Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:6px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:6px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:6px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:6px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:6px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:6px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para13 {
text-align:justify;
}
.para4 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat a
l'església del Salvador de Burriana, el dia 14 de febrer de
2007.
Comença la sessió a les 10 hores i 33 minuts.
Presideix
el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 103.
Primera reunió.

El senyor president:

Honorables señores
conselleres.

Ilustrísimos señores diputados.
Ilustrísimas señoras diputadas.
Autoridades.
Miembros de la
corporación municipal.
Señoras y señores.

Antes de dar comienzo a la sesión plenaria del
día de hoy, por favor, sean mis primeras palabras de agradecimiento
al municipio de Burriana, a su ayuntamiento y a las autoridades
eclesiásticas, por las facilidades y excelente acogida que hemos
tenido desde el primer momento para la celebración del Pleno de les
Corts Valencianes que, saliendo de su sede habitual en la ciudad Valencia,
viene a unirse con este acto nuevamente a la historia de la ciudad.

Dicen que la historia se compone de períodos
repetitivos o cíclicos.
No sé si esta máxima
será aplicable a todos los eventos que acontecen, pero en este caso
hemos vuelto.
Y hemos vuelto la misma institución y al mismo
escenario que hace 720 años recogieron otro Pleno, el de septiembre
de 1286, año donde se firmó documentación tan
importante como el juramento, por parte del rey Alfonso I de Valencia y III
de Aragón, de los privilegios de la nobleza.
Todo en un momento de
gran tensión e histórico para nuestro pueblo, pues en contra
de esa privilegiada nobleza, que se erigía en contra de la libertad
de nuestros antepasados, el rey Jaume I había otorgado fueros
propios a su pueblo.

Casualmente o no, hoy llegamos no solo en el momento
de la conmemoración del 300 aniversario de la Batalla de Almansa
sino que celebramos 25 años de estatuto y un año de su
reforma con el consenso de la gran mayoría de la cámara
legislativa.
Y hay que sentirse orgulloso de que distintas ciudades de
nuestra comunidad hayan acogido a su institución legislativa de que
los representantes elegidos por los ciudadanos y personal del parlamento lo
acerquemos a la sociedad a la que servimos, demostrando una vez más
que los valencianos, alicantinos y castellonenses estamos unidos por un
nexo común más allá del provincialismo que la sociedad
valenciana hace comunidad y que esta se encuentra vertebrada hacia un
objetivo común: su progreso.

Ello ha implicado la aprobación de nuestro
estatuto y su reciente reforma y su respeto absoluto al marco
constitucional que representa la inamovible paz y libertad que nos dimos
tras la transición.
Yo quiero agradecer a toda la cámara el
logro alcanzado.
Y en nombre de los ciudadanos de nuestra comunidad
animarles para seguir caminando en la senda del respeto a nuestra carta
magna, la Constitución de 1978 y, por consiguiente, de nuestro
reformado Estatuto de autonomía.

Con igual énfasis quiero resaltar que desde les
Corts con este Pleno hemos cumplido el objetivo que nos marcamos al inicio
de la legislatura, la de una cámara cercana y abierta a todos; un
parlamento del que forma parte toda la comunitat y un parlamento que es parte intrínseca de esta comunitat y que por ello se
debe a todos sus municipios.

Por último, quisiera dirigirme al pueblo de
Burriana, que es hoy centro del protagonismo, de la política y de
las decisiones de nuestros representantes.
Es un verdadero orgullo estar
aquí, rememorar la historia que compartimos y juntos a todos
vosotros seguir avanzando en nuestra tarea legislativa, procurando siempre
la prosperidad de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Comienza el Pleno.
S'obri la sessió.

Proposta d'alteració de l'ordre del
dia formulada per la presidència

El senyor president:

Antes de comenzar el desarrollo del punto uno, se ha
distribuido una reproducción mecanografiada de una iniciativa, una
proposición no de ley para tramitación inmediata que,
presentada por los grupos políticos, firmado a su vez por los
síndicos parlamentarios, hace referencia al centenario del
nacimiento del cardenal don Vicente Enrique i Tarancón.
Esta
iniciativa parlamentaria, si ustedes lógicamente lo aprueban como
alteración del orden del día del Pleno, se incluiría
en el punto número 12 del orden del pleno mañana,
después de, lógicamente, las preguntas al presidente.

Esta propuesta de la presidencia tiene que ser votada.
Por lo que ruego a todos ustedes, los que estén conformes, que voten
a favor.
 ¿Abstenciones?
¿Votos en contra?
Por
unanimidad se incluye esta iniciativa en el punto 12 del orden del pleno y
se debatirá mañana o se desarrollará mañana en
el lugar número 12, después de las preguntas al presidente.

Proposició de llei de creació del
Comité Valencià per als Assumptes Europeus, presentada pel
Grup Parlamentari Popular (RE número 62.
090, BOCV número
258).
Criteri del Consell (BOCV número 260)

El senyor president:

A continuación desarrollamos el punto primero
del orden del pleno: «Presa en consideración de la
Proposició de llei de creació del Comité
Valencià per als Assumptes Europeus, presentada pel Grup
Parlamentari Popular».
Tiene la palabra, para la lectura del criterio
del Consell, la señora secretaria de la Mesa de les Corts.

La senyora secretària segona:

Gràcies, president.

«Gemma Amor Pérez, consellera de
Cooperació i Participació, secretària del Consell per
substitució, certifique que el Consell, en la reunió del dia
2 de febrer de 2007, va adoptar l'acord següent:

»El Grup Parlamentari Popular ha presentat la
proposició de llei de creació del Comité
Valencià per als Assumptes Europeus, iniciativa vinculada de forma
directa a la reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat
Valenciana, realitzada a través de la Llei orgànica 1/2006,
de 10 d'abril.
Amb la creació d'este comité es
pretén fer complir l'article 61.
5, de l'Estatut
d'autonomia, que establix que una llei crearà el Comité
Valencià per als Assumptes Europeus.
Amb el nou Estatut
d'Autonomia s'ha iniciat una nova etapa d'autogovern de
la Generalitat marcada per la consagració i reconeixement de la
presència i participació actives de la Comunitat Valenciana a
l'exterior i, en especial, en el desenvolupament del procés de
construcció europea.

»En este sentit, l'Estatut
d'autonomia dota la Comunitat Valenciana dels mitjans necessaris per
a respondre adequadament a la nostra condició de regió
europea, garantint el compliment efectiu de les nostres prerrogatives i
obligacions que se'n deriven.
Un d'eixos instruments és
el Comité Valencià per als Assumptes Europeus, òrgan
de caràcter consultiu que ha d'encarregar-se
d'assessorar i realitzar estudis i propostes per a millorar la
participació de la Comunitat Valenciana en les qüestions
europees i plantejar accions estratègiques que consoliden la nostra
presència en la Unió Europea.

»La redacció proposada per la
proposició de llei respon satisfactòriament a
l'objectiu i finalitats d'este òrgan.
Per la qual cosa,
el Consell vol expressar la idoneïtat de la naturalesa,
composició, organització i funcionament que preveu la
proposició de llei.

»D'entre els aspectes que es contenen en
el text projectat destaca la possibilitat de constituir, com a part de
l'organització del Comité Valencià per als
Assumptes Europeus, comissions específiques amb l'objectiu
principal de l'estudi sectorial del teixit social, empresarial i
productiu de la Comunitat Valenciana, a fi d'elaborar estudis i
propostes que reflectisquen la realitat valenciana i la interrelació
amb la nostra presència i participació en el projecte
europeu, garantint així la posada en marxa
d'estratègies al si de la Unió Europea que responguen a
les inquietuds de la societat valenciana.

»És per això que la
proposició de llei ha projectat una composició mixta per a
este òrgan, de manera que es fomente i s'assegure la
participació de distints sectors de la societat civil valenciana en
els assumptes europeus.
Per a la qual cosa estaran representades en
l'esmentat comité entitats com la Federació Valenciana
de Municipis i Províncies, associacions agràries,
organitzacions sindicals, organitzacions empresarials i les cambres de
comerç.
En definitiva, els agents socials i econòmics
més representatius de la Comunitat Valenciana.

»Per tot això, i de conformitat amb el
que preveu l'article 125 del Reglament de les Corts, a iniciativa de
la consellera de Cooperació i Participació i a proposta del
president de la Generalitat, el Consell acorda: manifestar el seu criteri
favorable a la presa en consideració de la Proposició de llei
del Grup Parlamentari Popular, de creació del Comité
Valencià per als Assumptes Europees.

»Perquè conste i tinga l'efecte
corresponent, expedisc la present certificació a València, el
2 de febrer de 2007.
»

Això és tot, president.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyora secretaria.

Y ahora, para defender la iniciativa, tiene la
palabra, en representación del Grupo Parlamentario Popular, el
ilustre diputado señor don Ricardo Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias,
señor presidente.

Señor vicepresidente del Consell, miembros del
gobierno, ilustre señor alcalde, corporación, vicepresident de la
diputación.

En primer lugar, mostrar la satisfacción de mi
grupo parlamentario por celebrar un pleno de las Cortes en esta
magnífica ciudad de Burriana.
Mi satisfacción personal por
hacerlo representando a mi grupo parlamentario en un municipio que forma
parte de mi provincia y al cual tengo una ligazón muy importante.
Y
además hacerlo en este magnífico marco donde ya un rey, el
rey Alfonso III, convocó unas cortes cuando vino a Burriana a jurar
su posición como rey de Valencia.

Y además hacerlo en una proposición de
ley que también refleja el carácter de este municipio, un
carácter abierto, europeísta y claramente emprendedor.
Y que
es la plasmación, la creación del Comité Valenciano
para Asuntos Europeos, las plasmación de dos aspectos muy
importantes para el Partido Popular y para su grupo parlamentario.
En
primer lugar, la vocación europeísta de nuestra comunidad, de
los valencianos y, en segundo lugar, un compromiso político claro y
marcado del Partido Popular con la Comunidad Valenciana y con todos sus
ciudadanos.

Nuestra vocación europeísta ya viene muy
de lejos, cuando Valencia se convirtió en un reino independiente a
través de Jaume I, y es donde apareció claramente la
posición de la Comunidad Valenciana como referente en la Europa de
entonces.
El carácter mediterráneo, abierto, de los
valencianos se ha plasmado a lo largo de estos siglos con una importante
actividad comercial, cultural, económica o política.
Hoy
podemos afirmar que la integración de la Comunidad Valenciana en
Europa es plena y está realizada de forma íntegra y
manifiesta, no solamente en los productos valencianos, en nuestra cultura,
que tiene ya un arraigo importante en todos los territorios del viejo
continente, sino también como un referente claro de modernidad y de
progreso que hoy los valencianos y la Comunidad Valenciana representa con
acciones innovadoras importantes de carácter europeo y de
carácter internacional.

Este año vamos a celebrar, además, el 50
aniversario del Tratado de Roma por el que se constituyó la
Comunidad Económica Europea, que dio origen a un
importantísimo proceso de integración, de prosperidad en la
actual Unión Europea.
Además, el año pasado, en 2006,
se celebró el 20 aniversario de la pertenencia de España a la
Unión Europea y dentro de ella la participación de la
Comunidad Valenciana que ha desarrollado niveles de bienestar impensables
en aquellos tiempos.

Hoy, gracias a esa integración, la Comunidad
Valenciana es una comunidad más dinámica, más
próspera y claramente líder en el conjunto de regiones
europeas.
Hemos sabido aprovechar todas nuestras oportunidades y
además hemos conseguido que cada euro aportado desde Bruselas se
haya transformado en convergencia, en empleo y en prosperidad.
Hemos
conseguido en menos de una década incrementar los niveles de renta
de los valencianos, pasando de un 75% de la renta media a adquirir una
renta per cápita muy cercana a la europea.

Por eso, la Comunidad Valenciana, por méritos
propios, el pasado mes de enero dejó de ser región objetivo 1
para integrarse en las regiones que tienen como objetivo la competitividad
y el empleo.
Por eso debemos fortalecer, desde las instituciones, ese
carácter de competitividad, fomentar la innovación, fomentar
la productividad y generar valor añadido a todas las actuaciones que
desde la Comunidad Valenciana se hacen.
Y, desde luego, en esa labor es muy
importante implicar a todas la sociedad civil.
Todas las iniciativas son
importantes para que la Comunidad Valenciana siga su camino de referente y
su camino de progreso.
Y esa es nuestra vocación europeísta y
ese es uno de los objetivos y de las importancias fundamentales de la
presentación de esta proposición de ley.
Pero también
hay otra, que es nuestro compromiso con los valencianos y nuestro
compromiso con la Comunidad Valenciana.
Y lo que pretendemos también
es desarrollar un compromiso, concretamente un compromiso plasmado en el
nuevo Estatuto de Autonomía de la comunidad, que establece
claramente en su artículo 61.
5 la creación de este organismo
mediante una ley.

Por lo tanto, con esta presentación, lo que
estamos haciendo es demostrar que el gobierno valenciano de Francisco
Camps, que el Grupo Parlamentario Popular, que el Partido Popular son los
que están llevando en estos momentos la iniciativa del desarrollo
estatutario y están cumpliendo nuestros compromisos, los compromisos
del Gobierno Valenciano, del Grupo Parlamentario del Partido Popular, con
todos los ciudadanos para que puedan disfrutar de un desarrollo y de todas
las ventajas que supone la aplicación de este nuevo estatuto.

El reto del Partido Popular es que la Comunidad
Valenciana se posicione como un referente claro de desarrollo y de
modernidad, que el nuevo estatuto sea el mejor marco posible para seguir
avanzando en la línea de progreso, de crecimiento, de desarrollo que
emprendimos desde la llegada del Partido Popular al gobierno de la
Comunidad Valenciana.
Esfuerzo importante que ha hecho que, unido al gran
trabajo de la sociedad valenciana, haga que nuestra comunidad en estos
momentos tenga una mejor economía, que crezca más, que genere
más empleo, que creemos más posibilidades y más
oportunidades para todos.

Hoy los ciudadanos disfrutan de una mayor calidad de
vida.
Cada vez se invierte más en bienestar, en progreso, en
educción, en infraestructuras y en servicios públicos.
Y esa
es la filosofía de este proyecto, de esta proposición, y esa
es la filosofía del Partido Popular.
Y lo hacemos porque hemos
demostrado que nuestros programas se cumplen, que ofrecemos credibilidad y
seguridad y que, además, lo que proponemos lo podemos cumplir
claramente, que no cambiamos nuestras agendas políticas en
función de agendas electorales y, desde luego, que no lo hacemos.
.
.
porque nuestra obligación es llevar adelante los compromisos que se
han plasmado en un texto tan importante como el desarrollo estatutario.

Aprobamos el estatuto, lo hicimos con un amplio
consenso: Grupo Parlamentario Popular, Grupo Parlamentario Socialista.
Es
el momento de desarrollarlo y de mirar hacia adelante.
Eso es lo que
está haciendo el Consell y el Grupo Parlamentario Popular, y eso es
lo que esperamos que esté haciendo y que haga el resto de grupos
políticos y el Grupo Parlamentario Socialista.
Y por eso, estas
Cortes están viviendo una etapa calificada como una de las de mayor
iniciativa legislativa y política en toda su historia.
Por eso, el
Grupo Parlamentario Popular está trabajando con rigor, con seriedad,
con esfuerzo, para conseguir aprobar todas estas leyes que suponen un paso
adelante para el desarrollo estatutario y un paso adelante para la
Comunidad Valenciana.

Con esta ley, lo que pretende el Partido Popular, lo
que pretende el Gobierno es crear estructuras que permitan aprovechar todas
las potencialidades que la sociedad civil valenciana, una sociedad
dinámica, moderna, en constante crecimiento y evolución,
tiene en estos momentos.

Somos un referente a nivel nacional e internacional.
Y
en ese contexto, lo que pretendemos es conseguir que organismos como este
permitan en estos momentos contrastar el pulso de nuestra sociedad y servir
para ser correa de transmisión entre las inquietudes de aquellos
agentes económicos y sociales con las instituciones, con el
gobierno, de tal forma que se permita pulsar el sentimiento y el impulso de
la Comunidad Valenciana.

Hemos considerado importante presentar esta ley,
porque supone un esfuerzo a favor del desarrollo de la Comunidad
Valenciana.
Y eso para nosotros es bueno.
Y si es bueno para el desarrollo
de la Comunidad Valenciana, es bueno para los valencianos, para su sociedad
civil y para sus instituciones, tiene que ser bueno para el resto de grupos
parlamentarios.

No hay que olvidar, y por eso lo destaco, la apuesta
que hizo también el Grupo Parlamentario Socialista a favor de crear
este organismo de carácter consultivo.
Por lo tanto, esta ley lo que
responde claramente es al ejercicio de un valencianismo útil y
moderno y evidencia claramente la apuesta del gobierno, del Grupo
Parlamentario Popular, por la Comunidad Valenciana, y nuestra apuesta firme
en consolidarla como referente internacional y como ventana abierta al
mundo.

El Comité Valenciano para los Asuntos Europeos,
para nosotros va a ser un instrumento útil y preciso para reforzar
la presencia y el peso específico de la Comunidad Valenciana en la
Unión Europea, para ampliar nuestra participación en los
asuntos europeos y también para crear planes estratégicos que
potencien nuestra proyección exterior y la presencia de los
valencianos en el exterior.

Se quiere completar la importante labor que viene
realizando la Generalilat para impulsar el crecimiento de nuestra
comunidad, porque la presencia de la Comunidad en Europa, en la
Unión Europea, en estos momentos es cada vez mayor.
Por lo tanto,
son necesarios más instrumentos que contribuyan de una forma clara a
incrementar la participación en los asuntos europeos y,
además, a planificar acciones estratégicas que contribuyan
claramente a seguir potenciando el desarrollo económico y el
desarrollo social de nuestra comunidad.

De ahí la importancia de crear este
comité.
De ahí la importancia de crearlo y, además,
mediante la ley, de una ley, una ley que supone el cumplimiento de un
mandato estatutario.

Por lo tanto, este órgano consultivo va a tener
unas funciones básicas y fundamentales, las de asesorar y elaborar
estudios, propuestas, que permitan mejorar y optimizar la
participación de nuestra comunidad en cuestiones o asuntos europeos
y la de plantear acciones estratégicas que claramente conlleven
mejoras para nuestra comunidad.

Va a ser un organismo plural.
Va a contar con la
participación de una representación institucional importante:
va a ser presidido por el propio presidente de la Generalitat, con lo cual
le damos una importancia institucional máxima a este órgano
consultivo, por el conseller competente, por los secretario
autonómicos de relaciones con la Unión Europea y de
Cooperación, por el director de la delegación de la Comunidad
Valenciana en Bruselas y, en definitiva, por representantes del Consejo
Valenciano del Movimiento Europeo.

Pero también va a estar formado por la sociedad
civil, por nuestro entramado social, económico, cultural, y que
representan todo lo que los valencianos y nuestras instituciones en estos
momentos estamos defendiendo, a través de la Federación
Valenciana de Municipios y Provincias, a través de asociaciones
agrarias, organizaciones sindicales, organizaciones empresariales de
carácter intersectorial o de las propias cámaras de comercio.

Por lo tanto, esto va a favorecer en gran medida la
participación de la sociedad civil en lo que supone un acercamiento
de los ciudadanos no solamente a las instituciones valencianos, sino
también un acercamiento de la sociedad civil valenciana a la
Unión Europea y a sus instituciones.

Por lo tanto, la gran baza de esta ley -y voy
terminando- es la participación plural de la sociedad civil
valenciana.

Se van a hacer acuerdos a través del pleno,
para también habrán comisiones, como marca la ley, que
elaboren o preparen trabajos que luego.
.
.

El senyor president:

Por favor, señor Costa, vaya terminando.

El senyor Costa Climent:

.
.
.
-sí, termino-, que luego sean
para su aprobación en el pleno.

En definitiva, una proposición de ley que, como
decía al principio de mi intervención, supone un paso
adelante en el desarrollo estatutario; supone poner el acento en la
vocación europeísta de nuestra tierra, de los valencianos y
del Partido Popular y supone un claro cumplimiento de los compromisos, de
los políticos y, en este caso, del Grupo Parlamentario Popular, con
sus ciudadanos, con los valencianos y con la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Costa.

Para el turno en contra, tiene la palabra.
.
.
(Remors i pausa)

Bien.
Para fijar la posición, puesto que no hay
turno en contra, la posición de otros grupos políticos, en
principio, tiene la palabra, en representación del Grupo
L'Entesa, el ilustre diputado don Joan Antoni Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, i en nom del meu grup parlamentari,
Esquerra Unida: Entesa, vull manifestar la nostra satisfacció per
trobar-mos en Burriana, un poble que té una gran història
lligada a la del País Valencià.
I, per tant, la veritat
és que estem satisfets.
Un poc estranyats, en tot cas, pel recinte,
un recinte magnífic, poc habitual en el camp parlamentari i que,
bé, suposem que ens sentarà bé, a pesar que s'ha
demostrat que, per exemple, el president, per a saber qui demana la
paraula, quasi cal pillar un telescopi, perquè la veritat és
que hi ha una certa distància entre uns i altres.

Bé.
Dit això, nosaltres, en primer lloc,
volíem dir: no anem a oposar-mos a la tramitació
d'aquest projecte de llei.
La nostra intenció serà
abstindre'ns, de manera que es puga facilitar la seua
tramitació.
Coneixem el criteri favorable del Consell en esta
matèria, cosa que no deixa de ser també.
.
.
assenyalar
conforme estan les coses.
Però considerem que és una llei que
d'alguna manera no complix mínims.
I, per tant, ja anunciem
que plantejarem les esmenes corresponents, en la línia
d'intentar dotar-la de contingut, omplir-la de contingut.

Se'ns ha dit per part del portaveu del Partit
Popular que és una llei que ve en desenvolupament de
l'estatut.
Nosaltres voldríem recordar ací que
l'estatut no va estar aprovat pel meu grup parlamentari.
Crec que va
ser una bona decisió no votar un estatut que no complix, digam, les
aspiracions del poble valencià, que crec que teníem,
teníem i tenim dret a un estatut de primera, com altres comunitats
històriques espanyoles.
I en eixe sentit, per molt que es vullga
adornar, i s'ha adornat, la intervenció, jo crec que queda
constància que estem lluny en el nostre text d'allò que
altres comunitats autònomes han aconseguit en el paper i en la
pràctica.

Nosaltres férem cavall de batalla en el debat
estatutari de reforçar les competències de la nostra
autonomia en el tema europeu, fonamentalment europeu per la
importància que té, de garantir la presència dels
nostres representants a l'hora de la negociació amb Europa,
una comunitat, com la nostra, que tant depén, tant necessita a
Europa.

Ja sabem que este tipus de qüestions són
qüestions que s'han de negociar i consensuar amb l'Estat
central, evidentment, però altres comunitats autònomes han
sigut més decidides, més avançades, ho han plasmat en
els seus estatuts i ja estan exercint d'això acompanyant
delegacions estatals.

Nosaltres no arribàrem ahí segurament
per por dels dos partits majoritaris i el resultat ahí està.
Inclús en un tema que d'alguna manera es diferencia tan
clarament, com és el tema de la llengua, recentment hem vist
votacions en el Parlament Europeu, on el que s'ha fet per part dels
representants del Partit Popular ha sigut votar en contra que la nostra
llengua, eixa llengua que, per altra banda, tant es diu defensar, quedara
prohibida la seua utilització en les institucions europees.
I
això cal dir-ho perquè la gent ho sàpiga.

Per tant, dubtem que eixos missatges que s'han
dit, del que s'espera d'aquesta llei, al final vagen, digam, a
bon port.

Nosaltres -insistim- creem que és
una llei certament buida de contingut i que d'alguna manera quasi
més contempla omplir eixe rànquing de lleis que pareix.
.
.
eixa carrera d'aprovació de lleis en la qual pareix que el
Consell duu instal·lat des de fa algun temps.

Ens haguera agradat també, per exemple, que el
Consell Jurídic Consultiu també haguera fet un informe.
Ja
plantejàrem en el seu moment una esmena en este sentit perquè
poguera informar sobre projectes de llei d'aquest tipus.

I el que sí ens crida l'atenció
són aspectes, que s'ha fet referència a ells, en el
tema, per exemple, de la participació, de la necessitat
d'obrir-se a la societat, etcètera, etcètera.
Cal dir
que tot això xoca amb la realitat actual.
Cal recordar que en les
Corts Valencianes existix des de fa anys una comissió
d'assumptes europeus, una comissió integrada per representants
de tots els grups parlamentaris i que pràcticament avui, quan falten
escassament dos mesos per a la finalització de la legislatura,
podríem dir que ha passat inèdita en la història
d'estes Corts, pràcticament no s'ha estrenat.
És
l'única comissió en què estem per a tractar
assumptes europeus els representants de tots els grups parlamentaris, els
representants de la societat civil valenciana, tots estem ahí, i on
se suposa que s'hauria de poder conéixer i debatre temes
fonamentals al voltant de la institució europea.
Bé, per la
raó que siga, que jo m'imagine quina és, és una
comissió que no ha quallat, és una comissió que no
s'ha reunit, no ha debatut pràcticament res en tota la
legislatura.

Clar, vista eixa experiència pensar que un
consell valencià d'assumptes europeus va a tindre totes les
competències i funcions que fa un moment hem sentit, doncs fa falta
molta fe.
Ja sé que estem en una església i la
qüestió de fe estem en el lloc ideal, però aixina i tot
nosaltres som un tant escèptics que este comité vaja a
funcionar amb la importància que per part del representant del
Partit Popular s'ha fet referència a ell.

Per altra banda, la mateixa composició
també ens crida l'atenció.
Perquè, bé, no
és que tinga una gran competència les persones que van a
estar ahí quant a funcions, quant a.
.
.
, digam, a possibilitat de fer
coses.
Però, clar, un dels elements que més ens crida
l'atenció és que el mateix consell s'arroga la
representació, la designació -millor dit- dels
representants de la societat civil valenciana.
Clar, quan diu que
estarà formada, entre altres persones, per tres representants de la
societat civil valenciana amb reconegut prestigi a la Comunitat Valenciana
i experiència en relacions europees, que seran designades pel
Consell.
Home!
pot ser que encerten en estes persones, però la
veritat és que, ja dic, fa falta fe per a creure que això
serà així.
Més bé, vista
l'experiència d'altres organismes, el que caldria pensar
és que seran tres persones de la línia, de la línia
política del Consell, que no plantejaran problemes, que estaran en
consonància, per no dir.
.
.
com també podríem anomenar
alguna experiència, serà alguna forma de recol·locar
algun defenestrat, alguna nova adquisició, algun fitxatge del que
s'haja pagat traspàs o no s'haja pagat, en tal
d'anar omplint la nòmina de persones afiliades al partit.

Per tant, ho dic com a botó de mostra.
Dic que
són qüestions que cal clarificar en la redacció
definitiva d'esta llei i eliminar aquells aspectes, diguem,
més discrecionals, com pot ser este, que jo crec que és
evident.

La societat civil valenciana és una societat
plural, i lògicament jo crec que el Consell ja té la seua
quota de representació, que per cert ja és ampla, i per tant
jo crec que la resta de representants el que han de fer és poder-se
elegir entre ells mateixa.
Que això ho regule un reglament em pareix
una cosa absolutament lògica, però que ja vinga predeterminat
per la mateixa llei és donar un xec en blanc que, vista
l'experiència d'altres ocasions, crec que seria un xec
sense fons en este cas.

Per tant, nosaltres, insistim, no anem a dificultar la
tramitació de la llei.
Anem a abstindre-mos.
I anunciem que en el
període de presentació d'esmenes lògicament
intentarem presentar totes aquelles que vagen en la línia de
garantir açò que nosaltres i el representant anterior ha dit,
però que jo crec que falta en el text de la llei perquè
això es transforme d'un desig en una realitat.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor
Perelló.

El senyor Perelló Rodríguez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Nuestro grupo también se felicita y se alegra
de que nuestras palabras reverberen hoy con sonoridad en un templo como
éste dedicado al recogimiento y a la espiritualidad, y en este caso
que vaya a recibir los debates políticos de los representantes de
nuestra comunidad.

Se dice que la proposición que hoy se presenta
se enmarca en el necesario desarrollo estatutario -y eso es
verdad-, el estatuto recientemente aprobado establece que esta ley se
ha de desarrollar.
No es menos cierto que, aunque no hubiera estado el
estatuto, podíamos haber pensado quizá antes todos, haber
tenido un órgano así, porque me podrán decir que es
circunstancial y causal, pero ha sido dejar de ser objetivo 1 nuestra
comunidad y acordarnos de que tenemos que plantear un consejo de asuntos
europeos, cuando uno de los principales asuntos europeos que nos ha podido
ocupar durante todos estos años ha sido la buena propuesta y el buen
uso en el objetivo 1, que era nuestra comunidad, y la cantidad de fondos
que recibía.

Ya digo que podrá ser circunstancial, casual,
pero no es menos cierto que es real.
Tampoco es menos cierto que los
asuntos europeos al parlamento valenciano le ocupan bastante poco tiempo.
Lo ha dicho antes el señor Oltra, que me ha precedido, y es verdad
que tenemos una Comisión de Asuntos Europeos que personalmente, el
día que se aprobó, ya dije que le auguraba o le deseaba que
tuviera un buen destino y no demasiadas discusiones acaloradas, pero
sí alguna entretenida.
No han sido acaloradas, pero tampoco han sido
entretenidas.
Ha sido una comisión testimonial.

Casi tan testimonial como el carácter que
tiene, desde mi punto de vista, desde nuestro punto de vista, la
proposición que se presenta hoy por parte del Grupo Popular in
extremis, por no decir in artículo mortis, en el buen sentido, desde el punto de vista de la corta
vida que le queda a esta legislatura, y que puede ser que impida que no
haya espacio vital institucional suficiente para que al final pueda quedar
aprobada.
Y aún cuando fuera posible que lo tuviera, podía
darse el caso, si nos atenemos al imperativo que establece la
disposición adicional única de creación taxativa en
tres meses después de aprobada esta comisión, que
asistiéramos a la paradoja de que hubiera que constituir el Consejo
de Asuntos Europeos antes de elegir al nuevo y cambiado gobierno que
tendrá esta comunidad a partir del último domingo de mayo de
este año.

Quiero decir que, dando una pequeña lectura,
con todos los defectos que pueden plantearse, pueden extraer algunas
conclusiones.
Y yo como la presentación que se ha hecho, las dos
terceras partes de la presentación se han utilizado para seguir con
el panegírico que el Partido Popular lleva adelante en cuanto
plantea hasta ahora muchas realizaciones -y bien que ha hecho-,
olvidándose de aquellas cosas que no ha hecho, les diré que
una conclusión a la que llegamos es que esta propuesta se enmarca en
esa vorágine legisladora que en los últimos estertores de la
legislatura le ha entrado al Partido Popular, tanto desde el Grupo Popular
como desde el Consell de la Generalitat Valenciana.

Es evidente que se han planteado propuestas que, por
la época en la que estamos, tienen una marcada intencionalidad
electoral.
Pero es que además, desde mi punto de vista, tienen un
sesgo de carácter terminal, de carácter terminal.
Se
presentan propuestas en masa por parte del Consell y se presentan algunas
para complementar eso, como es este caso, por parte del Grupo Popular.
Y
digo que tiene carácter terminal porque nos da la impresión
de que se presenta como el que está atestando, ¿no?
Hay una
sensación en el Grupo Popular de que debe transmitir que se queda.
Pero en la práctica todo indica que se va, todo indica que se va.
Porque, sino ¿por qué ese vendaval de propaganda que azota
los rostros de los valencianos y las pupilas en la televisión,
especialmente en la Televisión Valenciana, que es la que más
castiga a los valencianos con sus imágenes y la que más azota
a la discrepancia?
Si no fuera así, ¿por qué tanta
propaganda?
Si no fuera así, ¿por qué incluso
aprovechar esta intervención para hacer una glosa y una loa a las
bondades del Consell del Partido Popular?
Si no fuera así,
¿por qué esa prisa por embutir leyes a última hora de
la legislatura, algunas de las cuales son necesarias, pero podían
esperar un poco, podían reflexionarse un poco.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Señores, señores diputados.

Por favor, don Andrés, yo le recuerdo que
estamos en un recinto donde hay un eco.
Si ustedes hablan con fluidez y
rapidez ese eco da lugar a reverberación que dificulta la
audición de sus palabras.
Yo le ruego que hablen con más
laxitud para procurar oírlos mejor.

Muchas gracias, y discúlpeme.

El senyor Perelló Rodríguez:

Pues no había hecho hasta ahora -por los
que no me han oído- ningún preciosismo literario, pero
no saben cómo siento que no hayan oído lo que he dicho, de
verdad.
(Remors) De
todos modos, de todos modos, si alguien tiene interés y si el
presidente lo permite, les puedo hacer un bis al acabar, pero ahora voy a
terminar con lo que estaba diciendo.

Yo les decía que se enmarca, desde mi punto de
vista, en un carácter terminal, arrollador, de propaganda esta
propia ley.
Da la impresión de que el Grupo Popular, aparentando que
se quiere quedar o que se va a quedar, dice, pero «por si acaso nos
fuéramos», y entonces se plantea como el que sabe que se va
para mucho tiempo y empieza a preguntarse «¿he apagado la
luz?
, ¿he apagado el gas?
, ¿he resuelto las domiciliaciones
bancarias?
, ¿lo tengo todo en orden?
, ¿qué se me
olvida?
Pues se me olvida a los valencianos en el exterior, pues
presentemos una ley; se me olvida arreglar el tema del matrimonio, que no
lo hemos hecho y tal, pues vamos a presentar una ley a repique de campana y
digamos que es por el desarrollo estatutario; el Consejo de Asuntos
Europeos no lo hemos hecho, pues arréglalo, porque la verdad es que
parece que nos vamos».

Entonces, se tiene una cierta inclinación
testamentaria desde mi punto de vista.
Y por eso estamos abocados a esta
rapidez en la que se va haciendo eso y a la vez se hace propaganda.
Decía y glosaba el portavoz popular «la gran
gestión».
¡Hombre!
, pues mire, aportamos en este momento
a Europa muchas cosas y aportamos también la comunidad más
endeudada de Europa, una parte de cuya deuda no hemos podido saber por
qué, sino por los sobrecostes injustificados que no han beneficiado
a los valencianos, que han supuesto la mayor muestra de despilfarro que el
pueblo valenciano ha aguantado a lo largo de toda su historia y que la
tenemos que soportar, y que a usted se le olvida, pero yo, hablando de
asuntos europeos, tengo que decirle que esa aportación la hacemos a
Europa.
Y aportamos grandes problemas escolares que no tienen otras
comunidades, un déficit de camas sanitarias, un déficit de
plazas en residencia y algunos déficits democráticos que en
esta propuesta se reflejan.

Porque, entrando de lleno en lo que dice la propuesta,
de lleno o a buena pluma, si quieren, claro, la propuesta es
manifiestamente mejorable, manifiestamente democratizable y para poder
hablar con propiedad y con la boca llena de participación ciudadana
hay que hacer muchos motivos, no sólo porque la participación
ciudadana no ha sido una especialidad de ningún gobierno del PP, y
menos del gobierno Camps, que está más acostumbrado a que lo
alaben que a que lo critiquen, y que soporta muy mal, lleva muy mal el tema
de la participación ciudadana, sobre todo en su vertiente
crítica, lo lleva muy mal; sino porque la propia ley establece una
propuesta de consejo que, según se mire, según se cuente
-y digo «según se cuente» porque no sé si
al señor vicepresidente hay que contarlo como conseller o no-,
pero si lo contamos además como conselleria, pues puede tener 46 o
48 miembros, de los cuales 29 los elige a dedo el Consell.
¡Hombre!
,
esto quedará muy institucional, quedará muy de compromiso.
Pero hasta los tres miembros que se dice que están en
representación de la sociedad valenciana, los elige a propuesta y a
dedo el Consell.

Por tanto, menos lobos con la participación
ciudadana.
No es esto.
Ahí es donde le digo que hacen falta
evidentes mejoras en esta ley para poder hablar con propiedad de la
participación ciudadana.
Quizá.
.
.
¿por qué pasa
esto?
Primero, por los temores que han tenido hasta ahora.
Segundo, por
«nos vamos, pero por si acaso nos quedábamos vamos a dejarla
atada».
Tercero, porque yo creo que tienen una falta de fe en la
participación ciudadana que les acerca más al siglo pasado
que a éste, por eso han propuesto un consejo que está
más cerca del siglo XX que del XXI -del XX incipiente, porque
a finales del XX hubo quien ya era mucho más participativo que
ustedes-.
Y por eso digo que esta propuesta hay que mejorarla.

¿Vamos a obstaculizar la tramitación?
No
señores.
Como ustedes son tan grandes, tienen tanta fuerza,
apruébenla con sus votos, inicien la tramitación con sus
votos, pero les advierto que vamos a introducir mejoras para que esto sirva
de algo.
Porque si no, como otras cosas que ustedes proponen, valdrá
para una foto, para un marco, para una orla, para un discurso aquí
que reverberará, pero no para que tenga ningún
carácter práctico del que podamos sacar conclusiones, y mucho
menos para que este órgano sea el motor de la Comunidad Valenciana.
No señores.
Hacer política para nosotros es algo más
que intercalar palabras o escribirlas en un discurso, son realidades.

Entonces, en este sentido les digo, vamos a
abstenernos en esta propuesta porque consideramos que a nadie le molesta
que se cree este consejo.
Urgente, urgente, urgente no es porque hemos
llegado hasta ahora sin él, y hemos vivido, y hemos avanzado, no
tanto como dice el portavoz del PP, pero sí algo; hasta estando
quieto se avanza.
Pero, desde luego, de la forma que se plantea no, porque
se plantea a la antigua usanza, de manera retórica, un tanto
«naftalínica» y un tanto protocolaria.

Pero como diría un valenciano.
.
.

El senyor president:

Vaya terminado, señor Perelló.

El senyor Perelló Rodríguez:

.
.
.
de forment, ni un
gra.
Y nosotros no estamos ya ni en edad ni en
condición para estas cosas.

Nada más y muchas gracias, señor
presidente.

El senyor president:

Señor Costa, para el turno de réplica,
tiene la palabra.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Perelló, mi grupo parlamentario se
siente muy orgulloso de que esta región haya sido capaz, gracias a
los valencianos, gracias a los valencianos, de dejar de ser objetivo 1,
entre otras cosas porque lo he dicho en mi intervención: hemos
conseguido transformar cada euro en convergencia y en renta per
cápita para los valencianos.
Por cierto, cada euro de la
magnífica negociación que nos permitió contar con
6.
000 millones de euros del gobierno del presidente Aznar a esta comunidad
en el período 2001-2007.
Y ahora es más importante que nunca
este consejo, ya no solamente porque lo diga el estatuto sino porque,
señor Perelló, la magnífica gestión del
señor Zapatero ha hecho que perdamos 4.
000 millones de euros de
fondos europeos gracias a una mala gestión en las negociaciones con
la representatividad y los intereses valencianos.

Y si a usted le parece que antes se hacía peor
convirtiendo euros en progreso y ahora se hace mejor, teniendo el Gobierno
Valenciano menos dinero y además, constituyendo un consejo que
sirve, precisamente, para paliar gran parte de las deficiencias en
financiación europea que su gobierno ha hecho que padezcamos los
valencianos, pues allá usted, señor Perelló.
Desde
luego, yo, como valenciano, no como representante del Partido Popular, no
estoy nada satisfecho con que cada familia haya perdido 3.
000 euros; con
que los valencianos, los cinco millones de valencianos, hayamos perdido
4.
000 millones de euros en fondos europeos.

Y este consejo está estrechamente ligado a algo
que a ustedes les corroe, que es la cooperación regional.
Y les
corroe porque la consellera, en estos presupuestos, ha hecho que el
gobierno de Francisco Camps tenga, por primera vez en la historia, el 0,7%
de los ingresos, destinados a cooperación; el gobierno socialista de
Madrid, el 0,5%.
Eso es lo que les corroe, que liguemos cooperación
con proyección, con Europa y, desde luego, con progreso.

Y hombre, calificar de electoral una propuesta que es
el desarrollo de la carta magna de los valencianos me parece de un
atrevimiento, señor Perelló, acorde al atrevimiento del Grupo
Parlamentario Socialista, no dando un paso al frente con el Partido Popular
y apoyando una creación de un organismo que ustedes aceptaron en el
debate de creación y aprobación del nuevo estatuto.

Y hombre, la luz ya estaba, señor
Perelló.
El nuevo estatuto ha generado una nueva instalación
de luz con más focos.
¿Me quiere usted decir por qué
el Partido Socialista no quiere que todos los focos estén encendidos
en nuestra comunidad?
¿Cuál es el lastre, la trama oculta que
hace que el Partido Socialista califique de electoral una propuesta de
desarrollo estatutario y que, además, no quiera que todas las luces
estén encendidas en este año?

Mire, aportamos mucha deuda productiva que ha servido
para construir colegios, carreteras, hospitales, plazas residenciales.
Por
lo menos, aportamos algo, señor Perelló.
Lo que sí que
sabemos es lo que no aporta el gobierno de Zapatero, el gobierno socialista
de España: no aporta agua a la Comunidad Valenciana, no aporta
infraestructuras a la Comunidad Valenciana, no aporta financiación
para nuestra sanidad y nuestra educación.
Eso es lo que no aporta y
todas las deficiencias que deja de hacer y que nos convierte en una
comunidad que margina el gobierno socialista, las tiene que paliar el
Partido Popular.

Dígame usted por qué no está de
acuerdo con una composición de un comité que convierte a esta
comunidad en la que mayor participación social tiene en un
órgano consultivo de carácter europeo.
Solamente, puede haber
un motivo: porque usted no cree en la sociedad civil, señor
Perelló; su grupo no cree en la sociedad civil.
Porque si me pongo a
plantear que sus críticas aquí y su no ratificación y
apoyo a esta posición supone el que no apoya un texto que ustedes
han aprobado, estaríamos hablando de la mayor incongruencia
política del Partido Socialista en su historia.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Costa.

Señor Oltra, es un turno de réplica que
afecta a las personas que afecta y yo creo que no ha habido ninguna
afectación por parte del turno de réplica a lo que ha dicho
usted en la tribuna.
Señor Oltra, si puede.
.
.

El senyor Oltra i Soler:

Demane el torn de rèplica perquè els
meus arguments han estat contrariats pel senyor Costa.
El senyor Costa no
m'ha anomenat a mi, ell no anomena mai el grup de l'Entesa;
és un insigne representant del bipartidisme.
Però això
no vol dir que els nostres arguments no han estat contradits.

El senyor president:

Señor Oltra, yo le sigo diciendo que en el
turno de réplica del señor Costa, no ha habido ni una sola
alusión a sus palabras, ni una sola.

El senyor Oltra i Soler:

Jo ho he sentit perfectament.
Vosté ha sentit
el que jo he dit?
Els arguments nostres han estat contrariats pel senyor
Costa.

El senyor president:

Eso es siempre.
Vamos a ver.
Usted se puede sentir
aludido por afectación.
.
.
yo qué sé.
.
.
estamos
perdiendo el tiempo de forma soberana y luego querrán.
.
.
Bien.

Señor Oltra, tiene dos minutos, por favor.
No,
por favor, utilice su micrófono.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

No sé si la magnanimitat haurà tingut a
vore amb el tema que estem a l'església, però en tot
cas, gràcies, però, costa, costa.

Bé.
Nosaltres.
.
.
contestar a alguna de les
afirmacions que s'ha fet per part del senyor Costa, que jo crec que
no vénen a entrar en el fons de la qüestió que
estàvem debatent.
Ell s'ha dedicat ara a fer la seua quota
d'electoralisme, com toca en estos moments, però no ha
contestat cap de les intervencions que nosaltres hem plantejat en el tema
de fons.

És a dir, per què este projecte de llei
no té les competències que nosaltres creem que deuria de
tindre?
Perquè s'ha demostrat que ell insistix que aquest
comité tindrà una sèrie de funcions que el text no
contempla i que tenint l'experiència del que està
passant en la Comissió Parlamentària d'Afers Europeus,
que ni ha funcionat ni va a funcionar en el que resta de legislatura, i en
canvi, pretén fer creure ara que aquest comitè tindrà
una sèrie de funcions i d'importància molt superior al
que el mateix text dóna.

I d'ahí ha enganxat amb eixa quota
d'electoralisme, començant per dir l'èxit que la
Comunitat Valenciana ja ha deixat de ser objectiu número 1.
Probablement, sempre la Comunitat Valenciana havia sigut una regió
no objectiu 1.
D'això, en tot cas, cal felicitar a qui
estadísticament va fer una obra d'enginyeria perquè la
nostra comunitat entrara ahí.
Vam entrar?
Estupend.
Però que
això és un benefici i un triomf de tota la societat
valenciana.
No se pot premiar un sol Consell, perquè això va
ser el resultat d'una cosa que ja venia sent part de la nostra
història i, per tant.
.
.

El senyor president:

Termine, por favor, señor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

.
.
.
continuem en la mateixa línia.
Gràcies.

El senyor president:

Ha venido usted a confirmar lo mismo que yo le he
dicho: que no había habido ninguna motivación.
Usted ha dicho:
«No se le ha contestado».
Muchas gracias, señor Oltra.
Puede ejercer el turno de réplica.

El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Yo diría que tiene usted atrevimientos fuertes,
señor Costa.
O sea, usted acaba su intervención diciendo:
«Usted no cree en la sociedad civil» y se sienta con un par.
Yo
creo en la sociedad militar, o sea, no creo en la civil.
Sólo hay
que comparar su trayectoria y la mía para saber quién cree en
qué.
Yo no creo en la sociedad civil pero usted viene aquí a
ponerse como basilisco a la primera crítica a una composición
que hemos hecho; no la admite; no admite que le critiquemos.

Yo no he dicho que sea una proposición
electoral -me remito al Diario de Sesiones- le he dicho que es una proposición terminal
porque ustedes se van.
Los que se van son ustedes y vendrán otros y
eso es lo que le molesta.

Mire, orgullosos de ser objetivo 1 hemos estado todos,
pero en la memoria de todos está que cuando algunos luchaban por ser
objetivo 1, alguno de ustedes le decía al que luchaba
«mendigante y pordiosero» y no sé cuántas cosas
más; o ¿es que se le ha olvidado?
Y esos eran ustedes,
caballero, esos eran ustedes.
(Aplaudiments)

Si además de ser objetivo 1, no le hubieran
perdonado a Aznar 36.
000 millones de pesetas del bolsillo de los
valencianos, ahora estarían invertidos o estarían en los
bolsillos de los que se han aprovechado de los sobrecostes, pero, a fin de
cuentas, en la comunidad; que también se lo gastan ellos, no lo van
a tener toda la vida ahorrando.
Pero estarían aquí y no
estarían en Madrid.
Por tanto, menos abrir la boca en ese sentido.

Orgulloso de ser valenciano: yo no voy a ir por la
vida diciendo que me siento orgulloso de ser valenciano, porque soy
valenciano, me siento tanto que no me hace falta repetirlo cada vez que
empiezo una comida o una cena o una intervención.
Ahora, orgulloso
de mi Consell no lo estoy.
Y tengo libertad y derecho a decirlo
aquí, donde me siente, aunque a usted le provoque sarpullidos, que
le provoca; porque le molesta la crítica, le molesta la
participación y le molesta cualquier análisis que no coincida
con el suyo, porque esa inclinación totalitaria que les caracteriza
la han mantenido desde que llegaron a gobernar hasta el día que se
despidan.
Y usted ha dado una muestra de ello aquí.

Y claro, que usted hable aquí de focos, de
transparencia y de tramas ocultas, aquí, en este templo de Burriana
que pertenece a la provincia de Castellón y hasta ahí puedo
leer, hay que tener alma para hablar en Castellón de transparencia,
de limpieza, de focos y no de otras cosas de las que usted sabe más
que yo, y porque estamos en una iglesia y me voy a callar.
Hay que tener
alma.
(Aplaudiments)

Y, desde luego, yo no sé lo que usted atribuye
a lo que aportamos los demás, pero mucha gente -y no puedo
decir toda porque sé que toda no es verdad y mentiría-
pero mucha gente de su partido, con la tolerancia de su presidente, ha
aportado a esta comunidad deuda, manipulación, propaganda y alto
grado de cargos imputados en corrupción, que hasta que ustedes
llegaron no había ninguno.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Perelló.

Tiene la palabra, señor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Señoras y señores de la
oposición, decirles en primer lugar que lo que usted anuncia o lo
que se anuncia como la pérdida y el perdón de 36.
000 millones
de pesetas, lo que han sido, en la práctica, ha sido una
pérdida por parte del gobierno socialista de 13.
000 millones de
euros en tres años para los valencianos; 13.
000 millones de euros en
tres años para los valencianos (aplaudiments)
y que le pregunten al señor Rambla un
convenio que firmó con el Estado de 45.
000 millones de pesetas que
todavía su gobierno está por pagar para construir carreteras,
colegios, institutos y hospitales.
Esa es la realidad.
(Aplaudiments)

Mire, yo voy a decir siempre alto y claro que me
siento orgulloso de ser valenciano.
Los que no lo dicen y los que se
esconden sabrán por qué, pero mi grupo parlamentario y mi
Consell, bien alto y bien claro: orgullosos de ser valencianos.
(Aplaudiments)

Y mire, hablo de transparencia porque en este
magnífico templo donde usted no quiere acabar de encender las luces,
cada vez que miro a la izquierda veo oscuridad, penumbras, sombras, y eso
es lo que digo: que son oscuros, son sobrios y, desde luego, no demuestran
ni transparencia, ni respeto por los valencianos.

Y mire, y propaganda.
Propaganda, pregúntele al
señor Sevilla todas las campañas de propaganda que
está haciendo en la televisión, que sean, probablemente, para
el que se vaya; que el terminal sea el señor Pla.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Costa.

Les recuerdo a los señores diputados que vamos
a proceder de inmediato a votación, por lo que hagan el favor de
estar en sus escaños.
¿Votos a favor?
37.
¿Votos en
contra?
¿Abstenciones?

Vamos a ver, señores diputados, descansen un
momento.
Fundamentalmente la dificultad la tenemos al final, que se
superponen ustedes.
Vamos a ver si hacemos un esfuerzo y volvemos a
levantar las manos.
¿Abstenciones?
(Pausa) 36 abstenciones.

Proposició de llei de comunitats de valencians
en l'exterior, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE
número 62.
091, BOCV número 258).
Criteri del Consell (BOCV
número 260)

El senyor president:

Pasamos al punto segundo del orden del pleno, que dice:
«Presa en consideració de la proposició de llei de
comunitats de valencians en l'exterior, presentada pel Grup
Parlamentari Popular».

Y se procede a la lectura del criterio del Consell por
parte de la secretaria de la Mesa.
Por favor, doña Carmen.

La senyora secretària segona:

Sí.
Gràcies, president.

«Gema Amor Pérez, consellera de
Cooperació i Participació, secretària del Consell per
substitució, certifique que el Consell, en la reunió del dia
2 de febrer de 2007, va adoptar l'acord següent:

»El Grup Parlamentari Popular ha presentat la
proposició de llei de comunitats de valencians a l'exterior,
iniciativa vinculada de forma directa a la reforma de l'Estatut
d'autonomia de la Comunitat Valenciana, realitzada a través de
la Llei orgànica 1/2006, de 10 d'abril.

»En efecte, amb la tramitació de la
proposició de llei, (el senyor president
colpeja amb la maceta) es pretén fer
complir l'article 3.
3 de l'Estatut d'autonomia, que
establix que les comunitats de valencians assentades fora de la Comunitat
Valenciana tindran dret a sol·licitar, com a tals, el reconeixement
de la seua valencianitat, entesa com el dret a participar,
col·laborar i compartir la vida social i cultural del poble
valencià, de manera que una llei de les Corts regularà
l'abast i contingut d'este reconeixement a estes comunitats,
sense perjuí de les competències de l'Estat.

»Comença el text projectat reconeixent,
en l'article 1, el dret de les comunitats de valencians assentades
fora de la Comunitat Valenciana a sol·licitar, com a tals, el
reconeixement de la seua valencianitat.

»Este reconeixement s'efectuarà pel
decret del president de la Generalitat, a proposta del titular de la
conselleria competent en matèria de participació ciutadana,
amb la sol·licitud prèvia del Centre Valencià a
l'Exterior que organitze l'esmentada comunitat.

»La finalitat d'este reconeixement
és ressaltar i accentuar els vincles sentimentals, afectius, socials
o culturals de les comunitats de valencians radicades fora de la Comunitat
Valenciana amb el poble valencià i, sobretot, fomentar el
coneixement de la realitat cultural, econòmica i social de la
Comunitat Valenciana al seu exterior, així com potenciar les
relacions socials, culturals i polítiques amb els països on
existisquen estes comunitats de valencians, amb les seues institucions i
els seus agents socials.

»Així mateix, en la proposició de
llei queden definits els centres valencians a l'exterior i
determinats els seus drets.
La conselleria competent en matèria de
participació ciutadana serà l'encarregada de portar un
cens actualitzat d'estos centres valencians a l'exterior, que
arreplegue la seua denominació, localització, data de la seua
constitució i data del reconeixement de la seua valencianitat.

»Igualment, es regula el consell de centres
valencians a l'exterior, que exercirà les funcions consultives
i d'assessorament a la Generalitat en relació amb els
assumptes que afecten els drets i interessos de les comunitats de
valencians a l'exterior.

»Una altra de les novetats de la
proposició de llei consistix en la possibilitat que els centres
valencians a l'exterior creen a les seues seus oficines ciutadanes
destinades a la difusió de les actuacions que les entitats
ciutadanes duguen a terme fora de l'àmbit territorial de la
Comunitat Valenciana, a l'efecte d'integrar les diferents
experiències entre elles i fomentar la participació i
col·laboració dels membres dels centres valencians a
l'exterior en les esmentades actuacions.

»La redacció proposada per la
proposició de llei respon satisfactòriament a l'objecte
i finalitats previstos en l'Estatut d'autonomia, per la qual
cosa el Consell vol expressar la idoneïtat i conveniència de
l'aprovació de la proposició de llei.

»Per tot això, i de conformitat amb el
que preveu l'article 125 del Reglament de les Corts, a iniciativa de
la consellera de Cooperació i Participació i a proposta del
president de la Generalitat, el Consell acorda:

»Manifestar el seu criteri favorable a la presa
en consideració de la proposició de llei del Grup
Parlamentari Popular, de comunitats de valencians en l'exterior.

»Perquè conste i tinga l'efecte
corresponent, expedisc la present certificació a València, el
2 de febrer de 2007».

Això és tot, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Por favor, le toca el turno a favor a la
ilustrísima diputada del Grupo Parlamentario Popular, doña
Asunción Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor president.

Señorías.

La ley que hoy presento en esta tribuna, la ley de
comunidades de valencianos en el exterior, es una demostración
palpable del compromiso de implicación del Partido Popular con las
comunidades de valencianos en el exterior.
Una ley que viene a completar
todas las actuaciones y programas que se han venido desarrollando hasta el
momento por la Generalitat para proteger a estas entidades y para
contribuir a mantener y estrechas sus vínculos en nuestra comunidad.

Como consta en la exposición de motivos de la
ley, las comunidades de valencianos en el exterior son un instrumento
fundamental para la proyección exterior de la Comunidad Valenciana y
para la difusión de nuestras señas de identidad.
Podría decirse que los valencianos en el exterior son nuestros
mejores embajadores y una extensión del pueblo valenciano más
allá de nuestras fronteras.

De ahí la importancia de crear un marco
legislativo adecuado que contemple esa realidad social, que la regule y
traduzca en derechos concretos todo lo que significa su valencianidad.

El reconocimiento de esta valencianidad no es algo
puramente simbólico, sino que queremos que se concrete en el
ejercicio de derechos.
Queremos que estas comunidades tengan voz propia y
que participen en nuestra vida pública a través de los
mecanismos que en la propia ley se establecen.

El Decreto 38/2003, de 15 de abril, modificado por el
136/2005, de 30 de septiembre, ya supuso un importante avance en el
reconocimiento institucional de los centros valencianos en el exterior, y
creó además el consejo de centros valencianos como
órgano colegiado de representación de los mismos.

Sin embargo, ha sido el artículo 3 del Estatuto
de autonomía el que ha dado verdadero carta de naturaleza a las
comunidades de valencianos en el exterior, al hacer posible que puedan
ejercer el derecho a participar y colaborar en la vida social y cultural
del pueblo valenciano, a través del reconocimiento de su
valencianidad.

Mediante esta ley de desarrollo estatutario, que
consta de 7 artículos, dos disposiciones transitorias, 1 derogatoria
y 3 finales, damos, pues, cumplimiento al mandato previsto en el
artículo 3 del estatuto.

Pero además, a través de ella, hacemos
una apuesta firme y decidida por los valencianos y por lo valenciano, pues
esta ley no es sino un reflejo de la voluntad clara de la Generalitat de
potenciar, estrechar y consolidar los lazos de unión entre estas
comunidades de valencianos en el exterior y el pueblo valenciano.

En efecto, a través de esta ley se establecen
instrumentos útiles y eficaces para potenciar los vínculos
sentimentales, afectivos, sociales y culturales entre las comunidades de
valencianos en el exterior y el pueblo valenciano, así como para
fomentar el conocimiento de la historia, el idioma y cultura valencianos.
Y
ello se consigue mediante iniciativas concretas, cuyo objeto es incentivar
las relaciones sociales, culturales, económicas y políticas
entre los poderes públicos de los lugares donde existan o se
constituyan y la Comunidad Valenciana.

El reconocimiento de la valencianidad conlleva, como
ya hemos dicho, el derecho a participar, colaborar y compartir la vida
social y cultural del pueblo valenciano.
Y esto significa, por ejemplo,
poder hacer al patrimonio cultural valenciano en las mismas condiciones que
los valencianos, el derecho a conocer y a estudiar el idioma valenciano o
el derecho a recibir información sobre la realidad social de la
Comunidad Valenciana.

En definitiva, todo ello permite estrechar
vínculos afectivos y sentimentales, acercar al pueblo valenciano que
se encuentra.
.
.

El senyor president:

Por favor, doña Asunción.

Vamos a ver.
Trate de no ponerse los micrófonos
encarados de cerca.
O súbalos.
Y hable un poco distanciada de ellos.

La senyora Quinzá Alegre:

Es que yo no los he tocado.

El derecho a conocer y estudiar el idioma valenciano,
o el derecho a recibir información sobre la realidad social de la
Comunidad Valenciana.

Así peor, por lo que veo.

En definitiva, todo ello permite estrechar
vínculos afectivos y sentimentales, acercar al pueblo valenciano a
los que se encuentran lejos y fomentar la cultura valenciana, algo que para
el Grupo Parlamentario Popular es fundamental.

Prueba de ello es que el reconocimiento de estos
derechos no se queda en una mera declaración de principios, sino que
la ley va más allá, estableciendo compromisos concretos para
la Generalitat que hagan posible el ejercicio de estos derechos, tales como
garantizar la recepción de prensa escrita y de emisiones
radiofónicas y televisiones del ente público
Radiotelevisión Valenciana en los lugares donde existen dichas
comunidades, u organizar cursos de idioma e historia valenciana que se
impartirían en los centros de valencianos en el exterior.

Mención especial merece en este sentido el
artículo 7 de la ley, que recoge el compromiso del Consell de
habilitar anualmente una partida para dar apoyo a los centros de
valencianos en el exterior.

Por tanto, compromisos concretos, firmes, reales y
positivistas.
Compromisos que podrán llevarse a cabo a través
de las propias estructuras que la ley prevé, como, por una parte, el
consejo valenciano de centros en el exterior, que es un organismo de
asesoramiento a la Generalitat en todo aquello que afecte a los derechos e
intereses de las comunidades de valencianos.

Por otra parte, el censo de centros de valencianos en
el exterior, que nos va a permitir conocer de forma actualizada la
relación de los centros existentes, lo que permite disponer de datos
actualizados sobre comunidades de valencianos en el exterior y hacer
posible el cumplimiento de la ley en todos aquellos lugares en que existan
dichas comunidades.

Y, finalmente, los centros valencianos en el exterior
van a jugar un papel muy importante en la organización de las
comunidades de valencianos.
Por ello, en esta ley se configuran como
vehículo de participación entre la vida social, cultural y
política de la Comunidad Valenciana y como instrumento de apoyo y
colaboración a iniciativas del Consell para la promoción
económica, cultural, social y turística de nuestra comunidad.

A los efectos de que los Cevex, o centros valencianos
en el exterior, puedan ejercer estas funciones, se les reconoce en la ley
una serie de derechos, tales como el de información, el de formular
sugerencias, quejas y consultas sobre temas de competencia
autonómica ante la Generalitat y los organismos e instituciones que
dependen de esta; el de solicitar colaboración a la Generalitat en
el ejercicio de actividades sin ánimo de lucro de carácter
cívico y el derecho a percibir subvenciones y ayudas públicas
para las actuaciones que realicen en cumplimiento de las finalidades
previstas en sus estatutos.

Es decir, a través de estos centros, las
comunidades de valencianos en el exterior tendrán voz propia ante la
Generaliltat, contarán con la colaboración institucional y
con la información necesaria para poder participar en la vida
pública.

Por ello, decir que se estrechan los vínculos y
lazos de todo tipo entre las comunidades de valencianos y el pueblo
valenciano es una realidad, una realidad que hemos apostado de manera clara
en esta ley.

Con esta iniciativa, el Grupo Parlamentario Popular
hemos querido abrir las puertas de par en par a las comunidades de
valencianos en el exterior, tendiéndoles la mano, para que cada vez
se sientan más valencianos y más cerca de nuestra comunidad,
porque ser miembro de la comunidad de valencianos en el exterior no
representa solo tener un carné, sino mucho más: representa un
sentimiento común, el del orgullo de ser valenciano.
Significa
compartir con el pueblo valenciano unas mismas raíces y una misma
cultura, y supone acercar a aquellos que por una u otra razón
tuvieron que marcharse un día fuera de nuestra comunidad.

Por ello, esperamos que todos los grupos
parlamentarios estén con nosotros para dar apoyo a esta ley de
desarrollo estatutario, dando luz verde a esta iniciativa legislativa, que,
sinceramente, creo que va a reportar grandes beneficios para las
comunidades de valencianos en el exterior, en definitiva, para todos
aquellos que se encuentren fuera de la Comunidad Valenciana, pero que han
dejado en ella parte de su corazón.

Creo que es una ley lo suficientemente importante y
significativa para todos los valencianos como para dejar de lado intereses
partidistas o nerviosismos electorales.
Porque los ciudadanos se merecen el
esfuerzo de todos para alcanzar el consenso y esperan que sepamos estar a
la altura de las circunstancias y que seamos capaces de anteponer sus
intereses a los intereses particulares o partidistas.

Confío, pues, en el apoyo y la
implicación de todos los grupos parlamentarios, sin perjuicio de las
aportaciones que puedan realizar para mejorar entre todos dicha ley en
beneficio de los valencianos en el exterior a quienes va destinada la
presente ley.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Quinzá.

Para el turno en contra, tiene la palabra el ilustre
diputado que representa al Grupo Parlamentario Socialista, don José
Camarasa.

El senyor Camarasa Albertos:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.
Autoridades.

Señorías.

Entre las deudas que el Gobierno y la sociedad
valenciana mantienen a día de hoy con algunos colectivos, destaca
sin duda la referida a la de los emigrantes valencianos en el exterior.

El Estado, recientemente, y muchas comunidades
autónomas también, entre otras, el País Vasco,
Andalucía, Canarias, Galicia, Asturias, Extremadura y
Cataluña, han dado un paso adelante para dignificar las relaciones
con sus residentes en el exterior.
Paso adelante también para
atender sus necesidades más perentorias.
Han aprobado leyes que
hacen posible satisfacer las demandas de sus conciudadanos.

No podía ser de otra manera,
señorías.
Resultaba obligado y justo encauzar
legislativamente los derechos sociales, culturales, económicos,
etcétera, de más de 65.
000 valencianos y valencianas que en
este momento viven fuera de nuestra comunidad, viven fuera del Estado
español.

65.
000 valencianos y valencianas en gran parte
descendientes de aquellos pioneros que desde finales del siglo XIX,
primero, y al finalizar la guerra civil, y como consecuencia de la misma,
huyendo de la represión franquista después, tuvieron que
abandonar sus pueblos de origen y su país, buscando otros lugares
donde poder vivir, donde poder trabajar para subsistir, para poder sacar
adelante a su familia, para poder vivir, en fin, en otros países que
les ofrecían lo que aquí se les negaba: esperanza, paz y
libertad.

El solo recuerdo de tantos y tantos testimonios de
emigrantes que, sin duda, muchos de nosotros hemos tenido la suerte de
conocer, sus penalidades, sus añoranzas, sus recuerdos, sus afanes
de motivación personal deberían de ser suficiente para que,
ahora, los que tuvimos la fortuna de poder permanecer en nuestros lugares
de origen reparásemos mínimamente esta deuda de gratitud y
reconocimiento con quienes siempre llevaron a su tierra en el
corazón, por decenas de miles de kilómetros que de ellas
estuvieran separados.
Solo este recuerdo debería de ser suficiente
para ofrecerles todo nuestro apoyo.

Pero por si esto no fuera bastante,
señorías, convendría recordar la importancia que las
remesas de los emigrantes tuvieron en la recuperación de nuestro
país, de nuestros pueblos, en resumen, de la importancia que para la
economía tuvieron las remesas regulares de dinero que estos enviaban
periódicamente a sus familiares en España y que sirvieron en
muchos casos para atenuar las difíciles situaciones
económicas de aquellos que permanecieron en nuestro país en
tiempos de hambre, opresión política y desesperanza.

Afortunadamente, hoy los españoles y los
valencianos disfrutamos de una mejor situación, tenemos mejores
expectativas, expectativas que han animado a muchas de estas personas y a
sus descendientes a plantearse el retorno a sus pueblos, a sus ciudades y a
sus comunidades.
Otros, gran parte de esos 65.
000 valencianos de los que
hablamos, por unas causas o por otras no han podido volver.
A estos, a los
que no han podido o querido volver pero que son y se sienten tan
valencianos como cualquiera de nosotros y que hacen patria allá
donde quiera que estén, son, señorías, a los que
debemos ofrecer toda la solidaridad que ellos y, sobre todo, sus
antecesores, tanto tiempo nos dispensaron.

A partir de hoy, a partir de la toma en
consideración de esta proposición de ley, podremos conocer
las verdaderas intenciones del Partido Popular, podremos conocer si tiene
voluntad de tratar este asunto, como lo han venido haciendo el resto de
comunidades autónomas y el estado.
Es decir, atendiendo seriamente
los problemas de los valencianos en el exterior y los derechos que
reclaman, derechos de participación, de petición, de ayudas a
mayores, de empleo, de convalidación de títulos, de ayudas a
la vivienda, de retorno, de situaciones de especial necesidad y de
conservación del patrimonio y la memoria histórica.

O bien, por el contrario, como nos tememos, consideran
esta ley como un mero trámite, trámite obligado,
quizá, por la cercanía de un proceso electoral
autonómico en el que pueden participar más de 50.
000
valencianos y valencianas, valencianos y valencianas que tienen derecho a
saber por qué durante cuatro años el Partido Popular se ha
negado a elaborar y a aprobar esta ley.

Sí, señoras y señores del Partido
Popular, nuestros residentes en el exterior tienen derecho a saber, y
ustedes la obligación es de responder, los motivos por los que
rechazaron sistemáticamente las enmiendas que mi grupo
presentó desde el año 2003 hasta este último
año, hasta el 2006 y que solicitaban precisamente la
elaboración por el Consell de un proyecto de ley de valencianos en
el exterior que pudiera ser discutido y aprobado, en su caso, por estas
Cortes Valencianas.
Ustedes sabrán las razones, nosotros y los
emigrantes valencianos, no.
No creo que la rechazasen porque
provenían de la oposición.
Eso sería una mezquindad
impropia de un partido de gobierno.
No creo tampoco que se debiera a
razones presupuestarias.
Las arcas autonómicas, aunque exhaustas,
podían y pueden soportar el coste de las actuaciones a contemplar
por la ley.
Si hay dinero para fiestas, para celebraciones, para boatos y
eventos varios, con más justicia debería de haberlo para el
despliegue y desarrollo de esta ley.

En fin, desconozco por qué se negaron
año tras año a dar salida a esta situación.
Espero que
puedan aclararlo en una posterior intervención.
Lo cierto y
verdadero es que, como diría Lope, en apenas horas veinticuatro,
ustedes han pasado de las musas al teatro.
Pasaron del rechazo a nuestra
propuesta en el debate de presupuestos de diciembre de 2006, a la
presentación de esta proposición a primeros de enero de este
año.

¿Razones?
Atendiendo a la lógica no se
me ocurre ninguna.
Tal vez la respuesta a nuestro anuncio en el citado
debate de presupuestos de la presentación de una proposición,
tal vez la respuesta tardía y cicatera a alguna promesa incumplida.
Como decía antes, la respuesta a este interrogante solo la tienen
ustedes.

Pero vayamos a los hechos, señorías.
Hace ahora un año, en febrero de 2006 tuvimos conocimiento del
borrador de anteproyecto de la ley de participación ciudadana,
anteproyecto que me fue facilitado por la consellera Gema Amor.
El
título III hacía referencia a las comunidades de valencianos
en el exterior.
Aunque tarde, era la primera vez que el Consell, bueno, la
consejera de Participación y Cooperación, Gema Amor,
parecía preocuparse más allá de algunas subvenciones
para centros, desplazamientos falleros, programa Volver, por los
valencianos y valencianas en el exterior.

Cuando leímos detenidamente el contenido de
este título III, señorías, nos dimos cuenta que no
alcanzaba más allá de la regulación de los centros,
que no de los valencianos en el exterior, y de la enunciación de
unos derechos genéricos que poco o nada comprometían al
Consell y menos significaban para las aspiraciones y demandas de nuestros
emigrantes.

Pasó el tiempo y nada volvimos a saber de este
anteproyecto y de ese título III.
Pensamos que el propio presidente
Camps podría haber paralizado su tramitación, bien por
considerarlo poco ambicioso y resolutivo, bien -y esto es una
teoría personal- por provenir de una conselleria a cuyo frente
estaba más que una colaboradora una rival política.
El caso
es que el anteproyecto no pasó la criba del Consell, no tuvo la
bendición del presidente Camps y pasó a gozar de un tal vez
inmerecido descanso que ha durado un año.
No ha sido, como
decía antes, hasta hace apenas un mes, cuando ustedes, el Grupo
Parlamentario Popular, acosado por las urgencias y premuras electorales, el
28 de mayo está cerca y ustedes no pueden permitirse perder un solo
voto, y acuciados también, quizá, por la propia consellera,
han puesto encima de la mesa esta proposición de ley,
proposición de ley que, todo sea dicho, no es sino una copia literal
del citado título III del anteproyecto que me facilitó la
consellera.
.
.
Bueno, añaden un artículo referido a los
derechos de los centros valencianos en el exterior, que, al parecer, se les
había olvidado, el artículo cuatro.

Y no es que sea malo copiar, todos lo hemos hecho en
alguna ocasión, a veces es hasta recomendable.
Lo malo es comprobar
que ustedes presentan ahora, y querían hacerlo por la vía de
urgencia, aquello de lo que venían disponiendo desde hacía un
año, lo mismo que hace un año, idéntico, más un
artículo, el cuarto, lleno de generalidades, derecho a recibir
información, a formular sugerencias y a percibir subvenciones que ya
se venían recibiendo.
Y yo les pregunto y me pregunto,
señorías, ¿por qué, entonces, han congelado el
debate durante un año?
, ¿por qué nos vienen ahora con
tantas prisas, si ya tenían redactada la ley?
¿Quizá
para lanzar el mensaje a los residentes votantes de que se preocupan, ahora
sí, por ellos?

Convendrán conmigo, señorías,
señoras y señores diputados del Grupo Popular, que su cambio
de rumbo, que pone a los pies de los caballos a la consellera de
Participación y Cooperación, Gema Amor, y la convierte en
víctima de su propio grupo parlamentario, que le sustrae la
presentación del proyecto de ley, resulta muy difícil de
explicar.
(Algú diu: «Sabes que no
es verdad») Estamos hablando de una
proposición referida a las comunidades, no a los valencianos, que a
nuestro entender deberían de ser el objeto fundamental y el sujeto
principal de la misma.
Solo intenta arreglar este olvido la
disposición final primera, incluyendo en su articulado las
referencias a comunidades y centros, dando así cumplimiento a lo
establecido en los apartados 2 y 3 del artículo tercero de nuestro
estatuto.

Estamos hablando de una proposición de solo
siete artículos referidos al reconocimiento de la valencianidad, a
los derechos de los miembros de las comunidades, a los centros valencianos
en el exterior, a los derechos de los centros, al consejo de los centros,
al censo de los centros y el apoyo institucional a los centros.
Poco
compromiso, ninguna referencia, por ejemplo, a un plan integral,
cuatrienal, trienal, como ustedes quieran, para ayuda a los residentes en
el exterior.

Pero no es que yo trate de minusvalorar esta
proposición.
Creo que han sido ustedes mismos los que han situado
muy bajo el listón.
Sin ir más lejos, la propia consellera,
en declaraciones al periódico Región, de Orense, decía: «Queremos reconocer el
esfuerzo de las colectividades fuera de la comunidad.
La futura ley
reconoce la valencianidad de la emigración valenciana y garantiza
derechos como el acceso al patrimonio cultural, conocimiento y estudio del
valenciano, a recibir información y -pásmense
ustedes- a disponer de un carné expedido por la
Generalitat».
Vale.
De acuerdo, señorías, todo esto
está muy bien, lo reconocemos.

¿Pero qué hay de lo demás que se
precisa?
¿Dónde están los derechos de las personas
mayores, de los jóvenes?
¿Dónde están las
referencias explícitas a las situaciones de necesidad?
¿Dónde se encuentran los derechos sobre la
participación en programas especiales de empleo?
¿Dónde está regulada la composición y
funcionamiento del consejo?
Dicen ustedes que se regulará mediante
decreto del Consell.
¿Qué hay del congreso de los centros
valencianos en el exterior?
, ¿se va a hacer, se contempla, se puede
incluir?
¿Dónde están los requisitos para el
reconocimiento de los centros?
¿Dónde el derecho a la
obtención de becas?
¿Dónde se regula la
colaboración con la administración del estado para el mejor
cumplimiento de los objetivos propuestos?

En fin, estamos ante una proposición que pasa
muy por encima de problemas de los emigrantes y residentes valencianos en
el exterior, problemas que, a nuestro juicio, esta ley supone
también un intento de pasar rápidamente y sin profundizar por
una situación a la que no se ha prestado atención desde hace
mucho tiempo.
Estamos, señorías, permítanme
decírselo, ante una proposición manifiestamente mejorable.

Ahora bien, les avanzo la disposición de mi
grupo para sacar adelante una ley que responda positivamente a lo que
nosotros entendemos como necesidades actuales de nuestros conciudadanos en
el exterior.
Cuenten con nosotros para ello.
Estamos dispuestos a colaborar
con ustedes en sacar adelante una ley que sirva y que tenga sentido.
Estamos dispuestos a encontrarnos con ustedes, si hay voluntad de consenso.
Por el contrario, no podremos ayudar, si por ayuda entienden ustedes
sumisión y taconazo.
Para eso, no estamos disponibles.
Los afectados
no lo entenderían.

No malogremos, pues, las esperanzas de este colectivo,
que, estoy seguro, nos demanda generosidad y consenso.
Estamos en
disposición de ofrecerlo.
Queremos escuchar si ustedes están
dispuestos a aceptarlo.
Les esperamos en el periodo de tramitación
de enmiendas, de ustedes depende nuestro voto.
De momento, y con el texto
que nos presentan, les anuncio que no podemos prestarles nuestro apoyo, que
vamos a abstenernos y que desearíamos no tener que llegar a la
presentación de un texto alternativo, que ya tenemos redactado.

Y ya para terminar, permítame que en homenaje a
algunos de estos emigrantes que volvieron a sus pueblos y ciudades de
origen, les lea un fragmento de un poema de Eduardo Galeano.
Y dice
así: «Y al cabo de muchos años / estaban de vuelta en
su tierra de origen, / y nunca habían olvidado nada.
/ Ni al irse,
ni al estar, ni al volver: / nunca habían olvidado nada.
/ Y ahora
tenían dos memorias / y tenían dos patrias.
» No
volvamos a olvidarlos en esta ocasión.

Nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, per rèplica, la
il·lustre diputada senyora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Señor Camarasa, de sus palabras, al final, lo
que viene es a dar la razón al Grupo Parlamentario Popular, de la
idoneidad de haber presentado esta proposición de ley.
Yo comparto
con usted, como ha dicho, que resulta necesario y justo legislar en favor
de los más de 65.
000 valencianos.
De ahí esta
proposición.

Yo también comparto que usted dice que hay que
proteger y tender la mano a aquellos que no han querido o no han podido
volver, pero que hacen patria allá donde están.
Efectivamente, e insisto, de ahí esta proposición.

Ahora, lo que no puedo compartir con usted nunca es
que usted dice que nos hemos negado a legislar antes y que ahora, acosados
por las prisas electorales, sacamos esta proposición de ley.

Mire, fíjese si eso no es así, que no
hay más que ver que esto es una proposición de ley del Grupo
Parlamentario Popular, no del Grupo Parlamentario Socialista.
Fíjese
si esto no es así, que esto viene a desarrollar el artículo
3, un mandato estatutario que nos remite a legislar en este sentido.
Y
fíjese si esto no es así, que el señor Joan Ignasi
Pla, su síndico, tiene más de dos meses esta ley en la mesa
de su despacho para, además, haciendo eco de lo que ya dijo el
síndico del Grupo Parlamentario Popular, el señor Castellano,
poder presentar siempre las leyes que sean de desarrollo estatutario de una
manera conjunta.

Le puedo leer incluso, fíjese, el registro de
entrada que tiene y, además, que le manda el señor Castellano:
«Estimado Joan Ignasi, adjunto te acompaño los borradores de
los textos articulados de las proposición de ley de creación
del comité valenciano para asuntos europeos, así como la de
comunidades de valencianos en el exterior, a fin de que podamos
presentarlas de común acuerdo en el registro de Les Corts».
¿Esto son las prisas electorales?
Esto en mi pueblo se llama ganas
de llegar a un acuerdo y, sobre todo, el compromiso que asumió mi
grupo a la hora de firmar el estatuto, y que parece que ustedes ahora,
bueno, pues, se arrepienten o no quieren pactar a lo que sea.

Yo, lo que sí que le digo es que, dando la
espalda a esta ley no le da la espalda al Grupo Parlamentario Popular, se
la está dando a los más de 65.
000 valencianos que se
encuentran en el exterior, se la está dando a las 39 comunidades de
valencianos en el exterior.

Dice usted que no hay dinero.
Pues, mire, en esta ley
además, y he destacado en mi primera intervención el
artículo 7 que obliga al Consell anualmente a destinar y consignar
una partida presupuestaria.
O sea, no es una enumeración de
derechos; son unos derechos concretos que van acompañados de la
correspondiente partida económica.

Habla usted, y decía, no sé, en su
turno, que no sé si ha sido de abstención, en contra, no lo
sé, la similitud del texto del Consell con la del grupo
parlamentario.
Pues lo normal, como no podía ser de otra manera.
Nosotros estamos coordinados.
Ustedes sí que hacen demagogia y lo
están criticando todo.
Lo normal es que la iniciativa del Grupo
Parlamentario Popular coincida con las pretensiones del Consell, eso es lo
normal, señor Camarasa.

De todas maneras, ya le digo.
.
.
Bueno,
decía también usted que dónde están los
consejos de centro.
Yo le digo que los consejos de centro ya están
creados, además por decreto, ya están regulados.
Pero ya le
digo que es importante, es importante esta ley, es importante además
para nosotros y para los más de 65.
000 valencianos a los que va
destinada esta ley, que están fuera, que se regule y que se apruebe
dentro de esta legislatura.
Y en eso ustedes van a tener una parte muy
importante.
Ustedes van a ser los que van a tender esa mano o no la van a
tender y van a colapsar que esta ley se pueda aprobar en esta legislatura.

Por parte del Grupo Parlamentario que en estos
momentos represento, yo le digo, señor Camarasa, que nosotros
estamos dispuestos, como ya lo demostró en su día el síndic, señor
Castellano, al intentar negociar y presentar de común acuerdo esta
ley con el señor Pla, al negociar esta ley y a que salga por
consenso.
Porque yo creo que los más de 65.
000 valencianos tienen
que estar muy por encima de los intereses particulares o partidistas y
nuestra responsabilidad aquí, en estas Cortes, en la casa de todos
los valencianos, es legislar para ello; máxime cuando además
estamos desarrollando una ley de desarrollo estatutario y que va a
beneficiar a tantas personas y va a acercar la Generalitat a todos esos
valencianos.

Yo, tenderle la mano y decirle que, si ustedes
están dispuestos, pueden mejorar la ley y tienen sugerencias, estoy
dispuesta  a sentarme y a que esta ley salga por unanimidad y por el
consenso de todos.

Nada más.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputada.

Anem a continuar amb el debat.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Camarasa.

El senyor Camarasa Albertos:

Gracias, señora
presidenta.

Señora Quinzá, yo creo que al final si
hay una mano tendida y hay otra mano tendida al final pueden llegar a
chocarse ambas manos, como se dice comúnmente.
Si ustedes tienen
voluntad, nosotros la tenemos también y nos veremos en el
trámite de enmiendas.
Yo creo que se puede conseguir.

Pero quiero contestarle a su primera
intervención.
Decía usted que no entendía por
qué yo hacía referencia a que habían cuatro
años perdidos para la tramitación de esta ley.
Se lo
decía y se lo tengo que decir y usted lo sabe.
Quizá usted no
ha intervenido conmigo en la defensa de esas enmiendas, pero alguna
compañera suya sí.
El año 2003, el año 2004, el
año 2005 y el año 2006, el Grupo Parlamentario Socialista
presentó enmiendas en el debate de presupuestos dirigidas a que el
gobierno elaborase y presentase en la cámara, el gobierno, el
Consell.
Porque creíamos precisamente que era una ley de todos, una
ley que necesitaba consenso y que sería bueno que saliera por
unanimidad para que nuestros conciudadanos en el exterior vieran que no
había gresca política, que estábamos todos de acuerdo
en esa ley.
Y, claro, usted no puede olvidar, aunque no la discutiera, que
en el año 2003 dijeron que no; en el año 2004 volvieron a
decir que no; en el año 2005 volvieron a decir que no y en el
año 2006, hace apenas un mes, mes y medio, volvieron a decir que no.

Y permítame que con independencia de que
considere.
.
.
no pondré en duda que esa misiva hubiese llegado a su
destinatario, ustedes el 21 de diciembre de 2006 se negaron a formalizar
esta ley, rechazaron la enmienda, se negaron a ello y diez días
después la presentaron.
Y yo lo único que decía es que
eso, a mi grupo, y yo creo que a usted misma, no debe de parecerle serio.
¿Por qué?
Si no pretendíamos ni elaborarla nosotros,
le dábamos la ventaja de que lo hiciese el Consell, porque
entendemos que es una ley que precisa acuerdo y consenso.
Entonces, alguna
explicación tiene que haber para que ustedes durante cuatro
años se nieguen a sacar la ley y luego les de un yuyu, -permítame la
expresión-, y la presenten el día 10 de enero.
Pero, en
cualquier caso, bienvenida sea, bienvenida sea, eso sí, para
modificarse, porque creo que estaremos de acuerdo que una ley con siete
artículos respecto a todas las que vamos conociendo es
manifiestamente mejorable y yo creo que ahí lo expondremos los tres
grupos de la cámara.

Nada más y  muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula per a fixar posició, i en
representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els
Verds, Esquerra Valenciana: l'Entesa, l'il·lustre
diputat senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyora
presidenta.

Ha sigut una sorpresa, pensàvem que el debat
anava a fer-se igual que en l'altre punt, quan demanàvem la
paraula no ens l'ha donada, li l'ha donada al representant
socialista per a exercir el torn en contra i després es veu que ha
hagut una confusió ahí, perquè torn en contra ni ells
ni nosaltres anem a fer-lo.

Nosaltres, com en l'anterior projecte, anem a
abstenir-nos.
En esta ocasió no anem a dificultar la
tramitació de la llei, a pesar que el projecte, tal i com
està en estos moments, nosaltres no podríem recolzar-lo.
Creem que cal completar-lo.
En estos moments és un projecte que
enuncia una sèrie de coses, no acaba de concretar-les i pensem que
pel moment, a més, en el qual es presenta, pràcticament a poc
més d'un mes de les eleccions, la sensació que
dóna és una crida electoralista i un sumando més a eixe ranquin
de lleis que s'estan aprovant últimament, pareix que amb
l'objectiu de demostrar que aquesta legislatura ha sigut una
legislatura fabulosa a l'hora d'aprovació de lleis,
encara que la majoria de casos no tenen excessiu contingut o excessiva
importància.

Nosaltres, amb el que fa referència a aquest
projecte, el primer que caldria dir és que per sort la nostra
comunitat no ha sigut, al contrari que altres comunitats espanyoles, una
comunitat autònoma on tradicionalment el factor de
l'emigració haja tingut un efecte, diguem, important.
Jo crec
que és cert que sempre han hagut valencians en molts llocs,
és cert que han hagut moments en els quals l'emigració,
fonamentalment a França, inclús a països de
Sud-amèrica ha sigut important, també a altres llocs, cosa
que no replega l'exposició de motius.
Per exemple, un
percentatge important de valencians i valencianes, per raons
econòmiques en un cas i per raons polítiques en altre, van
dedicar durant un període llarg de temps que es va formar una
quantitat important d'immigració cap al nord
d'Àfrica, especialment a l'Algèria, quan era
colònia francesa, en el sentit de, per una banda, buscar refugi, per
una banda i, per altra, també, instal·lar-se allí i
intentar buscar-se la vida.

Nosaltres recordem els moments últims de la
guerra civil, els vaixells que des del port d'Alacant, estos vaixells
que el general Franco va deixar eixir, que carregats d'espanyols i
espanyoles anaven fonamentalment a l'Algèria i que es van
instal·lar allí, van treballar, van crear famílies.
I
que, bé, ja després de la revolució
d'Algèria, en 1960, es va reduir d'una manera
considerable, però que encara, encara queden alguns nuclis de
població.
Més recentment, per exemple, també en la
zona de Marroc hi ha hagut una immigració, entre cometes,
d'aquella manera, de valencians que el que han anat allí a
voltes ha sigut a fer-li la competència als valencians
d'ací a l'hora de la plantació de cítrics
i també és un altre estil d'immigració,
però que també està ahí, també
s'han creat allí certs nuclis de població i que estan
ahí.

És una cosa que en l'exposició de
motius pareix que se centra únicament i exclusivament en el tema
d'Europa i Sud-amèrica i cal dir que els valencians
també estan per altres llocs.
Però és cert que no
podem comparar-nos a eixe nivell en el que ha suposat Andalusia,
Extremadura, Galícia, etcètera, etcètera, on
històricament, inclús recentment, la quantitat de gent
d'estes comunitats que viu de manera permanent en altres llocs
és molt més important quant a número que en el cas
nostre.
I dic per sort, perquè això també el que
demostra és que la nostra comunitat, a pesar de les dificultats
cícliques que ha anat tenint, també és una comunitat
que ha sigut més receptora d'immigrants que exportadora.
Dic
això, perquè jo crec que és important a l'hora
de definir en quina situació estem.

Este és un projecte de llei que també
ens sorprén que vinga per part del Grup Parlamentari Popular.
Nosaltres, el Consell, disposa d'una conselleria de Cooperació
i pareix lògic, té una certa lògica, jo crec que en un
tema com aquest fóra una proposta que vinguera directament per part
d'esta conselleria.
Sabem que ha hagut algun intent en eixe sentit,
també sabem les diferències cròniques que hi ha dins
del Consell, per a què anem a parlar d'elles.
Però,
bé, el fet que entre altres coses ho presente el grup parlamentari
de moment evita la presentació pública per part de la mateixa
consellera en este cas, que jo crec que és un tema que es nota a
faltar.
Ens agrada que els projectes de llei en este cas vingueren
defensats, presentats, per la persona del Consell que els presenta i que
els defén.

També, per altra banda, si haguera sigut
així, el Consell Jurídic Consultiu podria haver emés
un informe en el sentit que li pareix, ja troba alguna qüestió.
D'esta manera tampoc trobarem eixa informació addicional en
eixe aspecte.

I, bé, després, el tema del moment en el
qual es presenta.
Dic això, perquè, clar, falta poc
més d'un mes per a unes eleccions, inclús algunes de
les qüestions que el projecte planteja clarament van a formalitzar-se
després d'estes eleccions.

I, per altra banda, també cal dir que podria
haver-se fet molt abans açò.
També és cert que
gran part del plantejament que toca és un plantejament que ja ve
regulat en normativa que està a l'efecte.
Hi ha decrets del
Consell en els quals es regulen aquestes qüestions.
Inclús molt
recentment, en 2005, el 30 de setembre, un decret inclús va regular
el consell de centres valencians a l'exterior.
O siga, no estem,
diguem, legislant sobre una cosa buida, una cosa absolutament nova.
Si es
legisla és per a millorar-ho, per a perfeccionar-ho fonamentalment
en algun vessant, com podria ser eixe reconeixement a estes persones i
especialment amb el que toca a l'hora de garantir la seua
participació, la seua informació, diguem, el seu tractament
institucional i no partidista.

I per què diem nosaltres això?
Tots
tenim en el cap el que ha passat tradicionalment en el tema per part de les
diferents administracions, especialment autonòmiques espanyoles, de
cara a alguns col·lectius d'immigrants a l'exterior.
O
siga, el tema de Galícia, el senyor Fraga Iribarne quan dedicava
gran part de l'any a viatjar, fonamentalment a Sud-amèrica.
Tots coneixem els importants col·lectius de gallecs, inclús
es diu «gallec» a tot espanyol que hi ha a Sud-amèrica.
Per què?
Perquè darrere d'això existia una
possibilitat que era que prenent determinats acords estes persones, que en
alguns casos s'havien un poc despenjat de la seua arrel en estes
comunitats, d'alguna manera recuperar-les.
I que això,
prèvia informació, ajuda, subvenció, sempre amb un
caràcter absolutament discrecional i amb molt poca
transparència en la majoria dels casos, podria ser rendible a
l'hora electoral.

I tots coneixem, perquè s'han
produït moltes denúncies en estos casos, que estes visites
tenien molt de compra de vots de cara a les eleccions.
I en alguns casos
inclús han sigut determinats per la importància
numèrica del que estem parlant.
O més recentment, per
exemple, el que va suposar el cas Formentera, ja en el govern de les Illes
Balears, que inclús hi han hagut actuacions judicials per eixa
compra de vots, eixe empadronament de gent que apareixia de colp,
etcètera, etcètera.

Jo crec que nosaltres havem de fugir d'este
tipus de qüestions.
I, per tant, el projecte de llei que isca aprovat
de forma definitiva ha de garantir que eixe tipus de qüestions no
passen.
O siga, que a la gent valenciana que per diferents
circumstàncies es troba fóra del nostre territori cal
ajudar-la, cal dotar-la de mitjans, cal fer que se senten cada volta
més valencians, que siguen de veritat ambaixadors nostres on
estiguen, però que cal ajudar-los.
Cal no intentar
instrumentalitzar-los.
Jo crec que, inclús, un dels exemples, la
mateixa llei, quan parla que tindran dret al tema de l'idioma
valencià, home!
, ja comencem malament, ja comencem amb temes que
són polèmics per a anomenar-los ahí.

Jo crec que en el moment es puga presentar algun tipus
d'esmena per a millorar aquest projecte, caldria buscar eixe punt de
trobada on estos drets quedaren garantits però, fonamentalment,
evitar que mane qui mane en la Generalitat Valenciana, se puga intentar
utilitzar el col·lectiu de valencians a l'exterior d'una
forma d'intentar captar de forma il·legal el vot.
Que
s'intente guanyar eixe vot me pareix una cosa absolutament
legítima, però no des de la institució, no intentant
utilitzar bens públics en eixe tema de campanya.

Per tant, nosaltres trobem ahí a faltar alguna
major definició en algun article.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Il·lustre diputat, vaja finalitzant.

El senyor Oltra i Soler:

.
.
.
-sí; acabe de seguida- i per
tant, anem a abstenir-nos en esta votació i intentarem
incorporar-los al text definitiu.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Sí.
Em demana la paraula per a rèplica
la il·lustre diputada del Grup Parlamentari Popular senyora
Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señor Oltra, decía usted que esta ley
enuncia una serie de cosas pero que no acaba de concretarlas.
Pues mire, yo
le digo que en esta ley lo que sí que se observa claramente es que
hay compromisos concretos, firmes, reales y posibilistas para,
precisamente, ayudar y regular la situación de los valencianos en el
exterior.

Decía usted además -yo creo que
como excusa para no apoyar esta ley- que echaba, entre otras cosas,
en falta la presentación por parte de la consellera.
Pues mire, yo
le digo que la consellera está tan implicada en esto, tan
concienciada, ha trabajado tanto y, además, se lo cree, que estoy
segura de que estará convencida y encantada de que ustedes aprueben
esta ley, la apoyen y, desde luego, de que se pueda aprobar en esta
legislatura.

Mire, de lo que se trata es de que, por fin, se
reconozcan las comunidades de valencianos en el exterior.
Por eso, nosotros
hemos visto la importancia de crear ese marco legislativo, cuando
además nos viene dado por mandato estatutario, tal y como establece
el artículo 3.
Nosotros, con esta ley, lo que queremos es hacer una
apuesta firme y decidida por lo valenciano, una voluntad de acercar la
Generalitat a los valencianos que se encuentran en el exterior, de fomentar
el conocimiento de la historia, del idioma y de la cultura valencianos.
El
reconocimiento de la valencianidad conlleva además, el derecho a
participar y a compartir la vida social y cultural de un pueblo.

En definitiva, lo que hemos tratado es estrechar
vínculos y acercar al pueblo valenciano a los que se encuentran
lejos para poder fomentar la cultura y el idioma valencianos, que para
nosotros son tan importantes.
No es una mera declaración de derechos
donde no se establecen compromisos, más bien al contrario; se
establecen compromisos concretos para la Generalitat.
Y ya le he dicho, he
de destacar, además, el artículo 7, donde hay una
obligación del Consell de habilitar anualmente una partida
presupuestaria para dar, precisamente, apoyo a las comunidades de
valencianos en el exterior.

De esta manera, estas comunidades de valencianos en el
exterior van a poder contar con apoyo económico para el desarrollo
de sus actuaciones.
Estamos apoyando a los hoy más de 39 centros de
valencianos en el exterior, que suponen más de 65.
000 valencianos
fuera.
Son nuestros mejores embajadores.
Son los que, efectivamente, hacen
patria.
Queremos que conozcan su idioma, nuestro idioma, la cultura
valenciana, nuestras señas de identidad.

Pero, en cualquier caso, le digo lo mismo que le he
dicho al portavoz del Partido Socialista, al señor Camarasa: si
ustedes tienen alguna sugerencia, nosotros lo que queremos es que esta ley
salga por unanimidad, con el máximo consenso posible.
Nosotros le
tendemos la mano y cualquier aportación que su grupo quiera hacer
estamos convencidos de que si mejora la ley, la vamos a recoger.
Así
que, con ese ánimo de consensuar la ley, espero que podamos llegar a
aprobarla por unanimidad.

Nada más.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Demana la paraula en representació del Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa,
l'il·lustre diputat senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyora portaveu, nosaltres coneixem perfectament que
hi ha una Conselleria de Cooperació, que hi ha una consellera, que
hagué en el seu moment un intent de creació de proposta de
llei directament demanada de la seua conselleria.
El que no trobem
és la justificació, què ha fet que eixe canvi es
produïsca, no vinga com tradicionalment han vingut estes propostes
-que seria el correcte- i que vinga en nom del Grup
Parlamentari Popular.

Per què?
Doncs perquè això, per
una banda, significa llevar-li el dret que, en este cas, el conseller o
consellera que toque, explique, no des de l'oposició del grup
parlamentari que sustenta el Consell, sinó des del mateix Consell,
de què va la llei, quines són les propostes, quina és
l'ambició que tenen, quins són els compromisos.
Perquè, a la fi, esta llei, isca el que isca, a la fi serà el
Consell el que haurà de desenvolupar-la, el que haurà
d'assumir els pressupostos que se parlen ahí a nivell
econòmic, etcètera, etcètera.

Pareix més raonable que, existint eixa
Conselleria de Cooperació, en un tema com aquest que és de
cooperació i d'ajuda a valencians i valencianes que estan a
l'exterior, que haguera sigut la mateixa conselleria.
Però,
bé, jo no vaig a entrar més.
Jo dic això.
Lamente.
.
.
M'haguera agradar sentir la consellera.
A vostés, els haguera
sentit parlar igual, perquè clar, vostés haurien hagut de fer
la intervenció en favor del text, que és el que estan fent;
que no hauria passat res absolutament.
Però ho han decidit
així; doncs bé, ahí està.

Home, sí crida l'atenció que si
vostés ara volen donar eixa importància, eixe reconeixement,
eixos compromisos a tots els valencians i valencianes que estan a
l'exterior, després de tants anys, se'n recorden
d'ells a l'hora d'elevar eixe rang a nivell de llei, mes
i mig abans que acabe la legislatura, amb tant de temps que duen.
Doncs
home, si ho hagueren fet un poquet abans, segurament algun d'eixos
compromisos magnífics que vostés estan dient ara, segurament
ja no estaríem parlant de compromisos, estaríem parlant de
realitats.
Ara hem de creure -ja sé que estem a una
església- que això és una cosa que es
farà, però és una cosa, una qüestió de fe;
qui vulga, s'ho creu i qui no, no s'ho creu.

Per tant, nosaltres som un tant escèptics en
eixa matèria, perquè clar, no hi havia cap impediment
perquè esta llei haguera vingut i haguera estat aprovada fa anys
inclús, com altres comunitats, a la millor, la tenen.
Però
eixe moment actual és el que ens dóna una certa sospita
perquè, clar, quan falta això, jo m'imagine que al
Consell, dins d'eixa campanya permanent institucional de
desinformació en la qual es troba, li faltarà temps per a
dirigir-se a tots els col·lectius de valencians i valencianes que
estan a l'exterior -que això segurament serà ja
la setmana que ve- dient-los que el Partit Popular ha aprovat una
norma que farà tot el que vosté ha dit, tota eixa
càrrega de propaganda, que l'oposició s'ha
abstingut, que els únics bons són vostés i tot
això.
Perquè, clar, és que falta mes i mig per a les
eleccions; és que si no ho diuen ara, van a perdre una oportunitat
d'or.

Eixa cosa clarament electoralista en una cosa, que ja
plou sobre banyat, la veritat és que és més
sospitós.
Això, nosaltres no podrem parar-ho; és una
cosa.
.
.
podrem denunciar-ho perquè això se vorà de
seguida, però és una cosa que dóna una certa
llàstima en el sentit de dir: «Home, damunt que esta gent
està per ahí fora, ha hagut d'anar-se'n de la
manera que se'n va anar en molts casos, ara, a la fi, acaben sent
utilitzats o s'intenta que siguen utilitzats per este tipus de
qüestions».

Doncs, home, podrien fer-se les coses millor eliminant
eixos matisos si s'hagueren fet fa algun temps; perquè no
només no estaríem en moment preelectorals, sinó que a
més, podríem inclús parlar si és veritat que
vostés estan executant allò que els van dir o que es van
comprometre en el seu moment.
Ara és una qüestió de fe.
Nosaltres anem a donar.
.
.
-Sí, sí, sí; estem a
una església i ací tenim tota.
.
.
Sí; San Julio i tal-
és a dir, que no anem a qüestionar la seua proposta
d'aprovació; ens abstindrem i estarem vigilants.
Ens
comprometem a treballar en el sentit d'aportar el que haguem
d'aportar, però creem que les coses vostés deurien
d'haver-les fet millor per a ser creïbles.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias.
Yo ruego a los ujieres que si tienen
localizado a algún diputado, tanto en un sitio o en otro, vamos a
proceder a la votación.
Y tomen posiciones para la votación.

Muchas gracias.
Yo entiendo que, dadas las
circunstancias en las que estamos desarrollando el pleno y la carencia de
posible anuncio de la votación, hace falta tener un poquito
más de paciencia.
¿Votos a favor?
43 votos a favor.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
38 abstenciones.
Queda
aprobada la proposición de ley.

Moció subsegüent a la
Interpel·lació a la consellera de Benestar Social sobre
política general de la conselleria en relació amb
l'acollida als immigrants i també sobre les infraestructures
necessàries, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 62.
807, BOCV
número 262)

El senyor president:

Y pasamos al punto tercero del orden del día
que dice: «Moció següent a la
interpel·lació de la consellera de Benestar Social sobre la
política general de la conselleria, en relació a
l'acollida als immigrants i també sobre les infraestructures
necessàries presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa».

Té la paraula per a la seua presentació
i defensa l'il·lustre diputat senyor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades, en primer lloc,
agrair a la ciutat de Burriana la seua hospitalitat i saludar la gent de la
meua comarca.
Visca Betxí!
La meua feina ha sigut durant molts anys
al pla l'Ortolans, al centre d'educació especial
d'ací, de Burriana, i estic especialment satisfet de trobar-me
ací entre els meus veïns.

Bé, en el ple passat vam plantejar a la
consellera la pregunta de la política general respecte a la
integració dels immigrants i el tema de les infraestructures
necessàries per a eixa integració.

La senyora consellera ens va vindre a dir que la
política d'integració que fa el Partit Popular, que fa
el Govern de la Generalitat és perfecta, és meravellosa; i
ens va vindre a dir que també estaven construint els centres
d'acolliment temporal.
I es va referir als centres Amics, a les
agències de mediació i integració dels immigrants.

Bé, la resposta no ens va satisfer.
Per una
banda, nosaltres trobem a faltar en la política
d'integració dels immigrants, en la política general,
trobem a faltar moltes mesures; trobem a faltar esforç
pressupostari.
Van vindre a dir que dels diners que apareixien, que tot
l'augment que havia en la integració dels immigrants, tot es
devia a pressupost que venia des de l'Estat, sense que, realment, el
Consell de la Generalitat fera cap esforç pressupostari especial per
a la integració dels immigrants.

Però, fonamentalment, el que nosaltres venim a
dir ací és que les essències Amics no responen al
compromís que el Consell tenia amb els agents socials.
Jo vull
recordar eixe compromís, un compromís que ve des del moment
que es va signar el Pavace, el Pacte valencià pel creixement i
l'ocupació, un pacte signat per la Generalitat, per UGT, per
Comissions Obreres i per la Cierval, on concretament hi havia un
compromís: la creació de tots els centres d'acollida
temporal d'immigrants, i que estava previst que s'ubicaren en
zones urbanes amb població immigrant relativament elevada i
pròximes al litoral.

Això no s'ha fet.
I els vull explicar un
poc la situació.
La situació és que a València
i baix del pont del riu n'hi han vivint de 100 a 200 immigrants,
depén dels dies, depén de les temporades, en unes condicions
absolutament inadmissibles per a un país com el nostre.
Els drets
humans, la dignitat de la gent han de ser respectats vinguen d'on
vinguen i sense cap tipus de discriminació.

Vull concretar alguna cosa més.
Segons alguns
estudis, els emigrants són responsables d'un punt en
l'augment en el producte interior brut.
És a dir, que si el
creixement del passat semestre va ser de 3,8 punts, un d'eixos punts
s'explica per l'activitat econòmica dels emigrants, per
la seua presència aquí, però també pel seu
treball, la seua presència claríssima en sectors com el de la
construcció, en sectors d'aquí, com el sector
agrícola, en sectors com el turisme.
Per tant, estem parlant
d'una població que aportant una riquesa clara i concreta a
l'economia del País Valencià estan en algunes
circumstàncies vivint d'una manera absolutament inadequada i
inacceptable.

Què demanem nosaltres en esta moció
subsegüent?
Simplement que les Corts insten el Consell de la
Generalitat al compliment de les actuacions del Pavace, que suposen la
construcció de 12 centres d'acollida per l'allotjament i
la integració de la població immigrant.

Que els Amics no responen a eixes condicions ho podem
saber només llegint la informació de la Conselleria de
Benestar Social.
Allí en la pàgina web explica què són
els Amics, i diu que són oficines d'informació,
mediació, assessorament i orientació per al col·lectiu
immigrant.
Per tant, assessoren, informen, són oficines, però
no són centres d'acollida.
Els centres d'acollida
són una altra cosa.
Són aquelles estructures, aquells centres
que permetrien, per una part, atendre el que suposa allotjament,
necessitats bàsiques als emigrants d'una manera temporal; no
es tracta tampoc que els emigrants visquen d'eixes
circumstàncies, sinó que a l'hora de l'entrada en
esta societat a la millor, al principi, fan falta recursos d'eixe
estil.

Per tant, els Amics no responen de cap manera al que
es va comprometre la Generalitat en el Pavace.

Per una altra banda, també podem dir que en
este moment hi haurien.
.
.
hi haurien en este moment cinc agències
Amics, una d'elles en Borriana, on estem, però que, tal com he
dit, no responen a eixe centre d'acollida.
De fet tenen un horari
concret: de matí, de 9:00 a 14:00 hores, i de vesprada, de 17:00 a
19:00 hores.
Per tant, és una oficina d'informació i
assessorament, però no és un centre d'acollida.

Jo vull fer una referència al pressupost de la
Generalitat respecte a la immigració.
Enguany en inversions reals,
és a dir, en allò que s'hauria de destinar a construir
estos centres, hi ha exactament 8 milions d'euros.
No, perdó,
8.
000 euros, perquè és que esta no està igual que els
pressupostos que mos dóna la conselleria.
8.
000 euros, un
milió i poc de pessetes.
És dir, no dóna suficient ni
per a començar a planificar el centre més xicotet
d'acollida d'immigrants.

A vegades ens contesta que no és necessari
eixos centres perquè hi ha albergs.
Els albergs no són
centres d'acollida.
I, per una altra part, evidentment no hi ha
suficients places perquè, per ficar un exemple, Càritas ha
hagut d'obrir en València un centre que té tancat, el
centre Belén 2, l'ha d'obrir des de novembre fins
allà març per atendre algunes persones que no tenen una altra
manera de viure.
Encara aixina, i acudint els emigrants als centres de
Càritas, hi ha 150, 200 persones vivint baix dels ponts en
València.
Igual com hi ha unes altres persones vivint en naus
inadequades a Sagunt o hi ha unes altres vivint en allotjaments inadequats
en la resta dels pobles del País Valencià.

Vull ressaltar també que en el Pla
valencià de la immigració, actualment en vigor, eixos plans
que s'editen i que de vegades se presenten per a justificar la
política que fa la conselleria, que fa el Consell respecte a un
determinat tema, hi ha una mesura, una mesura 3.
5 que diu «accions
adreçades a oferir acollida temporal a persones emigrants que es
troben en situació de necessitat a l'espera de trobar una nova
ocupació i de regularitzar la seua situació administrativa al
nostre país».
És a dir, gent que va a quedar-se, que ve
aquí amb la intenció de regularitzar la seua situació.
I a més els objectius diu clarament que són cobrir la demanda
d'allotjament, eh, és un lloc per a viure, no és un
lloc només per a assessorar-se i per a simplement, després de
l'assessorament, anar a fer la seua vida o anar a fer el seu
allotjament, la seua residència en uns altres llocs.

Nosaltres volem ressaltar la demanda social que hi ha
sobre este tema.
Els mateixos immigrants moltes voltes estan en una
situació d'especial debilitat per a reclamar el compliment
dels propis compromisos de la Generalitat.
Ells no tenen tots els drets,
estan en una situació de precarietat, moltes voltes no tenen
regularitzada la seua situació administrativa, no són
il·legals -jo ho vaig dir l'altre dia-, ninguna
persona és il·legal, però sí que no tenen
regularitzada la seua situació administrativa.
Ells no poden
protestar.
Però la societat valenciana, per mitjà de diverses
institucions, de diverses entitats que agrupen emigrants, que agrupen
organitzacions d'aquí, el Fòrum Alternatiu per a la
Immigració, la Mesa d'Entitats orientat a
l'emigració, la Xarxa d'Acollida, l'Assemblea
Baobab, han promogut diverses organitzacions per a deixar en
evidència esta carència i esta necessitat.
Van ser els qui
van promoure una acampada solidària a València, en la zona
del riu, i els qui van tindre una entrevista amb la conselleria, on li
demanaven que en l'antiga presó model de València, una
presó que hui en dia no està activa, no s'està
utilitzant per a eixos fins, s'ubicara un centre d'acollida
d'immigrants.
Des d'eixa entrevista fins ara cap resposta ha
arribat a estes associacions en el sentit de si realment es portarà,
es farà eixa infraestructura o no es farà.

Per tant, considerem que hi ha suficients raons de
tipus de dignitat i de drets humans, hi ha suficients raons en el que
correspon al benefici econòmic que produïx en la nostra terra
la presència de persones immigrants, hi ha suficients raons pel
compromís signat per la Generalitat i les entitats socials, en eixe
compromís de construir tots els centres, i hi ha suficients raons
perquè el Pla integral de l'emigració també
deixa constància de la necessitat i del compromís de portar
avant eixes accions.

No hi ha motiu per no avançar en eixe tema.
Per
tant, les Corts Valencianes, amb l'aprovació d'esta
moció subsegüent, l'únic que vénen a dir-li
a la Generalitat és que complisca els seus compromisos i que
nosaltres realment demostrem allò que volem ser, per una part un
país ric, per una altra part també un país solidari
que no deixa als seus ciutadans, que no deixa les persones que viuen
aquí en situació de desemparament i en situació de
precarietat ni social, ni laboral, ni d'habitatge ni de cap altre
tipus.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, en representación de los
grupos que no han presentado enmiendas, la ilustre diputada del Grupo
Parlamentario Socialista, señora Espí.

La senyora Espí de Navas:

Por parte de mi grupo, de entrada, manifestar el apoyo
y fijar posición con respecto a la propuesta de Esquerra Unida.
Nos
parece, desde luego, ya que a estas alturas en el año 2007 estemos
hablando de algo que en el año 2002 -y pueden ver ustedes los
recortes de la prensa- el señor Blasco ya en su día
anunció la creación de diez centros de acogida temporal de
extranjeros con 300 plazas y un importe -anunció
entonces- de 1.
500 millones de euros.
En junio del año 2001,
con solemnidad, se firma el Pavace en el palacio de la Generalitat, y en el
punto 2.
3 del mismo vuelven a reiterar, al amparo del Plan valenciano de la
inmigración la creación.
.
.
, entonces ya no dicen 10,
dicen 12.
Hablamos de junio del año 2001.
Vuelven y aprueba con los
agentes sociales, es decir, sindicatos y patronal, la creación de 12
centros de acogida en zonas urbanas.

En el punto 3.
5 del Plan valenciano de la
inmigración se hace mención a la acogida, tal y como recoge
el espíritu de lo pactado en el Pavace.
No valen los Amics.
Los
Amics son unos centros de información y de no acogida.
Me parece
importante para no confundirnos en lo que estamos hablando.
Todo ha tenido
cuantificación en los diversos planes que ustedes han presentado.
En
el Pavace se cuantifica económicamente.
En el Plan valenciano de la
inmigración vuelven a cuantificar económicamente.
Y
últimamente, señores, en el Plan de inclusión social
de la conselleria, dentro del anexo de financiación, vuelven a meter
los 1.
000 millones de pesetas para la construcción los 12 centros
para personas inmigrantes.
Tres anuncios gratuitos de algo que vienen
incumpliendo durante siete años.
Tres anuncios gratuitos y tres
planes que recoge la misma medida con financiaciones que vienen tres veces.

Me parece, de verdad, que hablamos de un tema de
gravedad.
Porque, señoras y señores diputados, hemos perdido
siete años, siete años preciosos en los que personas y
ciudadanos en nuestra comunidad han vivido en situaciones de indignidad,
siete años en que ciudadanos valencianos han visto cómo su
ciudad y cómo sus ciudades, con zonas de ocio y de expansión
hechas y habilitadas para el recreo se han convertido en viviendas bajo el
puente, algo así como lo que ocurría en la ciudad de Valencia
en los años cuarenta.
Hemos vuelto, en los albores del año
2007, a que haya personas viviendo bajo un puente y corriendo por los
campos en casas sin acondicionar, como ocurría en lamentables
épocas de inmigración nacional que venía gente de
otras comunidades a trabajar aquí.

Siete años incumpliendo un compromiso.
Siete
años después de haber acordado con el Foro de la
Inmigración esa medida como puesta en marcha vital.
Siete
años que sólo se ha hecho bien en aquellos lugares donde los
sindicatos de agricultores han planteado con su esfuerzo poner medidas que
mengüen la vergüenza de ver a gente, como vimos recordar en la
Ribera, salir de casetas hasta agua por el cuello, que el ayuntamiento les
tuvo que llevar chándals porque estaban trabajando en la temporada y
no tenían donde dormir.

La Valencia que desde luego paga 2 millones de euros
por ver 8 millones de una carrera jamás se entenderá que no
tenga fondos para financiar estructuras donde puedan estar las personas con
problemas para poder tener una acogida en condiciones de dignidad.
Y eso no
merece ni más ni menos a la absoluta ausencia de políticas de
inmigración propia de la comunidad.

Desde luego ustedes han afirmado de forma reiterada
que tienen un modelo valenciano de la inmigración.
Pues si ese es el
modelo valenciano de la inmigración, quédenselo enterito para
ustedes.
Porque el modelo valenciano de la inmigración ha
significado que, cuando estaban en el gobierno, esta comunidad escasamente,
y lo saben tan bien como yo, recibió 290.
764 euros, año 2003,
Ministro de Trabajo, señor Zaplana, sólo un 7,7% de lo que
era el total de todos los porcentajes de inmigración del conjunto de
España cuando ya estábamos superando el porcentaje del 10%.
Entra el Partido Socialista, y en el año 2005 la comunidad ya
empieza a recibir 14 millones de euros.
Es decir, pasamos de 290.
000 a 14,3
millones de euros.
En el año 2006, 22,5 millones de euros.
En el
año 2007, 28 millones de euros.
Hemos pasado de percibir algo
así como 7.
676, una cantidad bárbara, casi un 9.
000%
más, perdón, con respecto al año 2003.
Y eso
significa, además, que tenemos que estar permanentemente escuchando
el discurso ustedes, «el gobierno central no financia las necesidades
que tiene la comunidad para las políticas de
inmigración».
Nunca oímos en el 2003, cuando ya
tenían compromisos, que además iban a financiar con fondos
europeos, que jamás sabemos dónde han ido, porque desde luego
no se hicieron.
Nunca hicieron una sola crítica al nivel de
inversiones en políticas de inmigración del gobierno central.

Basta ya.
Pongan en marcha aquellas normativas de
ustedes mismos, de las que se han dotado, el Plan valenciano de la
inmigración, que llegó tarde.
¡Hombre!
lleva fecha de
2003 y lo aprobaron en el 2006 para poder recibir las subvenciones del
ministerio para demostrar que habían hecho algo.
Por primera vez la
Dirección General de Integración tiene una partida medio
decente, una Dirección General de Integración de los
inmigrantes que ha brillado por su ausencia.
No es posible que en un tema
tan importante, que hablamos de cohesión social de nuestra
comunidad, que no hablamos de un problema que afecte a un grupo reducido de
personas o a los inmigrantes.
Aquí hablamos de políticas de
cohesión, de políticas de desequilibrio, de
redistribución, de tener una comunidad que esté preparada
para atender las nuevas necesidades.
Han tenido tiempo, el resto de
comunidades lo han hecho.
¿Qué pasa en la Comunidad
Valenciana?
¿Tenemos que volver a las imágenes de los
años cuarenta?
¿Tenemos que sentir vergüenza aquellas
personas que al final y durante muchos años han estado yendo a la
vendimia en Francia y veían que allí las condiciones eran
infinitamente mejores que en el año 2007 son en la Comunidad
Valenciana?
¿Es imposible que empiecen a hacer las políticas
que corresponden?
¿Es normal que los transeúntes,
además, por derecho, no porque sean inmigrantes.
.
.
?
La ley de
servicios sociales, la anterior, y la ley, la última, la modificada
en el año 1997 lo deja de forma clara que es competencia de la
Comunidad Valenciana.
¡Hagan el favor!

Estamos hablando de una situación de injusticia
y, sobre todo, que genera problemas de cohesión social.
Estamos
hablando, insisto, de ciudadanos y ciudadanas que viven en nuestra
comunidad, hablamos de personas que vienen a trabajar, que vienen a la
agricultura, que vienen a la construcción y que están
trabajando de forma temporal.
No creo que merezcan venir a trabajar a una
comunidad donde no tienen ni tan siquiera la posibilidad de tener un lugar
para dormir en condiciones de dignidad, para poderse asear y salir a
trabajar de un sitio, cada mañana del mismo sitio, para ir a algo
que nos viene muy bien a los valencianos y valencianas, y es que nuestra
economía, afortunadamente, crezca y podamos vivir mejor.
No puede
ser a costa de la explotación.
Así, no.
Háganlo,
háganlo de una vez, háganlo bien.

Y, por favor, no mientan más, no más
notas de prensa.
.
.
, y ahí lo tienen, pueden verlo en las
hemerotecas, el anuncio del conseller en el año 2000, acuerdos como
el Pavace firmados.
.
.
¿Dónde están los doce centros?
Por supuesto que apoyamos la propuesta de Izquierda Unida, en su día
nosotros también la planteamos, y esperamos que, de una vez por
todas, cumplan con sus obligaciones.
No es una petición,
señores y señoras diputados, se convierte ya en una
exigencia.
Es del todo intolerable.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Espí.

Tiene la palabra para el turno de réplica.
.
.
¿No?
Pues, en representación de los grupos que no han
presentado enmiendas, la ilustre diputada doña María
José García Herrero.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Señorías, en estos momentos en que
cuando menos tenemos que dudar de la diligencia del Gobierno de
España en esta cuestión, quiero reiterar, como hizo la
consellera de Bienestar Social en la interpelación que da origen a
esta moción, el compromiso asumido por el gobierno valenciano del
Partido Popular con las personas inmigrantes, con su plena
integración.
Por ello, llevamos varios años anticipando las
respuestas que deben permitirnos resolver con éxito un
desafío tan importante como el de la plena integración de las
personas inmigrantes.

Conscientes de que nuestra comunidad es la tercera de
España en número de inmigrantes, una cifra que se ha
multiplicado por tres en los últimos cuatro años, hemos
construido nuestra política de inmigración sobre los pilares
de la integración, oportunidades y reciprocidad.
Hemos apostado
claramente por las personas.
Hablamos de favorecer la inmigración
legal, de luchar contra la inmigración irregular, de gestionar
responsable y eficazmente los flujos migratorios, lo que desgraciadamente
no observamos en el Gobierno de España.

No así la Comunidad Valenciana,
señorías, que ha dado y sigue dando muchos pasos para
conseguir esa integración real y absoluta de las personas
inmigrantes.
Por eso, cada día del año destinamos 2,3
millones de euros para hacer real la integración, y es el Gobierno
Valenciano quien realiza todo el gasto para la integración de estas
personas.

Dicho esto, señorías, efectivamente, el
Pavace contempla en su apartado 2.
3 la creación de 12 centros de
acogida temporal de inmigrantes, y claro que la consellera se
refirió a las agencias Amics, señor Cardona, porque su
materialización se concreta en la puesta en marcha de las agencias
Amics.
En un principio, dichas agencias se configuraron como una red de
centros de día para acoger y mantener a los inmigrantes sin recursos
y/o con problemas de integración.
No obstante, a partir del informe
de la Dirección General de Política Regional de la
Comisión Europea, el alojamiento, como tal, quedó excluido de
la elegibilidad de los gastos Feder, una circunstancia cuya consecuencia
inmediata fue la modificación del objeto de las mismas.
En
particular, se sustituyó la original red de centros de acogida
temporal de inmigrantes por la red de agencias de mediación para la
integración y la convivencia social, un cambio no solo formal, sino
asimismo de índole conceptual.

En estos momentos, las agencias Amics son centros
destinados a facilitar servicios de información, orientación
y asesoramiento a la población inmigrante.
En la actualidad hay
abiertas cinco agencias: Burriana, Benicarló, Enguera,
L'Alfàs del Pi y Castellón.
Dos están a punto de
inaugurarse en Mislata y Alcoy, y las obras de la agencia de Valencia
concluirán en este primer trimestre de 2007.
Y dos agencias
más, Manises y Villena, están previstas y presupuestadas para
el presente ejercicio.

No obstante, respecto a alojamiento propiamente dicho,
la Conselleria de Bienestar Social no ha cejado en el empeño de
crear y ampliar el número de plazas.
Así, actualmente, este
departamento financia 463 plazas de acogida para la atención a
personas sin techo: 117 en la provincia de Alicante, 35 en la de
Castellón y 311 en la de Valencia.

Además, y en virtud de diversas reuniones entre
la conselleria, los representantes de los inmigrantes, el Ayuntamiento de
Valencia y las entidades sin ánimo de lucro, se crearon nuevas
plazas de alojamiento, unas cien, que se pusieron a disposición del
colectivo inmigrante, y una parte de las plazas propiedad del ayuntamiento
para la población sin techo en general, son 40 de las 300
existentes.

Una actuación equivalente a la efectuada por
distintas asociaciones, Cepaim, Asociación Valenciana de la Caridad,
Accem,  Hosoju, San Juan de Dios y Cruz Roja, que al amparo del
convenio entre el Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales y la Conselleria
de Bienestar Social con entidades sin ánimo de lucro, aportan 60
plazas más.

Por otra parte, en cuanto a la inmigración
regular se refiere, merced a distintos convenios con los sindicatos
agrícolas más importantes, Ava, Asaja y Unión-Coag, la
Conselleria de Bienestar Social ofertó 530 plazas de alojamiento y
manutención durante 2006 a temporeros venidos de otros
países.
De esta manera, localidades como Torrent, Utiel, Requena,
Callosa d'En Sarrià, Llíria, Sagunto, Puerto de
Sagunto, Chiva, Titaguas, Bugarra, Gestalgar, Aielo de Malferit o Cheste,
se han beneficiado de esta medida.

Esta iniciativa, señorías, se va a
mantener para la campaña agrícola 2007, campañas de la
naranja, vendimia, recolección del níspero, aceituna,
cereza.
.
.
Atendemos a más de 776 menores no acompañados en
nuestros centros, con un coste anual que supera los doce millones de euros,
y el 30% de las viviendas que entrega el Ivvsa están destinados a
inmigrantes.
Si hablamos, señorías, en términos
estrictamente económicos, hay que destacar que garantizar la
asistencia sanitaria de las personas inmigrantes: más de medio
millón tienen garantizada la asistencia sanitaria; 378 millones para
que se integren en nuestro sistema educativo; de cada 10 menores
escolarizados, 8 son inmigrantes; 15 millones para que se beneficien de
nuestras políticas de bienestar; 12 millones para que puedan acceder
a una vivienda; 30 millones para que participen activamente en el
desarrollo de sus países; y 80 millones destinados en esta
legislatura a la cooperación y al desarrollo.
En total, el
año 2006 se han destinado 850 millones de euros a las
políticas de solidaridad e integración con las personas
inmigrantes en nuestra comunidad.

A todo esto, el gobierno de la nación, el
gobierno progresista de Rodríguez Zapatero tan solo aporta dos euros
de cada cien de los que nosotros destinamos a políticas de
inmigración.
Se han aprobado normas importantes, como el Plan
valenciano de la inmigración, puesto en marcha en esta legislatura,
que ha establecido un modelo transversal de actuación y que ha
cosechado un notable éxito.
Una línea en la que va a seguir
insistiendo este gobierno.
Buena prueba de ello lo constituye el compromiso
asumido por el president de la Generalitat en su discurso de política general
el pasado 5 de octubre de aprobar un nuevo plan valenciano de
inmigración para la próxima legislatura dotado con más
de 4.
000 millones de euros.

En definitiva, existiendo recursos crecientes en
materia de acogida y alojamiento de inmigrantes, así como una
ampliación de medios destinados a favorecer su paulatina
inmigración, sabe su señoría que no podemos aceptar
esta moción que nos presenta y, consecuentemente a ello, vamos a
rechazarla.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora García Herrero.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
señor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Gràcies, senyor president.

Senyora Herrero, no són dades correctes!
La
consellera va dir un dia que de cada 10 alumnes nous escolaritzats, 8 eren
immigrants.
Eixa frase s'està repetint de manera indefinida:
no és certa!
És mentira que el 80% del nou alumnat siga
immigrant.
El percentatge real és, aproximadament, del 10%.
No
n'hi han 8 persones, no n'hi han 8 immigrants nous per cada 10
alumnes, és mentira!
I això és fàcilment
comprovable en qualsevol aula del País Valencià.
Però
és que la Conselleria d'Educació trau les seues dades,
i les seues dades diuen que 1 de cada 10 alumnes de la Comunitat Valenciana
és immigrant: 1 de cada 10 és!
.
.
.
I no està augmentant
al ritme del 80% per any, no és cert!

Per tant, igual com eixa dada no és certa, no
és cert que el 30% dels habitatges entregats per l'Ivvsa
siguen a gent immigrant.
Tenim dades que ha tret l'Observatori de
l'Habitatge que diu que, més o menys, els immigrants reben el
9% de les ajudes per a habitatge.
El 9-10%, que, a més, correspon al
seu pes demogràfic.
Per tant, no és certa eixa dada!

Igual com no és cert quan vosté em
comenta que n'hi han 463 places d'acollida per a gent sense
sostre.
Compte!
, aquí gasten una trampa: per a gent sense sostre,
sí; però per a immigrants, no!
I n'hi han 776 menors no
acompanyats en la Comunitat Valenciana, però no emigrants.
.
.
Senyora
diputada, no emigrants.
No és cert!
S'han acostumat a comptar
els diners per dos vegades.
Per exemple, ¿a vosté se li
ocorre que jo diguera que la mitat del pressupost dedicat a educació
està dedicat a la igualtat entre hòmens i dones,
perquè la mitat d'eixa població són dones?
No
és cert.
Per tant, els diners destinats a educació no
són diners destinats a emigració, són diners destinats
a educació.

Ficats a duplicar, els pocs diners que vostés
destinen a integració dels immigrants, els 15 milions d'euros,
després els tornen a comptar en cooperació per a dir que
donen el 0,7% en cooperació, i compten els diners dos, tres, quatre
vegades per a dir que invertixen molt.
No és cert!

Vostés es queixen dels 22 milions que té
pressupostat el pressupost de l'estat per al País
Valencià per a temes d'immigrants: 22 milions d'euros.
.
.
El País Valencià té pressupostats 15 milions, no
arriben ni a eixos 22.
Per tant, no són dades certes.
Multipliquen
els seus diners d'una manera absolutament fal·laç i
incorrecta, per a confondre, per a simplement vendre una política
que no és certa.

Jo li ho vaig a dir d'una manera molt senzilla:
és molt fàcil comprovar si han complit o no el
compromís del Pavace, perquè la construcció de dotze
centres és perfectament visible i és impossible
d'amagar.
Vosté em diu: però és que
l'objectiu, aquella mesura que ficava en el Pavace, se va modificar
per centres d'acollida i informació.
¿S'ha
comunicat eixa modificació unilateral a Comissions Obreres?
¿S'ha comunicat eixa modificació unilateral a UGT?
Perquè no tenen cap tipus d'idea que el Pavace haja tingut
alguna modificació.
Per tant, ¿s'estan dedicant
vostés a modificar els convenis que signen d'una manera
unilateral per a justificar el seu incompliment?

I, després, senyora diputada, no és el
mateix acolliment de temporers, gent que no ve a estar estable en la nostra
terra, que l'acolliment temporal de gent que sí que vol
quedar-s'hi.
I eixa diferència la fea molt bé el Pavace
i la fea molt bé el pla de la immigració.
La seua mesura
assegura que van a crear centres d'acollida temporal per a gent que
va a quedar-se aquí, i això no ho estan complint.
Per tant,
denuncie esta venda d'una política irreal.
No és
correcta, i les seues dades no sols estan equivocades, sinó que no
tenen cap tipus de justificació real.
¡No n'hi han 8
alumnes immigrants per cada 10 alumnes que entren nous als centres
educatius!
No estan; i igual que això, ninguna de les dades que
vosté m'ha donat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula la senyora García Herrero.

Vayan teniendo en consideración los diputados
que se va a proceder a votación en unos cinco minutos.

Tiene la palabra, señora García Herrero.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente, y muy brevemente.

Señor Cardona, primero una anécdota
simplemente, soy García Herrero, a mí sí que me gusta
que me llamen primero por el apellido de mi padre, no como quizá
otros líderes políticos que solamente piensan que un apellido
que sea distinto o se distinga de los demás le da más
categoría.

Ateniéndonos al tema, señoría,
usted dice que los datos no son reales, y eso es porque usted lo dice.
Usted dice que no son ciertos y nada más, y no lo basa en ninguna
otra cosa, y yo entiendo que a usted no le guste, pero eso es lo que es.

Señoría, usted no quiere escuchar y no
quiere entender, por lo menos se empeña usted, se esfuerza en
mantener los oídos cerrados y el entendimiento a lo que por parte de
mi grupo y por parte de la consellera de Bienestar Social le explicó
de forma exhaustiva la semana pasada esta política en materia de
inmigración.

Y yo, quizás, señoría, nos
tendríamos que remontar al año 2005, donde se inicia esa
nefasta política de inmigración de la que ustedes son
corresponsables con el gobierno de la nación, ya que le dan sustento
y apoyo.
Y aquí se viene hablando de un gran pacto de estado, que
hasta la fecha no ha llegado, pero que sí se rompió el que se
suscribió el año 2003.

Señorías, se necesita, efectivamente,
una integración real, pero eso solo se hace con medidas
políticas reales, financiación adecuada y una política
común en esta materia con la Unión Europea.
No se olvide,
señor Cardona, que el 85% de las personas irregulares que llegan a
nuestro país desde Canarias los reparte el gobierno de la
nación entre las comunidades autónomas gobernadas por el
Partido Popular y gran parte de ellas en esta comunidad.

¿Y por qué le digo esto a su
señoría?
Porque nosotros defendemos una política
firme, pero humana, en la que hay que atender a estas personas no solo en
alojamientos, sino también en servicios sociales, educación y
sanidad.
Para todo esto, el gobierno central destinó 180 millones de
euros el año 2006, frente a los 600 millones ejecutados por el Plan
valenciano de la inmigración.
850 millones, como le decía
anteriormente, en total, los que ha invertido esta Comunidad Valenciana en
esta último año.
Son dos euros los que invierte el gobierno
de la nación por cada cien euros que invierte el gobierno de la
Comunidad Valenciana.

Señoría, yo creo que estas
reivindicaciones que usted hace hoy aquí, debería hacerlas a
través de sus compañeros en Madrid al gobierno de la
nación y pedirle al señor Rodríguez Zapatero que
financie la realidad de la inmigración que viene a esta comunidad,
porque, señoría, obras son amores y no buenas razones, y la
realidad es que el gobierno de Francisco Camps está realizando un
esfuerzo político y económico muy importante para atender a
estas personas que llegan a nuestra tierra en busca de una vida mejor.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora García Herrero.

Vamos a proceder a la votación, a la
moción subsiguiente a la interpelación de la consellera de
Bienestar Social sobre la política general de la conselleria en
relación a la acogida de los inmigrantes y también a las
infraestructuras necesarias.
¿Votos a favor?
(Pausa) 37.
¿Votos en contra?
(Pausa) 43 votos en contra.
(Remors) Señores.
.
.
(Remors) Por favor.
.
.

Moció subsegüent a la
Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i
Esport sobre la política general de la conselleria en matèria
del llibre i foment de la lectura, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 62.
808, BOCV número 262)

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto del orden del pleno, que es
la moción subsiguiente a la Interpelación al conseller de
Cultura, Educación y Deporte sobre la política general de la
conselleria en matèria del llibre i foment de la lectura, presentada
pel Grup Parlamentari Socialista.

Para la presentación y defensa, tiene la
palabra la ilustre diputada doña Ana Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Buenos días.

Señores diputados, diputadas.

Yo hoy vengo a este pleno a presentar esta
moción subsiguiente con la clara convicción de que va a ser
votada favorablemente y por unanimidad por todos los grupos
políticos, puesto que recoge claramente el espíritu y la
voluntad que estuvimos debatiendo en el último pleno, del
miércoles pasado, en la localidad de Elche.

En definitiva, pese a nuestras matizaciones o
diferencias, yo creo que quedó bien claro que, tanto el conseller de
Cultura como el Grupo Socialista, lo que queríamos y
buscábamos era aumentar el número de libros de nuestras
bibliotecas y, por tanto, crear y aumentar el fomento de lectores en
nuestra comunidad.

Por tanto, estoy absolutamente convencida -ya lo
digo de antemano- de que va a ser una moción que no tenga ni
recoja polémica, puesto que responde a ese espíritu.

Estuvimos hablando en el anterior pleno de cuál
era la situación de la Comunidad Valenciana respecto a los libros en
las bibliotecas, una situación nada optimista.
Tenemos 1,20 libros
en nuestras bibliotecas por habitante, cuando la media europea es de 2,5
libros por habitantes.
Muy lejos, desde luego, quedan otros países
como Finlandia o Dinamarca, con 9 y 7 libros, respectivamente, por
habitante.

Pero además, la Comunidad Valenciana
está por debajo de la media española en cuanto al
número de lectores.
Toda esta situación es la que
conjuntamente queremos darle el esfuerzo de mejorar.

Y por eso, por eso, y en ese sentido, yo creo que han
sido muy bien recibidas las aportaciones que el gobierno central
está realizando para adquirir libros en las bibliotecas
públicas.
Ha habido dos medidas distintas.
La primera de ellas, la
realizó el Ministerio de Educación cuando llevó
adelante el curso pasado, a través de un convenio para comprar
libros para todos los colegios de infantil y primaria de nuestra comunidad,
y aportó un millón de euros para esa compra.
Yo supongo que
ya habrán sido distribuidos convenientemente por parte de la
Conselleria de Educación.

Pero aparte, ese Ministerio de Educación este
año ha firmado ya y ha dado el dinero ya, de otro millón de
euros, para todos los institutos de secundaria de la Comunidad Valenciana.
Eso es en lo que se refiere a las bibliotecas escolares de nuestra
comunidad.

Pero vamos a lo que el Ministerio de Cultura aporta y
aportará durante este ejercicio para las bibliotecas públicas
municipales.
Sabemos, además, según el artículo 49.
6
de nuestro Estatuto de autonomía, que es competencia exclusiva de la
Generalitat el mantenimiento, asignación, competencias y recursos de
las bibliotecas públicas de nuestra comunidad.
Pero aun así,
el acuerdo, el consenso y, en este caso, el gobierno central de José
Luis Rodríguez Zapatero impulsa y tiene la voluntad de aumentar y
ayudar con esas cifras.

Tanto es así que la aportación que hizo
el Ministerio de Cultura, y los convenios que se firmaron, fueron aprobados
por unanimidad por los consejeros de cultura de todas las comunidades
autónomas.
Y además, yo diría que con
satisfacción, puesto que se pasaba de un presupuesto estatal en el
2004 a uno en el 2007 con un crecimiento de un 7.
400%.

Con toda esa situación, ¿qué
cosas quedaron claras en el pleno de la semana pasada?
Quedó claro y
quedó reconocido que el Ministerio de Cultura aportó, el 30
de noviembre, un millón de euros  -un millón de
euros, que ya está el dinero, ya llegó antes de final del
ejercicio-, para las bibliotecas públicas de toda nuestra
comunidad.

Además, quedó claro que aportará,
en la renovación del convenio que ya se ha producido para el 2007,
dos millones de euros, es decir, duplica la cantidad que entonces estaba
prevista.

En segundo lugar, quedó claro también
-o al menos a mí me quedó claro- que el conseller
de Cultura iba a proceder y a hacer todas las gestiones necesarias para que
el dinero que a la Conselleria de Cultura le corresponde poner, que es
aproximadamente algo menos de un millón de euros, y que
correspondía al año 2006 y fue retirado por la Conselleria de
Hacienda, volviera a concederse en una modificación de
crédito.
Y quedó claro, por tanto, la voluntad, entiendo yo,
de la Conselleria de Cultura y de su conseller de sacar de inmediato las
órdenes de ayudas para comprar los libros en bibliotecas, tanto del
ejercicio 2006, aunque ya haya pasado, como las del 2007.

Por tanto, yo entendí en el pleno anterior
-y así además quiero creerlo, porque eso sería
absolutamente beneficioso y bueno para todos los valencianos- que el
conseller realizaría en breve todas las gestiones necesarias para,
sin dilación, proceder a aportar el dinero que a la conselleria le
corresponde, pero, además, a invertir todo el dinero que el gobierno
central ha dado ya para nuestras bibliotecas públicas.

Yo sé que ustedes suelen ser muy dados, en este
caso, el Partido Popular, a quejarse continuamente de falta de inversiones
del gobierno central, pero, desde luego, este no es ni mucho menos el caso,
puesto que está llegando una cantidad importante de
inversión, que ahora solamente hace falta materializarla.
Y en eso
estamos.

Por eso, nuestra moción subsiguiente tiene tres
puntos que recogía lo que acordamos en aquel pleno.
Y vuelvo a
decir, lo que acordamos en aquel pleno.
Acordamos, y se dijo por parte del
conseller, que se publicaría inmediatamente la orden para las
ayudas, adquisición de libros, en base al convenio firmado en el
2006 con el Ministerio de Cultura.
En segundo lugar, comentó, y
dijo, su voluntad de modificar los presupuestos de 2007 para que la
Conselleria de Cultura también aportara la parte que le corresponde.

Y, por tanto, siguiendo con el acuerdo con el
Ministerio de Cultura, ya que supongo que nadie lo va a denunciar ni a
dejar de lado un convenio tan importante, se procederá a llevar
adelante también la orden para las ayudas del 2007, que
tendrán la cantidad ni más ni menos que de 4 millones de
euros.
Hablamos de cantidades realmente importantes.
4 millones, que son
los 2 millones del gobierno central más los 2 millones que le
corresponde a la Conselleria de Cultura.

Esta moción subsiguiente, y con esto termino,
es un voto de confianza al conseller de Cultura, y me gustaría que
así se lo trasladaran.
Me gustaría, ya que hoy no está
presente, y no hay muchas ocasiones a veces para manifestar votos de
confianza, este sí lo es, esta moción.
Por eso supongo y
espero que el Partido Popular y el grupo que lo representa apoyen la
moción subsiguiente.
Es un voto de confianza, puesto que entiendo
que el conseller de Cultura es el primer interesado en que las bibliotecas
públicas de la Comunidad Valenciana reciban tan importante cantidad
de dinero del gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero.

Nada más.
Y esperando el voto a favor, muchas
gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, il·lustre
diputada.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa,
l'il·lustre diputat senyor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Anem a votar favorablement aquesta moció.
Ens
pareix bé, ens pareix encertat el seu contingut, perquè es
referix a un tema que a nosaltres ens preocupa, i és eixa cultura
que realment està en tots els pobles, les entitats cultural potents,
les biblioteques, que sí que representen un model de cultura que
afecta a tota la població i al qual tota la població hauria
de tindre accés.

Nosaltres contraposem eixe tipus de cultura de base,
eixe tipus de cultura que arriba a tots els llocs, amb el model cultural
que el Partit Popular manté moltes vegades, de grans contenidors
caríssims, els millors del món, però que al final
acaben deixant poc efecte en el que suposa la cultura que afecta a tots els
ciutadans del País Valencià.

Les biblioteques hui en dia són molt més
que no un lloc on hi ha llibres i on la gent va a llegir.
Les biblioteques
són centres de dinamització cultural, són llocs on hi
ha accés a les noves tecnologies.
És un lloc on es pot
documentar una persona utilitzant materials audiovisuals, utilitzant tot
tipus d'eines.
Són llocs de dinamització de la lectura.

Per tant, no es tracta d'un lloc on la gent va
simplement a llegir, sinó d'un veritable centre
d'irradiació cultural.

A part d'això, el llibre és
considerat un bé cultural, inclús tenim una llei del llibre,
perquè considerem que el llibre és una eina de
transmissió de cultura, una eina que cal protegir-la i cal
potenciar-la.

En eixa idea que nosaltres tenim, comprovem que hi ha
una escassesa de recursos destinats als fons bibliogràfics de les
biblioteques.
Comprovem.
Si hi ha un conveni on l'Estat posa un
milió d'euros, com és possible que en el pressupost
figuren simplement 510.
000 euros per a dotar de fons bibliogràfics
les biblioteques?
No arriba ni a la meitat d'allò que
dóna l'Estat, quan el conveni diu que si l'Estat
dóna un milió d'euros, la Generalitat aportarà
unes quantitats semblants.
Això en l'any 2006.
Què
passarà en el 2007, on l'Estat aporta dos milions
d'euros?
Que este pressupost hauria de ser de quatre milions
d'euros.
A canvi d'això, ja els he dit que el pressupost
simplement es queda en 510.
000 euros, la quarta part d'allò
que seria necessari, l'octava part d'allò que hauria de
figurar.

Per tant, davant eixa situació de
carència, davant la possibilitat d'un conveni, nosaltres
suposem que la conselleria no deixarà escapar eixos diners, que els
utilitzarà i que els utilitzarà en bé de tots els
valencians.

Per tant, com per a utilitzar eixos diners cal
modificar els crèdits que consten en els pressupostos, com per a
utilitzar eixos diners cal traure les ordres d'ajudes per
adquisició de llibres, són els motius pels quals nosaltres
anem a votar favorablement aquesta proposta, esperant que totes les seues
senyories facen el mateix.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, il·lustre
diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Salvador.

La senyora Salvador Moliner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, bon dia.
Invitats, bon dia.

Vull començar la meua intervenció donant
les gràcies, donant les gràcies a la ciutat de Burriana per
la seua acollida, per la seua fantàstica acollida, a tot el personal
que ha fet possible que avui poguéssem estar debatent ací,
fent el ple corresponent a les Corts, a la ciutat de Burriana, a la meua
província, a la província de Castelló.

I volia donar-li les gràcies a la senyora
Noguera, li volia donar les gràcies per la seua intervenció,
per dir-li que nosaltres li traslladarem eixe sentir seu al conseller, que
avui, per motius d'agenda, no ha pogut estar.
Moltíssimes
gràcies.

I vull dir-li que, òbviament, vosté
té moltíssima raó.
En el ple de la setmana passada es
va debatre la interpel·lació, el conseller va manifestar la
seua voluntat de treballar conjuntament i va manifestar també eixa
satisfacció que vosté mos ha comentat, que van tindre tots
els consellers de totes les comunitats autònomes quan es van reunir
amb la ministra de Cultura per a potenciar el que és el llibre, per
a potenciar el que és la difusió del llibre i,
òbviament, augmentar els fons bibliotecaris valencians, com
vosté diu.

Mire, jo vull dir-li que la política de la
Direcció General del Llibre i de les biblioteques ací, a la
Comunitat Valenciana, té quatre pilars fonamentals, que és
l'impuls i la disposició dels segments que integren el llibre
valencià, el fer competitiu el llibre valencià en
l'àmbit estatal i autonòmic, millorar la gestió
de les biblioteques públiques de la Comunitat Valenciana i potenciar
la gestió de la Biblioteca Valenciana.

El sistema bibliotecari valencià està
integrat per la Biblioteca Valenciana i 545 centres de lectura
públics que componen el que són biblioteques públiques
de la Generalitat, biblioteques públiques municipals,
agències de lectura municipals, biblioteques infantils.

I vull dir-li, per a donar-li una dada, que durant
l'any 2005, que és l'últim recompte que tenim,
perquè el 2006 encara no està actualitzat, el sistema
bibliotecari valencià va tindre 7.
133.
947 usuaris.
Amb eixes dades
li vull dir que la política de la conselleria
d'Educació és una política que aposta pel foment
de l'ús del llibre.
Vull dir-li que el 98,3% de la
població valenciana residix en municipis dotats amb serveis
bibliotecaris.
Ahí li puc aportar jo la meua experiència
personal, perquè jo sóc d'un poble xicotet de la
província de Castellón.
.
.
(La
senyora vicepresidenta primera intervé sense micròfon)

La senyora vicepresidenta primera:

.
.
.
(inoïble per raons
tècniques) que potser siga estar
massa propera als micròfons.
Provem a vore si n'hi ha sort.

Moltes gràcies, il·lustre diputada i
perdone la interrupció.

La senyora Salvador Moliner:

Gràcies, senyora presidenta, ho
intentaré.

Li estava dient que el 98,3% de la població
valenciana residix en municipis dotats amb un servei bibliotecari, i
d'ahí li fea una aportació personal, perquè el
meu poble, un poble xicotet de la província de Castelló va
ser dels pioners en tindre una agència de lectura, una biblioteca
municipal, al meu poble, i això és, una vegada més,
una mostra de l'aposta del govern del Partit Popular, del govern, en
este cas, de president Camps per continuar una política de foment
del llibre i d'augment patrimonial de la Biblioteca Valenciana.

Dins de les actuacions informàtiques del
sistema bibliotecari valencià n'hi han moltes actuacions, jo
crec que importants de destacar, com és la xarxa de lectura
pública valenciana, que des del 2001 està funcionant en 240
biblioteques, que compartixen catàleg, lectors i carnet únic
d'usuari; també s'ha impulsat la xarxa de préstec
interbibliotecari valencià, que permet que qualsevol usuari puga
utilitzar indistintament els serveis de qualsevol biblioteca valenciana de
la ret; està funcionant l'hemeroteca digital; hi ha un portal
per a biblioteques valencianes; el programa .
.
.
(inintel·ligible) gestiona les ajudes i convenis de biblioteques; el
Xabib és la base de dades del sistema bibliotecari valencià;
funciona Internet en totes les biblioteques, des de l'últim
trimestre del 2004, a on s'ha dotat totes les biblioteques per a
poder utilitzar el servei gratuït d'Internet i millorar la banda
ampla i els equips de biblioteques.

Per donar-li una mostra més del que és
l'aposta per les ajudes a les biblioteques, li faré un relat
breu del que són subvencions i beques que la conselleria té.
Per a increment bibliogràfic per a biblioteques i agències de
lectura, en el 2006 s'han aconseguit 450.
000 euros a 260 ajuntaments;
foment de l'hàbit lector per a biblioteques i agències
de lectura, a on s'han concedit 95.
760 euros a 182 ajuntaments;
informatització per a biblioteques i agències de lectura, a
on es finança el 50% de l'equipament informàtic:
150.
250 euros a 93 ajuntaments; mobiliari per a biblioteques i
agències de lectura, 144.
000 euros a 73 ajuntaments; lot fundacional
per a nova creació de biblioteques i agències de lectura amb
96.
000 euros; ajudes a associacions de bibliotecaris, i això crec
que és molt important ressaltar-ho, perquè s'han
finançat les activitats realitzades per associacions bibliotecaris,
congressos, jornades, publicacions professionals, revistes,
etcètera, i amb això se procura fomentar el que són
biblioteques i ajudes; beques de formació professional per a
tècnics de biblioteques, per a professionals en documentació
i diplomats en biblioteconomia i documentació: s'han donat en
el 2006 huit beques amb 8.
198 euros; beques de tècnics auxiliars de
biblioteques: s'han concedit huit beques amb 7.
031 euros.

I dins del que són les actuacions de
cooperació amb la xarxa de lectura pública valenciana i el
sistema espanyol de biblioteques, n'hi ha un servei
bibliogràfic en línia, material homologat de biblioteques i
llibres d'adquisició, organització de cursos reciclats,
enviament d'informació per a biblioteques públiques via
correu electrònic, assessorament a la xarxa de lectura
pública valenciana, participació en grups de treball,
gestió de convenis amb biblioteques públiques, amb
biblioteques públiques municipals, amb agències de lectura,
.
.
.
(ininte­l·ligible) bibliotecàries, de col·laboració
amb agències de lectura públiques municipals i de convenis
per a la integració dins de la xarxa que li he anomenat abans.

En el que és biblioteques interculturals,
aquí s'ha dit que el llibre és una eina de
transmissió de cultura, i estic d'acord que és una eina
de transmissió de cultura i, a més, de/o intercultura.
Des de
la biblioteca pública es manté contacte i una ajuda per a la
immigració mitjançant cursos de grups idiomàtics i
ètnics guiats per un monitor, a on es dóna accés a les
premses nacionals amb suport electrònic i en paper i se revisen
activitats d'integració i difusió de les seues
cultures.
D'actuacions del sistema bibliotecari valencià, dins
de l'explotació estadística i dins del mapa de
biblioteques també és molt important, com és el que el
Servei d'Inspecció Publicitària.

He fet un relat per dir-li que, òbviament, li
estic demostrant que l'aposta de la política de la
Direcció General del Llibre i Biblioteques pel foment de la lectura
i per l'augment del fons patrimonial que tenim les biblioteques
valencians és fort, i per dir-li que estem totalment d'acord
amb el que vosté mos està dient que es deu augmentar eixe
fons, que es deu potenciar.
.
.
, però jo, ahí, independentment
d'agrair-li, com vosté ha dit, que haja demostrat i que haja
vist que el conseller està en la línia de donar suport,
òbviament, està clar, però no li podem aprovar la seua
moció, i li diré per què.

Vosté mos diu en el primer punt de la seua
moció de publicar de forma immediata l'ordre per a les ajudes
a l'adquisició dels llibres.
Vosté sap que el conveni
es va rebre firmat, el va firmar el ministeri el 2 de novembre i que
l'aportació del ministeri es va fer mitjançant una
transferència el 30 de novembre, amb la qual cosa no n'hi ha
temps material, només temps material, i això ho sap
vosté ben bé, com funciona el procediment administratiu, per
a executar eixe conveni del 2006.
Per tant, vosté estiga
tranquil·la que durant este primer trimestre l'executarem.

I pel que respecta als altres dos punts, d'una
modificació per a l'execució pressupostària per
a l'exercici 2007 i per a la publicació de l'ordre
corresponent al 2007, òbviament, fins que no es rebrà un
conveni o una venda, no es pot materialitzar eixe conveni corresponent al
2007.

Agraint-li la seua intervenció, res més
i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Em demana la paraula per a rèplica la
il·lustre diputada senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

La verdad, señora Salvador, creía por un
momento que no iba a tener necesidad de hacer la réplica, porque la
veía tan convencida de que, efectivamente, iba a votar la
moción nuestra, que pensaba que no iba a ser necesario que tuviera
que utilizar la réplica.
Y la sorpresa ha sido que me diga que no, y
buscando, como siempre.
.
.
, la verdad es que ustedes buscan las excusas
más peregrinas.
Me dice que no, porque no se puede publicar de una
manera inmediata la orden para las ayudas del año 2006, porque el
dinero llegó el 30 de noviembre.

Pues, sí, mire usted que el dinero llegó
el 30 de noviembre, pero hay otras comunidades autónomas, le voy a
decir, por ejemplo, el País Vasco o Navarra, en este caso, y le
puedo pasar el cuadro cuando quiera, que recibieron el dinero más
tarde y ya han publicado la orden de ayudas.
Probablemente porque su
conselleria de cultura no se ha dilatado tanto como la nuestra.

Pero me dice al mismo tiempo, y de forma totalmente
incoherente, que no me preocupe, que antes de este primer trimestre se
publica.
Pues, si estamos a finales de febrero, este primer trimestre es en
el mes de marzo, lo cual responde exactamente al primer punto que yo le
estoy diciendo.
Por tanto, es simplemente una excusa para intentar no
coincidir en algo en lo que podríamos coincidir totalmente.

Y, en segundo lugar, me dice que tampoco puede aceptar
el punto 2 y 3 porque no hay ninguna adenda.
Usted sabe perfectamente que
en el convenio que se firmó en el 2006 dice claramente que se
renueva inmediatamente para el 2007, y, además, en los presupuestos
generales del Estado ya ha salido la aportación que corresponde a la
comunidad autónoma valenciana de dos millones de euros, es decir, el
doble.

Pero mire, no se pueden sentir ustedes ni suficientes
ni satisfechos con las medidas que han hecho.
Yo creo que deberían
de ser un poquito más humildes y menos orgullosos a la hora de
relatar toda la serie de medidas que nos han contado.
Porque todas las
medidas que usted ha relatado aquí para decir todo lo que apoyan a
las bibliotecas, tan solo todas esas medidas juntas, una sola acción
del gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero, que ha sido
poner un millón de euros el año pasado, duplica
-¡duplica!
- todas las ayudas que usted me decía,
que equivalía cada una de ellas a pocos miles de euros.

Es decir, el gobierno de José Luis
Rodríguez Zapatero, con dos ejercicios, ha crecido más y ha
puesto más dinero que toda la época Camps en bibliotecas en
todas las líneas que usted me ha relatado.

Pero, en segundo lugar, usted debería de hacer
un esfuerzo mucho mayor y, desde luego, muchos municipios de la Comunidad
Valenciana, para dar ejemplo.
Que yo no sé en un municipio como
este, como Burriana, que, desde luego, supongo que tendrán necesidad
de recibir cuanto antes el dinero que el ministerio ya ha enviado,
qué les parecerá saber o pensar que no solo estamos por
debajo de la media estatal en número de libros y en número de
hábitos de lectura, sino que ciudades tan importantes como el cap i casal, que es Valencia
ciudad, bajan la media de una forma escandalosa.
Mientras nosotros tenemos
1,20 libros por habitante como media en la comunidad, Valencia ciudad tiene
tan solo 0,4 libros por habitante.
Es decir, probablemente el cap i casal sea la más
necesitada en estos momentos del dinero del gobierno central.

Y, por último, en este mismo cuadro, que cuando
quiera se lo paso, donde pone todas las aportaciones realizadas por todas
las comunidades autónomas y cuándo se firmaron los convenios,
y ya le digo, hay comunidades que lo firmaron más tarde, recibieron
el dinero más tarde y, en cambio, se han puesto las pilas y han
sacado ya el dinero correspondiente en su orden, resulta que hay seis
comunidades autónomas que aportan más dinero para comprar
libros que el propio Ministerio de Cultura.
Hay seis.
Hay once comunidades
autónomas que aportan exactamente el mismo dinero que el gobierno
central.
Y tan solo hay dos que aportan menos dinero que el gobierno de
José Luis Rodríguez Zapatero.
Solo hay dos, ¿sabe
cuáles?
Baleares y la Comunidad Valenciana.

Es decir, todo su esfuerzo y el esfuerzo de Camps es,
en este momento, la cola de todas las comunidades autónomas.
Hemos
tenido la vergüenza de ser de las dos comunidades autónomas que
menos dinero aporten en el convenio para comprar libros en bibliotecas.
Ni
siquiera vamos a poner el mismo dinero que el gobierno central va a poner
en nuestras bibliotecas valencianas.

Yo lamento que en un tema como este y donde
podría haber consenso y, además, conjuntamente, felicitar y
agradecer al gobierno central, porque no tiene las competencias, pero
sí ha tenido la voluntad y el dinero de poner recursos, no lo
hayamos hecho de forma conjunta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula en representació del Grupo
Parlamentario Popular la il·lustre diputada senyora Salvador.

La senyora Salvador Moliner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Noguera, jo m'imagino que vosté
esperava que diguérem que sí, òbviament,
després del consens que n'hi havia en la particularitat de
l'altre dia de la interpel·lació, i estic totalment
d'acord.
Si no estem diguent que no, però vosté mos
està diguent aquí que la Comunitat Valenciana hem segut la
cua.
.
.
És que potser la Comunitat Valenciana hem segut la cua en
tornar-mos el conveni signat.

Mire, el 30 de gener del 2006 se va reunir el
Ministeri de Cultura amb les comunitats autònomes, val?
, per a fer
l'acord per al 2006.
En abril del 2006 s'inicia la
tramitació del conveni segons el model que va a portar el ministeri,
a on estava l'aportació per a cada una de les parts, per part
del ministeri i de la Generalitat, per part de la Conselleria de Cultura i
Educació.
El 21 de juliol el ple del Consell faculta el conseller
d'educació per a la firma del conveni i és
immediatament remés a Madrid, en previsió d'eixa firma
del conveni, que suposàvem que mos remetrien immediatament,
s'havia preparat per part de la Direcció General del Llibre i
Biblioteques una ordre per a regular una convocatòria d'ajudes
per a l'adquisició de fons per a la millora de les
biblioteques públiques valencianes.
La ministra de Cultura va signar
el conveni el dia 2 de novembre i es va remetre a la Comunitat Valenciana
imagine's en quines dates: el dia 30 de novembre se va fer la
transferència de fons.
S'inicia immediatament la
tramitació de la generació del crèdit per a
l'import que tenia d'aportar la conselleria, inclús se
va mirar la possibilitat d'una adjudicació directa,
però es que se va tindre de deixar el quart punt del conveni, que
era el que fa referència a l'aportació per part de la
Generalitat, en suspens, perquè no n'hi hagué temps
material.
N'hi han dues setmanes hàbils dins del que és
el mes de desembre per a executar eixe conveni.
És que,
materialment, per procediment administratiu és impossible.

Ara, en este moment, el conveni havia caducat el 31 de
desembre del 2006, clarament, havia caducat, i en este moment ja
s'han tramitat els dos expedients de modificació de
pressupost, un per l'import que genera el pressupost de la
transferència del ministeri i l'altre per una
transferència de crèdit per a l'aportació de la
conselleria.
En este moment s'han fet, han segut aprovats i tinga-ho
per segur que li ho acabe de dir abans, que dins del primer trimestre
s'executarà eixa ordre, però no s'ha pogut
executar, i no perquè no n'hi ha hagut voluntat, però
és que, òbviament, però és s'està
fent, no li puc dir que sí a una cosa que s'està fent!
,
i més quan vosté m'està diguent que en el 2007
ja es té de publicar l'ordre de forma immediata.
.
.

És a dir, si en el 2007, el 23 de gener tornem
a estar una altra vegada igual.
Se vam reunir amb la ministra de Cultura i
se va dir la intenció, se va dir que eixe conveni, i dic
«conveni» perquè se suposa que es farà un
conveni, podrien fer una addenda, però ha continuat, i
independentment d'això se va fer el 23 de gener una
reunió, a on s'ha dit que s'enviarà un conveni a
on estiga l'aportació pressupostària de dos milions
d'euros i que la Generalitat tindrà d'aportar dos
milions d'euros.
Estem totalment d'acord, però a vore si
mos torna a passar el mateix que mos va passar l'altra vegada, que
des de giner que es van reunir, el conveni se va enviar signat durant la
primera setmana de novembre, i la transferència,
l'última setmana de novembre, per supost, no es pot executar.

Tinga-ho per segur que el conveni del ministeri
ningú el deixarà en un caixó, tinga-ho per segur que
l'ordre d'ajudes s'executarà,
s'executarà la corresponent a l'exercici del 2006 quan
es podrà executar, i tinga-ho per segur que, el del 2007,
sortirà l'ordre en el moment oportú.
Però sempre
i quan se facen les coses amb la mateixa celeritat per part del ministeri
que s'està fent per part de la conselleria.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Salvador.

Procedemos a la votación.
¿Votos a
favor?
38 votos a favor.
¿Votos en contra?
42 votos en contra.
¿Abstenciones?
Queda rechazada la moción.

Dictamen de la Comissió Especial per a
l'Estudi de la Sequera a la Comunitat Valenciana (BOCV número
260)

El senyor president:

Pasamos al punto quinto del orden del día, que
dice: «Debat i votació del dictamen de la Comissió
Especial per a l'Estudi de la Sequera a la Comunitat
Valenciana».
Per a la presentació del dictamen de la
Comissió, té la paraula el senyor president senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president, senyories.

En primer lloc, vull manifestar la satisfacció
d'este diputat, membre del Grup Parlamentari Popular, d'estar
hui ací, a Burriana i a més intervindre a un temple tan
emblemàtic i tan especialment sagrat com és
l'església del Salvador, per la qual cosa em sent molt honrat.

Em correspon, com a president de la Comissió
Especial per a l'Estudi de la Sequera i per decisió
unànime de tots els seus membres presentar a la cambra el dictamen
que esta comissió especial ha redactat.

Com saben les seues senyories, la comissió va
ser creada per acord del Ple de la cambra segons Resolució 208/IV de
data 22 de febrer de 2006 amb els vots favorables, tan sols del Grup
Parlamentari Popular i Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: l'Entesa, ja que el Grup Socialista va votar en contra de
la seua creació.

El termini que el Ple de les Corts va concedir a la
comissió per aprovar el seu dictamen va ser de 12 mesos, per la qual
cosa, la comissió que presidisc ja ha complit el mandat
sobirà del Ple de la cambra.

He de significar que la comissió es va crear
per a fer l'estudi de la problemàtica tan greu que afecta la
nostra comunitat quant a recursos hídrics i al dèficit
estructural que venim patint.
I vull significar que la comissió
s'ha reunit, des del 21 de març fins al 5 de febrer, en 19
ocasions, i ha realitzat tres visites i sortides de treball a diferents
punts de la Comunitat Valenciana, i voldria destacar la visita que la
comissió va fer al Sindicat Central dels Regants del riu Millars, on
vam poder comprovar els criteris de solidaritat que presidixen les
decisions d'este òrgan de regants, que tant benefici
està generant amb les seues actuacions a les poblacions de
què depenen.

També vull significar que en la quarta
reunió, la del dia 18 de maig de 2006, els diputats del Grup
Socialista i del Grup Esquerra Unida van abandonar la comissió i no
han tornat a ella fins a 14 reunions després, el 25 de gener de
2007.
Tampoc han estat presents en ninguna de les tres visites i sortides
que la comissió ha fet i han estat absents, per tants, durant quasi
huit mesos.

Concretament vaig a limitar-me a fer un extracte del
dictamen aprovat ja que este té 437 folis i el reglament no permet
una intervenció de més de 15 minuts per a la seua
presentació.
El que sí que els dic és que el dictamen
és coincident des del primer foli fins a l'últim, el
437, amb el treball del Grup Parlamentari Popular, que és
l'únic que ha estat present en totes les sessions i treballs
de la comissió.

El dictamen aprovat arreplega el contingut de totes
les reunions celebrades, els seus acords i incidències, així
com de forma íntegra, totes les compareixences que s'han
substanciat.
Arreplega també la intervenció literal de les 36
compareixences celebrades; no la part que a uns els interessa i a altres
no.
No.
S'arreplega el contingut íntegre de les 36
intervencions que s'han realitzat.

Les conclusions del dictamen figuren des del foli 397
fins al foli 437 i estan distribuïdes en quatre epígrafs.
El
primer d'ells explica, a criteri de la ponència i de la
mateixa comissió, el que considera ha sigut un boicot del Partit
Socialista i del Grup Parlamentari Socialista al funcionament de la
comissió.
La comissió diu en el seu dictamen que lamenta el
boicot que el Grup Parlamentari Socialista ha fet a la Comissió
Especial per a l'Estudi de la Sequera a la Comunitat Valenciana, en
una actitud impròpia de partits democràtics i en clar i greu
despreci a la voluntat sobirana de la primera institució de la
Generalitat, que són les seues Corts.

L'abandonament de la comissió pels seus
diputats com a conseqüència de no saber perdre i no assumir el
resultat d'una votació democràtica, -diu
l'informe de la comissió- una cosa que no té
precedents en la vida parlamentària, abandonar tot un grup i no
deixar a ningú perquè defense els seus criteris, és
una cosa que mai s'havia donat, almenys així ho expressa el
dictamen aprovat en la comissió.

També denuncia el dictamen que forma part
d'eixe boicot ordenar als càrrecs públics vinculats al
seu partit, al Partit Socialista de la Comunitat Valenciana, que es negaren
a comparéixer, i per això, l'alcalde d'Asp, el
senyor Roberto Iglesias Jiménez, i l'alcaldessa de Villena, la
senyora Vicenta Tortosa Urrea, pertanyents al Psoe, s'han negat a
comparéixer a les Corts, inclús esta última s'ha
permet criticar els procediments democràtics de la cambra.
També s'han negat a comparéixer Antonio Esteban, de
Nova Cultura de l'Aigua, assessor del Ministeri de Medi Ambient i
antitransvasista declarat i Julio Varea, de Greenpeace, alguns d'ells
proposats pels grups de l'oposició.
També que es neguen
a comparèixer davant de la comissió els següents
càrrecs públics: Cristina Narbona, ministra de Medi Ambient;
Jaume Palop, director general de l'Aigua; José Moragues,
president de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer;
Adrián Baltanás, president d'Acuamed.

Per contra, arreplega el dictamen que hi ha altres
càrrecs públics i experts que pertanyen també al Psoe
o que són afins a este partit que, malgrat les pressions que han
rebut, han comparegut en la comissió, demostrant així que
anteposen els interessos generals a les consignes de partit.

El dictamen justifica també
l'acusació de boicot amb el fet que la ministra Narbona haja
negat a les Corts la remissió de la documentació
sol·licitada.

El segon epígraf està referit a la
situació de la sequera i les actuacions a la Comunitat Valenciana.
Saben senyories, i ho diu el dictamen, que la Comunitat Valenciana suporta
històricament períodes de sequera que es repetixen de forma
cíclica i que afecten greument el seu desenrotllament sostenible.
La
falta d'aigua és la principal carència de la Comunitat
Valenciana en matèria d'infraestructures, per causa del seu
baix, quasi nul, nivell pluviomètric, i com a
conseqüència d'això, la sobreexplotació que
patixen els seus aqüífers en els últims 60 anys.

L'aigua té a la Comunitat Valenciana
enorme importància i transcendència per al seu
desenrotllament econòmic i social, perquè no cal oblidar que
el producte interior brut, el PIB, que generen les empreses relacionades
amb el sector de l'aigua, generen més del 25% a la
província de Castelló, quasi un 30% a la de València i
al voltant del 48% a la província d'Alacant.

La derogació del transvasament de l'Ebre,
a criteri de la comissió i de la ponència, va ser el detonant
de la insolidaritat en matèria de política hídrica a
la Comunitat Valenciana i a tota Espanya.
Eixa decisió inexplicable
del president del Govern de la nació, senyor Rodríguez
Zapatero, de preferir que l'aigua dolça de l'Ebre vaja
al mar i es sale per a després fer l'acció de
dessalatge, negant-la als valencians, és una cosa que ha generat la
insolidaritat inclús dintre de la nostra comunitat ja que, fins a
eixe moment hi havia acord unànime de totes les parts implicades,
senyories, -com diu el dictamen- per a l'acompliment del
transvasament del Tajo al Segura per al compliment del transvasament del
Xúquer al Vinalopó en la presa per Cortes de Pallás.

Però al negar l'aigua sobrant de
l'Ebre se trenca la solidaritat dintre de la nostra comunitat i, per
efecte dominó, cauen els altres transvasaments, per la qual cosa,
senyories, -diu el dictamen aprovat per la comissió-
és una irresponsabilitat manifesta per part del president del Govern
de la nació, que perjudica constantment, i a més amb cada
decisió que pren relacionada amb esta comunitat, els interessos i el
desenrotllament econòmic i social de la nostra comunitat.

El tercer epígraf parla de les
conseqüències per a la Comunitat Valenciana de la nefasta
política hídrica que està fent el Govern
d'Espanya; així ho diu i este president ho repetix de forma
literal.
La Comissió Especial per a l'Estudi de la Sequera a
la Comunitat Valenciana considera que la política hídrica que
desenrotlla el Govern d'Espanya és nefasta per a la Comunitat
Valenciana, ja que en cap cas ve a donar solució al dèficit
estructural que sofrim, ni tampoc a pal·liar les
conseqüències de la greu sequera que estem suportant.
Les
derogacions dels transvasament a què m'he referit són
una prova inequívoca, segons el dictamen sobre esta
qüestió.

Parla del transvasament Tajo-Segura, del
Xúquer-Vinalopó i també parla del programa Aigua del
Ministeri de Medi Ambient, que el cataloga com «programa de les tres
mentides» -diu el dictamen- perquè ni ha sigut
aigua de més qualitat, ni ha sigut aigua més ràpida,
ni ha sigut aigua amb més quantitat.
La presidència
està limitant-se a utilitzar les frases que apareixen en el
dictamen, aprovat per la comissió.

El quart punt parla.
.
.
Señorías,
educación, por favor, educación.
Pido educación.
.
.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyories, per favor, és que se sent fatal i si
damunt parlen tots se sent menys.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyora presidenta, descompte'm el temps.
El
quart punt parla.
.
.
diu: «Conseqüentment amb tot el que
arreplega este dictamen, les Corts acorden: Un.
Les Corts Valencianes
expressen el seu suport a la política de gestió eficient de
l'aigua que està impulsant el Consell de la Generalitat,
fonamentalment, en matèria d'infraestructures de
depuració i reutilització d'aigües residuals,
modernització de regadius, millora de la garantia i qualitat de
l'abastiment urbà, renovació
d'instal·lacions i conduccions i promoció de
l'ús conjunt i sostenible dels recursos hídrics
superficials i subterranis.
El desenrotllament eficaç d'esta
política és un factor essencial per a pal·liar els
efectes de les sequeres a la Comunitat Valenciana i, per això, les
Corts insten el Consell que continue i intensifique, en la mesura que es
puga, els esforços que en eixe sentit realitza des de fa més
d'una dècada.

»Dos.
Les Corts Valencianes constaten que, amb
les experiències obtingudes en la gestió de sequeres en la
dècada anterior així com amb les infraestructures que
s'han anat construint per a previndre i pal·liar, en la mesura
que es puga, els seus efectes, han permès que l'actual cicle
de sequera no haja tingut, fins ara, repercussions greus sobre
l'abastiment urbà i que s'hagen pogut limitar en part
les pitjors conseqüències per a l'agricultura del regadiu
a la Comunitat Valenciana.
No obstant, consideren que ni
l'esforç inversor de l'Estat en noves obres
d'emergència durant l'actual període de sequera,
ni la seua distribució territorial en el marc de les conques
hidrogràfiques, resulten suficients i proporcionats a les
necessitats de la Comunitat Valenciana.
Per això, insten el Consell
de la Generalitat que realitze totes les gestions que estiguen al seu abast
per a aconseguir que el Ministeri de Medi Ambient incremente de manera
substancial -això és de maleducats- i urgent la
seua inversió en obres d'emergència a la Comunitat
Valenciana per a pal·liar els efectes de l'actual sequera.

»Tres.
Les Corts manifesten que l'actual
sequera està contribuint a posar en relleu l'absoluta
necessitat perquè les conques deficitàries del Xúquer
i del Segura puguen rebre aportacions de recursos d'altres conques
amb excedents per mitjà de l'habilitació de les mesures
legals oportunes i la construcció de les infraestructures
necessàries per a permetre els transvasaments d'aigua entre
conques.
En eixe sentit, reiteren la seua convicció que la
derogació per mitjà del Reial decret llei del transvasament
de l'Ebre, autoritzat en 2001 per la llei del Pla hidrològic
nacional, va suposar un gran error estratègic i expressen novament
la greu preocupació creada en la societat valenciana pels reiterats
esforços que s'estan fent des de diverses instàncies
per a suprimir el transvasament Tajo-Segura.
L'operativitat de
mesures, com els bancs d'aigua, depén de la possibilitat de
realitzar transferències dels recursos entre usuaris de distintes
conques i els successius projectes de dessalatge que està impulsant
el ministeri confirmen que la construcció massiva de dessaladores no
pot ser considerada una alternativa global viable.

»Tot i els gestos de mala educació que
constantment s'estan produint en els bancs de l'esquerra, he de
dir que també el dictamen determina que les Corts volen manifestar
que el canvi de la presa de l'aigua i del seu traçat que ja ha
ordenat el Govern d'Espanya, en el transvasament
Xúquer-Vinalopó de Cortes de Pallás a l'assut de
la Marquesa, és molt perjudicial per a les comarques del
Vinalopó, l'Alacantí i la Marina Baixa, ja que la
qualitat de l'aigua no és l'adequada per a reg i, a
més, no servix per a abastiment urbà.

»Igualment -i acabe- la
comissió vol deixar constància que el nou projecte del
Ministeri de Medi Ambient de canvi de presa i de traçat pot suposar
també un greu perjuí per als regants de les riberes, ja que
l'establiment d'un cabal ecològic entre quatre i sis
metres cúbics per segon impedirà que, en períodes de
sequera com l'actual, puguen regar i, per contra, serà la
conducció de l'assut de la Marquesa al Vinalopó la que
els lleve l'aigua.

Per tot això, les Corts sol·liciten al
president del Govern d'Espanya que el Ministeri de Medi Ambient
reprenga el projecte del transvasament Xúquer-Vinalopó en la
connexió de Cortes de Pallás a Villena, que ja està
executat en un 52%; per cert, -acabe, senyora presidenta- el
menys perjudicial per a totes les parts i on l'aigua és de
bona qualitat, tant per a reg com a per abastiment.

»Quart.
En conseqüència, les Corts
Valencianes exigixen que el Govern renuncie a la política
d'oposició als transvasaments entre conques que ha estat
propugnant de manera sistemàtica fins ara, i l'insten que
suspenga els seus projectes de construcció de dessaladores a la
Comunitat Valenciana fins que elabore un pla en què, a partir de
l'anàlisi de les demandes d'aigua existents a la
Comunitat Valenciana, s'estudie la construcció
d'instal·lacions de dessalatge com a mesures
complementàries en el marc d'una política integral de
l'aigua que no excloga els transvasaments, examinant globalment i amb
el rigor necessari, tots els aspectes ambientals, econòmics,
financers.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
-ja està, ja està- que
planteja la seua construcció i explotació.

»Este pla haurà de ser negociat amb el
Consell de la Generalitat i sotmès a avaluació ambiental
estratègica.

»I, per últim, que este dictamen al
complet, siga remés al president del Govern d'Espanya, al
president del Senat, a la Comissió Europea, al president de la
Generalitat, al president del Parlament Europeu i al president de la
Comissió de Peticions del Parlament Europeu».

Senyories, això és l'extracte del
que diu el dictamen.
Tot el que ha dit la presidència està
inclòs en eixos 437 folis que va aprovar, primer la ponència
i va recomanar a la comissió, i que la comissió ha aprovat i
hui s'emet a la consideració del Ple.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Sí.
Per a què em demana la paraula,
senyor Such?

El senyor Such Botella:

És una qüestió d'ordre,
senyora presidenta.

Anem a vore.
Evidentment, el dictamen de la mateixa
comissió és el que cal llegir.
El senyor Maluenda ha fet un
extracte; em pareix molt bé.

Ara, pregaríem a la presidència que el
que és en el Diari de Sessions, no entraren els juís de valors i manifestacions que
ha fet el senyor Maluenda, perquè això no està dins
del mateix dictamen, senyora presidenta.

El senyor Maluenda havia d'haver llegit el
dictamen i el que ha fet també són molts juís de
valors, que no tenen per què fer-se, ja que ell és el
president de la comissió, qui ha de llegir el dictamen, senyora
presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

De totes maneres, senyor Such, li agraïsc molt la
seua intervenció, però ara tots els grups tindran el seu
temps per a fixar la seua posició.
.
.

El senyor Such Botella:

Senyora presidenta, no estem parlant
d'això, senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Such, jo l'he deixat parlat.
Me pot
deixar parlar vosté a mi?

El senyor president de la comissió ha estat
llegint un dictamen i parlant d'un dictamen, senyor Such, que
és el que ha presentat, simplement, el Grup Parlamentari Popular,
perquè no ha estat votat per l'altra resta de grups.
Per tant,
és del dictamen de la comissió i -perdone, senyor
Such- és el dictamen que ha presentat la comissió
però que només ha estat recolzat pel Partit Popular -un
momentet, per favor.

Per tant, tot el que ha dit el senyor Maluenda, mal
que ens pese o no ens pese, és el que posa eixe dictamen,
perquè jo m'he estat ara mirant el dictamen i el senyor
Maluenda estava defensant el que diu el dictamen.
I ja també ha
llegit el vot particular del seu grup i el vot particular de l'altre
grup i també parla del senyor Aznar i de l'aigua i de com de
malament que ho van.
.
.

Per tant, quan els tocarà intervindre a
vostés, defendran la seua postura.
Per tant, el dictamen que ha
defensat el senyor Maluenda és el que correspon a la
comissió, senyor Such.
Així és la meua
estimació i, per tant, anem a passar al torn que seguix.

El senyor Such Botella:

Senyora presidenta, una valoració.
És a
dir, el senyor Maluenda és el president de la comissió.
El
torn a favor el farà un altre però és el president i
com vostés estan molt acostumats.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Such, però com el dictamen que hi ha era
eixe, no era altre.
.
.
senyor Such, perdone.
.
.
com el dictamen de la
comissió era eixe i no era un altre, jo el que sí que sent
és que no s'hagen posat tots d'acord en un tema tan
important com l'aigua.
Ho sent molt senyor Such.
M'haguera
agradat que s'haguera defés només un dictamen en este
Ple, però per desgràcia no ha sigut així.

Heu d'assumir.
.
.
senyor Such, està
vosté.
.
.
ha dit tot el que volia dir per a la qüestió
d'ordre?
Doncs moltíssimes gràcies i ara anem a
continuar en el torn que correspon.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

No.
Parlem tots, senyor Such, parlem tots.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyora presidenta, per una qüestió
d'ordre.

La senyora vicepresidenta primera:

Sí.
Una qüestió d'ordre
també?

El senyor Maluenda Verdú:

Molt breu, molt breu.
Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Una qüestió d'ordre.

Senyor Such, vosté ha donat els seus arguments
en una .
.
.
Perdone; ha dit tot el que havia de dir o havia de constar
alguna cosa més dins de la qüestió d'ordre?
Perquè era una qüestió d'ordre, senyor Such; no
s'oblide, senyor Such.
Quin és el desordre que hi ha ara?
Quin
és el desordre?

El senyor Such Botella:

Em deixa parlar?

La senyora vicepresidenta primera:

Sí.

El senyor Such Botella:

Em deixa parlar.
Mire, quan jo estava parlant era
inintel·ligible perquè vosté també estava
parlant.
El que li dic és que si em deixa parlar, parle jo,
després parla vosté i després el senyor Maluenda si
vol.

La senyora vicepresidenta primera:

Quin més és el desordre, per favor?

El senyor Such Botella:

El que li estava dient és que cal no confondre
el que és el president de la comissió, el que és la
institució de la pròpia.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Altra vegada?
És que ja ho ha dit una vegada,
senyor Such, i l'hem sentit tots.
Si ho han sentit tots, senyor Such.
És la tercera vegada que ho diu, és la tercera vegada que ho
diu.
Per tant, li ho agraïsc i crec que ha quedat més que clar
i, a més, en el Diari de Sessions, s'arreplega la seua queixa.
Per tant, no patisca
vosté.
Moltes gràcies.

Senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Gràcies, senyora presidenta.

Amb el màxim respecte a la presidència i
a la cambra, sense ànim d'encrespar més la
situació que el senyor Such ha generat, vull deixar
constància i apel·le al Diari de
Sessions i al dictamen, els 437 folis que
s'han publicat, que era el recomanat per la ponència de la
comissió i que hui és el dictamen que la comissió ha
elevat al ple, he de dir que, com a president, vaig ser designat per
unanimitat de tots els seus membres, no solament els del Grup Parlamentari
Popular, sinó també els del Grup Parlamentari Socialista i
els del Grup d'Esquerra Unida per a presentar el dictamen.
I el que
esta senyoria ha fet ha sigut extractar eixos 437 fulls.

I he de dir i apel·le que se puga comparar en
el Diari de Sessions que
isca d'esta sessió de hui en el contingut que s'ha
publicat prèviament per l'acord de la ponència a vore
si alguna frase que haja utilitzat este president.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Maluenda,
això, això és perfectament, que és el que jo
havia entés.
I açò és el que jo havia dit, que
el que vosté havia defensat per a mi el dictamen que jo he estat
intentant revisar, que ja l'havia revisat abans.

Per tant, anem a seguir amb el següent torn, que
li correspon al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: l'Entesa, i la paraula la té
l'il·lustre diputat senyor Ribó, que supose que
aprofitarà per a fer la defensa d'allò que ell crega
convenient.
(Remors).
Perfecte.

El senyor Ribó i Canut:

Bé, bon dia.

Anem a veure.
Nosaltres ens oposem a la proposta de
dictamen presentat per la comissió de la sequera per
qüestió de mètode, per qüestió de fons i
alternativament presentem un dictamen alternatiu que anem a intentar
explicar.
Per tant, el meu plantejament tindrà tres parts: primer
parlar del mètode, després parlar del fons de la proposta a
la qual ens oposem i després plantejarem, defensarem el nostre.

Nosaltres ens temíem que anava a passar el que
ha passat, eh?
Que la comissió de la sequera s'anava a
convertir no en una comissió d'estudi, sinó en una
comissió de propaganda del partit majoritari.
I açò
és el que ha passat.
Però s'ha fet d'una forma
molt burda, eh?
Només s'ha permés, ficant alguna guinda per dissimular,
que participaren aquells tècnics i aquelles persones que
s'anaven a veure beneficiades o que estaven d'acord amb un
plantejament que és el plantejament del Partit Popular.
Quan
s'estudia, s'estudien les diverses opinions.
I
l'opinió dels tècnics i d'aquells sectors que
s'oposaven a determinades polítiques no s'ha
permés que estiguera present en la comissió de la sequera.
Ha
estat una comissió quasi monolítica, quasi monocolor.

Jo vull ressaltar un altre aspecte.
S'ha
omés la participació dels perjudicats.
Per exemple, els
regants de la Ribera del Xúquer, per exemple els qui bevem aigua en
l'Àrea Metropolitana de València del riu Xúquer.
Vostés parlen de transvasaments, però sempre s'obliden
dels perjudicats.
En els de l'Ebre s'obliden que el delta de
l'Ebre necessita aportacions d'aigua, si no entra en
regressió.
Ho diuen tots els geògrafs del món, menys
el del Partit Popular.
S'obliden dels pescadors de la zona.
Ho diuen
tots els tècnics de pesca del món, menys els del Partit
Popular que s'obliden, s'obliden de totes estes coses.
Diuen
que el riu aboca, tira l'aigua al mar.
Qualsevol que sàpiga
alguna cosa d'açò diu que això és una
solemne tontería, ho diga qui ho diga, des del president del Consell al conseller o
a qui ho diga.

En el cas del Xúquer-Vinalopó
s'han oblidat dels regants de la Ribera, inclosos militants
importants del Partit Popular, perquè no estaven d'acord en on
s'anava a agafar l'aigua concretament en la zona alta del riu.
S'han oblidat de tota l'àrea metropolitana.

Per açò nosaltres no
participàrem.
Per açò el nostre grup va fer unes
jornades alternatives sobre l'aigua en què invitàrem a
totes aquelles persones que no participaren, perquè el Partit
Popular ho va impedir en la comissió de la sequera, inclosos
militants del Partit Popular que en este tema estaven en contra.

Per tant, pensem que les conclusions d'aquesta
comissió, per molt amples que siguen en paper, són molt
estretes en contingut, perquè s'han oblidat d'una part
fonamental, la part que és la base tècnica de la directiva
europea de l'aigua, la part que en estos moments és
majoritària en els plantejaments de política hídrica.

I rebutgem el contingut perquè és un
plantejament «goebbelià».
«Una mentira cent
vegades repetida es torna veritat», deia Goebbels.
I volem insistir
que en el plantejament del Partit Popular hi ha mentides.
I en vaig a posar
unes quantes sobre el tapet.

La primera.
«Totes les poblacions de la
Comunitat Valenciana amb més de 500 habitants disposen de planta de
depuració des de 2002».
Mentira!
I després si fa falta
posarà exemples que ho demostren.

Segona.
«La Comunitat Valenciana és la
que més depura».
Mentira!
Espanya depura el 92,6% de les seues
aigües residuals recollides.
La Comunitat Valenciana depura
només el 90,7%.
Menys que la mitjana.
Com es pot afirmar que
és la que més depura si depura quasi un 2% menys que la
mitjana espanyola?
I les dades són de l'Institut Nacional
d'Estadística.

Tercera mentira.
«L'any 2008 l'aigua
de l'Ebre haguera estat a la Comunitat Valenciana en quantitat
suficient, més barata i més ràpida si s'haguera
fet el transvasament».
Mentira!
Perquè el mateix Pla
hidrològic diu que no arriba en el 2008.
Revisen els papers, per
favor, senyors del Partit Popular.

Algú es pot creure que l'aigua és
més barata?
Només aquells que es creuen, perquè
l'aigua s'agafa del nord, que baixa com en els mapes, penjats
del nord al sud, cap avall.
És mentira!

Contraposen vostés el cabal ecològic del
Xúquer, que caldrà posar segons la directiva europea, no
segons el Xúquer-Vinalopó, amb els regs del Xúquer.
No
podria pensar el Partit Popular en el desastre del pacte entre el senyor
Zaplana i el senyor Bono que donà l'aigua del Xúquer
per als regs dels latifundistes de Castella-la Manxa?
Si l'aigua
s'agafa en Cortes de Pallás, aleshores no hi ha problema?
S'ha de tenir cara, de veritat, per a donar eixe argument.

La proposta de dictamen no és un dictamen
d'una comissió d'estudi, és un pamflet de
propaganda del Partit Popular cara a la campanya electoral.
I senyors del
Partit Popular, val que facen propaganda, però no la facen amb els
diners de tots, amb els diners concretament de les Corts Valencianes.

Nosaltres presentem 10 propostes que ens semblen
importants.

Primer.
Modernització dels regs.
Perquè
jo els vull recordar, al govern valencià, que els regs de la Ribera
no s'han modernitzat i són obligació seua.

Segona.
Baixar les pèrdues en les canonades.
Perquè jo vull recordar que esta comunitat, segons
l'última enquesta de l'Institut Nacional
d'Estadística, perd el 33% de l'aigua en les seues
canonades, quan Espanya en perd només el 22%.
Només si
perdérem igual que es perd en tota Espanya estalviaríem 50
hectòmetres d'aigua a l'any.

Jo els vull recordar que s'ha
d'avançar en la reutilització.
És cert que
reutilitzem més aigua que en altres zones d'Espanya,
però és cert que estem encara només en una tercera
part de l'aigua depurada, que hi ha molts hectòmetres
cúbics que se'n van a emissaris submarins, que hi ha
quantitats importants d'hectòmetres cúbics
d'aigua dolça que des de les marjals valencianes es tiren a la
mar i es podrien recuperar perfectament per a regar.

Jo els vull recordar que és escandalós
que esta comunitat no haja fet un decret de sequera i d'estalvi
d'aigua quan som una de les més perjudicades per la sequera
d'enguany.
Ho ha fet Madrid, ho ha fet Andalusia, ho ha fet
Catalunya.
Tres comunitats amb menys problema que nosaltres.
Però
nosaltres no ho hem fet.
Es veu que no li havíem de posar problemes
als camps de golf i a determinades urbanitzacions.

I jo vull recordar un altre problema que em sembla
important.
S'ha potenciat les transformacions de secà o de
bosc en regadiu en esta comunitat.
Es va potenciar canviant la llei
forestal en la llei d'acompanyament de 1998.
Hi ha estudis que ens
indiquen que en només tres anys s'han transformat en regadiu
més de 10.
000 hectàrees en estes zones.
Vagen vostés
per l'autopista i ho veuran a l'entrada de la Calderona, ho
veuran en pràcticament totes les comarques del País
Valencià.

L'informe no parla, i nosaltres pensem que
és molt important parlar-ne, de la qualitat de les aigües.
L'informe que es presenta aquí no diu ni una paraula de la
qualitat de les aigües subterrànies.
I este país
té unes aigües en moltes zones, en moltes zones de les riberes,
en l'Horta, en les comarques d'ací prop del mar, amb una
concentració de nitrats moltes vegades superior a les 50 parts per
milió, que és l'aigua potable que està permesa
per l'OMS.

S'ha de canviar el desastrós Pla
hidrològic del Xúquer, si no anem a una situació
totalment catastròfica.
I és una de les propostes que fem
fermament en la zona del Xúquer, no només per ficar cabal
ecològic, sinó per a declarar sobreexplotat, concretament els
aqüífers de Castella-la Manxa.

En definitiva, nosaltres pensem que este informe
l'únic que fa és fer propaganda de les
polítiques del Partit Popular.
No es planteja seriosament els
problemes de l'aigua en este país.
No s'ho planteja amb
plantejaments com es fan en l'actualitat, de gestió de la
demanda.
I pensem que per això s'ha de rebutjar este dictamen
plantejat pel Partit Popular.
I plantegem que s'accepte el nostre.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies.

En representació del Grup Parlamentari
Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor
Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señorías, todos sabemos que la
incontinencia verbal en la mayoría de los casos sólo revela
dos cosas: inseguridad y ocultación.
Y aquí se ha producido
esta mañana, se ha producido.
Incluso se decía: «Los
diputados socialistas y de la oposición en general no asistieron a
las comparecencias».
Y yo quiero decir: y la señora Rita
Barberá, vicepresidenta de la comisión, tampoco.
Solamente
con una diferencia, nosotros lo hemos hecho por una razón
política que explicaremos a los ciudadanos.
La señora Rita
Barberá debe explicar por qué fue a que la nombraran
vicepresidenta y después no estuvo defendiendo ella, en una
comisión en la que teóricamente tenía que defender los
intereses de sus representados, no estuvo en ninguna.
Por tanto,
señorías, yo creo que hay que ser mucho más prudentes.

Miren, voy a empezar creo yo que dando una
alegría, por lo menos a una parte de la cámara, por lo menos
a una parta de la cámara; no sé si a la otra parte, porque a
la otra parte se le ha olvidado al señor Maluenda decir que lo que
están pidiendo es que se paralicen todas las obras de
desalinización que se están haciendo en la Comunidad
Valenciana, que se suspendan todos los planes y que se hagan ad calendas graecas.
Pues les voy
a dar una alegría.
Ayer, justo ayer, en el Boletín Oficial del Estado apareció
una noticia que a mí sí que me llena de satisfacción:
planta de ósmosis inversa de Moncófar y mejora de la
gestión de las aguas salubres en el sur de la comarca de la Plana.
Estamos aquí, señorías.
Salió a
exposición pública el estudio informativo y el estudio de
impacto ambiental, con una inversión que en la primera fase
será de 40 millones, para después pasar a 50 millones; con
una producción directa de agua desalada de primera calidad de 30.
000
metros cúbicos diarios, ampliable a 60.
000 metros cúbicos
diarios.

A mí esto que está en el programa Agua,
a mí me alegra, señorías.
Yo no sé si al
Partido Popular le alegra o prefiere que detengamos esa planta y que no se
haga.
Porque, miren ustedes, esa agua va a contribuir por una parte a
regenerar el estado del acuífero, a la toma para el abastecimiento
humano y también para las comunidades de regantes.
Saben ustedes que
ese acuífero está descendiendo, que está descendiendo
mes a mes y está contaminado por sulfatos, nitratos y cloruros.

Queremos solucionar los problemas,
señorías, desde el Partido Socialista y desde el Grupo
Parlamentario Socialista.
Y ustedes no quieren resolver los problemas.
Lo
que no quieren es que se ejecute el programa Agua, el gobierno.

Mire, le voy a decir más, le voy a decir
más.
Se van a invertir y están en marcha 49 millones de euros
en una planta desalinizadora en Oropesa-Cabanes.
Se trata de una desaladora
de captación directa de agua del mar, con una capacidad inicial de
aproximadamente 60.
000 metros cúbicos, ampliable a 120.
000.
Señorías, ¿esto es bueno o es malo?
¿Quieren
ustedes desalinización o quieren ustedes que se pare toda la
desalinización?

Miren ustedes, señorías, desde
Torrevieja, desalinización, realizándose 80
hectómetros cúbicos; Alicante, 24 hectómetros
cúbicos, es mucha agua; Campello-Mutxamel, 20 hectómetros
cúbicos; ampliación de Jávea, Denia, Sagunto, Oropesa,
Moncófar.
Se está apostando en toda la costa por ese
procedimiento, porque estamos en el siglo XXI, porque tenemos la
tecnología y además somos tecnología punta en
España y nos la están comprando en otros países.
Prueba de ello, hace cuatro días sale la noticia: en California,
planta de desalinización, igual, de la misma intensidad y el mismo
volumen que la de Torrevieja.

Señorías, yo creo que esto ustedes lo
deben reconsiderar, porque no podremos nunca aprobar un dictamen en el que
ustedes nos digan pura y simplemente que lo que quieren es suspender los
proyectos de construcción de desaladoras.

Señorías, dicen ustedes en su dictamen
muchas más cosas y el señor Maluenda las oculta.
Pero dicen
también algunas que ha dicho aquí, pero no lo ha dicho todo.
Transvase Júcar-Vinalopó, dicen: «Que se suspenda la
obra y que se reconsidere y se haga a Cortes de Pallás».
Una
obra que tiene 120 millones de subvención de la Comunidad Europea,
que tiene todo el visto bueno, que es buena para los regantes del
Vinalopó, porque los informes de la Universidad de Alicante, los
informes de la confederación dicen que son aguas aptas para
regadío, que están regando en la Ribera con esas aguas.
Una
obra de esa envergadura que al mismo tiempo quiere respetar los intereses
de los usuarios del Júcar, el caudal ecológico medioambiental
del Júcar y quiere respetar la Albufera, ¿cómo pueden
estar ustedes pidiendo lo contrario que solamente asegura los años
que lleguen 19 hectómetros y nunca 80 hectómetros
cúbicos?
 Y lo dicen todos los estudios serios de la
comisión técnica en las cuales el Consell participó.

Dicen ustedes, señorías, en su dictamen
-y no lo vamos tampoco a poder aceptar- tener sentido, reiteran
su convicción de que la derogación por medio de real decreto
ley del transvase del Ebro va a suponer un gran error estratégico.
Mienten.
En primer lugar, el transvase del Ebro ha sido derogado por una
ley de las Cortes, en primer lugar fue por un decreto-ley, pero
después por una ley de las Cortes.
¿Saben ustedes
quiénes votaron a favor y quienes en contra?
Todos los grupos
políticos votaron a favor excepto un grupo, que son ustedes, el
Partido Popular.

Miren ustedes, nosotros, desde el gobierno socialista,
desde el Grupo Parlamentario Socialista, nunca somos antitransvasistas,
ustedes dicen: «Es que son antitransvasistas».
No es verdad.
Pero consideran ustedes que estamos apoyando el transvase
Júcar-Vinalopó, el transvase Tajo-Segura hemos sido los
primeros en traer aquí una proposición no de ley y en cuanto
al transvase del Ebro nunca nos vamos a oponer; vamos a considerar las
posibilidades de un transvase del Ebro a esta provincia de
Castellón.
Lo que no queremos es un transvase del Ebro que gasta
cantidades de energía inimaginables en una época de cambio
climático y un transvase del Ebro que lleva a los agricultores el
agua a un precio de 0,90 euros.
A 90 céntimos el metro cúbico
de agua, ¿qué agricultor lo puede pagar, con mucho más
gasto de energía que las desalinizadoras?
Pero, ¿cómo
se puede estar apoyando eso de esa manera?
¿O es que ustedes creen
que el agua cae como si fuera desde mil metros hacia abajo?
No, se toma
prácticamente a cota cero, está a cota cero y se tiene que
subir a mil metros de altura.

Mire, ustedes nos dicen lo siguiente también en
su dictamen.
Son las cuatro o cinco cosas que consideran conclusiones de su
dictamen.
Dicen: «Las Cortes Valencianas expresan su apoyo a la
política de gestión eficiente del agua que está
impulsando el Consell de la Generalitat, depuración,
reutilización, etcétera, etcétera».
Pero,
¿cómo pueden ustedes decir.
.
.
?
Ya me explico por
qué no están aquí los conselleres, ahora lo veo claro.
No están aquí los conselleres porque no quieren
-sí, sí, los conselleres del ramo- porque no
quieren ponerse colorados, no quieren oír sus propias cifras, no
quieren oír que durante todo el gobierno de Camps todos los
programas hídricos de la Comunidad Valenciana han estado congelados,
cuando no han perdido dinero.
Miren, a Dios rogando y con el mazo dando.
Tienen ustedes que dar ejemplo y hacer sus deberes.
Y ustedes no han
invertido en agua, han gastado el dinero a manos llenas en otras cosas, en
propaganda.

Estructuras agrarias.
En el año 2003
tenía una dotación económica -está en los
presupuestos oficiales- de 90,60 millones de euros.
Actualmente, en
2007, tienen una dotación de 79 millones.
Restauración y
protección de recursos naturales, mantenimiento, restauración
hidrológico-forestal: tenía 2,82 en 2003; tiene en este
año 1,1.
Saneamiento y depuración de aguas: el programa
tenía 31,7 y ahora tiene 30,66.
Gestión e infraestructuras de
recursos hidráulicos, ese ha subido un poco, pero muchísimo
menos que la inflación, está congelado: tenía 78,52 y
ahora tiene 86,68, señorías.
Este conjunto de programas han
perdido en estos años, de 2003 a 2007, 5,54 millones, no solamente
no han subido, han bajado y han bajado el 2,72%.
Por eso les da
vergüenza y no vienen aquí a dar la cara.

Señorías, tienen que hacer y tienen que
cumplir sus deberes si quieren tener algo de credibilidad, porque ustedes
son expertos en propaganda; son expertos en fomentar la crispación,
son expertos en fomentar la guerra del agua.
Pero no son en absoluto
expertos en resolver los problemas hídricos de la comunidad, porque
si no, después de 12 años gobernando, nos estamos planteando
los mismos problemas y los tenemos peores que cuando ustedes empezaron a
gobernar, no estaríamos aquí discutiendo si los problemas los
hubieran resuelto.
Han tenido 12 años para resolverlos y no los han
resuelto.

Hablan ustedes ahora de interconexión de
cuencas.
Me parece muy bien.
Pero cuando ustedes lo dicen, lo dicen sin
credibilidad y suena a cantos de sirena, porque ha tenido el señor
Aznar ocho años para hacer interconexión de cuencas y no las
ha realizado.
No dicen ustedes qué cuencas van a conectar.
¿Es que las van a conectar todas?
¿Cuánto vale eso?
¿Quién lo va a pagar?
Cuando no pase agua, ¿lo van a
pagar los agricultores o lo van a pagar abastecimientos?
¿Cómo se va a imputar?
No tienen ustedes proyecto, se han
quedado ustedes sin proyecto porque estaban agarrados a un proyecto
exclusivamente, que era el trasvase del Ebro.
Y una vez que ese trasvase
del Ebro es rechazado por Europa, cuatro direcciones generales hacen
informes contrarios al transvase del Ebro.
Una vez que se demuestra que el
agua vale 90 céntimos el metro cúbico, una vez que se ve que
es insostenible desde el punto de vista de la energía, porque
consume mucho más que las depuradoras y emite mucho más CO2 a
la atmósfera, se quedan ustedes absolutamente sin programa.

No han hecho ustedes nada en el Estado, no lo
están haciendo aquí.
El Partido Socialista lleva dos
años y medio de gobierno.
Dejen ustedes gobernar, porque tenemos un
programa, el programa Agua, que para esta comunidad va a invertir 2.
600
millones de euros para conseguir 600 hectómetros cúbicos.
Pero, además, va a adoptar el punto de vista de la actuación
cualitativa frente al punto exclusivo de vista de actuación
cuantitativa que ustedes han adoptado siempre.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Soler.

El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyories.
Senyor Ribó.
Senyor Godoy.

S'ha repetit en els arguments el senyor
Ribó.
Comissió de propaganda l'ha qualificat de pamflet.
 Res més lluny de la
realitat, senyor Ribó.
Vosté sap que ha sigut una
comissió creada d'acord amb el reglament, votada
democràticament en el ple i totes les decisions que s'han pres
en la comissió han sigut a proposta de la Mesa per unanimitat i
votades democràticament.
No és culpa nostra que vostés
hagen agarrat un cabreig i no hagen volgut vindre.
Pense que quan es tracta
d'institucions públiques el fer com els xiquets en el pati de
col·legi, o sóc fallera major o no jugue, em pareix que
això no és res seriós.

Ha parlat també dels regants de la Ribera.
És que vostés no proposaren a ningú, vostés no
van proposar.
Tota l'oposició, ni vostés, ni el Partit
Socialista van proposar cap alcalde de la Ribera, cap.
Nosaltres els
haguérem votat a favor.
Proposaren únicament una societat de
regants, una, les altres tampoc, perquè pensaven que ahí
podien fer-li mal al Partit Popular, no per altra cosa, no pel bé de
l'aigua i pel bé dels regants a la Comunitat Valenciana.

Mire, nosaltres hem elaborat un dictamen basat en els
treballs de la comissió, rigorós, que arreplega totes les
intervencions íntegres de tots els qui han comparegut, de tota mena
i condició política.
És a dir, han vingut
tècnics de tota Espanya, tècnics prestigiosos d'Estats
Units, han vingut alcaldes de tots els signes polítics i arrepleguem
en el dictamen totes les opinions.
No com el Partit Socialista que en el
seu dictamen fa un resum i fa un resum trampa, perquè al resumir
aquelles intervencions que li interessa ho fica tot i ho adorna i aquelles
que no li interessen, com la de l'alcalde de Benferri, que va dir que
el programa Aigua era un fracàs, que va dir que allí estaven
ja més de deu anys dessalant i tenien la dessaladora parada
perquè era un fracàs i va dir que el Partit Socialista
s'equivocava en la política hídrica, eixe el resumeixen
en tres renglons.
Per tant, nosaltres no resumim, íntegre
perquè tots ho lligen.

Quant a allò de la comissió monocolor,
bé, està en el dictamen i ho ha explicat abans el president.
Per què no vingueren els de Nova Cultura de l'Aigua que pensen
com vosté, senyor Ribó?
Per què no vingueren a
defensar-lo?
Per què no vingué vosté a contrarestar
les opinions d'altres que no pensen com vosté?
Per què
no van vindre tots els qui depenen del ministeri a defensar les seues
postures?

Quant al que deia el senyor Godoy de la senyora
Barberá, bé, senyor Godoy, jo crec que cal ser seriosos en
l'aplicació del reglament de la cambra.
Si el reglament de la
cambra nosaltres mateix no se'l creem.
És perfectament
reglamentari, senyor Godoy, que un membre d'una comissió siga
substituït per un altre?
És de veres que la senyora
Barberá ha estat sempre substituïda en totes les comissions?
El
que jo tinc dubtes si és reglamentari, si és que els qui no
treballen a final de mes cobren el cent per cent.
Els qui no treballen el
cent per cent, si cobren el cent per cent, si això és
reglamentari.
Jo tinc els meus dubtes.

Mire, nosaltres el dictamen, que ja és de la
comissió, que hui sotmetem al ple, fonamentalment treballa sobre
quatre eixos, analitza la situació, la sequera és
generalitzada, fonamental en el Vinalopó i en la Vega Baixa
són les zones més afectades.
Però el dictamen, com
dic, és seriós i rigorós, fa una anàlisi de la
situació i després, fonamentalment, les solucions les apunta
en quatre eixos que serien: estalvi, reutilització, dessalatge i
aportacions externes.

Quant a l'estalvi, i ací
m'agradaria fer un parèntesis, ja que estem a Castelló,
de quan la comissió, els membres del Partit Popular, del Grup
Parlamentari Popular de la comissió vam visitar esta
província, el Sindicat Central de Recs del Riu Millars i podem
testificar que són un exemple de com s'estalvia i
s'administra bé l'aigua.
Més del 95% d'esta
societat està ja a rec localitzat i estiguérem visitant les
instal·lacions i de veres que són modèliques.
Senyors
de l'oposició, no els haguera vingut mal vindre a la visita i
almenys comprovar, perquè, com dic, en la comissió no sols
treballàrem en teoria, no sols atenguérem els qui vingueren a
explicar a la comissió el que sabien d'aigua sinó que a
més visitàrem in situ els llocs on hi havien problemes i on
es tenien solucionats per a fer més ric i més real el
dictamen.

Com dic, l'estalvi.
De les 350.
000
hectàrees que tenim de regadiu, més de 200.
000 estan ja
modernitzades a rec localitzat.
Això vol dir un 70%.
La resta
d'Espanya, comunitats governades pel Partit Socialista, saben
vostés quant?
No aplega al 10%.
Així és com
s'estalvia l'aigua.
Nosaltres el 70%, resta d'Espanya
governades pel Partit Socialista el 10%.
Cal predicar amb l'exemple.

Mire, estalvi.
Si per exemple a Aragó i a
Castella-la Manxa tingueren el mateix grau d'estalvi que nosaltres,
tindrien el problema solucionat.
Si a Aragó tingueren el mateix grau
d'estalvi que a la Comunitat Valenciana, sobrarien més dels
350 hectòmetres cúbics que necessitem en la Comunitat
Valenciana com a dèficit estructural, i encara en quedarien per al
cabal ecològic.

I el mateix podem dir del Xúquer.
Si a
Castella-la Manxa, amb la quantitat que hi ha de pous
d'extracció il·legals, allí tingueren el mateix
grau d'estalvi que mosatros, sobrarien més de 100
hectòmetres cúbics, senyor Ribó, que anirien 80 per al
Xúquer-Vinalopó, des d'on ha d'anar, des de
Cortes de Pallás, i en sobrarien més de 20 per a augmentar
eixe cabal ecològic que tant li preocupa a vosté.

L'altre eix seria la reutilització.
Estem
reutilitzant directament 175 hectòmetres cúbics, i
indirectament uns altres tants, 175 a l'any.
I quan estiguen acabades
les obres que estan en marxa i en licitació, aplegarem als 350
hectòmetres cúbics.
Depurem tanta aigua en la Comunitat
Valenciana com la resta d'Espanya junta, tanta.
Vosté manejava
abans dades de l'INE.
Jo manege dades oficials, dades oficials que
mos han enviat.
.
.
que s'han dignat, la conselleria i els organismes,
s'han dignat enviar-nos-les a la comissió, i ens les hem
llegit i ens les  hem mirat.
Aquells organismes que no s'han
dignat, que no mos han fet cas i no mos les han enviat a la
comissió, lògicament no les hem pogut treballar, però
les que mos han enviat, com li dic, estem reutilizant tanta aigua com la
resta d'Espanya junta.
Comunitats com Cantàbria, cogovernades
pel Partit Socialista, no en reutilitzen ni una gota.
Ni una gota.
Cantàbria, cogovernada pel Partit Socialista.

Dessalatge.
Torna a insistir el senyor Godoy que el
dessalatge estem en contra.
No és de veres, senyor Godoy.
No diga
mentides, no és de veres.
No estem en contra de.
.
.
Estem en contra
del dessalatge massiu, estem en contra d'omplir la costa valenciana
de dessaladores, estem en contra que el dessalatge siga una alternativa al
transvasament de sobrants de l'Ebre, però no estem en contra
del dessalatge.
La prova és que el Pla hidrològic nacional
del Partit Popular.
.
.
, cosa que ha dit vosté que no tenim
alternativa, que en llevar el transvasament ens hem quedat sense
alternativa, no és de veres.
El transvasament de l'Ebre era
una xicoteta part del PHN, i vostés el respectaren tot.
Llavors, no
seria tan roín.
Vostés l'han fet de vostés.
Home, quina casualitat!
Menys el transvasament de l'Ebre, que
és el que perjudica a la Comunitat Valenciana.
Quina casualitat!
Mos
perjudiquen en l'AVE, en l'aigua.
.
.
Tot el que afecta
ahí.
.
.
Quina casualitat!
(Aplaudiments) Sense parlar del desastre mediambiental que és
omplir la costa de dessaladores, el visual, l'energètic.
.
.

Mire, senyor Godoy, si haguera vingut vosté a
la comissió, i vosté diu que s'ha llegit les
intervencions, han vingut tècnics i han aportat documents que diuen
que és molt més cara econòmicament, i
mediambientalment i energèticament, molt més car el
dessalatge que els transvasaments.
I això està escrit.
Per
tant, o vosté diu que se les ha llegit i no se les ha llegit, o no
llig bé.
Si diu que se les ha llegit, vorà com
independentment que siga una opinió del Grup Parlamentari Popular,
és una opinió de distints tècnics espanyols i
estrangers, que el dessalatge té més cost mediambiental i
energètic i econòmic.

Després de tot, aportacions externes.
Clar, el
programa Aigua va ser el gran fracàs, i el dictamen de forma molt
generosa diu que és el de les tres mentides.
Jo dic que és el
de les quatre mentides, una mentida més.
Ni més aigua, ni
més barata, ni de més qualitat ni més prompte.
(El senyor president parla sense micròfon) Gràcies, senyor president.
I després, les
aportacions externes.
Després de fer els deures ben fets,
després d'aprofitar l'aigua, d'estalviar-la, mos
fan falta, mos fan falta aportacions externes.

El PH contemplava el transvasament de sobrants
d'aigua de l'Ebre amb el consens de més del 90% en el
Consell Nacional de l'Aigua, inclosos els regants
d'Aragó, on estan representats tots els regants
d'Espanya.
Vostés el derogaren sense cap informe tècnic
ni jurídic.
Des de la comissió demanàrem que mos
facilitaren informes tècnics i/o jurídics que justificaren la
derogació d'eixe transvasament.
No mos els han facilitat, no
han aplegat a la comissió.
Estic convençut que perquè
no els tenen, perquè no hi ha justificació ni tècnica
ni jurídica per a carregar-se el.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Señor Soler, vaya acabando.

El senyor Soler Garibo:

.
.
.
-acabe, senyor president-
Xúquer-Vinalopó, està clar en el dictamen.
No tinc
temps.
.
.
El Tajo-Segura li demostràrem, senyor Godoy, que
votàrem favorablement una iniciativa de vostés en el ple
d'Elx.
Per tant, el tema està claríssim.

I -repetisc- tenim un dèficit
estructural que hem de cobrir, segur, no hi ha més remei,
d'aportacions externes.
I vostés derogaren el transvasament de
l'Ebre i no saben per on pegar.
Vostés sí que no tenen
política hídrica.

Mire, jo els diria, des d'ací -per
acabar, senyor president-, que rectifiquen, que rectifiquen la seua
postura política, que recolzen el dictamen, que rectificar és
de savis, encara que jo tinc molts dubtes que vostés facen bo el
refrany.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Soler.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Una vegada sentit el to de victimisme que caracteritza
les intervencions del Partit Popular de tots els dies en tots els temes, jo
sí que voldria començar com ha acabat el portaveu del Partit
Popular: rectifiquen.

Mire, jo els vull dir una cosa molt clara: el
transvasament de l'Ebre és una política que ja a
Espanya no es pot produir.
Per dos motius.
Motiu número un: ha
entrat en actiu la directiva marc de l'aigua, que no ho permetria.
Motiu número dos: l'any 2007 és el primer any que en el
tema dels fons europeus, este país es veu molt minvat i, per tant,
no podem somiar en tenir finançament europeu.

Per tant, és un lament, i ja està
bé de lamentar-nos d'una cosa que, efectivament, pogué
ser, si no haguera passat el que va passar, però ja no podrà
ser.
Jo els recomanaria que es dediquen a una altra cosa, que no ens facen
perdre més el temps per una política impossible en la
Unió Europea, impossible en la Unió Europea.
I com que
és impossible, anem a dedicar-nos a polítiques possibles, a
les polítiques contemplades en la directiva de l'aigua, a les
polítiques de gestió de la demanda.

Mire vosté, ha parlat d'estalvi, i ens ha
posat com a exemple.
Mire, en esta província de Castelló, si
mira, per exemple, els informes de la mateixa diputació,
veurà que en les canonades de molts pobles es perd més del
50% de l'aigua.
Són informes bastant recents.
Mire-ho.
Ja no
li done la dada de tota la comunitat, que perdem un 11% més que la
mitjana espanyola.
No estem fent els deures.
Jo li vull repetir: no estem
fent els deures en estalvi.
Falten moltes polítiques de
reutilització.
Vosté m'ha dit 175 hectòmetres i
175 més, que sumats sumen 350, i ens ha dit com si ja els
tinguérem.
No.
175 és el 33%.
Val.
Però queden les
dues terceres part que no reutilitzen, quan països amb necessitats com
les nostres, com Austràlia, com Israel i com molts altres, tenen uns
percentatges de reutilització molt més elevats.
És
cert, les comunitats on sol ploure no gasten duros en reutilitzar
l'aigua, perquè l'aigua no és factor limitant.
És cert, és normal i és comprensible.
És
totalment comprensible.
Segur que en Gran Bretanya tampoc reutilitzen
massa, segur, perquè no és un factor limitant, almenys fins
ara.
Però aquí sí.
I, per tant, hem de reutilitzar.

I mire vosté, vosté contarà el
que vulga, però l'última dada oficial que apareix en
l'Institut Nacional d'Estadística és la de 1994.
I nosaltres estem en 1,9% per sota de la mitjana espanyola en
de-pu-ra-ció.
És a dir, depurem menys que la mitjana
espanyola.
És a dir, no hem fet els deures, com ha fet Espanya, de
mitjana.
I no hi ha enquestes més avançades, almenys en
l'Institut Nacional d'Estadística.
Jo crec que
açò està clar.

I mire, vosté també ha de dir una altra
cosa: per què en l'anuari agrícola, que vosté
és d'agricultura i ho coneixerà.
.
.
Mire vosté,
jo li vaig a donar una dada, l'última dada 2004-2005.
Com
és possible que en este país, amb problemes d'aigua, en
un any augmente concretament en 5.
600 hectàrees de regadiu?
Anuari
del sector agrari del 2005.
Com és possible açò, en
una situació com la que estem?
Com estan permetent vostés que
es transformen zones forestals i zones de secà?
De pas, estan
augmentant la superproducció de cítrics, de pas.
Demà
en parlarem d'això amb el senyor president del Consell.
Com
és possible?

Vostés no estan fent els deures.
Vostés
estan fent el que els està donant la gana absolutament en el tema de
l'aigua.
Estan demanant aigua per a tots, perquè uns quants
puguen transformar.
.
.
eixos senyors de diners no massa blancs, prou grisos,
puguen transformar en determinades zones forestals.
Estan utilitzant
l'aigua, estan utilitzant tota la seua campanya per a camps de golf,
per a noves urbanitzacions.
No ho estan utilitzant ni per als llauradors ni
per als ciutadans normals.
Eixa és la seua política:
més aigua per a poder fer el que vostés vulguen aquells que
vostés vulguen.
Eixa és la situació.

I mire vosté, jo li vull reiterar:
l'aigua en este país, i l'informe seu no diu
absolutament res, també és de molt mala qualitat i s'ha
de treballar per a millorar-ho.
I hi ha directives europees que no
s'estan complint, per exemple, senyor portaveu, en el sector agrari,
que vosté coneix, que faria falta que es compliren perquè
baixaren els nivells de concentració de contaminants en les
aigües residuals, que acostumem a beure moltes comarques.
Aquesta
és la situació, no la que vostés descriuen, no
és la situació que vostés descriuen.
És una
situació, jo li vull reiterar, i vosté no m'ha
contradit.
.
.
El seu informe és un informe amb moltes mentides
d'una manera fàcils, mentides molt fàcils, burdes, fàcils de trobar.
No pot ser açò un informe d'un parlament com el nostre.
Pensem que el que haurien de fer és retirar-lo.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el
señor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Soler, terminaba usted diciendo que
están a favor de la desalación.
Me alegro mucho, pero
pregúntele usted al señor Rajoy si dijo o no dijo que la
desalación es un cuento chino, porque yo lo he leído en la
prensa.
Pregúntele usted al señor González Pons si
dijo o no dijo que las desaladoras son las centrales nucleares del mar,
para asustarnos a todos.
Pregunte usted, infórmese y vea qué
postura tienen en su partido, porque yo ya me hago un lío.
Usted
dice que están a favor de la desalación, favorezcan ustedes
la desalación, actúen en el Consell en consecuencia y apoyen
ustedes este proceso, que traerá muchos hectómetros
cúbicos de agua a esta comunidad.
Traerá 600
hectómetros cúbicos, lo que no iba a traer nunca, y ustedes
lo saben, el trasvase del Ebro.
Por tanto, aclárense ustedes en su
partido.

Dice usted: «La desalación es más
cara que los trasvases».
Depende de qué desalación
-sea usted preciso y sea usted fino- y qué trasvases.
Una cosa es un trasvase de 100 kilómetros y otra cosa es un trasvase
de 1.
000 kilómetros.
Una cosa es una trasvase que no tiene que
superar alturas y otra cosa es un trasvase como el que ustedes
querían traer, que tenía que superar 1.
000 metros de altura
para Murcia y Almería -y eso usted lo sabe-, y 11
impulsiones, y es un trasvase de 1.
000 kilómetros.
Fíjense
ustedes que el del Tajo-Segura es de 300 kilómetros -tiene su
consumo, ¿verdad?
-, y eso que tiene que subir menos, y
ahí sí que cae mucha por gravedad, pero aquí de
gravedad nada, porque tiene que subir muchísimo.

Miren ustedes, nosotros además hemos presentado
todo un conjunto de propuestas, un conjunto de 16 puntos, 16 puntos
programáticos, para realizar como programa Agua para esta comunidad,
que traen agua a esta comunidad, que contienen decenas de medidas.
Y los
pueden ustedes leer en el boletín oficial, porque están
publicados en el Diario Oficial de la
Generalitat.
Desde el pacto de agua, el fomento
del diálogo social, la creación de la Agencia Valenciana del
Agua, el hacer la política hídrica dentro de la directiva
marco del agua, el tener como punto de referencia y prioridad la
protección de nuestros ríos, del río Júcar, del
río Segura, del río Mijares, del río Palencia, de la
Albufera de Valencia, el trasvase Júcar-Vinalopó que se
está realizando con el apoyo de la Comunidad Europea.
Cumplan
ustedes, por cierto, sus obligaciones con el trasvase
Júcar-Vinalopó.
¿Por qué no hacen ustedes de
una vez la modernización de regadíos de la Acequia Real del
Júcar y culpan siempre a los agricultores de que no las hacen porque
son ellos los que de alguna manera no están cumpliendo?
Son ustedes
los que no están cumpliendo.
Háganlo porque firmaron un
convenio con los agricultores en el año 2001 y en el Plan de cuenca
se comprometieron que prioritariamente iban a hacer esa
modernización de regadío y no sabemos qué pasa que no
invierten ustedes y sólo tienen hechos 3 de los 45 sectores.
Y hagan
ustedes las obras del postrasvase porque llegará el agua a Villena y
llegará a finales del 2008, principios del 2009, y ustedes no
tendrán hechos sus deberes y no tendrán las obras del
postrasvase.

Hemos propuesto un conjunto de decenas de actuaciones
contenidas en el programa Agua, tanto en la cuenca del Júcar como en
la cuenca del Segura.
Hemos propuesto un conjunto de actuaciones referidas
al trasvase Tajo-Segura y a los bancos públicos de agua que ustedes
ignoran olímpicamente.
Hemos propuesto actuaciones con respecto a
otros trasvases, que ya se las he dicho anteriormente, con respecto a
desalinización, con respecto a modernización de
regadíos, a obras de emergencias, a ayudas a agricultores y a
ganaderos que ustedes obvian totalmente, con respecto al Plan de
aprovechamiento integral de recursos hídricos, con respecto a
abastecimiento, depuración y reutilización.
Pregunten ustedes
por Castellón.
¿Cuántas obras ha hecho el Consell para
esas cuestiones?
Para cuestión de abastecimiento.
¿Qué
problemas tienen en la Plana?
¿Qué problemas tienen en Els
Ports?
Y que el Consell durante esta legislatura no ha hecho absolutamente
nada.

Es ahora Acuamed la que está invirtiendo 25
millones de euros para hacer un proyecto de conexión con
tuberías del pozo de Zurita.
Es ahora Acuamed la que está
abriendo los pozos también en Els Ports.
Y es Acuamed la que
está haciendo las obras también en la Plana de
Castellón.

Miren, ustedes tienen muchas cosas que hacer.
Y, por
último, y con esto termino, ustedes han hecho una comisión
trampa porque querían un resultado trucado, y para eso tenían
ustedes que hacer una cosa: excluir al 50% de los valencianos de esa
comisión, quedarse ustedes con el 95% la representación, no
permitir ustedes que ni un solo alcalde de la Ribera del Júcar
entrara en esta comisión, no permitir ustedes que ni uno solo de los
representantes de los regantes del Júcar entrara en esta
comisión.
Y eso que el Partido Socialista -y termino-
propuso al señor Fortea, que no es precisamente militante de este
Partido Socialista, y ustedes lo vetaron incluso, porque no querían
ustedes dialogar, no querían ustedes controversia y querían
ustedes traer aquí un proyecto de conclusiones que tenían
previamente redactado para fomentar, no el agua para la Comunidad
Valenciana, sino el enfrentamiento y la concertación.

Reflexionen ustedes, cojan ustedes esta mano tendida
que les ha mandado Ignasi Pla.
Hagan ustedes el pacto para defender los
intereses de nuestra comunidad, y trabajemos todos juntos por los intereses
de esta comunidad y no por los intereses partidarios y sectarios del
Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra.
.
.
don Joaquín Soler, en
representación del Grupo Popular.

El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories, vaig a anar telegràficament
perquè hi ha moltes coses.

Senyor Ribó, «transvasaments
obsolets», diga-ho vosté en Califòrnia.
.
.
On
està el senyor Ribó que no el veig?
Senyor Ribó,
senyor Ribó, diga-ho vosté en Califòrnia, diga-ho
vosté en Nova York, potser la ciutat més cosmopolita del
món hui, nou milions de persones estan bevent a Nova York de
transvasament.
La Xina, que és un país emergent, que mos
preocupa a tots molt, està vivint gràcies als transvasaments.
Per tant, fique's al dia.

L'alternativa que vosté planteja
m'ha paregut entendre que és el dessalatge.
Interprete que no
li preocupa a vosté les emissions de CO2, els sobrants de salmorres,
el perill que té la praderia de posidònia.
Interprete que no
li preocupa, si l'alternativa de vosté és com la del
Partit Socialista, el dessalatge.

Les dades oficials que hem rebut en la
comissió, les que mos han enviat, eixes són les que manegem
mosatros.
Vostés no sé d'on s'han informat per a
elaborar el seu dictamen.
El nostre dictamen llum i taquígrafs, tots
els qui han vingut a la comissió està arreplegat
íntegrament i ahí ho poden comprovar vostés.

Consum d'aigua.
En la Comunitat Valenciana ha
disminuït el consum d'aigua per l'agricultura.
Castella-la
Manxa ha augmentat i Aragó ha augmentat.
Apunte's la dada i
veja por on se documenta.

I a més sap vosté que el PHN prohibia
els nous regadius expressament.
Quan el Partit Socialista se carrega en el
PHN se carregà eixa prohibició.
Per tant, demane
responsabilitats a altres d'això, no a mosatros.
El nostre PHN
prohibia que aigua transvasada se dedicara a nous regadius.
Ara no.
Ara no.
Eixa prohibició no està.

Maneja vosté dades de l'INE de
l'any 1994.
El 1994 hi havia govern socialista, i partir de 1995 que
governem mosatros és quan se fica en marxa el Pla de
depuració que vosté anomenava, que fica depuradores en tots
els pobles de més de 500 habitants, eh.
Per tant, ahí
està el Pla de depuració i ahí està el govern
socialista que governava en 1994.
Com vosté comprendrà jo no
sóc el bou que matà a Manolete, encara que tinga
afició al bous.
Però, vaja, de 1994 no mos carregue res.

Senyor Godoy, torna vosté a jugar en les
paraules i a dir veritats a mitges.
No és deveres que estem en
contra del dessalatge.
Si anava en la nostra llei, si anava en el pla
hidrològic, com anem a estar en contra?
Estem en contra del
dessalatge massiu.
I estem d'acord amb el que digué el senyor
González Pons.
Ell parlava del dessalatge massiu.
Va dir textualment
que el Partit Socialista volia convertir la Comunitat Valenciana en una
fàbrica d'aigua per a tota Espanya.
I això no ho podem
consentir, a base de carregar-se la costa, a base de gastar energia,
d'impacte mediambiental i d'impacte visual, d'impacte
visual.

A més, vosté parla aixina perquè
no estava en la comissió.
Si haguera estat en la comissió
s'haguera donat compte del que digué el senyor González
Pons.
Segurament el Diari de Sessions no se l'ha llegit bé.
I vosté juga
amb la semàntica, diu veritats a mitges, que és la pitjor de
les mentires.

Parla també de l'energia dels
transvasaments.
Bé, els transvasaments podran tindre trams que cal
bombejar-la i trams que podran estar a més altura o a menys, segons
parlem del Xúquer-Vinalopó, que pot anar molt de tros per
nivell si agarrem l'aigua de Cortes de Pallás o si
l'agarrem de l'assut de la Marquesa caldrà bombejar tota
l'aigua.

El dessalatge està clar, el dessalatge
està clar que sempre és a cota zero.
Per tant, sempre
té el cent per cent de cost energètic, sempre, mai
està en altura.

Mire, el que hem firmat de convenis mosatros ho hem
complit.
Vostés sí que no complixen i fan propaganda.
Cofinancen obres amb la Conselleria d'Agricultura per a millorar
regs, i després a la firma amb Delegació del Govern no
conviden el conseller perquè no se faça la foto.
Per a fer-se
la foto vostés partidària i partidistament.
Això
sí que no està bé.

Mire, la setmana passada el Consell, 56 milions
d'euros per a l'Alacantí i el Vinalopó per a
modernització de reg.
Eixes dos comarques.
56 milions d'euros.

I després, allò dels alcaldes de la
Ribera.
És que vostés no els proposaren!
Què volen?
Que la comissió, que el senyor Maluenda siga Carmen
l'endevinadora i que endevine el que vostés pensen i que els
invite només perquè si?
Eh, volen això?
Per
l'amor de Déu!
Vostés no els demanaren.
No demanaren
que acudira ningun alcalde.
Votaren en contra a alcaldes del seu partit.
Volen més mostra d'incoherència?
No acudixen a la
comissió, critiquen la senyora Barberá, aplega a final de mes
i cobren el cent per cent, i volen pujar-se al tren ara que falten uns
poquets quilòmetres per aplegar a l'estació, quan
mosatros ja portem centenars de quilòmetres recorreguts!

I damunt han tingut vostés mala sort, han
tingut mala sort en el dia que se veu este tema ací, a
Castelló, perquè precisament ahir botà la
notícia que alguns, alguns embassaments del riu Ebre estaven al 95%,
i estaven desembassant aigua sols per seguretat, estaven desembassant
aigua.
Vull dir que han tingut mala sort.
Totes les tesis de vostés
que al delta de l'Ebre li fa falta l'aigua, que el cabal
ecològic de l'Ebre, que no.
.
.
Mire, casualment ahir.
.
.
, i hui
seguixen desembassant aigua perquè ne tenen massa i no mos en volen
donar als valencians.
Si vostés preferixen tirar l'aigua
dolça a la mar per a després arreplegar-la i dessalar-la, jo
deveres que no ho entenc.
I tots els valencians i valencianes tampoc, i ho
pagaran vostés en les urnes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Soler.

Vamos a someter a votación el dictamen de la
Comisión Especial para el Estudio de la Sequía en la
Comunidad Valenciana.
¿Votos a favor?
(El
senyor president procedeix al recompte de vots)
43 votos a favor.
(Remors) Pues puede que haya uno menos, pero es difícil desde
aquí percibir los brazos.
42.
Es lo mismo, señor Such.
¿Votos en contra?
¿Votos en contra?
(El senyor president procedeix al recompte de vots) 37 votos en contra.

Bien, se levanta el pleno hasta las cinco y cuarto de
la tarde.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 15
minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 58
minuts)

Pregunta 11/07 al conseller de Territori i Habitatge,
senyor Esteban González Pons, sobre l'abocador al terme de
Fanzara, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra
Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 62.
414).

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
el pleno -por favor, puertas-, con el
punto ocho del orden del pleno, que son respuestas a los conselleres
y.
.
.
 son preguntas a los conselleres y con el número
62.
414, la primera pregunta se realiza al conseller de Territorio y
Vivienda por el diputado d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: l'Entesa, don Ramon Cardona i Pla.

Por favor, don Ramon.

El senyor Cardona i Pla:

Sí.
Senyor conseller .
.
.
(inoïble per raons tècniques) la declaració d'impacte ambiental el declarava
favorable, però després, no aprovava ninguna de les dos
condicions, ninguna de les dues modificacions, tant la
requalificació de 12.
200 metres quadrats com de passar de tres a
cinc categories de residus industrials.

Però, nosaltres no considerem que eixa
declaració haja suposat l'aturada definitiva del projecte
d'abocador de Fanzara.
Considerem que continua en marxa, considerem
que el procediment pot acabar en construir allí un abocador.
Però vam detectar que el Pla general d'ordenació urbana
i la modificació que ara se proposa, no té en compte el pla
d'ordenació de recursos naturals de la serra
d'Espadà i l'abocador de Fanzara cau dins de la zona
d'amortiment d'eixe paratge natural.

Quina és la posició de la conselleria
respecte al projecte d'abocador de residus de Fanzara, del Baladrar,
a la vista que el Pla general d'ordenació urbana de 2001 i de
les modificacions que s'han plantejat al 2006, vulneren el Porn de la
serra d'Espadà i, a més, també vulneren els
principis del Pla nacional de residus i la normativa sobre
aqüífers?
Quina és la posició de la conselleria
respecte a la construcció d'este abocador?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Señor conseller, don Esteban González
Pons, tiene usted el uso de la palabra.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, señor Cardona, la
posición de esta conselleria en este proyecto, como en cualquiera de
entre los que el ámbito de su competencia hace que le sean propios,
es la más escrupulosa aplicación de la legalidad vigente.

Me gustaría recordarle a su
señoría que la intervención de esta conselleria es la
derivada de las competencias administrativas que legalmente tiene
asignadas, en orden a la tramitación y resolución de los
procedimientos que autorizan el tipo de instalaciones al que ha hecho
referencia.
Señoría, dicho en otras palabras, nuestra tarea
consiste en cumplir y en hacer cumplir la ley.

En relación con las modificaciones del Plan
general de ordenación urbana de Fanzara, a las que su
señoría hace referencia, quiero.
.
.
 (inoïble per raons tècniques) porque el emplazamiento inicial propuesto fue rechazado desde
la Dirección de Calidad Ambiental de la conselleria.

La modificación final cuenta, desde el 10 de
mayo de 2006, con una declaración de impacto ambiental desfavorable
para la instalación de un vertedero de residuos, por el que se
interesa el diputado.
El texto de esa declaración de impacto
ambiental -que yo no sé si su señoría
conoce- es taxativo y no ofrece dudas al establecer que -cito
textualmente- «en el vertedero de residuos industriales no se
admitirán residuos peligrosos, así como también que en
el sector industrial del Baladrar no se permite el almacenamiento, vertido,
tratamiento o tránsito de residuos peligrosos».

Puedo decirlo más alto y repetir lo que venimos
afirmando ya hace unos meses más veces, pero, señoría,
le aseguro que no se lo puedo decir más claro: en Fanzara, por la
declaración de impacto ambiental emitida por la Conselleria de
Territori i Habitatge no habrá un vertedero de residuos peligrosos
porque con la ley en la mano, sencillamente, no puede haberlo.
Es
más, señoría, para que no surja, ni se alimenten
intencionadamente más dudas al respecto, aprovecho la ocasión
para adelantarle que todo el expediente administrativo de este proyecto de
vertedero contará con una resolución de cierre antes de que
acabe esta semana.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
señor Cardona.

El senyor Cardona i Pla:

Senyor conseller, crec que vosté ha sigut molt
clar, molt explícit i jo entenc exactament el que vosté ha
dit i ha volgut dir.

A vore, quan nosaltres fem estes preguntes no ho fem
per remarcar, per preguntar sempre el mateix.
És perquè ens
queden alguns àmbits d'ombra que no acabem de vore definits
del tot de manera suficientment clara.
En este cas concret, jo li
preguntava precisament per la contradicció entre el Porn i el Pla
general d'ordenació urbana perquè en el cas que
estiguera davant l'abocador, havíem detectat que eixes
contradiccions eren suficientment fortes com per a també impedir,
exactament, la construcció d'eixe abocador.

De totes formes, senyor conseller, no vull allargar-ho
més.
Simplement, estime que el que diu amb les seues paraules
és que esta setmana se tancarà de manera definitiva
l'expedient de l'abocador de Fanzara i això és
una qüestió que a nosaltres ens deixa satisfets perquè
considerem que és el que tocava.

Ja li he comentat abans que hi havia una
afectació concretament al tema dels aqüífers.
En la
cartografia temàtica de la Comunitat Valenciana, apareix el lloc
justet on anava l'abocador com «vulnerabilitat de
l'aqüífer alta».
Nosaltres havíem detectat
que ahí, en eixa zona, que era un espai natural, no es podien fer
modificacions urbanístiques.
El que vosté ens ve a dir
és que no cal arribar a plantejar eixa contradicció,
perquè vosté mateix, a partir de la declaració
d'impacte ambiental, ha decidit que el projecte no tire avant i
això crec que és la conclusió; que vosté ho fa
en compliment de la legalitat però que jo he de valorar com que
és una resposta també a les demandes de la gent, que veia que
no era el lloc adequat per a posar l'abocador.

Gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señoría.

Obviamente, todos actuamos en cumplimiento de la
legalidad y también de los sentimientos ciudadanos.
En Fanzara se
había solicitado la creación de un vertedero de residuos
peligrosos y, tal y como indicó la declaración de impacto
ambiental de la conselleria, era inviable realizar tal tipo de vertedero en
ese tipo de suelo por muchas razones, a algunas de las cuales ha hecho su
señoría referencia: hay una declaración de impacto
ambiental que es muy clara.
En todo caso, allí si se solicitara
-que no se ha solicitado- únicamente cabría un
vertedero de inertes, que es material no orgánico, material
sólo de derribo y nunca y en ningún caso un vertedero de
residuos peligrosos, de residuos contaminantes del sector industrial, que
era lo que se había solicitado.

Por lo tanto, sí, su señoría y
todos los vecinos de la zona pueden dar por zanjada la cuestión
porque esta misma semana se cerrará el expediente, no habiendo
ningún otro presentado para continuar con su tramitación.

Pregunta 13/07 al conseller de Territori i Habitatge,
senyor Esteban González Pons, sobre la construcció
d'habitatges al Serrallo, que formula el diputat Carles Arnal i
Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:
Entesa (RE número 62.
416).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a continuar amb la següent pregunta, que
correspon també al Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa i que formula
l'il·lustre diputat senyor Arnal sobre construcció de
vivendes al Serrallo.

Ja que la pregunta anterior, l'il·lustre
diputat encara no està ací.
.
.
per tant, si els pareix a
vostés correcte donar pas a la pregunta de l'il·lustre
diputat senyor Arnal.

Per tant, té la paraula senyor Arnal en
representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Senyor conseller, com
vosté coneix perfectament, a la zona del Serrallo a Castelló,
hi ha ubicat un important polígon industrial amb un grapat
d'empreses molestes, nocives, insalubres i perilloses.
Aquest
polígon industrial, potencialment perillós i contaminant, es
troba situat molt a prop de nuclis habitats tant del Grau de
Castelló com de la platja d'Almassora, a pocs
quilòmetres d'on ara estem ací reunits.

La situació ve d'antic, però
açò no és excusa per a no efectuar actuacions per a
corregir, minorar o evitar els riscos i la contaminació.
En
qualsevol cas, el que cal és no empitjorar encara més la
situació actual, però estan produint-se fets que van en la
direcció contrària, és a dir, s'està
incrementant el perill i els riscos per la salut i la seguretat de les
persones i vosté té molt a veure.

Per un costat, es pretenen ampliar les
instal·lacions industrials del polígon i per altre, es
pretenen construir nous habitatges més a prop encara d'este,
quan ja hi ha molts habitatges i moltes persones vivint a menys de dos
quilòmetres.

Per tant, li demane quines han estat les seues
actuacions al respecte i què pensa fer per garantir la seguretat i
la salut de les persones, en relació amb aquest tema.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Señora presidenta, señorías,
señor diputado.

En el polígono industrial El Serrallo de
Castellón, así como en cualquier otro emplazamiento de un
polígono industrial, lo preceptivo es el cumplimiento de la
legislación vigente y aplicable en cada caso, tanto en materia de
accidentes graves sobre la prevención y el control de integrados en
la contaminación, así como toda aquella normativa sectorial
que sea de aplicación para cada actividad.

Respecto a las instalaciones existentes en El
Serrallo, desde el punto de vista de la Ley 16/2002, caso concreto de BP
Oil Refinería de Castellón y UBE Química Europa,
cuando se aborda la compatibilidad urbanística durante el
trámite de la correspondiente autorización ambiental
integrada, hay que considerar el urbanismo preexistente y retrotraerse al
momento en el cual se concede la licencia de actividad de la actividad en
cuestión.

No obstante, en el trámite de solicitud de la
autorización ambiental integrada se tienen en cuenta las distancias
de seguridad de las instalaciones a la población a través del
análisis de la documentación en materia de accidentes graves
por parte de la Dirección General de Seguridad Industrial de la
Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia y de la Dirección
General de Interior de la Conselleria de Justicia y Administraciones
Públicas, que son quienes establecen el perímetro de
seguridad para la protección de las personas y evalúan el
cumplimiento de las distancias mínimas a la población
según lo dispuesto en el Real decreto 984/2005, que  modifica
el Real decreto 1.
254/1999 sobre accidentes graves.

Además, la autorización ambiental
integrada incluye el trámite de evaluación de impacto
ambiental, lo que supone un análisis más completo de la
factoría a los efectos ambientales, valorando el emplazamiento y la
posible afección al medio.

En los casos de BP Oil y de UBE Química Europa,
se han emitido declaraciones de impacto ambiental favorables por parte de
la Dirección General de Gestión del Medio Natural, en cada
caso.

Además, en el procedimiento de concesión
de las autorizaciones ambientales integradas de las factorías del
polígono industrial de El Serrallo, la conselleria está
realizando también un análisis exhaustivo de las
instalaciones y sus posibles afecciones al medio, está fomentando la
coordinación con los organismos competentes en materia de accidentes
graves e impacto ambiental y está exigiendo la aplicación de
las mejores técnicas disponibles.

Además, esta conselleria ha acordado con los
ayuntamientos de Castellón y Almassora la realización de
auditorías medioambientales de riesgos de las industrias de El
Serrallo, para garantizar el cumplimiento de la normativa aplicable y
minimizar los riesgos de impacto con el entorno en Castellón y
Almassora.

En este sentido, y con el objeto de trasladar a la
comarca elementos tranquilizadores y corregir una posible percepción
negativa de la población hacia estas empresas, se ha acordado
compilar, interrelacionar y analizar la información existente para
traducirla en una auditoría global para la seguridad de esta zona,
un proceso en el que también ha participado la Dirección
General de Interior.

En estos momentos, la empresa que realiza la
auditoría ya dispone de toda la información recopilada y
puedo adelantarle que a finales del mes de marzo conoceremos el resultado
de esta ecoauditoría.
Como acciones adicionales a todas estas que
acabo de comentar, la Dirección General de Calidad Ambiental se ha
comprometido a estudiar con el Seamb la posible mejora de las condiciones
de la calidad del aire, tanto en la playa de Almassora como en el Grao de
Castellón, como en el casco urbano de ambas poblaciones, teniendo en
cuenta que ya se dispone de estaciones de medida en Almassora, ermita, Grao
y varias de Castellón.

Todas estas actuaciones que están
realizándose se complementan en la misma línea de trabajo que
desarrolla la Dirección General de Protección Civil de la
Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas a través
de la redacción de una nueva versión de planes de emergencia
exterior de este polígono.

Señoría, lo más importante es
garantizar la seguridad de los ciudadanos y todas las actuaciones que
estamos realizando y las que le acabo de dar cumplida cuenta caminan en esa
única dirección.
Creo que este ambicioso plan de calidad que
vamos a poner en marcha entre la Conselleria y los ayuntamientos de
Castellón y Almassora garantiza todos los medios tecnológicos
aplicables en el sector y lo que es más importante, la seguridad y
la tranquilidad de los vecinos de la zona.

Hoy por hoy, hay una negociación abierta entre
los ayuntamientos y las empresas que está sometida al resultado de
una ecoauditoría, de la cual conoceremos el resultado en marzo, que
va a ser determinante para la seguridad y la salubridad de la vida en el
futuro en esa zona a la cual su señoría ha hecho referencia.

Muchas gracias,  señora presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Arnal.
Jo sí que li pregaria, si ho volguera fer vosté
des d'ahí.
.
.
és que se sent molt millor.
Bé,
si vosté vol eixir, des d'ací serà.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Senyor conseller, el polígon del Serrallo es un
polvorí situat molt a prop d'on viuen milers de persones, i la
situació encara pot empitjorar substancialment, i sobre la base de
decisions que està prenent vosté.
El polígon origina
ja una important contaminació atmosfèrica que es pot
constatar en mesuraments arreplegats en l'estació
d'Almassora II i, amb les decisions adoptades, esta
contaminació afectarà moltes més persones i més
directament.

Es va permetre en el seu moment
l'aprovació d'un pla general i d'uns plans
parcials en Almassora que permeten que s'incremente la
població que viurà a menys de 2.
000 metres del
polígon, dintre de la distància d'emergència de
les indústries perilloses que estan allí instal·lades.
Ara la seua conselleria està aprovant l'ampliació de
les instal·lacions del polígon.
El perill del polígon
industrial químic que estem parlant no és gens menyspreable.
Estem parlant de grans volums de substàncies tòxiques,
inflamables i explosives que estan situades allí.
Estem parlant
d'un conjunt industrial que emmagatzema milers de tones de
substàncies d'alt risc, com ara amoníac,
ciclohexà, butà, propà, propilé, petroli i
diferents derivats seus, entre altres.
En cas d'una fuita, d'un
incendi, d'una explosió, els efectes arribarien, sense dubte,
al Grau de Castelló i a la platja d'Almassora, a on ara
s'incrementarà la població, si se despleguen els plans
prevists.

En algun dels riscos considerats, com en el cas de
l'UBE, l'antiga Proquimed, la zona d'emergència
arriba fins a tres quilòmetres, cosa que afectaria el Grau,
inclús els afores de Castelló.
En algunes situacions
climatològiques desfavorables, els efectes d'un accident
podrien arribar fins als 20 quilòmetres, amb unes situacions que no
són les més habituals, però que es poden produir en un
18% dels casos, per exemple.
Tenim un polvorí de grans dimensions i
ara es pretén ampliar, i això depén de decisions
seues, del seu departament, i exposar més persones a la
contaminació i el risc.
I estem parlant de perills reals,
d'accidents que, lamentablement, tenen antecedents gravíssims,
com ara en Mèxic o en Toulouse, com vosté sap, per citar dos
casos relativament recents d'accidents terribles en situacions
comparables a les del Serrallo.
Comparables tant per la perillositat de les
instal·lacions i dels depòsits allí ubicats com per la
poca distància entre polígons industrials i nuclis habitats.

Ningú voldria que es repetiren fets tan
tràgics.
Per a evitar-ho, cal començar per les mesures
més elementals, no incrementant el risc, ni per augment de la
població exposada, ni per l'ampliació de les
instal·lacions.
I ara vosté m'està dient de tots
estos plans.
Jo espere que tinga ben clar que el que se suposa que ha de
fer la Conselleria de Territori és defensar el medi ambient i la
qualitat de vida de les persones per damunt de qualsevol altra
consideració.
En casos com estos, açò.
.
.
(La vicepresidenta primera intervé sense
micròfon)

Moltes gràcies.
Acabe immediatament.

El que li demane és que això que se
suposa que tindria de ser l'objectiu fonamental, se demostre en fets
en este cas concret.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor González Pons.
.
.
(Pausa)

Honorable conseller, si vol polsar.
.
.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor diputat.

Yo creo, personalmente, que el hecho de que las cortes
sean itinerantes cumple una función de aproximación entre el
parlamento y los ciudadanos a los que representa, pero en ningún
caso tiene que servir para sembrar ni la alarma ni el desconcierto, ni
llevar el susto a ciudadanos que, a lo mejor, no oirían lo que se
dice en las cortes si las cortes estuvieran un poco más lejos.

Traer las cortes a la provincia de Castellón
para subir a la tribuna a decir que el polígono de El Serrallo o que
la BP Oil es un polvorín que puede explotar destruyéndolo
todo en un radio de veinte kilómetros es practicar un alarmismo
político que me parece impropio del tiempo parlamentario que vivimos
y de la sesión que estamos celebrando.

Muchas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

Pregunta 12/07 al conseller de Territori i Habitatge,
senyor Esteban González Pons, sobre el PAI de Parcent, que formula
el diputat Alfred Botella i Vicent del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: Entesa (RE número 62.
415).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a continuar amb la pregunta, pregunta que
correspon formular també al Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, dirigida també a
l'honorable conseller de Territori i Habitatge, i formula
l'il·lustre diputat senyor Alfred Botella, sobre el PAI de
Parcent.

Senyor Botella, té la paraula.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, voldria que contestara vosté
quin és el criteri que té respecte als plans
d'actuació integrada, PAI, aprovats en el ple de
l'Ajuntament de Parcent el dia 30 de gener de l'any 2003,
tenint en compte les circumstàncies en les quals s'ha
produït aquesta aprovació des del punt de vista legal.
I a
l'hora d'informar favorablement o no, la Conselleria de
Territori i Habitatge, saber si tindrà en compte els informes del
Consell Jurídic Consultiu i del secretari de l'Ajuntament de
Parcent.

Avui n'hi han altres informes també, que
després parlarem d'ells, però almenys tindre en compte
aquestos.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, honorable conseller, senyor
González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Sí, señora presidenta.

La pregunta, tal y como la formula su
señoría, me recuerda a los aficionados de un equipo de
fútbol que, habiendo conseguido meter un gol en la primera parte,
aunque hubieran recibido cinco en contra en la segunda, intentaran siempre
hacer valer el resultado que campeaba en el marcador antes del descanso.
(Veus)

Es verdad que hay un informe del secretario, pero,
señoría, ignora que hay un informe posterior del mismo
secretario en el cual da por sentado que las deficiencias detectadas en su
primer informe han sido corregidas.
Es verdad que hay unos PAI presentados,
pero yo no sé si adrede o solo porque no conviene a su
argumentación, su señoría ignora o hace como que
ignora que el documento de concierto previo de Parcent ha sido presentado
en el pasado mes de diciembre, que ese documento ya tiene en cuenta los
informes del secretario y, por supuesto, los del Consejo Jurídico
Consultivo, que desanda todo el camino recorrido con anterioridad y que
inicia un nuevo procedimiento según la legislación en vigor
en este momento, tan garantista cuanto es la legislación en vigor en
este momento, y que dará lugar a un resultado que, en ningún
caso, contravendrá ninguna de la normativa que esté en vigor
hoy o el día que definitivamente ese proyecto de concierto previo
vea la luz en el diario oficial.

Muchas gracias, señora presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Botella.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, no vaig a entrar en la
metàfora del futbol que vosté ha fet ací,
perquè a mi em sembla que este tema és suficientment
seriós com perquè vosté li dedique també una
mica de serietat al tema.

Ja en alguna ocasió ha eixit vosté als
mitjans de comunicació parlant que els problemes de les formigues
tampoc li creen a vosté grans dificultats, quan va eixir la primera
resolució del Tribunal Superior de Justícia pronunciant-se en
contra dels PAI de Parcent.
Però, dir-li que, a més a
més, el que vosté recórrega ara ací al concert
previ de Parcent em sembla que no és ni més ni menys que
tirar balons fora, perquè vosté sap que al principi, abans
d'aprovar-se el tema, n'hi havia un informe previ del Consell
Jurídic Consultiu que desaconsellava l'aprovació
d'eixos PAI; que hi havia un informe del secretari de
l'ajuntament que desaconsellava l'aprovació
d'eixos PAI; i que n'hi ha la contractació d'una
altra persona per part de l'ajuntament, que és la que fa eixe
altre informe que vosté diu, però no el secretari de
l'ajuntament: una altra persona que contracta el mateix ajuntament
perquè done el vistiplau.

Però, vosté, el que no diu ací
és que, a més, n'hi ha un tema
d'il·legalitat, perquè n'hi ha una votació
en el ple, en el qual el regidor d'Urbanisme, germà d'un
dels directius d'una de les empreses afectades en els PAI, vota
favorablement en el ple, i, per tant, vosté sap que això
és una il·legalitat.

Jo crec, senyor conseller, que, a més a
més, a banda d'aquestes qüestions, vosté deuria
ser un poc més caut al respecte.
Està sent-ho perquè
estem quasi al final de la legislatura i vosté no ha presentat
encara ningun document aprovant estos PAI, fet que vol dir alguna cosa al
respecte.
Però, a més a més, cal tindre en compte que
n'hi han informes en contra de la Sindicatura de Greuges del
País Valencià, informes en contra del Defensor del Poble,
informes en contra del Parlament Europeu, i dos resolucions ja del Tribunal
Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.
Què
més necessita vosté perquè estos PAI no siguen
aprovats?

¿I vosté vinga ací dient que
n'hi ha un concert previ?
El que vosté no diu és que
n'hi havia un concret previ anterior, firmat per la mateixa
conselleria també, en el qual desestimava qualsevol
construcció d'aquestes característiques en eixa zona, i
que ara, per justificar açò, l'ajuntament ha tractat de
fer-ne un altre.
Però vostés en tenen un altre firmat
anterior en el qual no es recomana la construcció en eixa zona, i,
per tant, jo crec, senyor conseller, que, almenys, el que estaria bé
és que vosté deixara en suspens el tema i tinguera ací
l'amabilitat de dir-los als veïns que estigueren tranquils, que
de moment no va a aprovar-se res i que va a continuar, diríem,
tenint en compte els informes, en este cas, dels mateixos tribunals.

Perquè, en cas contrari, senyor conseller,
l'alcaldessa de Parcent, que ha entrat en la il·legalitat
d'aprovar estos PAI en les condicions que s'han fet,
vosté es fa còmplice d'eixe tipus d'actuacions
que res tenen a vore amb el que  deu ser la legalitat d'un
ajuntament i, en este cas, de vetlar per ella per part de la mateixa
conselleria.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, honorable conseller senyor
González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Gracias, señora presidenta.

Señoría, ser serio es, cuando se
está en un debate jurídico, utilizar apropiadamente los
términos jurídicos y tener, como mínimo, el nivel
jurídico exigible en alguien que forma parte del poder legislativo.

Ni se puede tildar a una alcaldesa de ilegal, ni se
puede decir que se están tramitando unos PAI que ya no se
están tramitando, ni se puede afirmar que se suscribió un
concierto que no se ha suscrito, ni se puede venir aquí a pedirle a
la administración que deje en suspenso un procedimiento
administrativo por una causa política.

Le recordaré a su señoría que la
Constitución de 1978, que es la primera fuente del derecho, por si
su señoría no lo sabe, de la cual se derivan todas las
demás, prohíbe la arbitrariedad en las facultades que tienen
atribuidas en el ejercicio del derecho de administración los poderes
públicos: suspender un procedimiento administrativo por razones
políticas sería una decisión arbitraria en la que este
conseller, y tenga la certeza que este gobierno, jamás
incurrirá.

Voy a ser serio, señoría, tan serio como
lo es usted, voy a ir por lo plano, voy a volar bajo y se lo voy a decir
con absoluta claridad: cualquier irregularidad en la tramitación de
la modificación de planeamiento de Parcent que haya tenido lugar en
el pasado y que haya sido puesta de manifiesto por el Consejo
Jurídico Consultivo o por el primer informe del secretario, puede
ser subsanada en el procedimiento que se acaba de abrir ahora.
Pero ese
procedimiento, por el hecho de iniciarse no quiere decir que vaya a
culminarse, porque los procedimientos administrativos pueden tener un final
u otro final y hay que darles la oportunidad de que cubran todo su
trámite.

No podemos de antemano separar a buenos y malos por
más que nos convenga separar a buenos y malos y aunque a usted le
duela, por esta razón o por cualquier otra, la historia no puede
detenerse siempre en el punto en el que a usted le daba la razón.
La
historia, por fortuna, continúa y el futuro es de los que creen en
la Constitución y cuando suben a la tribuna a hablar de derecho
saben hablar en términos jurídicos, al menos en el poder
legislativo.

Muchas gracias, señorías.

Pregunta 27/07 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor José Ramón García Antón,
sobre la millora de les comunicacions per carretera entre els municipis del
litoral de la Plana, que formula la diputada Carolina Salvador Moliner del
GP Popular (RE número 62.
542).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, honorable
conseller.

Anem a passar al bloc de preguntes que corresponen al
Grup Parlamentari Popular i van dirigides, la primera a l'honorable
conseller d'Infraestructures i Transport i que formula
l'il·lustre diputada senyora Carolina Salvador Moliner, sobre
la millora de les comunicacions per carretera entre els municipis del
litoral de la Plana.
Té la paraula, il·lustre diputada.

La senyora Salvador Moliner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, bones tardes a tots, bones tardes,
senyors invitats.
Per als que no estaven este matí, els agraeixo
moltíssim la seua assistència i torno a agrair una altra
vegada a la ciutat de Burriana l'acolliment que ens han donat avui
aquí.

Senyor conseller, apostar i completar la
vertebració nord a sud de la comunitat per mitjà de grans
eixos viaris, potenciar els eixos transversals per canalitzar el
trànsit al corredor coster, millorar l'accessibilitat fins als
espais interiors creant una malla viària, impulsar les comunicacions
de la Comunitat Valenciana amb l'exterior, millorar la mobilitat amb
les tres àrees metropolitanes, eliminar i tractar totes les
travessies, desenrotllar una ret supramunicipal de carreteres fomentant la
intermodalitat mitjançant connexions a les grans infraestructures i
nusos de transports, integració ambiental de les carreteres, pla de
seguretat vial.
Tots eixos són uns criteris i uns objectius
englobats dins d'un gran esforç modernitzador pres per este
govern, pel govern del Partit Popular.

La seua conselleria, dins del Pla
d'infraestructures estratègiques i dins de totes les accions
empreses pel govern del Partit Popular per a millorar tot l'estat de
les carreteres, té com a principal objectiu que, una volta
finalitzades totes les actuacions i una volta finalitzades les vies en
execució, la nova malla de carreteres d'alta capacitat,
prevista per a l'any 2000, puga vertebrar tota la nostra comunitat:
una nova ret viària que permetrà que tots els pobles i les
ciutats de la nostra comunitat estiguen a un màxim de 20 minuts
d'una autovia.

Moltes són les inversions que s'han
escomès, sobretot en esta última legislatura: la carretera
CV-160, amb un import de més de cinc milions d'euros; la ronda
sud, el desdoblament a Castelló, amb un import de tres milions
d'euros; el condicionament de la ret viària en el vial
Cabanes-Oropesa de la CV-10, amb un import de 22.
000 euros; l'autovia
de la Plana; el segon tram de la calçada Betxí-Borriol, amb
un import de 53.
000 euros; la conservació i la reparació en
les carreteres de Castelló sud.

Moltes són les empreses per vosté.
Dins
de totes estes accions, voldria que em digués quines són les
que la Conselleria d'Infraestructures i Transport està
escometent per a millorar les comunicacions per carretera entre els
municipis del litoral de la Plana.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor García Antón.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Senyora presidenta, senyores i senyors diputats.

Vull agrair la pregunta que me fa la senyora Salvador
Moliner i vull dir que jo crec que està molt clar el gran
esforç que el Govern de la Generalitat ha fet i està fent al
llarg d'esta legislatura en allò que és la ret de
carreteres de tota la comunitat i, d'una forma molt especial, a la
província de Castelló.

Segons les dades que jo tinc, a la província de
Castelló, en actuacions en carreteres, s'ha invertit o estan
invertint-se més de 300 milions d'euros, en el que és
la millora substancial d'esta ret de carreteres, d'este sistema
viari, que facilita d'una forma molt important la comunicació
entre els nuclis urbans i les zones industrials.

Jo crec que, entre totes les actuacions realitzades,
cal destacar la finalització del tram de l'autovia de la Plana
entre Almenara i la Pobla Tornesa, tal com estava previst en el segon pla
de carreteres de la Comunitat Valenciana.
Una infraestructura que, com les
seues senyories han vist, jo crec que canalitza d'una forma molt
important el que és el trànsit, posa en valor un territori
que tenia una difícil accessibilitat i millora d'una forma
molt notable la mobilitat en esta part de la província de
Castelló, en esta part de la Plana i, a més, allibera
d'una forma important el que és el trànsit en la
carretera nacional 340 i el que és més important, està
construït pràcticament un eix viari paral·lel a
l'autopista, gratuït i que comunica l'àrea
metropolitana de Castelló-la Plana amb l'àrea
metropolitana de València, continuant de forma important cap al sud
i estant-se iniciant també la construcció cap al nord.

Jo crec que és molt important esta
continuació cap al nord que en eixe conveni de
col·laboració, el protocol de col·laboració amb
el Ministeri de Foment, vam firmar fa un poquet.
.
.
aproximadament, un any i
mig, conveni que garantix que esta autovia de la Plana continue fins a
Catalunya i dins de Catalunya.

Hi ha una primera fase des de la Pobla Tornesa a
Vilanova d'Alcolea, que ja estan adjudicades les obres i que
començaran en un termini molt curt; igual que el que és el
tancament d'eixa autovia de la Plana fins a Vilanova d'Alcolea,
comunicat amb l'autopista actual, amb la ret de carreteres actual, i
amb la zona de Torreblanca, actuació que també està
adjudicada, actuació que demà mateix farem la formalitat de
la primera pedra, volent dir que eixes obres estan adjudicades, ja comencen
de forma immediata.

Doncs bé, l'actuació viària
paral·lela a la costa est del litoral, que des de Nules passant per
Burriana, Almassora i Castelló aplega a Benicàssim, jo crec
que també és una actuació estratègica,
perquè ve a ser paral·lela a la carretera nacional i ve a
solucionar el trànsit d'agitació entre estos nuclis
urbans més turístics i que tenen una activitat i una
interrelació molt important.

Com vostés saben, no fa massa posàrem en
marxa Nules-Burriana; ara anem a licitar de forma immediata el desdoblament
de Burriana-Almassora -ja està des d'Almassora fins a
Castelló-.
L'Ajuntament de Castelló, amb un
conveni que va firmar amb la Conselleria d'Infraestructures, va fer
la primera fase de la ronda est i ara està fent la segona fase.
I
estem acabant la construcció del desdoblament, també, entre
Castelló de la Plana i Benicàssim.

Jo crec que és una actuació
importantíssima i esta zona de Castelló, esta
província tindria tres eixos paral·lels a la costa
importantíssims: l'actual carretera nacional, este eix del
litoral que va a descongestionar i a facilitar la mobilitat entre les
diferents poblacions, i el que és l'autovia de la Plana, amb
un avançat estat de execució.
Hi ha una sèrie de
carreteres, de vials que també unixen el que és
l'autovia de la Plana o l'interior, amb la zona de la costa i
amb este vial del litoral, com són la zona des de l'Alcora a
Castelló, la zona d'Onda a Vila-real, l'actuació
que va aprovar el divendres passat el Consell que és la ronda
sud-est de Vila-real.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Honorable conseller, per favor, finalitze.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transports:

.
.
.
de forma immediata i també -com deia
abans- pel nord, l'actuació des de Vilanova
d'Alcolea fins a Torreblanca.
Una -jo crec-
importantíssima actuació que se completa amb una sèrie
de convenis que venim firmant amb la Diputació provincial per a
millorar la ret de carreteres secundàries de tota la
província i comunicar els pobles més menuts de
l'interior amb esta ret viària.

Perdó i gràcies.

Pregunta 28/07 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor José Ramón García Antón,
sobre la planificació estatal d'infraestructures
ferroviàries en el corredor mediterrani, que formula el diputat
Mariano Castejón Chaler del GP Popular (RE número 62.
543).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, honorable
conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que
correspon també al Grup Parlamentari Popular que formula a
l'honorable conseller d'Infraestructures i Transport i que
formula l'il·lustre diputat Mariano Castejón Chaler
sobre la planificació estatal d'infraestructures
ferroviàries en el corredor mediterrani.
Té la paraula,
il·lustre diputat senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora presidenta.

Honorable conseller, amb aquell repàs que
vosté ha començat a fer, jo voldria fer ara un ràpid
balanç.
Voldria remarcar que a la comunitat portem, com vosté
ja apuntava, més de 3.
800 milions d'euros invertits en el que
és ja el Pla d'infraestructures estratègiques.

La Generalitat ha construït o millorat més
de 300 quilòmetres de carreteres -com vosté feia
referència- només a la província de
Castelló.
Però a nivell de  la Comunitat Valenciana,
representa al voltant de 445 milions d'euros.
Avui per avui,
més de 150 obres estan en marxa.

S'han iniciat les obres, afortunadament, de
l'aeroport de Castelló, que possibilitaran que aquesta
província dispose també de la seua pròpia
infraestructura aeroportuària.
Hem invertit més de 1.
400
milions d'euros en l'ampliació de la xarxa
Metrovalencia, del tramvia d'Alacant i la nova xarxa de transport en
via reservada a Castelló.

Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana transporta
anualment, cada any, més de 65 milions de viatgers i al tema
ferroviari voldria circumscriure'm.
En front d'aquestes
realitats, perquè són realitats, responsabilitat de la
Generalitat Valenciana i, parlant només -com li deia-
d'infraestructures ferroviàries, ens trobem davant
d'això amb les ambigüitats -jo diria-, pitjor
encara, amb els desplantes i els abandonaments del govern central, que es van posar
més encara de manifest en les declaracions de no fa massa dies, molt
propet d'aquí, a Castelló concretament, declaracions
del vicepresident econòmic del Govern, el senyor Solbes, com deia,
fa escassos dies a Castelló.

Del Peit aprovat pel govern central l'any 2005,
que precisament es van marcar com a objectiu prioritari les
infraestructures ferroviàries, estem veient que van passant els anys
i podem constatar que aquells objectius inicials, que ells van dir que eren
prioritaris, doncs resulten totalment inviables perquè no tenen la
imprescindible i necessària credibilitat pressupostària i
financera per part del govern central.

Sembla que de res servixen ni les reclamacions de les
organitzacions empresarials, ni la petició dels alcaldes de les
poblacions de l'arc mediterrani, que també es van reunir fa
escassos dies aquí, a Castelló -concretament el 17 de
gener- reivindicant dues coses molt importants: l'AVE i el
corredor de mercaderies.

Per tot això, honorable conseller, i
atès que estem a una terra, a una província on el fre a
l'ampliació de les xarxes ferroviàries suposa un
important perjudici per al desenrotllament econòmic, li pregunto com
valora el Consell l'actual planificació estatal de les
infraestructures ferroviàries en el corredor mediterrani i, en
particular, a la província que ens trobem, a la província de
Castelló.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor García Antón.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats, senyor Castejón.

No cap dubte que la planificació
d'infraestructures ferroviàries del Ministeri de Foment, pel
que fa referència al corredor mediterrani, entenem que no és
la que correspon a esta comunitat.
No respon a eixes necessitats, cada
volta més importants, de mobilitat de persones i també de
mercaderies en una de les zones més dinàmiques
d'Espanya i en un dels corredors més importants que hi ha en
el sud d'Europa.

Com vosté sap, l'actuació
més important per a la integració del corredor mediterrani
amb les principals rets ferroviàries europees, és la
construcció de l'AVE, del tren d'alta velocitat, i la
compatibilitat amb l'altre corredor de mercaderies, que significaria,
sens cap dubte, eixe corredor logístic potencial que, acompanyat
dels ports, acompanyat de la ret de carreteres, posaria a esta comunitat no
només en la situació estratègica que hui té per
la seua situació, per la seua geografia, sinó també
amb les infraestructures necessàries.

És una pena que des del Govern de
l'Estat, des del Ministeri de Foment, eixe tren d'alta
velocitat Madrid-Comunitat Valenciana, que duia un ritme, que estaven
fent-se els estudis i l'execució de les obres a un ritme
determinat, en allò que fa referència a
València-Castelló, eixe estudi informatiu, que estava des del
2002 fet i en el Ministeri de Medi Ambient, no haja tingut la seua
declaració d'impacte ambiental fins fa escassos dies.

Per tant, ahí, el Ministeri de Foment -jo
crec- no ha tingut eixa voluntat política que cal tindre per a
dur a cap este corredor tan important; passa entre València i
Castelló; passa entre Albacete, Alacant i, sobretot, entre Alacant i
Múrcia.
Per tant, entenem que eixe corredor mediterrani, cara a
l'administració central, cara al Ministeri de Foment, no
té l'interès que deuria de tindre segons la seua
competitivitat, segons a una comunitat, a una zona tan estratègica,
que representa esta part del corredor mediterrani.

Per tant, lamentem tremendament que eixa voluntat
política, que eixa decisió del Ministeri de Foment, no vaja
en esta línia.

Jo crec que cal tindre molt en compte la
situació dels ports a la Comunitat Valenciana, una situació
tremendament favorable, amb un creixement molt espectacular.
El port de
Castelló, el port de Sagunt, el port de València, el port
d'Alacant tenen una activitat tremenda.
Jo crec que estes zones
portuàries són líders en tota Europa en el
tràfic de mercaderies.
I d'una forma molt important des que el
tràfic entre la zona d'Àsia i d'Orient ha
d'anar a l'altra part del món i que aprofita este mar
Mediterrani per a dur eixes mercaderies.

Aleshores, estos ports nostres estan situats en un
lloc estratègic i tenen una importància transcendental.
Però eixa importància no acaba de ser clau, si no es
té en compte que el corredor mediterrani d'infraestructures,
fonamentalment eixe tren de mercaderies, eixe tren d'alta velocitat,
també per a persones, no se desenrotlla.
I ahí lamentem que
les estratègies del Ministeri de Foment no vagen en eixa
direcció i estiguen deixant a Alacant, Castelló, al corredor
mediterrani, en una segona fase del que serien estos corredors fonamentals
d'infraestructures i, sobretot, del ferrocarril.

Aixina que des de la Conselleria
d'Infraestructures, des del Govern Valencià, el que hem fet
és entre Castelló i Tarragona, que no hi havia una
planificació prevista, hem fet l'estudi informatiu,
l'hem fet en col·laboració amb el govern també
de Catalunya.
Este estudi informatiu sabia el Ministeri de Foment que
estàvem fent-lo.
Li l'hem passat a ells perquè
l'aprofiten i donen el seu vistiplau per a contemplar eixe corredor i
poder abordar també la declaració d'impacte ambiental i
els projectes necessàries per a poder fer eixes obres.

Però, com dia abans, lamentem tremendament que
pareix que siguen altres les prioritats del govern de Zapatero i que el
corredor mediterrani i que el Madrid-Comunitat Valenciana, sobretot,
Alacant i Castelló, estiguen jo crec que deixats de la mà,
perquè estem convençuts que al pas que van no 2010, ni 2015,
ni 2016, n'hi haurà alta velocitat ni a Castelló ni a
Alacant.
A València podrà aplegar alguna cosa abans,
però també en el 2010.
És lamentable.
(Aplaudiments)

Pregunta 19/07 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor José Ramón García Antón,
sobre la construcció d'habitatges a la zona de la platja del
Bol-Nou de la Vila Joiosa, que formula el diputat Carles Arnal i
Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:
Entesa (RE número 62.
514).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Donat que són al mateix conseller, al conseller
d'Infraestructures i Transport, anem a passar a la pregunta que
correspon al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: Entesa, que formula l'il·lustre diputat senyor
Carles Arnal sobre construcció de vivendes en la zona de la platja
del Bol-Nou de Vila Joiosa.

Té la paraula, senyor diputat.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Bona vesprada, senyor conseller.

Vosté coneix perfectament que a la platja del
Bol-Nou a la Vila Joiosa s'està alçant un conjunt
d'edificis a menys de cent metres de la mar, dintre de la franja de
servitud de protecció del domini públic
marítimoterrestre.

Aparentment, les construccions s'emparen en una
delimitació errònia que figura al pla general de la Vila,
error que ha estat ja denunciat, reconegut i en tràmits per a la
seua correcció.
El seu departament no és el responsable de
delimitar el domini públic, és cert, però sí
que és el responsable de fer complir la legalitat al respecte.

Per això li pregunte per les actuacions que ha
adoptat ja o pensa adoptar immediatament per evitar que es continue o que
s'acabe consumant l'edificació en domini públic.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor García Antón.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport :

Gràcies, presidenta.

Senyor Arnal, vosté, jo me figure que quan fa
la pregunta, coneix perfectament quina és la situació
urbanística d'esta zona i d'esta edificació que
està fent-se en la zona de Bol-Nou.

Veent la documentació per a contestar la
pregunta, pareix que està molt clar que el pla general de la Vila,
aprovat en l'any 1999, contempla esta zona com a zona urbana, que
delimita una zona marítima i una delimitació d'una
forma determinada.
Que eixa delimitació va ser informada per a
aprovar el pla general pel departament de costes del Ministeri de Medi
Ambient; que el pla general es va aprovar amb eixa delimitació, que
ve en el mateix plànol no sols la delimitació, sinó la
zona de servitud quina ha de ser.
I que, en principi, pel que mosatros
coneixem, la llicència s'ajusta perfectament a eixe pla
general i, en principi, no hi hauria res a dir.

És cert que com a conseqüència de
la denúncia d'un interessat, que, pel que es veu, viu darrere
d'eixa zona.
.
.
I aleshores, és normal, perquè va a
tapar-li les vistes, que faça eixa denuncia.
Denuncia que, fins ara,
el Ministeri de Medi Ambient, la delegació de costes, diu que no
s'ajusta, que se deixa d'ajustar.
.
.
Però és que
no es tracta de dir.
.
, es tracta d'oficialment fer una
delimitació, delimitació que no està feta.
I mosatros
estem dient-li al ministeri que la faça el més prompte
possible.
Si no, quan la vaja a fer de forma definitiva, estarà
construït.

Però qui és el que ha de fer ara les
coses?
Un pla general informat favorablement per costes, amb una
delimitació determinada.
(S'interromp
la gravació)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Senyor conseller, vosté, a una sèrie de
peticions d'informació molt detallades que li he fet, a un
conjunt de bateria de preguntes per escrit, vosté m'ha
contestat de la manera més concisa possible, sense la més
mínima concreció, i només m'ha dit que ha obert
un expedient.

M'agradaria que en la resposta que encara li
queda m'informe alguna cosa més d'este expedient.
M'agradaria saber quan el va obrir, quan el conclourà, quines
dades necessita, quina informació necessita, per què tanta
lentitud en eixe informe, en eixe expedient.

Per si de cas li resulta d'alguna utilitat, li
puc dir que jo he estat recentment al lloc que ens afecta i he pogut
comprovar amb els meus propis ulls que les obres van endavant i estan molt
avançades.
Realment, si no es paralitzen les obres d'immediat,
quan estiguen acabades, quan estiguen habitades, la situació es
convertirà en un fet consumat i serà una política de
deixar fer i deixar que passe el temps i que siga massa tard.
Eixa
política no defensa els interessos públics i és
tolerant, és tèbia amb les infraccions.

Mire, senyor conseller, vosté coneix els fets
denunciats des de fa temps, i ho coneix molt millor inclús del que
pareix en haver-me contestat, que pareix que ha contestat d'una
manera un poquet confusa.
Estos fets van ser denunciats, almenys, en
desembre de 2004 -mire si fa temps-, poc després de
començar les obres.
I vosté, en una resposta escrita, en
octubre de 2006, és quan me diu que està en marxa
l'expedient.
La pregunta és: per què no el van obrir
immediatament després de la denúncia?
Quines dades, a
més, necessita vosté per a l'expedient?

Vosté era tècnic municipal en la Vila
Joiosa quan va entrar en vigor la llei de costes l'any 1988, i a la
zona afectada se li va assignar una franja de servitud de protecció
de 100 metres.
Posteriorment, quan vosté ja era conseller, en
l'any 1999, el pla general, de manera incorrecta, de manera
irregular, sense complir els tràmits necessaris, va canviar la
distància a 20 metres, i cap de les administracions implicades
-això és cert- ho va detectar.
Anem a pensar que
erra per error, per despiste, però tampoc ho va detectar la seua administració,
el seu departament.

La situació -torne a dir-
denunciada de fa molt per la Direcció General de Costes.
.
.
Vull dir,
quan es va denunciar en l'any 2004, la Direcció General de
Costes de l'Estat, del ministeri, va reconéixer l'error.
Va dir immediatament que, efectivament, era un error i va iniciar el
procediment de correcció per a restaurar la delimitació
originària.
Vosté és coneixedor d'això.

En maig de 2006, el Servei Provincial de Costes de
l'administració central reitera que l'amplada de la
servitud de protecció és de 100 metres, segons la llei, i que
la construcció de les set vivendes està fent-se dintre
d'esta zona, i que això està expressament prohibit per
la llei de costes.
I tot açò se li fa saber a vosté.
Se li envia una carta i se posa en coneixement de la seua conselleria
perquè tinga els efectes oportuns, en base a les competències
que vosté té assignades, que inclouen la tutela de les zones
de servitud de protecció de costes.

Per tant, vosté açò ho coneix
perfectament, senyor conseller d'Infraestructures i, a més,
per haver treballat com a tècnic a l'Ajuntament de la Vila.
Més encara, vosté mateix va signar com a enginyer un pla
parcial afectant la mateixa zona, on figurava la franja de protecció
de 100 metres.
Coneixent com coneix els fets, senyor conseller, què
espera per aplicar d'immediat eixa paralització cautelar de
les obres i, si fóra convenient, sancionar els responsables?

Diga'm si estic equivocat en alguna de les coses
que li he dit, si en alguna de les coses que li he dit estic equivocat.
Perquè si no estic equivocat, aleshores vostés sap
perfectament que les zones estan executant-se en una zona protegida,
aprofitant-se d'un error, d'un error administratiu en la
tramitació del pla general, però que és conegut de
tots.
Que anem a pensar que no passe d'intencionat, però que
està ja ben clar, ben identificat.
I vosté està ben
enterat, vosté és ben coneixedor i, no obstant, les obres
continuen endavant.
I si se deixen avançar, ja serà
irreversible.
Això s'hauria d'evitar, perquè
s'està construint sobre un error.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor García Antón.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport :

Gràcies, presidenta.

Senyor Arnal, vosté vol anar més
allà del que crec que es pot anar en un tema d'estes
característiques.

El coneixement de la construcció d'eixa
zona a mi me ve com a conseqüència, en este cas, d'haver
de contestar a les preguntes que vosté planteja.

De totes formes, he de dir-li que jo no he sigut
tècnic municipal de la Vila mai.
Sí he fet treballs per a
l'Ajuntament de la Vila en alguna ocasió.

Puc dir-li que el 7 d'abril de 1999 es va
aprovar el vigent Pla general d'ordenació urbana de la Vila,
previo informe favorable de la Dirección General de Costes del
Ministerio de Medio Ambiente.
Durante la tramitación del mismo, el
ministerio remitió planos fijando un deslinde del dominio
público marítimo terrestre y tratando las líneas de
servidumbre previstas en la ley.

No obstante, el 21 de diciembre de 2004, el Servicio
Provincial de Costas de Alicante remite informe indicando que hubo error
durante la tramitación del Porn relativo a la anchura de la
servidumbre, que debía ser de 100 metros, de las posibilidades del
mojón de 1986.
Sin embargo, no consta que la aprobación de
ese plan haya sido impugnada por el ministerio, de forma que el plan ha
adquirido firmeza.

Entonces, hay un suelo que el plan general califica
como suelo urbano, que hay una delimitación.
Y, legalmente, eso
está así y está bien.

Por lo tanto, nosotros ahí no tenemos nada que
hacer, nada que decir.

Continuamos con el expediente abierto.
Le hemos pedido
al Ministerio de Medio Ambiente que deslinde la zona, que diga oficialmente
cuál es el deslinde, porque no lo hay.
Y tenemos informes de la
Comisión Territorial de Urbanismo que dice, además, que en la
fecha del año 1981, el suelo este era suelo urbano también.

Por lo tanto, no vemos demasiados problemas, pero
continuamos con la apertura del expediente porque Costas tiene una
problemática en el deslinde, que lo aprobó con informe suyo
favorable el plan general de ordenación urbana.

Pregunta 43/07 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor José Ramón García Antón,
sobre el projecte de construcció de l'autovia CV-95, que
formula el diputat Joan Antoni Oltra Soler del GP Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 62.
916).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que
també correspon formular a l'honorable conseller
d'Infraestructures i Transport, i que correspon al Grup Parlamentari
d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa i que formula
l'il·lustre diputat senyor Joan Antoni Oltra i Soler, sobre el
projecte de construcció de l'autovia CV-95.

Té la paraula, senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyora presidenta.

Señor conseller, usted conoce perfectamente que
en San Miguel de Salinas, Vega Baja, tienen problemas serios desde hace
tiempo con el tema de determinadas carreteras.
Se viene solicitando la
construcción de la ronda suroeste desde hace tiempo, atravesando.
.
.
San Miguel está en medio de Orihuela y Torrevieja, en medio del
interior y de la costa, y hace que padezca un tráfico
intensísimo, de todo tipo, en dirección a esa costa
superpoblada.

Entonces, esta ronda, que incluso se ha llegado a
aprobar aquí su construcción, aún está en una
fase de hibernación, simplemente.
Pero es que si faltaba poco, ahora
con el nuevo proyecto de la autovía CV-95, la verdad es que llueve
sobre mojado.
O sea, puede partir perfectamente el término
municipal, puede acabar de machacar el poco espacio agrícola que
queda en el municipio.

Y, bueno, esto ha hecho que toda una serie de
colectivos en la población se estén movilizando un poco para
oponerse a lo que se considera un proyecto que va a atentar contra el
municipio y que creemos que hay otras soluciones.

Nos gustaría saber qué conoce de esto y
qué solución viable hay al efecto.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor García Antón.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gràcies, presidenta.

Señor Oltra, como usted dice, conozco, yo creo
que bastante bien, la zona de la Vega Baja, y concretamente esta
problemática, esta zona, esa nueva autovía CV-95 que hemos
sacado a licitación hace poco tiempo, que se está estudiando
para presentar las ofertas, con el fin de poder iniciar las obras cuanto
antes.

La Vega Baja quizás sea una de las zonas en las
que la movilidad, las infraestructuras de carreteras, carecen de una
jerarquización, de una vertebración que ayude a moverse, a
trasladarse dentro de aquel territorio, a la vertebración de aquel
territorio.

Yo creo que ha sido una demanda de aquella zona, de la
Vega Baja, desde hace muchos años el comunicar bien lo que es la
zona del interior, la zona del interior de Orihuela, la zona del interior
de la Vega Baja con la costa.
Ha sido una petición, creo, clamorosa
de los ciudadanos de la Vega Baja.
Por fin, nosotros hemos sacado a
licitación esa actuación que consideramos fundamental.

Es cierto que en el estudio informativo, además
de la solución que ha salido a licitación, había
más posibilidades, más alternativas.
Yo sé que en San
Miguel de Salinas gustaban más unas que otras.
Algunas de las
alternativas tienen dificultad tremenda de ejecución, porque se
apoyan en una autopista del Estado que necesitamos una autorización
del Estado para poder conectar con esa autopista y utilizar parte de la
autopista, tema que ha sido prácticamente imposible a lo largo de la
confección de los estudios y de los estudios de las distintas
alegaciones que se han presentado.

Por lo tanto, hemos optado por la solución que
entendemos que perjudica menos y la solución que defiende, desde
nuestro punto de vista, mejor el interés general.
Las vías de
comunicación hay que hacerlas.
No se puede solo construir en los
municipios, hay que vertebrarlos, hay que desarrollarlos también
esos ejes de comunicación.
Es imposible que esos ejes de
comunicación se hagan, digamos con el beneplácito y el
acuerdo de todo el mundo, siempre habrá alguien a quien le molesta.

No obstante, yo ayer estaba en la zona, y hablaba con
el alcalde de San Miguel de Salinas, y con otros alcaldes también
interesados en la CV-95 y les garantizaba que en lo que es el estudio que
se está haciendo ahora de las ofertas, donde se admiten algunas
modificaciones, y en la confección después del proyecto de
ejecución, atenderemos, en la medida de lo posible, las demandas del
Ayuntamiento de San Miguel y las demandas de algunos vecinos con el fin de
afectar lo menos posible, siendo conscientes que por encima de todo
está el interés general y poder ejecutar esa
actuación.

Hay otra en aquella zona, como la CV-91, que sí
que había problemas mucho más gordos de varios ayuntamientos
y de varios vecinos.
Y lo que ahí tuvimos en cuenta fue, por el
número de alegaciones, por la problemática determinada
también de impacto ambiental, para estudiar bien todas las
alegaciones y la problemática de impacto ambiental y ver de ofrecer
alguna alternativa.
 Pero en este caso creo que hay una mayoría
aplastante para poderlo ejecutar, aunque, como digo, en el municipio de San
Miguel estudiaremos en la ejecución, en el proyecto de
ejecución, alternativas para poder mejorarlo.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gracias, presidenta.

Bien, usted mismo lo ha dicho, señor conseller.
Efectivamente, la CV-91 también es una actuación muy
problemática, actuación a la que su conselleria se
negó en principio a rectificar.
Solamente la presión que en
el término municipal se ha hecho muy fuerte de Orihuela es la que ha
obligado a que esa rectificación se haga y seguramente la propia
cercanía de las elecciones, lo cual no me parece nada mal.

Pero, claro, tenga en cuenta que San Miguel cae en el
centro de esa nueva infraestructrura.
Está pagando las consecuencias
de un desarrollo insostenible y ahora, cuando se trata de corregir ese
modelo, ese modelo desestructurado viario que tiene la Vega Baja, ahora lo
que se le plantea es una actuación que se hace a costa de San Miguel
de Salinas.

San Miguel de Salinas no necesita esa autovía,
realmente San Miguel de Salinas nunca la ha solicitado.
Lo que viene
solicitando es otra cosa que, por cierto, no se le está haciendo,
que es la ronda.
Eso no se le está haciendo.
Esto otro quien lo
necesita o quien lo está pidiendo, mejor dicho, es Orihuela
fundamentalmente porque favorece, digamos, consolidar el modelo
urbanístico en la costa y necesitan pasar por San Miguel.
Pero a
partir de ahí, claro, San Miguel en este caso es el pagano.

Claro, si no hubiera ninguna otra alternativa
diríamos, bueno, pues tal.
.
.
Pero, claro ¿ahora
qué pasa?
Es cierto que la mejor solución sería la
opción número tres, que además parece que es mucho
más económica también y que necesitaría de
apoyarse en el tema de la autopista; autopista que ahora cabría
recordar que es una autopista hecha en mandato del Partido Popular
aquí y allá, autopista de peaje.

Claro, solicitarle a la concesionaria, a Usur, que
ceda el derecho a conectar en ella, pues, claro, eso es pedirle peras al
olmo.
Porque, claro, esta concesionaria lo que menos interés puede
tener es en que se haga una actuación que sea una alternativa
gratuita a su autopista de peaje, una autopista que ya de entrada no
está muy utilizada y que me imagino que económicamente no
debe de ser muy rentable.
Si encima se le está pidiendo eso.
Pero,
claro, eso significa haber hecho las cosas mal en su día y quien
hizo las cosas mal en su día fue el gobierno que había, no es
el gobierno actual de Madrid, es el anterior.

Usted sabe que hay una movilización fuerte en
el municipio de San Miguel, que es al que más afecta.
Incluso se ha
creado una plataforma, hay posibilidades de que esa plataforma se movilice
dentro de poco, que se corten carreteras, incluso ayer mismo, me parece
recordar o antes de ayer, el propio alcalde, que es del Partido Popular se
ha visto obligado a salir a los medios de comunicación
quejándose de esa alternativa y pidiéndole que va a pedir a
la conselleria que reconsidere ver qué posibilidades hay de mejorar
eso.

Por lo cual, yo creo que tenemos todos los elementos.
Ya sé que eso costará un poco de negociar, de tal, pero
habrá que hacerlo.
Porque, de entrada, hay gente incluso que se
cuestiona que esta actuación sea la ideal, porque esta
actuación lo único que va acabar haciendo es acabar de
machacar una huerta de la mejor de Europa y que ahora mismo no va a quedar
nada.
Porque, claro, San Miguel, entre otras cosas, se caracteriza por un
crecimiento, para qué vamos a hablar, usted y yo sabemos lo que hay
allí.
Allí el continuo urbano se mezcla con Orihuela y llega
hasta Murcia.
Pero es que ese modelo en este tipo de actuaciones van en la
apuesta de consolidarlo.

Pero eso nunca se debe de hacer a costa de un
municipio que ya tiene problemas serios.
O sea, el plan general
intentó proteger una parte de la huerta que se quedaba a salvo.
Si
ahora resulta que la autovía acaba cruzando y dividiendo este
término municipal, yo creo que hay que ser más decididos, hay
que apostar por ese desarrollo sostenible que a veces se comenta.
Y una
actuación, que ya tiene rechazo hasta del propio alcalde del Partido
Popular, hay que intentar buscar fórmulas más ingeniosas y
que eviten que se consolide esta barbaridad.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor García Antón.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Gràcies, presidenta.

Señor Oltra, el respeto que ustedes tienen a la
huerta es asombroso para unas cosas y, desde luego, mucho más
asombroso cuando se la cargan, porque ustedes son incapaces de ayudar a que
haya agua en esa huerta.

Ustedes se cargan el transvase del Ebro y ustedes no
aplican ninguna política hidráulica para poder respetar la
huerta y para que exista ese arbolado y que exista la agricultura.
Por una
parte se cargan la huerta y, luego, para hacer una carretera nos cargamos
nosotros la huerta.
Tienen que se congruentes, si hay huerta tiene que
haber agua, si no hay agua no habrá huerta y se están
cargando ustedes la huerta porque están dejando este territorio sin
agua.
(Aplaudiments)

Dicho esto le diré que el alcalde de San Miguel
de Salinas sabe perfectamente que la ronda suroeste estamos terminando el
proyecto para poder licitar esta actuación.
Y que esta
actuación de autovía entre el interior y la costa es
fundamental para la vertebración demandada por todo el mundo.
Que la
actuación va adelante y se va a hacer.
Que tenemos la posibilidad de
modificar el trazado ligeramente en la zona de San Miguel de Salinas para
salvaguardar algunos problemas que pueden existir por el municipio y con
los vecinos.
Y así lo vamos a hacer, trabajando, realizando
proyectos, vertebrando las zonas y también trabajando para que haya
agua, como hacía ayer depurando una depuradora para reutilizar las
aguas, porque se les niega el Tajo-Segura y el transvase del Ebro.
(Aplaudiments)

Pregunta 29/07 a la consellera de Benestar Social,
senyora Alicia de Miguel García, sobre mesures per a afavorir la
integració de la població immigrant, que formula la diputada
Soledad Linares Rodriguez del GP Popular (RE número 62.
544).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Voldria recordar als senyors invitats i a les senyores
invitades que s'abstinguen de mostrar tant l'acceptació
com la disconformitat en les intervencions, perquè el públic
no pot intervindre ni tan sols en aplaudiments.
Per tant, els ho
agraïsc.

Moltes gràcies.

Anem a continuar amb la següent pregunta, que
és la pregunta que li correspon formular al Grup Parlamentari
Popular, dirigida a l'honorable consellera de Benestar Social i
formula la il·lustre diputada Marisol Linares sobre mesures per
afavorir la integració de la població immigrant.

Senyora Linares, té la paraula.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, señora
presidenta.

Buenas tardes.

Permítame, señora presidenta, poder
agradecer al pueblo de Burriana esta amable acogida y un saludo muy
especial a las personas que se encuentran entre el público, que han
venido a ver cómo realizamos este pleno.

Dicho esto, honorable consellera, el fenómeno
de la inmigración es un fenómeno que en los últimos
tiempos nos tiene preocupados, sobre todo a los que tenemos
responsabilidades políticas.
La semana pasada en Elche usted hizo un
discurso, que yo consideraría impecable, respecto a lo que se
está haciendo en materia de inmigración a la
interpelación, a la moción o a la proposición de ley
que hizo el diputado de Izquierda Unida.
Creo que quedó
suficientemente dicho por parte de usted todos los recursos que destinamos
en materia de inmigración.
Y esta mañana, también, se
ha debatido otra interpelación subsiguiente respecto a los
alojamientos.

Dicho esto, creemos que se está haciendo por
parte del presidente Camps, en materia de política de
inmigración, una política importantísima, un esfuerzo
económico y presupuestario importantísimo, que nos ha llevado
a todas las instituciones a llevar una coordinación para que esta
integración sea una realidad.

Por lo tanto, nuestro grupo, consellera, le pregunta:
¿qué actuaciones se están llevando a cabo desde la
Generalitat Valenciana, en colaboración con las entidades locales,
para favorecer la integración de la población inmigrante que
llega a nuestra comunidad?

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera,
senyora Alicia de Miguel.

La senyora consellera de Benestar Social:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Ilustre diputada, es para mí un gran honor
también estar aquí hoy.
Agradezco igualmente la presencia de
tantas personas que han venido a seguir muy de cerca lo que es un pleno de
las Corts Valencianes.
Y agradezco también, señora diputada,
su pregunta y creo que, además, es muy procedente.

En primer lugar, señoría, me
gustaría hacer unas breves reflexiones sobre lo que para el Gobierno
Valenciano y para el Partido Popular que lo sustenta significan tanto la
emigración como los derechos de las personas en general.

La sociedad democrática en la que yo creo, la
que yo quiero, la que quiere mi partido y mi gobierno, es aquella que hace
posibles, que hace reales, que hace efectivos los derechos de las personas.
Y para esto trabaja el Gobierno Valenciano todos los días.
Pero
también es cierto que es una sociedad también de deberes, de
obligaciones inexcusables de todos, puesto que esa colaboración, esa
corresponsabilidad de todos es la única vía, la única
forma de conseguir una sociedad mejor que aspire a un futuro con esperanza.

En un estado de derecho no podemos ni debemos permitir
la ilegalidad, la irregularidad, el fraude y el abuso, el abuso de las
personas por parte de mafias que los esclavizan.
Y para todo esto, para
conseguir esa sociedad a la que aspiramos, desde nuestro punto de vista es
absolutamente imprescindible ordenar, planificar, coordinar, todo lo que
tiene que ver con las personas que vienen de fuera a convivir en igualdad
de derechos y deberes en nuestra sociedad.

Por lo tanto, para nosotros es un deber inexcusable el
saber cuántas personas pueden ir llegando a nuestra tierra a la
Comunidad Valenciana, a las que se les puede ofrecer derechos que luego se
hacen realidad.
Porque esto no es sin duda un número infinito, esto
no es un pozo sin fondo.

Y, por lo tanto, desde nuestro punto de vista, el
gobierno del señor Zapatero, el gobierno del Partido Socialista, que
es el que tiene esta competencia, debe cumplir con su obligación,
debe cumplir con su responsabilidad y con sus competencias y hacer de una
vez una política de emigración en beneficios de todos.
Que la
responsabilidad prevalezca sobre la demagogia y sobre la frivolidad.

Desde el Partido Popular queremos una sociedad de
máximos, que no de mínimos y desde luego una sociedad que no
se esfuerza es, desde luego, una sociedad que no progresa.

Por lo tanto, queremos una sociedad de personas
responsables, una sociedad ordenada, una sociedad no abocada ni condenada
al subsidio, sino a la prosperidad.

Dicho esto, y por parte del Gobierno Valenciano,
señoría, y muy rápidamente decirles que en estos
momentos son más de 640.
000 personas extranjeras las que viven en la
comunidad.
Se ha multiplicado en los últimos cuatro años por
tres el número de personas que vienen de fuera.
El gasto que destina
el Gobierno Valenciano es de aproximadamente 600 millones de euros al
año para poder hacer realidad y efectivos esos derechos de
educación, de sanidad, etcétera, etcétera, frente a lo
que gasta el gobierno de la nación en esta comunidad, que
sólo aporta 2 euros de cada 100 que aporta nuestro gobierno.

En tres grandes áreas hemos focalizado nuestra
actuación.
La primera, que en todas las comarcas valencianas vayan
existiendo oficinas de información, asesoramiento y
orientación dirigida específicamente a emigrantes, y eso
contesta de manera muy directa a su pregunta.
Me estoy refiriendo a la red
Amics, a la red de Agencias de Mediación para la Integración
y la Convivencia Social.
Una red que trabaja de manera directa para mejorar
la integración de las personas que vienen de fuera, que está
ya inaugurada en Enguera, en Burriana, en Benicarló, en Alfás
del Pi, en Castellón; dos de inauguración en Mislata y Alcoy;
otra en Manises, en Valencia y en Villena.

Una segunda área de actuación
directamente relacionada en colaboración con la Federación
Valenciana de Municipios y Provincias que canaliza toda una serie de
actuaciones que tienen lugar en los municipios para, insisto, garantizar
esa atención y esa igualdad de derechos a las personas emigrantes,
focalizándose fundamentalmente las políticas sociales de
proximidad de los ayuntamientos y de las mancomunidades, en la que colabora
también el Gobierno Valenciano.

Y una tercera actuación, en la que estamos
directamente relacionados con las personas que vienen de fuera con un cupo,
temporeros que vengan a trabajar en distintas áreas de progreso de
nuestra comunidad, en la que la Conselleria de Bienestar Social, junto con
la Conselleria de Territorio y Vivienda, colabora para mejorar sus
alojamientos.

Por lo tanto, señoría, decirle que vamos
a seguir en esta línea, que vamos a seguir invirtiendo para lograr
la integración de las personas que vienen de fuera, en un proceso de
corresponsabilidad, de derechos y deberes, de asimilación, pero
también insistiendo, como es nuestra obligación, puesto que
representamos a mucha gente, ante el gobierno de la nación que
cumpla con su obligación y que ayude y colabore con la Comunidad
Valenciana a garantizar el futuro de todos.

Gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 30/07 al conseller d'Empresa,
Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre els plans de
competitivitat i d'impuls de l'empresa valenciana, que formula
el diputat Jaime Mundo Alberto del GP Popular (RE número 62.
545).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, honorable consellera.

Anem a passar a la següent pregunta, que formula
l'il·lustre diputat senyor Jaime Mundo Alberto, sobre el plans
de competitivitat i d'impuls de l'empresa valenciana, i que va
dirigida a l'honorable conseller d'Empresa, Universitat i
Ciència.

Té la paraula, senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Nieto.

Bé, avui mos trobem aquí, en este ple
itinerant a la província de Castelló, província de la
qual sóc diputat.
I, per tant, és per a mi una
satisfacció poder intervindre aquí, en Burriana, al mateix
temps en este apropament que fa les Corts al que representa una
província com la nostra.
I, per tant, vaig a formular-li esta
pregunta a l'honorable conseller d'Indústria.

I concretament, ja que estem aquí, en Burriana,
prop d'aquí mos trobem un dels sectors industrials més
importants de la nostra comunitat, concretament el sector ceràmic,
que acaba de passar una fira important, com és la de Cevisama, on
els resultats inicials són molt positius per al sector, en una
àmplia valoració sobre la innovació en la qual
està treballant el sector i que el col·loca al nostre sector
ceràmic en un lloc de privilegi a nivell mundial.
Tot això
fruit de l'esforç del sector per a millorar la seua
posició i prendre la davantera en la seua projecció
internacional.

Igual que este sector ceràmic, el nostre sector
industrial de la fusta és fonamental també en la zona nord de
la província de Castelló, i des de l'any 2006
s'ha posat en marxa uns plans de competitivitat del sector de la
fusta, en col·laboració d'Aidima, els empresaris i la
Generalitat, i els seus resultats s'estan veient dia a dia.

Igual que estos sectors, en altres 16 sectors nostres
industrials s'ha ficat en marxa estos dos últims anys uns
plans de competitivitat que per al present any disposen d'unes
dotacions econòmiques que superen els 109 milions d'euros,
tots ells destinats per a millorar la innovació, per a la
diversificació tecnològica, l'I+D, les xarxes de
cooperació tecnològica, la promoció exterior i la
formació.
Tot això mitjançant uns plans nascuts, com
sempre hem dit, des de l'estudi de les necessitats, així com
de les actuacions de comú acord i tots els implicats en cadascun
dels sectors.

Les recents dades sobre el nostre sector industrial
mos dóna un suport a estos plans, ja que observem que en
l'últim any més del 75% de les ocupacions que
s'han creat en tot l'Estat espanyol s'han produït a
la nostra comunitat.
Més de 25.
000 persones que estaven aturades a
principi de legislatura han trobat ocupació en el sector industrial
de la nostra comunitat i en la present legislatura.

El senyor conseller, fa tant sols un par d'anys,
senyor conseller, cada iniciativa que l'oposició venia
mantenint insistia en la crisi industrial, en la destrucció
d'ocupació, en el sector industrial.
El temps mos ha donat la
raó.
No parlem d'estos discursos en este moment agoreros perquè des de
la Generalitat s'han ficat uns mitjans que fan possible que en estos
moments estiguen els sectors industrials nostres creant ocupació
dins de la nostra comunitat.

I és per tot això que li pregunte al
conseller, senyor Nieto, quin és l'estat actual dels plans de
competitivitat i d'impuls de l'empresa valenciana?

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor Nieto.

El senyor conseller d'Empresa, Universitat i
Ciència:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Mundo.
Señoras y señores.

Señor Mundo, una pregunta coherente con la
solemnidad del ámbito que nos acoge.
Los planes de competitividad
tienen excelente salud por muchas razones.
Primero porque están
prestigiados.
Se ha dicho de ellos no hace mucho que es la segunda
acción más importante que se ha hecho en Europa, junto con la
que existe en Inglaterra en el sector del automóvil para actuaciones
en el ámbito de la industria.
Están prestigiados porque
autonomías españolas, e incluso de otros países, nos
lo demandan como un ejemplo de prospectiva y de diagnóstico de
futuro de sectores productivos consolidados.

Segundo, porque están en marcha.
Están
en marcha, que es la mejor garantía de su eficacia.

Y tercero, y más importante, porque son
queridos por los empresarios.
Los empresarios desean los planes por una
razón, porque están hechos desde su magisterio, desde su
conocimiento de los problemas que tiene cada día que estar en el
tajo.
Y eso son los planes de competitividad.

Que los planes, que junto con el resto de programas,
el Gesta, el Expande, los parques científicos, etcétera,
etcétera, constituyen lo que llamamos el «modelo valenciano de
innovación», que es un modelo natural, formal y completo, un
modelo que hace, como usted se refería hace un momento de Cevisama,
que hace que tengamos unos sectores que sean ejemplo de futuro y de
actividad.

Hoy, los datos que tenemos son de las empresas creadas
en el 2006, 17.
358 -si mal no recuerdo-, es que son 5%
más que las del año anterior, pues demuestran lo que es la
realidad, y se sigue siendo emprendedores como fueron nuestros padres, como
fueron nuestros anteriores empresarios que nos precedieron y siguen
buscando oportunidad de negocio a un ritmo cada vez mayor.

Se han hecho 16 planes correspondientes a 16 sectores.
Se los numero: calzado y componentes y curtidos, cerámica,
construcción, metal e iluminación, juguete, madera y mueble,
textil, plástico, químico, artesanía, transporte y
logística, acuicultura, moda, audiovisual, biomedicina,
sociosanitario y energías renovables.

En este momento entendemos que lo productivo sectorial
de una cierta envergadura está completo.
Y estamos en ámbitos
de microsectores, como el naval, por ejemplo, o la policultura o
ámbitos.
.
.
o la informática.
Ámbitos más
concretos y más reducidos, y en particular por acciones de tipo cluster, es decir, actuaciones en
polígonos industriales para aprovechar la sinergia y las
posibilidades de las empresas cuando están geográficamente
juntas.

Los planes de competitividad han tenido las siguientes
características que le han dado ese éxito y esa estima.
Primero.
.
.
, es la primera vez que se hace una acción
plurianualizada en el tiempo, priorizada en una serie de líneas
valoradas por los propios empresarios, hechas desde dentro y sobre todo
hechas por los sectores de base, es decir, las asociaciones empresariales
de base, que son las que conocen realmente la problemática del
sector.
Por eso le decía lo de la pertinencia de este marco, porque
yo creo que hemos contribuido a dignificar los sectores de base.
Los
sectores de base que son los que saben y los que aplican estas
políticas.

Si me permite, antes de pasar a disponer de algunos
resultados singulares de los planes de competitividad, les diré que
no podía ser menos.
Tenemos la suerte que con una visión nada
frecuente.
.
.
, ahora lo están copiando, en Cataluña han
creado la Conselleria de Innovación, pero cuando el presidente Camps
creó esta conselleria creó una conselleria que le dio al
conseller la oportunidad de gestionar los instrumentos de la
innovación, porque son los instrumentos de la empresa, la
universidad y la ciencia.

Si me permite, le leo algunos de los hechos singulares
que estos empresarios además han aflorado como cosas y causas
naturales de su desarrollo.

Por ejemplo, en el tema del juguete, pues temas como
el Parque Central del Valle del Juguete.
En el tema de la madera, la
información estratégica y gestión del cambio en la
industria de la madera.
En el textil, la promoción de la etiqueta made in green.
En cerámica,
en la promoción nacional de las baldosas cerámicas, nada
más y nada menos que 5,6 millones de euros, de los cuales hemos
subvencionado en el 50% de esta promoción, como lo más normal
del mundo.
En metal, la creación de gestores de innovación.
En energías renovables, el estudio de la viabilidad
técnico-económicas de fábricas de células
fotovoltaicas, etcétera, etcétera.

Hemos creado, porque no existían, sectores
empresariales nuevos, como la Asociación Valenciana.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Vaja finalitzant.

El senyor conseller d'Empresa, Universitat i
Ciència:

.
.
.
-ya termino,
señora presidenta- de Empresarios del Sector de la
Energía, la Asociación para el Cuidado de la Calidad de Vida
o la Biotecnología Valenciana.

Tenemos por tanto unos planes que, junto con otras
acciones de la conselleria en marcha, hacen que podamos ver el futuro
empresarial con optimismo, porque además el actual líder de
la oposición ha dicho que él apoya los planes de
competitividad, con lo cual estamos encantados de que sea así.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 23/07 al conseller de Sanitat, senyor Rafael
Blasco Castany, sobre els serveis de radiologia dels hospitals
públics, que formula la diputada M.
ª José Mendoza
García del GP Socialista (RE número 62.
534).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
senyor conseller.

Anem a passar a la següent pregunta que va
dirigida a l'honorable conseller de Sanitat, i la formula, com a
representant del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada
senyora Maria José Mendoza García, sobre els servicis de
radiologia dels hospitals públics.

Té la paraula, senyora Mendoza.

La senyora Mendoza García:

Gràcies, senyora presidenta.

És un plaer estar a la ciutat de Borriana, i
passe a formular la pregunta.
La pregunta es refereix a la necessitat, si
aixina ho considera la Conselleria de Sanitat, de reforçar els
serveis de radiologia per a superar les esperes que actualment pateixen els
malalts en relació a l'ecografia, el TAC, etcètera,
etcètera.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor Blasco.

El senyor conseller de Sanitat:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vull també unir-me a les congratulacions que la
resta de diputats ha formulat per la presència hui, ací, a
Borriana, i expressar la gratitud a totes aquelles persones que ens
acompanyen per formar part hui d'un dia històric a esta ciutat
com a conseqüència de la compareixença dels diputats
d'estes corts.

Senyora diputada, la Conselleria de Sanitat des que
l'any 2000 va dotar tots els departaments de salut amb la
tècnica de la ressonància magnètica té molt
clara quina és la seua estratègia en esta matèria, ja
que s'ha traduït en una millora molt significativa de la
qualitat en el diagnòstic de les malalties.

Hui la nostra xarxa assistencial compta amb 23
d'estos equips, i a més n'hem concertat amb centres
privats 8 més.
Açò ha fet possible que mentre la taxa
nacional és de 4,5, nosaltres hem passat des d'este any 2000
que estàvem en 4,2 les ressonàncies que féiem a 11,6
en l'actualitat.
És a dir, que significa que comptem en una de
les parts tecnològiques més avançades en
matèria de ressonàncies magnètiques de tot el sistema
nacional de salut.
A més el sistema implantat ha millorat
substancialment la rapidesa en la prestació del servici
perquè es fan ressonàncies vint-i-quatre hores al dia al
pacient ingressat i set dies a la setmana en .
.
.
(inintel·ligible).

Este augment dels mitjans, de la disponibilitat i de
la facilitat d'ús a l'hora de prescriure proves
diagnòstiques ha comportat un augment de l'ús
d'estos equipaments, la qual cosa ha conduït a un increment de
l'índex de diagnòstic precoços i precisos, amb
el conseqüent benefici per als malalts.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
honorable conseller.

Té la paraula, il·lustre diputada
senyora Mendoza.

La senyora Mendoza García:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, mire, jo no li preguntava
això.
Vosté m'ha contestat en referència a una
de les proves que se fan en els serveis de radiologia, que es la
ressonància, que en els països més avançats
suposa només el 3% de totes les proves que se fan de
diagnòstic per la imatge.
Jo li parlava de les llistes
d'espera que n'hi ha en altres moltes proves
diagnòstiques en el sistema públic.

El 5 de gener coneixia a través d'un
mitjà de comunicació que la Conselleria de Sanitat reconeixia
que n'hi havien 48.
000 pacients esperant per a fer una ecografia.
El
problema no era el nombre de persones que esperaven, sinó que eixes
persones estaven esperant entre dos i sis mesos.
Que la demora mitjana per
a fer-se una mamografia, entre altres coses, per a confirmació
d'un càncer de mama, era entre dos i sis mesos; o un TAC, per
exemple, en l'Hospital de Sagunt, que afecta els ciutadans de
l'Alt Palància, de la província de Castelló, era
de sis mesos o sis mesos en l'Hospital de Vinaròs.

Vostés havien fet una promesa i era que, en
2006, el temps màxim que s'esperaria de mitjana per a fer-se
qualsevol exploració era de deu dies.
Per tant, la distància
és important entre la seua promesa, el seu compromís i la
realitat.
A més, és una distància que és
creixent no sols en relació al seu compromís, sinó en
relació a les necessitats d'atenció i de salut dels
ciutadans, a les seues expectatives com a ciutadans.
Allò cert
és que, en una exploració que només se necessita en el
3% dels casos, s'han gastat només entre l'any 2001 i
2005 57 milions d'euros més del que inicialment havien previst
gastar-se.
Per què?
Perquè han contractat amb empreses
privades, que en estos moments cobren per una  ressonància
simple, en el cas d'Eresa, que dóna el servei a la
província de Castelló, 180 euros, quan en la resta de
l'estat s'està pagant a 125.

No estem parlant que se gasta diners en allò
que és necessari, sinó que se gasten els diners de forma
ineficient.
I en estos moments tenim menys radiòlegs dels necessaris
en els serveis de radiologia públics, perquè, si no,
és inexplicable que existeixquen de dos a sis mesos de llista
d'espera per a fer-se una ecografia.

Allò cert és que tenim un hospital
públic, l'Hospital Peset, que té una ressonància
des de l'any 1988 i en 24-48 hores garanteix als malalts que se
faça la ressonància, als malalts que estan ingressats.
Per
tant, la pública és eficient.
Pel cost per ciutadà i
any en eixa àrea de salut que depén del Doctor Peset era en
l'any 2004 de 3,87 euros; en el model privatitzat el cost era de 7,56
euros.
Estem parlant que tenim un índex de ressonància per
milió d'habitants major que els països més
avançats, quan no tenim prou ecògrafs, prou radiòlegs
fent mamografies o prou aparells de TAC, quan en la resta de les comunitats
autònomes tenen ressonàncies magnètiques
pròpies en els hospitals de referència, i quan el mateix
conseller de Sanitat Rambla va posar a treballar els caps de servei de dos
grans hospitals públics per a revisar com estava fent-se la
facturació de les empreses privades.

Allò que estem exigint-los i demanant-los
és que utilitzen els diners públics per a solucionar els
problemes dels ciutadans.
I que poden tindre igual una explosió de
ressonància magnètica, però quan necessiten una
mamografia amb una punció per a fer una biòpsia per a
confirmar una diagnòstic de càncer de mama, no tinguen
d'esperar quatre o sis setmanes,.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Il·lustre diputada.
.
.

La senyora Mendoza García:

.
.
.
com està passant avui mateix en alguns
hospitals, per exemple, de la ciutat de València.

Nosaltres els exigim, perquè els diners sempre
són limitats, que els utilitzen per a, efectivament, solucionar els
problemes dels ciutadans i no per a enriquir de manera inadequada unes
quantes empreses privades.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor Blasco.

El senyor conseller de Sanitat:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, a vegades basar-se en algunes
informacions d'alguns mitjans de comunicació li porta a
vosté a tindre de basar-se o fonamentar-se en dades errònies
que la porten a manifestar algunes expressions que no tenen res a veure amb
la realitat.

Però, a més, vull recordar-li a
vosté el següent: quan governava el Partit Socialista van
utilitzar un sistema de concertació amb el sector privat per a donar
cobertura a este tipus de prestació.
Eixe sistema obligava el
pacient a desplaçar-se a les clíniques privades des del
centre públic per a fer-se l'exploració.
Era el que
passava en l'etapa del govern socialista.

Des de l'any 2000, gràcies al concert
previ, eixe sistema va canviar i amb això la qualitat de
l'assistència.
Este govern és el govern del Partit
Popular, el que ha fet possible la integració funcional dels
aparells de ressonància magnètica en tots els nostres centres
sanitaris, i açò, en conseqüència, va comportar
una més àmplia i òptima distribució
geogràfica dels recursos concertats.
Així mateix, vam
millorar la rapidesa en la resposta, que es va traduir en menys demores i
en un increment, com ja li he dit, de l'índex de
diagnòstics precoços i precisos.

Respecte al cost que ha comportat la
implantació d'este concert, és molt inferior al que
s'haguera derivat de l'ús de mitjans propis.
Només ens supera en el nombre de ressonàncies la Comunitat de
Madrid, i comunitats com la d'Andalusia o la de Catalunya, que tenen
més població que la nostra, estan inclús per davall de
l'índex de la taxa que tenim a la nostra comunitat.
Hui la
Comunitat Valenciana compta amb la xarxa més accessible i equitativa
de tot l'Estat.

En resum, vull dir-li, senyora diputada, que
l'èxit del nostre model de ressonàncies, tant a nivell
assistencial com a nivell docent i investigador és
inqüestionable, i com ho demostra l'absència total de
reclamacions i l'alt grau de satisfacció demostrat per tots
els nostres pacients.
A partir d'esta situació, el govern del
Partit Popular va a continuar treballant per millorar les
deficiències, les demores que considerem que encara estan
injustificades, i continuar expressant en termes polítics, de
polítiques socials i pressupostàries el que no ha fet ningun
govern fins que arribà el Partit Popular a les institucions
principals d'esta comunitat, entre altres coses, perquè
vosté ho sàpia, senyora diputada, destinar el 40% del
pressupost total de la Generalitat Valenciana a l'atenció
sanitària, a polítiques actives de salut i a procurar les
millors assistències sanitàries i de salut als ciutadans
d'esta comunitat.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

Pregunta 38/07 al conseller de Sanitat, senyor Rafael
Blasco Castany, sobre el suport adequat a pacients amb càncer, que
formula la diputada M.
ª José Mendoza García del GP
Socialista (RE número 62.
898).

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Entramos en la siguiente pregunta, que se realiza al
conseller de Sanidad por la ilustrísima diputada del Grupo
Parlamentario Socialista, doña María José Mendoza
García.
Es la pregunta número 62.
898.

Doña María José.
.
.

La senyora Mendoza García:

Gràcies, senyor president.

Espere tindre més sort i que em conteste,
perquè no m'ha contestat què passa amb els pacients que
esperen sis mesos per a fer-se un TAC, i només sap parlar del que
és el 3% de la radiologia.
Jo ara li pregunte, ¿considera el
conseller de Sanitat que està garantit el suport adequat per a
alleujar el dolor i el sofriment de les persones, per exemple, amb un
càncer durant l'últim període de la seua vida?

Res més i moltes gràcies.

El senyor conseller de Sanitat:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, jo li conteste a la pregunta que
vosté fa per escrit.
Si després vosté ve ací i
pregunta unes altres coses, és pràcticament impossible que li
pugam contestar.
Eixa tàctica que vosté contínuament
fa és molt difícil poder-li contestar a vosté,
però en qualsevol dels casos, li dic: no faça vosté
demagògia de determinats retards en determinades
circumstàncies, perquè això és
l'excepció que ve a confirmar la regla d'uns servicis
que estan en una posició d'avantguarda davant de totes les
altres comunitats autònomes, i això és el que
vosté té de tindre en compte.

A partir d'ahí, nosaltres estem en el
compromís ferm d'anar superant les deficiències que
tenim.
Però se li contesta a la pregunta que vosté fa, no a
les coses que després gratuïtament vosté afirma
ací, després, en la seua intervenció, que no té
res a veure amb la pregunta que vosté ha formulat per escrit.

Anem ara a contestar-li a la que vosté acaba de
fer ara.
Preste atenció, perquè pense contestar-li exactament
al que vosté ha preguntat.

En els últims cinc anys la Conselleria de
Sanitat ha treballat intensament en l'abordatge preventiu i
terapèutic d'este greu problema que denominem càncer.
La nostra aposta s'ha centrat en la instauració d'un
model integral, eficient i multidisciplinari, un model que ha permés
millorar el nivell d'eficàcia assistencial aconseguit en els
nostres servicis, no sols el de previndre el càncer o de curar la
malaltia, sinó també el de buscar una atenció
integral.

Esta filosofia és que la va quedar plasmada en
el Pla oncològic de la Comunitat Valenciana, un pla que arreplega
com un dels seus principals objectius la necessitat de potenciar la xarxa
de cures pal·liatives a fi de promoure la màxima qualitat de
vida, dignitat i autonomia en este tipus de malaltia.
Com a fruit
d'esta estratègia, en l'actualitat comptem amb quatre
unitats de referència acreditades de cures pal·liatives,
concretament en els hospitals Doctor Moliner, La Magdalena, Sant Vicent del
Raspeig i el del Pare Jofré.
Açò suposa entre 60 i 80
llits destinats a esta finalitat, xifra que, encara que és
significativa, va a veure's incrementada una vegada s'hagen
posat en marxa els nous hospitals de crònics i llarga estada de La
Fe, de Dénia i de Benidorm.

També, en matèria de potenciació
dels recursos assistencials, i ja en el marc del pla d'atenció
domiciliària, he de destacar que en l'actualitat el 30% de
l'activitat desplegada per les 19 unitats
d'hospitalització a domicili de la nostra xarxa assistencial
s'orienta cap a l'atenció domiciliària dels
malalts terminals.
Gràcies a este augment de l'activitat i
l'alt grau d'implantació d'estes unitats
d'hospitalització domiciliària, a nivell comunitari hui
la cobertura poblacional d'este tipus de problema aconseguix el 80%
de la població, un percentatge que millorarà encara, una
vegada s'hagen posat en marxa este mateix any 2007 les unitats
d'hospitalització a domicili de Vinaròs i de la Vila
Joiosa.

Este significatiu augment dels recursos s'ha
complementat amb la millora de la coordinació d'estes unitats
amb la xarxa de centres de salut, i, per a aconseguir-ho, hem inclòs
en la cartera de servicis d'atenció primària el
seguiment protocol·litzat de les persones amb pronòstic de
vida inferior a sis mesos i sense possibilitat de tractament
específic.

Per un altre costat, no voldria tampoc deixar de
mencionar-li les 11 unitats de dolor que existixen en els nostres hospitals
d'aguts.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra la señora Mendoza.

La senyora Mendoza García:

Gràcies, senyor president.

Jo crec que a un conseller no li correspon ser barroer
quan no té res a dir davant d'una pregunta que era molt clara
i es referia als temps d'espera per a proves de diagnòstic per
la imatge, i això va de l'ecografia al TAC i a la
ressonància.

Mire, en el tema que ens ocupa, que és el
suport a les persones que pateixen càncer i altres malalties greus,
que generen dolor i sofriment en l'últim període de la
vida, la nostra confirmació és que, efectivament, no
està garantit eixe dret a tota la població.
Eixa és la
clau del problema.

Vosté ha parlat de quatre unitats
hospitalàries.
Tres funcionaven en l'any 1995; una
d'elles, la de l'Hospital Doctor Moliner acreditada des de
l'any 1991.
No va complir el president Zaplana amb un projecte que va
xifrar en 1.
000 milions de pessetes en l'any 1996 i de les quals
només se'n van invertir 130 per a remodelar la unitat de
l'Hospital Doctor Moliner; 192.
000 euros previstos per a
creació d'una unitat en l'Hospital La Fe des de
l'any 2002, no s'han invertit.

El programa de cures pal·liatives del pla
oncològic valencià tenia com a objectiu 25 llits per
milió d'habitants en 2004 de cures pal·liatives.
Vosté ha dit que hi ha un total de 50,60 llits en el conjunt del
País Valencià, que vosté diu sempre que ja són
5 milions.
Dividisca 10 llits, 12, per milió d'habitants.
No
han complit el Pla oncològic nacional del ministeri en
l'època del govern del Partit Popular, ni el Pla nacional de
cures pal·liatives, ni l'actual pla oncològic aprovat
en 2005 pel Ministeri de Sanitat.

Vostés tenen un rosari d'incompliments en
este tema.
I li vaig a donar algunes xifres.
Els nostres càlculs
és que tenien entorn a 15,7 llits per milió
d'habitants.
El seu objectiu incomplit i a més poc
ambiciós.
L'Organització Mundial de la Salut recomana
50 llits per milió d'habitants per a tractar a pacients en
l'últim període de la vida que tenen dolor greu, que
s'ofeguen, etcètera, etcètera.

Mire, en l'any 2002, per no parlar sempre de les
comunitats autònomes que governen els socialistes, a Navarra tenien
53, en l'any 2002, 53 llits per milió d'habitants i en
el País Basc, 44 i a Catalunya, 53,9.
En estos moments, a Andalusia
hi ha 21 unitat hospitalària de cures pal·liatives i 18
programes domiciliaris especialitzats.
En l'any 1995 hi havia 12
programes d'hospitalització domiciliaria en el País
Valencià, ara hi ha 18, crec que ha dit.
Encara, després
d'11 anys de govern, un dels serveis que menys cost té,
perquè només és personal, primer, no arriba a tot el
territori en aquelles àrees que disposen i, en segon lloc, encara
hospitals comarcals, com el de Vinaròs o la Vila, no tenen una
unitat d'hospitalització domiciliària.
Estem parlant de
l'any 2007, quan en teníem 12 ja en l'any 1995.

I els seus pressupostos són insuficients.
El
problema és que vosté clar que es gasta el 40%.
El problema
és que el que destinen per ciutadà valencià i any en
l'any 2007 ja ho destinaven la mitjana de comunitats autònomes
en l'any 2005.
Eixos 1.
059, 1.
057 euros, ja era la mitjana del
pressupost en l'any 2005 de les comunitats autònomes.
I les
nostres característiques de població són molt
paregudes a la mitjana de les comunitats autònomes en
població major de 65 anys.

I en estos moments no està garantit el dret.
No
hi ha programes en els hospitals.
En algunes juntes clíniques
s'està plantejant per part dels metges especialistes.
No hi ha
una atenció adequada, hi ha molts casos, faltaria més;
però no hi ha una atenció adequada a aquells malalts que
tenen un dolor important en els últims moments de la seua vida, que
tenen una fatiga extrema, que s'ofeguen.
No sempre depén
d'on visques, a quina hora ingresses, si és un cap de setmana
o si està de festa aquell que sap de tractar bé el dolor,
perquè a la millor hi ha un metge en tot l'hospital en una
unitat del dolor.
Eixos pacients no estan rebent l'atenció
adequada.

I moltes famílies que tenen malalts,
perquè cada any moren entre 8.
500 i 9.
000 persones de càncer
en el País Valencià i el 30% tenen patiment i simptomatologia
greu, des del punt de vista del dolor i de l'ofegament.
I moltes
famílies testifiquen, i hi ha cartes en el diari El País, hi ha declaracions del
mateix  president de la societat espanyola de cures
pal·liatives que diu que la Comunitat Valenciana en l'any 2005
era la que pitjor xarxa de cures pal·liatives tenia de tot
l'Estat, la que pitjor era capaç de garantir el dret a
alleujar el dolor i el sofriment en els malalts terminals.

Tampoc han estat capaços de garantir que eixes
noves unitats, com el recent inaugurat Hospital Padre Jofré tinga
habitacions individuals.
És acceptable, des del punt de vista de la
humanitat i de la modernitat del País Valencià que no hi
hagen habitacions individuals per a aquelles persones que necessiten morir
en l'hospital en pau?
Eixa és la realitat.

Podem parlar del que volem al sistema sanitari
públic.
El que no és acceptable és que la fidelitat al
sistema sanitari públic es castigue, la dels professionals i la dels
pacients.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señora Mendoza.

Tiene la palabra señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Moltes gràcies,
senyor president.

Senyora Mendoza, no li he entés bé la
referència que ha fet vosté una vegada més sobre el
tema de la pregunta.
Però, torne a dir-li, que la pregunta que
vosté ha formulat per escrit ha sigut puntualment contestada.
Segurament algunes de les manifestacions que vosté ha fet ací
no li les he contestades.
Però jo li he contestat a vosté
adequadament la pregunta que vosté va formular per escrit.
Però com que no li he entés molt bé la paraula que
vosté deia ahí, tampoc vull entrar ara a dir-li.
.
.

De les xifres que vosté ha barallat ahí
només hi ha una que és real.
I que està molt bé
que vosté ja comence a reconéixer-la i a vore si el seu
partit l'assumix també.
I és que ací estem
donant prestacions assistencials a més de cinc milions de persones;
és a dir, més de cinc milions de persones que estem prestant
les assistències de salut i de sanitat, de les quals 740.
000
persones estan sense la cobertura financera per culpa que el govern del
senyor Rodríguez Zapatero no està establint els criteris de
finançament que ací tenim dret.
És a dir, 673 milions
d'euros tots els anys els que el govern socialista està
privant a la sanitat pública valenciana de poder disposar d'un
finançament que necessita per a, entre altres coses, millorar unes
condicions que nosaltres sabem que són necessàriament
millorables, que som conscients de les deficiències, dels
dèficits que tenim, dels problemes que arrosseguem i que necessitem
posar en marxa.

Però vindre vosté a parlar ara que no hi
ha llits o habitacions individuals, vosté haurà de dir-me a
mi que després de 13 anys de govern socialista, que no hagen deixat
habitacions individuals per a estos malalts, també fa falta un poc
de valor vindre ací ara a reinvindicar, quan s'estan posant en
marxa, no 50 com vosté ha dit, li he dit ja 80, 80 i a més
amb les possibilitats que en els hospitals d'aguts, en els hospitals
crònics i de llarga estada anem inclús a ampliar este
número que li he xifrat entre 60 i 80, no entre 50.

Després algunes dades més.
4 unitats de
referència acreditades en cures pal·liatives, 19 unitats de
hospitalització a domicili, senyora Mendoza, no 15 ó 16 que
ha dit vosté.
I després dir-li que estem cobrint el 80% de la
població sobre este particular.
I, a pesar de tot això,
nosaltres reconeguem que no estem encara en les condicions adequades i
estem fent un esforç per intentar centrar el finançament en
el límit en el que nosaltres podem per a intentar millorar una
situació que considerem que és francament millorable.

I, en realitat, el que hem pogut ficar en marxa, que
este semestre ja estarà en plena vigència, ha sigut el Pla
d'atenció integral a les persones majors i a malalts
crònics, que és un pla que l'hem elaborat en companyia
de les societats científiques, de tots els professionals i
també d'especialistes en esta matèria, que van a fer
possible que donem la cobertura adequada a aquelles persones que estan en
estes circumstàncies a les que vosté feia referència.

Moltes gràcies.

Pregunta 25/07 a la consellera de Benestar Social,
senyora Alicia de Miguel García, sobre el I Congrés
d'Associacions de Dones de la Comunitat Valenciana, que formula la
diputada Consuelo Catalá Pérez del GP Socialista (RE
número 62.
536).

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Blasco, señor conseller.

A continuación formula la pregunta a la
consellera de Bienestar Social, la ilustre diputada del Grupo Parlamentario
Socialista doña Consuelo Catalá Pérez.
Es la pregunta
número 62.
536.
Doña Consuelo tiene la palabra.

La senyora Catalá Pérez:

Gracias, señor
presidente.

Señora consellera, la pregunta es muy concreta:
¿cuáles son los objetivos, los criterios de invitación
y de participación, el coste y las fuentes de financiación
del I Congreso de las Asociaciones de Mujeres de la Comunidad Valenciana
celebrado el 5 de febrero?

El senyor president:

Muchas gracias,
señora Catalá.

Tiene la palabra la honorable señora consellera
de Bienestar Social, doña Alicia de Miguel.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias,
señor presidente.

Muchísimas gracias por la pregunta,
señora diputada, porque estoy segura de que como yo, es usted una
partidaria de las asociaciones de mujeres y del fomento del asociacionismo
para conseguir los objetivos de igualdad real de las mujeres en nuestra
comunidad.

Entre otros, el objetivo del congreso, que es el
primer congreso de asociaciones de mujeres que se ha realizado en la
Comunidad Valenciana, se organiza para propiciar un punto de encuentro y
debate de las asociaciones de las mujeres valencianas, proporcionar un
espacio de reflexión donde compartir experiencias y buenas
prácticas, fomentar políticas públicas de apoyo a la
mujer y manifestar necesidades e inquietudes de este colectivo, que puede
definirse o abreviarse en uno solo: ofrecer por primera vez a la mujer un
espacio común de reflexión, de expresión y de
manifestación para sus experiencias, inquietudes y necesidades.

La invitación para participar en este acto se
cursó a todas las asociaciones de mujeres que se encuentran
inscritas en el registro de la Dirección General de la Mujer, en
concreto 758 asociaciones.
También se invitó a la directora
general del Instituto de la Mujer del gobierno de España, al Consejo
Valenciano de la Mujer, al Consejo Valenciano de Bienestar, las
cámaras de comercio de la comunidad, la comisión
interdepartamental para combatir la violencia doméstica, la
comisión interdepartamental de igualdad, el foro de la Comunidad
Valenciana, el Observatorio de género, ayuntamientos, diputaciones,
concejalías, etcétera, etcétera.
Es más,
expresamente dijimos que si por alguna circunstancias había habido
algún tipo de error o incluso de olvido de alguna asociación,
simplemente que se nos comunicara y se les cursaría la
invitación correspondiente sin ningún tipo de problema.

La asistencia se cifró en 4.
600 mujeres, fueron
360 las asociaciones presentes, 190 las localidades representadas.
El coste
estamos en estos momentos calculándolo, porque efectivamente hemos
solicitado una subvención a la Dirección General de la Mujer,
que esperemos sufrague una parte del mismo, puesto que está aprobado
en el convenio que tenemos suscrito con la Dirección General de la
Mujer.
Y en las mesas participaron un número muy plural y muy
variado de asociaciones de mujeres.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias,
señora consellera.

Tiene la palabra la señora Catalá.

La senyora Catalá Pérez:

Gracias, señor
presidente.

Bueno, señora consellera, no esperaba menos, ni
más, porque, desde luego, este primer congreso ha supuesto para el
gobierno del señor Camps, yo creo que la prueba de algodón de
la falta de talante democrático en tres cuestiones fundamentales:
una, la participación; dos, la lealtad institucional al gobierno
central y, tres, la buena educación de las mujeres asistentes al
congreso.

Mire usted, para empezar, respecto a la
participación, según el gabinete de prensa del Ayuntamiento
de Valencia, la asistencia fueron 4.
200 mujeres.
Y ahí está
su poco trayecto democrático.
Ustedes confunden participación
con asistencia en el mejor estilo del tardofranquismo, porque son incapaces
de saber en el siglo XXI que la participación tiene que ver con el
debate, con los cauces de debate y de participación.
Y eso ustedes
lo han negado.
Porque ustedes tenían tiempo, pero no convocaron.
No
convocaron ni al propio consejo de la mujer, que se supone en el papel que
es el organismo que ustedes aceptan de representación.
Porque
ustedes, la primera reunión del 2006 fue el 17 de enero y la
siguiente el 9 de enero de 2007.

Pero digo más, no se atreverá, porque,
claro, hay que ser muy atrevida, a decir que ustedes invitan a todo el
mundo, cuando después de salir en la prensa denunciando las
asociaciones de mujeres de esta comunidad que se les excluía,
ustedes hicieron una invitación que ni siquiera la maniobra
orquestal la hicieron bien, porque podían haber invitado a todo el
mundo, incluido a este grupo parlamentario, por lo menos a las diputadas de
la Comisión de la Mujer.
Y eso ustedes no lo han hecho.
Y no lo han
hecho porque no querían que participaran aquellas que ustedes no
querían.

Y, en fin, lo de las inscritas.
Creo que la
Federación de Mujeres Progresistas está en el asociacionismo
federal y ni siquiera las invitaron.

Pero, respecto al gobierno central, le voy a decir una
cosa; no es que ustedes inviten a la directora general -que no la
invitan- sino que el gobierno central pone la mitad del dinero de lo
que ustedes van a pagar y usted ni siquiera clausura, porque ustedes ni eso
tienen, porque en esa huída hacia delante en la que están en
estos momentos, no han sido capaces ni de tener la mínima
cortesía y lealtad institucional con el Gobierno central, por
aquello de «a ver si alguien sabe que Zapatero pone dinero» o
por si acaso tienen ustedes miedo de que sepan en esta comunidad que no
solamente hay socialistas en Madrid; es que hay socialistas y estamos
aquí.
(Aplaudiments)

Pero además, le voy a decir otra cosa.
.
.
y
la falta de educación, le voy a decir una cosa que le va a sentar no
sé si muy bien o muy mal: ustedes, usted invitó y usted no
asistió.
A lo mejor, le parece poca gente 4.
200 mujeres.
Le digo que
no sé por qué no asistiría, pero desde luego, la
persona que excusó su asistencia lo dejó muy poquito claro;
tan poquito, que en los pasillos, lo que se decía -y mire que
4.
000 mujeres hacen pasillo- que esto no era más ni menos que
la visualización de la fracción del Partido Popular en el
gobierno de Camps, porque usted no puede ver a la Directora General de la
Mujer, y por lo tanto, se planteaba que usted no asistía
-igual que la alcaldesa de Valencia- porque la fracción
del Partido Popular dentro del gobierno Camps hace que ni ustedes tengan la
mínima educación con las personas asistentes.

Y mire que es casualidad, ustedes la convocatoria la
hicieron a través de los Infodona, a golpe de teléfono,
diciendo que era gratis total -viaje, estancia y el día
entero- y mire que hay que ser.
.
.
, en fin, hay que tener
habilidad para que con su no asistencia y siendo gratis total, las mujeres
que fueron se sintieran despagadas; despagadas porque no tocaron mare; porque ahí, a lo que
iban era a ver al Gobierno Valenciano y el Gobierno Valenciano
consideró que no había suficiente razón para estar en
ese ampuloso I Congreso de Mujeres de la Sociedad de la Comunidad
Valenciana.

Mire usted, para terminar, señora consellera:
ustedes, mire si han hecho un congreso de chicha y nabo que ni siquiera
mediáticamente ha tenido repercusión, porque sus propias
luchas internas han impedido la repercusión mediática del
congreso.
Pero además, le voy a decir más: ha sido tan rancio
que en esos objetivos que ustedes me han dicho, que yo también los
tengo, ni siquiera hablan de derechos, ni de reivindicaciones; hablan de
inquietudes.
En el siglo XXI, se habla de inquietudes y las inquietudes las
tienen ustedes.
Y ustedes, lo que han hecho es una huída hacia
delante porque lo que han intentado ha sido invisibilizar al gobierno
Zapatero y a los socialistas y lo que han conseguido ha sido visualizar su
fracción y su descomposición.

Y resulta que, esa descomposición que yo
pensaba hace una semana que solamente era una cuestión de las 4.
000
mujeres, resulta que, pasada la semana, la descomposición es para
todo el electorado con las listas alternativas que el Partido Popular
está presentando en la mayoría de pueblos que ustedes
están rompiendo, con lo cual, solamente le voy a decir el final: con
este congreso han conseguido ustedes lo contrario de lo que
pretendían y es que frente al electoralismo barato que han instalado
ustedes.
.
.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Il·lustre diputada, finalitze, per favor.

La senyora Catalá Pérez:

.
.
.
intentando manipular, lo que han conseguido es
que las mujeres, en vivo y en directo, vean lo que es la fracción
del Partido Popular y le aseguro, señora consellera, que saben que
hay un partido fuerte y unido, que es el Partido Socialista, y que en las
elecciones del 2007, el voto de las mujeres nos va a llevar al triunfo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera,
senyora De Miguel.

La senyora consellera de Benestar Social:

Señoras y señores diputados.

La verdad, señoría, yo sí que
esperaba más de usted.
Sí, porque no me parece propio que
usted esté insultando a las mujeres y a las personas que asistieron
al congreso; no me parece apropiado que califique usted un I Congreso del
Asociacionismo de Mujeres como de chicha y nabo; no me parece que usted
evalúe las conclusiones y los resultados de un congreso con si
salió más o menos en la prensa; y, desde luego, todas las
afirmaciones que ha hecho usted, que forman parte de su propia
ensoñación onírica o como la quiera usted llamar, es
que no voy ni a entrar, porque me parece, señoría, que
está usted legítimamente buscándose un hueco en su
futuro en el Partido Socialista porque en Denia, señoría, por
lo visto no le dan a usted ni agua, ni agua.
Y lo siento por usted, porque
sabe usted que la aprecio.

Ha entrado usted, señoría, en el
lío.
Yo no quería pero usted me ha parecido excesivamente
incorrecta en las formas y en el fondo y yo no voy a hacerlo así.

Por primera vez, el congreso de la mujer contó
con un congreso.
.
.
por primera vez, las mujeres
-perdón- se encontraron con un congreso y con un debate
de asociaciones.
Un debate muy plural, en donde participaron todo tipo de
asociaciones, desde sindicatos progresistas, mujeres separadas y
divorciadas, asociación Cavas, junto a otro tipo de asociaciones de
la mujer.
Usted, eso lo desprecia, pues peor para usted.
Usted sabrá
lo que dice y por qué lo dice.
Pero, desde luego, en toda esa sarta
y en toda esa retahíla de frivolidades y demagogias, no va a tener
en mí ninguna respuesta.

Sí que me gustaría,
señoría, realizarle rápidamente alguna
reflexión.
La política en la que yo creo, en la que yo
trabajo, como mujer, es aquella que beneficia a todas las mujeres, a todas
sin excepción.
Y hacia ellas van dirigidas las políticas de
mi departamento; hacia esas mujeres, sean de derechas, de izquierdas, de
centro, pero que ante todo, son mujeres; que somos mujeres ante todo; que
compartimos un objetivo, un único objetivo y es la lucha
común contra una sociedad en la que no conseguimos todavía un
igualdad y ahí estamos todas o deberíamos estar todas,
señoría.
Más allá, mucho más allá
de los compromisos partidistas, puesto que todas las mujeres son necesarias
para conseguir este objetivo y todas son necesarias en esta lucha
común.

Por supuesto, señoría, que mis valores
son los de mi partido, el Partido Popular, pero estos son
valores.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Honorable consellera, vaja finalitzant.

La senyora consellera de Benestar Social:

.
.
.
que van hacia delante, que se mueven
constantemente y que luchan contra la injusticia con firmeza, con eficacia,
con eficiencia, que realmente sirven para conseguir lo que la sociedad
demanda y necesita.

Lo que nosotras defendemos no es la lucha de unas
contra otras, de unas mujeres contra otras; todo lo contrario: encontrarnos
en un objetivo común, escuchar argumentos que enriquezcan el debate,
que mejoren nuestros derechos, los de las mujeres, que se pongan los medios
para que se cumplan nuestros resultados.

Por lo tanto, no me venga,
señoría.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Honorable consellera.
.
.

La senyora consellera de Benestar Social:

.
.
.
aquí, con supuestos sectarismos
absurdos, que están en la imaginación de algunas, que no
entiendo por qué no se basan en la colaboración, sino que,
únicamente están en clave de lucha, en clave de enemigos
imaginarios, donde debería haber y deberían valorar que lo
que existe -y acabo- es una disposición a escuchar
argumentos que mejoren la situación de las mujeres y renovar
así cada día una esperanza.

Gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 37/07 a la consellera de Turisme, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro, sobre l'estand de la
Ciutat de la Llum d'Alacant en Fitur, que formula el diputat Francesc
Colomer i Sánchez del GP Socialista (RE número 62.
897).

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Anem a passar a l'última pregunta, que
correspon a l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari
Socialista senyor Colomer sobre l'estand de la Ciutat de la Llum
d'Alacant en Fitur, i que va dirigida a l'honorable consellera
de Turisme.
Té la paraula, senyor Colomer.

El senyor Colomer i Sánchez:

Senyora presidenta, moltes gràcies.

Lògicament, expressar el deure de gratitud amb
la ciutat de Borriana per la seua generosa hospitalitat i preguntar-li a
l'honorable consellera quina opinió li mereix l'estand
de la Ciutat de la Llum en la passada fira de Fitur.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable consellera
senyora Martínez.

La senyora consellera de Turisme:

Buenas tardes, señora presidenta,
señoras y señores diputados.

Señor Colomer, pues considero muy adecuada la
presencia de la Ciudad de la Luz y, desde luego, la ubicación en el stand de la Comunidad
Valenciana, de la Generalitat.

Creo que, por tercer año consecutivo, tuvimos
todo un pabellón donde estuvo representado toda nuestra oferta y
dentro de esa oferta, por supuesto, la Ciudad de la Luz no podía
faltar.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Colomer.

El senyor Colomer i Sánchez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, tant vosté com jo sabem
quin és el sentit de la pregunta.
Vosté ha contestat una cosa
que, en el fons, sap que no és el motiu pel qual li preguntem el que
li hem preguntat, perquè els dos coneixem perfectament les
característiques de l'estand de la Ciutat de la Llum.
I
vosté es pot figurar perfectament que, amb la pregunta, li brindem
l'oportunitat, la possibilitat de defendre's, de justificar-se,
d'explicar-se sobre una cosa que jo crec que ha estat molt malament
fet.
No és l'opinió nostra sinó que és
l'opinió de molta gent que ha visitat Fitur i de molts
operadors turístics.

En tot cas, li formulem la crítica clara sobre
l'ús partidista de Fitur, l'ús partidista
d'una empresa pública, la que hem esmentat, i al capdavall,
l'ús partidista d'un producte turístic,
perquè així hem de contemplar el tema que ens ocupa.

Col·locar, senyora consellera -anem a la
qüestió i no fugim del tema- un pòster, un
plafó, un retrat immens del president Camps, del poder
polític, no va ser una bona idea i ho ha de reconéixer.

Fixe's, no és una qüestió
subjectiva nostra que puguem fer de qualsevol cosa un tema polític o
un tema de confrontació, ni molt menys.
De quasi 200 països que
van estar presents a la fira -de tot el món-, de totes
les comunitats autònomes d'Espanya -les 17-, de
milers de municipis de destinacions que presenten els seus atributs
turístics en la fira, ningú es va atrevir a exhibir els seus
mandataris polítics com a reclam turístic.
Jo no sé
els gurus que té vosté en la conselleria, que li recomanen
que a l'hora de triar el millor dels llenguatges tècnics, la
millor de les expressions gràfiques en termes professionals, hagen
de prestar la imatge d'uns polítics.

Jo crec que cal no confondre una fira professional, un
mercat d'un sector estratègic fonamental com és el
turisme, amb una plataforma electoral del seu partit.

Mire, a Fitur cal saber qui és el protagonista.
És una qüestió de respecte al sector, és una
qüestió d'actitud.
Cal mesurar moltíssim, cal aquilatar la vanitat; la
vanitat dels polítics per no perdre el sentit de la responsabilitat,
ni el centre de gravetat de les coses.
Resulta inevitable i és
recomanable també la presència dels polítics, de
responsables polítics, però, per a transmetre
confiança i suport al sector.

Crec, sincerament, que han arribat molt lluny en la
confusió del que és la política de partit amb la
política oficial i amb el que és la perspectiva electoralista
del que deuria ser una fira professional.
Els cartells electorals
se'ls paga un amb els seus diners, senyora consellera, i els espais
públics s'han de cuidar d'una manera absolutament
escrupulosa.
Fitur ha de ser una mena de zona franca, una zona neutra, on
no entendre el que s'està fent allí d'una altra
manera que no siga donar-li el màxim protagonisme al sector
turístic i no convertir-lo en un terreny d'operacions
electorals.

Encara que millor -faig un parèntesi per
a dir-li- plantejar -fixe's- un pòster
inanimat que no donar-li la paraula i que diguera, com últimament
està de moda que el nostre president diga i abandere el discurs
terrible per als mercats turístics, que la nostra comunitat i els
nostres municipis poc menys que acumulen delinqüència i
criminals a tot arreu.
Jo crec que eixe és el discurs que fa Camps i
sort que, a la millor, només va plantejar un pòster inanimat
i no el van deixar parlar en eixe sentit.

Crec que avui, senyora consellera, l'important
és que entenga esta pregunta -li ho dic sincerament- com
una pregunta, com un temps de debat parlamentari en clau preventiva,
intencionadament preventiva, perquè el que ens preocupa no és
ja el que és inevitable, que és Fitur 2007, sinó el
que queda per davant; que estic convençut que és ben poc el
que els queda a vostés per davant, però pot ser, si no ho fan
d'una altra manera i si no ho evitem, pot ser un temps pervers i
caríssim per a l'erari públic.
Si en Fitur han fet el
que han fet, què ens espera en la fira de València, que van a
organitzar d'aquí a dos mesos?

L'any passat ja va ser un escenari carregat de
divisió entre els membres del mateix partit del govern.
Està
la presència del president de la Diputació d'Alacant,
que en temps real es va carregar i va boicotejar el que ha sigut la seua
gran aportació en esta legislatura -que és
l'única novetat que ha aportat vosté-, que
és la fira en la ciutat de València.
El president de la
Diputació d'Alacant, en temps real, es va presentar a la fira
a dir que no tornaria mai més perquè no li troba cap profit.
Jo no sé quin circ i quin espectacle ens muntaran enguany,
però els demanem -i acabe, senyora presidenta- un darrer
servei a l'interès general: mostren el sentit de la
responsabilitat suficient per a entendre que el sector turístic
és més important que l'interès electoralista del
seu partit, perquè, entre altres coses, eixe interès
electoralista el paguen amb els diners de tots, que no són els seus
diners, senyora consellera.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable consellera
senyora Martínez.

La senyora consellera de Turisme:

Señora presidenta, señoras y
señores diputados.

Señor Colomer, en primer lugar, no deja de
sorprenderme su ira, porque da la impresión que ver a Francisco
Camps, el molt honorable president de la Generalitat, le produce a usted ira.
En otro caso, no
se explicaría esta extraña reacción que tiene usted,
que le ha llevado a plantear una pregunta sobre el hecho de que el
máximo representante de la Comunidad Valenciana, como define el
estatuto a nuestro presidente, aparezca tendiendo la mano a un personaje de
cómic reconocido por todo el mundo.
Eso es lo que le ha causado a
usted nerviosismo, ira.
.
.

Ha convertido usted, señor Colomer, una estampa
simpática, afable, un símbolo que no pretende nada más
que mostrar el carácter abierto, el carácter hospitalario del
pueblo valenciano, en un tema de debate aquí, en las Cortes.
Eso es
lo que ha hecho usted.

Yo creo que tendría usted -de verdad,
señor Colomer- que serenarse y contribuir, de verdad, a hacer
más importante turísticamente nuestra comunidad y no ir
poniendo zancadillas.

Mire, señor Colomer, ustedes se han
empeñado en menospreciar, en llamar «feria de vanidades»
a todos los eventos y grandes proyectos que ha puesto en marcha la
Generalitat, proyectos que están consiguiendo impulsar nuestro
turismo y dar a conocer nuestra oferta en todo el mundo.
Y eso,
señor Colomer, es lo que atrae a los turistas, lo que hace realmente
efectiva la promoción y atractiva la misma.

Yo quisiera destacar, desde luego, la gran
proyección que la Ciudad de la Luz, junto con el resto de la oferta
de nuestra comunidad, tuvo en Fitur.
La Comunidad Valenciana, señor
Colomer, aunque a usted le pese, triunfó en Fitur.
Y eso es
así.
Nada más hubo que ver la repercusión, los
visitantes del pabellón.
Y yo, la verdad, estoy acostumbrada, creo
que como muchos, pues a que usted le duelan los datos que tenemos en
turismo: más visitantes extranjeros, hemos superado la cifra de los
cinco millones anuales, más pernoctaciones, más
ocupación.
Y usted una imagen simpática la considera usted
motivo de una pregunta de Cortes.

De verdad, no lo entiendo, pero creo que usted
todavía entiende menos de promoción.

Nada más.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Interpel·lació, pel procediment especial
d'urgència, al conseller de Territori i Habitatge, senyor
Esteban González Pons, sobre política general de la
conselleria en relació amb la protecció de les zones Zepa
valencianes, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del
GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número
62.
805, BOCV número 262)

El senyor president:

A continuación entramos dentro del punto 9 del
orden del pleno, que es una interpelación por el procedimiento
especial de urgencia, del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al conseller de Territori i Habitatge.

Té la paraula el diputat interpel·lant,
que és el senyor Carles Arnal i Ibáñez.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Bona vesprada novament.

Amb aquesta interpel·lació pretenc
conéixer les previsions, les intencions i les mesures de
conservació que prepara la Conselleria de Territori en
relació a les zones Zepa valencianes, és a dir, les zones
d'especial protecció per les aus, una figura de
protecció ambiental, emparada per la directiva europea d'aus.

La motivació d'esta
interpel·lació arranca de dos temes importants que estan
relacionats.

En primer lloc, el requeriment efectuat per la
Comunitat Europea perquè l'administració valenciana
incremente la quantitat i l'extensió de les actuals zones
Zepa, perquè considera que la xarxa actual és insuficient
netament.

En segon lloc, que hi ha -la coneguda des de ja
fa un temps- sentència del Tribunal de Luxemburg en el sentit
d'equiparar la figura de les IBA -inicials en anglés,
com vosté sabrà, d'àrees importants per les
aus-, equiparar-la a la de Zepa.
Este segon fet té notables
repercussions en el cas del País Valencià donat que tenim un
bon grapat de zones IBA que no han estat incorporades a la xarxa de zones
Zepa.
Segons eixa sentència, les zones IBA han de gaudir del mateix
nivell de protecció que les Zepa.
Els dos fets rellevants acabats
d'exposar es complementen i es convertixen en una direcció que
resulta obvia: cal equiparar el més prompte possible estes dos
figures de protecció, de manera que totes les IBA, tret
d'alguna excepció que hauria d'estar molt ben
justificada, passen a ser considerades Zepa.
Jo espere que en la seua
resposta ens dirà quina valoració fa vosté
d'estos fets i com va la proposta que sense dubte estarà
vosté preparant per a complir el requeriment europeu.

El fet d'equiparar i tractar al mateix nivell la
protecció de zones IBA i Zepa comporta unes
conseqüències importants en molts àmbits, dels quals
vull destacar-ne especialment un que té en estos moments molt
d'interés d'actualitat.
Es tracta de com afectarà
açò les cauteles ambientals i la distribució
territorial dels parcs eòlics valencians.

Abans de seguir, no faria falta que fera este
aclariment que faig a fer, però vull insistir que evidentment
nosaltres, Els Verds, els ecologistes, hem sigut dels primers en demanar i
en reclamar la implantació de l'energia eòlica, des de
fa ja molts anys.
I quan mosatros demanàvem açò,
alguns dels qui ara se disfressen de defensors d'estes energies ens
dien que érem il·lusos i desinformats.
Sabem en el pas del
temps que teníem molta raó quan demanàvem
açò i que aquells que negaven les possibilitats de
l'energia eòlica i d'altres renovables, com feia el PP
en aquell moment, estaven profundament equivocats.

Dic açò perquè no volguera que
ningú m'insinuara que nosaltres estem contra l'energia
eòlica.
Nosaltres estem pel desplegament correcte, ordenat i
respectuós amb el medi ambient de l'energia eòlica,
cosa que no està passant ara al País Valencià.
Ara en
este moment, ací, s'està aplicant esta energia
eòlica d'una forma mal planificada, de manera que està
tenint impactes molt negatius, evitables, evitables, i que si no se
rectifica tindríem pactes més greus.

Les deficiències arranquen ja d'un pla
eòlic mal elaborat que no es basa en un necessari i previ pla marc
energètic, on s'abordara de manera global la
potenciació de totes les energies renovables i el foment
d'estratègies d'estalvi i eficiència
d'energia.

També moltes mancances deriven d'un pla
eòlic que no consta d'un elemental pla de vents, d'un
pla eòlic, d'un mapa de vents de la intensitat del vent al
territori valencià, que permetria haver ubicat de manera objectiva
estes infraestructures.
De manera que este mal pla eòlic, de manera
arbitrària, injustificada i molt errònia, exclou
d'entrada més de la meitat del territori valencià,
exclou d'una tacada àrees mes antropitzades, zones costaneres
o fins i tot ubicacions mar endins, que són ara ubicacions
prioritàries en molts països, no dic que hagen de ser
ahí necessàriament, però que s'han exclòs
sense ni anàlisi.

Com a conseqüència d'estos errors
tots els parcs eòlics s'acumulen a les muntanyes
d'interior afectant zones en molts casos d'alt valor
ecològic i paisatgístic.
A estos pecats originals
s'afegixen també altres com, per exemple, no haver
exclòs ni les zones LIC, no s'ha exclòs ninguna zona
LIC ni les zones IBA, ninguna de les diverses afectades.
I
açò constituïx una gravíssima equivocació
que no s'ha justificat, que no es pot justificar de cap manera.

En altre moment parlarem d'eixes 15 zones LIC
valencianes, 15 afectades per parcs eòlics.
Però ara volia
centrar-me en un bon grapat de zones IBA que estan afectades també i
que no hauria d'haver-se afectat mai.

Li recordaré, vosté ho sabrà
perfectament, però li recordaré que més de la meitat
dels parcs eòlics valencians previstos, més de la meitat
afecten almenys una zona IBA.
Estes zones IBA, pels seus documentats i
reconeguts valors ambientals, s'haurien d'haver exclòs
del Pla eòlic.

El Pla eòlic sí que exclou les zones
Zepa correctament, coherentment, però no estes zones IBA, que al cap
i a la fi mos estem donant compte està reconeixent sentències
del Tribunal Europeu de Luxemburg que tenen el mateix valor, que haurien de
considerar-se igual que les Zepa, i a més hi ha requeriments
perquè s'incloguen en el llistat de Zepa.
Per tant, ara haurem
arribat tard i en un problema, en un problema que és que diversos
parcs eòlics ja en construcció estan afectant de ple estes
zones IBA.
Com, per exemple, està passant en la zona eòlica
3, d'ací, de Castelló, del nord de Castelló, ja
en marxa i que afecta a zones IBA.
I açò ens dóna
raó a aquells col·lectius socials que estan argumentant, fins
i tot legalment, en base a esta qüestió.

I un altre fet associat és que a les darreres
setmanes, com vosté també coneixerà molt bé,
els mitjans de comunicació han aportat notícies sobre una
gran mortaldat d'aus protegides, mortaldat deguda a estos parcs
eòlics.
Una sorprenent quantitat d'animals que han mort com a
resultat d'esta ubicació desencertada.
Açò
resultaria poc explicable si tenim en compte que s'han efectuat
estudis sobre els impactes a l'avifauna i que en teoria
s'haurien d'haver descartat zones on fóra previsible
esta gran mortaldat.
Què ha fallat?
Per què ha fallat
açò?
Resulta obvi que els estudis efectuats, o han estat
insuficients o incorrectes, i que els fets reals han tombat per terra
expectatives d'estos plans, mostrant-mos un greu impacte, que
possiblement no s'esperava, sobre estes aus protegides.

Finalment hi ha un darrer escaló d'errors
i d'incorreccions que s'afegixen a les que he dit, no sols el
Pla eòlic de partida de deficiències i mancances, no sols els
estudis d'impacte ambiental tenen deficiències greus que se
posen de manifest ara, sinó que les prescripcions que estableixen
estos estudis, les mesures correctores, els condicionants de les
declaracions i altres normes no es complixen, o no es complixen amb tota la
rigorositat que caldria.
Com a conseqüència estan apareixent
altres impactes que no s'haurien d'haver produït mai
d'haver-se complit estrictament estos condicionants.
Ara estem
veient, i ho estem veient perquè estan els fets demostrant-se en la
construcció dels parcs eòlics d'esta zona nord de
Castelló, estem veient com s'estan destruint valors
patrimonials, ecològics i paisatgístics i estan afectant
algunes d'estes actuacions molt negatives sobre la vegetació
també i sobre l'habitat de la fauna, afectant àrees
d'alt valor natural, considerades en algun cas IBA o LIC.

S'està actuant de manera inadequada,
senyor conseller, de manera poc rigorosa i de manera insensible amb el
patrimoni cultural i natural valencià, segurament perquè
s'ha prioritzat interessos particulars de caràcter
economicista possiblement o polític per davant d'interessos
més generals.
I al final es pateixen les conseqüències,
que les estem pagant ara.
El més afectat és aquell que no
té veu, que és el medi ambient, que és el que
està pagant les conseqüències d'esta mala
planificació.

Jo espere que en la seua resposta vosté
explique com se podrà solucionar esta afecció a totes estes
zones IBA, que no hauria d'haver-se permés mai la
instal·lació de parcs eòlics.
I que em diga com pensa
complir, perquè supose que pensarà complir, el manament de
les institucions europees que han obert ja un expedient sancionador al
País Valencià per esta insuficiència de zones Zepa.
I
espere que ens plantege ja com té d'avançada eixa
proposta i si açò inclou la totalitat de les zones IBA que
haurien de transformar-se en Zepa.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias,
señor presidente.

Señor diputado.
Señorías.

Yo de antemano ya le anticipo que tengo la
sensación de que no voy a poder darle satisfacción al objeto
principal de su interpelación, dado que el texto que yo
recibí y que consta en el orden del día, y al que por lo
tanto he prestado atención y por el que he preparado las palabras
que estoy pronunciando, hablaba de una interpelación sobre la
política de la conselleria en relación con las zonas ZEPA
valenciana y hablaba de política general de la conselleria en
relación con esta materia.

Sin embargo, su señoría ha centrado el
80 o el 85% de su intervención en las consecuencias de la
planificación de la energía eólica en el llamado Plan
eólico.
Hablar de Plan eólico, ubicación de
generadores de energía eólica, y su relación con el
medio ambiente valenciano es una materia bien distinta de la
política general de la conselleria sobre zonas Zepa.

Y, por lo tanto, yo voy a atenerme a lo que
reglamentariamente se me ha solicitado, dejando, si su
señoría lo considera oportuno, para otro día, tal y
como su señoría ha indicado también en su propia
intervención, el tema del plan eólico, que no es el que hoy
ha traído a este conseller a esta cámara.

Como sabrán sus señorías, la
Directiva 79/409, del consejo de la Unión Europea, de 2 de abril de
1970, todavía entonces Comunidad Económica Europea, relativo
a la conservación de las aves silvestres, coloquialmente conocida
como directiva de aves, obliga a los estados miembros de la Unión
Europea a clasificar como zonas de especial protección para las
aves, las conocidas zonas Zepa, los ámbitos territoriales más
adecuados en número y superficie para asegurar la
conservación de las especies de aves que figuran en el anexo de
dicha directivas.

Las zonas de especial protección, Zepa, junto
con las zonas de especial conservación, ZEC, que se declaren a
partir de los lugares de interés comunitario, zonas LIC, designados
en virtud de la Directiva 92/43, del consejo, de 21 de mayo, relativo a la
conservación de los hábitat naturales y la flora y fauna
silvestres, formarán parte en su día de la red
ecológica europea coherente de zonas especiales de
conservación, denominada Red Natura 2000, que se establecerá
por la Comisión Europea conforme a la misma directiva.

De acuerdo con las competencias de la Generalitat en
materia de espacios naturales protegidos, corresponde al Consell la
declaración de Zepa, a partir de la propuesta de la conselleria
competente sobre medio ambiente.

En este marco competencial, y solo entre 1998 y 2001,
se declararon en la Comunidad Valenciana 18 zonas Zepa, que comprenden una
superficie total de 277.
146,38 hectáreas.

No obstante, en su día, la Comisión
Europea consideró que el conjunto de las Zepa de todo el Estado
español se encontraba por debajo del número y superficie
total de ámbitos territoriales que pueden cumplir los criterios
técnicos para ser clasificados como Zepa, un déficit que,
según el criterio de la Comisión Europea, afecta
territorialmente a las comunidades de Andalucía, Baleares, Canarias,
Castilla-La Mancha, Cataluña, Galicia y la Comunidad Valenciana.

Por esta razón, la Comisión Europea
presentó en el Tribunal de Justicia de las Comunidades Europeas una
demanda contra el Reino de España, por considerar que este
último no había clasificado como Zepa suficientes territorios
en número y superficie para ofrecer una protección a todas
las especies de aves enumeradas en el anexo de la directiva.

En paralelo al proceso judicial abierto durante 2005 y
2006, la Dirección General de Ordenación del Territorio de la
Consejería de Territorio y Vivienda ha elaborado una propuesta
técnica de adecuación y ampliación de la red
valenciana de Zepa que responde, en lo que respecta a la Comunidad
Valenciana, al criterio de la Comisión Europea.

Como ya he mencionado, la actual red valenciana de
Zepa tiene una superficie de 277.
145 hectáreas, 18 Zepa.
La
propuesta, ya ultimada, de ampliación y adecuación de nuestra
red en su estado actual supondría aumentar un 151% la superficie,
con 12 nuevas Zepa, y mediante ampliaciones de distinta entidad de las
existentes.

Esta ampliación de superficie nos ha servido
para revisar en detalle los límites de las 18 Zepa originales,
adecuándolos a la actual base cartográfica digital.
Correcciones necesarias, que, en cualquier caso, y finalmente, han arrojado
modificaciones de muy escasa entidad territorial, prácticamente
inapreciables en el conjunto de las Zepa.

Como resultado de la propuesta, la red de Zepa de la
Comunidad Valenciana quedaría configurada por un total de 30 zonas
Zepa, extendidas sobre una superficie de 696.
584,71 hectáreas, de
las cuales 655.
105,95 corresponderían al ámbito terrestres y
41.
478,77 hectáreas a la superficie marina.
De tal manera que la
superficie de estas zonas de ámbito terrestre representaría
el 28,15% del territorio total de la Comunidad Valenciana.

Como no podía ser de otro modo, para la
elaboración de la propuesta se ha consultado a los distintos
departamentos técnicos de la Conselleria de Territori i Habitatge.
Además, y como requisito inexcusable, la propuesta se ha estudiado
conjuntamente con la Dirección General de Energía de la
Conselleria de Infraestructuras y Transporte, en relación con el
Plan eólico de la Comunidad Valenciana al que ha hecho referencia su
señoría.

Dicho plan considera las 18 Zepa actuales como zonas
no aptas para la implantación de generadores eólicos por
motivos de protección de ave y fauna, a los que también su
señoría ha hecho referencia.

Por coherencia con la propuesta de ampliación y
adecuación de la red Zepa, hay que asumir este criterio de
exclusión para las nuevas Zepa, así como para las
ampliaciones de las actuales.

Consecuentemente, la futura red ampliada de Zepa en la
Comunidad Valenciana será considerada de forma global como zona no
apta para aerogeneradores, asunto al cual quizá podamos referirnos
con mayor detenimiento en otra ocasión parlamentaria, a los efectos
de las correspondientes evaluaciones de impacto ambiental de las
instalaciones.
Todo ello con el condicionante de conservar la potencia
eléctrica del plan global, del Plan eólico, a escala de
Comunidad Valenciana, lo que obliga a una redistribución de las
instalaciones previstas hacia zonas aptas.

Quisiera hacer en este punto una breve referencia al
análisis de la propuesta efectuada conjuntamente por la Sociedad
Española de Ornitología.
Este análisis es
significativo, porque los argumentos técnicos manejados por la
Comisión Europea para decidir la insuficiencia de la actual red
española de Zepa son los contenidos en el inventario de áreas
de interés para aves de la Unión Europea, denominado
coloquialmente Inventario JVC 5855.
Este inventario fue elaborado por la asociación de
estudio y defensa de las aves, BirdLife International, de la cual la
mencionada Sociedad Española de Ornitología ostenta la
representación en España.

Desde el punto de vista científico, la
propuesta de ampliación de la red Zepa está documentada y
justificada mediante un estudio ornitológico detallado, elaborado
conjuntamente entre las direcciones generales de Planificación y
Ordenación Territorial y de Gestión del Medio Natural.
Este
estudio considera todas las especies de aves incluidas en el anexo I, de la
Directiva 79/409, de la Comunidad Económica Europea, evaluando el
grado de protección de todas ellas en el marco de la red ampliada de
Zepa.

El estudio efectuado realiza una comparación
con la red IBA, Inventario NNA 8644, y concluye que la propuesta de la Conselleria de Territorio
y Vivienda mejora globalmente la propuesta de protección contenida
en dicha red IBA, siendo la mejor en varios casos muy significativos.

La conclusión de ese estudio
ornitológico, por lo tanto, es que la red ampliada de Zepa de la
Comunidad Valenciana asegura la adecuada protección de las especies
del anexo I, de la directiva de aves, con lo cual se cumpliría
satisfactoriamente las indicaciones de la Comisión Europea.

Teniendo en cuenta las implicaciones del asunto a
escala estatal e internacional, la propuesta se consultó, asimismo,
en forma continuada a lo servicios técnicos del Ministerio de Medio
Ambiente, y más concretamente, a la Dirección General para la
Biodiversidad, Secretaría General para el Territorio y la
Biodiversidad.

Señorías, el esfuerzo que hemos
realizado para adecuarnos a las exigencias de la comisión ha sido
notable.
Hemos vuelto a estar a la altura del reto.
Tenemos en este momento
en proceso de exposición pública la ampliación de
zonas Zepa, y una vez terminado ese proceso, espero que
próximamente, y a la mayor brevedad posible, pueda aprobarse
definitivamente, dando satisfacción a todas las exigencias que
habíamos recibido, junto con otras comunidades autónomas del
Reino de España, por parte de la Unión Europea.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
señor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Senyor conseller, és clar, la referència
a les zones eòliques era necessària, i vosté mateix ja
ha reconegut per què.
Potser li ha donat molta importància
perquè hui en dia és un del factors més preocupants en
relació a l'afecció d'estes zones
d'especial protecció de les aus.

Jo crec que este debat que hem tingut
tranquil·lament ens servix per a reconéixer una sèrie
de coses.
En primer lloc, hi ha un discurs oficial repetit
sistemàticament per vosté i per altres destacats membres del
PP, que s'encaboten en dir que el País Valencià
és capdavanter en la protecció de zones naturals -i
insistix una vegada i altra en eixe tema-, quan hem de recordar,
modestament, que ocupem el lloc número 13 del conjunt de les
autonomies -que no especialment els primers-, quant a
superfície protegida en relació al total del territori,
atenent les figures pròpies de la normativa valenciana, la normativa
autonòmica.
I quan ixen xifres majors, és perquè es
barregen de manera inadequada altres figures, com les de Zepa o LIC, que
depenen de la normativa europea i marca els criteris Europa.
I aleshores,
les comparacions s'han de fer adequadament.
Per formes de
protecció autonòmica, no som capdavanters.

En segon lloc, igual com va passar amb les zones LIC,
que també són d'iniciativa europea, amb les zones Zepa
tenim insuficiències molt clares.
I això és el que ha
dit Europa.
Efectivament, ho ha dit d'algunes altres comunitats
autònomes, però en particular de la nostra.
No ho ha dit de
totes, ni al mateix nivell, i podríem repassar.
.
.
I el nostre cas
és un del casos de major inadequació, i ho hem de tindre
present i clar.
Igual que es va rebutjar el primer llistat LIC, s'ha
rebutjat el llistat de Zepa o, millor dit, es demana que se millore i que
s'amplie.

Si insistim una miqueta més, és clar, la
comparació que s'ha de fer, i ahí me pareix
important.
.
.
és clar, les insuficiències poden ser molt
àmplies en tot l'Estat.
Però si vol una xifra important
per a comparar, és la proporció de zones IBA que estan
emparades per Zepa.
Vull dir, IBA són les que tenen les condicions
científiques objectives per a protecció; Zepa, les que tenen
la declaració legal.
Eixa és la comparació que ens
correspon.

Doncs bé, el País Valencià ocupa
el penúltim lloc de totes les comunitats autònomes, el
penúltim, quant a eixa proporció, que és lleugerament
superior a una quarta part.
O siga, tres quartes parts de les zones IBA no
estan encara emparades per Zepa.
Només Galícia està
per darrere de mosatros, i amb una diferència mínima
percentual.
Tota la resta.
.
.
I hi ha algunes comunitats autònomes
que superen el 50, superen el 60 i inclús superior.
És a dir,
fem les comparacions adequades.

I, després, important reconéixer que si
se va actuar excloent les zones Zepa dels parcs eòlics,
s'hauria d'haver actuat de la mateixa forma amb les IBA.
I
això s'hauria d'haver fet abans, perquè la
sentència del Tribunal de Luxemburg, que diu açò
mateix, ja és bastant antiga, ja té uns quants anys, i es
podria haver actuat abans que estigueren fent-se les obres afectant-la.
Vosté no ha explicat com actuaran i de quina manera corregiran esta
situació, perquè -torne a dir- més de la
meitat dels parcs eòlics, més de la meitat, huit parcs
eòlics dels quinze, afecten zones IBA.
Per tant, haurem de vore
açò en concret.

Vosté mos parla que la proposta està
molt madura, jo m'alegre moltíssim, però eixa proposta
encara no l'hem vista damunt la taula.
Per tant, per a jutjar-la,
l'haurem de vore.

M'agradaria saber si realment serà
conseqüent que totes les IBA o, almenys, tret d'alguna que
justifiquen molt adequadament, va ser emparada per Zepa.
Perquè
això és el que mos diu Europa, això és el que
diu el criteri d'Europa.
Vosté ho ha dit, ho ha explicat
també molt bé, amb tota la normativa.
I jo ho ometré,
perquè ja ho ha explicat vosté molt bé.
I al final,
les zones IBA, definit per BirdLife, són les que han de
transposar-se en Zepa.

I, per acabar, en el tema eòlic -torne a
dir-, estaven a temps d'evitar els impactes.
Ara en este moment
estan havent més impactes, i no tots són imputables a la mala
planificació.
Repetisc: algunes de les coses són imputables a
estudis mal efectuats i al no compliment de les obligacions de les
declaracions d'impacte ambiental.
I tot açò li compet a
la seua conselleria.
I tot açò afecta aus protegides, com les
que últimament la premsa ha recollit, gran mortaldat ací en
les comarques del nord de Castelló.
I açò sí
que és competència seua, ha de vore amb la protecció
de les aus i implica un compromís molt clar en la protecció
del medi ambient, que no es base únicament en propaganda,
sinó en fets.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Arnal, en primer lugar, efectivamente,
sí voy a hacer un reconocimiento que no por la solemnidad del acto
es menos sincero.
El primer borrador o el primer proyecto, la primera
aprobación de zonas Zepa de la Comunidad Valenciana se quedó
corta, como la de otras tantas comunidades autónomas.
Y la
planificación, valga la redundancia, del plan eólico por la
previsión del plan eólico, debía haberse hecho
teniendo en cuenta la ampliación de zonas Zepa en la que ahora mismo
estamos trabajando.

Por lo tanto, lo que habrá que hacer, cuando
esté definitivamente terminado el proceso de información
pública y la ampliación de zonas Zepa, es adaptar el plan
eólico a las zonas Zepa finalmente resultantes.

En segundo lugar, permítame que le diga
también que la Comunidad Valenciana ha hecho bien sus deberes,
porque si es cierto que la primera propuesta, como la de otras tantas
comunidades autónomas, se quedó corta, no es menos cierto que
la segunda propuesta y el trabajo finalmente realizado por la Comunidad
Valenciana ha sido reconocido por quienes realmente han propuesta esa
ampliación, por quienes han definido las zonas IBA.
El
reconocimiento del que disponemos es aquel según el cual, la red que
finalmente proponemos no solo abarca zonas Zepa i zonas IBA, sino que las
amplía considerablemente.

Y permítame, si no, que yo termine
también con una comparación.
Entre las comunidades
autónomas que fueron catalogadas o señaladas por la
Unión Europea como comunidades que no habían cubierto
completamente el espacio Zepa que debían cubrir, estaba la Comunidad
Valenciana, pero también estaba la comunidad de Cataluña.
La
Comunidad Valenciana proponía la protección de una superficie
de 277.
000 hectáreas y, finalmente, el proyecto que va a salir a
información pública prevé la protección de
696.
000 hectáreas.
Hemos subido de prácticamente 300.
000
hectáreas a 700.
000 hectáreas la superficie que
proponíamos que se protegiera.
En el caso del gobierno de
Cataluña, la superficie que se proponía proteger por el
propio gobierno de Cataluña era 13.
000 hectáreas mayor que la
que finalmente fue protegida.
La aprobación de la Red Natura 2000 de
Cataluña, realizada por el gobierno catalán en el mes de
septiembre, aprobó una superficie.
.
.
13.
000 hectáreas menor
que la inicialmente propuesta por el propio gobierno.
La
comparación, la comparación vale.
Aquí hay una
conselleria del Partido Popular; en el gobierno catalán, una de
Iniciativa per Catalunya, un partido que no le resultará a su
señoría lejano.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Se levanta la sesión hasta mañana a las
diez de la mañana.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 50
minuts)