, la
vocació de lleialtat a un projecte col·lectiu, Espanya, que
cada dia més es situa entre els països més
avançats des del punt de vista econòmic i social del
món.

La passada legislatura, fruit del consens entre els
dos principals partits de la nostra comunitat, donàrem un pas
endavant important per tal d'enfortir més les nostres
capacitats d'autogovern.
L'Estatut aprovat amb consens deu ser
desenvolupat amb consens, perquè d'eixa forma les
 mesures que posem en marxa tindran sempre una visió a llarg
termini i ens permetran fer reals moltes de les aspiracions i els desitjos
dels valencians i valencianes del segle XXI.

Per tant, des d'eixa visió d'un
valencianisme compartit i no excloent li oferisc la meua
col·laboració i la del meu grup per fer possible que les
normes que donen sentit i coherència a eixe gran acord entre els
valencians tinguen el suport majoritari a l'hora del seu
desenvolupament en esta cambra.

Fer abstracció de les diferències
programàtiques i partidàries és important en un moment
en què la nostra comunitat pot pegar un fort impuls en la millora
del benestar i de la vida dels nostres conciutadans, en un moment en
què la nostra comunitat es troba en una cruïlla: podem ser de
veritat referència i senya de progrés i prosperitat dintre
d'un país, Espanya, on tots, tots, avancen amb força
per fer que els desitjos i anhels dels seus ciutadans siguen realitat, o
podem quedar-nos amb l'imaginari col·lectiu fixat que som els
millors i estem en el centre del món, sense que això supose,
de veritat, que la gent majoritàriament tinga les millors condicions
de vida.

Per això és necessari que entenga que el
valencianisme que podem i volem defensar junts és un valencianisme
cooperatiu amb la resta de comunitats d'Espanya; és un
valencianisme reivindicatiu, però a la vegada compromés i
lleial amb la resta d'autonomies i l'estat; és un
valencianisme dels ciutadans, dels seus drets, dels seus deures.

Senyor Camps, l'afirmació que el PP
és el partit de la comunitat està bé per als moments
derivats de l'eufòria d'un bon resultat electoral.
Però no pot ser entesa com una afirmació compartida per qui
aspira a ser president de tots els valencians i valencianes.
El PP
és el partit d'1.
276.
000 valencians que l'han votat, com
nosaltres som el partit dels 850.
000 valencians que ens han votat.
Però a la vegada, defensant els nostres compromisos, els nostres
valors, els nostres idearis programàtics deguem ser els
representants dels 3.
490.
000 valencians amb dret a vot i dels més de
4.
700.
000 valencians que viuen en la nostra comunitat.

Des d'eixe plantejament crec necessari que
arribem a un mínim comú denominador de l'exercici
democràtic representat en l'avanç cap a eixe
valencianisme compartit que li propose.
Este pot ser el desenvolupament
consensuat d'alguns dels aspectes bàsics del nostre Estatut,
que fins ara no ha estat possible en algunes de les actuacions
parlamentàries més recents.
Li recorde
l'aprovació sols amb els seus vots de normes tan importants
com la Llei de renda mínima garantida o la de règim
econòmic matrimonial, per cert, com advertíem, amb moltes
dificultats des del punt de vista de la constitucionalitat d'alguns
dels seus preceptes.
En altres, l'acord ha estat present, donant
més sentit i coherència al desenvolupament d'una norma
tan important com l'Estatut, com ha estat el cas de la llei que
regula el reconeixement de les comunitats de valencians residents fora de
la comunitat.

Per tant, té el nostre compromís de
treballar activament cap a eixe consens en aspectes tan importants com els
que a continuació li enumere: la llei que regula el dret dels
valencians a una bona administració i l'accés als
documents de les institucions i administracions públiques; la llei
que elabora la carta de drets socials de la Comunitat Valenciana, com a
expressió de l'espai cívic de convivència dels
valencians; la llei de creació del Consell de Justícia de la
Comunitat Valenciana, que determina la seua estructura, composició,
nomenaments i funcions dintre de l'àmbit de les
competències que té la Generalitat Valenciana en
matèria de justícia; la llei per a la creació del cos
únic de la policia autònoma de la Comunitat Valenciana, per
tal de contribuir de manera efectiva a la millora de la seguretat de
persones i béns en la nostra comunitat amb perfecta sintonia amb la
resta de forces i cossos de seguretat de l'estat; la llei que regule
les ajudes per a promoure el dret a l'accés a una vivenda
digna, especialment en favor dels joves, persones sense mitjans i persones
amb discapacitat.

Al marge de posicions partidàries li manifeste
la meua vocació i voluntat d'arribar a un acord perquè
les polítiques que permeten garantir esta aspiració de molts
valencians i valencianes puguen tenir una continuïtat en el temps i de
veritat la política de promoció de vivenda pública
puga ser efectiva per a resoldre l'actual situació.
En eixe
sentit, l'acord entre les administracions públiques
implicades, representades per un acord entre els dos principals partits
és fonamental, lluny de baralles que només porten a retardar
els efectes reals de l'aplicació d'eixes
polítiques en esta matèria.

I, per últim, senyories, la llei del Consell
Audiovisual de la Comunitat Valenciana, que deu vetlar pel respecte dels
drets, les llibertats i valors constitucionals i estatutaris en
l'àmbit de la comunicació i els mitjans audiovisuals en
la comunitat.
En una societat moderna i avançada els mitjans de
comunicació són una peça fonamental per als ciutadans,
però també per l'enfortiment democràtic i la
convivència.
Els de titularitat pública haurien de ser
l'exemple d'informació veraç, objectiva i plural,
de l'impuls dels valors i de formació cívica, de la
potenciació real de la nostra llengua.
Per això, senyor
Camps, hui és dia de reclamar-li el seu compromís per a
modificar la Llei de creació de la Radiotelevisió Valenciana,
de manera que encetem un procés de redreçament d'esta
com a servei públic, mitjançant el nomenament del nou
director general de Radiotelevisió Valenciana per majoria
qualificada d'estes Corts.

Hui deguem fer un compromís públic amb
la societat valenciana per a la dignificació de la
Radiotelevisió Valenciana, de manera que, entre tots, recuperem la
seua credibilitat social, reforcem la seua independència
política, aconseguim la seua viabilitat econòmica i la
convertim en un servei públic referent de qualitat i
innovació.

Senyora presidenta, senyories, el grup que represente
vol contribuir a fer que la nostra comunitat recupere el sentit de
cooperació amb la resta de comunitats veïnes que conformen
l'arc mediterrani, de la Unió Europea, tal com preveu el
nostre Estatut.

Per això, senyor Camps, crec necessari que
entengam que la nostra comunitat, els seus interessos i les relacions per a
defensar-los davant l'estat i la resta de comunitats
autònomes, deuen fonamentar-se en els principis de lleialtat
institucional i solidaritat.
L'un i altre deuen formar part de
qualsevol plantejament de present i de futur, al marge de lluites
partidàries i electorals.
La seua responsabilitat com a president de
La Generalitat i de tots els valencians l'obliga a col·laborar
lleialment amb el Govern d'Espanya i amb la resta de comunitats
veïnes per millorar les condicions de vida dels valencians i
valencianes.

Són tres els aspectes centrals que amb total
seguretat deurem encarar en la present legislatura: l'aigua, el
finançament de la nostra comunitat i l'aprofundiment en les
infraestructures que necessitem per ser més competitius.
Els tres
requereixen d'arguments compartits, de fermesa i de presència
sòlida i activa per a millorar la nostra posició com a
comunitat, estiga qui estiga en el Govern d'Espanya o en les altres
comunitats.

Els socialistes valencians, senyories, tenim clar que
l'aigua no pot ser un factor limitador del creixement de la nostra
comunitat i a la vegada, sent un bé escàs, cal gestionar-la
de forma racional.
El moment actual, amb l'agudització de la
sequera pel canvi climàtic, ens deu fer reflexionar a tots respecte
del paper que podem jugar per a fer reals estes aspiracions.

Senyor Camps, l'acord i el pacte deuen
substituir l'enfrontament i la manipulació de la raó.
Tots pensem sempre que tenim raó, tots.
El transvasament entre
conques deu ser considerat un instrument més per a garantir la
nostra suficiència hídrica, i
l'apel·lació a la solidaritat deu, segurament, estar
present.
Al dia de hui, l'acord entre les conques cedents, i les que
podem rebre, és l'única via per a fer possible la
utilització real d'este instrument.
Li propose, per tant, les
bases d'una posició compartida, que puga avançar en
eixe necessari acord amb Aragó, Catalunya, Castella-la Manxa i el
Govern d'Espanya.

En primer lloc, el desbloqueig de les
diferències respecte d'algunes de les actuacions del programa
Agua, mitjançant la creació d'una comissió
mixta, Govern d'Espanya-Generalitat, que acure les dificultats
d'algunes de les actuacions de dessalatge com a recurs per al nostre
litoral, pobles i ciutats turístiques.

En segon lloc, el seguiment i posada en comú de
l'execució d'algunes de les actuacions en matèria
de depuració i reutilització d'aigües, apostant,
inclús, per la transferència de recursos cap a La Generalitat
per ser més efectius, en casos com l'abastiment de
l'àrea metropolitana de València o les actuacions en
l'Albufera.

Tercer lloc, l'estudi i plantejament conjunt
d'una redefinició del Pla de conca del Xúquer per
limitar, en el seu cas, les extraccions, en la Manxa oriental i en la
Manchuela, en pro d'un acord amb Castella-la Manxa per fixar un espai
temporal adequat de manteniment dels recursos del transvasament
Tajo-Segura.

I per últim, obrir un espai de diàleg
franc i sincer amb el Govern d'Espanya, Catalunya i Aragó per
a tenir el riu Ebre com un recurs més per a la nostra comunitat, amb
un plantejament de transvasament raonable i acceptable des del punt de
vista social, econòmic i ambiental.

Governe qui governe Espanya a partir de l'any
2008 el plantejament del transvasament de l'Ebre fet en el Pla
hidrològic nacional no serà possible, i vosté
això ho sap.
Eixe plantejament mai va rebre el suport
econòmic de la Comissió Europea, mai.
I hui és
rebutjat per totes les formacions polítiques d'Aragó,
inclòs el PP, i per suposat per totes les formacions
polítiques de Catalunya.
Per tant, eixe és un oferiment
sincer i d'acord amb la defensa dels interessos de la nostra terra,
que donades les circumstàncies, m'agradaria que considerara
pel bé de tots.

Senyora presidenta, senyories, millorar el
finançament de la nostra comunitat és un dels grans reptes
que tenim en la propera legislatura.
Les apel·lacions a la millora
s'han de fer sense partidisme i escassesa de mires, perquè
és ben real que no responen al càstig d'un govern
d'un signe polític concret.
I això, vosté,
senyor Camps, també ho sap.

Els distints sistemes han perjudicat esta comunitat
situant-mos entre les comunitats autònomes d'Espanya que
pitjor finançament per capita té al llarg de la recent història
democràtica en el nostre país; el darrer i actual sistema
potser un poc més, perquè a l'haver incorporat la
sanitat al sistema general, i donat l'increment de població,
com vosté ha reflectit, set punts per damunt de la mitjana nacional,
ha agreujat el problema.

Este no és un tema que puga resoldre
l'actual govern.
I vostés saben que correspondrà al
següent encarar el procés de reforma del nostre sistema de
finançament dintre del marc multilateral del Consell de
Política Fiscal i Financera.
Ahí, senyor Camps, tindrà
vosté tot el nostre recolzament per defensar, fins a les
últimes conseqüències, que el sistema assegure un
finançament per persona igual a la mitjana de les comunitats
autònomes, tenint com a criteri bàsic la població.
Vostés saben que eixe era el plantejament que nosaltres
volíem incloure en el nostre Estatut i que segurament ens haguera
donat més força de cara a eixe procés de
negociació que ara ve.
Governar a qui governara Espanya, però
no va ser possible.

Per assegurar, per tant, als nostres ciutadans un
nivell de prestacions del servei bàsic, com a mínim, igual a
la resta d'Espanya, senyories, a més de la priorització
política i una bona gestió, fan falta eixos recursos, cert,
i, a més a més, els que es deriven de la inversió
territorialitzada dels pressupostos de l'estat.
En este sentit, per a
garantir que de manera programàtica, però comprometedora,
l'estat dedique a la comunitat respectiva de manera equitativa els
recursos a través de les seues inversions, dos comunitats, Catalunya
i Andalusia, amb fórmules distintes, però amb el mateix fons,
inclogueren en els seus estatuts sengles disposicions addicionals.

Senyor Camps, jo ho he manifestat públicament,
pot ser que no siga el més correcte, li ho he dit, però
sembla que no és inconstitucional o, com a mínim, en el cas
d'Andalusia, així ho pensaren tots, els dos partit que
aprovaren l'estatut andalús.

Andalusia, Catalunya i la Comunitat Valenciana
són les tres comunitats que al llarg dels darrers deu anys han estat
les més perjudicades a l'hora de l'assignació de
la inversió territorialitzada de l'estat, per governs de
distint signe, en relació al que aporten al conjunt d'Espanya.

El que es tracta, per tant, és de compensar en
un termini -els andalusos l'han fixat en set anys, nosaltres
podem fixar-lo d'una altra forma-, però es tracta de
compensar eixe desequilibri real entre les inversions de l'estat i el
que aporten, o el que aportem com a comunitat.

Crec sincerament que no es defensen els interessos
valencians intentant evitar que altres puguen fer valdre els seus drets
sense perjudici de ningú.
Per tant, li demanaria que retirara els
recursos d'inconstitucionalitat en el relatiu a esta matèria,
i activàrem el mecanisme inclòs en el nostre Estatut per
incorporar la possibilitat que la nostra comunitat recupere en un termini
similar el diferencial entre les inversions reals de l'estat i la
nostra aportació al PIB nacional.

Té tot el nostre suport per a fer-ho.
Com a
mínim, senyor Camps, siguem conseqüents i defensem el que ens
pertoca.
Això suposaria una injecció important, al voltant de
3.
500 milions d'euros, per desenvolupar a la nostra comunitat
infraestructures bàsiques pendents, responsabilitat de l'estat
o noves, que en definitiva milloren el capital físic com un element
central per a la nostra competitivitat.

Senyories, els darrers tres anys s'ha fet des de
l'estat un important esforç per tirar endavant projectes
estratègics en l'àmbit de les infraestructures a la
nostra comunitat.
Negar-ho només pot ser fruit d'una
visió estrictament electoralista i poc pensada en clau
d'aplicació d'eixe principi de lleialtat institucional
que deu presidir les relacions entre governs en benefici dels ciutadans.

Queden, no obstant, temes pendents molt importants per
als quals també comptarà el nostre recolzament a l'hora
d'exigir al Govern d'Espanya la seua execució; com ara
el conveni, similar al que va signar de carreteres, per als nostres
ferrocarrils de rodalies, que done solució a temes enquistats, com
ara el Gandia-Oliva-Dénia, Xàtiva-Alcoi, la duplicació
del Cullera-Xeraco o l'electrificació del
València-Bunyol.

A més a més, estem fermament compromesos
amb la reivindicació expressada pel món econòmic i
empresarial per a incloure el corredor ferroviari mediterrani dintre de les
xarxes transeuropees de transport que al llarg de l'any 2008 deu
revisar la Comissió Europea, així com la reivindicació
al Govern d'Espanya que l'esmentat corredor tinga ample europeu
i doble plataforma en el tram Castelló-Tarragona.
No obstant
això, els reptes que tenim competència de la Generalitat
valenciana són molts per a complir en els seus justos terminis, el
mateix Pla d'infraestructures estratègiques aprovat pel
Consell i que a dia d'avui porta un enorme retard.

Senyora presidenta, senyories, en democràcia,
com deia abans, les majories parlamentàries són producte
d'una victòria electoral que sempre és conjuntural i
val només per a quatre anys.
Però véncer electoralment
i tindre majoria absoluta durant un temps no és sinònim de
poder absolut, ni tampoc de tindre raó, ni de tindre dret a
manipular la realitat.
I tindre majoria absoluta no justifica que es puga
promoure una política de malbaratament, no justifica que es puga
promoure una política de falta d'inversions en serveis
públics bàsics per al benestar de la gent i la cohesió
social, ni que s'impulsen polítiques socials i
econòmiques que a mig termini debiliten els sistemes de benestar
dels ciutadans.

Amb tot, voldria tornar-li a dir, que pel bé de
la comunitat i de la qualitat democràtica de la nostra societat
seria bo i positiu un canvi en la manera d'actuar, però
sobretot en les prioritats del seu govern en esta nova legislatura.

Per això, hem escoltat amb atenció el
seu discurs, i per això escoltarem el dels consellers, perquè
vosté en el seu discurs no ha dit res.

Però en tot cas, en tot cas, més
allà de l'ambició permanent de voler ser els millors,
que vosté sempre reflectix, la realitat és que podem ser els
millors.
Podem ser els millors, hui no ho som.
Durant els darrers anys
l'economia valenciana ha creixcut i ha generat nous llocs de treball,
encara que no hem aconseguit la plena ocupació que tots compartim
com a objectiu polític, i que vosté va fixar en
l'anterior legislatura.

Però el comportament de la nostra economia no
es pot analitzar de forma objectiva i seriosa al marge del context
econòmic i social en què està inserida: el
d'Espanya i el de la Unió Europea.
I és que algunes
variables econòmiques i socials han experimentat una millora
innegable, però menor que la registrada en el conjunt
d'Espanya.

Com a resultat, els valencians hem perdut posicions
relatives en el conjunt d'Espanya.
En poques paraules, hem participat
en els fruits del creiximent econòmic espectacular que experimenta
Espanya en menor mesura que els residents en altres comunitats
autònomes.
Esta pèrdua relativa de posicions ens permet
afirmar que els valencians i valencianes no s'han beneficiat del
creiximent econòmic espanyol en la mateixa mesura que els
d'altres comunitats, com el País Basc, on la renda per
càpita ha creixcut per damunt de la mitjana, o Cantàbria,
Castella-Lleó, Astúries, Galícia, Andalusia,
Extremadura, que han aprofitat els darrers anys per a reduir les seues
distàncies amb la mitjana espanyola.

Senyor Camps, senyories, no vullc que les meues
paraules siguen interpretades de manera negativa.
Vullc només
aportar al debat que al llarg dels propers mesos tindrem elements que ens
porten a una reflexió i a una reorientació de les
polítiques.
Una economia que ha creixcut menys que la resta de
l'economia espanyola; una societat que ha perdut posicions quant a
nivell de renda respecte a la mitjana espanyola i a la Unió
Europea-15; una economia menys productiva; un sector industrial que
necessita un canvi de rumb, doncs creix menys que la mitjana
d'Espanya i registra un dèficit comercial en augment; un model
econòmic basat en un sector molt important, el de la
construcció, que està desaccelerant-se; una comunitat
més endeutada que la mitjana d'Espanya.

Tot això sense que s'hagen produït
avanços notables en l'àmbit de les polítiques
socials: sanitat, educació, atenció a les persones majors.
I
ahí estan -i no vaig a repetir-los- els indicadors
objectius de llits hospitalaris per mil habitants, de fracàs escolar
o de recursos per atenció a les persones majors.
Eixa és la
realitat, que vostés poden matisar o negar, però que deguem
corregir si volem que el gran potencial que tenim es concrete en benestar i
en fortalesa de futur.

Tenim, per tant, per davant reptes importants i
inajornables, tal com reflectixen estes dades objectives.
I, per cert,
també demanen molts, molts dels representants dels sectors
econòmics i socials d'esta comunitat.

Reorientar, senyor Camps, la política
urbanística, com vosté ha parlat ací, és
necessari per a reequilibrar el nostre creiximent sense perdre capacitat de
futur.
Ahí volem mostrar-li també la nostra disposició
a arribar a un acord.
Vosté l'ha oferit en un doble sentit: un
acord d'una estratègia territorial, perquè creem que
és fonamental posar-se d'acord en unes línies
bàsiques del nostre desenvolupament territorial.
.
.
Són
decisions que es prenen a llarg termini, 15-20 anys, i, per tant, impliquen
sempre l'alternança.
I ahí n'hi han algunes
comunitats, com Navarra i el País Basc, que ho fan fet.

Per tant, es tracta que totes les actuacions sobre el
territori tinguen un mínim de coherència espacial,
perquè hi haja un consens en els tres components estructurals del
territori: el sistema d'espais oberts, el sistema
d'assentaments, les infraestructures bàsiques.

Per això li plantege, en primer lloc, que ens
posem d'acord en un equip d'experts del màxim nivell,
reconegut, professional, que elabore en el termini més breu possible
un diagnòstic de la situació, i després, a partir
d'eixe diagnòstic, obrir un debat parlamentari per aprovar al
llarg d'esta legislatura una estratègia territorial valenciana
el més consensuada possible.

En segon lloc, hem d'arribar a un acord en la
legislació urbanística.
Vostés han modificat en els
darrers tres anys tota la legislació, és cert, però el
resultat és el que és.
Mire, vostés, com tot el sector
i els experts, saben que cal modificar-la, especialment la LUV,
perquè és de quasi impossible aplicació.
I a
més a més, perquè cal adaptar-la a la nova llei del
sòl estatal.

D'una altra banda, cal resoldre el conflicte amb
la Comissió Europea que ens ha portat al Tribunal de Luxemburg, o va
a portar-mos.
I jo crec que això suposa una greu inseguretat per a
promotors, administracions i propietaris.

Per tant, nosaltres els plantegem consensuar la
legislació urbanística, que puga ser estable i duradora en el
més fonamental, evidentment, encara que canvien els governs.
Una
legislació que siga més clara, més senzilla i que
acabe amb el conflicte jurídic amb la Unió Europea.

Esta proposta no suposa en cap cas, senyor Camps,
validar la seua política urbanística, que, en compliment de
la nostra tasca d'oposició, seguirem criticant si la
considerem inadequada i presentant les nostres alternatives.
Però
pensem que seria un bon acord perquè donaria estabilitat legislativa
i seguretat jurídica.

Senyora presidenta, senyories, el candidat a la
investidura es va passar la legislatura anterior anunciant plans,
programes, projectes i iniciatives que després, en la majoria dels
casos, ningú no ha vist.

I a pesar d'això, volem pensar que en esta
nova legislatura vosté atendrà les consideracions obertes i
sinceres i, dintre del marge de respecte al seu programa electoral amb el
qual ha guanyat les eleccions, redreçarà la situació
pel que fa al canvi de model econòmic i al gir social que
està comunitat necessita i que vosté hui ha anunciat, pel que
he pogut escoltar.

Però si ni canvien les formes ni
l'orientació de les polítiques, li assegure que els
socialistes anem a exercir una oposició dura i implacable en tots
aquells aspectes de les polítiques del seu govern que perjudiquen el
benestar de les persones i els interessos de la comunitat.

La nostra serà una oposició lleial amb
les institucions i que no practicarà cap tipus
d'obstruccionisme, ni voldrà la paràlisi de les
institucions estatutàries, però li assegure que serà
implacable amb el malbaratament, la política de propaganda, la
manipulació dels mitjans i la falta d'inversió
qualitativa en serveis públics.

Nosaltres estem compromesos amb l'ensenyament
públic i de qualitat; estem compromesos amb uns serveis
d'atenció a les persones dependents, siguen discapacitades o
majors, de qualitat; estem compromesos amb un sistema sanitari que done
atenció digna a les persones, amb independència dels seus
recursos econòmics; estem compromesos amb la igualtat real entre
hòmens i dones; estem compromesos amb la sostenibilitat
econòmica i ambiental de la nostra comunitat; estem compromesos amb
la xicoteta i mitjana empresa i els treballadors autònoms; estem
compromesos amb l'ocupació estable i de qualitat.
En
definitiva, estem compromesos amb la nostra comunitat.

Ho anem a fer així, perquè eixa és
la nostra obligació i perquè les 850.
000 persones que ens han
votat, que han votat el Partit Socialista, exigixen una veu que defense els
interessos, els seus valors i la seua manera d'entendre la
política i les prioritats de la nostra comunitat.

Senyora presidenta, senyories, senyor Camps, anem a
votar que no a la seua investidura, i anem a fer-ho per lògica i
coherència política bàsica -representem a
850.
000 persones que han votat un programa electoral diametralment distint
al seu-, i perquè els ciutadans ens han dit en les urnes que
sigam l'oposició d'este parlament i que fiscalitzem
l'acció del seu govern.
I entenem que eixa és una tasca
essencial en democràcia.

Li desitgem el millor com a president, perquè a
pesar de les diferències que ens separen en el terreny de les
prioritats i els valors en què cadascú de nosaltres creguem,
el respecte democràtic és també un camí cap al
futur il·lusionat i encoratjat per a aprofitar al màxim les
nostres potencialitats com a poble, com a gran poble que som.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula l'il·lustre senyor
Camps, candidat a la presidència de La Generalitat, per a contestar
al representant del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Camps Ortiz:

Gracias.

Yo creo que uno de los grandes problemas -se lo
digo sinceramente- de estos últimos años, y de la
campaña electoral, es que es muy difícil comprender y
entender sus discursos.
Yo he estado atento durante toda su
intervención, he estado atento durante estos cuatro años, es
muy difícil, son muy ambiguos, no plantean las cuestiones con la
solidez, con la transparencia y con la contundencia que una sociedad
moderna requiere.
Y entiendo que ustedes hayan perdido las elecciones y que
nosotros las hayamos ganado, precisamente porque nosotros le hablamos a la
gente con naturalidad, con normalidad, con ilusión, a favor de todo
el mundo, sin ambigüedad y sin cosas extrañas, que al final
nadie entiende.
(Aplaudiments) No le entiende nadie.

Para empezar, para empezar, señor Pla, que
durante toda su intervención haya puesto en cuestión las
elecciones democráticas del 27 de mayo, no lo entiendo.
¡No lo
entiendo!
Ha puesto en cuestión.
.
.
, ha sumado los que votaron,
los que no votaron, los que no fueron a votar, no sé exactamente
para qué.
En esta ocasión no hemos hablado de la barrera
electoral, que es uno de los clásicos en este hemiciclo.
¡Qué lástima!
Será porque no era necesario
utilizarlo.

Para intentar convencer, para intentar proponer, para
intentar ilusionar hay que decir las cosas con claridad.
Podremos
equivocarnos.
.
.
Podrán algunas personas -muchas, desde
luego- no estar de acuerdo con nuestros planteamientos, pero si no
hablamos con claridad, si hablamos con ambigüedad, al final el debate
político no hay quien lo entienda.
Y esto es lo que le ha ocurrido a
usted durante estos cuatro años y lo que le vuelve a ocurrir hoy, en
un debate que nada tiene que ver con lo que usted esta mañana
está planteando.
(Aplaudiments) Nada que ver, nada que ver.

¡Fíjense, fíjense!
, y lo van a
entender ustedes con absoluta claridad.
¿Por qué para
decirme, parece ser, que sí al trasvase del agua del Ebro, me habla
de comisiones, de territorios, de explicaciones, de consensos y de no
sé qué cosas más?
Mire, señor Pla, esto es muy
sencillo.
«Sí al trasvase del agua del Ebro.
» (Aplaudiments) Ya está.
Es
así de fácil.
Claro, es imposible, es materialmente
imposible, que la gente pueda optar mayoritariamente por un partido que
lidere usted, porque no saben al final de qué estamos hablando.
¿Queremos el trasvase o no queremos el trasvase?
¿Queremos el
trasvase del Júcar al Vinalopó o no lo queremos?
¿Queremos que permanezca el trasvase del Tajo al Segura un poquito,
un ratito o ya veremos?
¡Claro!
Si esto es mucho más
fácil.
¿Qué quieren los valencianos de nosotros,
qué quieren del gobierno de La Generalitat?
Que defendamos nuestros
intereses por encima de todo.
Y entre otras cosas, fíjese qué
fácil, dígamelo: «Sí al trasvase del agua del
Ebro.
» (Aplaudiments) Dígamelo.
Y a trabajar juntos.
¡Claro!
Es
así de fácil.

Hablamos de financiación.
Yo vengo diciendo
durante los últimos años que me ayuden, porque esto es para
todos, a reclamar del gobierno de España el que reconozca que hoy en
nuestra comunidad vivimos un millón de personas más.
Y usted
me plantea otra comisión y otro no sé qué.
Vamos a
ver.
¿Está usted de acuerdo conmigo en que defendamos los
intereses de la Comunidad Valenciana reivindicando la financiación
que nos corresponde?
¿Sí o no?
Dígamelo.
Si es
así de fácil.
(Aplaudiments) Pero, ¿por qué tanto alambique?
No lo
entiendo.
Es el discurso alambicado, para empezar diciendo no sé
qué y terminar diciendo no sé qué otra cosa.
Si esto
es más fácil.
Somos un millón de personas más.
Estamos recibiendo transferencia de financiación del estado como si
fuésemos 3.
900.
000 personas, y yo digo: «Oiga, reconozca que
somos cinco millones.
» Que de los cinco millones, la parte
fundamental es para invertir en sanidad y en educación, que son el
70% del presupuesto de La Generalitat.
Oiga, yo soy claro, claro como el
agua que pedimos.
Yo soy claro.
Y es que es así de fácil.
(Aplaudiments) La política
es así de sencilla.
¡Es así de sencilla!
Si es que es
mucho más fácil que los discursos que rodean, que dan
circunloquios, que empiezan no sé dónde y terminan al final
en ninguna parte, en ninguna parte.
Y eso es lo que se ha reconocido
democráticamente.
No voy a tener que pedir perdón encima por
haber ganado las elecciones el pasado 27 de mayo.
(Veus)

El urbanismo, el urbanismo.
Les hemos propuesto por
activa y por pasiva el encuentro fundamental para dos cosas, dos cosas: la
protección de nuestro territorio, de nuestro territorio, y dejar
aparcados debates políticos, que lo que hacen es herir nuestra
sensibilidad y atentar contra nuestras posibilidades económicas.
¿Qué han hecho durante estos cuatro años?
Recorrer
España, recorrer Europa, recorrer el mundo criticando a la Comunidad
Valenciana.
(Protestes) Eso es lo que han hecho.
(Aplaudiments) Cuatro años.
¡Claro!
El Partido
Socialista, el Partido Socialista Obrero Español, antes llamado
«del País Valencià» -durante estos cuatro
meses o cinco meses ya no ponía lo del País Valencià
pero, en fin.
.
.
-, durante estos meses, durante estos años,
han llevado la bandera de la reivindicación contra los intereses de
la Comunidad Valenciana.

¿Estamos de acuerdo, señor Pla, en
llegar a un acuerdo para hacer la mejor legislación
urbanística posible que nos permita un desarrollo sostenible,
compatible con nuestro territorio, y dejar de debatir fuera de nuestra
tierra que atenta directamente contra nuestros intereses?
(Aplaudiments) ¿Sí
o no?
¡Fíjese que fácil!
Es muy fácil.
Es
así de fácil.

Me habla usted ahora de las inversiones en
infraestructuras.
Por cierto, por cierto.
Uno, es que usted dice estas
cosas por aquí y luego se va y tal, y quedan las cosas medio claras,
«mediopensionista», quedan «mediopensionista».
(Remors)

Le voy a contar.
.
.
, le voy a contar.
Mire, para
las.
.
.
(Remors) Le
voy a contar.
Hemos crecido más que la media nacional.
Bueno, ya, yo
ya sé que usted dice que no es verdad, pero bueno, lo dice usted.
La
inmensa mayoría de los valencianos dicen que sí.
Pero, bien,
siga usted por ese camino.

Hemos crecido más que la media española.
Hemos creado más empleo que la media española.
Nuestra tasa
de actividad es superior a la media española.
Nuestra tasa de paro
es inferior a la media española.
Nuestra tasa de temporalidad es
inferior a la media española.
No, sigan ustedes por ese camino, y
así estaremos cuatro, ocho, doce años hablando de estas
cosas.
Pero bueno, no pasa nada, sigan por ahí.
(Aplaudiments) ¡Claro!

Bien.
Hemos creado más empleo industrial que
ninguna otra comunidad autónoma española.
Pero, bueno, lo
digo para que no quede en el debate éste que usted suelta por
aquí, que luego alguien toma nota y parece ser que sea lo que es,
cuando realmente no es lo que es, para clarificarlo.
Pero le decía:
¿qué ha hecho el gobierno socialista de España por la
Comunidad Valenciana?
Parar el trasvase del agua del Ebro, ¿no?
Lo
ha parado.
Eso fue un acto además de gallardía, de
gallardía enconada.
¡Decreto ley!
Decreto ley.
«Lo
paro», y luego ya veremos.
Luego hablan del talante, del
diálogo, del consejo.
.
.
En fin, estas cosas.
Decreto ley.
El
trasvase del agua del Ebro se paró por decreto ley del señor
Zapatero.

Bueno, ¿qué ha hecho durante estos
últimos años?
Ha venido por la Comunidad Valenciana para
inaugurar un aparcamiento del aeropuerto de Valencia y un guardamar en el puerto de
Valencia, que es un barco para atender en las emergencias en el mar.
Punto
y final.

¿Por qué dice usted.
.
.
?
¿Por
qué dice usted «el inmenso esfuerzo del gobierno socialista de
España por la Comunidad Valenciana»?
Pero, ¡oiga!
,
¿qué ha hecho el gobierno socialista de Madrid por la
Comunidad Valenciana?
¡Nada!
¿Está usted de acuerdo
conmigo, sí o no?
Porque es que si no, no hay quien se aclare para
poder trabajar por el futuro de nuestra comunidad.

El otro día, en el Senado, sus
compañeros socialistas del Senado votaron no a la prioridad del
corredor mediterráneo de ancho europeo.
Votaron no.
Ustedes,
señores socialistas, ¿están de acuerdo con el corredor
de ancho europeo, tanto de mercancías como de pasajeros, y la
comunicación de toda la Comunidad Valenciana en sus tres capitales
de provincia con la ciudad de Madrid?
¿Sí o no?
Es así
de claro.
Si es que no tiene por qué ser un discurso más
alambicado.
No hay que hablar de circunloquios.
O estamos de acuerdo o no
estamos de acuerdo.

Y yo estoy de acuerdo en las inversiones, y yo estoy
de acuerdo en el agua, estoy de acuerdo en la financiación, estoy de
acuerdo en pactar con ustedes -como he dicho en mi
intervención- de todo, como hemos hecho durante estos cuatro
años.

Por cierto, hemos pactado de todo y con todos, desde el
Estatuto de autonomía, a falta de los votos, eso sí, de
Esquerra Unida, que, por cierto, forma parte también del discurso
ambiguo de ustedes durante la campaña, durante la campaña,
porque en ningún momento dijeron que no estuviesen de acuerdo con el
ideario del Compromís pel País Valencià, y esa
ambigüedad estoy convencido también de que al final los
ciudadanos llegan a interpretarla como algo, al menos, raro.
Como le
decía, tenemos que tener estas cuestiones absolutamente claras para
poder llegar a acuerdos.
El Estatuto de autonomía lo pactamos con
ustedes, el pacto por el empleo lo pactamos en su renovación con los
distintos agentes sociales.
Hemos llegado a acuerdos con profesores, hemos
llegado a acuerdos con el personal sanitario, hemos llegado a acuerdos con
funcionarios, hemos llegado a acuerdos incluso con el gobierno de
España socialista para el plan de carreteras y de inversiones en
nuestro territorio.

En definitiva, hemos llegado a acuerdos con todo aquel
que ha tenido una predisposición, y después una
disposición y después ganas de trabajar por el futuro de la
Comunidad Valenciana.
Y de eso se trata.
Y eso es, en definitiva, lo que
desde mi punto de vista se sustanció el pasado 27 de mayo.

Vuelve usted como si nada hubiese pasado.
Y yo le
propongo, además se lo propongo amistosamente, señor Pla,
porque llevamos un montón de años aquí trabajando los
dos por la responsabilidad que significa liderar nuestras respectivas
formaciones.
Le invito a que lidere el discurso socialista de los
próximos años, no a que lidere el discurso socialista de los
pasados años, porque así no hay manera de avanzar.
Yo le
invito a que se ponga en esta tribuna y diga «quiero liderar el
discurso socialista de los próximos años.
Por lo tanto ya no
voy a hablar como hablaba antes, sino tengo que hablar de forma
diferente», porque si no ustedes vuelven al pasado.
Fíjese a
lo que le invito, a liderar el discurso socialista de los próximos
años.
(Aplaudiments)

Además, el Partido Popular, hoy mayoritario en
esta cámara, necesita a un Partido Socialista liderado por
políticos que hablen del futuro para llegar a acuerdos, para llegar
a consensos y para poner en marcha proyectos necesarios para toda nuestra
comunidad.
Por eso le pido ya desde hoy que me diga: «Estoy dispuesto
a liderar el discurso socialista del futuro y con usted quiero buscar los
consensos y los acuerdos necesarios para nuestra tierra.
» Y esta
contestación también es muy sencilla: o sí o no.
(Aplaudiments)

Hemos trabajado con mucha intensidad durante estos
cuatro años, con muchísima intensidad y con muchísima
ilusión.
El respaldo democrático, mayoritario, ilusionante y
apasionante de los valencianos de hace unos cuantos días es
precisamente el reconocimiento a la tarea bien hecha y sobre todo el
planteamiento de ilusión colectiva que significa vivir y ser de la
Comunidad Valenciana.
Y con ese empeño y con ese esfuerzo vamos a
trabajar en los próximos años, con más responsabilidad
si cabe, con más ilusión si cabe, con más ganas de
seguir haciendo cosas interesantes e importantes por nuestra comunidad.
Escuchando a todo el mundo, claro que sí, como lo hemos hecho.
Además, es que no sabemos trabajar de otra manera, no sabemos
trabajar de otra manera, escuchar a la gente, trabajar con la gente,
proponer con la gente, solucionar con la gente, ilusionar el futuro
colectivo de nuestra comunidad.

Y aquí, señor Pla, también
necesito que estén con nosotros, claro que sí.
Necesito que
los socialistas -que representan un altísimo porcentaje de
votantes y de ciudadanos de nuestra comunidad- estén con
nosotros en los consensos de las grandes, de las medianas y de las
pequeñas cosas.
De todo, claro que sí.
Con el esfuerzo de
todos hace que las cosas salgan con un mayor y más potente impulso.
¡Claro que sí!
Cualquier cosa que me diga y cualquier cosa que
a lo mejor no me ha dicho.
Cualquier cosa, señor Pla.
¿Cómo no voy a querer consensuar con ustedes?
¿Cómo no voy a querer dialogar con ustedes?
Primero, porque
es la responsabilidad del presidente de La Generalitat.
Segundo, porque es
mi convicción personal de demócrata.
Y tercero, porque
sé y porque creo que en la suma del esfuerzo político de las
grandes fuerzas políticas de nuestra comunidad está el mejor
resultado.
Y con el Partido Popular y con el Partido Socialista tenemos la
posibilidad de seguir trabajando por un futuro mejor, más abierto,
más claro, más potente, más alegre, más
ilusionante para todos los valencianos en nuestra tierra.
(Aplaudiments) ¡Claro
que sí!

Yo sé que ustedes a nivel nacional pues tienen
el lastre que tienen.
Al final tienen que pactar con grupos
políticos que, en fin, todo esto que nosotros decimos les suena a
veces a chino mandarín, a chino mandarín, les suena
extraño, (remors) les suena extraño.
.
.
Esa voy que he reconocido,
¿no es la suya?
¡Ah!
, (veus) ¡qué pena!
Pues suena a chino
mandarín.
Porque nadie lo entiende, nadie lo entiende.
¿Alguien entiende que pongamos en cuestión nuestro modelo de
convivencia?
¿Alguien lo entiende?
Bueno, hay grupos
políticos que hoy pactan con el Partido Socialista y lo ponen en
cuestión.
¿Alguien entiende que pongamos en cuestión
nuestro modelo de convivencia?
¿Alguien entiende que pongamos en
cuestión nuestros símbolos?
¿Alguien entiende que
pongamos en cuestión también el acierto inmenso de los
españoles poniendo en marcha la transición y nuestra
Constitución?
¿Alguien entiende que no tengamos que ser como
país una gran nación con peso específico en Europa y
en el mundo?
¿Alguien entiende que el modelo de crecimiento
económico y de prosperidad pueda ser cambiado por otro que no
sabemos muy bien cuál es?
¿O sí?
Lo que es peor.
O
sí, lo que es peor.
No, no lo entiende nadie.
¿La gente
qué quiere?
Pues que sigamos profundizando en la libertad, en la
democracia, en el crecimiento económico, en más empleo, en
más bienestar, en más sanidad, en más
educación, en más oportunidades.

En nuestra tierra además -como he dicho
en mi primera intervención-, con un dato significativo y
fundamental para entender el presente y el futuro de nuestra tierra, y es
el aumento demográfico, histórico, histórico en
nuestra comunidad.
Nunca había vivido tanta gente en nuestra
comunidad como lo estamos haciendo ahora y nunca habíamos crecido de
la manera porcentual que lo hemos hecho durante estos años.
Ésta es la gran oportunidad.
Éste es el gran reto.
Ésta es la gran apuesta.
Hablemos de eso, señor Pla.
Hablemos
de nuestro futuro, del futuro compartido sobre la sólida base de lo
conseguido durante estos años.
La base institucional, la base
económica, la base de prosperidad, la base de oportunidades y la
base del crecimiento constante de nuestro peso político en el
concierto nacional e internacional.
Sobre esa base.
¡Si es que
tenemos una excelente base para seguir hacia delante!
¡Si es que el
impulso es hoy mucho más fácil y sencillo que hace unos
cuantos años!
¡Si es que somos una comunidad hoy referencia
para muchas cosas!

Pero éste no es un discurso de autocomplacencia,
ni mucho menos, es un discurso de «vamos a trabajar más, vamos
a todavía ponerle más ilusión y vamos a ponerle
todavía más empeño para seguir consiguiendo cosas en
el futuro».
Éste era el discurso de hoy, señor Pla.
De
esto se trata en un debate de investidura, que además, como le he
dicho en mi intervención, es de reelección, es de
«reelección», y debe tener algún valor
político por lo menos para los que estamos trabajando con la
convicción y el compromiso por la política.
Tiene que tener
algún valor, porque si no, ¿de qué sirven nuestros
debates?
¿De qué sirven nuestras reflexiones?
¿De
qué sirven tantos años compartidos en este hemiciclo?
¿De qué sirven los consensos y los disensos que hemos tenido
durante estos años?
¿De qué sirven?
Si lo que los
ciudadanos nos han dicho en su reelección política del 27 de
mayo es «continúen ustedes gobernando y ustedes en la
oposición».
¿De qué nos sirve, por lo tanto,
todo el esfuerzo político realizado si usted viene y hace un
discurso como si nada hubiese ocurrido?
No tiene sentido, señor Pla.

Yo, por eso, le invito desde luego a todos los
consensos, a todos los acuerdos, a dialogar si es posible esta misma tarde.
Salgamos por aquí y esta tarde, cuando haya terminado el debate, nos
ponemos a hablar usted y yo de lo que crea conveniente, y por su orden,
 y también de lo que yo crea conveniente, y por su orden, que
de eso se trata también.
Claro que sí, de cualquier
cuestión.

He llegado a entender, he llegado a entender,
señor Pla, cosa que.
.
.
, como presidente de La
Generalitat.
.
.
, bueno, en funciones, como candidato en el debate de
investidura, para que ustedes decidan si creen conveniente que siga como
presidente.
.
.
, y como valenciano, y como valenciano, fundamentalmente
como valenciano, he llegado a entender que está de acuerdo con el
trasvase del agua del Ebro.
Creo que hemos llegado a entender esto.
¿Es así o no es así?
(Remors) Es importante, esto es muy importante, señor
Pla, muy importante.
He llegado a entender que está de acuerdo
conmigo en que tenemos que reclamar la financiación.

Por cierto, por cierto, (la
senyora presidenta colpeja amb la maceta) yo
no quiero que a otros les quiten no sé cosas, señor Pla.
No,
no.
Pero si usted suma las inversiones por población o la
financiación e inversiones por PIB puede dar otra vez una suma
negativa para la Comunidad Valenciana, una suma negativa para la Comunidad
Valenciana.
¡Ahí estamos juntos trabajando!
Y, por lo tanto,
si estamos de acuerdo en el trasvase del agua del Ebro, como, parece ser,
hemos entendido; si estamos de acuerdo en reclamar la financiación
que nuestra tierra se merece, como, parece ser, hemos entendido; si
está de acuerdo con la infraestructuras necesarias para el futuro de
nuestra tierra, como, parece ser, hemos entendido; si está de
acuerdo con el desarrollo estatutario hasta sus más últimas
consecuencias, como, parece ser, hemos entendido; si está de acuerdo
en devolver el debate sobre nuestro desarrollo urbanístico a los
términos del análisis y la reflexión política
entre nosotros y no buscando otras instancias para castigar duramente a
nuestro territorio, según hemos entendido, por lo menos en esa parte
de su discurso hay una parte sobre la que asentar los próximos
años de consenso, de acercamiento y de propuestas que sirvan a los
intereses de toda la Comunidad Valenciana.

Le extiendo, por lo tanto, la mano, para estos y para
otros ponernos a trabajar cuanto antes.
Le extiendo la mano para que,
conmigo, los dos gritemos agua para todos, trasvase del agua sí, del
Ebro a nuestra comunidad.
(Aplaudiments)

Le digo más, me da la sensación de que
si usted coge mi mano y conmigo reclama el trasvase del agua del Ebro a
nuestra tierra, estará comenzando a liderar el socialismo de los
próximos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Camps.

Per al torn de rèplica, té la paraula.
.
.

El senyor Pla i Durà:

Sí, gràcies, senyora presidenta.
(Remors)

La senyora presidenta:

.
.
.
el representant del grup parlamentari, senyor Pla.
(Remors)

El senyor Pla i Durà:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Camps, l'únic que ha parlat de
coses concretes he segut jo ací.
(Veus i
aplaudiments) Vosté, com sempre, ha
parlat de tot menys del que tenia de parlar, i està per escrit.
Coses molt concretes que vosté, una vegada més.
.
.
Jo crec que
no ha canviat, vosté ha fet punt i seguit respecte a la temporada
passada, a la legislatura passada, punt i seguit.
És que no
té propòsit d'esmena, continua, per una banda, amb
paraules grandiloqüents repetides moltes vegades, amb somnis,
il·lusions, aspiracions i intentar manipular les paraules del que
està parlant.
(Aplaudiments)

Les meues paraules estan escrites.
Vosté, no
manipule, per favor.
En primer lloc, li demane això, no manipule.
Jo
li he fet una oferta molt concreta i li repetixc: vosté sap que
governe qui governe el 2008 el plantejament de transvasament de
l'Ebre, que a vosté li s'ompli la boca dir, no el va a
fer ningú, i ho sap vosté!
, ningú!
, i li s'ompli
la boca!
(Aplaudiments) Per què no li ho conta, això, a Rajoy?
Per
què Rajoy i els companys seus del PP d'Aragó estan en
contra ja d'això?
(Remors)

El que li he dit, arribem a una posició
conjunta per a fer un plantejament raonable, amb un diàleg sincer i
obert amb Catalunya, amb Aragó i amb el Govern d'Espanya,
utilitzant com un instrument més, per a fer un plantejament raonable
des del punt de vista econòmic, social i ambiental que no té
res a vore amb el plantejament que vosté està diguent.
Auia
per a tots, sí!
Auia per a sempre, també, que és el
que estem intentant garantir els socialistes per a esta comunitat!
(Aplaudiments)

Vosté, en huit anys, ho sap, eixe plantejament
de pla hidrològic nacional van estar huit anys per a fer-lo.
.
.
Huit
anys!
El posaren en marxa i no van tindre mai, mai!
, i desmentixca'm,
si això és així, mai van tindre el finançament
de la Unió Europea.
Mai!
Per tant, no parlen de coses del passat.
Això sí que és passat.

Jo, el que pretenia hui era obrir una nova fulla en
eixe diari seu, que jo crec que ja està passat, pel bé dels
valencians, obrir una nova fulla mirant cap al futur.
(Remors)

Mire, de veritat, si seguix insistint que ocultant les
coses, tapant-les o manipulant i tergiversant les paraules de qui
l'interpel·la vosté va a continuar mantenint-se en el
poder, doncs, segurament pot estar molt satisfet.
Els ciutadans el votaren,
en altres moments històric també votaren a altres per
majories absolutes, que estan en altres llocs.
Per tant, la majoria
absoluta, jo li he intentat explicar que el pitjor que li pot passar a
vosté és pensar que eixe èxit que vosté ha
aconseguit és un èxit que durarà per sempre i que eixe
afany de sentir-se afalagat per l'èxit, que jo li'l
reconec, puga portar-lo a un abús de poder, i comença mal, de
veritat, senyor Camps.

Jo li he oferit, concretament, coses molt concretes
mirant al futur, amb lleialtat i amb sinceritat.
No manipule, no tergiverse
i no faja, de veritat, eixe maniqueisme simplista que vosté ha fet
ací, en esta trona, per favor.
(Aplaudiments)

De veritat, mire, és que jo no sé com
explicar-li-ho.
.
.
Està molt bé que pugem a la trona i repetim
cinquanta vegades.
.
.
Puga ser que molta gent inclús acabe
creguent-s'ho de bona fe.
.
.
Creixem per damunt de la mitjana
espanyola: mentira!
En els darrers quatre anys, en els seus anys, és
que està ahí, és que no pot negar-ho, és que en
els darrers quatre anys.
.
.
, hui he portat gràfics, perquè
li'ls vaig portar a la tele també i vosté no va ser
capaç de desmentir-ho, perquè és la realitat.
Baixe a
la realitat, per favor.
Si jo no estic diguent-li res més que si
partim de la realitat podrem encarar millor eixe futur de progrés i
prosperitat que entre tots volem construir per a esta comunitat!
Però la realitat és que en els darrers quatre anys hem
creixcut per baix de la mitjana espanyola.

La realitat és que els valencians i valencianes
no han participat del creiximent econòmic d'Espanya en la
mateixa dimensió que altres comunitats autònomes,
perquè el diferencial en renda que hem tingut els valencians i
valencianes és el que és.
¿Que som més gent?
Sí.

Anem a vore, no manipule les meues paraules, li
insistixc: ja fa dos debats, no un, dos debats de política general,
li vaig dir que el sistema de finançament que vostés
apadrinaren, beneïren, aplaudiren -aplaudiren!
(aplaudiments)- del senyor
Zaplana era molt perjudicial per a esta comunitat.
Ho he dit, no posem
l'èmfasi sobre un govern o altre: he dit que
històricament els distints sistemes de finançament han
castigat esta comunitat.
Ho he dit perquè és aixina, i
especialment l'últim que actualment està en vigor.

El senyor Rambla li podria explicar perfectament
això, (remors)
perquè és el que va signar eixe acord i va donar conformitat
a eixe sistema de finançament que perjudica els valencians.
(Veus) Vosté ho sap,
que eixe sistema de finançament.
.
.
Per això dic que el
problema del finançament, senyor Camps, no és un problema que
puga resoldre este govern, serà el proper el que tinga d'anar
a un nou sistema de finançament en el Consell de Política
Fiscal i Financera, perquè sap que l'actual sistema no permet
corregir eixe increment de la població que nosaltres tenim, com
tenen altres comunitats, perquè n'hi ha una clàusula de
l'acord d'eixe sistema que impedix que esta comunitat reba
més diners ara pels més ciutadans que té.
Ho saben.

Per tant, el que li he plantejat és, de manera
sincera i lleial, en el proper sistema, governe qui governe, que ha segut
sempre el meu plantejament, vosté tindrà el nostre
recolzament perquè esta comunitat aconseguixca fins a les
últims conseqüències que, per
capita, ens situem en la mitjana.
És el
que li he dit.
I, per cert, no vull que torne a dir ni a fer bromes
respecte a l'actitud del president del Govern d'Espanya, que es
mereix tot el respecte en esta cambra.
(Aplaudiments)
Per cert, el mateix que vosté.
.
.
Home,
perquè fer bromes de que «vino a inaugurar» això,
això és que a vosté li queda mal.
És el
president de La Generalitat.
No faja bromes d'eixe tipus
perquè sap que el president del Govern d'Espanya va vindre a
inaugurar l'ampliació de l'aeroport de Manises que ha
fet, s'ha licitat, s'ha adjudicat i s'ha realitzat pel
govern de Zapatero i no ho va fer el senyor Aznar, tota
l'ampliació!
(Aplaudiments)

Per cert, no sols va fer l'ampliació de
Manises, que vosté reclamava permanentment a Aznar, però no
li fea ni cas, sinó que, a més, va anunciar ja
l'ampliació d'eixe aeroport, que tots sabem que
s'ha quedat menut.
Eren les previsions que tenia el govern
d'Aznar, que no va fer i que ha fet el govern socialista.
I ara va a
ampliar-se per compromís del president.
No va vindre a fer bromes.

Mire, vosté sap perfectament que més
enllà d'altres consideracions, si vol fer política
electoral d'açò, ho fa, va a continuar fent-ho com ho
ha fet sempre, ho sap, no?
Perquè, home, parlar del compromís
del Govern d'Espanya, l'actual govern, respecte al govern
d'Aznar.
.
.
Jo també ho porte, no pense que no ho porte.
És a dir, el 6,2% en relació al PIB de mitjana durant els
huit anys d'Aznar; el 8,7% en relació al PIB en els tres anys
de Zapatero: un 20% més!
(Aplaudiments)

I ho sap, sap
perfectament.
.
.
Jo crec que seria desitjable que vosté deixara de
ser el peó de Rajoy i Acebes i que de veritat es preocupara per la
comunitat i fóra just, perquè això demostraria sentit
d'estat.
Demostraria, per una banda, lleialtat institucional, que
és la que es mereix aquell que representa el Govern d'Espanya,
per una banda; i, per l'altra, demostraria sentit d'estat.

Perquè vosté sap perfectament que
això ha segut una realitat i un compromís.
I jo li he dit:
siguent conscients d'això, de l'increment i
l'esforç que s'ha fet en estos tres anys, tenim en els
darrers deu anys un diferencial negatiu per a la comunitat.
Pareix que no
ho haja escoltat.
Li l'he quantificat i tot, senyor Camps, li
l'he quantificat: 3.
500 milions d'euros en els darrers deu
anys.
(Veus) Entre
el diferencial del que l'estat ha invertit ací en
relació al PIB i el que mosatros aportem a Espanya: 3.
500 milions.
Li he dit: exercim les competències que tenim en l'Estatut,
posem un termini temporal i exigim-li al Govern d'Espanya eixos 3.
500
milions d'euros per a fer obres per a esta comunitat.
Li ho he dit.

Per tant, no li he parlat de bromes, li he parlat de
coses molt serioses.
Perquè, a més a més, és el
que es mereix esta comunitat.
Eixos deu anys tenen un període de
temps en què va governar set anys el senyor Aznar i tres el senyor
Zapatero.
El diferencial són 3.
500 milions d'euros,
fonamentalment, perquè en eixos set anys del govern d'Aznar
-set anys del govern d'Aznar- les inversions reals de
l'estat en esta comunitat van ser les que van ser.
I senc molt
dir-ho, però són dades objectives que no pot qüestionar
perquè són dades reals.
El seu conseller li ho podria
explicar.

I, mire, vosté.
.
.
Jo, a vegades, em
sorprén, no?
, perquè parla com si.
.
.
Efectivament, és
a dir, és la continuïtat d'una reelecció.
.
.
Molt
bé!
Per tant, és més responsable, si cal,
d'encarar el futur amb més solidesa i força.
Què
vol que li diga?
És vosté també més
responsable.
I ahí va a tindre tot el nostre suport en els aspectes
bàsics.
No vullga tirar-mos a nosaltres responsabilitats que no ens
toquen, senyor Camps.

Jo li he fet una oferta lleial i sincera en el tema
d'urbanisme.
No vullga tirar-mos a mosatros responsabilitats que
corresponen fonamentalment als seus governs, que no corresponen a
ningú més que als seus governs.
.
.
Al seus governs,
perquè ha tingut dos consellers portant eixa matèria, dos.

La realitat que tenim.
.
.
, no busque enemics exteriors,
no diga que els socialistes anem a Europa.
Això és fals,
senyor Camps!
Això és fals!
La situació que tenim
davant d'Europa és una situació perjudicial per a esta
comunitat derivada d'un muntó de reclamacions de ciutadans per
la gestió de l'urbanisme que vostés han fet en esta
comunitat en els darrers anys!
, i volem ajudar a resoldre-ho!
(Aplaudiments)

És a dir, fer-mos a mosatros responsables
d'una gestió que és seua íntegrament, em pareix
que no és el que toca.
El que li he plantejat és intentar
eixir d'esta.
Eixir d'esta significa donar estabilitat, donar
seguretat als operadors, en este sentit, als promotors, a les
administracions i als mateixos propietaris.
Perquè hui la
situació d'inseguretat jurídica és el que
més pot perjudicar la imatge d'esta comunitat, i vosté
sap que la té.

Sap que la té, per una banda, perquè
té d'adaptar la LUV a la legislació estatal,
però sobretot pel recurs que la Unió, és a dir, la
Comissió Europea, li va presentar en Luxemburg, que es
resoldrà quan es resoldrà, però ¿quina
estabilitat, quina seguretat, quina confiança poden tindre els
promotors, els propietaris, quan no se sap com va a quedar una norma que va
a estar recorreguda per la Comissió davant del Tribunal de
Luxemburg?
Això és el que li dic: resolguem eixe tema,
perquè això serà bo per a la comunitat.

I vullc acabar.
.
.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pla.

El senyor Pla i Durà:

Vullc acabar, un segon, senyoria, vullc acabar
diguent-li només una cosa.
Mire, jo.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pla, ha excedit el temps assignat per acord de
la Mesa i.
.
.

El senyor Pla i Durà:

Molt amable, presidenta, per les seues paraules.

Només dir-li al senyor Camps que el futur del
socialisme valencià i el futur de qui li parla el decidiran entre
els militants del Partit Socialista del País Valencià i qui
li parla també de manera personal.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el.
.
.

El senyor Camps Ortiz:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, señor Pla, si usted
tratase con la millonésima parte de trato institucional que yo trato
al presidente del gobierno al presidente de la Generalitat valenciana,
estaríamos hablando de otra cosa.
(Aplaudiments)

Sólo le pido la millonésima parte del
trato exquisito que yo le doy al presidente del Gobierno de España.
¡Fíjese!
, no le pido mucho tampoco.
No le pido mucho tampoco

En segundo lugar, señor Pla, cuando usted
aquí habla de inseguridad jurídica respecto de nuestras leyes
urbanísticas, usted está generando inseguridad
jurídica.
Usted es una fuente de inseguridad jurídica.
Por lo
tanto, usted es una fuente de inseguridad económica; por lo tanto,
usted es una fuente de inseguridad de prosperidad; por lo tanto, usted es
una fuente de las cosas que nosotros no queremos que ocurran en nuestra
comunidad.
(Aplaudiments) Una fuente constante, apabullante.
No hay inseguridad
jurídica; hay leyes, hay tribunales y hay sentencias que es como
funcionan los estados democráticos y los estados, también, de
derecho.

Yo no sé exactamente a qué estado se
refiere usted, porque por una voluntad personal decida que no sé
qué cosa está bien y la otra no, porque una mañana se
levanta de la mano de otro grupo político y habla de moratoria y
otra mañana se levanta y refrenda propuestas de alcaldes socialistas
que superan en mucho, en mucho, a veces la propia aplicación de esa
ley.
(Aplaudiments)

Eso sí que genera inseguridad jurídica.
Pero, en cualquier caso, estamos hablando de seguridades políticas,
seguridades políticas.

Yo le he brindado, con todo mi aprecio, juntos
trabajar por el futuro de nuestra comunidad.
Ya sé que es una
decisión de los partidos políticos en sus debates internos,
pero bueno, no estaría de más que pareciese que usted
está hablándole a la comunidad del futuro y no que me habla
de pasado.
Bueno, me está hablando de gobiernos de España de
hace no sé cuantísimos años.
Por cierto, gobiernos de
España que pusieron la primera piedra del trasvase del agua del Ebro
y la primera traviesa del tren de alta velocidad a nuestra comunidad, (aplaudiments), por cierto, por
cierto.

Porque vamos, menuda diferencia, menuda diferencia.
Menuda diferencia entre redactar, poner en marcha el tren de alta velocidad
y llegar a los consensos adecuados para la ejecución del trasvase
del agua del Ebro, sacando a favor votos no sólo de la inmensa
mayoría, de la totalidad de los regantes de toda España,
incluidos los catalanes y los aragoneses, y sacando a favor también
los votos de comunidades autónomas socialistas, como la andaluza, la
castellano-manchega, o nacionalistas, como la de Cataluña, menuda
diferencia de talante y de consenso de Aznar al de Zapatero, por
decreto-ley paralizando el trasvase del agua del Ebro.
(Aplaudiments) Fíjense, la
diferencia; fíjense, la diferencia.
¡Eso sí que es
diferencia!
Porque claro, el Plan hidrológico nacional es fruto del
consenso, del trabajo, del esfuerzo, del diálogo, del acuerdo, de
eso.
Y la paralización del trasvase del agua del Ebro es fruto del
chantaje; instrumento: decreto ley.

Por lo tanto, no se le llene tanto la boca a la hora
de hablar de los gobiernos socialistas porque, la verdad, como se ha
demostrado una vez más, los valencianos estamos
-permítame la expresión- hasta la coronilla del
gobierno socialista de Madrid.
Hasta ahí estamos.
(Aplaudiments)

Yo le propongo.
.
.
¿De dónde viene
esa voz?
Sigue sin ser la suya.
Bueno.
(Veus) Es una broma, es una broma.
No pasa nada, don Andrés.
(Veus)

Vamos a ver.
Yo le he dicho en mi intervención
primera, le he dicho en mi réplica y le vuelvo a repetir ahora:
hablemos con claridad de las cosas, no con maniqueísmos.

Fíjese.
Dice que llamar maniqueísmo a
decir sí o no al trasvase del agua del Ebro tiene.
.
.
En fin,
tiene su recorrido.
Esto no es maniqueísmo; esto no se llama
maniqueísmo.
O estamos a favor o estamos en contra.
Y oiga, tan
legítimo es estar a favor como estar en contra.
¿O no?
Tan
legítimo es.
Por lo tanto, yo no soy maniqueo a la hora de valorar
actitudes y aptitudes y, sobre todo, capacidad de decisión
política.

Usted habla no sé qué de un peón
que anda por aquí.
Le recuerdo que el peón, entre otras
cosas, ha obtenido la mayoría absoluta de los votos de los
valencianos.
(Aplaudiments).
Al menos, hable con el respeto.
.
.
hable con el respeto debido.

Pero sí que le puedo decir que usted ha dado la
sensación durante estos años de decir, a todo lo que el
gobierno socialista ha hecho en contra de los intereses de la comunidad,
«sí señor; lo que usted mande».
(Aplaudiments)

Desde el inicio, como le dije desde esta
intervención en la tribuna de oradores, desde este mismo momento,
mirar hacia el futuro, que es de lo que se trata.
Miremos hacia el futuro y
para que no haya dudas respecto del futuro, porque no sé por
qué usted fía a un gobierno del 2008.
Está todo el
rato diciendo: «No.
Iremos a hablar del agua con el gobierno del
2008.
» Caben varias interpretaciones porque no dice del de ahora, que
le quedan unos cuantos meses.
Caben varias interpretaciones: una
interpretación política personal que es que tendrá
usted una circunstancia diferente.
Cabe otra interpretación: que
obviamente no cree en el gobierno socialista actual para poder hablar del
trasvase del agua del Ebro.
O cabe otra interpretación y es que, a
lo mejor, prevé la posibilidad de que el gobierno socialista, si es
que gana las elecciones, no tenga el lastre del chantaje permanente de
Esquerra Republicana de Catalunya.
Caben varias interpretaciones.

En cualquier caso, como del tema del agua, de las
inversiones, de la financiación y del futuro de nuestra comunidad,
para mí todo es prioritario y cuanto antes, mucho mejor, lo que le
digo es que no esperemos al 2008, independientemente de que en el 2008
posiblemente haya un gobierno que sí hará el trasvase del
agua del Ebro, gobernado por el Partido Popular.

Pero, en cualquier caso, le digo: «No esperemos
al 2008.
Empecemos a trabajar ya.
Digámosle al presidente
Rodríguez Zapatero, al presidente del Gobierno de España, que
el Partido Popular y el Partido Socialista de la Comunidad Valenciana dicen
sí al trasvase del agua del Ebro.
» Esto no es
maniqueísmo.
Esto es claridad, transparencia y contundencia en los
discursos políticos.
Y también.
.
.
(Aplaudiments)

Y también digámosle al gobierno
socialista de Madrid hoy mismo, después de este debate, que nos
dé la financiación que nos corresponde y que lo avala, tanto
el Partido Popular como el Partido Socialista en nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Camps.

A continuació, té la paraula el
representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Els Verds-Izquierda
Republicana: Compromís, il·lustre diputada senyora
Glòria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, vull donar les gràcies a tots
els ciutadans i ciutadanes que han depositat la seua confiança en el
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís pel
País Valencià.
I és el que em permet, per segona
vegada en la meua vida, ser síndica d'aquest grup i dirigir-me
a tots vostés.

Senyor Camps, en primer lloc, vull felicitar-lo pel
resultat de les eleccions.
Sempre -com no pot ser d'una altra
manera- hem respectat el joc democràtic i vosté ha
obtingut un fort suport dels ciutadans i ciutadanes.
El que passa és
que, després d'aquestes últimes intervencions, tinc
dubtes que vosté sàpiga què és gestionar-lo amb
intel·ligència i, sobretot, amb respecte a la pluralitat.

De la mateixa manera que el felicite pel seu resultat
electoral, vull fer-li arribar la nostra franca reprovació pel
previsible però inacceptable de la seua decisió de celebrar
el resultat electoral firmant amb el senyor Ecclestone la
construcció d'un circuit de Fórmula 1 que, fins ara.
.
.
(Remors)

Jo espere -dia- que tinc dubtes sobre que
vostés respecten la pluralitat.
Jo, el mateix que he estat sentint
tot el temps totes les intervencions, demanaria, com a mínim el
respecte als 200.
000 ciutadans i ciutadanes del País Valencià
que han depositat la confiança en les propostes que fem des
d'aquest grup.
Per tant, jo els demane que açò no siga
un pati d'escola, sinó que, pel contrari, siga el primer
àmbit públic de representació política del
País Valencià.
I per això, exigisc el respecte a totes
les posicions.

Dia que per a nosaltres és reprovable que
vosté haja fet això, perquè, com és costum
encara no ha quantificat el que suposa aquest altre esdeveniment,
però que tots sabem que generarà danys col·laterals en
comerços, problemes en centres de salut, escoles.
.
.
dins
d'això que es denomina l'àrea
d'exclusió.
Potser hauria segut molt més desitjable que
haguera complit el que va prometre en la campanya i que està dient a
hores d'ara, i és que vol governar per a les persones, fent un
gest, res més que un gest: rebent els familiars de les
víctimes del metro.

He de fer-li palesa també la nostra
preocupació, senyor Camps, vosté parla molt de futur.
Mire, a
mi em preocupa moltíssim que avui siga portada de tots els mitjans
de comunicació apostar per un model que suposa que la nit de sant
Joan en la Malva-rosa se salde amb cent tones de fem i tres-cents ferits.
Alguna cosa haurem de fer pel que fa a eixe model que vosté ens
proposa.

Senyor Camps, no hi ha res que les eleccions perdonen,
a pesar de les paraules dels seus correligionaris que pretenen, com el
senyor Antón, que el resultat electoral esborre les responsabilitats
polítiques, o com el senyor Fabra, que vol fer-nos creure que els
vots, inclús aquells que es deuen a l'alteració i
manipulació dels censos, li han donat ni més ni menys que un
excel·lent i l'han exculpat de procediments judicials en
què esta implicat.
Afortunadament, en allò que encara ens
sembla un estat de dret, on es respecta la independència dels tres
poders, els vots dels ciutadans i de les ciutadanes no han de tindre
efectes sobre les causes judicials, ni serveixen per a eludir les
responsabilitats polítiques derivades de les actuacions equivocades
d'un govern.

Tampoc servix de res mirar cap a un altre costat,
mentre des de la Unió Europea li diuen reiteradament que la
legislació del País Valencià en matèria
d'urbanisme no s'ajusta a la legislació
comunitària.

Senyor Camps, després de la doble
resolució del Parlament Europeu, jo, en nom del meu grup,
l'inste a portar a aquestes Corts una nova legislació que
supose el fre a la destrucció del territori i supose també
l'acatament a la legislació europea

Servesca aquesta introducció per a fer constar
que les nostres prioritats, des del lloc humil en què ens han situat
els valencians i valencianes, van a ser fer un treball rigorós
respecte a la col·laboració en el desenvolupament legislatiu,
exercir la nostra tasca de control i d'oposició al govern,
defendre la qualitat del sistema democràtic, i això senyor
Camps, suposa reivindicar la pluralitat, l'ètica i
l'austeritat com a elements bàsics i ineludibles de la
qualitat del sistema democràtic.

També volem defendre la sostenibilitat del
país, la universalitat i la gestió pública dels
serveis públics, la qualitat del mercat de treball, les
polítiques d'igualtat, la defensa de la llengua i de la nostra
cultura.

Fins ara -i avui ho ha fet també, senyor
Camps- cada raima, aproximadament deu quadernets, dels seus discursos
dels últims temps han estat compostos de quarta i mitat de
vàcues perspectives de prosperitat i progrés; una altra
quarta i mitat de «som els millors i l'enveja del món
sencer»; de quarta i mitat de crispació, victimisme,
d'encoratjar la por a l'adversari, de dir que tot el pitjor ve
de fora: govern central, Unió Europea.
.
.
I, finalment, de quarta i
mitat de promeses inversemblants.

Però la realitat és tossuda.
Sabem que
és difícil combatre contra la gran maquinària de la
propaganda institucional.
Moltes vegades no és fàcil
explicar-li a la gent que els problemes que té la fàbrica, en
l'oficina, no estan deslligats dels que té a l'hora de
pagar la hipoteca, de buscar a quina escola porta als fills i a les filles,
o com repercutirà en la seua vida la construcció de
macrourbanitzacions unifamiliars.

Mire, senyor Camps, mentre vosté desplega el show power, un poder de
seducció que basa en un control aferrissat dels mitjans de
comunicacions públics i d'alguns privats, conforma una
realitat virtual de grans esdeveniments.
.
.
, la realitat diu que, malgrat el
que podem denominar aquesta «publicitat enganyosa», malgrat els
recursos públics que ha invertit vosté en tot
açò, som la comunitat autònoma que menys diners dedica
als serveis públics: concretament el 23,4% per davall de la mitjana
de l'estat, i així ens va.

Vosté pot parlar de futur, de prosperitat, vol
vosté utilitzar paraules, vol continuar en la xarrameca.
Però
si parlem de sanitat, jo no sé si li dediquem més diners que
altra comunitat, però amb efectes absolutament impossibles
d'assumir per la ciutadania.
A hores d'ara, hi ha 1,9 llits per
cada 1.
000 habitants -llits públics-, molt distant dels
3 que n'hi ha a la mitjana de l'estat i molt distant dels 8 que
recomana l'Organització Mundial de la Salut.
Fins a 10 hores
en urgències, llistes d'espera interminables.
Què
passarà aquestes vacances?
Fins a Portugal paguen millor al personal
sanitari.

Però vostés continuen insistint en la
gestió privada de la sanitat pública, que és una
autèntica ruïna per a les arques públiques i per a la
qualitat de l'assistència que reben els ciutadans i les
ciutadanes.
De nou les paraules, senyor Blasco, que ha afirmat:
«Aquest estiu és mantindrà la plena capacitat
assistencial.
» Magnífica afirmació si no fora
perquè amb eixos 506 nous professionals per a l'estiu no es
poden cobrir la demanda ni atendre les substitucions del personal sanitari
en període vacacional, ni es pot atenuar la ja pertinaç
carència de personal del sistema públic.
Què passa amb
la imatge virtual dels 13 hospitals promesos, o amb eixes habitacions amb
llits individuals que prometia el seu antecessor en el càrrec, el
senyor Zaplana?

Ens pot explicar l'adjudicació el 5 de
juliol, en situació tècnica de fora de joc, de concursos
d'informàtica per valor de cinc milions d'euros en la
Conselleria de Sanitat?
Era tan urgent?
Se'n recorden del programa
Abucasis, eixe que ha segut un fracàs total?
On estan les promeses
de dentista per als majors, les promeses d'ulleres per als xiquets,
els hospitals comarcals, el pla de salut mental.
.
.
?
El que volem, senyor
Camps, és que quantifique les propostes i les programe al llarg
d'aquestos quatre anys.
Li demanem -que això és
un discurs d'investidura- els recursos necessaris perquè
cada facultatiu de primària atenga els pacients un mínim de
deu minuts.
També creiem necessari parar les privatitzacions i
revertir la gestió privada dels hospitals públics.
Una altra
qüestió que vosté parlava quan parlava de futur.

Parlem d'educació.
Quants centres va
prometre el conseller en funcions que anava a inaugurar per acabar el mapa
escolar?
Eren dos o tres per dia, al llarg de la campanya o els mesos
anteriors a la campanya?
La realitat són 1.
000 barracons i ara un
concert de Batxillerat als centres privats, la majoria dels quals
són centres privats amb caràcter religiós.
A canvi es
van a produir les desaparicions del mateix nombre d'unitats dels
centres públics.
¿És així com respecten la
laïcitat constitucional i la prioritat del sistema públic a
l'hora de complir amb la garantia d'accés que diu la
Constitució amb la igualtat a l'educació i a la
cultura?

Jo crec, senyor Camps, que vosté no és
conscient que està incomplint l'article 116 de la LOE, que
estableix que els nous concerts han de basar-se en necessitats
d'escolarització.
I no hi han necessitats
d'escolarització quan vosté suprimix les unitats dels
centres públics per a generar concert en els centres de titularitat
privada i centres de caràcter religiós.

Li preguem, senyor Camps, que paralitze l'ordre
de concerts de Batxillerat i que aposte per l'ensenyament
públic.
En cas contrari, haurà d'explicar aquesta
mesura que acompanyada d'algunes altres, com és el decret
d'admissió d'alumnes, suposen la guetització progressiva del
sistema educatiu públic.
És això futur?
Per cert,
¿vosté permetrà i encoratjarà que els pares i
mares objecten l'assignatura d'Educació per a la
Ciutadania?
Espere que la seua respectable inclinació a la
militància ultracatòlica no el porte a confondre les seues
creences amb el seu inexcusable paper de garantir la seguretat
jurídica dels escolars del País Valencià.
També
esperem propostes, mesures concretes que puguen garantir que tots els
alumnes del sistema, especialment els de secundària puguen exercir
el seu dret a rebre l'ensenyament en valencià.

Mire vosté, la veritat és que fan les
coses difícils, fins una proposta que podríem compartir,
-no soles perquè vostés les han proposat, perquè
nosaltres les proposàrem els primers en aquesta cambra, i
l'hem defensat sempre- com és la gratuïtat dels
llibres de text, la concreció de la mesura la fa impossible
d'assumir.
¿Què significa que una empresa privada
gestione el sistema d'ajudes, que controle dades sensibles com
són alumnes que van a una escola o a una altra, el document nacional
d'identitat dels pares i les mares, i que trie les llibreries que
acceptaran el xec?
Perquè eixe xec d'ajuda és de 117
euros, que és una quantitat inferior als 190 euros dels anys
anteriors?

Per cert, senyor conseller, jo no sé si tinc
idea, però vosté és forense i segurament tindrà
molta idea de sanitat i jo que sóc professora d'institut li
dic que alguna cosa de l'ensenyament conec, eh?
Amb tota seguretat,
jo a vosté no estic diguent-li que és el que coneix o no de
la seua professió, i jo li demanaria un poquet de respecte,
perquè, de tant en tant, la democràcia està basada,
com a mínim, en el respecte a la realitat de les persones i als seus
coneiximents.

Les beques de l'any anterior suposaven ajudes de
190 euros i el xec, 117.
És el famós joc de les paraules,
entre altres coses, perquè  gratuïtat i ajuda no
són sinònims.
Gratuïtat vol dir «de franc»,
vol dir «de debades», vol dir «que no es paga res».
I vostés el que estan fent és una ajuda al preu i com sempre
estan utilitzant eixe pervers sentit de paraules que no corresponen als
seus continguts.

Seguirem amb els serveis socials, senyor Camps.
No ens
negarà que el País Valencià és la segona
comunitat autònoma que menys diners destina a l'atenció
de persones majors de 65 anys.
En este desafortunat rècord sols ens
supera Canàries, que té una població molt menys
envellida que la del País Valencià.
La despesa en serveis
socials per habitants de més de 65 anys és de 210,84
euros/any.
Tres vegades menys que, per exemple, a Madrid.
Si tenim en
compte l'envelliment progressiu i constant de la població en
el País Valencià, ¿com podem parlar de prosperitat, de
progrés, de futur.
.
.
quan aquest indicador és un 45% inferior
a la mitjana de l'estat?
Només dediquem el 0,18% del PIB a les
persones majors.

I per últim, en aquest aspecte, la llei de
dependència.
Se'n recorda vosté quan deia que.
.
.
Serien
els primers en desenvolupar-la!
Què passa?
La realitat és que
estan intentant transferir tot el sistema a les empreses privades, i
això no pareix compatible amb la llei.
El Consell ha tret a concurs
a través de l'Agència Valenciana de Prestacions Socials
el desenvolupament, la posada en marxa i l'execució del
sistema valencià d'autonomia personal i atenció a les
persones en situació de dependència.

Amb aquesta licitació el govern
valencià obri la porta a l'empresa privada perquè
concurse per a realitzar una funció que correspon a
l'administració local i autonòmica, segons les lleis
del País Valencià i segons les lleis de l'estat.
I que
determinen a les administracions públiques com a suports
bàsics en el disseny, planificació i gestió del
sistema d'atenció a les persones en situació de
dependència.
Aquesta iniciativa desvirtua l'exercici de la
responsabilitat pública per a garantir el dret de les persones.
És evident que comercialitzar funcions de gestió i
competència pública en matèria de protecció
social, només pot derivar en la pèrdua de garanties per a la
ciutadania en situació de dependència que vorà com
l'accés, l'exercici i el dret a gaudir de la seua
possibilitat d'atenció es veu mediatitzat per
l'interés privat i l'ànim de lucre.

Així mateix, administracions i empleats
públics es veuran subordinats en el seu quefer a les
estratègies de la iniciativa privada, a les quals el govern
valencià els està fent un trage a la seua mesura.
També en aquest cas, segueixen el guió de desprotecció
de drets, privatització i desqualificació dels serveis
públics.
La seua voluntat de fer negoci amb les prestacions
públiques el porten a una deslleialtat institucional absolutament
incomprensible en un estat de dret.

Què dir de la situació econòmica
en el País Valencià?
Entre tanta promesa segur que a
més d'un, a més d'una se li ha oblidar que som la
comunitat autònoma amb el major nivell d'endeutament,
l'11,2 del PIB.
En els últims anys, coincidint amb el govern
del Partit Popular s'ha incrementat el diferencial entre les rendes
de capital i les rendes salarials sobre el PIB.

Molta prosperitat, senyor Camps, molta paraula,
però els salaris són inferiors als que la gent cobrava en
l'any 2000.
La taxa de desocupació augmenta en termes
interanuals.
Respecte a maig de 2006 la desocupació augmenta en el
conjunt del País Valencià, mentres disminuïx en el
conjunt de l'estat.
La bretxa entre l'ocupació
d'homes i dones es fa cada vegada major.
Les dones són ja el
60% de les persones desocupades; i la precarietat i la inestabilitat
arrelen entre els més joves, sense que a vostés sembla que
això els importe massa.

La sinistralitat laboral s'incrementa, mentre se
reduïxen i precaritzen les condicions del mercat laboral.
Quines
mesures són les que vosté va a posar en marxa per acabar amb
aquesta situació?
Si són les que ha posat en pràctica
fins ara, pareix evident que la situació de fractura social
s'anirà incrementant de manera imparable, i açò
no és bo per al futur, senyor Camps.
Sobretot perquè no
garanteix la prosperitat ni el progrés dels valencians i les
valencianes.

És evident, senyores i senyors diputats, que
els efectes de la globalització, la deslocalització i
allò que alguns denominen modernitat líquida, és a dir, el fi de l'era del
compromís mutu, la desintegració de la trama social, la falta
de relació entre economia-territori, entre empresa i treballadors,
només es pot atacar des d'una aposta pel sector públic,
per invertir en R+D+I, per valorar el paper de les universitats en compte
de criminalitzar les seues demandes, per recuperar el teixit tradicional
valencià, per incentivar les empreses a reinvertir en qualitat, per
apostar per l'economia productiva en compte de per l'economia
especulativa.
Però els senyals de fum que emet el seu govern
indiquen la tendència contrària, és el que el senyor
Bertarelli, l'amo de l'Alinghi, entén i el fa afirmar que la Copa de l'America no és
compatible amb el port comercial de València; i lamenta el dany que
el port comercial causa al gran esdeveniment nàutic.
Quina cara
se'ls va posar a alguns i, sobretot a alguna!
Perquè paraules
no varen dir davant d'aquesta afirmació.

Volen millor exemple de com.
.
.
-és que
com estan distrets després perden el fil del discurs-.
Volen
millor exemple de com es capten els solcs d'aquesta societat del
prodigis que volen construir a canvi de l'interés general?
Li
demanem compromisos concrets amb els agents socials per a recuperar el
teixit industrial valencià; condicions d'estabilitat en el
mercat laboral i que realment elabore un pla integral que permeta recuperar
les rendes agràries i generar un marc de seguretat per als
agricultors que viuen de la terra i que desitgen conservar la seua forma
tradicional de vida, que és una manera, també,
d'apostar per la defensa del territori.

Mire, senyor Camps, continuen havent qüestions
que no pareix que li preocupen en excés.
Ens referim a la
violència de gènere.
Dels 43 casos que portem fins a dia
d'avui, 8 corresponen al País Valencià, quasi el 20%.
Què farà?
On estan els diners de la llei de violència
de gènere, 2 milions d'euros, que han vingut al País
Valencià?
No em diga que estan en eixe autobús que se passeja
per les comarques.
Continuarà donant vosté cursos per als
maltractadors on es generen rialles i comentaris que refermen la
discriminació per raó de gènere i la violència
subsegüent?
Quan assumirà vosté la necessitat de
convertir en prioritat del seu govern la lluita contra el terrorisme
domèstic, la tolerància zero contra la discriminació
que patim les dones per raó de gènere?
De nou, paraules.

Parlem de cultura.
Senyor Camps, li pareix bé
que el senyor Rus utilitze de la diputació 200.
000 euros per a pagar
un concert d'Elton John?
Que continue cofinançant els
organismes que encoratgen la segregació lingüística?
Que
continuen apostant per inversions inexplicables, en compte de valorar les
nostres bandes, les societats musicals?
Que utilitzen.
.
.
que, en lloc
de donar tot el suport institucionals als músics que utilitzen la
nostra llengua, als lletraferits que continuen usant el valencià en
les seues creacions, deixen els diners públics en mans de la caspa,
en mans d'inversions absolutament inqualificables des del punt de
vista de la cultura del nostre país?
Quines mesures concretes
proposarà per a evitar que la llengua respecte a la qual s'han
fet afirmacions tan pelegrines, com l'última
d'Al-Russafí, siguen només una eina electoral?

Li propose, senyor Camps, que reba la Federació
d'Escola Valenciana, que subscriga les seues propostes per a la
recuperació lingüística del País Valencià
i, sobretot, que es garantesca que no tornarà a utilitzar el nostre
primer senyal d'identitat com arma electoral.
Que complisca el
compromís que el seu propi partit va adoptar quan varen firmar la
declaració d'Ares del Maestre.
Li demane un compromís
per a garantir un nou model de televisió valenciana pública,
que emeta íntegrament en valencià.
No es pot mantindre una
Radiotelevisió Valenciana amb 1.
000 milions d'euros de deute,
amb una qualitat ínfima i totalment manipulada pel seu partit.
Cal
treballar per una Radiotelevisió Valenciana pública, de
qualitat i en valencià i que funcione des de l'austeritat, des
dels recursos i la producció pròpia.
Continuarem reclamant un
consell superior de l'audiovisual amb independència i
capacitat normativa i sancionadora.

Aprofitaré per a dir-li que en defensa dels
drets a la lliure circulació d'idees, en defensa dels drets
d'expressió i informació és inadmissible la
censura que ha exercit el seu govern impedint el desenvolupament de
l'accés dels col·lectius socials a
Radiotelevisió Valenciana i, sobretot, és inadmissible la
pressió antidemocràtica per a tancar les emissions de TV3 al
País Valencià.

Senyor Camps, com vosté sap molt bé, la
sostenibilitat mediambiental és un senyal d'identitat de les
propostes polítiques del nostre grup parlamentari.
I en aquest cas
també sobra massa xarrameca.
De nou les paraules i els gestos en
compte de les propostes i els continguts.

Li proposem l'adopció d'una
sèrie de mesures que suposen, en primer lloc, paralitzar la
destrucció de més de 400 milions de metres quadrats del
nostre territori.
Senyor Camps, cal repensar el territori; cal establir una
legislació clara que impedisca que es reclassifique i es planifiquen
nous usos per al territori sense la garantia de recursos hídrics,
energètics i de serveis suficients, mecanismes que puguen preveure
el límit i la finitud del sòl i que contemplen planificacions
supramunicipals.
És necessari un consens entorn del model
urbanístic.
No podem ajornar per més temps la redacció
dels plans territorials; no podem continuar planificant, ni executant
infraestructures sense decidir prèviament quines són
necessàries i quines no ho són.

Respecte a la política de residus.
Els grans
abocadors que s'han projectat per a les zones de l'interior,
especialment a Castelló i que a hores d'ara estan plantejades
per a la Vega Baixa i que en alguns casos s'han paralitzat
momentàniament després d'importants mobilitzacions,
supose que el seu govern ha apostat per una política que converteix
l'interior del país en un gran abocador que albergue tot el
que molesta en la costa i en les grans ciutats.
Aquesta proposta és
impossible d'assumir.
És necessari canviar la política
dels residus, minimització, reciclatge i sobretot gestió
pública.
Cal revisar el pla integral de residus amb criteris
ecològics.

Respecte al recursos hídrics nosaltres som
clars, com hem sigut sempre.
No és possible seguir tirant-li pedres
a la lluna.
És necessari arribar a acords.
El victimisme no resol
els problemes.
Li proposem que s'oblide de transvasaments, de
propostes irrealitzables i porte un projecte concret per a recuperar els
aqüífers, per a aconseguir la recuperació integral del
Xúquer i del Segura, de l'Albufera; per garantir la viabilitat
dels rius valencians i protegir els nostres aiguamolls.
El punt clau per a
iniciar el procés de recuperació del riu Xúquer
és la redacció del pla de gestió de conca fluvial, que
deurà substituir el vigent.
És necessari fer palesa la
impossibilitat de satisfer totes les assignacions de recursos aprovats
després del pacte Bono-Zaplana de l'any 1997.
La
redacció d'un nou pla de gestió de conca del
Xúquer no pot repetir els errors de gestió de la conca.
L'estratègia dels grans propietaris castellano-manxecs
d'incloure la denominada substitució de bombejos és
absolutament inadmissible.

Només hi ha una manera de garantir els recursos
per a tots i és realitzant una política d'estalvi, de
depuració i de reutilització i no fent promeses
d'increment suïcida de la demanda.
Nosaltres estem disposats a
buscar consensos sobre la nova cultura de l'aigua, a treballar
perquè els ciutadans i els agricultors compartisquen criteris
d'austeritat i repartiment solidari.

També és urgent i necessari un nou pla
energètic valencià.
Haurem de parlar
d'infraestructures.
Volem demanar-li compromisos sobre l'actual
traçat de l'AVE per l'Horta nord; volem parlar del tren
Xàtiva-Alcoi, Sagunt-Terol-Saragossa, el tren Gandia-Dénia;
el lliurament del peatge de l'AP-7.
Temps tindrem de continuar
reivindicant aquestes infraestructures, d'evidenciar que és
necessari un model sostenible i territorialment equilibrat i també
tindrem temps de parlar de vivenda.

Aquestos dies ha estat en els mitjans de
comunicació la qüestió dels possibles recursos de La
Generalitat contra l'Estatut d'autonomia.
Aquesta és una
qüestió que no admet trampes.
Vostés i el Partit
Socialista varen fer un Estatut on, malgrat les demandes d'Esquerra
Unida-Els Verds, aleshores el nostre grup parlamentari, no varen voler
incloure la qüestió del finançament.
I en estos moments
el que cal és deixar-se de clàusules inanes del nostre
Estatut.
El que cal fer és negociar un model de finançament
multilateral que permeta la suficiència financera, no sols a la
comunitat sinó també als ajuntaments, per a donar els serveis
que necessiten els nostres ciutadans.

Però això cal fer-lo des de
l'honestedat.
No és pot dir des del País
Valencià que recapte l'estat central, nosaltres passarem de
posar impostos, però després exigirem els diners necessaris
per a prestar els serveis.
Cal fer pedagogia; cal fer pedagogia social; cal
fer acords; cal exigir allò que ens correspon com a comunitat
autònoma, però des de la corresponsabilitat.
Perquè
els serveis se presten des de tots els àmbits, i estat és
tant el País Valencià com l'estat espanyol.

El que passa és que per a fer estes coses cal
creure-s'ho, cal tindre consciència de país, cal tindre
autoestima.
Este matí tots i totes hem tingut un minut de silenci
pels soldats morts al Líban.
Però a ningú se li ha
ocorregut, dels qui estan asseguts en aquesta bancada i des d'aquesta
bancada, a ningú se li ha ocorregut que demà és el 300
aniversari del fi de la crema de la ciutat de Xàtiva i que, per
tant, forma part de la reivindicació d'aquestes Corts,
també forma part del nostre futur reivindicar la nostra
història.
Fa 300 anys de la batalla d'Almansa.
El dia 29 se
celebrarà també el decret de Nova Planta que posava fi als
furs del País Valencià.
I jo els demane a totes les senyories
d'aquestes Corts que fem una declaració institucional,
perquè la recuperació també de la nostra
història forma part de la manera de projectar el nostre futur.

No voldria acabar la meua intervenció sense
parlar d'una qüestió sobre la qual sempre es passa de
puntetes.
I és la falta de polítiques del seu govern per a
garantir el compliment dels drets humans respecte a les persones que
vénen d'altres països, d'altres continents per
raons diverses i que malviuen moltes vegades sense que les administracions
vullguen veure i actuar per a resoldre els greus problemes que pateixen
aquestos col·lectius.

Senyor Camps, vosté incomplix
sistemàticament els seus compromisos en matèria
d'atenció a la immigració, en matèria
d'apostar per l'acceptació de la diversitat, evitant la
manipulació i l'avanç de contravalors, com ara el
racisme i la xenofòbia, que poden convertir una societat oberta, com
la valenciana, en col·lectius proclius al discurs de la por i la
criminalització del diferent.
Estem a temps, si volem,
d'evitar el caldo de cultiu perquè nie l'ou de la serp.

Senyor Camps, vull que quede clar que les nostres
propostes són ofertes per a modificar una situació en
què els megaloprojectes, el model urbanístic, la crisi
industrial i agrària, la política de privatitzacions i la
corrupció generalitzada són diverses cares d'una
mateixa proposta política que té un objectiu clar: generar
des de la gestió pública condicions favorables perquè
determinats sectors empresarials i grups politicoeconòmics
aconseguixen una extraordinària acumulació de beneficis.

Per a nosaltres és evident que eixos beneficis
extraordinaris suposen una transferència massiva de rendes, des de
la immensa majoria de la població a unes poques mans; suposen
generar una trampa, perquè tots i totes es considerem
còmplices amb un repartiment de beneficis en què se'ns
prometen unes poques molletes.
Cal acabar amb les complicitats i amb la
idea que a més consum, més benestar.
Diuen vostés que
és necessari apostar per les persones.
Açò no
és problema de paraules, és una qüestió
d'actuacions.
Fins a on es pot arribar amb aquest model?
Aquesta
situació té límits i cada vegada més evidents.

Però sobretot, senyor Camps, és necessari
un important acord amb la ciutadania per a combatre la corrupció, no
sols pels aspectes morals i ètics del problema.
Cal combatre
determinades polítiques, com les practicades pel seu govern, que
són el viver de la corrupció.
És necessari perseguir
penalment els corruptes, però sobretot és necessari acabar
amb les polítiques que fomenten una corruptela cada vegada
més generalitzada.
Cal dotar el País Valencià
d'un nivell democràtic d'altíssim perfil.
La
primera de totes les propostes d'acord ha de ser un pacte per a
recuperar l'ètica, per a recuperar l'austeritat en la
vida pública valenciana.
Quan vosté vullga, nosaltres estem
disposats.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies,
senyora Marcos.

Té la paraula el senyor Camps.

El senyor Camps Ortiz:

Gracias, señora
presidenta.

Señorías.

Portavoz de Esquerra Unida-Bloc, amiga antigua
compañera de debates políticos, señora Gloria Marcos,
en materia de educación.

En primer lugar, querría hacerle una
pequeña corrección histórica: los Furs, que fueron
derogados hace 300 años, no eran del País Valencià
sino del Regne de València.
(Aplaudiments)

Fíjense, esta es posiblemente una
pequeña corrección histórica, pero de ahí
viene, creo, desde mi punto de vista, el error de percepción que hay
en ciertos grupos políticos de lo que es la Comunidad Valenciana.
Por eso, no estamos hablando de una pequeña corrección
histórica, estamos hablando de una visión totalmente
diferente, contraria en muchos casos a lo que es nuestra comunidad.

Yo, señora Marcos, en muchas ocasiones, cuando
debatíamos de educación, años ha, le decía lo
mismo que años más tarde vuelvo a decirle: qué curioso
es que la historia otra vez nos ponga en un debate parlamentario, que, por
cierto, y se lo digo con todo el cariño, no es el que corresponde
hoy, se lo digo sinceramente.
Hoy es un debate de investidura, hoy es el
primer día que nos reunimos todos los grupos parlamentarios para
hablar de política y del futuro, hoy es un día de esos en los
que las democracias avanzadas reconocen el éxito de un partido
político, le conceden una cuantas semanas por delante para ponerse a
trabajar y le desean los mejores augurios.
Eso es lo que yo sé
ocurre en los parlamentos democráticos de las sociedades avanzadas,
pero, pese a sus discursos, le digo que este es un parlamento
democrático de una sociedad avanzada.
(Aplaudiments)

Pues, bien, le vuelvo a repetir lo que le dije hace ya
muchos años, muchos años, señora Marcos: yo creo
más, mucho más que usted, en la educación
pública.
.
.
¡Mucho más que usted!
Usted a mí no
solo no me gana, sino ¡ni me iguala!
en defensa de la
educación pública.
(Remors i
aplaudiments) ¡Ni me iguala!
Cuando
unos cuantos años más tarde se den datos de lo que ha
ocurrido durante estos años en nuestra comunidad, le entrará
vértigo por la cantidad de inversión y de gasto que hemos
destinado a la educación pública en nuestra comunidad.

También quiero decirle, señora Marcos, y
es muy importante, creo, que para mantener en las mejores condiciones de
excelencia y de calidad nuestra educación pública, nuestro
sistema de salud público, nuestras políticas sociales, la
única receta económica es la que defiende el Partido Popular.
Con sus recetas económicas la comunidad se pararía y
sería incapaz de invertir y de gastar en el sistema público
de oportunidades para todos.
Esa es la gran diferencia también a la
hora de valorar la apuesta y la propuesta cuando hablamos de
inversión y de gasto público.

Según su modelo económico, según
su modelo de prosperidad sería absolutamente imposible mantener una
red de educación pública o de salud pública como la
que tenemos en estos momentos en nuestra comunidad y por la que vamos a
seguir apostando en el futuro.

Otra cuestión también quería
decirle, señora Marcos, en esta, mi primera intervención
después de algunos años en un debate entre usted y yo.
Ha
hablado de nuestro Estatuto de autonomía.
Nuestra reforma,
ambiciosa, consensuada con el Partido Socialista, leal desde el primer
momento.
.
.
, desde el primer momento hasta el último momento de todo
el proceso, como corresponde, no contó con el apoyo de Esquerra
Unida, entre otras cosas, porque ustedes pretendían la
eliminación del texto estatutario de los grandes consensos
políticos alcanzados por la sociedad valenciana.
No hay otra
razón.
Nuestros símbolos, el nombre de nuestro territorio, el
nombre de nuestra lengua y tantas otras cosas que son la base sobre la que
se asienta la tranquilidad y la confianza de nuestro pueblo, fueron puestas
una vez más en entredicho por el grupo parlamentario de Esquerra
Unida y esa fue la razón fundamental para que ustedes no apoyase
esta reforma estatutaria, y ese fue el inicio de aquella reforma ambiciosa
que conseguimos llevar adelante el Partido Socialista y el Partido Popular.

Un estatuto de autonomía que, entre otras
cosas, como asentía, además, en unas miradas que nos hemos
cruzado en el hemiciclo el portavoz del Grupo Socialista y yo mismo, que
prevé, entre otras cosas, y recuerdo perfectamente la propuesta de
dónde vino, y vino en aquel momento de las bancadas socialistas,
para que se incluyese en el Estatuto de autonomía el reconocimiento
explícito en nuestra financiación del factor de la
población, que fue aceptado inmediatamente por las bancadas
populares.
Fíjese si no es cierto que nuestro Estatuto de
autonomía no contemple un factor fundamental y esencial para la
financiación de nuestro sistema de bienestar para el futuro.
Y yo
estoy convencido, después del debate de hoy, que tanto el portavoz
socialista como el del Grupo Parlamentario Popular como yo mismo, nos vamos
a poner de acuerdo para hacer una propuesta en firme en relación a
la financiación de nuestro sistema de bienestar, de nuestra sociedad
del bienestar, porque es fundamental para el presente y el futuro de
nuestra tierra, independientemente de los diversos gobiernos que pueda
haber habido en el gobierno de España e independientemente de las
distintas circunstancias.

Me encantaría que estuviésemos en
algunos aspectos -ahí me gustaría que en todos-
en el minuto uno de una nueva etapa, una nueva etapa en donde encontremos
discursos que permitan la defensa leal y sincera de aquello que es bueno
para nuestra comunidad, y por eso, una vez más, vuelvo a decir en la
mañana de hoy que extiendo la mano del gobierno y, sobre todo, del
Grupo Parlamentario Popular, al Grupo Parlamentario Socialista para, en
esta cuestión tan fundamental, encontrar una propuesta, una
propuesta rápida, una propuesta coherente, una propuesta consecuente
que elevar al órgano que corresponda en cuanto a la defensa de un
modelo de financiación fundamental para el futuro de los
valencianos.

Decía usted, señora Marcos, que no
encuentra en el gobierno del Partido Popular la sensibilidad suficiente en
atención a las personas que han venido de fuera, y aquí tengo
que volver a enmendarle la plana, señora Marcos.
¿Sabe
cuántas personas que han venido de fuera de nuestra comunidad
trabajan hoy en nuestra comunidad?
Más de 200.
000 personas.
¿Sabe cuántos niños y niñas hay escolarizados
en nuestro sistema público?
Más de 80.
000.
¿Sabe
cuántas personas tienen tarjetas solidarias?
¿Sabe
cuántas personas de más están recibiendo la asistencia
sanitaria pública y gratuita en nuestros hospitales y en nuestros
centros de salud y centros de especialidades en toda la Comunidad
Valenciana?
Eso, señora Marcos, es solidaridad, eso, señora
Marcos, es integración, eso es trabajar de verdad por las personas
que de fuera han venido buscando un mejor futuro (aplaudiments) para ellos y para
sus familias.

Yo la invito a participar en los próximos
días, semanas y meses de los compromisos a los que podamos llegar en
este hemiciclo, la invito sinceramente, sin ningún tipo de
prejuicio, la invito sinceramente, creo que es bueno.
Además, usted
representa no solo a una formación política o a una
coalición política, sino a otra formación
política integrada en su grupo parlamentario y a otros grupos
políticos con otros liderazgos que a lo mejor no tienen la
representación parlamentaria por el número de escaños
obtenidos por su coalición.
Por lo tanto, representan a grupos de
mujeres y de hombres que con sensibilidades diferentes a las de la
mayoría en muchos aspectos.
.
.
, y cuando hablo de la mayoría,
hablo de la mayoría inmensa, no solo del Partido Popular, sino
también del Partido Socialista, que no tienen una opinión
respecto de cuestiones que sí compartimos en su más estricta
sensación y fundamento los populares y los socialistas.
Pero, pese a
eso, yo creo, entre otras muchas cosas, porque forma parte del debate
parlamentario y de la presencia política en el hemiciclo, que
podremos encontrar, seguro, puntos de encuentro en los próximos
días, semanas y meses a lo largo de toda esta legislatura.
Estoy
completamente convencido.

Por eso, también le extiendo la mano a usted y
a las personas que con usted ocupan hoy los escaños de su grupo
parlamentario, a que podamos encontrar esas vías constantes de
entendimiento, sin prejuicios, porque, desgraciadamente, muchas veces
anteponemos un criterio político determinado que nos impide poder
llegar a un acuerdo con alguna formación política.
Estoy
convencido de que si nos sentamos tranquilamente, encontraremos puntos de
encuentro y también de desencuentro.

Con el anterior portavoz del grupo parlamentario de
Esquerra Unida llegamos a algún acuerdo, a algunos acuerdos, que
incluso no contaron con el apoyo del Grupo Socialista.
Si no recuerdo mal,
también, el desarrollo de la legislación en materia
matrimonial en nuestra comunidad, después de aprobado nuestro
Estatuto de autonomía.
Por lo tanto, es fácil cuando hay
voluntad, y aquí hay voluntad, mucha voluntad, de encontrar el
acuerdo y el consenso para mejorar nuestra tierra y para mejorar la
Comunidad Valenciana.

Paradójicamente, señora Marcos, usted ha
empezado hablando de un señor del Reino Unido y ha terminado
hablando de un señor de Italia.
Usted sabrá por qué,
yo en ningún momento los he traído a colación, entre
otras cosas, porque son la suma de muchas cosas, de muchos factores, de
muchas iniciativas, las que hacen que nuestra comunidad haya progresado y
prosperado como lo ha hecho durante todos estos años.
Estoy
convencido de que habrá momentos de debates muchos más
circunscritos, singulares, para hablar de las cuestiones que usted entienda
que se tienen que hablar, porque, entre otras cosas, en esta casa, como
corresponde, se habla de todo, absolutamente de todo, en el hemiciclo o en
las comisiones y en tantísimos otros espacios de debate
político como hay en la cámara parlamentaria
autonómica.
Pero le digo lo mismo, también, incluso cuando se
trate de eventos de cierta trascendencia, también le
solicitaré que venga sin prejuicios a hablar de los mismos, que
venga con la serenidad suficiente para saber que hablar de estas cuestiones
no genera ningún tipo de deslocalización ideológica,
sino que se habla con tranquilidad, se propone con tranquilidad y se asume
con tranquilidad proyectos que pueden ser interesantes para el común
de la Comunidad Valenciana.
Ahí creo que es bueno también que
nos encontremos todos en este debate intenso e interesante.

En cualquier caso, señora Marcos, unos cuantos
años después, lo único que le pediría hoy es,
al menos, estos días que a los gobiernos democráticos se les
da de confianza para cuando corresponda empezar con los debates del tiempo
político correspondiente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per al torn de rèplica, té la paraula la
representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Els Verds-Izquierda
Republicana: Compromís, senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades.

Senyors diputats.

Senyor Camps, és cert que el recolzament dels
ciutadans i les ciutadanes ens han permés a vosté i a mi
estar uns anys més majors ocupant posicions en aquesta cambra, i de
la mateixa manera he de dir-li que sembla que sí que han passat els
anys per a vosté.
No sé si han passat per a mi, vosté
diu que no, en el discurs, però per a vosté sí que han
passat, perquè jo tenia el costum de debatre amb una persona que no
es creïa l'amo del món, que no venia a aquesta trona a
donar lliçons de tot i a tots, que no es confonia a si mateixa amb
això que vosté diu la Comunitat Valenciana i que jo, en la
meua legitimitat li dic el País Valencià.
És a dir,
sempre hem confrontat propostes, sempre hem confrontat posicions;
però en aquestos moments, senyor Camps, crec que té
vosté la gosadia de vindre a aquesta trona a dir què
és el que ha d'incloure o no un debat d'investidura.
Jo
li demane el respecte que tots els portaveus dels grups polítics
plantegen en aquesta trona allò que els sembla correcte i coherent,
perquè no sols estem ací per a parlar de paraules buides de
contingut, estem també per a parlar de propostes, i les propostes
també es fan en els debats d'investidura.

Vosté ha vingut abans ací a dir qui
havia de dir que sí, qui havia de dir que no, com se fea un debat,
com no se fea un debat i, sobretot, intentant donar patent de cors del que
és bo i del que és dolent.
Mire vosté, no té
eixa patent de cors.
Vosté té un suport importantíssim
dels ciutadans i de les ciutadanes del País Valencià.
Però senyor Camps, vosté no està en posició, ni
personal, ni política, de vindre ací a dir: «El que jo
dic bo i el que jo no dic dolent.
» Perquè vosté no
té eixa capacitat.
Vosté ha fet una proposta, i els ciutadans
i les ciutadanes li han donat un suport, molt important, però jo li
demanaria que intente administrar eixe suport, sobretot des del
reconeixement de la pluralitat i des de la capacitat que tenim
representants d'altres ciutadans i ciutadanes de fer les nostres
propostes.

Diu que no hi ha ningú millor que vosté
que sàpiga el que és l'educació pública o
que estiga disposat a lluitar per l'educació pública.
Doncs em perdonarà, jo no sé si tant com vosté,
però des de la meua posició porte tota la meua vida lluitant
per l'educació pública, per la sanitat pública i
pels serveis públics de qualitat, universals i gratuïts, i
prestats públicament.

Diu vosté que la seua recepta és
l'única, que és la de la societat del benestar.
Doncs
mire, si parlem de la societat del benestar, la societat del benestar
té tres potes: creiximent econòmic que està regulat
pels límits i, per tant, per la sostenibilitat; una segona pota que
és el repartiment de la riquesa entre tots els ciutadans i
ciutadanes; i, tercera pota, que és la llibertat perquè tot
el món actue d'acord amb les seues conviccions, en la societat
en què viu.
Eixe són les tres potes de la societat del
benestar.
I mire vosté, jo no sé si vosté
tindrà receptes, però aquestos moments l'anàlisi
de la societat valenciana diu que anem per mal camí quan analitzem
la situació d'eixes tres potes que garanteixen la societat del
benestar.

Vosté tindrà receptes, senyor Camps,
però mire, hi ha més població, però som
més pobres que mai.
Mire vosté, parla de creiximent i
què dir de sostenibilitat.
Espere que s'haja llegit
vosté eixe últim estudi que ha fet Comissions Obreres del
País Valencià, on s'encenen totes les alarmes i diuen
que estem abocats, si no es canvia el model, a un col·lapse
mediambiental, social i econòmic.
Eixa és la seua recepta?
La
recepta que diu que en els últims vint anys, la població
valenciana ha creixcut el 18%, però hem creixcut el cent per cent en
la generació dels residus, el 150% en les necessitats
energètiques, el 200% en el consum d'electricitat i el 250% en
el consum del ciment?
Eixa és la recepta?
Eixa és la recepta
que ha de garantir els serveis públics i la sostenibilitat?

Mire, i parlava vosté de la reforma de
l'Estatut.
Jo sé que moltes vegades vosté vol jugar a
eixe bipartidisme imperfecte que conreem des de la transició, i vol ningunejar el Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís pel País
Valencià.
Però sap què?
Nosaltres vàrem dir que
no a eixe Estatut, perquè és un estatut de segona,
perquè és un estatut que és l'últim de la
primera transició, i no el primer de la segona transició.
Vàrem dir que no, no sols per la qüestió de la llengua i
de símbols, que també ho reivindiquem, sinó sobretot
perquè és un estatut ple de dèficits
democràtics.
Perquè és un estatut que porta els acords
institucionals a la necessitat de tindre el 66% de representants de les
Corts Valencianes.
Perquè és un estatut que manté una
barrera absolutament antidemocràtica del 5% previ; i perquè
és un estatut que no contemplava el finançament.
Ni el
finançament de la comunitat, ni el finançament dels ens
locals.
Per tant, jo li dia parlem de finançament, perquè el
finançament no es resol en la clàusula Camps.
I no es resol
excloent el nostre grup parlamentari.

Me sembla que, senyor Camps, com sempre el Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís pel País
Valencià, com va fer abans el Grup d'Esquerra Unida-Verds:
l'Entesa, estem disposats i disposades a treballar.
Sap quin
número d'iniciatives parlamentàries va fer el nostre
grup en les legislatures passades?
Doncs, proporcionalment molt més
que altres grups de la cambra.
I estem disposats a treballar ací i
ara.

Mire, nosaltres no som mari
complejines, sap?
Nosaltres quan diguem una cosa
és perquè tenim arguments per a defensar-la, i estem
disposats a treballar, aplegant a acords en aquelles coses en què
estem d'acord i diguem que no estem d'acord, quan no ho estem.

A mi el que m'ha semblat és que ha vingut
vosté a fer palesa una generositat que en el fons és una
obligació.
Les Corts Valencianes estan obligades a convocar les
comissions, a convocar els plens, per a debatre, per a fer legislacions,
per a fer mesures del control al govern.
I això no és una
condició graciosa del seu partit, ni de vosté, com a futur
president de la Generalitat valenciana.

Nosaltres, evidentment, que des de la serenitat.
.
.
,
una cosa és que defensem allò que ens creguem amb energia i,
una altra cosa, és que ho fem com alguns, intentant desqualificar
les propostes que fan altres.
Torne a dir que des de la modèstia del
grup parlamentari al qual represente, des de la capacitat de treball que
farem entre tots i totes, des de la capacitat d'aplegar a acords quan
calga, i manifestar clarament els nostres desacords també quan
calga, estem disposats, senyor president, que esta legislatura siga, si
és possible, si vostés no utilitzen el rodillo, si vostés realment li
donen el paper que correspon a les Corts Valencianes, estem disposats, com
no, a aplegar a les millors solucions per a resoldre els problemes dels
valencians i valencianes.

Però mire, senyor Camps, dia Martin Luther King
-no sé si ací acabaré a més amb altre
personatge, perquè.
.
.
important, molt important, en este cas
americà, faltaria més, perquè no?
-, Martin
Luther King va dir que quan u mirava al darrera, a tot el que havia passat
d'horrible en el segle XX, el més terrible no era
l'actuació dels dolents, el més terrible era el silenci
dels bons.
I jo el que no estaré mai disposada és en nom del
meu grup a estar en silenci quan hi hasca una proposta que no ens agrade,
ni a estar en silenci quan hi hasca una proposta a la qual li podem donar
suport.

Senyor Camps, m'agradaria acabar diguent-li que
faria vosté mal sent com Príam, eh?
, que fins i tot va caure
en les malifetes d'Ulisses.
Recorde que Cassandra, malgrat el regal
enverinat d'Apol·lo, al final tenia raó.
I això,
seria una mostra de reconéixer que altres poden tindre també
la seua part de raó, la seua part de tindre una capacitat de vore el
món i de fer propostes, bones també, per al futur i,
sobretot, perquè el progrés no es pot construir des de la
destrucció, sinó el progrés s'ha de construir
des de la recuperació del nostre espai i del nostre país.

Si ara, ara quan li faça l'escolteta el
conseller de Cultura, no?
Esta vosté fent-li l'escolteta.
 (Veus) Per això no, que
està molt bé!
Per allò de la cultureta, que
està bé que la dreta també tinga un poquet de cultura.
(Veus)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el senyor Camps.

El senyor Camps Ortiz:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Marcos.

Yo.
.
.
¿cómo va a creerse nadie amo
de no sé qué cosa?
Aunque usted al final parecía que
era el ama del hemiciclo, callando aquí a los miembros del gobierno
y no dejándoles hablar.
Pero en absoluto, y además, se lo he
dicho con toda la sinceridad que corresponde, que es toda, absolutamente.

Se lo he dicho en mi intervención, en mi
intervención de réplica a su primera intervención.
Y
es que estamos dispuestos a llegar a acuerdos con ustedes,
lógicamente, y hablar y dialogar y consensuar todo lo que se crea
conveniente.
Por lo tanto, esa parte no tiene duda alguna, ¿no?

Luego, tampoco dividimos entre buenos y malos.
Aunque
usted ha dicho, parafraseando a un político norteamericano, algo de
los buenos: «Que los buenos no callen.
» Usted acaba de
autocalificarse de los buenos.
Curiosamente, viene aquí a dar lecciones de que nadie
tiene que arrogarse no sé qué cosa y no ha parado usted
durante toda su intervención de hacerlo, en relación a lo que
se considera usted en posesión de la verdad.

Y por cierto, como presidente de La Generalitat y como
miembro del Partido Popular, no solo aceptamos las críticas, que es
lo que corresponde, sino que estamos acostumbrados a las críticas,
esta es una constante diaria, diaria.
Y las aceptamos.
Y algunas las
compartimos y otras no las compartimos.
Me da a mí la
sensación de que todavía a ustedes esto de la crítica
no les va bien, no les va bien.
No les gusta que les critiquen.
Es curioso,
es una paradoja de nuestro tiempo.
A la izquierda, cuanto más
radical le cuesta menos asumir las críticas de los demás.
No
tenga usted la más mínima duda que estamos no solo dispuestos
a que nos critiquen, sino que estamos acostumbradísimos, forma parte
ya de nuestra forma de ser en política, de nuestra convicción
y de nuestro compromiso.

Aquí hay alcaldes y alcaldesas, aquí hay
miembros del gobierno, aquí hay responsables de otros
ámbitos, o que lo son o lo han sido en distintas instituciones, y
podrán corroborar mis palabras de ahora.
La crítica es una
constante en nuestro actuar político.
La aceptamos, la compartimos o
no la compartimos.
Pero me da la sensación de que a ustedes eso de
la crítica no les va muy bien, no lo llevan bien.
En cuanto oyen
alguna crítica a su ideario -que suele ser, digamos, como muy
contundentes, unas cuantas cosas, pero muy contundentes- es cuando ya
no entienden que el juego democrático es fundamentalmente el poder
decir unas cosas con absoluta tranquilidad.
Por lo tanto, por esa parte no
tenga la más mínima preocupación.

Llegar a acuerdos y llegar a consensos, pero partiendo
también -si usted me lo permite- de las realidades.
Usted no puede venir aquí y decir que hoy somos más pobres
que hace unos cuantos años.
.
.
no, que nunca.
Más pobres
que nunca, ha dicho que nunca.
Claro también habla de los fueros del
País Valencià, en fin.
.
.
Pero no puede decir eso,
señora Marcos, porque ni es cierto, ni es justo, ni es leal.
Ni es
leal con sus votantes -fíjese-, ni con los votantes de
otros partidos políticos que están dentro de su propia
coalición.
Imagino a un votante de algún otro partido en su
propia coalición, oyéndole decir lo que usted está
diciendo.
Porque hay una parte de su coalición que ama a esta tierra
por encima de su propia vida, como nos ocurre a todos nosotros.
Que la ama
y que le duele que alguien la critique sin fundamento.
Se lo digo porque
para el funcionamiento, digamos, de lo que corresponde en el futuro,
comprenda que hay algunos de nosotros que tenemos una especie de compromiso
y de vocación valencianista, que nos duele profundamente cuando
alguien critica sin fundamento quiénes somos, qué queremos
ser y la realidad de las cosas en nuestra tierra.

Pero en cualquier caso, usted ha dicho que somos
más pobres que nunca en la historia.
Que nunca en la historia.
Y se
ha quedado tan tranquila y tan feliz.
¡Que nunca en la historia!
Bueno, y entonces, ¿por qué el 1 de enero de 2007, la
Unión Europea cambió la calificación de la Comunidad
Valenciana, de región europea objetivo 1 a región de
competitividad?
¿Porque somos más pobres que nunca?
¿O
porque hemos recortado distancia económica, social y de
oportunidades con las regiones más prósperas de Europa?
Imagino que debe ser justo por lo contrario.
¡Qué casualidad!
,
señora Marcos, que las comunidades autónomas gobernadas por
la izquierda, sigan siendo objetivo 1, es decir, en términos
europeos, tan pobres como antes, las gobernadas por el Partido Socialista.
Y qué curioso que las comunidades autónomas gobernadas por el
Partido Popular, durante estos años, hemos recortado.

Y otra cosa que me parece importante también,
en aras a una comprensión respecto de lo que ha sido el crecimiento
de nuestra comunidad durante estos años.
No solo el 1 de enero de
2007 la calificación en términos europeos ha cambiado de
objetivo 1 a región de competitividad, por lo tanto, somos
más ricos que antes, sino que para poderlo conseguir, señora
Marcos, para poderlo conseguir, señora Marcos, hemos tenido que
crecer por encima de los demás, porque si no nunca alcanzamos.
Uno
no recorta distancia con los que van por delante si no crece por encima de
los que van delante.
Esto es, imagino, en términos educativos, debe
ser de clase de matemáticas.
Es imposible, técnicamente,
imposible.
¿Cómo es posible que alguien diga que crecemos por
debajo de la media nacional, europea y mundial, y estemos recortando la
distancia con las regiones europeas más prósperas?
Por algo
será, por algo será, ¿no?
Por algo será.

En fin, la matemática y la historia se dan cita
en este debate y, las dos para demostrar muchas veces, que la realidad no
es como la pintan ustedes, sino que es bien diferente.
Y esa realidad bien
diferente es la que ha recibido el apoyo mayoritario de los ciudadanos; por
cierto, señora Marcos, de su comunidad también.
Porque las
personas que fueron a votar el 27 de mayo, viven en su calle, viven en su
ciudad, viven en su comarca, viven en su provincia y viven en su comunidad
autónoma.
¿Lo entiende señora Marcos?

Es decir, que vecinos suyos, que vecinos suyos de
calle, prefirieron votar al Partido Popular y no a usted,
democráticamente, libremente.
Porque creen que su vecina de calle no
está contando las cosas como son.
Porque creen que su vecina de
calle habla de una comunidad diferente a la que ellos ven.
Porque creen que
su vecina de calle no es la mejor receta política para el futuro de
la Comunidad Valenciana.
Porque se trata de nuestros convecinos,
señora Marcos.
Los representantes del Grupo Parlamentario Popular
hemos sido votados por nuestros vecinos, por sus vecinos y por los vecinos
también de los señores representantes del Partido Socialista.
(Remors) Y por los
vecinos de los representantes de los medios de comunicación y por
los vecinos de todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
¿Entiende usted qué significa, por lo tanto, este acto
político democrático que representamos hoy aquí?
Que
los vecinos de la Comunidad Valenciana en su inmensa mayoría han
dicho: «Que gobierne el Partido Popular.
» (Aplaudiments)

Es que me da la sensación.
.
.
, es que me da
la sensación.
.
.
(aplaudiments) Es que me da la sensación de que a estas horas
del debate algunos diputados autonómicos pueden salir de aquí
pensando que los diputados del Partido Popular han llegado por arte de
magia, por arte de magia, o sea, de repente, alguien dijo: «Pasen
ustedes por aquí, siéntense amablemente en estos
escaños y ocupen, por lo tanto, la mayoría del
hemiciclo.
» No.
Aquí no han venido los diputados
autonómicos del Partido Popular.
Han estado en las listas
encabezadas por el Partido Popular en las tres circunscripciones
electorales que son nuestras tres provincias y en las tres
circunscripciones han ganado por mayoría suficiente las listas del
Partido Popular, en la inmensa mayoría de las ciudades de la
Comunidad Valenciana, en la totalidad, casi, de las comarcas de la
Comunidad Valenciana; como dice la alcaldesa, en todos los barrios de la
ciudad de Valencia.
Ahí es donde se sustenta democráticamente
la mayoría política del Partido Popular, en los vecinos, en
nuestros convecinos, en los ciudadanos, en nuestros conciudadanos llamados
a las urnas hace escasamente mes y medio y en donde han dicho: «Esto
es lo que queremos para el futuro de nuestra comunidad.
Gobiernen.
Gobiernen los representantes del Partido Popular.
» Y nosotros
gobernaremos como siempre, desde el centro, con moderación, buscando
los consensos, dialogando, trabajando todos juntos para hacer cada
día más grande nuestra tierra y nuestra comunidad.

Y le voy a decir una cosa, señora Marcos, no
sabemos gobernar de otra manera.
No sabemos gobernar de otra manera.
Sólo sabemos gobernar escuchando; sólo sabemos gobernar
haciendo posible la participación de toda la gente; sólo
sabemos gobernar buscando consensos; sólo sabemos gobernar buscando,
desde el diálogo, los proyectos colectivos y comunes; sólo
sabemos gobernar cuando la inmensa mayoría de nuestros convecinos
están felices, ilusionados y comprometidos con este apasionante
proyecto colectivo que se llama Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Camps.

Té la paraula el representant del Grup
Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Esteban
González Pons.

El senyor González Pons:

Señora presidenta.

Señor president de La Generalitat y candidato a la presidencia de La
Generalitat.

Señorías, es para mí un honor
comparecer y dirigirme a la cámara por primera vez como portavoz del
Grupo Parlamentario Popular.
Y, personalmente, debo añadir que
además me siento feliz por hacerlo para apoyar la candidatura
presidencial de mi compañero Francisco Camps, que ha obtenido otra
vez el respaldo de los valencianos en las pasadas elecciones
autonómicas.

El intenso debate que ha precedido a esta
intervención que realizo en nombre de la mayoría y la
elección que en unos pocos minutos va a producirse, creo que
reflejan bien la realidad que el pasado 27 de mayo los ciudadanos dibujaron
con su voto en las urnas.
Ese es, sin duda, el primer y más
inmediato resultado que se obtiene tras una consulta electoral: la
translación del mapa intelectual, del estado de opinión
ideológico del pueblo a las instituciones y, por consiguiente, la
regeneración o recambio, si procede, de las personas y los proyectos
que ocupan los órganos de gobierno donde se forma la inteligencia de
la colectividad.

Señorías, las consultas al pueblo nunca
son estériles y, como es natural, tienen consecuencias.
Nada debe
permanecer inalterado después de unas elecciones.
Cuando los
ciudadanos se manifiestan en un sentido u otro, se les puede escuchar o
fingir que no, pero suelen emitir órdenes tan claras que resulta una
indecencia política no entenderlas.

El pueblo no es un oráculo que se pronuncie con
obscuras metáforas.
El pueblo, nuestro soberano, es el verdadero
soberano y, por eso, habla sin eufemismos, sencillamente, con sujeto, verbo
y predicado.
Digo esto porque las elecciones del 27 de mayo acabaron como
todos sabemos: hubo un evidente ganador y hubo varios evidentes perdedores.
Y todos debemos aplicarnos la receta, unos para cumplir, otros para
cambiar.

El resultado obtenido por el programa electoral
presentado por Francisco Camps, que, como él mismo ha afirmado, se
acaba de convertir otra vez en programa de gobierno, constituye un
préstamo sensato de confianza ciudadana, cargado de expectativas y
de esperanzas.
Sin embargo, ese resultado también pone en evidencia
qué discurso es compartido por los ciudadanos y cuáles,
señorías, no lo son.
A unos, se nos ha dado una oportunidad
para seguir desarrollando nuestro modelo político, pero creo que a
otros se les ha enviado un mensaje de renovación, de mutación
y de actualización.

Al más votado le corresponde estar a la altura
del respaldo obtenido; eso está clarísimo.
Pero a quienes la
voluntad popular ha sentado en el banquillo de la oposición,
lógicamente, les toca ahora replantearse su discurso
político, el ideario y el estilo con el que han solicitado la
confianza del pueblo.

En una democracia parlamentaria,
señorías, las elecciones no las pierden las personas, las
pierden sus ideas.
Por eso.
.
.
(aplaudiments)
luego no se resuelve con un cambio de
líder una derrota electoral y también por lo mismo la
tentación de iniciar una caza de brujas o duendes que pudiera surgir
en algún sector de la cámara, con todo el respeto del mundo,
pienso que debería ser postergada en favor de una renovación
de esas ideas que han perdido las elecciones.

Necesitamos una oposición más con
programa de hoy y filosofía renovada que con viejas consignas aunque
traiga cara nueva.

Señorías, pienso que la expresión
libre y democrática de la ciudadanía valenciana ha sido otra
vez directa y expresiva.
La política de oposición
fundamentada en la sustitución por la destrucción del Consell
-como decía alguien este fin de semana: «en el no,
porque no»-, en el ataque a toda costa y por todos los medios
políticos al gobierno de La Generalitat, en el «Todos contra
Camps», en la proclama autosuficiente y segregadora del
«Adéu PP» o en el Ja en tenim
prou tan sectario en lo moral como narcisista en
lo democrático, no ha sido avalada por las urnas; claramente ha sido
rechazada.
.
.
(aplaudiments) por los electores y si aceptamos, como yo creo que todos los
aquí presentes aceptamos, que el pueblo nunca se equivoca rechazando
esas políticas, convendrán conmigo que a la oposición
se le ha pedido más tolerancia, más diálogo y
más modernidad.
(Aplaudiments)

Digo modernidad porque también pienso que el
cuerpo electoral ha sido concluyente una vez más en el dispar apoyo
dado a las dos maneras de entender nuestra política que se le han
ofertado.
Entre la Comunitat Valenciana del siglo XXI y el País
Valencià del
viejo siglo XX, ha optado de forma elocuente por la primera.

Señorías, nuestra comunitat no puede gobernarse desde la
melancolía de un País Valencià que algunos imaginaron hace mucho que
fuera, pero que ni fue ni llegará a ser.
La Comunitat
Valenciana.
.
.
(aplaudiments) no quiere ser el País Valencià en
ningún sentido.
La Comunitat Valenciana es otra y también
debería serlo en el ideario de quien pretenda regir su destino
algún día o ayudar a quienes tienen que regirlo en el
día de hoy.
La realidad valenciana es la de este día de este
mes de junio de 2007 y no la de 1977.
Ya lo saben: tres provincias, pero
una tierra; española, pero libre; sin complejos ni tutelas,
ilusionada, orgullosa y modélica antes que modelada, compartida,
pero del todo valenciana.
Eso somos.
(Aplaudiments)

Nuestro presente, señorías, es
consecuencia de la transición, pero ya no es la transición.
Pasamos de la dictadura a la democracia y del centralismo a la
autonomía y obtuvimos un éxito histórico entre todos.
Eso es verdad.
Pero el éxito se debió a que nadie se
empeñó entonces en realizar su programa máximo y
aquella renuncia a los programas máximos se llamó consenso.
Por eso, para no revivir una y otra vez aquellos años setenta y
quedarnos atrapados en el tiempo y para aceptar que hubo vida
después de las trencas, esos viejos programas máximos
inacabados deberían quedar allí y así substituidos por
los proyectos de nuestra edad, de nuestra juventud, del aquí y el
ahora.

Hoy y en este minuto, cualquier política que no
hable de futuro está condenada a fosilizarse en un ejercicio de
nostalgia que, al igual que las fantasías ideológicas, da
poco pan.

Señorías, en verdadera política,
por encima del pasado y del presente, importa el futuro, cuenta el
porvenir.
El poder democrático, en esencia, no es otra cosa que
expectativa de poder aceptado y quien no es capaz de imaginar la Comunitat
Valenciana que vendrá, jamás puede gobernar ni ayudar a
gobernar la Comunitat Valenciana que es.

Señorías, cuando alguien habla poco del
futuro subido a esta tribuna de la política, transmite la
sensación ideológica de no tener previsto estar en ese futuro
cuando llegue.

Da igual ser el gobierno o la oposición si se
marcha en dirección contraria a las preocupaciones y demandas
ciudadanas.
Si se camina desorientado, no se trabaja bien ni como gobierno
ni como oposición y, sin duda, como ya se les ha dicho, por
ahí es por donde empieza a explicarse el balance de la pasada
legislatura y también el histórico resultado de la
candidatura encabezada por Francisco Camps.

Sí, por esa capacidad que actualmente tiene el
Partido Popular para plantear un programa de gobierno pegado, adherido a
las inquietudes y los intereses de la sociedad valenciana actual.
Si se me
permite, un programa escrito repasando las pecas y los pliegues de la piel
del cuerpo electoral.

Sí, por la confianza con la que el president Camps comparte
horas de tarea y ambición con los protagonistas anónimos de
nuestra comunidad.
Esos que se ponen el mono de trabajo o la corbata
comercial a primera hora de la mañana, mañana tras
mañana, para que todo funcione.

Sí, señorías, y por el aval que
representan doce años de acciones políticas a pie de
realidad.
Por eso se han ganado las últimas elecciones.

Desde esta misma tribuna, hace ahora una legislatura,
y ya en las primeras líneas de su discurso de investidura, Francisco
Camps decía: «Soy de los que piensan que la buena
política siempre es constructiva y optimista, que no promueven las
separaciones ni los separatismos, que suman y escuchan, que no entienden
que nadie se excluya o sea excluido de colaborar con la consecución
del interés general.
» Sigue siendo de los que piensan en la
buena política.

Señorías, esa ha sido la legislatura de
Francisco Camps y esa es su campaña, la de un presidente accesible,
comprometido y próximo, como él mismo ha dicho «la del
presidente vecino».
Y así ha quedado reflejado en la detallada
exposición de programas y ambiciones para los próximos
años, cuya ejecución estará articulada en torno al
sentimiento mayoritario de los valencianos y a las señas de
identidad que nos son comunes.

Esta es la comunidad real que presidirá el
futuro president de
La Generalitat, la de los valores comunes, la que suma y crece día y
día, la que rebasa las tesis que nos quieren ver desunidos, la de un
Consell que ha sabido crear empleo y ha llevado a esta tierra a las
más altas cotas de ocupación de su historia, la de un
proyecto político que se ha impregnado con todas sus actuaciones de
una decidida pátina redistribuidora de la riqueza y atenta a las
desigualdades de los dependientes y ha satisfecho las nuevas demandas
planteadas por mayores, familias, discapacitados, colectivos
tradicionalmente poco representados.
Los hechos hablan con más
elocuencia que las palabras.

Miren, señorías, todos lo saben: nuestra
comunidad, nuestra comunitat estuvo trece años pidiendo permiso para pasar y se le
escaparon trece años sin respuesta alguna.
Hoy lleva doce
años abriéndose paso hacia el futuro y el progreso y no se va
a parar.

La legislatura que hoy arranca con la reelección
de Francisco Camps como president de La Generalitat permitirá enriquecer una etapa en la
que hemos ganado en prosperidad para todos los valencianos.

Señorías, esta cámara no puede ni
debe ser solo el lugar donde la política tiene parada sin fonda.
La
política con letras capitulares debe empezar en Les Corts.
El
parlamento que se merecen los valencianos es el de la política
peatonal, pero solo será realidad si aprendemos a utilizar con
soltura el callejero de la realidad real valenciana, a la que, por cierto,
nos debemos las veinticuatro horas del día, los siete días de
la semana y las cuatro semanas que tiene cada uno de los doce meses del
año.

La voluntad del grupo parlamentario al que represento
es la de consolidar, con la ayuda del resto de los partidos, un parlamento
que haga suyo el discurso propio y específico de nuestra comunitat y que lo haga del
mismo modo que el resto de instituciones que han avanzado en paralelo a la
madurez y la prosperidad de la sociedad valenciana.

El debate político debe vivir en esta casa, que
es la de los protagonistas que el pueblo ha elegido y está al
día de lo que se dice en la calle.
Porque cualquier otra cosa, la
cámara, cazando moscas, o los portavoces de nadie, marcando el curso
del río político, arruina nuestra salud democrática.
Debemos pactar rápido y bien las formas y adentrarnos con prisa en
el fondo de las políticas que interesan de verdad a los ciudadanos.

También opinamos en el grupo mayoritario que
Les Corts deben avanzar en su papel de agente activo para la defensa de
nuestros intereses generales; y en tal sentido consideramos, desde la
mayoría, que las estrategias políticas particulares,
legítimas, pero que pueden resultar ajenas a estos intereses
generales, deberían jugar un papel secundario, especialmente en
aquellos asuntos objeto de lo que conocemos como políticas de estado
valenciano, como es el caso de lo relacionado con las infraestructuras
estratégicas, la financiación, los recursos hídricos y
el medio ambiente.

Señorías, el AVE no es una exigencia
exclusiva de ningún proyecto político, tampoco del nuestro.
El AVE o el aeropuerto de Castellón lo reclama el derecho de la
Comunitat Valenciana a tener más y mejores infraestructuras y a
seguir siendo competitivos.

Señorías, a la tierra cuarteada de esos
campos que se arrugan de pura sed en Alicante no le dice nada los apellidos
Camps, Pla o Marcos; les dice que, si de un cuerpo humano a otro se pueden
hacer transfusiones de sangre, el sobrante de agua del Ebro que va al mar
bien podría regalarse a quien pide sólo eso: agua, que es
menos que sangre.
(Aplaudiments)

Señorías.
.
.
(Aplaudiments) Señorías,
el aire es.
.
.
El aire contaminado que traerá el plan de
desalación masiva del gobierno central no va a distinguir entre
pulmones socialistas, comunistas, nacionalista, del Compromís o
populares.
Cuando la desaladora de Torrevieja, la más grande del
mundo para uso agrícola, la más grande del mundo, esté
a pleno rendimiento, emitirá tantos gases como si todos los coches
matriculados en las tres provincias de la comunitat circulasen todos los días por su puerta; y lo
respiraremos todos, los que estemos a favor y los que ahora mismo
estén protestando.

Señorías, si no se reconoce nuestro
incremento de población en una mejora del sistema por el que se
financian las comunidades autónomas y si no se respalda la propuesta
que esta mañana ha hecho el president Camps para que la distinción entre comunidades
autónomas iguales en derechos se establezca por el número de
habitantes, la falta de recursos afectará a los servicios que
reciben todos y cada uno de los ciudadanos.

Señorías, si se muere nuestro mar, que
puede acabar junto con L'Albufera con dos dedos de aceite y chapapote
de sobrenombre, cuando el Ministerio de Industria autorice prospecciones
petrolíferas en el golfo de Valencia, justo dentro del campo de
regatas de la Copa America, su orilla quedará arruinada y vacía incluso para
los abstencionistas.
(Remors)

Darrere d'estes reivindicacions només hi
ha un projecte, senyories, i s'anomena Comunitat Valenciana.
I per
això darrere d'eixe projecte han d'estar
obligatòriament Les Corts.

Senyores i senyors diputats, si estem d'acord
amb una comunitat autònoma més pròspera i amb
més futur fem-la des de l'acord, perquè el camí
que comencem a recórrer tots els presents hui té un mateix i
únic sentit, i podem creure-ho, podem creure-ho, senyories.
Fer
comunitat no és el mateix que fer país, és millor.
(Aplaudiments)

Senyories, el valencianisme del nostre poble no
és una pretensió, és una convicció.
No reclamem
un fet diferencial, tenim un fet diferencial, la nostra llengua: el
valencià.
No aspirem a una posició de lideratge.
Com ha dit
el president Camps: «som líders».
Som una Comunitat
Valenciana plural i oberta a la integració, som un poble
orgullós de la seua història i del seu patrimoni.
Som un
poble respectuós i solidari amb tots els pobles que ens envolten.
Som un poble que ha sabut preservar les seues tradicions i la seua
identitat.
Senyories, som un poble.

Este matí se'ns ha demanat que mirem cap
al futur per part del candidat a la presidència de La Generalitat.
I
ens sembla a la majoria que és el major encert que podem tindre.
A
pesar de la nostra història som una comunitat jove, amb un esperit
jove i vocació jove.
Al Grup Popular li agradaria que ens
consideraren valencians per molts anys que ens queden per davant, no per
tot el que ha sigut esta comunitat, sinó pel que esta comunitat
encara ha de ser.

Senyor candidat a la presidència de La
Generalitat, senyor president, vosté ens demana que mirem cap al
futur.
Sàpia que el Grup Popular ja ho està veient
perquè està, com el poble valencià, al seu costat.
(Aplaudiments)

Termino.
Señora presidenta, mi grupo y nuestro
candidato a la presidencia de La Generalitat creen en esta comunidad, creen
en su gente.
Durante demasiados años el cartel de «comunidad
con posibilidades busca oportunidad» se fue mustiando en las manos de
nuestro pueblo.
Es cierto, y no seré yo quien lo niegue, que hace
poco más de una década esta tierra era fecunda en
sueños, pero eran, señorías, sólo
sueños, porque la Comunitat Valenciana abandonada a un permanente
letargo no podía cambiarlos por realidades.
Y había a quien
le iba bien que nunca despertáramos y quien procurará que
algún día volvamos a dormirnos.

Pero hoy, ya saben, nuestro pueblo planifica sus
jornadas de trabajo sobre los sueños frescos de la noche anterior, y
se están cumpliendo todos.
El pasado 27 de mayo la confianza y la
esperanza en la Comunidad Valenciana volvieron a ganar, porque nuestro
pueblo no quiere regresar a esa época en la que el progreso caminaba
de puntillas entre Vinaroz y Pilar de la Horadada.
Eso nunca, nunca, nunca
más.
Cuando lo que pasaba, señorías, era que
aquí jamás pasaba nada.
Y sobre todo, como estoy convencido
de que tendremos ocasión de valorar al concluir la legislatura que
hoy arranca, el pasado 27 de mayo ganaron todos los valencianos.

Señorías, todo lo expuesto desde esta
tribuna sólo tiene un garante.
Por eso mi grupo da su confianza y su
apoyo al presidente que hace suya la buena política: Francisco
Camps.
(Aplaudiments)

Porque sabemos que su Consell volverá a ser
antes valenciano que nada.
Porque sabemos que sumará más
progreso al progreso general.
Porque sabemos que no hay más proyecto
que el de la Comunitat Valenciana.
Y que ese, y sólo ese, es el
proyecto que el candidato lleva dentro y porque hoy este portavoz,
más que portavoz, es sólo un altavoz para un millón
trescientas mil voces que ya dijeron «sí» a esta
investidura cuando se les preguntó directamente.
(Aplaudiments)

Señor presidente, cuenta usted con la
mayoría para gobernar por todos, para todos y también con
todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el senyor Camps.

El senyor Camps Ortiz:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular, agrair
el seu discurs, el seu recolzament, el de tots els meus companys membres
del Grup Parlamentari Popular.
I també a totes les persones que hui,
d'una o d'altra manera, han treballat per este debat,
perquè no sols els portaveus o el candidat, sinó moltes
persones hi ha darrere dels papers, les idees i les propostes que hui
s'han ficat en el debat d'investidura.

En qualsevol cas, gràcies de veritat a tots
hui, ací presents.
Enhorabona per haver sigut elegits com a diputats
representants del poble valencià per a esta legislatura, i en
especial als meus companys agrair-los l'avanç ja del que
pareix ser va a ser eixe compromís conjunt per a fer gran la nostra
comunitat a partir d'este mateix moment.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

A continuación vamos a proceder a la
votación, de acuerdo con lo establecido en el artículo 84.
2 y
85 del Reglamento de Les Corts.

Procederemos a continuación a la
votación pública por llamamiento.
En primer lugar se
procederá a sacar una bola con el número de diputado o
diputada por el que haya que comenzar la votación, y a
continuación la secretaria primera de la Mesa nombrará a las
diputadas y a los diputados que responderán «sí»,
«no» o «abstención», teniendo en cuenta que
el llamamiento se realizará por orden alfabético del
apellido, comenzando por la diputada o el diputado a quien por suerte haya
correspondido.

Señoras diputadas y señores diputados,
quiere recordarles que el voto favorable para el candidato señor
Francisco Camps Ortiz será una respuesta de «sí»,
el voto no favorable será «no» y la abstención se
indicará con la propia palabra «abstención».

Señora secretaria, proceda.
(Remors)

(La senyora secretària trau una bola amb el
número del diputat pel qual ha de començar la votació)

La senyora secretària primera:

Empezaremos por el
número 49.

(La senyora secretària primera crida les
diputades i els diputats per l'ordre establit perquè voten en
veu alta)

A favor, 54; en contra, 44.

La senyora presidenta:

Habiendo obtenido el candidato la mayoría
absoluta, queda elegido presidente de La Generalitat el molt honorable
senyor Francisco Camps Ortiz, de acuerdo con el artículo 27.
1 del
Estatuto de autonomía y el 138.
1 del reglamento de estas Corts.

La presidencia de Les Corts comunicará el
acuerdo de la elección a su majestad el rey y dará cuenta al
presidente del gobierno del estado a los efectos oportunos.

Aprovecho también para anunciarles a sus
señorías que el pleno de toma de posesión del
presidente de La Generalitat tendrá lugar el próximo
día 27, a las 12:00 horas.

És closa la sessió.
(Aplaudiments)

(S'alça la sessió a les 14 hores i
30 minuts)