Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text18 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 2 de desembre de 2010.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Elena Bonet Mancheño.
Reunió número 25.

Pregunta 441 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que respon la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre la rehabilitació dels habitatges de Las Trescientas a Elda, que formula el diputat senyor
Eduardo Vicente Navarro (GP Socialista) (RE número 66.
896, BOC número 265)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Elena Bonet Mancheño)

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) .
.
.
a la Comisión de Medio Ambiente.

En primer lugar, secretario, por favor.
.
.
, si puede pasar lista.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El primer punto es la aprobación, si procede, del acta de la reunión anterior, si todo el mundo está de acuerdo.
Pues se aprueba el acta.

Si la señora secretaria autonómica tiene el gusto de acceder.

Buenos días, señora Ureña, por su presencia y su comparecencia una vez más en esta sala.
Mientras se prepara los papeles le damos un poquito de tiempo.

La senyora vicepresidenta:

Empezamos con el segundo punto, que es la pregunta número 441, que como todo el mundo la tiene sabe a qué se refiere.

La persona que hace la pregunta, el ilustre diputado.
.
.
, muy bien, Eduardo Vicente, sí.

El senyor Vicente Navarro:

Gracias, señora secretaria autonómica, en este caso, a quien esta mañana no me esperaba encontrar ni tengo el gusto de conocer, pero encantado
igualmente.

Me gustaría que me respondiera por qué motivos el Instituto Valenciano de la Vivienda no va a proceder a la
rehabilitación integral del segundo bloque de la barriada conocida como Las Trescientas en el
municipio de Elda.

La senyora vicepresidenta:

Por supuesto, señora secretaria autonómica, tiene el uso de la palabra.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Buenos días.

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados, les voy a pedir perdón porque voz tengo la que tengo, pero voy a hacer un esfuerzo para cumplir con
mis obligaciones de comparecer ante ustedes (rient) para que ejerzan la función de control propia del poder legislativo.
Vamos a ver.

Señor Vicente, también, buenos días y encantada de saludarle.
Respondo a su pregunta.

En julio del año 2004, se firmó un acuerdo entre la conselleria y el Ayuntamiento de Elda para colaborar en la rehabilitación del barrio conocido como Las Trescientas Viviendas.
En ese convenio se preveía una subvención máxima por vivienda de 16.
000 euros, es decir, un total de 4.
800.
000 euros.

En noviembre del año 2005, se firma un acuerdo marco entre el ayuntamiento y el IVVSA por el que el
ayuntamiento como promotor encarga al IVVSA la gestión de la actuación, incluyendo redacción de proyectos y ejecución de obras hasta su recepción por el ayuntamiento.

El grupo de Las Trescientas Viviendas se declara área de rehabilitación integral en mayo del 2006, a través de la firma de un convenio con el Ministerio de la Vivienda, la Conselleria de
Territorio y Vivienda y el Ayuntamiento de Elda.
Y en ese momento, se fija que
el coste total de la actuación es 6.
453.
060 euros, repartidos un 1.
350.
000 -el 21%- a cargo del ministerio y 5.
103.
060 euros -el 79%- a cargo de La Generalitat.
Y se establece que la actuación se va a realizar en el marco del programa 2005 del Plan de vivienda 2005-2008.

En el año 2007, se puso en marcha la rehabilitación del primero de los bloques -que son cinco en total los que componen el barrio-, que son 48 viviendas y 16 locales.

Ustedes saben que esa ejecución tuvo muchísimas vicisitudes y el resultado final ha sido que el coste de este primer
bloque superó los 2.
600.
000, de los cuales 900.
000 euros -la tercera parte- se destinaron al pago de los realojos.

En consecuencia, las obras del primer bloque consumieron el 40% del total
presupuesto de la actuación acordado por las tres administraciones.
Por tanto, frente a esa situación, no hay más remedio que ajustar las actuaciones pendientes del resto de los bloques del
presupuesto disponible.
Y cabía optar por dos soluciones: o se hacía otro bloque entero y quedaban tres completamente desasistidos, o se invertía el resto que quedaba -ese 60%- en rehabilitar todos los elementos comunes de los cuatro bloques restantes.
Y
esa ha sido la solución por la que ha optado la
conselleria, es decir, actuar en todos los bloques para satisfacer al mayor número de vecinos posible.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora secretaria.

Tiene el uso de la palabra el señor Vicente, por un tiempo de un minuto, exactamente, un minuto.
.
.

El senyor Vicente Navarro:

¿Cómo?

La senyora vicepresidenta:

Cuatro, cuatro minutos, ha utilizado uno, cuatro minutos.
Perdone un momentito,
vamos a poner esto.
.
.

Adelante, señor Vicente.

El senyor Vicente Navarro:

Gracias.

Bien.
Vaya por delante, en primer lugar, que sobre este tema con esta es la
segunda ocasión que el señor Cotino elude dar alguna explicación en persona al respecto de la rehabilitación de estas viviendas.

Recientemente, se anunciaba su visita casualmente al día siguiente de que el Partido Socialista estuviera con los vecinos reunido en el
bloque de Las Trescientas Viviendas.
No sé muy bien por qué vicisitudes al final una visita del señor Cotino anunciada para el día siguiente para la firma del convenio no se produjo.
Por eso digo que es la
segunda ocasión en la cual elude dar algún tipo de explicación.

Mire, como bien ha dicho usted, el proceso de la rehabilitación de los bloques de las viviendas no se entiende si no se ha observado la
trayectoria de la obra del primer bloque.

Una obra que estaba prevista con un plazo de ejecución de seis meses se convirtió en dos años.
Pese a los reiterados requerimientos que se hicieron desde múltiples instancias, desde los propios vecinos, desde la malévola oposición, diciendo que no era normal la situación que se estaba dando allí, el Instituto Valenciano de la Vivienda tardó, a nuestro juicio, excesivo tiempo en actuar para.
.
.
, respetando los plazos legales que establece la ley de contratos respecto a la
posibilidad de la rescisión de un contrato por mala ejecución de la obra, no se actuó con la celeridad suficiente.

Y en esta ocasión, usted parece que ya ha dado alguna respuesta interesante.
Y es que,
efectivamente, esa situación, esa demora excesiva que lógicamente aumentó el coste de los realojos de los vecinos, es la que provoca, en definitiva, que
al resto de bloques no pueda destinárseles el mismo presupuesto, o al menos el que inicialmente estaba previsto.
Algo en todo caso revelador y que, bueno, teníamos en todo caso ganas de poder escuchar.

Pero le diré, es una realidad que las viviendas -en su mayoría ocupadas por personas mayores, por pensionistas con un nivel escaso de
recursos- están mucho más necesitadas de lo que sería una solución de cubiertas, de bajantes y de fachadas, que es lo que el IVVSA parece que
piensa acometer.

Lo digo porque no se pueden plantear las cosas, señora secretaria autonómica, como se plantean desde el propio Ayuntamiento de Elda en el sentido de: o
ustedes lo toman, o lo dejan.
Eso es lo que se les ha planteado a los vecinos
desde allí -el Ayuntamiento de Elda en calidad de promotor de la obra, me refiero.

Esa política, al final, claro, lleva.
.
.
, y posiblemente usted me responderá por ahí, si no en esta, en la siguiente pregunta, en que los vecinos han manifestado su
conformidad para la realización de las obras.
Hombre, ¿cómo no quiere que manifiesten su conformidad, si lo que se les plantea es: o
ustedes firman, o no se hace nada y se irá a otra zona de Elda?

Mire, esto no son maneras.
Y esto no son maneras de acometer algo donde si algo
ha faltado en todo este proceso, tanto en el primer bloque, como en este en el
que nos encontramos inmersos ahora, ante todo, ha sido transparencia.

El señor Bernabé Bueno prometió en su momento que, efectivamente, se iba a mantener un diálogo fluido con los vecinos.
Esto no ha sido así, ni para explicar las causas de la demora excesiva del primer bloque, ni, por
supuesto, para la gestación de las obras de este segundo bloque.

Y en ese sentido, una de las cuestiones que más han reclamado los vecinos ha sido información por parte del promotor -ayuntamiento-, que no la ha habido, y por parte del IVVSA, me temo que desgraciadamente
tampoco.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Vicente.

Tiene la palabra, por un tiempo de tres minutos, la señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señor Vicente, yo creo que lo que no ha faltado en ningún momento para con los vecinos de Las Trescientas Viviendas de Elda es
transparencia y diálogo con el Instituto Valenciano de la Vivienda.

Usted sabe perfectamente que cuando se acometen unas obras de rehabilitación estamos trabajando sobre un elemento que ya existe y que te vas a encontrar
con toda seguridad un montón de problemas que no tenías inicialmente previstos.
Y eso acontece normalmente en cualquier obra de
rehabilitación.

Además, en este caso concreto, cuando hay que realojar a los moradores de los
inmuebles, acontece que es mucho más complicado el proceso.
Y es lo que coincidió en esta primera actuación en el primer bloque de viviendas de la calle Azorín, de Elda, en el presente supuesto.

Pero yo creo que la voluntad de la conselleria siempre ha estado manifiestamente clara para los vecinos.
Es decir, hemos
conseguido que una gran cantidad de dinero público pueda destinarse a poner en condiciones las viviendas que vosotros habitáis.

¿Qué queremos hacer?
Pues se ha gastado una cantidad importante en el primer bloque,
vamos a hacer que al menos el resto de vecinos disfruten.
Porque no solamente
se trata.
.
.
, decimos así como en plan despectivo o peyorativo «solamente son cubiertas y fachadas».
No es verdad.
Hay más elementos sobre los que se va acometer: la fachada posterior con los
tendederos y con las instalaciones que demandan los vecinos; el recrecimiento
de las barandillas en las escaleras; la instalación eléctrica, la instalación de emergencia y el videoportero, que es exactamente lo mismo que se hizo en el
primer bloque.

O sea, prácticamente donde no se va a actuar -diciéndolo concretamente- es en cocinas y baños, que es la parte interior de las viviendas de cada uno de ellos.
Pero en el
aspecto exterior y en el aspecto funcional van a tener exactamente las mismas
inversiones el resto de vecinos, si quieren, que eso es fundamental en este
caso, que haya un acuerdo, una voluntad, porque van a recibir las ayudas si
quieren.
Y esa es la posición del gobierno valenciano, que las reciban, que tengan una vivienda en
condiciones y digna y que en el momento en que estamos podamos tirar para
adelante con esa inversión pública que está ahí comprometida.

Muchas gracias.

Pregunta 442 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que respon la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre la rehabilitació dels habitatges de Las Trescientas a Elda, que formula el diputat senyor
Eduardo Vicente Navarro (GP Socialista) (RE número 66.
897, BOC número 265)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Ureña.

A continuación, vamos a formular la pregunta 442; en este caso, el señor Eduardo Vicente.

El senyor Vicente Navarro:

Gracias, señora presidenta.

Señora secretaria autonómica, aunque parece que queda meridianamente claro, me va a permitir que le haga
la pregunta siguiente al respecto de si la conselleria piensa reconsiderar su postura y plantear una rehabilitación integral del segundo bloque de Las Trescientas Viviendas de Elda.

La senyora vicepresidenta:

Señora Ureña, tiene el uso de la palabra.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, señora presidenta.

Como le he contestado anteriormente, creo que he contestado a la segunda
pregunta también con la primera, pero la conselleria va a hacer todo lo posible para que pueda invertirse en Las Trescientas
Viviendas de Elda la cantidad que está convenida con el ministerio, y que son sabedores los vecinos de cuáles, que son esos más de seis millones de euros.
Y esa es nuestra voluntad.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias.

Señor Vicente, tiene el uso de la palabra.

El senyor Vicente Navarro:

Bien, como se ha referido usted, señora secretaria autonómica, al convenio firmado entre el Ayuntamiento de Elda y el Instituto
Valenciano de la Vivienda, concretamente a través del señor José Fermín Doménech, se contemplaba la descripción de la situación de los cinco bloques y, efectivamente, se hablaba en aquel entonces de
acometer las reformas también en el interior de las viviendas.

En cualquier caso, parece ser que en aquel momento, en el año 2005, parece que se entendía que era necesario acometer la rehabilitación integral también de las viviendas.
Porque, efectivamente, usted ahora se ha referido a que no
se van a acometer obras ni en baños ni en cocinas en ese segundo bloque.

Esto es una foto del interior de una de las cocinas de los bloques.
.
.
, de una
de las viviendas del segundo bloque de las 300.
A riesgo de no conocer.
.
.
, de
no ser un técnico en la materia, ni arquitecto ni aparejador ni nada por el estilo, yo diría que esta vivienda necesita más que el arreglo de elementos comunes.
Se la puedo facilitar, en todo caso, y
posiblemente tendrá usted también ocasión.
.
.
, o estaría bien que tuviera ocasión de conocer directamente cuál es el estado del interior de las viviendas para juzgar si es necesario o no
actuar sobre ellas.
Esto es un baño también.
Por lo tanto, se hace evidente, se hace evidente que se necesita actuar aquí.

Y mire, el anterior.
.
.
La respuesta que me ha dado usted.
.
.
Claro, si,
efectivamente, el presupuesto que debía destinarse a este segundo bloque, o buena parte de él se gastó en el realojo de los vecinos -que, insisto, de seis meses que estaba previsto que estuvieran fuera de sus
viviendas, se convirtieron en más de dos años-, pues, efectivamente, la responsabilidad en ese terreno, señora secretaria autonómica, no deja de ser de ustedes.

Y, por lo tanto, la gestión que de aquella obra se hizo y que se aletargó excesivamente en el tiempo, provoca, por lo que usted me dice, que en estos
momentos en viviendas que se encuentran en este estado no se pueda actuar,
entiendo que por falta de presupuesto.

Yo le hago una demanda desde aquí, le hago una demanda: que en todo caso, en todo caso, estas viviendas sean
merecedoras de un esfuerzo, de un esfuerzo adicional por parte del Instituto
Valenciano de la Vivienda.
No traigo una proposición no de ley a esta comisión, pero sí que aprovecho su presencia para hacérselo.
.
.
, para transmitírselo expresamente.

Estas viviendas no están solamente para rehabilitar fachadas, cubiertas y cuantos elementos.
.
.
, que
seguramente serán muy necesarios y que probablemente mejorarán en parte la calidad de vida de los vecinos -qué duda cabe-, pero se confiesa claramente insuficiente, insuficiente.

Y vigile usted, señora secretaria autonómica, que va a financiar buena parte de esas obras, vigile cuál es el papel del promotor de las mismas en todo esto, porque entiendo que habrá usted de firmar un convenio.

Ante todo, que el Ayuntamiento de Elda, si ejerce como interlocutor, ejerza
realmente ese papel y no se dedique a las amenazas veladas que de alguna manera
transmite a los vecinos del bloque, en el sentido de que no si firman esto, la
inversión se irá.
Esto no es un lo tomas o lo dejas, que es lo que ha planteado el Ayuntamiento
de Elda.

Y usted, yo creo, en calidad de financiador o de financiadora de buena parte de
esta obra, haría bien, haría bien en transmitirle al promotor que por lo menos tenga un poquito de
delicadeza con los vecinos, que, como insisto, se encuentran algunos de ellos
en situaciones como esta.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Vicente.
Muchas gracias por su intervención.

Para responder, por un tiempo de cuatro minutos, la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señor Vicente, me gustaría aclararle algunas cosas.

Como yo le comentaba, el presupuesto que se acordó con el ministerio y el ayuntamiento en el año 2006 es de seis millones y medio de euros.
Y hay que decir con toda claridad,
porque los vecinos tienen que ser conscientes de cuál es la realidad actual, que no es posible aumentar ese presupuesto.
Por varios
motivos.
Porque estamos hablando de un presupuesto que nace en el marco del
Plan de vivienda 2005-2008, que actualmente, como su señoría conoce perfectamente, no es la normativa en vigor.

Por otra parte, porque todos somos conscientes, y los vecinos del barrio de las
300 viviendas también, de que la situación económica actual no se corresponde para nada con la que hubo años atrás, cuando se acometió, cuando se pensó en acometer la reforma de este barrio.

Pero es más, es que conforme están las cosas y conforme nos ha anunciado el propio Ministerio de Fomento, que
ahora es responsable de la política vivienda, es muy previsible que en unos días veamos una norma jurídica que va a recortar sensiblemente las ayudas que van a destinarse, por el
plan de vivienda del estado, a la rehabilitación y al plan de vivienda en sí mismo.

Por lo tanto, yo creo que es responsabilidad de todos ser conscientes de que la
situación es la que es; que lo importante es que tenemos unos fondos públicos que nos podemos gastar; que hagamos que el área de rehabilitación integral concluya totalmente y todos los bloques tengan unas mejores
condiciones.
Y a partir de ahí, veremos qué nos depara el futuro, que para todos es totalmente incierto.

Lo importante de verdad, señoría, es que nadie quiera utilizar a los vecinos del barrio para que se haga
imposible que una actuación que les beneficia no se pueda llevar a cabo.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora secretaria autonómica.

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que fa la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, per a explicar el trasllat de residus sòlids procedents de Peníscola a la planta de tractament de residus sòlids de Villena, sol·licitada pels diputats senyor Lluís Torró Gil, de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i senyor Adolf Sanmartín i Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista (RE 62.
163, acumulada a la de la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, sol·licitada a petició pròpia (RE número 65.
680)

La senyora vicepresidenta:

Bien.
El siguiente punto es la comparecencia de la secretaria autonómica de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda para informar sobre el
supuesto traslado de residuos sólidos procedentes de Peñíscola a la planta de tratamientos de residuos sólidos de Villena, solicitada a petición propia.

Señora secretaria autonómica, tiene la palabra por quince minutos.
(Veus) ¡Ah!
, no.
Exactamente.
(Veus) Un momentito, perdón.
Les ruego que me disculpen, pero es la primera vez que estoy presidiendo
esta.
.
.
(Veus) Exactamente.
Lo que he leído.
.
.
No.
La compare.
.
.
Vamos a empezar.

Es la comparecencia de la señora secretaria autonómica para explicar el traslado de residuos sólidos, como acabo de decir, acumulada a la comparecencia para informar sobre el
supuesto traslado de residuos sólidos procedentes de Peñíscola a la planta de tratamientos de residuos sólidos de Villena, solicitada a petición propia (veus), i la anterior, solicitada por los diputados.
.
.
señor Torró.
¿Estamos?
Bien.
(Rialles)

Tiene la palabra por tiempo ilimitado.
.
.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, señora presidenta.

Comparec davant esta Comissió de Medi Ambient per a explicar, segons diu el senyor Torró i el senyor Sanmartín, que signa en companyia de vosté, el trasllat de residus procedents de Peníscola a la planta de tractament de Villena.
I una servidora va demanar comparéixer per a explicar el suposat trasllat, perquè la planta de Villena mai, mai, ha rebut residus de Peníscola ni de cap altre municipi de la província de Castelló.

M'imagine que la sol·licitud de compareixença que fa el senyor Torró i el senyor Sanmartín obeïx a una notícia que aparegué en la premsa en el mes de març.
En ella es deia que la planta de compostatge de residus urbans de Villena,
gestionada per VAERSA, estava rebent fem procedent del municipi de Peníscola.
I s'al·legava com a prova un document emés per VAERSA, a petició d'una empresa gestora, en el qual s'informava de la possibilitat de tractar en la planta de Villena residus
procedents de Peníscola.

En eixe moment, el conseller de medi ambient ja va desmentir eixa informació, però vostés han tornat a demanar ara -no sé per quines raons, ara m'ho explicarà el senyor Torró- la compareixença per a explicar el tema, que jo crec que no té més.
.
.
, no té ninguna explicació perquè és el que li he dit.

La informació que se manejava en els mitjans de comunicació és totalment falsa.
El document, que per algun interés molt concret se presentà en aquell moment com a prova, no demostra res d'això.
Amb tota claredat li ho he de dir: en la planta de residus urbans de Villena,
que gestiona VAERSA, no s'han rebut residus procedents de Peníscola.

No hi ha cap misteri sobre l'origen dels residus que es tracten en eixa planta.
L'ajuntament rep regularment tota la informació corresponent, perquè li la facilita VAERSA, que liquida tots els anys el cànon de compensació que correspon a l'ajuntament.
I eixe cànon es calcula precisament en funció del volum i procedència dels residus que gestiona la planta.

Els puc dir que en el que portem de 2010, més del 90% dels residus que han entrat en la planta de Villena procedixen de
municipis que pertanyen a la zona 13, és a dir, a la mateixa zona de Villena.
Només algunes quantitats xicotetes han procedit d'altres municipis no inclosos en el pla zonal, principalment de la planta de
transferència de Caudete i alguns ajuntaments de la província de València, i ni un sol gram procedix de Peníscola ni de cap altre municipi de la província de Castelló.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muy bien.
Gracias, señora secretaria autonómica.
(Pausa i veus)

Tiene el uso de la palabra, por cinco minutos, el señor Torró.
(Veus) Perdón, diez minutos.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore.

Evidentment, com vosté mateixa reconeix, nosaltres no ens inventem la notícia ni el document que la premsa utilitza per a afirmar que, si no n'hi ha, pot haver en un futur immediat tractament de residus des de Peníscola fins a Villena.

I, evidentment, nosaltres no hem sol·licitat la compareixença ara, la sol·licitem quan es produïx la notícia, perquè açò està sol·licitat des de juliol.
Una altra cosa és que els tràmits en Les Corts vagen com vagen en determinades qüestions.

Bé.
Jo no sé si enguany han entrat molts o pocs residus, concretament, a Villena des de
Castelló, però el que és cert és que la conselleria i VAERSA.
.
.
, en general, més que la conselleria i VAERSA, els valencians i valencianes tenim un problema
majúscul en el tema de tractament de residus.
I això poden vestir-ho com els done la gana.
Poden posar-li esta robeta o aquella,
poden dir que este document no justifica que vinguen de Peníscola, encara que sí que estiguen venint de València o de no sé on, però el cert és que estan tenint un problema gravíssim per la manca d'infraestructures de tractament en les comarques del nord del país.

I que eixe fem, eixa brossa, eixos residus acaben, d'una manera o d'una altra, en plantes.
.
.
-anava a dir en plantes de tractament, però crec que estic dient-ho mal- en els abocadors de les plantes de tractament, perquè en les plantes de tractament tampoc acaben.
I a més, és normal que siga així, perquè les plantes de tractament estan dimensionades per a una sèrie de.
.
.
, per a una quantitat determinada de residus, per a tractar una
quantitat determinada de residus.

I funcionen millor o pitjor, el cert és que la quantitats de residus que estan admetent és molt superior a la que poden tractar.
El resultat és que al final es recicla una quantitat ínfima de residus.
I no estic parlant-li de coses que ens inventem, sinó coses inclús que apareixen en les mateixes pàgines web -és a dir, no cal córrer molt- de les plantes de tractament.

Li ho dic.
.
.
, perquè li pose per exemple la que ara està en el candeler, que és la de Pedra Negra en Xixona.
Després de discutir molt si els residus anaven a Villena o anaven a Xixona, després que en Villena s'haja armat un zipizape monumental, des del punt de vista polític, en el seu mateix partit.
.
.
No sols per això, però també influït pel tema d'això.
Fins a cinc regidors han abandonat el grup del Partit Popular -no sé com acabaran, i tampoc m'interessa molt el que els puga passar a estes persones des del punt de vista del
que li passe al Partit Popular, i és compte seu.
Però sí que em preocupa moltíssim eixa enorme problemàtica que tenen.

Li pose l'exemple de Pedra Negra perquè, clar, estan vostés parlant que ara els residus aniran allí, quan és una planta que estava prevista perquè poguera tractar 120.
000 tones anuals.
I només en 2007, segons la mateixa web de la planta, ja en va admetre -i parle bé, de no tractar, admetre- 242.
000 tones, 242.
000.
Jo sé que ha baixat això a unes 150.
000, però si ara van a tornar a vindre.
.
.
150.
000 ja són 30.
000 més de les que tenien.
Si ara tornen a parlar que allí tornaran a anar els residus, si en 2006 el reciclatge va estar en un 0,3% i en
el 2007 un 0,5% en eixa planta, ja m'explicaran què van a fer això.

Vull dir, jo, sincerament, no sé com poden dormir vostés tranquils, eh?
, i ho dic molt sincerament.
Jo, si fóra responsable d'açò, ja faria alguns anys que tindria d'utilitzar Válium per a dormir per les nits, perquè no és comprensible el que està passant en el tema dels residus, no és comprensible.

I, clar, vosté dirà: «No, és que estem fent, estem fent.
.
.
» Estem fent, però no es veu per cap lloc el que estan fent.
Perquè el cert és que les instal·lacions que haurien d'estar ja construïdes pel PIR, que no estem parlant d'un PIR de fa quatre anys, ni tres anys ni deu anys.
Estem parlant d'unes instal·lacions que estan previstes des de 1997, un poc després, val?
Perquè ahí s'aprova el PIR, després es fan els plans zonals, val?
Més de deu anys en un caos absolut a l'hora de resoldre esta qüestió.

Sincerament, jo no entenc com pot funcionar açò.
Perquè el problema.
.
.
, què farem?
Ara resulta que anem a traslladar els residus de Castelló, que no hi ha plantes -estem traslladant-los ja, eh?
- sobretot a diverses plantes d'Alacant.
Ara, particularment, anem a traslladar-los.
.
.
, la solució, traslladar-los a Xixona mentres ens construïx l'altra.

Després què haurem de fer?
Al revés, no?
Perquè, clar, quan Xixona, quan Villena, quan Campello, quan Fontcalent estiguen plens
de gom a gom, perquè els abocadors ja no puguen admetre més fem, resulta que si s'han construït les de Castelló, haurem d'agarrar i la brossa d'Alacant dur-la a Castelló.
Açò quin.
.
.
?
Açò què és?
Açò què és?
Vull dir, no té ningun sentit açò.

I el problema, damunt de tot açò, és que les explicacions que dóna el conseller, almenys el que es traduïx a la premsa, supose.
.
.
, perquè citen coses textuals de notes de premsa, m'imagine que sí que se li poden atribuir al conseller, és que de deveres que fan.
.
.
Si no fóra pel problema que és, farien riure.
Vist el problema, el que fan és plorar.
Perquè dia, parlant de solidaritat interterritorial i parlar que s'aplica el criteri de proximitat per a traslladar residus des de Castelló fins a Xixona, jo no sé.
.
.
, això de la solidaritat interterritorial és una forma molt curiosa de vore-la, eixa solidaritat interterritorial.

I després el que s'aplica és el criteri de proximitat.
Home, clar, si comptem, Xixona està més prop que Lugo, perquè a la millor podríem dur-los a Lugo, clar, o no sé a on.
Podíem embarcar-los i enviar-los a altres països.
Si ho mira aixina, clar.
Des d'eixe punt de vista la proximitat és impepinable.

I aleshores el que jo li vull dir i el que vull que ens explique de deveres, ací, és: quant de temps pensen seguir mantenint este estat de coses?
Quant de temps
tardaran les plantes que estan pendents en Castelló en executar-se i acabar-se?
I quant de temps tardaran en tindre el PIR nou en
condicions de ser aprovat i de posar-se en marxa?

I després, algú en la conselleria, no sé si serà vosté, serà el conseller, serà el director general de VAERSA o qui siga, em dóna igual, algú pensa admetre en algun moment responsabilitats polítiques pel que està passant?
Algú?
Perquè d'açò alguna responsabilitat han de tindre.
I quan les coses que estan previstes
fer-les en un determinat temps no es fan, quan el caos arriba al punt que
arriba, algú haurà de dir: senyors, jo me'n vaig a ma casa perquè d'alguna manera jo m'he de fer responsable d'açò.
Perquè el problema existix.
O no existix el problema?

I el que m'haurà d'explicar també és per quina raó, per quina raó els veïns de Xixona, els veïns del Campello, han de carregar amb esta problemàtica.
Per què han de ser ells els que carreguen amb la deficiència de la gestió de la conselleria?
Explique-ho perquè estaria bé que a la millor a les persones si ho expliquen aguantaran en les molèsties que produïx tot açò.
Perquè no és agradable tindre estes plantes, insistisc, sobretot perquè les plantes s'han convertit que no són plantes de tractament, són simplement abocadors.
Eixe és el problema, perquè a més que és normal.
Si jo en el 2007 rep el doble de fem per a tractar del que jo tinc
previst, que encara que funcione al cent per cent, que això és impossible, i a més moltes voltes és que tampoc hi ha voluntat, encara que ho digueren i que tot funcionara
perfecte, és que no poden tractar eixos residus.

Per tant, no sols és que estem generant un problema de trasllat de residus, en tot el que suposa
això, eh?
, que suposa encariment de costos, malbaratament energètic.
Després venim ací, i jo sempre ho dic, eh?
, però és que ací estiguérem hores i hores parlant del canvi climàtic, que vosté sembla que els dóna igual anar amb els camions amunt i avall traslladant els residus.
Perquè si això no genera una contribució important al canvi climàtic, ja m'explicarà, no?

Per què tot este problema?
I, insistisc, qui ha d'assumir responsabilitats sobre açò?
Jo sé que la compareixença estava (inintel·ligible) .
.
.
en Villena perquè en eixe moment el que vostés dien, no sé si serà de veres o no el document i això, també estaria bé que mos ho explicara, com és possible que un document diu una cosa i ara vostés diuen que eixe document no diu el que diu, sinó que en diu una altra.
Si ho explicara seria estupend.

Ara ja no és Villena, ara serà Xixona.
Si en Xixona a la millor es posen molt cabotes, a la millor despús-demà no sé on serà, val?

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene el uso de la palabra el señor Lozano por un tiempo de cinco minutos.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El primer que volem el Grup Socialista és constatar que no mos agrada, no volem que els residus vagen de nord a sud.
I
això amb tot el que això comporta i que jo crec que molt bé el senyor Torró ha estat explicant.

Dir també, i dit açò, dir també que esta solució és conjuntural i provisional.
I diguem perquè en el cas concret d'allà el Grup Socialista està participant en totes les reunions i sabem que a hores d'ara s'estan fent les inversions que preveu el pla zonal i que consta de la planta de
reciclatge ubicada en el paratge de La Bassa, al terme municipal de Cervera i,
segon, l'abocador o depòsit de residus que s'executarà a les partides dels Clots en el terme de Cervera.

Estes obres estan previstes que estiguen aproximadament finalitzades en un any.
Lògicament, si vosté és tan amable i poguera explicar-mos o almenys dir-mos quan podrien acabar.

I també, la segona qüestió, que estes obres foren aprovades per unanimitat en el consorci de la zona I,
amb els vots favorables del Partit Popular i Partit Socialista i representants
de la Diputació de La Generalitat.
Allí se va aprovar, condicionat per al període de transició, una planta de transformació en el municipi de Benicarló per a transferir els residus a la gestora autoritzada on s'encarregaria pel que es veu l'empresa VAERSA.

Tot açò que estic dient, que lògicament el Grup Socialista participà i que, per tant, hem d'estar complint entre tots, no lleva que el que ha plantejat el senyor Torró, si vosté mos ho poguera ampliar i explicar li ho agrairíem, perquè el tema dels residus va més allà del que significa este cas concret.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Lozano.

Tiene la palabra la señora Mollà durante un tiempo de cinco minutos.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Ureña, jo, de les contestacions que vosté ha fet, a banda de les valoracions que puga fer sobre la gestió, que les farem, jo primer volia expressar-li la contradicció o les qüestions que a mi se m'han plantejat de les senzilles afirmacions que vosté ha fet, però que tenen darrere uns components molt perillosos.

Vosté ha afirmat que Villena no ha rebut mai residus procedents de cap municipi de
Castelló.
És una afirmació molt taxativa i de la qual farem comprovació.
I jo espere que en un moment donat vosté, que és prou més responsable, sembla ser, que el conseller, en tot cas si això se desmentira en algun moment, doncs assumira les responsabilitats polítiques que puguen derivar-se.

Però abans vosté ha dit que el conseller va desmentir la informació, però el que va desmentir era que s'anava, que s'estava portant la brossa de Castelló a la planta de tractament de Villena, però sobre un document presentat per VAERSA on vosté ha dit: en este document el que se feia era oferir-se per a rebre residus d'altres municipis.
Això vosté no ho ha negat que existisca, eixe document, que el que diga és «jo m'oferisc».
Que després s'estiguera en la pràctica portant-se eixos residus és el que sembla ser que vostés han desmentit.
Però que VAERSA en eixe moment s'oferí i que existix eixe document, vostés això no ho han desmentit i jo crec que la premsa no és tan gosada de fiar-se d'un document que no s'haja comprovat.
I més tenint en compte que eixe document no sols arriba a la premsa, sinó que arriba a moltes altres mans, molt més enllà del que puguen ser els mitjans mediàtics.

Doncs bé, aquí és quan a mi me preocupa.
Perquè jo, sincerament, pot ser és que no coincidim en els conceptes bàsics, i aleshores tindríem un problema afegit, i és que si total no coincidim que la planta de tractament de Villena està sobreexplotada, que està per damunt de les seves possibilitats els residus que estan arribant-li, doncs
aleshores ja apaga y vámonos, perquè estarem negant una realitat.

Això és aixina, és evident, és que ho diu el nombre de tones.
No hi ha més.
És una dada objectiva.
Per tant, és ahí on a mi m'arriba la preocupació.

Perquè, anem a vore, en primera instància, si jo admetera la seua afirmació primera, aleshores el que estaríem dient és que els residus que tracta eixa zona, eixa planta doncs són únicament el 90%, més del 90% són residus d'esta zona, i per tant la planta s'ha quedat totalment obsoleta.
Vostés les previsions les han fet prou malament, perquè estan vostés dient, no, és que la planta tracta més del 90% de residus de la zona 13 i està sobreexplotada.
És que ho diu el nombre de tones.
Si no és que aleshores arribem a la segona afirmació, i és que la gestió que vostés estan fent és molt nefasta.
Per què?
Perquè s'està generant cada vegada més residus per càpita i, per tant, la política de residus en esta comunitat no s'està fent bé.
Eixa una.

En segon lloc.
Siga d'on siga, els residus tots coincidim que estan arribant moltíssimes més, milers de tones més del que la planta ha d'assumir, pel que està planificat.
Doncs bé, aquí és on arriba ja que haurà d'assumir certes responsabilitats.

A mi, mira, això que se faça un documentillo i que se diga oiga, que nos ofrecemos.
I vostés el doten de mínima importància, a mi em sembla greu.
Perquè vostés estan afirmant que VAERSA s'oferix a encara rebre més residus, atenent que este més del 90% de la zona 13 ja li està creant sobreexplotació, i mala planificació i sobretot no poder fer un tractament adequat al que té encomanat.
I, per tant, s'han d'abocar moltíssimes tones de residus que no donen l'abast.

I VAERSA encara, encara amb això s'oferix a admetre més residus?
Vostés amb això no li han parat una mica a este senyor o a qui se faça responsable d'este document, a qui el signe?
Perdó, vosté no va a passar d'ahí!
Però com pot estar oferint-se si ja de per si està sobreexplotada i està albergant molts més residus dels que donen a l'abast, encara que siga de la seua pròpia zona.

Jo m'he quedat molt preocupada per les seues afirmacions.

Miren, vostés estan creant un problema molt greu.
Però ja no sols per allò que han comentat que fins i tot en el propi municipi de Villena hi han hagut
manifestacions, hi ha hagut crisi de govern a nivell intern i a nivell extern,
s'ha arribat a les mans, bé, han creat un caos ahí impressionant i també en el que suma açò.
Este problema ha sigut un afegit, sinó que estan, estan fent que hi hagen alcaldes i alcaldesses dels municipis d'Alacant que estiguen dient públicament i amenaçant que van a posar la policia local d'eixos municipis a prohibir l'entrada de qualsevol camió que vinga amb residus d'altres zones que no els pertanyen.
El dia que això passe, el dia que això passe, que no és nou tampoc, vostés hauran d'assumir certes responsabilitats.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Vaya concluyendo, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Perquè al final el que hi ha darrere, no sols és que falten infraestructures, falta dotació econòmica, etcètera, etcètera, sinó que darrere vostés li estan fent una mala planificació de forma.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
-acabe de seguida-, de forma premeditada i amb traïdoria.
I eixe és el problema, que vostés això hauran d'alguna manera de reconvertir esta situació que només que mos du al caos.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene el uso de la palabra la señora Díaz por tiempo de cinco minutos.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Y muchísimas gracias señora Ureña, secretaria autonómica, por estar aquí de nuevo con nosotros, por comparecer y darnos las explicaciones que siempre le
piden, sobre todo ante una comparecencia con poco sentido, ahora lo trasladan a
otro asunto que tiene que ver, pero realmente la comparecencia se trataba de
una afirmación, porque de hecho pedían explicaciones sobre una afirmación, sin ni siquiera presuponerlo o hablaban de ese traslado de residuos sólidos de Peñíscola a la planta de tratamiento de residuos de Villena cuando es del todo
falso.
Ellos no se lo plantearon, se compare.
.
.
, piden esta comparecencia aún a sabiendas de que el
conseller ya contestó a una pregunta relacionada con este mismo tema.
A mí me parece una pérdida de tiempo que le hacen perder a usted y a nosotros.
Bien, si existe otro
problema o plantean otro problema, creo que deberían haber pedido otra comparecencia.

En cualquier caso, usted está aquí, estoy segura de que va a volver a explicar todo lo que le dicen, les preocupa
a sus señorías.
.
.
Que quede claro -creo que ha quedado claro-, pero en Villena no se recibe ningún residuo sólido de la provincia, ya no solo de Peñíscola, sino de toda la provincia de Castellón.
Sí que hay que decir que en toda la Comunidad Valenciana se está llevando a cabo una gestión ejemplar del tratamiento de residuos sólidos, que en toda la Comunidad Valenciana se puede abarcar y se abarca con gran
éxito esta gestión de residuos, y que, de hecho, se están llevando actuaciones muy importantes para avanzar en la gestión de residuos sólidos urbanos, sobre todo en la zona de Castellón que tanto les preocupaba a sus señorías.

Por tanto, nosotros no tenemos mucho más que decir, más que muchísimas gracias por comparecer, por explicarnos la situación y apoyar, como no puede ser de otra manera, la gestión de VAERSA y de la Conselleria de Medio Ambiente.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Díaz.

Tiene la palabra, para contestar por tiempo ilimitado, la señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Si les parece, voy a ceñirme primero al motivo de la comparecencia, y, luego, les daré unos datos que creo que sus señorías deben conocer para que todos hablemos conociendo, de verdad, con conocimiento
de causa de lo que está pasando.

Respecto del documento que aparece en los medios de comunicación, que yo creo, señora Mollà, que no hay que interpretarlo como usted lo dice en el sentido de «VAERSA se ofrece.
» Vamos a decir las cosas como son.
Hay una empresa, una empresa privada, que
quiere participar en un concurso que convoca el Ayuntamiento de Peñíscola para la recogida y eliminación de los residuos urbanos del municipio y que tiene que presentar una plica.
En
esa plica, una de las cosas que se le exige por el pliego de condiciones es que
usted debe decir dónde van a ir los residuos que recoge en mi municipio.
El licitador tiene la
obligación de buscar dónde pueden ir esos residuos y hace diferentes peticiones a diferentes titulares
de plantas o instalaciones que puedan recibir esos residuos.
Y ese es, únicamente, el contenido de ese documento, es decir: «Usted, titular de VAERSA, ¿tiene un lugar donde pudieran ir esos residuos?
» Y VAERSA le dice: «Yo puedo.
En la planta que yo gestiono en Villena pueden venir esos residuos.
» ¿Vale?
Pero, eso no quiere decir ¡nada más!
¡Nada más!

A mí me gustaría, de verdad, porque lo que no podemos hacer es interpretar torticeramente las
cosas.
VAERSA lo que hace es, como titular de una planta, decir: «Aquí, en mi planta, en la que yo gestiono, caben esos residuos.
» ¡Punto!
¡Pero no van a ir allí!
Pero, además, ¿les digo por qué?
Porque quien ha resuelto el concurso, pues, no ha optado por esa solución.
Y punto pelota.
O sea, es que creo que es muy importante que lo tengamos
claro.
¡Es muy importante!
No está VAERSA poniéndose en el lugar que no le corresponde.
El documento no dice más que lo que dice.
Yo creo que interpretar otra cosa es faltar a la verdad.
Y
creo, también, que lo dejó muy claro el
conseller.
El motivo de la comparecencia era: ¿van residuos de Peñíscola a Villena?
No van residuos.

Y, ahora, les voy a decir, concretamente, en este año.
.
.
Mire, en lo que llevamos de año, hasta octubre del 2010 la planta de VAERSA en Villena ha recibido 58.
277
toneladas de residuos; 55.
932 de los municipios de la zona XIII, que son los
propios de Villena; 926 de la Vall de Cofrents; 196 de Boicarent; 1.
109 de la
estación de transferencia de Caudete; y, 114, de la estación de transferencia de Llíria.
Para que vean, señorías, que no hay nada que ocultar.
Es que, además, el municipio de Villena sabe de dónde le van los municipios.
.
.
a la planta que hay en su municipio, porque se le
liquida de donde le van los residuos.
¡Es que lo sabe!
Lo sabe porque se le liquida periódicamente el canon, cuánto entra y de dónde viene.
Es decir, de todos los residuos que han entrado en la planta de
VAERSA en Villena, el 4% proceden de municipios de fuera del Plan zonal XIII,
que es el suyo.
Esa es la situación actual a octubre de 2010.
Y no ha habido -como les decía en la comparecencia- ni un gramo de basura procedente de la provincia de Castellón.
Les he dicho exactamente cuánto y de dónde.

Y, ahora, como les preocupaba a sus señorías, también, el tema de Xixona, y, en general, la política de residuos.
La política de residuos tuvimos ocasión de debatirla en esta misma comisión, y compareció una servidora, también, a explicar qué es lo que estaba haciendo el gobierno de La Generalitat.
Y yo les decía en ese momento: yo creo que eso no lo debemos de perder de visita porque, si
no, podemos decir cosas.
.
.
Decía el señor Torró: «la responsabilitat de La Generalitat perquè no està fent o no està gestionant degudament allò que li correspon.
» Però, jo, li recordava en eixe moment, senyor Torró, aquella compareixença que vam tindre on explicàvem el marc jurídic en què ens movem i com hem decidit els valencians qui té la responsabilitat de cada cosa.
I ací hem decidit, en la Llei de residus, i, en el PIR, que n'hi han les administracions locals agrupades en un altre ens diferent, que es diu
el consorci, i té unes obligacions, i, La Generalitat, té unes funcions de coordinació, de complementació, de planificació, d'impulsió.

No és veritat que no s'hagen fet les infraestructures que estan previstes en el Pla integral de
residus, és més -ses senyories ho saben perquè jo els ho vaig explicar-, els vaig explicar que havia entrat en funcionament Campello, que Algimia ja
està en proves, que la zona 1, la famosa zona 1, Cervera, per fi, ja tenia la planta en obres i tenia l'abocador ja amb l'autorització ambiental integrada.
Quan s'acabe això, Castelló tindrà totes les infraestructures que estaven previstes en el PIR.
I, a més, senyor Torró, com jo sé que a vosté li agrada llegir, en l'informe de sostenibilitat ambiental -que està penjant- per a la revisió del XYS 2742, mire com diu que les instal·lacions que estan programes en el PIR tenen capacitat per a albergar els residus
que se generen en la Comunitat Valenciana fins a.
.
.
-el que n'hi ha, ¿eh?
, sense més-, fins a l'horitzó 2020.
I això és aixina.
I està dit i és un document públic que sa senyories poden consultar.

I n'hi ha una dada que és molt important que vostés coneguen perquè diguem les coses com són.
¿Quant de fem s'ha generat en la zona del pla zonal I?
Perquè, segons els mitjans de comunicació, estan dient que van anar a Xixona més 135.
000 tones.
¿Saben quantes n'eren en gener?
54.
000.
¿Val?
I això cal tenir-ho en compte.
I, a més, una altra cosa que és molt important que vostés sàpiguen.

Miren, en l'any 2009, la planta de Xixona va rebre 157.
000 tones, es van tractar en Villena.
Això està per sota de la capacitat nominal de la planta.
Però, és més, vaig a dir-los una cosa.
D'eixes, enguany, 2010, 37.
000 ja no van, ja no han anat.
¿Per què no han anat?
Perquè ha entrat en funcionament Campello, i han d'anar a la planta de Campello.
És a dir, quan estem parlant de dades no ens n'anem.
.
.
Ha passat el que ha passat i s'han anat evolucionant les coses, i s'han anant posant en funcionament instal·lacions.
I jo crec que això és important.

¿Què ha fet la conselleria en este cas concret?
I, després, serà responsabilitat de cadascú les acciones que mamprenga?
La conselleria el que ha fet és que el consorci del pla zonal I ha dit: «Jo tinc en marxa les meues instal·lacions, no les vaig a tindre de seguida en funcionament, per tant, he de buscar
una solució transitòria.
» Eixa solució transitòria és que s'habilite una planta en Benicarló i que els residus vagen a un gestor que puga tractar-los correctament i se'ls encomana a l'eix instrumental VAERSA.
I VAERSA el que fa és habilitar eixa planta de Benicarló que durarà el temps que dure de fer-se les instal·lacions del nord, que està previst que en dos anys, aproximadament, estiguen concloses.
Amb la qual cosa,
estem parlant d'una situació transitòria per a donar una solució a un problema que existix i que -com sap perfectament l'alcalde de Xixona- no entrarà en Xixona ni un quilo més de fem del que la planta pot albergar.
I això és una reivindicació de l'alcalde, que és legítima, que no se faça arribar allí més fem del que pot albergar.

Però, senyories -i amb açò concloc, i perdonen si m'he estés massa, però crec que les dades que els he donat són una miqueta clarificadores de la situació en què ens trobem-, jo crec que el cal fer és que cadascú assumisca la seua responsabilitat, que els consorcis prenen decisions, i, La
Generalitat, en la funció que té de planificació i coordinació en este cas concret, ha assumit la decisió del consorci de la zona I d'habilitar eixa solució transitòria.
I sap l'alcalde de Xixona, perquè aixina ho ha manifestat en el consell d'administració de Pedra Negra, que la seua fonamental preocupació era que no arribara allí més fem del que la planta pot assumir i no arribara ni un quilo més del que la planta pot tractar en condicions adequades.
Ja els he dit,
senyories, el que està passant en Xixona, que està anant molt menys fem perquè n'hi ha altres instal·lacions que entren en funcionament.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muy bien, muchas gracias, señora secretaria autonómica por su explicación y por el esfuerzo que está haciendo.

El punto número 4 del orden del día.
.
.
Perdón, vamos a ver, ¿es una cuestión excepcional la que plantea como réplica?
(El senyor Torró Gil amb el micròfon desconnectat)

Vamos a dar un turno de réplica de dos minuts por cada uno de los comparecientes.

El senyor Torró Gil:

Davant de tanta magnanimitat en el temps que ens oferix, doncs.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Vamos a ver, señor Torró, yo entiendo que si se pide una réplica es por una cuestión que se considera excepcional.
Creo que la señora secretaria autonómica ha sido, bueno, pues, muy explícita y ha dado amplísima información.

En cualquier caso, yo creo que con dos minutos, si tienen ustedes alguna duda o
alguna cuestión excepcional para replicar, es tiempo suficiente.

El senyor Torró Gil:

No pense discutir amb vosté, senyora presidenta, perquè vosté -diguem- té la paella pel mànec, però també podrà comprendre que jo també puc expressar si estic a gust o a disgust respecte les decisions que pren la
presidenta.
 ¿Val?

La senyora vicepresidenta:

Perfecto.
Soy consciente de ello.
Yo creo que con dos minutos es tiempo
suficiente.

Señor Torró, tiene el uso de la palabra.

El senyor Torró Gil:

Bé, molt bé.

Simplement perquè, clar, davant d'açò, dos qüestions.
El que vosté mos ha dit ací explícitament és que els veïns de Villena han tingut la sort que l'empresa que s'ha quedat amb la contracta de Peníscola no ha sigut la que li oferia, perquè, si no, els residus haveren anat a Villena.
I això no és responsabilitat ni de l'empresa ni de l'ajuntament, és responsabilitat de VAERSA, de VAERSA.
I és VAERSA la que ho oferix.

Per tant, facen el favor, no mos conten més contes.
¡Per l'amor de Déu!
No mos conten més contes, que no som xiquets de baba.
Tinguen un respecte, una miqueta, per la
intel·ligència de les persones que estem ací i per la intel·ligència de totes les persones, de tots els valencians i de totes les valencianes.
¿Val?

Després, a vore.
Per a algunes coses són capaços de contar fins a l'infinit, se'n van a voltes per a demostrar ací la quantitat d'escoles que fan i no sé què, i, per a altres, pareix que tinguen memòria de peix.
A vore, està dient que estan resolent els problemes, però, a vore, un problema que no està resolt perquè des de 1997 està per resoldre.
És que vostés estan dient: «no, enguany en Xixona han entrat només.
.
.
» Però, en 2007 en van entrar 240.
000, que és el doble del que estava previst.
¿Val?
¿És normal això?
Pregunte jo: ¿això és normal?
¿I és normal que damunt vostés no accepten ninguna responsabilitat en este tema?
Jo això no ho veig normal, no ho veig normal.
No veig normal que estiguen desplaçant-se camions de fem més de 300 quilòmetres.
No ho veig normal això.
No ho puc entendre, que en el 1997.
.
.

I, després, l'última, que és molt important, ¿val?
-que no se m'oblide-, el tema dels ajuntaments.
Anem a vore.
¡Clar que la responsabilitat la tenen els ajuntaments!
A vore, vostés cedixen la responsabilitat als ajuntaments, però no donen als ajuntaments els mitjans adequats perquè pugen gestionar.
I, com es fa això, es creen els consorcis, uns consorcis, la major part dels quals, llevats d'alguns que estan -diguérem- controlats o gestionats bàsicament per la diputació, la major part dels quals és VAERSA i és la conselleria els que tenen la paella pel mànec, i eixos consorcis -jo he estat en un- ¡no fan res!
, ¡no fan res!
I és La Generalitat la que té l'última responsabilitat perquè és la que té eixe.
Mire'm, eixa, que els ajuntaments no la tenen, la que té eixa és La Generalitat.
I si La Generalitat
(inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta:

Vaya terminando, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
no hi ha instal·lacions.

La senyora vicepresidenta:

Por dos minutos, tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, jo no he interpretat res, a més, és que vosté m'ha donat la raó i el que passa és que ha fet extensiu el que jo he dit.
Jo he dit: vostés el que diuen és que hi va haver un document de VAERSA, oferint-se per a rebre residus d'altres municipis -en este cas de Peníscola.
» I això és el que vosté ha dit.
I diu: «És que l'empresa que se presenta, per als residus de Peníscola, tenia obligat certificar on els portaria.
» Demana, i VAERSA diu: «Sí, senyors.
Jo certifique que puc rebre eixos residus.
» Quina interpretació cap ahí?

El problema és que, ahí, el que cal demanar és responsabilitats polítiques ja.
És a dir, una planta gestionada per VAERSA, on VAERSA el que vol és crear encara més caos, tenint en compte el problema que tenien, la problemàtica i el perjudici per a la població, d'afectació; i que aquí, ells, clar, jo després me'n vaig a ma casa i me quede tan a gustet.
Però ho estan patint la gent d'allí.
Però, vostés, quan veuen a la gent sortir al carrer, quan els municipis governats per vostés mateixos se rebel·len, quan fan totes estes coses, vostés se pensa que, és que aquí, qui està punxant a qui?
És que la gent no és
tonta.

I, aleshores, vostés donen viabilitat a que VAERSA diga: «Ai, no.
Encara vull jo agreujar més el problema.
I m'oferisc, perquè sóc solidari.
».
Jo crec que això és aprofundir en el problema.
I riure's de tota eixa gent que està patint el problema, que ni és vosté, ni sóc jo, ni segurament siga el director de VAERSA, veritat?
Però que és molt fàcil anar firmant documents i anar fent este tipus d'històries.
I jo no he fet interpretacions.
Jo he dit que demanem responsabilitats polítiques urgents.

Vostés parla.
.
.
Això del tema de Xixona, a mi em crida l'atenció.
Diu: «Home, és lícit que l'alcalde diga que no entre ni un quilo més.
» Però vostés han provocat una situació d'este tipus.
Això és molt greu, que un alcalde haja d'amenaçar-los a vostés.
I, com comprendran, és lícit, no; és que, com se plante la policia davant no entra ni un camió.
I vostés, aleshores, què fan?
I el senyor li pot dir: «Vaja vosté a la casa del senyor Cotino i plante-li-ho en la porta.
» Perquè, és que, la policia pot dir que no passe ni un camió.
No és que siga lícit, és que pot fer-ho.
I té tot el dret a fer-ho.
I si ho ha de fer, que ho faça; i tot el recolzament del món.

O siga, no és que vostés ara diguen: «Ho acceptem.
» No.
És que se voran en un problema.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
I ja vorem, amb esta mala planificació que fan, si encara mos vorem en els camions passejant, perquè no hi ha qui albergue els residus.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
que vostés no saben gestionar.

Gràcies.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Senyories.

Diga el que jo diga, vostés no estan disposats a escoltar.
I, com no estan disposats a escoltar, és una pena.
Perquè jo he vingut ací amb la bona voluntat d'oferir-los a vostés, absolutament, tota la informació per a que vostés, quan parlen, parlen amb coneixement de causa.
Però si vostés no volen escoltar-me, jo, més del que faig no puc fer, més que dir-los, exactament, les coses com estan, oferir-los informació, i seguir treballant en la mateixa línia de fer possible que totes les infraestructures que estan programades, els
consorcis, i.
.
.
Senyor Torró, jo ho sent molt.
I, de veritat, és que els diners no els posa La Generalitat.
Anem a vore, anem a vore, és que no són diners públics.
És que n'hi ha una sèrie d'infraestructures, i vosté ho sap.
.
.
I sap com se financen eixes infraestructures.
I sap qui té la capacitat d'adjudicar el projecte de gestió, i no és La Generalitat.
I sap vosté que La Generalitat participa en els consorcis, en el 25%, i sols de les
despeses de funcionament dels consorcis.
Perquè jo els ho he explicat ací, a ses senyories.
I, a més, perquè vostés ho saben.
Aleshores, no diguem les coses que no són.
De veritat.

Jo crec que els he deixat, meridianament clar, la situació en què ens trobem.
I si vostés no volen escoltar-me, doncs, de veritat que ho lamente molt.
Perquè pense que s'està fent un treball impressionant.
Li deia jo: «Mire's, mire's l'informe de sostenibilitat.
Mire's els principis que regixen el PIR.
» I vostés, per molt que després diguen «no».
.
.
, però si és aixina!
 Els principis que regixen el PIR són els d'autosuficiència, els de coresponsabilitat -com no pot ser d'altra manera, el fem que se genere en la Comunitat Valenciana, no és millor que se gestione ací i que se tracte ací?
O és millor que el duguem a un altre lloc?

I, si som comunitat, no és millor que sigam solidaris entre nosaltres?
Si no, com anem a demanar solidaritat a uns altres?
És que és de trellat, és de sentit comú.

On estan les instal·lacions?
Ahí han d'anar.
Les altres ja estan fent-se, per a que no s'hagen de desplaçar els residus.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora secretaria.

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que fa la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, per a explicar la certificació de les actuacions dutes a terme en el Pla de renovació del barri de Sant Anton a Elx, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
020), acumulada a la sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 65.
596) i a la sol·licitada per la secretària autonòmica de Medi Ambient, Urbanisme i Habitatge (RE número 65.
679)

La senyora vicepresidenta:

El siguiente punto del orden del día es la comparecencia de la señora secretaria autonómica, para explicar la certificación de las actuaciones llevadas a cabo en el Plan de renovación del barrio de San Antón, en Elche, solicitada por el Grupo Parlamentario Compromís y acumulada a la petición del Grupo Parlamentario Socialista, en el mismo sentido, y acumulada a la
petición propia de la señora secretaria autonómica, con respecto al mismo tema.

Tiene la palabra la señora secretaria autonómica, señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Vaig a explicar-los el desenrotllament de les actuacions incloses en l'àrea de renovació urbana del barri de Sant Anton, en Elx, en resposta a les sol·licituds formulades pel Grup Socialista i el Grup Compromís, amb una referència específica, en esta última, a la certificació d'eixes actuacions en el marc del conveni subscrit, el 30 d'octubre de 2008, entre La Generalitat, el ministeri i l'Ajuntament d'Elx.

Des de fa uns anys, La Generalitat està treballant i col·laborant, estretament, amb l'Ajuntament d'Elx per a la recuperació del barri de Sant Anton, dins la política de rehabilitació i millora d'àrees urbanes degradades, que impulsa la conselleria.

L'any 2003, La Generalitat va declarar àrea de rehabilitació integral el barri de Sant Anton.
I va formalitzar, amb l'Ajuntament d'Elx, un conveni marc per a la gestió d'eixa àrea.
Este conveni tenia com a objecte la rehabilitació estructural, funcional i d'habitabilitat dels blocs més degradats del barri, començant pel bloc número 15.

En execució de les obres de rehabilitació d'este primer bloc, va tindre un cost de més d'un milió i mig d'euros, per la qual cosa es va fer evident que el tipus d'operació plantejada entre l'ajuntament i La Generalitat era inviable.
I no podia resoldre els problemes de
degradació urbana, els problemes socials i els problemes econòmics existents en el barri.
Per això, l'any 2005, La Generalitat i l'ajuntament vam subscriure un nou conveni per a abordar la renovació d'àrees degradades, mitjançant la reurbanització, la demolició dels blocs existents i la construcció de noves vivendes.

Des de La Generalitat, ens vam posar a treballar, immediatament, per a
desenrotllar este conveni, posant en marxa, a través de l'IVVSA, una oficina d'informació als veïns, realitzant els estudis, redactant i tramitant els documents urbanístics.

El 30 d'octubre de 2008, La Generalitat, el Ministeri de Vivenda i l'Ajuntament d'Elx vam subscriure un nou conveni per a declarar com a àrea de renovació urbana el barri de Sant Anton, i finançar esta actuació.
Este acord és un clar exemple de col·laboració entre les administracions públiques per facilitar vivendes dignes, habitables i accessibles a les famílies amb rendes molt baixes.
I, d'altra banda, per a donar al municipi d'Elx la possibilitat de substituir un espai urbà degradat per un espai amb una urbanització, unes infraestructures i uns equipaments urbans de qualitat.

L'actuació de Sant Anton, a més d'una actuació pionera, ja que és el primer barri declarat, a Espanya, com a àrea de renovació urbana -que és una figura nova d'actuació protegida, introduïda pel Reial decret 14/2008, en el marc del Pla de vivenda 2005-2008; adaptant
una figura que, fins a eixe moment, només estava en la nostra normativa autonòmica-.
La inversió total convinguda per a desenrotllar esta actuació protegida és de 129 milions d'euros i comprén les obres de demolició dels edificis, de reurbanització del sòl i de manteniment de l'edificació existent, fins que es procedisca a la renovació, la construcció de més de mil noves vivendes protegides i les actuacions per al reallotjament dels
afectats, i la gestió tècnica i informació als residents.

La renovació del barri s'ha programat per fases.
I l'IVVSA ha sigut designat, per acord de les tres administracions públiques, com al gestor de l'actuació protegida.

En estos moments, s'està desenrotllant la primera fase d'esta actuació que inclou les obres d'urbanització de la unitat d'execució 1 de l'àrea de repartiment 62.
1, del Pla de reforma interior modificatiu, així con cinc projectes d'edificació per a la construcció de 307 vivendes protegides de règim especial, per un import total de 37,6 milions d'euros.
D'este total, La Generalitat ha convingut aportar la quantitat de 9,8 milions d'euros -igual que el Ministeri de Vivenda-.
L'Ajuntament d'Elx aporta 3,1 milions d'euros.

En esta primera fase del procés, l'IVVSA, com a ens gestor de l'actuació, ha realitzat un treball molt important.
Ha mantingut reunions periòdiques amb els representants veïnals per a abordar, de forma conjunta, esta actuació.
Ha mantingut una línia de diàleg directe amb cadascun dels veïns del barri a través de l'oficina pública d'informació i gestió -que està en funcionament des de l'any 2005-.
Ha realitzat estudis previs per a determinar les característiques i necessitats de la població resident.
I ha redactat i tramitat els instruments d'ordenació i planificació urbanística necessaris per a donar cobertura a esta actuació protegida, com són, per una banda, el Pla de reforma interior modificatiu del sector que es va
sotmetre a informació pública en 2007; que va ser aprovat per la Comissió Territorial d'Urbanisme, a novembre de 2009, i que va rebre l'aprovació definitiva del conseller, el maig de 2010, després d'haver obtingut el dictamen favorable del Consell Jurídic Consultiu, en abril de 2010.

Per altra banda, el programa d'actuació integrada de la unitat d'execució 1, de l'àrea de repartiment 62.
1, del Pla de reforma interior modificatiu, barri de Sant
Anton, que també va ser aprovat, definitivament, al maig de 2010, després d'haver passat per informació pública, al febrer de 2009, haver sigut aprovat per la Comissió Territorial d'Urbanisme, en novembre de 2009, i haver demanat els informes i dictàmens preceptius previs a la seua aprovació definitiva -com l'informe favorable de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, en juny de 2009, i el del Consell Jurídic Consultiu, en abril de 2010.

Este programa d'actuació integrada inclou avantprojecte d'urbanització del sector, projecte d'urbanització de la unitat d'execució 1, i els projectes bàsics d'edificació de la mencionada unitat.

Cal recordar que el projecte d'urbanització, que forma part integrant d'este PAI, va haver de ser adaptat al dictamen municipal d'abril de 2009 per a desenrotllar este projecte seguint els criteris i directrius
establerts per l'Ajuntament d'Elx.

I, en tercer lloc, l'IVVSA ha elaborat el projecte de reparcel·lació en el procés del qual s'han atés a cadascun dels propietaris i famílies residents per a tramitar les ajudes oportunes i per a l'elecció de les vivendes, d'acord amb un sorteig efectuat.

En paral·lel als tràmits de planejament urbanístic, l'IVVSA ha redactat els projectes d'edificació de les noves vivendes.
I ha sol·licitat a l'Ajuntament d'Elx, entre març i agost d'enguany, les corresponents llicències municipals d'edificació que, a hores d'ara, es troben en tramitació.

L'Ajuntament d'Elx, per la seua banda, va cedir a l'IVVSA, en juny d'enguany, els terrenys dotacionals municipals, situats a la unitat d'execució 1, necessaris per a poder iniciar esta primera fase de l'operació.

La licitació de les obres d'urbanització d'esta primera fase està autoritzada.
I podran estar en execució a primers del proper any 2011.

Hem resolt ja, amb l'ajuntament, el problema del trasllat d'unes instal·lacions elèctriques, que es van implantar en eixe àmbit quan ja s'estaven tramitant els instruments urbanístics, i que són incompatibles amb l'ordenació aprovada.
De manera que, una vegada resolt este tràmit i una vegada tinguem concedides les llicències municipals que s'estan tramitant, podrem executar totes les actuacions incloses en este acord.

Per tant, esta és la situació actual del projecte de renovació del barri de Sant Anton.

I ara vegem la segona part de la compareixença, que té a vore amb la petició de la senyora Mollà, que és el tema de la certificació.

D'acord amb allò que es va estipular en l'acord signat en octubre de 2008, el ministeri va lliurar una aportació inicial de 987.
153 euros.
I la conselleria va remetre al ministeri una
certificació de despeses, de data 27 de novembre de 2009, amb càrrec a eixa aportació.

Al març de l'any 2010, el ministeri va advertir, a la conselleria, un error material en els
imports de la certificació.
En concret, els percentatges de despesa, en el capítol d'equips de gestió, no s'ajustaven als percentatges estipulats en l'acord, segons el qual, el ministeri es fa càrrec de les despeses de l'equip de gestió en una proporció del 70% de despeses de personal i 30% de despeses materials, fins un màxim d'1,2 milions d'euros.

Al revisar la documentació, vam advertir que la causa de l'error estava en que havíem inclòs, com a despesa de reallotjament, els treballs de l'equip de gestió per a dur a terme un estudi jurídic i social destinat a conéixer la situació i necessitats de les famílies del barri de cara als futurs reallotjaments.
L'error va ser haver imputat eixa despesa a la partida de reallotjaments i no a la
partida de despeses de personal de l'equip de gestió que era la correcta.
Una vegada rectificat l'error, la distribució entre despeses de personal i materials de l'equip de gestió s'ajusta als percentatges convinguts i a les quantitats màximes que assumix el ministeri, tal com s'establix en l'acord esmentat.

Al juliol de 2010, la conselleria va enviar la certificació corregida al ministeri i el ministeri en va donar la seua conformitat.
Concretament, les quantitats certificades són: 456.
796,40 euros, despeses d'edificació, que no és -com vostés saben perfectament- obres executades, sinó honoraris de redacció dels projectes per a l'execució d'eixes obres; 156.
166,27 euros, en despeses d'urbanització, que corresponen a honoraris de planejament, projectes d'urbanització, informes d'urbanització i edificació sostenible, publicacions oficials i despeses registrals; i 1.
234.
592,84 euros,
en despeses destinades a l'equip de gestió en els termes estipulats en l'acord.

El que és important és que les tres administracions públiques: ajuntament, Generalitat i ministeri, estem treballant i col·laborant per a resoldre els últims aspectes pendents i fer realitat este ambiciós projecte que no seria possible sense el suport dels veïns del barri i la labor que està desenrotllant l'IVVSA.

La conselleria, senyories, efectivament, va cometre un error administratiu en
la primera certificació, però l'error està corregit, té el vistiplau del ministeri i no ha tingut cap transcendència pel que fa al desenrotllament de l'actuació.
Totes les gestions que corresponen a l'IVVSA com a ens gestor s'han desenrotllat durant este temps sense cap interrupció i ens han permés arribar a este punt en què -com dia- estem a punt d'iniciar les obres d'urbanització de la primera fase.
Es tracta d'un error que, tant de bo!
, no s'haguera produït, no deuríem tindre errors, però pareix que és humà que tots en tingam, de tal manera que, fins i tot, el mateix ordenament jurídic preveu que es puguen corregir els errors materials en l'article 105 de la Llei de procediment administratiu.

Com els dia, senyories, de totes les maneres, és una qüestió menor sense cap repercussió fora de la relació administrativa entre el ministeri i la conselleria.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora secretaria autonómica.

Tiene la palabra por diez minutos, la señora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Ureña, anem a vore, jo, sincerament, crec que vostés.
.
.
en una passa de fugida, que van voler donar en un moment donat sobre esta
certificació, estan cometen prou errades, fins i tot, al dia d'avui.
Perquè, diu: «¡Home!
, és un error que tant de bo no s'haguera produït, però sembla que tots són humans.
» Però, aleshores, avui tinc jo un problema, perquè és que ho s'ha produït un altre error o també en la contestació que se me dóna a mi no se m'ha dit la veritat, perquè vosté el que acaba de dir no és el que jo tinc ací contestat.
I, clar, és quan tenim un problema, tenim un problema perquè quan u no diu la veritat del que passa, doncs, ja no sap quina mentida és la que ha de mantindre.

I, sincerament, jo li dic així, tal qual: vosté, en l'anterior intervenció ha dit que és que no volem escoltar.
I ho hem fet de totes les maneres possibles, totes les
eines que se'ns dóna per a poder escoltar-los.
Però, quan se diu que sistemàticament se cometen errades.
.
.
, aquí, o és que alguna cosa no està funcionant bé, o hi ha massa pilleria i el que passa és que quan te pillen vols fer fugida cap endavant.

Perquè, clar, nosaltres, per una qüestió que arriba a un ple d'Elx, en un moment donat, se posa damunt la taula esta certificació -com vosté ha dit- de data 27 de novembre de 2009, em sembla increïble que s'estiga justificant una dotació d'1,9 milions d'euros en no-res, en no-res, però eixa certificació està firmada i en tots els conceptes ara resulta que no corresponen a la realitat.
¡Conceptes fins a l'últim cèntim!
És que vosté quan diu: «No, es que los realojos.
.
.
» No, «los realojos» tenien fins a 34 cèntims.
Estaven comptats fins a l'últim cèntim.
I que vostés avalen i diuen que són «inversions realitzades».
I ho diuen literalment.
O siga, coses executades i realitzades, fins a l'últim cèntim.
Però, bé, cometen eixa primera errada.

Això, se posa de manifest i és quan nosaltres fem preguntes parlamentàries.
Perquè vosté diu: «No, en març se n'adona el ministeri, alerta d'un error, que no corresponien els percentatges.
.
.
» Però, ¡bé!
¿En març se n'adonen d'açò?
Nosaltres, preguntem en juny, l'1 de juny de 2010, i fem diverses preguntes respecte a cada u dels conceptes i
vostés, vostés diuen en la contestació -que ja no sé si és real o no-, que el 29 de juny -quina casualitat, 28 dies després de la nostra contestació, des de març, abril, maig i juny-, vostés, fins al 29 de juny, tenint en compte esta alerta que fa el ministeri, ¿no van ser capaços, en la certificació, de dir en què s'havien equivocat?
¡Quina casualitat que va ser després de les preguntes que fem ací, a Les Corts!
28 dies després diuen: «S'ha enviat un altre certificat el 29 de juny per a esmenar l'error que es va cometre», i, aleshores, ens diuen que dels diners que n'hi ha aquí, els d'edificació i urbanització corresponen a la redacció de projectes.
.
.
I jo li dic una cosa, cent milions de les antigues pessetes,
500.
000 euros per a honoraris, a mi em fa una miqueta de por, els honoraris,
100 milions de pessetes en honoraris, que això ho anem a investigar, volem els projectes, volem saber exactament per què són eixos honoraris.
Ja li avance que li vaig a demanar tota la documentació, i espere que vosté no tinga ningun problema en donar-me-la.

Després diuen: «i les corresponents a mitjans personals i materials -i especifiquen, especifiquen-, mitjans personals i materials són: personal laboral, assistències tècniques, despeses corrents, adequació i lloguer de locals, despeses de funcionament i altres dedicats a seguretat i
vigilància».
Per a començar, vosté podria explicar quina seguretat i vigilància.
Perquè ¡home!
, que hagen gastat un euro en seguretat i vigilància, ja estan malbaratant els diners.
I alguna cosa estan fent malament.

Però, ¡si no hi ha ninguna obra!
¡Ninguna!
I el local no té vigilant!
Per l'amor de Déu!
¿On se gasten vostés seguretat i vigilància?
¿Qui els ha donat a vostés una factura on diga: «hi ha una persona ahí vigilant».
¿El què?
¡El no-res!
¿El carrer on s'ha de fer l'obra?
¡És que no se n'ha fet ni una!
¡Ni una!
I, per tant, jo vull saber-ho.
I diu: «i lloguer de locals».
¡I parla en plural!
I vosté ara mateix ho ha dit, que hi havia un local, que, per cert, diu que està en funcionament.
.
.
quan se va alertar els veïns se'ls va parlar directament, la gent de l'IVVSA, que anaven a tancar el local, també voldria saber-ho exactament, perquè els veïns sàpiguen quina és la realitat, perquè si va un home responsable de l'IVVSA que els diu: «¡Escolte!
, que els anem a tancar el local.
» I, ara, vosté, diu que està en funcionament, doncs, a què estem jugant.
O s'aclarixen vostés o s'aclarix amb l'IVVSA.
¡Aclarisca-ho!
Perquè vosté ha dit: «Està en funcionament.
»

Doncs, bé, al marge d'això, parla de lloguer de locals.
¡I parla en plural.
¿Quin local, a més del que ja hi ha, estan pagant vostés?
És que, clar, sap, quan u vol dibuixar una realitat que no és real, doncs, fa estes coses; parla en plural de locals que no existeixen,
parla de seguretat i vigilància (rient) de no se sap què.
.
.
Però què s'està vigilant?
¡És que és increïble!
¿I parla d'assistències tècniques i personal laboral?
Però, ¡home!
, ¡si hi havien dos persones designades allà!
¿I m'està parlant de 976.
000 euros en eixos diners, 976.
000 euros?
Però, ¿de què estem parlant?

Però, és que, ara, ve la grossa.
I me diu que els 384.
000 euros de «realojos temporales» també està ahí dintre.
O siga, m'està dient que s'han gastat 1,2 milions, quasi 1,3 milions d'euros en açò: en seguretat i vigilància, lloguer de locals, assistència tècnica i personal laboral, que n'hi havia dos, doncs, voldria saber el sou, i li ho vaig a preguntar també, d'estes persones que estaven ahí.
Perquè, ¡mare meua!
, 1,3 milions d'euros en açò!
Que té molta tela!
Però, anem al que vostés ens van contestar.

Avui, m'ha dit que són 1,3 milions d'euros -quasi- açò.
Però, vosté no me va dir això, vosté no.
És que ja no sé si contesta vosté o el conseller.
El conseller me diu a mi: «dels mitjans personals i materials, 976.
000 euros, s'han gastat en estes coses».
I, finalment, diu: «fins a la data, no s'han realitzat reallotjaments».
Clar, els 384.
809,34 euros, ¿el conseller no me podia dir a mi que és que estaven inclosos en la partida de dalt?
¿Per què ho exclou?
¿Per què parla de 976.
000 euros per un costat i la resta diu: «finalment, eixos diners no corresponen a res»?
¡A reallotjament no!
¿No podien dir vostés que havien fet un estudi.
.
.
?
O siga, fins a quin punt.
.
.
, perquè vostés diuen: «no volen escoltar».
Què faig jo amb açò?
Amb esta contestació, què faig, ¿la trenque?
Perquè no val per a res.
O siga, si jo li dic on s'estan gastant 384.
000 euros i me diu: «de moment, en res».
I, ara, me diu: «no, és que s'ha fet un estudi de no sé què.
.
.
» No, ja m'estan dient el que li van contestar vostés al ministeri.
 ¿Que no podien dir exactament el que li van contestar?
No, ara vorem que és que, damunt, anem a vore si mos aclarim, perquè se veu que hi ha altres contestacions diferents.

És a dir, quan les mentires són aixina i qualsevol falsejat de la realitat, que és el que va passar en primera instància, vostés el que feren era una factura falsa, directament.
¡Açò no és una factura!
Factura.
.
.
¡falsa totalment!
Si és que ho estan dient vostés mateixos.
D'error, res, perquè l'errada se diu exactament en què, no se van cometent errades sistemàtiques intentant dibuixar una realitat diferent.
I si em diu a mi una realitat
diferent, se diu a unes altres persones, a altres grups, una altra realitat
diferent, ara, se mos diu una altra realitat diferent.
.
.
¡Escolten!
¡Un poquet de formalitat!
Perquè, allò de «no volen escoltar», ja no val, ¿eh?
no val, quan damunt hem fet este tràmit.
Però, anem als reallotjaments.

Estudi jurídic i social.
¿S'han gastat vostés 384.
000 euros en un estudi jurídic i social?
¿Estem parlant de 384.
809,34 euros?
Vostés no tindran problema en dir-nos a quina empresa li han encarregat eixe estudi, ¿veritat?
Exactament, ¿què s'han dedicat a fer en este estudi?
Perquè són 384.
000 euros.
És que, ¿sap què passa?
Que això està al preu del mercat, i u va a preguntar i les empreses dedicades al sector
diuen: «¿Cómo?
» Doncs, sí que mos surt rendible treballar per a l'administració autonòmica, perquè per a fer un estudi d'un barri, per a dir, exactament, on se poden reallotjar en un moment donat i la
seguretat jurídica que se'ls pot donar als veïns, ¿384.
000 euros?

Jo, sincerament, vostés, amb els nostres diners estan fent coses increïbles, moralment reprovables, segurament vorejant els límits de la legalitat, amb una desvergonya sense precedents perquè -ja dic- les errades, clar, «és que són errades», és que són errades aquí sistemàtiques.
I, al final, açò s'està pagant, s'està pagant o via ministeri, o via Generalitat, o via, també, ajuntament, perquè tots tres estan clavats en açò.
I qui ho està patint són els veïns de la zona.
I de vostés, a dia d'avui, no estan trobant cap tipus de responsabilitat, ni cap tipus de coherència, ni cap tipus de formalitat respecte a una actuació molt més que necessària,.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
com vosté diu -i acabe-, pionera, però que encara, a dia d'avui, des del 2008 nothing, de nothing.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra por diez minutos, la señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que lamentem, una vegada més, l'absència del senyor Cotino, que no vinga a esta comissió a donar la cara i que delegue en vosté d'esta manera, a petició pròpia, una vegada més, que és al que ens té acostumats en esta comissió, que hi haja vosté de donar compte de la seua gestió i mala gestió com a conseller d'habitatge en esta comissió.
Espere que abans que acabe aquesta legislatura tingam el plaer de comptar amb
el conseller i que no siga només vindre quan és obligatori, que va ser la primera vegada, quan va prendre possessió, a explicar les línies i objectius de la seua conselleria i l'altre dia a explicar els pressupostos.

Mire, parlem d'un conveni que -como vosté ha dit bé- es va signar en octubre de 2008, és a dir, fa dos anys i alguns mesos, un parell de mesos, per a l'àrea de renovació urbana del barri de Sant Anton.
Aquest conveni, de l'any 2008, que, en teoria, hauria de finalitzar en l'any 2011, doncs, resulta que el conseller -que vam tindre el plaer de comptar amb la seua presència fa unes setmanes- anunciava de manera estel·lar les primeres actuacions en el barri de Sant Anton en aquells 307 habitatges,
la qual cosa ens confirma que vostés no han realitzat ni una actuació en eixe barri.

Per tant, diguem que ens sumem a la sorpresa en tot aquest procés, que sincerament crec que necessitarem alguns dies per a reflexionar i pair
tot açò que està passant amb aquesta certificació i amb aquest conveni, que no deixa de sorprendre cada vegada que abordem
aquesta qüestió en aquesta comissió.

Sorpresa per la justificació que vostés varen fer respecte de les quantitats transferides per part del Ministeri de l'Habitatge.
Em sorprén que la Direcció General d'Habitatge i Projectes Urbans, doncs, justificara quasi dos milions d'euros llavors, que evidentment no deixa de sorprendre, ja no només perquè vostés van certificar de manera qüestionable, per no dir falsa, en novembre de 2009, sinó a més per les respostes que vam rebre en el mes de juliol per part del conseller
quan vam preguntar a este respecte, que després abordaré.

Mire, vostés envien una certificació de les primeres actuacions perquè evidentment calia justificar els diners que hi havia enviat el ministeri en
novembre de 2009.
I ens sorprén que no siga fins uns dies després que, tant el Grup -en este cas- Compromís, com el Grup Parlamentari Socialista, fan una sèrie de preguntes a este respecte.

Quina casualitat que vostés rectifiquen just quan aquests grups parlamentaris.
.
.
, en este cas del Grup
Parlamentari Socialista també fa unes preguntes al respecte de la certificació que vostés envien a Madrid, sobretot perquè hi ha una qüestió que clama al cel, i és que vostés justifiquen en reallotjaments temporals, i és una qüestió que evidentment es veu, o la gent està reallotjada, o no està.
I evidentment que no hi havia ninguna persona reallotjada en tot el barri de
Sant Anton.

Per tant, posem sobre la taula que no tenien tampoc ninguna voluntat vostés de rectificar aquest certificat si no s'hagueren aquestes preguntes per part d'estos grups parlamentaris.

Per tant, vostés en novembre de 2009 justifiquen, emeten un certificat; en 2010, fem unes
preguntes escrites, i en juliol vostés contesten i justifiquen d'una altra manera les quantitats invertides per part del ministeri.

I aquest grup parlamentari, vostés, indiquen i justifiquen que els quasi dos milions d'euros estan gastats en posada en marxa i manteniment de l'oficina de gestió al barri, que és prèvia al conveni, és de l'any 2005!
I un conveni firmat en l'any 2008, vostés justifiquen la posada en marxa i manteniment de l'oficina de gestió al barri?
, que a més ara ja se suposa que ja no anava a funcionar, o almenys això és el que s'havia informat.

Realització d'estudis previs, redacció i tramitació del pla de reforma interior, redacció i tramitació de programa d'actuació integrada de la unitat d'execució 1, redacció d'un nou projecte d'urbanització, elaboració d'un projecte de reparcel·lació, etcètera, etcètera, és a dir, tot informes i projectes, que evidentment també li demanarem, perquè és que quasi dos milions d'euros en projectes, informes.
.
.
No sé.

Per tant, tenim una primera certificació errada, una segona justificació i, a més, ara, ens sorprén que el Grup Compromís també parlen que les quantitats s'han destinat a vigilància i seguretat del barri.
Bé, una justificació, dos i, tres, la de Compromís, i ara a més ens parla d'unes altres qüestions que ni estan en les respostes de Compromís, ni estan en les del Grup Socialista, ni evidentment en esta certificació.

Per tant, senyora Ureña, incoherència.
Falten vostés a la veritat.
És que és tot molt confós, sincerament.
O és que els hem pillat la trampa.
Li demanaríem la compareixença d'ací un mes i en les seues respostes, hi haurien elements nous en esta certificació que no estan fins ara?

Reconeixen vostés que no han fet res, perquè torne a recordar la compareixença del conseller fa uns dies per a explicar el pressupost 2011 -el projecte de pressupost 2011- «las primeras actuaciones», és a dir, de tot el poc que explica el conseller de matèria d'habitatge, la gran notícia és que van a fer alguna cosa en el barri de Sant Anton.
La veritat és que no donem crèdit, no donem crèdit.

Què més han justificat aixina, senyora Ureña?
És pràctica habitual en els convenis del ministeri enviar certificacions falses de les
inversions i de les quantitats que es transferixen per part del ministeri?
A què destinen els diners vostés realment?

La veritat és que demanarem els informes, demanarem els informes i tots aquests projectes i
totes aquestes redaccions que vostés ens expliquen en aquesta pregunta, perquè és que no donem crèdit, dos milions d'euros quasi en papers?
Vostés deuen haver contractat a.
.
.
, no sé a qui deuen haver contractat per a fer aquests informes.

Diguen la veritat, en què s'han gastat els diners?
Ja sabem, ja sabem que la transparència, la claredat no és la pràctica habitual d'aquest Consell, el donar comptes a aquest parlament.

També sabem que la bona gestió dels recursos no és la pràctica habitual.
Vostés fan el que volen amb els diners i amb el seu propi pressupost de La
Generalitat i, ara també, amb els diners que vénen de Madrid en el marc dels convenis per a la rehabilitació.
És que ens sembla una falta de respecte a tots els ciutadans que viuen en aquests
barris i que esperen des de l'any 2008 que s'execute aquest conveni i que vostés el complisquen.

Per tant, jo li demanaria, encara que no siga una pràctica habitual, que fagen una excepció en la seua pràctica i siguen transparents, clars i diguen d'una vegada la veritat respecte a aquest conveni i què passa amb aquests diners.

Moltes gràcies, senyora Ureña.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Salvador.

Por cinco minutos, tiene la palabra la señora Mollà.
.
.
(veus) no, perdón, el señor Torró, efectivamente, el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies.

Bé, jo procuraré ser breu, entre altres coses perquè nosaltres no hem fet un seguiment d'este tema en qüestió i, per tant, el que sabem és el que s'ha publicat a la premsa o el que s'ha vist ací en altres ocasions en les quals han parlat d'esta qüestió.

Però clar, vist aixina, una miqueta des de la llunyania del que no està clavat en açò, quan veu totes estes coses, doncs, la veritat és que no farà molt bona cara a tot açò.

Vull dir, en primer lloc, el tema de la mateixa rehabilitació del barri.
Ací sembla ser que és com estes coses que passen, quan l'administració de moment es dóna compte que hi ha un problema ahí no li fa cas durant molt de temps.
I quan es centra, de moment comença a trobar una sèrie de coses, i el projecte que havia de ser una actuació per a tractar de resoldre els problemes, efectivament, d'un barri -que no tot el barri, però algunes parts d'eixe barri tenen una degradació molt important-, allò acaba convertint-se en una espècie de macroprojecte que afecta al que està mal i a coses que no estan tan mal com aparenten.
I això realment preocupa moltíssim, perquè a partir d'ahí ja es comença a vore una operació urbanística que creix més enllà d'allò que deuria ser pertinent.

I bé, els mateixos veïns amb informes tècnics han demostrat que moltes de les rehabilitacions no són necessàries; inclús, ni tan sols des del punt de vista que es planteja com a ruïna econòmica, (inintel·ligible) .
.
.
ruïna tècnica, molts dels edificis que estan inclosos dins d'aquestes unitats d'actuació no haurien d'estar.
Això per un costat.

Però bé, en este cas anem a deixar-ho això de banda perquè probablement no siga l'objecte i ahí també hauríem d'entrar en altres valoracions polítiques, sinó el tema en concret de la famosa justificació d'unes despeses que, sincerament, jo no me les puc creure.
Jo no me les creuria ni
si vosté vinguera ací amb les factures de les empreses, eh?
, no me les creuria.
Perquè no pot ser!
No és comprensible que en el que vosté diu que s'han gastat 1,9 milions d'euros és gasten 1,9 milions d'euros.
Perquè si això és deveres, si això és deveres.
.
.
, vull dir, no sé, quin tècnic ha firmat eixes adjudicacions?
Com és possible?
Centrant-se només en la més grossa, que és la dels estudis eixos.
.
.
, la més grossa, no per les despeses, sinó pel que diu del reallotjament, allò que són uns estudis jurídics i socials, i es gasten més de 60 milions de les antigues pessetes en uns estudis jurídics i socials?
A qui li ho han encarregat això?
De deveres, eh?
Qui cobra eixos diners per fer un estudi d'estos?
Sincerament, eh?

Primer, la pràctica esta d'externalitzar que vostés utilitzen tan freqüentment, d'entrada ja és més que dubtosa, perquè amb el volum de coses que fan.
.
.
Si el departament tècnic dels funcionaris de les mateixes conselleries no és suficient, contracten més gent.
Perquè segur que un funcionari, amb el sou que té, dedicat a fer estudis d'estos, vaja, n'estalvia de diners, però com, a xorros!
, a preu de mercat, és a dir, a preu realment d'adjudicació.
Damunt, als preus que vostés contracten ja, bé, seria impressionant la quantitat de diners que s'estalviarien.

Aleshores, un se n'adona per què apareixen eixes partides d'externalització.
Per què no interessa tindre l'administració molt gran?
Perquè per ahí van desviant diners.
Perquè no és normal açò, senyora Ureña, de deveres, eh?
Vull dir, vosté no m'ho diu a mi, vull dir, açò se'n va a qualsevol persona que tinga un mínim coneiximent del que són els preus de mercat en temes d'estudis tècnics i tot això, li explica els diners que val açò i se'ls posarien uns ulls aixina de grans, eh?
, aixina de grans.
És que no és normal açò!

Com pot ser, com pot ser que ens gastem tants diners en este tipus de coses?
M'agradaria que ho explicara, vull dir, seria una cosa fantàstica que mos diguera: «Mira, mos ha costat este estudi que li he encarregat a esta empresa tants
diners.
» No tindre.
.
.
, perquè ací el que vindrem a fer al final és que els grups de l'oposició volen fer això, mos tocarà, com vam fer mosatros l'altre dia, començar a anar per ahí a escarbar factures, a vore caixes i expedients administratius que t'ensenyen de la manera que t'ensenyen, projectes que no tenen el que han de tindre i funcionaris que.
.
.
, a
mosatros mos ha passat que els has de traduir fins una això.
.
.
, que en valencià li l'has de traduir perquè resulta que no sap el que diu, val?
, que això ja és el
colmo que treballe per a la Generalitat valenciana.

Per favor, de deveres, hui.
.
.
, o ahir, que el conseller Gerardo Camps mos diu
que s'han endeutat més encara, o van a endeutar-se, posant deute públic a d'això.
.
.
, que no hi ha forma.
.
.
, quan hi han retards en Correus perquè no es paguen els diners, que vosté mos diga ací que s'han gastat 1,9 milions d'euros en les coses que mos diu que s'han gastat, la veritat és que jo no m'ho puc creure, eh?

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Elisa Díaz, por un tiempo de cinco minutos.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señora presidenta.

De nuevo agradecerle su comparecencia aquí para darnos explicaciones sobre este asunto.

Cierto es que el barrio de San Antón tiene muchas deficiencias.
De hecho, los bloques.
.
.
, no solo por la antigüedad, sino por los materiales que se utilizaron en su construcción, así.
.
.
, por deficiencias estructurales, requieren de una actuación.
Y esta actuación la inicia la propia Generalitat.
Me parece increíble que digan que La Generalitat no ha hecho absolutamente nada, cuando fue La
Generalitat la que en su día decidió dar paso para intervenir decididamente en la recuperación del barrio de San Antón.

Fue la experiencia de la rehabilitación del bloque 15 la que hizo que se plantearan cómo hacer las cosas.
Y fue a raíz de entonces cuando se decidió remodelar íntegramente el barrio, demoliendo los edificios más deteriorados y construyendo otros nuevos.

Se firma entonces un convenio entre tres administraciones, que tampoco lo han
nombrado, pero es que esto no es un proyecto de uno solo.
Es la colaboración de tres administraciones -ayuntamiento, Ministerio de Vivienda y Generalitat-, que llevan a cabo un importante proyecto, de gran envergadura y con grandes
dificultades.

Las dificultades del tema de las instalaciones eléctricas que ya se han solventado y otras que han ido apareciendo, y no se trata
de coger la pala y el pico, demoler y construir.
No se trata de eso.
Se trata
de hacer un proyecto de gran envergadura, con muchos problemas, con muchos trámites, y que se ha llevado a cabo desde entonces sin parar.

Hasta lo que dicen que no hay nada hoy, resulta que hoy sí que nos encontramos con una gran noticia que ahora les adelantaré.
Se declara como área de renovación urbana el barrio de San Antón, siendo una actuación pionera en toda España, de lo cual creo que nos tenemos que felicitar las tres administraciones, y,
bueno, se pone en marcha toda esta actuación.

Hoy, por fin, después de sortear muchas dificultades -técnicas esencialmente-, ya se está desarrollando la primera fase de actuación, que conllevará la construcción de 308 viviendas.
De hecho, hoy sale publicado que ha salido a licitación esta primera fase y que, a principios de 2011, se empezarán a construir estas viviendas, con lo cual también estamos para felicitarnos hoy por esto.

Señora secretaria, le podría decir que para mostrarle nuestra satisfacción en la referencia que ha hecho de la resolución al problema de las instalaciones eléctricas implantadas, pues, decirle que una diputada de nuestro grupo
parlamentario, que hoy hace de presidenta en esta comisión, se preocupó personalmente de denunciar este asunto y que trabajó hasta su resolución.

También, hablar del tema de la certificación.
Efectivamente, hubo un error.
No busquen tres pies al gato porque no lo hay.
Hubo un error, se ha subsanado conforme a la legislación que nos deja subsanar errores materiales y no has más.
No hay más, porque, de hecho, el ministerio acepta esa certificación.

Por tanto, no digan chorradas.
O sea, esto ya es.
.
.
sacar de donde no hay y
criticar por criticar, cuando se está llevando a cabo una actuación que creo que es ejemplar.
Que por supuesto que ¡ojalá!
se hubiese llevado con más rapidez, más agilidad, pero, evidentemente, un proyecto de tal envergadura conlleva muchísimos proyectos, muchísimos estudios, muchísimos trámites y, desgraciadamente, asuntos que hay que ir solventando a la par que van
apareciendo y se van solucionando.

También decir, respecto de la oficina que tanto critican, sí, por supuesto, se puso en marcha a partir del 2005.
Ha dado su servicio desde
el 2005 y lo sigue dando, lo sigue dando.
Se ha trasladado o se va a trasladar
a las oficinas Prop de Elche, con el acuerdo del ayuntamiento.
El ayuntamiento
está totalmente de acuerdo en esto.
¿Por qué?
Porque desde el 2005 está dando ese servicio que los vecinos necesitaban y de una manera muy correcta.
Y
se va a seguir dando, pero no solo en el Prop.
.
.

Le puedo decir que también estamos para felicitarnos hoy porque por fin el ayuntamiento nos ha dicho dónde se va a trasladar ese servicio.
Sin ir más lejos, según dicen, en el colegio Carlos III.
El ayuntamiento cede este colegio para que
los inspectores técnicos puedan seguir acudiendo al barrio a atender personalmente, sin necesidad
de que las persones con mayores dificultades tengan que trasladarse hasta las
oficinas Prop de Elche.
Con lo cual, nos podemos felicitar por esta actuación.

Y, sin duda alguna, apoyamos todo lo que está haciendo La Generalitat al respecto.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Díaz.

Tiene la palabra la señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Quien comparece ante ustedes ha de decirles que por lo menos tiene la
tranquilidad de que lo que les dice responde estrictamente a la verdad.
Nunca
viene a mentir a sus señorías, y lo he dicho muchas veces, señorías.
Y creo que con mi actuación estoy demostrando que cada vez que vengo, vengo a informar a sus señorías (veus), consciente del deber de control que tienen ustedes sobre el poder ejecutivo.
Una servidora es de los pocos románticos que todavía creen que es posible la división de poderes (veus) y que es sana la división de poderes.
(Veus)

La senyora vicepresidenta:

Señorías, por favor.
.
.
Señorías, guarden silencio por favor.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Dicho esto, señorías, como les decía, vengo aquí a informar a sus señorías y siempre desde la verdad.
Todo lo que les he explicado en mi comparecencia
responde a la realidad, a la realidad, por una parte, de lo actuado en el
barrio, y es consciente perfectamente la representante del Partido Socialista,
porque se le ha ido informado, primero, en lo que a ella concernía en su comparecencia de las diferentes actuaciones que se han ido haciendo.
.
.

Hoy, como nos decía la representante del Partido Popular, tenemos la doble buena noticia de que
por fin está claro que va a haber una oficina continuadamente -no se va a ir del barrio, además del Prop, que puede reforzar, pero no se va a ir del barrio-, en el colegio Carlos III cedido por el ayuntamiento.
Y aparte, hoy se anuncia
ya que podemos poner en licitación las obras de la primera fase de reurbanización, que son también dos millones y medio de euros -creo recordar.
O sea, que es dinero que se pone en marcha y actuaciones ya
concretas que se verán.

Y además, señorías, ustedes saben perfectamente que cuando se plantea un área de renovación urbana.
.
.
, porque es importante que tengamos en cuenta de qué estamos hablando.
No estamos hablando de un ARI, y hemos visto los problemas
que tienen los ARI con las 307 de Elda, con las 300 viviendas de Elda.
.
.
Y
ahora estamos en un área de renovación urbana, un pasito más allá.
¿Para qué?
Para buscar dotaciones en un barrio que no las tiene o está infradotado de las mismas.

Para ello, la actuación es complejísima, y he intentado explicar en mi intervención todos aquellos pasitos que se han ido dando, desde la planificación urbanística hasta llegar al proyecto de obra de urbanización que se puede poner hoy en práctica.

No es un camino fácil, señorías, y ustedes lo saben.
Estamos hablando de muchísimas familias, estamos hablando de situaciones personales, cada una con su
problemática.
Estamos hablando de que hay que garantizar a esas personas que volverán a tener unas vivienda en las.
.
.
, o sea, una vivienda en condiciones óptimas, de ella misma y de su entorno urbano, pero tienen que sufrir unas obras,
que no van a ser pocas, y años.
Y eso hay que solucionárselo a los vecinos.
Y por eso les detallaba en qué consistían los trabajos que había ido haciendo el IVVSA.

Pero lo que me duele es que no se fían tampoco ustedes del ministerio.
Ya no digo yo que me digan que La Generalitat
no es transparente, que no se fían.
.
.
, lo cual yo creo que es absolutamente falso.
Pero no se fían del ministerio, porque el ministerio ha dicho que lo que hemos hecho
corregido, después de su advertencia, es conforme.

Señorías, ahí ya no puedo hacer más.
Si tampoco se fían del ministerio y tampoco supongo que se fiarán del ayuntamiento, yo lo que les puedo decir es: miren, lo que les he dicho
responde a la verdad.
Las actuaciones que ha venido realizando el IVVSA están todas justificadas y se corresponden con trabajos realizados.

La certificación que se ha mandado.
.
.
Y ahora, si me lo permiten sus señorías, les voy a leer el informe técnico, para que ustedes no digan que se les oculta ninguna información, porque yo creo que si ustedes conocen el informe técnico en el que se ampara la corrección de errores, por lo menos tendrán más elementos de juicio en sus manifestaciones.

Pero de verdad que no me gusta -que creo que además es faltar a la verdad, y faltar a la verdad en un punto que raya lo que es
admisible- que hablen ustedes de falsedades, que hablen ustedes de facturas falsas, que
hablen ustedes de que queremos engañar.
¿No se dan cuenta, señorías, que no se puede engañar, no se puede engañar cuando están tres administraciones trabajando codo con codo y cada una de ellas tiene los
medios de control propios?
Pero, ¿es que quién se va a creer que nosotros hemos realojado, si estamos hablando con los
vecinos todos los días?
Nadie, porque no hemos realojado.
Ahí no hay engaño de ningún tipo.
Ahí hay un error en la imputación, en una casilla que no toca, de unos gastos.
Y es así de claro, es así de claro.

Y decir: «Ustedes expiden facturas falsas», pues no sé.
.
.
Si expedir una factura falsa es un delito, decir que alguien lo ha hecho
cuando no lo ha hecho, creo que también lo es.
Y eso no debemos hacerlo, (veus) no debemos hacerlo.

Y ahora con su venia, y con la venia de la presidenta, les voy a leer informe técnico, el informe técnico que acompaña la corrección de errores.
Es un informe técnico, ¿eh?
O sea, que no está firmado por ningún político.

A ver.
«Informe técnico relativo a la corrección del error advertido en la certificación de 27 de noviembre de 2009, relativo a la inversión realizada en el área de renovación urbana barrio de San Antón de Elche.

»Advertido error en la certificación de 27 de noviembre, relativa a la inversión realizada en el área de renovación urbana barrio de San Antón de Elche, de conformidad con lo establecido en el artículo 105, de la Ley de régimen jurídico de las administraciones públicas y del procedimiento administrativo común, informo:

»La actuación denominada barrio de San Antón en Elche se declaró área de renovación urbana en el propio acuerdo de la comisión bilateral de 30 de octubre de 2008, programa 2007-2008.
En el punto quinto del
acuerdo de la comisión bilateral, de 30 de octubre de 2008, se designó al Instituto Valenciano de la Vivienda como ente gestor de la actuación referida.

»Las actuaciones desarrolladas hasta el 30 de junio de 2009, de acuerdo con el
desglose aportado por el ente gestor, son las siguientes:

»Apartado edificación, 456.
796,40 euros, que se corresponden: honorarios de redacción de proyecto de las 132 viviendas protegidas de las parcelas 3 y 4, 193.
180,60;
honorarios de redacción de proyecto de las parcelas 1 y 2, 150 viviendas protegidas, 209.
356,80;
honorarios de redacción de proyecto de las 26 viviendas de la parcela 5, 54.
259.

»Apartado urbanización: honorarios de planeamiento, 55.
489,76; informe de urbanización y edificación sostenible, 15.
080; honorarios del proyecto de urbanización, 78.
612,30; anuncios en el diario oficial, registro de la propiedad y varios,
6.
984,21.

»Apartado equipo técnico de gestión: 1.
361.
343,29.
Oficina de San Antón, un total de 400.
386,22, con el siguiente detalle: alquiler de local,
120.
458,94; gastos corrientes de funcionamiento, 78.
641,23; adecuación del local, 20.
725,31; seguridad y vigilancia, 180.
560,74.

»Apartado personal de la oficina de San Antón dentro del equipo técnico de gestión: 960.
957,07 euros.
Personal laboral, 412.
195,33 y asistencias técnicas 548.
761,74.
Total, 1.
974.
305,96.
»

Sigo.
«En la certificación de 27 de noviembre de 2009, se imputaron por error los 384.
909 euros como
gasto de realojos temporales.
Dicho gasto se corresponde a asistencias técnicas para la elaboración de un estudio jurídico y social de las viviendas que conforman el barrio de San Antón en Elche, por lo que no pueden imputarse en el apartado de realojos.

»En consecuencia, y subsanado el error, el ente gestor ha justificado, a fecha 30
de junio, los gastos relativos al equipo técnico de gestión, por un importe de 1.
361.
343,29 euros, de los cuales 960.
000 corresponden a
medios personal y el resto a medios materiales.
»

Después sigue el informe con los porcentajes que hay que aplicar con arreglo a los
compromisos firmados con el Ministerio de Vivienda entonces, hoy Ministerio de
Fomento, y acaba con el desglose de la certificación en los distintos apartados y los distintos conceptos.

Señorías, este es el informe que ha servido de base para la corrección de la certificación, que se ha remitido al Ministerio de Vivienda y que ha sido validado por el
ministerio.
¿Por qué?
Porque todas las actuaciones que contiene y todas las acciones llevadas a cabo
están dentro del acuerdo que se firmó con el ministerio.
Y no hay ni trampa ni cartón.
Lo que se está haciendo es lo que se ha convenido y en los términos en que se ha convenido.

Yo creo, señorías, que les he dado suficiente información a sus señorías para que sepan de qué estamos hablando.
Y tienen que tener en cuenta sus señorías, como les decía estupendamente la representante del Partido Popular, que estamos hablando de
un barrio donde hay que actuar, que es necesario que se actúe y que es muy importante que adoptemos las medidas para que no pare y se siga
actuando en el mismo.
Y la complejidad de una actuación de este tipo no debe ser desconocida para sus señorías.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora secretaria autonómica.

Si van a utilizar un turno de réplica, pues les voy a dar dos minutos, como en la anterior ocasión, porque creo que la señora secretaria autonómica ha sido concisa, explícita y ha dado muchos detalles.
Ustedes creo que con dos minutos, cualquier duda
o aclaración que puedan solicitar, desde mi criterio, será suficiente.

Tiene la palabra, en primer lugar, la señora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Molt ràpid.

Secretària autonòmica, ¿180.
000 euros en vigilància?
És que per l'amor de Déu, eh?
És seriós.
No hi ha vigilant ni seguretat.
Però vigilància de què?
És que vostés diuen: «Qué chorradas, porque el ministerio acepte.
.
.
» A mi me dóna igual que el ministerio acepte i que vostés utilitzen 180.
000 euros com a concepte de chorrada.
Són 30 milions de les antigues pessetes que paguen amb els impostos els valencians
i valencianes.
I volen saber si no hi ha hagut vigilància, per què s'han gastat 30 milions de pessetes en vigilància.
180.
000 euros en vigilància de què?
Què han vigilat vostés, si no hi ha ninguna obra, ni el local tenia vigilància?
Però de què mos estan parlant vostés?

Mos diuen: «960.
000 euros en personal laboral».
 Però de què mos estem rient, si no s'ha fet cap actuació allí, ninguna actuació per al personal laboral.
Vostés diuen: «En assistències tècniques, que elaboren els informes, en no sé què, no sé quants.
.
.
» Ja va ahí dintre.
Quan tu poses una assistència tècnica, ja pagues els diners per a eixes persones.
De què estem parlant?
960.
000 euros en personal laboral?

I miren, i vostés diuen: «No, és que hi ha hagut molts interessats.
» Vull saber exactament què han cobrat les persones que treballaven, les dos persones que treballaven allí, perquè una d'elles la tenim presidint esta mesa, en l'anterior etapa.
Aleshores, clar que es va interessar, perquè era una de les que cobrava.
Aleshores, era una de les 960.
000 euros en personal
laboral?
Voldria saber-ho.

Parlen vostés de 120.
000 euros en alquiler?
Diuen vostés que és que aquí els honoraris, etcètera.
.
.
Però de què estem parlant?
Quin tècnic firma això?
És funcionari o és d'una empresa externa?
Podria vosté aclarir això?

Una altra qüestió.
Vosté diu que és que nosaltres parlem de falsedat i li preocupa molt.
Anem a vore.
Açò està firmat pel senyor Juan Cotino?
, perquè jo veig la firma estampada aquí.
Com que document fals?
Me diu que no hi ha cap reallotjament, i, els diners no
me diu, on va.
.
.
I me diu que vostés van manar eixa certificació.
.
.
¿I per què no me va donar l'informe tècnic?
¿I per què no m'aclarix exactament de les despeses quan jo li pregunte
(inoïble) .
.
.
?

La senyora vicepresidenta:

Señora Mollà, señora Mollà, muchas gracias.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

És que, home, ¿açò què és?
, ¿una pèrdua de temps?
Jo voldria que vostés ho aclariren, home.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Mollà.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Si no, ¿de què val preguntar-los a vostés?
(Veus)

La senyora vicepresidenta:

Tiene la palabra.
.
.
, por el tiempo también de dos minutos.
.
.
Un momentito.
.
.
La señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyora presidenta.

La primer qüestió és que, evidentment, el ministeri no va dubtar, en principi, d'una certificació que envia l'administració autonòmica, la valenciana i la de la resta d'Espanya.
Però és que em té igual.
El que vosté ha afirmat com pensant que per què el ministeri no diga res, nosaltres ací anem a fer l'onada.
Doncs, no senyora secretària autonòmica, evidentment que no, perquè és que després d'esta compareixença ens quedem amb més confusió, veem més incoherència i poca llum per a esclarir aquesta qüestió.
Afortunadament, ara ens estalviarem eixos diners que vostés paguen de lloguer d'eixa oficina, perquè, com se'n van al Prop, doncs, mire, afortunadament, la bona notícia és que ens n'anem a estalviar 120.
000 euros.

Encara faltarà coordinació amb les persones que contesten les preguntes en la conselleria, que fan que a
cada u li contesten una cosa i que vosté vinga ací i en diga una altra.
Però és que, ara, a més, amb eixe retall, la que vosté acaba de llegir, 180.
000 euros, és que jo m'he quedat amb eixa xifra de totes les que ha dit, 180.
000 euros en vigilància i seguretat.
Avui, altra vegada, ens parla de vigilància i seguretat, quan no hi ha vigilància i seguretat.
.
.
I diu que ens diu la veritat.
Jo no vull dubta de vosté, senyora secretària autonòmica, no vull dubtar, però és que, una altra vegada ens parla de vigilància i seguretat ¡avui!
, ¡en el dia d'avui!

I li he de dir que de tota eixa retafila que ha llegit, és que tampoc coincidix amb les respostes a la pregunta que li vam fer al senyor
Cotino.
.
.
¿Què vol que pensem?
¿Que ens diuen la veritat?
Doncs, com vosté comprendrà, no podem pensar que ens estan dient la veritat, perquè, una altra vegada, no correspon el que vosté ens està dient amb el que el senyor conseller ha firmat de su puño y letra en les seues respostes escrites a este grup parlamentari, i, com vosté comprendrà, continuarem preguntant i esclarint.
.
.
, intentant esclarir, eixos 2 milions d'euros, (veus) en què s'han gastat exactament, perquè crec que, en la seua compareixença d'avui, més confusió, més dubtes i molt poca claredat, que ens preocupa, perquè avui ens ha llegit tècnic que, damunt, encara no coincidix amb les respostes parlamentàries escrites firmades pel senyor Cotino.

Espere que la pròxima vegada siga el senyor conseller el que vinga i done la cara.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Salvador.

Señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidenta.

Si ses senyories fan l'esforç de mirar les respostes que els han donat a les preguntes per escrit, el conveni
que se signà amb el ministeri i la informació que els he donat jo en la compareixença, voran que, poc que comparen i facen les operacions aritmètiques corresponents, els eixiran a ses senyories els números sense cap dubte de cap tipus, (veus) ¿val?
Aixina de clar.
Les dades són coincidents, perquè no poden ser d'altra manera, i la persona que signa l'informe tècnic és funcionari de carrera de la Generalitat valenciana.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora secretaria autonómica, por sus (veus) amplias explicaciones.
Agradecerle el esfuerzo que ha hecho, habida cuenta que
su estado físico en estos momentos renquea un poquito debito a este catarro que tiene.

Y vamos a hacer un receso de.
.
.
¿diez minutos les parece bien?
¿Bien?
(Veus) Sí, pero como a mí nadie me puede sustituir, aparte de acompañar a la señora secretaria autonómica.
.
.
(Pausa)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un informe d'impacte ambiental de totes les afeccions produïdes per les festes falleres, presentada per la diputada senyora Margarita Sanz
Alonso, de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i quatre diputats i diputades més pertanyents a aquesta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista (RE número 62.
996, BOC número 258)

La senyora vicepresidenta:

Señores diputados, el punto cinco del orden del día es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la elaboración de un informe de impacto ambiental de todas las afecciones producidas por las
fiestas falleras, presentada por la diputada Margarita Sanz Alonso,
representante de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos, y cuatro diputados y diputadas más pertenecientes a esta agrupación y al Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor Torró por un tiempo de quince minutos.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Procuraré no exhaurir el temps en consideració, d'una banda, al temps de què disposem, i que sabem que és curt i, d'altra, al que sobretot esta proposició no de llei té un caràcter, com pràcticament totes les presentem però esta especialment, un caràcter especialment constructiu.

Hi ha un tema que és evident.
Encara que normalment les qüestions referides a les festes solen ser delicades, sobretot hi ha una certa por
des de l'àmbit polític a entrar en este tipus de qüestions per les implicacions que sol tindre.
Unes implicacions normalment perquè les festes sempre estan revestides d'una sèrie de característiques, evidentment, de gaudi, de festa, de diversió, etcètera, però també tenen un component atàvic important i es toquen moltes o oferixen moltes sensibilitats en moltes
ocasions.
I això fa que siguen un tema complex d'abordar.

Però també és evident que les festes són un element important dins de la vida social i un element que, junt a una
enorme quantitat de qüestions de caràcter molt positiu que no vaig a referir-me a ell, jo mateixa puc dir que sóc fester i m'ho passe molt bé i estime molt les festes del meu poble.
Però també és cert que les festes també giren a altres qüestions, a altres qüestions problemàtiques.
Algunes d'elles s'aborden sense massa problemes, sobretot aquelles que han de vore amb qüestions de seguretat i tot això, en totes les festes és una qüestió que s'aborda de forma prou clara.
Però hi ha altres que queden un poc, diguérem, al marge.
I són les qüestions que jo crec que s'han d'abordar també, perquè són qüestions importants.

Em referisc a dos elements fonamentals: d'una banda el tema de les afeccions ambientals, que existixen, i un altre tema
que és el tema de la convivència durant els moments de festa entre aquells que participen activament de la
festa i aquells que, en tots els llocs hi ha, fins a les pobles més menudets, sempre hi ha qui vol mantindre's al marge de l'activitat festera i, per tant, això genera alguns problemes de convivència.

Per tant, el que volem fer amb esta proposició no de llei és dur ací, a debatre eixa qüestió referint-se sobretot a probablement la festa més importat de totes les que se celebren al País Valencià, que són les festes falleres.
I ja advertisc que en la proposició no de llei està sobretot molt pensada en la ciutat de València, encara que es fa extensiva a moltes altres festes falleres també i també a les de les fogueres.

Insistic en dos elements.
D'una banda el tema ambiental, la contaminació.
Hi ha un aspecte que no està introduït en la proposició no de llei, perquè quan la vam formular la informació al respecte ha aparegut posteriorment a la seua formulació, que és el tema d'un estudi del CSIC que demostra de forma prou clara que els nivells de
concentració de metalls pesants en l'aire de la ciutat de València creix de forma exponencial en falles, especialment per dues raons: per les
mascletades i, particularment, les mascletades ajuden, però sobretot ajuden molt els castells de foc.
Perquè per a fer els colors que es fan es necessiten una sèrie de components químics que generen en gran mesura l'alliberament de metalls pesants que es concentren en l'atmosfera durant eixos dies.

En una ciutat com València en què la contaminació ja és un problema, com diem nosaltres en l'exposició de motius, ja és un problema habitual, en tot allò que ha de vore amb les festes falleres fa que eixe problema cresca, d'una banda per la concentració de la gent, d'altra per qüestions com el tema dels metalls pesants i, d'una altra, una cosa que és important que és el canvi en la manufactura dels monuments fallers.

Abans els monuments es feien amb materials, diguérem, naturals, fonamentalment cartrons i fustes.
Però des dels anys noranta ha aparegut un nou material, que és el poliestiré expandit, Poliexpan, conegut popularment com suro blanc, que és hui en dia l'element que més s'utilitza en els monuments fallers.
La seua utilització és comprensible, perquè té una sèrie d'avantatges respecte als altres.
D'una banda és més barat, d'una altra banda crema millor i d'una altra banda, a més, permet manufacturar, transformar-lo en monument amb tècniques que fins aquells moments eren difícils d'utilitzar, sobretot a través de patronatge i material, diguérem, digital de detall, etcètera.

Però, al mateix temps, este suro blanc té un problema, un problema molt important.
I és que és un material que és altament contaminant sobretot quan es crema.
Eixa crema és molt més ràpidament, però genera un fum amb molts elements molt perjudicials per a la salut, a més que és un material que prové d'una font d'energia no renovable, perquè és un derivat del petroli i, per tant, el consum d'este material el que fa és accentuar l'exhauriment d'este recurs energètic.

Per tant, entenem que caldria abordar esta qüestió, plantejar-se esta qüestió com un problema, diguérem, a resoldre al llarg del temps, com també caldria abordar altres tipus de contaminacions que entren en la categoria del
que podrien ser molèsties o problemes entre festers i no festers, temes per exemple com la
contaminació acústica, que és un dels elements, diguérem, importants que es generen durant els moments de les festes.

Per tant, per totes eixes qüestions, nosaltres presentem una proposició no de llei amb una proposta de resolució que, insistisc, té un caràcter sobretot més orientatiu que no dispositiu.
M'explique.
Es tracta més de començar a donar passes de cara a anar resolent els problemes que estan generant-se a
través d'una sèrie de mesures, que algunes d'elles simplement que no tenen un caràcter d'aplicació normativa immediata sinó simplement començar a estudiar de forma objectiva quins són els problemes que generen les festes i particularment en este cas les festes
de les falles.
I, d'una altra, diguem, alguns altres dels mecanismes que siguen de caràcter més demostratiu.

Resumisc.
El que nosaltres demanem que el Consell faça són quatre qüestiones concretes.
D'una banda, l'elaboració d'un informe d'impacte ambiental, un informe que siga rigorós i a més que siga holístic de totes les afeccions produïdes per les festes falleres per a conéixer quin són eixos impactes, més enllà de les estimacions concretes o puntuals que se poden fer sinó totes elles en el seu conjunt, també per a poder a partir d'eixe informe vore quin són els problemes que genera, quin són els problemes que són més importants i que cal abordar primer i generar, diguérem, un protocol d'actuació per anar resolent eixos problemes, tant des del punt de vista de quines mesures
s'han de prendre com també de l'ordre i la priorització de les mesures, quines són més urgents i quines són menys.

El segon element és elaborar uns estudis d'interferències amb les activitats quotidianes de la ciutadania.
És a dir, tractar de vore de quina manera hi ha una sèrie d'interferències que es produïxen, però que normalment quan es produïxen tenim una visió molt subjectiva.
Es tracta d'objectivitzar eixes interferències per tal que això ens permeta en un futur elaborar un codi de convivència que, mitjançant el diàleg entre festers i no festers i sobretot amb la intermediació de l'administració, poguera resoldre problemes que efectivament existeixen i que tots coneixem en
els moments o en els dies que es produeixen les festes.

La de l'establiment d'un premi especial de les Corts a una falla ecològica.
Seria instar tant l'ajuntament com la junta central fallera a introduir criteris també en els premis de les falles que siguen de la sostenibilitat i el manteniment de
la tradició artesana que precisament el Poliexpan i les noves formes de produir han anat
progressivament reduint.

I, finalment, tractar d'establir una sèrie de mesures que promoguen la reducció progressiva d'este material, del Poliexpan, en tots els elements del monument faller.
Sobretot
establir un període transició per a l'adaptació dels artistes fallers i les mateixes comissions tant als materials tradicionals
com als de menor impacte sobre la salut i també, com diem en l'exposició de motius, també buscant o incentivant la investigació cap a altre tipus de materials que poden no tindre estos problemes.

Bé.
Eixa és la proposició no de llei.
Entenem que és una proposició no de llei, insistisc, com he dit al principi, que té un caràcter molt, molt constructiu, que el que pretén és començar a treballar per a abordar alguns problemes que ja sabem i sobretot per a conéixer els problemes que no sabem en les seues dimensions més complexes, per a establir protocols d'actuació de cara al futur per resoldre els problemes que generen este tipus d'activitats.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Frau.
(Remors) Perdón, la señora Mollà por diez minutos.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Anunciar el vot favorable a aquesta proposició no de llei del Grup Parlamentari Compromís de forma molt breu, perquè jo crec que ve argumentada i a més és una qüestió que té almenys, doncs, una miqueta d'importància dintre del context de les festes i que encara no s'ha abordat.

Nosaltres entenem que el que se proposa a dia d'avui són diferents mesures molt adequades, molt convenients i que van en la línia del que s'ha expressat ací, d'entre mesures purament, probablement, pedagògiques, com puga ser en un moment donat el premi que se done a la falla ecològica, que a més d'estar potenciant que s'estiguen fent este tipus d'actuacions en les mateixes falles fa que a nivell de coneixement siga introduir
al món faller dintre d'estes mesures correctores i de millores cap a la sostenibilitat fins i tot en
les seues actuacions.

Mesures correctores, com puguen ser després de l'elaboració d'este impacte ambiental rigorós, el que se puga derivar del mateix, del mateix informe, que jo entenc que el
que se voldrà és posar de manifest quines són les problemàtiques, on s'està incidint més en la no-protecció del medi ambient o les afeccions que se puguen fer a la salut, a la contaminació, etcètera, s'assumiran supose després més mesures correctores o almenys és el nostre desig.

Mesures de conciliació entre els agents socials, els diferents agents socials ja siguen els qui
participen directament en la festa com els qui no i alguns d'ells que la patixen de forma directa i la intermediació que s'ha de fer des de les administracions per a conciliar justament açò, que els agents socials que hi participen i els qui no participen puguen
conviure en les festes de la millor manera possible i no primant un sector
respecte de l'altre, que es queda d'una manera obviat durant estes èpoques.

I entenc que si bé és cert que la festa és una de les qüestions que està en el dia a dia, viu el debat, és una de les senyes d'identitat que té esta comunitat i de fet ningú estima oportú oblidar que és un component important de convivència, de relació social i de gaudir d'estes senyes d'identitat pròpies.
Doncs, si això és cert, entenem que hi ha hagut una mancança a l'hora de millorar el que és el sentit de la pròpia festa.

I, per tant, en el tema en el que se parla en la reducció progressiva d'este tipus de material que provoca elements prou contaminants, en el tema en el
que se parla de la convivència entre els agents participants i no participants, en el tema de la pedagogia
que han de fer inclús les mateixes falles a l'hora del vistiplau que li puga donar a nivell social i que si té eixe component de política ecològica, també la mateixa falla farà que la gent tinga major interés, entenc que pot tindre major interés.
I el que ha de ser responsabilitat del mateix govern, que és el fer els informes sobre l'impacte ambiental que produïxen cadascuna de les actuacions que se facen en esta comunitat, doncs, en això no s'ha avançat.

Jo crec que els quatre punts que se posen deixen palés i visible que hi ha almenys quatre potes, de les quals no són protagonistes en les falles, que són millores que s'han d'assumir pels governs, i més ara en les èpoques en què vivim, on estos temes han d'estar en primer ordre de les polítiques d'actuació dels governs i, per tant, se posen de manifest, no crec que n'hi haja ningun problema, les felicitem i esperem que surten endavant en aquesta
comissió.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Ahora sí, tiene la palabra la señora Frau, diez minutos.

La senyora Frau Ribes:

Bon dia, senyories.

Senyora presidenta.

Les festes de les falles, les gaiates, les fogueres i els moros i cristians són uns dels més importants esdeveniments artístics, econòmics, industrials i turístics, dels quals es beneficien no només els ciutadans de les tres capitals de província, sinó de moltes més ciutats de la comunitat.

Cal sempre tindre en compte que qualsevol de les mesures que es prenen a nivell
de la Comunitat Valenciana no afectaran només el cap i casal sinó moltes poblacions del nostre territori.

La contaminació acústica, lumínica, química, la despesa energètica i la generació de residus és proporcionada i inherent a unes festes que mobilitzen centenars de milers de
persones de la mateixa ciutat i sobretot visitants de llocs molt diversos, tant
de dins com de fora del nostre país.

I ja centrant-mos en el que és la proposició no de llei i centrant-mos en les falles, des de fa uns anys la utilització de nous materials en la seua confecció, com ara en poliestiré expandit, ha permés a les comissions aventurar-se amb monuments més arriscats, més voluminosos i grans, la qual cosa ha redundat en un increment en alçaria i en una major espectacularitat d'estos.

No obstant això, aquest producte no és exclusiu ni privatiu dels monuments fallers, ja que la indústria utilitza poliestiré per a objectes tan quotidians com les bosses de magatzems, envasos de xampú, les joguines dels xiquets i, finalment, per les proteccions antibales de les
forces de seguretats.

L'EPS -que diré a partir d'ara, perquè l'altre és molt llarg- s'utilitza a la indústria alimentària per a fer, per exemple, les caixes per al peix fresc i mantindre-ho higiènicament aïllat, així com la seua temperatura estable ja que, com he dit abans, és un excel·lent aïllant tèrmic i, per tant, també servix per a tot el que són els aïllaments de la construcció dels edificis.

Només, per a entrar ja en el que és l'aspecte més contaminant, només un 1 per 1.
000 unitats de petroli s'utilitzen en l'elaboració de l'EPS.
I, per tant, el seu impacte és infinitament inferior a la quantitat empleada, per exemple, en fabricar plàstics.

Tampoc s'utilitzen en este tema els clorofluorocarburs -vaja parauleta!
- en la seua fabricació, per la qual cosa és molt menys contaminant que aquells.
L'agent expansor que es gasta en la seua fabricació és el metà, que es descompon fàcilment en l'atmosfera, cosa que no fa en altres productes.

Pel que fa a l'ofici d'artista faller o foguerer, en la proposició es barregen conceptes que no tenen molt a veure amb allò que després aquesta mateixa proposició no de llei conclou.
S'argumenta que l'ofici d'artista artesà està pervertint-se, a més de la utilització de nous materials, per la informàtica i el disseny, la qual cosa és com voler deixar en els anys seixanta un ofici que, si alguna cosa té entre d'altres referides a la creació i l'espontaneïtat, és que la concepció dels monuments està necessàriament lligada a la tecnologia, no només perquè els joves artistes és allò que han estudiat als centres d'ensenyament superior i d'altres dels que provenen, sinó també perquè són ferramentes de treball quotidià en qualsevol empresa que competix en un mercat tancat i complex, i cada dia més difícil, que és el món de la creació fallera i de fogueres.

Abans de parlar de prohibicions, jo seria més partidària que.
.
.
, sense dubte estes prohibicions afectarien només un sector tan estratègic per a aquesta comunitat, com és el turístic, lligat a aquestes festes, seria convenient en primer lloc demanar opinió als experts sobre allò que es considera o no contaminant al voltant de les falles.
I arribaríem a la conclusió que ara no està clar si els vernissos, pintures, laques, tipus de fustes, aïllants i plàstics que s'utilitzaven en els anys noranta -dic els anys noranta, per exemple- no són tan contaminants com els actuals.
Això està per vore.

Sembla que un recent estudis del Centre Superior d'Investigacions Científiques sobre els residus metàl·lics a l'aire, després de la festes de les falles a València, a València, dic, cap i casal, assenyalava més a la disparada de mascletades i focs artificials en general, que no el que se'n deriva de la cremà dels monuments fallers amb gran diferència entre els dos.

Altres estudis assenyalen que la contaminació dels residus que se'n deriven dels cartrons i les pintures utilitzades abans eren més persistents, es quedaven més en l'atmosfera, tot i menys evidents, perquè sense dubte això fa un fum negre que es veu moltíssim durant la cremà, que és derivat del mateix poliestiré esmentat.

En qualsevol cas, les incursions i estudis en la direcció del descobriment de nous materials que substituïsquen l'EPS, jo crec que sempre seran ben rebuts amb total seguretat, perquè he estat parlant amb tots els implicats, per la comunitat fallera i també foguerera, que tant d'interés tenen, segur que com nosaltres, en contribuir al manteniment, sense dubte, del
medi ambient.

I també voldria entrar, que confondre les comissions amb la creació d'un premi o premis només perquè porte l'etiqueta d'ecològic, no faria més que contribuir a la confusió, en tant que no hi ha forma alguna d'assegurar que els materials emprats una vegada plantats els monuments són completament i definitivament ecològics.

Ni seria factible anar per tots els tallers ni tampoc la comprovació, com he dit, una vegada plantat.

Com a exemple li diré, per experiència pròpia, que a la ciutat de Gandia hui hi ha diversos premis a les escenes ecològiques de les falles, amb unes bases bastant estrictes al respecte.
I és un esforç lloable pel fa els fallers i pel que fa a l'ajuntament, però que afecta només una xicoteta part de la falla que es pot controlar, que és una escena, i no a tot el monument.

Es pot estar d'acord, i estem d'acord, el Grup Socialista està totalment d'acord amb l'encàrrec a la universitat d'estudiar tant l'impacte com la contaminació dels materials, i també a la investigació d'altres materials semblants o diferents a l'EPS sempre que la viabilitat econòmica i la facilitat de treball amb ells siga aconsellable i siga possible.
I,
sense dubte, regular -això sí que me pareix dificilíssim- la convivència per a tota la ciutadania en general sempre és difícil, i més encara quan les competències són municipals.
I cada poble té les seues festes, les seues peculiaritats i és dificilíssim que mos pugam posar d'acord en una norma general.

Bé, per totes estes coses, no podem acceptar esta proposició no de llei.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Frau.

Tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, decir que los argumentos que ha utilizado la señora Frau para defender el turno en contra de esta proposición no de ley son compartidos en su gran mayoría por el Grupo Parlamentario Popular.
Ha hablado de estudios de los materiales
químicos utilizados en la elaboración de fallas.
Ha hablado de impacto ambiental.
Ha hablado de la investigación que se ha llevado a cabo también por los propios artistas falleros, que creo que son en este momento los más interesados en no utilizar materiales que puedan perjudicar su propia salud,
puesto que son ellos los que están en contacto directos con estos materiales.

Y hay que señalar también que además, aunque las características de esos nuevos materiales se vienen utilizando cada día más, hay una cosa que sí que me gustaría resaltar.
Se hace principalmente en las fallas y en las hogueras de mayor
categoría, que pueden representar una mínima parte, o sea entre el 10 y el 15% del total de fallas y hogueras, y
solamente se utilizan ocasionalmente en las categorías inferiores, y solo en una mínima parte de su volumen.
Y, por tanto, no estamos hablando de una cantidad
exagerada del material que se ha expuesto en la proposición no de ley.

Decía que estaba totalmente de acuerdo con los argumentos que ha utilizado la señora Frau.
Solamente en uno no estoy de acuerdo.
Y a mí sí que me gustaría incidir en la defensa del «no» a esta proposición no de ley.
Y hablaba la señora Frau de que regular la convivencia es muy difícil.
En la opinión del Grupo Parlamentario Popular creo que la regulación de la convivencia en las fiestas no es difícil, y de hecho el gobierno valenciano ya ha llevado la delantera en este
sentido.

Y me gustaría decir, en primer lugar, que el gobierno valenciano tiene, entre otros, el
compromiso de velar por la protección y defensa de la identidad y los valores e intereses del pueblo valenciano, y
el respeto a la diversidad cultural de la Comunitat Valenciana.
Creo que en eso
estaremos de acuerdo todos los grupos parlamentarios y que todos defenderemos
el interés de la fiesta que es tan identitaria para el pueblo valenciano.

En este ámbito se enmarcan las fiestas tradicionales de nuestra comunitat, y entre ellas pues fiestas falleras, que son las que hoy nos ocupan.

Si bien esta tradición debe ser vivida con sentido cívico, de manera ordenada y con la lógica consideración respecto a todos aquellos con quienes se convive.

El objetivo que se pretende alcanzar es el establecimiento de un equilibrio
entre la seguridad en los locales, el apoyo y fomento de la fiesta fallera de
sede de identidad valenciana y el derecho al descanso de los ciudadanos.
Para
ello, desde el gobierno valenciano, y concretamente desde la Conselleria de
Gobernación, se ha ido manteniendo reuniones con representantes municipales de todo el
mundo de las fallas, de las juntas locales, con la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, con asociaciones de vecinos, etcétera, etcétera.
Y a estos efectos, La Generalitat ha realizado, y en esto es por lo que
digo que el gobierno valenciano ha llevado la delantera en este tipo de
iniciativas de convivencia para que nadie se sienta molesto, que a nadie le
molesten las fiestas, ha llevado y ha realizado un registro pormenorizado de
las fallas y de los casales falleros de la Comunitat Valenciana, así como de las actividades que realiza cada uno de estos casales y cada una de
estas juntas centrales.

Por primera vez tenemos una fotografía real de la situación de las fallas en la Comunitat Valenciana.
Y los datos recogidos se reflejan en
la comunidad.

Dice que la Comunidad Valenciana cuenta con 854 fallas: 833 en la provincia de
Valencia, 33 en la provincia de Castellón y 18 en la provincia de Alicante.
Repartidas en 96 municipios.
Y únicamente 137 fallas han generado 339 quejas vecinales, de las que sólo 16 han dado lugar a un procedimiento judicial abierto.

Precisamente estos datos ponen de manifiesto que el 85% de los casales falleros
no tienen ninguna queja vecinal, de manera que la inmensa mayoría no tiene ningún problema de convivencia.

Por tanto, sólo el 15% de los casales de toda la Comunidad Valenciana han tenido quejas, y se
concentran concretamente en 33 municipios.

Por todo ello, y a partir de este estudio, el conseller de Gobernación, hace apenas dos días, creo que fue el día 29 de noviembre, se reunió con representantes de las juntas locales falleras y presentó un proyecto de decreto para compatibilizar precisamente lo que se propone,
entiendo, la proposición no de ley: el derecho al ocio y al descanso, pero también velar por la seguridad de los propios festeros.

Este decreto, que pretende la regularización de las sedes festeras de todo tipo, regulará sus condiciones y requisitos, así como, entre otras cuestiones, los horarios y actividades de los casales.
En
concreto se establece una tipología en función de la actividad que se desarrolle en estos casales, que pasará a denominarse «sedes festeras tradicionales».

La propuesta de decreto establece tres posibles escenarios que dan respuesta a
la casuística que presenta la realidad y que tienen en cuenta cuestiones como las
actividades a realizar, la temporalidad de su apertura y el público al que se puedan dirigir, y cada tipo deberá cumplir una serie de requisitos.
Hay tres tipos: el A, el B o el C -en los que no me voy a extender ahora, porque creo que no me va a dar tiempo-, y cada casal, en función de sus necesidades y sus actividades, pues, elegirá la tipología que se quiere adoptar.
Además -y esto me parece de tremenda importancia-, se prevé la creación del consejo de buenas prácticas, con el fin de poder buscar entre las partes la mejor solución a aquellos conflictos que se pudieran producir, así como la adhesión voluntaria al sistema arbitral de consumo para evitar la conflictividad
judicial.

Por otro lado, es importante también señalar que la propuesta de decreto se remitirá a las diferentes juntas locales y ayuntamientos para que hagan las
correspondientes aportaciones que se pondrán en común a principios de año con el objetivo de que el decreto esté aprobado durante el primer trimestre de 2011, o sea, esto es un decreto que va
a ser elaborado por todos los implicados: asociaciones de vecinos, juntas
falleras, ayuntamientos, etcétera.
Se pretende de esta manera involucrar a todas las administraciones públicas, a los sectores festeros y vecinales implicados en las fallas, y, en
general, en las fiestas tradicionales que con manifestación sociocultural forman parte de nuestro patrimonio y del acerbo más representativo del pueblo valenciano.

En definitiva, en breve, vamos a tener ese decreto que regulará las condiciones y requisitos de las sedes festeras tradicionales, tanto de los
casales falleros como en el resto de fiestas tradicionales que se celebran en
nuestra comunidad.
Por tanto, el objetivo que se persigue es que la tolerancia
y el respeto primen en este tipo de festejos que cuentan con un gran arraigo en
la Comunitat Valenciana y que conforman una de nuestras señas de identidad.

Se trata, por tanto, señorías, de respaldar y potenciar las tradiciones y las fiestas de la Comunitat
Valenciana, pero sin olvidar el respeto al descanso de los ciudadanos.
Esto es,
alcanzar la conciliación entre ocio y descanso por todos deseada.

El gobierno valenciano -ya les decía- ha ido por delante a su propuesta, con respecto a temas de convivencia,
entendemos que antes que prohibir lo fundamental es proteger, proteger al
ciudadano y proteger a la fiesta, por supuesto.

Y, por todo ello, señorías, el Grupo Parlamentario Popular también va a rechazar su proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Marco.

Para el turno de réplica, el señor Torró, tiene un tiempo de cinco minutos.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, comencem pel final.

Jo, sincerament, no veig que la meua proposta vaja en contra del que està treballant el Consell.
¡En absolut!
Si de cas, el que ve és a complementar-ho.
Jo pense que el fet que hi haja només un 15% de queixes, jo crec que és una quantitat significativa, amb el que vosté està dient.

I me pareix molt bé tot el que vosté està fent-se en el tema de regular-se, d'establir-se la fotografia i del tema de la regulació dels espais, dels casals i dels locals festers.
.
.
Això, me pareix una qüestió que està molt bé, però dóna la impressió que estiga centrant-se, fonamentalment, en el tema de l'activitat que se desenvolupa en els locals de les festes, i el que nosaltres
estem plantejant és que s'estudie, ¿val?
, i, per tant, és un estudi que podria servir perfectament per a, si no fer el decret ara,
almenys sí per a millorar-lo en un futur, estudiar la regulació completa de les festes, en este cas, només de les falles, doncs, podria fer-se per a altre tipus de festes.

Per tant, no entenc que hi haja cap tipus de contradicció entre el que jo estic plantejant ací i el que està fent el Consell.
Per tant, no entenc que això siga un argument per a estar en contra del que jo plantege.

Després, jo crec que regular la convivència.
.
.
En això estaríem més d'acord amb el que diu la senyora Frau.
Jo crec que no és fàcil, és complicat.
Però, això no vol dir que perquè siga difícil s'haja de renunciar a fer-ho, vull dir, tot el contrari, perquè és difícil cal insistir més en vore, en trobar algun tipus de regulació.

Jo crec que el tema, per una de les coses que s'ha dit, que és el tema del premi, jo pense que, precisament, l'exemple que planteja l'Ajuntament de Gandia que es donen premis a figures.
.
.
, demostra que sí que és possible, per tant, fer això, i, simplement, el que es tracta és d'esforçar-se per vore de quina forma es controla.
¡I ja està!
Com no van a obligar a ningú, vull dir, simplement es tracta que participe qui vullga, i qui vullga
participar en això que ho faça.
I, per tant, si s'establixen unes normes, doncs, jo crec que això tampoc és tan complicat, simplement es tindre voluntat de fer-ho.

I, després, entrant ja en el tema de poliestiré expandit, que jo crec que s'ha parlat molt d'això.
Anem a vore, diverses coses.

En primer lloc, no es pot comparar l'ús del poliestiré expandit de les caixes de peix, o en qualsevol altre tipus de coses, perquè tots eixos usos del poliestiré expandit.
.
.
, cap que sàpiga jo implica cremar el poliestiré perquè, clar, estem parlant de dos coses molt diferents.
¡Ni tant sols el tema dels mateixos artistes fallers!
Els artistes fallers no ho
cremen allí quan estan treballant en ell, com a molt el tallaran, podran inhalar partícules d'eixe poliestiré, però ja està, però no cremat, que suposa un procés químic diferent, i, per tant, l'alliberament d'una sèrie de tòxics que no controlem exactament i no sabem quin efecte tenim.
I nosaltres del
que estem parlant és de controlar això, saber quins problemes té i anar substituint-lo perquè no és bo.

Comparar això amb el tema dels materials que s'usaven abans, jo, això, ho veig un poc complex, no per res, sinó perquè jo crec que, hui en dia, les falles no són blanques de poliestiré, estan pintades també, també s'utilitzen vernissos i també s'utilitzen pintures que també es cremen en les falles.
Per tant, el poliestiré no ha substituït això, el poliestiré ha substituït la matèria primera bàsica, que són el cartró i la fusta.
I, per tant, és això el que s'ha de comparar i no amb els vernissos o amb les pintures que, ¡home!
, segurament, les que s'utilitzen ara no seran les mateixes que s'utilitzaven fa quinze anys, però, simplement, perquè les pintures també van canviant.
I, per tant, seran millors o pitjors, supose que millors, però tampoc estic molt segur d'això, però no és l'element el que s'ha de comparar, eixa qüestió.
¿Val?
I el fet que s'utilitze molt poc petroli per a fer poliestiré expandit no és un argument, perquè si es pot utilitzar un altre cosa, doncs, millor.
Jo crec que això no és ninguna raó.

Per tant, el que nosaltres estem plantejant, i, a més, en ningun moment es planteja com una qüestió -diguem- de crear una normativa ni molt menys, el que estem plantejant és crear estudis.
Precisament, el tema de l'estudi del CSIC i dels metalls pesants és un bon exemple.
És a dir, jo no dic que el poliestiré siga més o menys contaminat que els metalls pesants; el que és cert és que resulta que ningú pensava que això podria tindre un efecte, i resulta que quan fa un estudi el CSIC per vore quins
efectes tenen les mascletades i els castells de focs, descobreixen -jo crec que sorprenentment, no sé, a la millor per a ells no és tan sorprenent, però per a mi ho és molt- que resulta que això genera una contaminació amb metalls pesants, que és una de les contaminacions més greus que hi ha.
¿Val?

I el que nosaltres estem demanant és que s'estudie totalment això.
I això no obliga a res; és fer un estudi, el posem damunt la taula, i, a partir d'ahí, decidim què anem a fer.
Si no podem fer ni això, doncs, mire, ho deixe en punts suspensius perquè vostés mateixos respondran.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Utiliza la palabra la señora Frau por un tiempo de cinco minutos.

La senyora Frau Ribes:

Tot el que siga avançar en estudis -i en això estaria totalment d'acord-, que se poguera fer alguna cosa per la mateixa universitat, per l'empresa o per allò que cregueren convenient, sobre què es pot fer per a millorar tot el que s'utilitza hui en les falles o en qualsevol altra festa, seria molt interessant.
Ahí estaríem totalment d'acord perquè pense que tot el que siga millorar el que enviem a l'atmosfera, i després del que està passant-mos en tot el canvi climàtic, doncs, crec que val la pena fer-ho.
Però, jo no ho centraria soles -i per això no ho he recolzat, no ho hem recolzat el Grup Socialista-, soles en les falles, perquè n'hi ha quantitat de coses que s'estan fent que contaminen a la millor molt més que el que pot contaminar la «cremà».

Jo vaig tindre l'oportunitat d'escoltar -i me va obrir molt els ulls- un fòrum que es va fer a favor i en contra de tots estos nous materials i de les
noves tecnologies en les falles, allí, mateixa, en Gandia.
¡I no hi va haver manera!
Jo vaig acabar aquella reunió sense saber realment si el que se feia abans era més contaminant o menys, ningú me va donar els arguments i les proves necessàries per a saber-ho.
Al final, el que dien uns i el que dien altres, doncs, no
estava massa clar.

Per això, sí que estaria d'acord que se fera de veritat eixe estudi perquè, a més, crec que afavoririen el que intenten fer en eixos monuments, en eixes falles,
i a tots els xiquets, xicons i xicones, que hui estan estudiant -per sort, ja com a Formació Professional, per una proposició no de llei que se va fer en el Congrés dels Diputats, i que, com a Formació Professional, dins d'un cicle- i que això faria que aplicaríem les noves tecnologies.
Perquè no aplicar les noves tecnologies en el segle XXI, en un tema com són les falles, que el busca sempre és, a part de la creativitat, l'espontaneïtat, busca el risc, perquè sabeu que una de les coses que es prima i que es valora moltíssim en les falles és precisament el risc que té la mateixa falla, la seua espectacularitat.

Aleshores, anar cap ahí a mi me pareix que seria molt bo, i, per això, sí que.
.
.
Però, clar, com això està tot unit amb moltíssims altres conceptes en què no estic d'acord, doncs, per això he votat que no.
Si s'havera centrat en això, sens dubte, el nostre vot l'haveres tingut segur, perquè crec que és positiu, i, a més, darrere haveren estat tots els fallers, tots els gremis i tots els que estan
en este moment fent les falles perquè ells també volen poder fer eixos monuments amb garanties i, sobretot, que siga saludable i
que siga bo per al nostre entorn, per a la nostra atmosfera i per al nostre
medi ambient.

Sobre el tema de la convivència, ahí sí que ja ho veig més complicat.
Estem jugant ja amb el que són peculiaritats molt concretes de cada poble, en qüestions -com has dit abans- atàviques, que moltes voltes no són ni massa racionals, però que cada poble les té com una cosa tan seua i tan especial que és molt difícil de canviar.
Això ha de ser, a més, una competència municipal, bàsicament, quasi tot, hi hauran algunes coses que podrà regular la conselleria, però n'hi ha altres, com són els trànsits, com són.
.
.
, que són coses molt particulars de cada poble.
I jo pense que ahí ha de jugar, a part del sentit comú, el consens i que cada poble -entenent el que és la seua festa- ha d'intentar, amb els interlocutors que té, que són del seu propi poble, el que va a viure-la amb tota intensitat, el que pot fer
que millore eixa convivència.

Jo, fer una norma general per a això, ho veig pràcticament impossible.
No sé si és perquè tinc una deformació que he sigut alcaldessa d'un poble i que quasi sempre, quan m'han funcionant les coses ha sigut perquè m'he assegut amb els meus veïns i he tingut eixe consens general abans de fer-ho.

Qualsevol cosa que siga prohibir, que siga imposar, és difícil.
Ja sé que han de tindre normes, ja sé que és impossible que la gent puga estar fins a les set o les huit del matí, perquè altra gent vol dormir, i no pot estar u de jolgorio continu.
.
.
Ja sé que tot això és aixina, però hem de ser capaços de crear eixa possibilitat d'entendre'ns a través del diàleg i que cada poble, que té la competència, i que cada ajuntament, que té la competència, ho faça.
A banda que hi haja, ¿com no?
, unes normes, que sí que han d'haver-les, i per això s'ha fet una llei que jo espere que, ara, amb els reglaments sobre espectacles,
amb els reglaments que se vagen ara a regular o a fer, perquè la llei sols parlava de coses molt generals, entrem en detalls d'horaris, de sorolls, de tot això, que sí que pot regular la comunitat autònoma.
Però, clavant-mos en coses molt particulars i tan peculiars de cada poble, crec que
seria, de veritat, molt complicat.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Frau.

Tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Es cierto, señor Torró, que no hay contradicción alguna.
El problema es que el gobierno valenciano y estas Cortes ya se han
adelantado a su propuesta.
Y me explicaré.

La pasada legislatura llegamos a un acuerdo el Grupo Parlamentario Popular y el
Grupo de Esquerra Unida -que el presidente del grupo en aquel entonces era Joan Ribó-, en el que instábamos al gobierno valenciano a que se realizara un estudio exhaustivo sobre si
la combustión de los nuevos materiales que se vienen empleando en la construcción de fallas y hogueras pueden ser contaminantes o no para el medio ambiente, con
lo cual, la cámara ya se adelantó en su momento a este particular.

También es verdad que no se contradice su propuesta con los argumentos que yo he
utilizado sobre la elaboración de un código de convivencia.
Pero, es que el problema, señor Torró, es que yo he oído a gente de su partido, o de los partidos afines a usted, siempre cacarear
mucho en cuanto al ruido de las fallas, en cuanto que había muchos problemas judiciales por el tema de las fallas, y, ahora, estamos
viendo, después de ese informe realizado por el gobierno valenciano, que todas esas críticas eran una falsedad, que no es cierto, y que sí que es posible llegar a un acuerdo entre administración local, gobierno valenciano, artistas falleros, juntas centrales falleras, etcétera, etcétera.

Con lo cual, señoría, es cierto que lo que dice en su proposición no de ley no contradice lo que está haciendo el gobierno valenciano, pero sí ha sido el gobierno valenciano el que se ha anticipado a ello.
Y sí que han sido personas afines a su partido, o grupos parlamentarios afines a
usted, los que sí que han criticado constantemente al gobierno valenciano la no regulación de los casales falleros.
Y es una realidad.

Y están de acuerdo con este decreto y con esta realidad y con la manera de regularizar
y de establecer convivencia entre fiesta y vecinos del gobierno valenciano, están hasta de acuerdo alcaldes que incluso no son del Partido Popular.
Por ejemplo,
la alcaldesa de Aldaya mostraba su gran satisfacción tras la reunión, el otro día, con el conseller de Gobernación.

Con lo cual yo creo que la fiesta no entiende de colores políticos; entiende de tradición, entiende de buen entendimiento y entiende de buena convivencia.
Y a eso nos
estamos dedicando desde el Partido Popular y desde el gobierno valenciano.

En lugar de prohibición y de imposición, como optan ustedes en referencia a un montón de fiestas tradicionales, no solamente en la Comunidad Valenciana, sino en el
resto de la nación española, nosotros optamos por la protección del ciudadano y la pervivencia de nuestras tradiciones como pueblo.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Marcos.

Pasamos a votación de la proposición no de ley.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
2 votos a favor, 13 votos en contra y ninguna abstención.

Proposició no de llei sobre l'obertura d'una investigació sobre l'abocador il·legal ubicat al terme municipal d'Andilla, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
012, BOC número 258)

La senyora vicepresidenta:

Vamos al punto número 6, que por acuerdo de los grupos políticos, la señora proponente, que en este caso es la señora Mollà, dará lectura a la Proposición no de ley sobre la apertura de una investigación sobre el vertedero ilegal ubicado en el término municipal de Andilla.
Y pasaremos con posterioridad directamente a la
votación del mismo.

Señora Mollà, sí, quince minutos tiene usted de tiempo.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

La proposició no de llei que presentem el Grup Parlamentari Compromís ve a dir que en al terme municipal d'Andilla s'ha produït un abocament incontrolat de residus radioactius de procedència desconeguda, fet que ha estat detectat i denunciat pel Seprona de la Guàrdia Civil, i que se n'ha procedit a la retirada per un gestor autoritzat.

És inconcebible que residus radioactius puguen ser manipulats de manera aleatòria saltant-se tots els protocols establerts per a la destrucció o l'emmagatzemament i que vagen a parar a un abocador incontrolat i il·legal.

Açò demostra que la gestió i control dels rebutjos radioactius que es produïxen en el nostre territori no són del tot segurs, i es comprova que la cadena de seguretat en la custòdia dels residus trobats a Andilla ha estat trencada sense trobar una raó lògica o explicació a aquesta eventualitat.
Fet que evidència la necessitat d'establir nous mètodes, procediments i controls per part de la conselleria o del Consell de
Seguretat Nuclear respecte a la gestió, el control i la destrucció o l'emmagatzemament d'aquest tipus de residus.

El Consell de Seguretat Nuclear té facultats en matèria de seguretat nuclear i protecció radiològica, i pot arribar a generar la normativa que es considere convenient per a
preservar la utilització correcta d'aquest material, per la qual cosa caldrà estudiar si és necessària l'adaptació o la creació de nous controls perquè fets com el d'Andilla no es tornen a repetir.

Els ciutadans de la comarca dels Serrans lamenten que, complerts vint anys des
de la lluita que es va fer contra la implantació d'un abocador de parallamps radioactius, ara els veïns hagen de suportar els residus, (so d'un telèfon mòbil) també radioactius, de grups il·legals que es lucren dins del mercat negre del transport i l'abocament de rebutjos com aquests.

Respecte a la proliferació d'aquests tipus d'abocadors il·legals i incontrolats en la comarca dels Serrans i la nul·la i poca vigilància que exerceix la Conselleria de Medi Ambient i el mateix ajuntament afectat,
volem aclarir els punts següents:

En primer lloc, pel seu contingut.
És a dir, en l'esmentat abocador d'Andilla, els ecologistes han detectat i trobat des dels famosos «detectors d'incendis radioactius», amiant en forma d'uralita, residus químics com àcid i plom en bateries, gasos altament tòxics en frigorífics, aparells d'aire condicionat, animals morts i PVC, fins a infinitat de residus encara per
classificar.

En segon lloc, per la seua ubicació.
L'esmentat abocador es troba en una zona de graves altament permeables junt a una
rambla, fet que agreuja la troballa, atés que les aigües de pluja i escorrentia de la muntanya es filtren a través d'aquests milers de tones de residus tòxics i perillosos.

Tercer punt, per la seua magnitud.
Aquest ha estat l'abocador il·legal de més de huit-cents veïns de les Alcubles, consentit durant dècades per l'Ajuntament d'Andilla i per la Conselleria de Medi Ambient i Territori.

En quart lloc, per la seua extensió.
L'abocador s'estén per una superfície superior a tres camps de futbol, i suposa ara un greu problema perquè en ell s'han mesclat tan residus inerts, com tòxics i perillosos.

En cinqué lloc, per la seua mala gestió o manca de control i vigilància.
No hi ha cap membrana de protecció, cap capa impermeable i ni tan sols una classificació dels residus que permeta un tractament adequat, per la qual cosa ara suposa un
gran problema la retirada de tots els residus dipositats ahí.

Una vegada més, volem fer palés el tracte discriminatori i l'abandonament institucional en el qual es troben els Serrans per un mal govern de
les institucions autonòmiques, les quals consideren la comarca un femer on tot val: especulació de recursos miners, destrucció i contaminació d'aqüífers, tales abusives, destrucció i industrialització de les nostres millors muntanyes, etcètera.

Els Serrans tenen el trist honor de ser els líders en mobilitzacions i lluites socials contra abocadors, incineradores,
plantes de tractament de fangs, magatzems radioactius.
.
.
En vint anys, els 18
municipis de la comarca han rebut 14 intents d'imposició d'aquests macabres projectes.
La dignitat del poble dels Serrans no ho ha permés i només en cinc ocasions el mal govern se n'ha eixit amb la seua.

I és per tot això que es demana que Les Corts insten el Consell que, mitjançant la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, com
administració competent en la matèria, òbriga una investigació sobre l'abocador il·legal que està ubicat en el terme municipal d'Andilla dins de zona forestal, i adopte les mesures correctores i pressupostàries necessàries per tal d'eliminar aquest focus de residus i altres que se n'han produït en la comarca dels Serrans.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
7 votos a favor.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Ninguna.
8 votos en contra, 7 votos a favor y ninguna abstención.

Señorías, como esta comisión creo que no se va a volver a reunir ya hasta el año que viene, en nombre del presidente, Andrés Ballester, que en este momento no está, y en el mío propio, como presidenta en funciones, desearles a todos unas felices fiestas.

Nada más, y se levanta la sesión.
(Veus)

Señor Mateo, un momentito, por favor.

El senyor Hernández Mateo:

Simplemente para felicitarla por la presidencia de esta comisión.
Sabíamos que era un tema que usted lo haría muy bien y, a partir de este momento, felicidades.
Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Mateo.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 45 minuts)