Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
.para1 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 6 d'octubre de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes,
senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 78.
Primera reunió.

Declaració institucional d'absolut rebuig a la condemna a pena de mort de Sakineh Mohammadi Astiani

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

Señorías, en primer lugar, vamos a proceder a la declaración institucional de absoluto rechazo a la condena de Sakineh Mohammadi Astiani a
la pena de muerte, que viene firmada por todos los grupos de esta cámara.

«La aprobación y proclamación en 1948, por parte de la Asamblea General de las Naciones Unidas, de la
Declaración universal de derechos humanos, constituyó un hito en la historia de la humanidad porque puso los cimientos de una
comunidad internacional construida desde el respeto a los derechos humanos.

»Sin embargo, es una realidad innegable que en muchos países todavía existen constantes violaciones de tales elementales derechos ejercidas con
especial virulencia contra las mujeres.

»Las condenadas a muerte y la negación del derecho a un juicio justo y con garantías son claros ejemplos de ellos.

»Este es el caso de Sakineh Mohammadi Astiani, una mujer iraní de 43 años y madre de varios hijos, que fue inicialmente condenada a morir lapidada y,
finalmente, será ejecutada en la horca.

»A esta mujer se le han denegado los más elementales derechos humanos.
Pese a que el gobierno de la república islámica de Irán ratificó la Declaración universal de derechos humanos y firmó el pacto internacional de derechos civiles y políticos y el pacto internacional de derechos económicos, sociales y culturales, la situación de las mujeres es dramática por la negación sistemática de sus derechos fundamentales.

»Además, y como ha ocurrido en este caso, la ley de este país niega el principio de presunción de inocencia y se basa en intuiciones y subjetividades alejadas del derecho.

»El caso Sakineh Mohammadi Astiani es una muestra más de cómo los casos de violación de los derechos humanos persisten.
Ante esta realidad, no hay que olvidar que
es un acto de responsabilidad y un deber para la comunidad internacional el
denunciar estas situaciones de vulnerabilidad y actuar dentro de las
posibilidades.

»La Unión Europea y España han hecho del respeto a los valores universales, la dignidad de las personas y
los derechos humanos que de ellos derivan, un pilar básico de su actuación.
España, como estado de derecho que es, debe adoptar en el marco de la comunidad
internacional, todas aquellas medidas necesarias para que se garanticen los
derechos humanos en cualquier lugar del planeta.

»Es una realidad que en aquellos países en los que no se respetan los derechos humanos, la situación se agrava especialmente en relación con los colectivos más vulnerables, como es el caso de las mujeres.

»En muchas partes del planeta, a las mujeres se les niega su dignidad y sus
derechos.
Ante estas situaciones, la respuesta de la comunidad internacional ha
de ser especialmente contundente.

»Sakineh se encuentra en una gravísima situación de indefensión que va a derivar en su ejecución y, aunque pareció que en un primer momento se había paralizado su lapidación, finalmente esta suspensión no fue definitiva, pues se ha acordado su muerte en la horca.

»La defensa de los derechos humanos debe ser constante y efectiva.
La atención mediática y la fortaleza internacional ya han demostrado anteriormente que pueden ser
la única oportunidad en algunos casos de injusticia y flagrantes violaciones de los
derechos humanos, como el que acontece en Irán.

»La única forma de lograr el respeto y el cumplimiento de los derechos humanos en
algunos países pasa por la implicación de la comunidad internacional.

»Les Corts acuerdan mostrar su absoluto rechazo y clara repulsa a la condena de
Sakineh a la pena de muerte.

»Asimismo, Les Corts expresan, una vez más, su apoyo y solidaridad con todas aquellas personas que han sufrido cualquier
tipo de violación de los derechos consagrados en la Declaración universal de los derechos humanos.

»En este sentido, acuerdan renovar su compromiso más firme y decidido con la declaración universal.

»Les Corts se solidarizan con Sakineh, al tiempo que manifiestan su apoyo a todas
las mujeres a las que les niegan los más elementales derechos humanos.

»Es una realidad que en aquellos países en los que no se respetan los derechos humanos, la situación se agrava especialmente en relación con los colectivos más vulnerables, como en el caso de las mujeres.

»Y, en este sentido, Les Corts quieren manifestar su solidaridad con todas ellas.

»Les Corts instan al Consell para que se sume a esta iniciativa y se dirija al
Gobierno de España solicitando que aporte respaldo institucional e interceda a favor de Sakineh
ante el gobierno de la república islámica de Irán, instando a que se respete la Declaración universal de los derechos humanos y se anule la sentencia.

Palau dels Borja, 6 de octubre de 2010.
»

Rubricado por todos los portavoces.
(Aplaudiments)

Señorías, continuamos con la sesión plenaria.

Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències (RE número 61.
301, BOC número 249).
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
433, BOC número 255) i per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 64.
503, BOC número 255)

La senyora presidenta:

Pasamos a debatir el primer punto del orden del día: debate de totalidad del Proyecto de ley de protección civil y gestión de emergencia.
Enmiendas a la totalidad presentadas por el Grupo Parlamentario
Compromís y por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Para la presentación por parte del Consell, tiene la palabra el honorable conseller señor Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, comparezco ante este pleno para presentar el Proyecto de ley de protección civil y gestión de emergencias.

Estamos ante un proyecto de ley que nace del inconformismo, del afán permanente por mejorar y del convencimiento de que una comunidad ambiciosa,
pujante y en constante evolución, como la nuestra, deba adaptarse a los continuos cambios para seguir a la
vanguardia desde el punto de vista de la protección civil y la gestión de emergencias.

Quisiera subrayar, pues, que el proyecto legislativo que hoy les presento es
fruto de nuestra total convicción de que al construir una comunidad más segura y preparada en el ámbito de las emergencias, estamos incrementando y ampliando los niveles de
bienestar de nuestros conciudadanos.

De este modo es cómo el Consell entiende la política en materia de protección civil y gestión de emergencias, como una auténtica política social y como un servicio público dirigido al bienestar de las personas, a su seguridad y su integridad, a
su salud y su vida.

Tras casi ocho años de vigencia de la Ley 9/2002, el Consell presenta para su debate
parlamentario una nueva ley que implica un paso trascendental en el desarrollo
y consolidación del sistema de protección civil y de gestión de emergencias en la Comunidad Valenciana.
Un sistema que a lo largo de los últimos años ha demostrado claramente su potencia y su eficacia.

La vigente ley ha sentado las bases en el actual sistema, en los principios de
cooperación, coordinación, cooperación, solidaridad territorial, asistencia recíproca y mutuo auxilio, y en una concepción de la protección civil como el conjunto de acciones dirigidas a evitar reducir o corregir los
daños causados a personas y bienes, por toda clase de medios de agresión y por los elementos naturales o extraordinarios en tiempos de paz, cuando la
amplitud y gravedad de sus efectos le confiere el carácter de calamidad pública.

Hay que señalar que el nuevo proyecto comparte el mismo espíritu y los mismos principios, pero supone un importante avance en la adaptación a los nuevos tiempos, a las nuevas tecnologías y a las nuevas necesidades, dando lugar a una armónica evolución en el modelo.

El proyecto de ley tiene 82 artículos, distribuidos en un título preeliminar y otros diez títulos, dos disposiciones adicionales, una disposición transitoria, una disposición derogatoria y dos finales.

En la nueva ley de protección civil y gestión de emergencias hemos actualizado el tratamiento de numerosas materias, hemos
introducido relevantes novedades a fin de adaptar la regulación a las nuevas realidades y hemos asentado legalmente ideas, principios y
compromisos que guían la política del Consell en este ámbito.

Antes de entrar en el contenido del articulado, enunciaré brevemente los ejes sobre los que gira el proyecto y que son los siguientes:

Delimitación competencial, abogando por la coordinación y la colaboración entre administraciones bajo el mando único de La Generalitat; consolidación del centro de coordinación de emergencias, del 112 Comunidad Valenciana, y de todos los servicios de
intervención; fortalecimiento de las brigadas de emergencia de La Generalitat;
reconocimiento del voluntariado de Protección Civil; apuesta por la formación y las nuevas tecnologías; garantías en lo referente a la planificación, la prevención y la autoprotección; compromiso con la participación ciudadana y la concienciación social; regulación de los postemergencia y de la vuelta a la normalidad y un nuevo régimen sancionador que introduce la repercusión de costes.

Señorías, si la ley vigente ha conseguido excelentes resultados y el sistema de
emergencias ha dado muestras en todo momento de una gran capacidad de
respuesta, creo que con la nueva ley vamos a dar un paso importante hacia la
mejor adaptación y consolidación de nuestro modelo.

Entrando ya en el contenido de la ley, y por lo que respecta a la planificación, el nuevo texto incide en la necesidad y obligatoriedad de una adecuada
planificación como garantía de resolución de las situaciones de emergencia, y estable hasta seis tipos de planes de
protección civil.

Así, una de las novedades más reseñables es la incorporación de dos nuevos tipos de planes.
Por un lado, los planes de autoprotección, que deberán ser elaborados por las empresas, entidades y organismos, que puedan generar
situaciones de riesgo para hacer frente a dichas situaciones.

Y por otro lado, y como respuesta una realidad cada vez más frecuente en nuestra comunidad, se regulan los planes de emergencia de eventos
especiales, que tienen como objetivo prevenir y coordinar las posibles
emergencias que puedan darse en el transcurso de un evento en el que esté prevista una gran afluencia de público.
Como ejemplo de grandes eventos vividos en los últimos años en nuestra comunidad y que justifican esta nueva tipología, podemos mencionar los mundiales de motociclismo de Cheste, la fórmula 1 o la Volvo Ocean Race.

Además, en la línea de la política puesta en marcha por La Generalitat, la nueva ley obliga a todos los
municipios valencianos a que cuenten, en un plazo determinado, con la
planificación necesaria para hacer frente a estas situaciones, elaborando el plan
territorial municipal, así como el plan de acción municipal en caso de presentar riesgos específicos.

Y todo ello completado con la importante novedad de la obligación legal de actualización y de revisión cada seis años de toda la planificación existente, con el fin de lograr que los planes estén acordes con la realidad existente en cada momento, garantizando así su total operatividad.

En el ámbito de la prevención y previsión, señorías, se refuerzan los mecanismos dirigidos a reducir riesgos y prevenir catástrofes.
Y en este sentido, la ley recoge expresamente el deber de los
ciudadanos de cumplir las medidas legales de prevención y protección y las recomendaciones, restricciones y prohibiciones que dicte la autoridad
competente.
Asimismo, establece el deber de las entidades públicas y privadas de hacer cumplir estas recomendaciones.

Por lo que se refiere a los servicios de intervención frente a emergencias, que pueden ser esenciales o complementarios, la nueva
ley plasmas y regula la realidad de todos los que existen en la comunitat, dando cabida a servicios que no figuraban en la anterior ley y que la
experiencia de los últimos años ha demostrado que son pieza importante en la gestión de emergencias.

En este sentido, se introducen, como servicios esenciales, el 112 Comunidad
Valenciana, los técnicos de emergencias de La Generalitat y los técnicos de prevención medioambiental de La Generalitat.
Y como servicios complementarios, se
incluyen las fuerzas armadas, a través de la Unidad Militar de Emergencias, el voluntariado de protección civil y las unidades de prevención de incendios forestales.

Con la nueva regulación, por tanto, pasamos a tener ocho servicios esenciales y cuatro servicios
complementarios.
En este punto, quiero hacer mención, en relación con uno de los servicios esenciales de intervención, a una de las novedades más importantes que introduce la nueva ley y que consiste en la creación de la Unidad de Brigadas de Emergencias de La Generalitat, la UBE, una unidad
que bajo la dependencia de La Generalitat estará integrada por las brigadas de emergencias, antes denominadas brigadas rurales
de emergencias.

El objetivo de la nueva regulación es potenciar y prestigiar a un colectivo que se ha consolidado en los últimos años como un servicio importantísimo en materia de prevención y extinción de incendios forestales y que, a la vez, ha demostrado estar preparado y
formado para intervenir en otros tipos de emergencias como inundaciones o
nevadas, por poner un ejemplo.

El proyecto de ley se ocupa también, como no podía ser de otra manera, en el Centro de Coordinación de Emergencias de La Generalitat, que es el órgano a través del cual se supervisa y coordina la gestión de las situaciones de preemergencia y emergencia.

Entre las novedades introducidas, quiero destacar la regulación de la integración de organismos en este centro, de forma que todas las centrales operativas de
los servicios esenciales deben estar interconectadas de manera telemática con el centro, lo que nos permitirá completar la red y mejorar la coordinación y comunicación de todos los servicios, aunque ya somos los primeros de España en organismos integrados.

Asimismo, se establece la posibilidad de incorporar físicamente al centro de manera permanente en funciones de mando y control a los
representantes de los servicios esenciales que se considere oportuno, o, con
carácter temporal, de cualquier otro servicio, cuando la situación de emergencia así lo aconseje.

Además, la nueva ley modifica y amplía las funciones del centro, destacando como novedad la función de implantar centros de atención telefónica para informar a la población y afectados por una situación de emergencia, práctica que se ha convertido en habitual y que ahora se recoge también en la ley.

Otro aspecto novedoso de la ley al que quiero referirme de manera especial es
el teléfono de emergencias 112 Comunidad Valenciana.
Tras más de una década en funcionamiento, era conveniente que su desarrollo normativo fuera mucho
más amplio y le otorgara las competencias, funciones y relevancia que merece.
Tengan en cuenta que este servicio, desde su implantación en junio de 1999, se ha consolidado como la verdadera puerta de entrada del
ciudadano a los servicios de emergencia y ha recibido más de cuarenta y un millones de llamadas.
Pero también se ha configurado como un sistema de gestión integral de emergencias, lo que constituye un aspecto fundamental en las
tareas de coordinación entre todos los servicios existentes en la Comunidad Valenciana.

Así, como novedad, se regula el sistema de gestión de emergencias 112, definido como el sistema normalizado de La Generalitat
para la gestión integral de las emergencias y comunicaciones de los diferentes servicios
esenciales, y se recoge la red de comunicaciones digitales de emergencia y
seguridad como sistemas de comunicaciones normalizado para los servicios
esenciales de intervención.
Se establece la obligación de todos los servicios esenciales de interconectarse al sistema de gestión de emergencias 112.

Por lo demás, hay que reseñar el nuevo título específico dedicado al 112 Comunitat Valenciana.
Se definen sus funciones y el
servicio que debe prestar y las obligaciones de los servicios esenciales con
112: el registro, el acceso a los datos, el sistema de gestión integrada de emergencias y el mal uso de este servicio.

Señorías, consideramos también que la formación es clave y queremos dar un gran acento para contar con el mejor personal
formado y debidamente preparado.
En este ámbito, la apuesta más importante es la introducción de la obligación por parte de la conselleria de promover todas las acciones formativas necesarias para el desarrollo de las
funciones de los servicios de intervención.
Además, el proyecto se establece que se realizará por el Instituto Valenciano de Seguridad Pública y Emergencias, que va a introducir todo lo que anteriormente tenía la escuela de protección civil.

Quisiera poner especial énfasis en el título dedicado a la vuelta a la normalidad, pues en esta nueva ley se regula por
primera vez la coordinación de la llamada «postemergencia» como parte fundamental de la gestión de emergencias.
Para la consecución de dicha vuelta a la normalidad, corresponde a la Conselleria de Gobernación el impulso y la coordinación de cuantas actuaciones tengan que poner en marcha las diferentes
administraciones públicas.
Con esta finalidad, se crean dos instrumentos de coordinación: la Oficina Única Postemergencia y la Comisión Interdepartamental para el Seguimiento y Coordinación de la Postemergencia.

De la oficina única cabe destacar que tendrá como objetivos el seguimiento de la vuelta a la normalidad, la coordinación de la ayuda a los afectados, actuando como ventanilla única a los efectos de gestionar los trámites administrativos correspondientes.
Esta nueva figura plasma legalmente lo
que se ha venido realizando en nuestra comunidad a raíz de las últimas grandes emergencias.

Quiero hacer hincapié en la relevancia de esta nueva oficina, que permitirá recopilar toda la información y necesidades derivadas de una situación de emergencia, coordinar el establecimiento de las diferentes ayudas y
constituirse en punto de referencia para los ayuntamientos y ciudadanos a la
hora de obtener información y solicitar ayudas.

Señorías, consideramos esencial en el ámbito de la protección civil y la gestión de emergencias la implicación y participación ciudadana, y así se regula como nuevo órgano la creación de la Mesa Social de la Protección Civil y de las Emergencias.
Su objetivo es servir de cauce de participación ciudadana y de las organizaciones sociales, para involucrar a la sociedad en
cuestiones como la prevención, la autoprotección, la difusión y la divulgación en materia de emergencias.
Se le encomiendan funciones de propuesta e impulso
de iniciativas, acciones formativas y divulgativas en materia de prevención y autoprotección, conocer las acciones normativas y legislativas en la materia, y se le otorga
representación en la Comisión de Protección de la Comunidad Valenciana.

En el proyecto también hemos querido regular las distinciones en materia de protección civil y emergencias.
Se trata de una cuestión de justicia el reconocer y premiar las actuaciones de profesionales
voluntarios y ciudadanos que con un espíritu solitario y desinteresado contribuyen a minimizar las consecuencias
generadas por situaciones de grave riesgo para las personas, los bienes y el
medio ambiente.

Para concluir, quiero hacer una mención especial a una importante novedad en el ámbito del régimen sancionador que consiste en introducir como medida disuasoria preventiva
la repercusión de costes cuando se movilicen recursos de los servicios esenciales de
intervención de forma maliciosa a cuando esta movilización resulte derivada de una negligencia manifiesta.
Esta medida se aplicará a cualquier situación de emergencia, y, tal como se recoge expresamente, a los casos de incendios
forestales, y todo ello sin perjuicio de las acciones y penas de que proceda.
La aplicación de esta materia se graduará en función de la gravedad de la emergencia producida, la cantidad de recursos movilizados
y el riesgo que para dichos recursos entrañe la emergencia.

En definitiva, con el nuevo régimen sancionador queremos hacer un llamamiento a la responsabilidad y a la
concienciación social en un ámbito tan sensible como el de las emergencias.

En conclusión, señorías, como he tratado de exponer, son muchas y muy importantes las novedades que
convierten esta ley en una norma vanguardista y con una gran proyección de futuro, una nueva ley que responde adecuadamente a las exigencias de unos
nuevos retos a los que nos enfrentamos en el ámbito de las emergencias.
Tenemos que trabajar codo con codo con los ciudadanos
y con todas las administraciones públicas impulsando iniciativas y proyectos que repercuten claramente en la
seguridad y en la tranquilidad de nuestra sociedad y que contribuyen, además, a la protección del medio ambiente y de nuestro territorio.

El proyecto de ley que hoy presento se enmarca en esta línea de trabajo, que es expresión de nuestro compromiso y nuestra voluntad de continuar perfeccionando el
sistema de emergencias de la Comunidad Valenciana, contribuyendo eficazmente al
objetivo de seguir reduciendo distancias, acortando tiempos, incrementando la
coordinación y, en suma, aumentando la eficacia y la inmediatez en la respuesta ante las
emergencias.

Durante la elaboración del mismo, hemos contado con la implicación y la participación de todos los sectores afectados, que han realizado observaciones y
aportaciones muy valiosas reflejadas en el texto.
En este sentido, me gustaría expresar mi deseo de que en la tramitación parlamentaria este proyecto cuente con el máximo nivel de acuerdo y consenso posible.
Creo, señorías, sinceramente, que la nueva ley es un instrumento positivo y útil para la mejora y consolidación del sistema de protección civil y gestión de emergencias y, en definitiva, una herramienta necesaria al servicio del
bienestar de todos nuestros conciudadanos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Morera para la defensa de la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Compromís.

Cuando quiera, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Sí, moltes gràcies, senyora presidenta.

El nostre grup parlamentari ha presentat una esmena a la totalitat per tres
motius fonamentals: 1) per la necessitat que tenim de racionalitzar l'administració pública valenciana; 2) per la necessitat de reorientar el model productiu valencià i acabar definitivament amb duplicitats en l'administració; i 3) perquè hem perdut una oportunitat, perquè tots els objectius que vosté mos ha assenyalat no aprofiten, amb esta llei, que vosté mos ha presentat, i és necessari començar la casa, no per la teulada, sinó per la biga mestra, i fer una llei de bombers de la Generalitat valenciana que
racionalitze l'administració i que evite duplicitats.

Per tant, senyories, el nostre grup parlamentari els proposa que retirem este
projecte de llei que no aporta res, que és obsolet, que no ha estat consensuat ni amb sindicats ni amb ningun centre ni
comité econòmic i social, res de res.
I per a dir-los que este text és tan impresentable.
.
.
, per exemple, una de les coses que vosté planteja és que diu que incrementarà la seguretat, però si el centre de coordinació d'emergències pot estar en mans d'un voluntari, no preparat.
.
.
És tal el despropòsit d'esta llei, que vosté, si tinguera un poquet de vergonya, senyor conseller, la retiraria d'
ipso facto.

Primera qüestió, necessitem racionalitzar l'administració pública valenciana, necessitem reduir despeses, és necessari, per a reorientar el model productiu, acabar amb el clientelisme polític i, per tant, mantenir el model de consorcis provincials en la gestió dels bombers és un autèntic disbarat.

És tan disbarat que és una agència de col·locació d'amics, coneguts i saludats.
Entre ells, el marit de la senyora Maruja Sánchez, trànsfuga de l'Ajuntament de Benidorm en la primera etapa.
És un niu de corrupció política, i el que caldria en estos moments és crear la llei de bombers de la Generalitat valenciana i evitar les diputacions
provincials.
Sí, senyories, s'ha d'acabar amb les diputacions provincials, que són caríssimes, que són un niu de clientelisme, d'
enxufats i que no aprofiten per a l'administració àgil que necessitem els valencians.
També la racionalització de l'administració pública és un element fonamental per a combatre la crisi econòmica.

Hem d'evitar duplicitats, senyories, i el model de Generalitat, diputacions,
consorcis, és un model poc operatiu, és un model innecessari.
Senyories, les diputacions ens costen molts diners, són caríssimes i caldria començar a suprimir-les.
I no pot ser que esta llei atorgue a les diputacions
provincials les competències que atorga.

Les diputacions, ja ho sabem, és el gran repartiment del PP i el PSOE en els plans provincials d'obres, i no volem que continue el consorci, el consorci de gestió de les emergències públiques valencianes, perquè és un model caríssim, no té sentit les diputacions, no té sentit el consorci, no té sentit que les brigades d'emergència no sabem de qui són competència.
Necessitem autogovern, necessitem Generalitat forta, necessitem el que
vosté va dir i no ha complit, una llei de bombers de la Generalitat valenciana, això és el que necessitem, una biga mestra per a poder encarar amb eficàcia, amb racionalitat, amb simplicitat i amb agilitat la gestió de la protecció civil i de les emergències.

Per tant, esta llei no ens aprofita, perquè és un model obsolet, caduc, provincià i d'enxufisme generalitzat.

Me conten els bombers la quantitat de col·locats que tenen vostés en els consorcis provincials, me conten de gent que no se sap si està treballant en el consorci local, en el consorci provincial, que no se sap a on
està, ¡però està cobrant de l'erari públic!
, i això s'ha d'acabar.
¡Això d'acabar!
, perquè no podem continuar pagant diners a gent que no fa res per a pagar favors polítics.
I necessitem racionalitzar claríssimament l'administració pública.

Necessitem, senyories, un model més racional, més senzill, més operatiu, més econòmic.
I, efectivament, necessitem més funcionaris.
El que no necessitem són els enxufats, no necessitem assessors.
¿Per què el senyor Carlos Fabra té 30.
.
.
, ¡30 assessors!
en la Diputació de Castelló?
¿I ara hem de crear més consorcis i delegar en les diputacions i en els consorcis?
Açò és una barbaritat.

I, escolte, me limite a dir el que han dit alguns partits polítics, entre ells, el senyor Mariano Rajoy.
Per tant, este model de gestió de les emergències i la protecció civil encarix encara més tot el sistema.
És absolutament improductiu.

Senyories, la segona raó que plantege per a dir «no» a esta llei és que la necessitat de reorientar un model productiu, un model econòmic, té en la racionalització de l'administració una de les peces fonamentals.
Necessitem canviar el model de consorcis pel
model de gestió directa per part de La Generalitat.
Necessitem suprimir les diputacions i, per
tant, tota la referència que fa este projecte a les diputacions provincials, no ens interessa.
I
necessitem aplicar, com a primera mesura, la llei de coordinació de les diputacions provincials, perquè no pot ser, no pot ser, que les diputacions gasten més en sous, en salaris, que en inversions.
I només mos falta ara els consorcis provincials, que el que està provocant és que els bombers, bàsicament, no tinguen diners ni per a material ni per a atendre en condicions de
seguretat els incendis.

Senyories, posaré dos exemples.
La diputació de Toledo, una diputació del PP, en personal gasta el 42% i en inversions el 7,7%; o la diputació de Barcelona gasta en personal el 37,7% i en inversions el 6,2.
Com van arribar
els diners que necessitem per atendre les emergències públiques valencianes?
Per això este mes de juliol s'han manifestat els bombers reclamant més dotacions per a poder fer front al que suposen les emergències dels incendis d'este estiu.
Per això, el parc d'Ibi este estiu no tenia pràcticament personal i estàvem senzillament preocupadíssim perquè, per exemple, en tot el parc local de Benidorm hi havien tres bombers, tres.

Ens gastem o es gasten vostés els diners en personal, en enxufats, en assessors i després no arriben els diners al que és essencial.
I el que és essencial és tindre diners per a dotar, efectivament, els parcs de bombers, els
professionals, del necessari material per a poder actuar i del personal, que
vostés no estan renovant i que s'està jubilant molt de personal i no estan renovant-se en els parcs de bombers.

Senyories, necessitem reduir càrrecs de confiança, necessitem reduir partides no essencials, necessitem acabar amb tot eixe
clientelisme que campa pels consorcis provincials i necessitem invertir en el
que és essencial.

I, tercer punt, que indica la nostra posició per a què vosté retire este projecte de llei.
Vosté ha perdut una gran oportunitat, l'oportunitat de començar la casa pels fonaments.
Les cases no es construeixen per la teulada, perquè quan es construeixen les cases per la teulada cauen normalment.
I vosté ha vingut a plantejar una reforma que no aporta res i vosté la justifica dient que «es una evolución a la actualidad y a los nuevos tiempos».
Tan mal fan vostés les coses?
En huit anys els ha quedat obsoleta l'antiga Llei de protecció civil i d'emergències?
És que no ho fan bé.
És que estem en mans d'un govern que no fa bé les coses.
I per a fer bé les coses haurien vostés de començar a fer la llei de bombers de la Generalitat valenciana.
Per cert, una promesa de vosté i del Partit Popular incomplida.

I per què incompleixen vostés les seues promeses?
Per què no fan les coses ben fetes?
Perquè necessitem una llei de la Generalitat valenciana.
Perquè ara tenim parcs de bombers de ciutat, parcs de bombers rurals, tenim consorcis,
tenim diputacions, no sabem les brigades d'emergència on estan.
És un caos.
És una dispersió tal que ens consta tan diners, que és tan poc funcional, tan irracional que al final suposa un greu perill per a la
seguretat dels nostres ciutadans i, afortunadament, tenim bons professionals.

Cal una llei de bombers de la Generalitat valenciana.
Vostés van presentar un inici de text als sectors professionals.
I, vostés, no sabem per què, donde dije digo, digo Diego, no han fet el que calia fer, que és posar el pilar fonamental, la base, amb eixa llei de la Generalitat
valenciana, i començar a superar el model caduc i obsolet de les diputacions provincials i els
consorcis.

I la gent em pregunta i ens pregunta.
Si vostés no compleixen les seues promeses, si vostés no compleixen el que van dir, si vostés no fan bé les coses, la pregunta és, conseller: ¿són vostés de fiar?
És la pregunta que es fa molta gent.
Perquè, clar, si vostés no fan el que diuen que farien i després no paguen, no paguen, vostés estan posant en un greu risc als professionals que treballen en la protecció civil i en les emergències.
S'ha de pagar i si hi ha diners per a la fórmula 1, que el president va dir que no ens costaria ni un duro i ja portem més de dos-cents milions d'euros, escolte!
, han d'haver diners per al que és essencial.
I este estiu s'ha manifestat d'una forma pacífica i correcta els professionals de les emergències, bàsicament els bombers, i vostés no estan dotant amb el que han de dotar eixos consorcis.

Jo li propose, que si vostés no tenen diners, que comencen a fer les coses de forma correcta, que no s'ho gasten en festes ni en saraus, que reorienten l'acció per a simplificar l'administració amb càrrecs de confiança, amb assessors.
I els diners que són necessaris per a altres coses, que ho posen en les coses que són necessàries.
I per això crec que esta llei no ajuda en absolut.

Per altra banda, esta llei no està consultada amb ningú.
Únicament vosté ens va presentar un Power Point un dia que ens vam reunir, i li ho vaig agrair,
perquè ens va presentar les línies mestres.
Escolte, és que no compleix vosté ni el seu Power Point, ni el que va dir en el Power Point ho ha traslladat a
esta llei.
I li puc posar exemples, que ja tindrem temps de debatre'ls si vosté no retira esta llei, ja tindrem temps de debatre'ls amb les més de setanta esmenes parcials que nosaltres li hem proposat.

Per tant, li dic, esta llei no crea seguretat, esta llei no aporta novetats
substancials, esta llei no és la que necessita el poble valencià, esta llei és obsoleta, esta llei és cara, esta llei és confusa i esta llei és començar la casa per la teulada.

Per això, jo li propose, sincerament, que s'ho pense.
Estem a temps de no fer una nova empastrada, que caldria començar a fer les coses ben fetes i que caldria encetar també des de la seua parcel·la, començar a estalviar diners i dedicar els diners que tenim, que són poquets i estem endeutats, posar-los allà on és necessari.
Començar a racionalitzar l'administració evitant duplicitats, simplificant-la, fent-la més operativa, que se sàpiga claríssimament quina és la cadena de comandament, quin són els cossos essencials, qui pot dirigir un centre de coordinació d'emergències.
I per això hem de superar l'obsoleta estructura provincial.
Eixe és el primer pas.

Després, cal ser molt curosos amb els diners públics i per això tanta administració, tan repetida sense claredat, és caríssima i no ens ho podem permetre.
I per això jo li propose que comencem a fer una racionalització i que avancem cap a la supressió de les diputacions provincials.
Si vosté s'ha d'enfrontar amb el senyor Carlos Fabra, amb el senyor Rus o amb el senyor José Joaquín Ripoll, s'enfronta.
Però és que ens consten molt cares estes persones i els seus assessors i els seus
enxufats i la gent que col·loquen en els consorcis; és que són caríssims.
Per a fer què ?
Per a fer el repartiment dels plans provincials d'obres?
Si ja s'ho tenen repartit, si s'ho reparteixen vostés, PP i PSOE, i no ens deixen res.
És factible i ja hi ha veus que diuen la necessitat de superar les diputacions
provincials.
Esta llei d'emergències és provinciana i si vosté s'ha d'enfrontar als seus barons provincials, s'enfronta.
Perquè, escolte, no estem per a bromes.

El sistema productiu valencià fa aigües i també podem ajudar a eixa reordenació del model valencià amb esta llei; una llei, que és la que nosaltres proposem, a través de les nostres esmenes, però que vénen a pal·liar, seria millor una nova llei, una llei de bombers per a començar, una llei senzilla, una llei àgil, una llei que comence a marcar posició de la Generalitat valenciana, que no depenga dels consorcis provincials ni de
les diputacions provincials.

I, per tant, jo el que li demane, senyor conseller, és que s'ho pense vosté bé, que parle amb els seus assessors, els qui li han preparat el discurs i que els
diga que no, que esta llei no és la que toca.
Que amb la que tenim ara podem funcionar fins que, si ens posem d'acord, comencem a fer una llei de bombers de la Generalitat valenciana, que
deixe de banda els consorcis i les diputacions provincials.
I, a partir d'ahí, jo crec que incrementarem en seguretat, incrementarem en eficàcia, incrementarem amb bona gestió, incrementarem amb tindre més recursos per al que és essencial i no recursos per als
amiguitos del alma.
Eixa és la nostra proposta, la que fem des del Grup Compromís, i espere que vosté la tinga en compte.
Perquè el que vosté ha presentat hui ací no és la llei de protecció civil i d'emergències que necessita el poble valencià del segle XXI.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Antes de nada quiero agradecer al conseller de Gobernación el trabajo y el esfuerzo que ha realizado la conselleria para realizar este proyecto de ley que tiene un objeto claro, preciso y
directo: mejorar en el ámbito de la protección civil la situación en nuestra comunitat y dotar a nuestra comunitat de la ley que necesitan todos los valencianos.

Una materia, la protección civil y emergencias, sobre la que La Generalitat tiene una amplia competencia
que es ejercida a través del mando único, de manera coordinada y en colaboración con las demás administraciones.
La Comunitat Valenciana cuenta con un sólido sistema de protección civil y gestión de emergencias.
Ello es fruto del trabajo de todos los profesionales y
voluntarios que realizan día tras día una labor ejemplar y abnegada, pero también es consecuencia de la política llevada a cabo durante los últimos años por el Consell, a través de numerosas iniciativas y proyectos.

El Proyecto de ley de protección civil y gestión de emergencias es la demostración de que el Consell del presidente Camps es inconformista y trabaja
incansablemente para sacar adelante proyectos que repercuten en la seguridad y
el bienestar de los ciudadanos.
Porque cuando hablamos de emergencias estamos
hablando de proteger la vida, la salud o la integridad de las personas ante
circunstancias adversas.

Por tanto, el Grupo Popular se felicita por la tramitación de un proyecto de ley necesario, moderno, novedoso y adaptado a las nuevas
necesidades y a los nuevos tiempos.
Una ley para una comunidad como la nuestra,
que progresa, que es próspera y ambiciosa.

Esta ley introduce importantes mejoras respeto a la ley actualmente vigente,
como ha señalado el señor conseller en su anterior intervención y como afirma la exposición de motivos.
Se adapta a las necesidades que marca el nuevo contexto social,
económico y político de nuestra comunitat hoy respecto a 2002, cuando se formuló el anterior texto legislativo.

A lo largo de los años, las sociedades cambian.
El espacio que ocupan las administraciones también y el papel de sus ciudadanos cobra cada día mayor importancia.
El compromiso social mostrado por la ciudadanía en los últimos años exige adaptar los textos legislativos para refrendar y dotar de mayor
protagonismo y reconocimiento legal en el tema que nos ocupa al voluntariado de
protección civil, un colectivo que trabaja voluntariamente y con generosidad en numerosas
tareas de protección civil y que cuenta con el reconocimiento del gobierno valenciano.

La ley apuesta también por todos los colectivos de profesionales al servicio de las emergencias,
reconociéndolos legalmente como servicios de intervención.
La ley valora y regula el excelente trabajo de las fuerzas y cuerpos de
seguridad del estado, de los bomberos, de las fuerzas armadas, de la policía de La Generalitat, de todo el personal técnico de emergencias y de prevención medioambiental de los servicios sanitarios y demás personal vinculado a la protección civil o a las emergencias en nuestra
comunitat.

Mención especial hay que hacer de la apuesta del Consell por las brigadas de
emergencia de La Generalitat, que en esta ley tienen un gran reconocimiento al
crear la unidad de brigadas de emergencia, lo que constituye una novedad
destacable.
En definitiva, todos estos profesiones tienen y cumplen un papel de
manera ejemplar, y la ley viene a recoger esa realidad.

Más profesionalización, más eficacia, más participación ciudadana son los ejes de esta ley.
A continuación les marcaré algunos de los objetivos de esta ley y espero que el señor Morera tome buena nota porque, al parecer, y en función de lo que hemos podido escuchar en su intervención, la ley la ha leído poco y mal.

Perfeccionar el sistema de gestión de emergencias, la coordinación y el mando único; incidir en el desarrollo de la planificación a todos los niveles en el conjunto de la comunitat, así como reforzar mecanismos de prevención de emergencias.
Recoger la realidad de todos los servicios de intervención frente a emergencias que existen en la comunitat; desarrollar las funciones y el papel del centro de coordinación de emergencias; establecer una nueva regulación para las brigadas de emergencia con la creación de la unidad de brigadas de emergencia.
Regular con un título propio y en profundidad el teléfono 112; regular, por primera vez, la gestión de la vuelta a la normalidad tras una catástrofe, algo que venían reivindicando los colectivos implicados en el trabajo de las emergencias.

La apuesta por la formación, siempre la apuesta de la formación por la formación en el Consell en todos sus ámbitos, en este caso para todo el personal de los servicios de intervención.

Introducir, por primera vez, un órgano de participación social en materia de emergencias.
Regular las distinciones en materia de
protección civil.
Introducir la repercusión de los costes de resolución de la emergencia, a quienes la provoquen de manera intencionada o por
negligencia.

Estos son objetivos, como le he dicho, señor Morera, claros, directos y encaminados a seguir mejorando, en nuestra comunitat, el área de protección civil y de emergencias.

Señorías, no es muy comprensible su inicial rechazo a este texto y la presentación de una enmienda a la totalidad que, vagamente, recoge tres simples frases.

Y les seguiré esgrimiendo objetivos y novedades que aporta esta ley y que mejoran,
notablemente, la anterior, y que ponen de manifiesto que la ley debe tener un
amplio apoyo parlamentario.

Algunas de las novedades con las que cuenta la ley son el centro de coordinación de emergencias, que ya ha mencionado y esgrimido también el conseller, en la presentación, de la misma y que pasaré a detallar algunos detalles del centro de coordinación de emergencias.

No podemos olvidar la importancia de este centro, que es un órgano, a través del cual, La Generalitat supervisa, coordina, a través de las gestiones que hace La Generalitat, las situaciones de preemergencia y
emergencia.
Y se amplían, con esta ley, las funciones de este centro y se desarrollan mucho más, adaptándolas a las necesidades del momento.

Igualmente, se introduce como novedad la integración de los organismos implicados en las emergencias en este centro de coordinación de emergencias.

En relación al 112, era conveniente que su desarrollo normativo fuese mucho más amplio de lo que era hasta ahora y le otorgase nuevas competencias, funciones
y la relevancia que merece.
Por eso se consolida como teléfono único.

Del mismo modo, se mejorará el registro y el acceso a la información derivada del 112, para su buen uso posterior y en cumplimiento de la Ley de
protección de datos.

Y se establece también -y es un punto novedoso en la ley-, como infracción, el mal uso de este teléfono, del 112, es decir, aquellas llamadas falsas, abusivas, insultantes,
amenazadoras o jocosas.

En materia formativa, la apuesta más importante de esta ley es la introducción de la obligación de formar a todos los profesionales y al voluntariado al servicio de las
emergencias en el nuevo Instituto de la Seguridad Pública y Emergencias, Ivaspe.
Además, se introduce la obligatoriedad de haber cursado un curso de habilitación a todo aquel personal con responsabilidad de dirigir un puesto de mando.

Se regula, por primera vez, como parte de la gestión de la emergencia, la coordinación de la llamada postemergencia, como he dicho con anterioridad, o lo que se
viene a denominar «la vuelta a la normalidad».

Con la puesta en funcionamiento de la oficina única postemergencia, se pone en marcha una herramienta de coordinación para hacer frente a la vuelta a la normalidad tras una emergencia.

Hay que subrayar la importancia de este nuevo instrumento, habida cuenta de las
situaciones de emergencia, como inundaciones, que se producen periódicamente en nuestra comunitat.
Con la nueva oficina, se prestará un mejor servicio a los afectados por estas emergencias y ganaremos en eficacia
y en coordinación.

En concreto, la oficina única postemergencia tendrá como objetivos el seguimiento de la vuelta a la normalidad tras una emergencia
o catástrofe; la coordinación de las ayudas económicas a las personas afectadas, algo, también, reivindicado por los agentes implicados en el trabajo y en las tareas de
emergencias; habilitar una ventanilla única para los municipios y personas afectados en las emergencias o catástrofes; o los efectos de gestionar, de manera conjunta, los trámites administrativos correspondientes.

Esta ley, como he dicho en el inicio de mi intervención, pretende dar todo el protagonismo y la regulación posible al voluntariado y a la participación ciudadana, a través de la mesa social de protección civil y emergencias, que es una importante novedad en la ley y que tiene por
objeto servir de órgano de participación ciudadana de todas las organizaciones sociales.

Como he dicho también al inicio de mi intervención, se da, en la nueva ley, la incorporación de premios y distinciones.
Si quien hace algo mal, en sociedad, paga, ¿qué duda cabe que, en el tema que nos ocupa, se dan circunstancias de máximo riesgo para las personas y para la seguridad?
; y esta ley recoge el trabajo
y el esfuerzo que realizan personas en el desempeño de su función, de voluntariado o profesional, y algunas de ellas llegan, en cada acción de rescate, a poner sus vidas en peligro.

Hay un aspecto muy importante que regula el nuevo texto, con un fin,
claramente, preventivo.
Me refiero a la repercusión de los costes y gastos ocasionados por una negligencia: un mal uso de los
medios de los que dispone la administración para las emergencias, así como hechos provocados que ponen en riesgo la integridad de las personas
civiles o de los propios profesionales encomendados a la seguridad.

Sorprende que su grupo político no haya cogido papel y bolígrafo y se haya puesto a redactar un texto alternativo.
Tan solo han pegado una
leída al texto propuesto y le han cargado de crítica sin alternativa ni seriedad, ni la alternativa ni la seriedad que merecen
estas Cortes, por parte de los grupos de la oposición.

Los ciudadanos también merecen un mejor trabajo por parte de sus señorías a la hora de tratar los textos legislativos que propone el gobierno en esta cámara.

En cuanto a la ley de bomberos que reclaman sus señorías, señor Morera, ha sido precisamente el Consell, el presidente del Consell -el presidente Camps-, el primero en elaborar una ley de bomberos, cuyo anteproyecto ya está aprobado y se encuentra, actualmente, en el Consell Jurídic Consultiu.
Se trata de un proyecto legislativo, ampliamente solicitado por
el colectivo de bomberos, y que pronto será una realidad.
A eso, su señoría no ha hecho mención alguna en su intervención.

Dice textual su enmienda a la totalidad, que «se devuelva al Consell el texto por no compartir ni principios ni el espíritu», sin más.
Desde el Grupo Parlamentario Popular, esperamos que el trabajo de su grupo en
comisión sea de crítica constructiva, y hayan presentado esas setenta enmiendas con todo el color
constructivo que se pide siempre a la oposición, en esta cámara.
Y que entre ellas haya propuestas creíbles y útiles.

La Conselleria de Gobernación, con su conseller al cap, lleva meses trabajando en este texto.
Meses de esfuerzo, de trabajo en equipo,
consultando a colectivos, agentes implicados y asociaciones ciudadanas.
Y
ustedes, sin embargo, tan solo han escrito unas líneas que, señoría, me permito el lujo de decirle que ni es serio ni es responsable.
Ni serios ni
responsables, aunque no sorprenden a nadie.
Llevan más de tres años sin ser serios y sin ser responsables en esta cámara.
Empezaron por no ser serios en su grupo, dejando en la cuneta a quienes
les llevaron a estas Cortes, y no han sido responsables ni con su talante, ni
con su discurso, ni con sus formas, en esta cámara, durante los más de tres años que llevamos de legislatura.

Nosotros vamos a seguir trabajando para que en la comunitat, cada día y pese a la crisis económica socialista, los ciudadanos disfruten de más calidad de vida y, en el tema que hoy nos ha traído aquí, podamos mejorar la regulación de la protección civil y la gestión de emergencias en nuestra comunitat.

Por todo ello, entendemos que el proyecto contiene novedades importantísimas y que es un instrumento que va a contribuir a consolidar nuestro sistema
de protección civil y gestión de emergencias -que ya es un referente en España.

Por todas las razones expuestas, desde el Grupo Popular, entendemos que carecen
de sentido la enmienda y el contenido de la misma, aunque es breve y vago, que
han presentado sus señorías en este debate.

Por ello, les invito a que reflexionen y la retiren para que juntos podamos
debatir y llegar a acuerdos.

Las emergencias no tienen color político y es en un ámbito en el que deben de prevalecer los principios de actuación: como la colaboración, política en este caso, la coordinación, el auxilio mutuo, en el caso de las catástrofes, etcétera, tal y como recoge el texto de la ley presentada.

Por este motivo, y con ese mismo espíritu que la ley plasma, les invito a consensuar y a que la ley la aprueben estas
Cortes con una amplia y acordada mayoría, no solamente del grupo que ostenta la mayoría -el Grupo Parlamentario Popular- sino también con el apoyo y el respaldo de su grupo político y, si es posible, del resto de la cámara.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera, para el turno de replica.
Tiene cinco minutos.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Doncs, després d'escoltar el diputat Sánchez, me reafirme, encara més, en la necessitat que esta llei siga retirada.
Siga retirada perquè, efectivament, mos l'hem estudiat, l'hem analitzat, hem parlat amb els col·lectius afectats -cosa que no ha fet el conseller ni la conselleria.
.
.

Mos parlen vostés de participació ciutadana i no han parlat vostés amb ningú.
No han parlat amb ningú.
Només van fer una presentació puntual en la conselleria, d'un Power Point.
I mire, per a que veja que mosatros treballem d'una forma molt més raonable, molt més substantiva i molt més eficaç que vosté -que segurament li hauran preparat quatre notes-, quan mos va presentar el conseller, que ara se'n va, que els plans territorials d'emergències s'havien de fer, segons el Power Point, en quatre anys, en l'avantprojecte de llei, en el projecte de llei que mos presenta, parla de sis
anys.
Veu!
, és una errada enorme.

Però, mire, per a que veja que esta llei i este projecte de llei està trufat -ara veig que el conseller li apunta perquè vosté no sap ni per on va; és convenient que li vaja apuntant perquè, la veritat, és que ha dit unes vaguetats increïbles-.
.
.
Mire, mire si esta llei és tan irresponsable -i mire vosté si té la llei ahí a mà-, mire vosté el títol sisé, en la gestió d'emergències i catàstrofes, val?
, el lloc de comandament avançat.
¿Sap vosté que, segons l'article 32 dels servicis essencials d'intervenció, este lloc de comandament avançat pot estar en mans d'un voluntari?
És a dir, d'una persona que no tinga la capacitació tècnica i professional per a actuar en una emergència i en una catàstrofe.

Mire vosté si la llei és perillosa, perquè pot deixar, segons esta llei -nosaltres hem presentat una esmena, de les més de setanta que hem presentat- ha deixat en mans d'una persona que no estiga tècnicament capacitada el lloc de comandament avançat.

És que, mires per on mires la llei, no s'aguanta.
I la pregunta és: ¿per què presenten vostés una llei que no està consultada amb el sector, que no aporta res significatiu, i no porten la llei de bombers
com se van comprometre?
No s'entén.

Però, mire, li vaig a dir el que va dir -per si li servix com a referent d'autoritat- el que va dir el senyor Mariano Rajoy, ara al mes de maig -ja sé que vostés ara estan barallats amb el senyor Mariano Rajoy i el senyor Rajoy no vol
nomenar el seu candidat i fuig d'ell-.
Però el senyor Mariano Rajoy, en una declaració sobre la necessitat de reducció del dèficit, va dir que «plan completo de reestructuración del gasto público que evite duplicidades entre administraciones.
» I vostés, no sols fan una reducció de duplicitats en l'administració, sinó que perpetuen un model caòtic de gestió de les emergències i la protecció civil.
Perquè si no tenim prou amb eixe model obsolet de les diputacions provincials, vostés afegixen una figura encara més opaca, més poc transparent, com són els consorcis, que són un niu per a amagar amics, coneguts, saludats, persones a les quals se'ls ha de pagar favors, persones que no fan un brot però que cobren de l'erari públic.
I li he n'assenyalat un, li podria dir més de díhuit personatges, vinculats al PP, que estan en els consorcis i que la gent no
sap què fan.

I quan li dic que cal anar a un model de gestió més reduïda, més senzilla, més transparent, que tinga recursos per a actuar en les emergències i no per a pagar a sus amiguitos del alma, vosté no em diu res.
Perquè el que vosté vol és perpetuar un model de gestió opac als ciutadans, amb poc control, de consorcis.
.
.
I això és una catàstrofe.
Si es produïx un incendi en l'Atzúvia, per posar un cas, ¿per què no han d'actuar els bombers de la Safor i han d'esperar que li arriben de trenta kilòmetres?
Això és una barbaritat que només cap en una mentalitat provinciana i antiga i casposa: la seua.
És que, no se pot dir d'una altra manera.

Necessitem gestió de servicis públics essencials amb eficàcia, amb rigor, amb transparència, amb diners.
Doncs, escolte!
, diu vosté que no ha parlat amb ningú; però és que vosté no està en este món.
No està en este món.
Li han escrit ahí quatre notetes, mal apanyades.
.
.

Miren vostés, el passat mes de juliol, els bombers, que estan exigint que la conselleria
complisca el que va dir, que és posar el primer pilar d'una actuació en emergències, en protecció civil, que són els professionals, que són els bombers, perquè podríem parlar també, conseller, de la policia autonòmica, un altre incompliment d'este govern provincial que mos ha tocat patir.

Bombers i policia autonòmica: anem articulant el que són els pilars de les emergències.
Doncs, els bombers els reclamen a vostés una cosa tan senzilla.
.
.
¡que paguen!
No s'ho gasten en saraus!
No s'ho gasten en festivals!
No s'ho gasten en juerga!
Que n'hi ha molta crisi!

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

I s'ha incrementat en cinc mil el nombre d'aturats!
Paguen!
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Le recuerdo.
.
.
Señor Morera.
.
.

Señor Mata, le llamo al orden por primera vez.

Para finalizar este turno de réplica, tiene la palabra el señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Morera, insisto en que usted no se ha leído la ley, pese a que usted insista en que a mí me han preparado algunos papeles, además de haberme preparado bien la ley, de haberme leído bien la ley.
¡Usted no se ha leído la ley!

Pero, para más inri, no solamente viene usted a esta tribuna a faltar a la verdad, no habiéndose leído la ley, sino que, además, sigue sin mencionar que la ley de bomberos, que reclaman sus señorías, y no es porque lo reclamen sus señorías, sino porque es una reivindicación de los bomberos y que el Consell ha dado respuesta a esa reivindicación, actualmente el anteproyecto ya está aprobado, y se encuentra en estos momentos en el Consell Jurídic Consultiu.
Pero, eso usted no lo dice.

Habla de racionalización.
Y mejor que racionaliza este gobierno, el gobierno del presidente Camps, el
poco dinero que viene del gobierno socialista para educación, para sanidad, para infraestructuras.
.
.
y después de ver los recortes en los presupuestos este año, de los presupuestos generales del estado, del Partido Socialista a la
Comunidad Valenciana, pues, mire, usted, mejor que racionaliza el gobierno
valenciano las inversiones, las pésimas inversiones del gobierno del señor Rodríguez Zapatero en la Comunidad Valenciana, ¡no lo hace nadie!

Decía su señoría «participación».
La participación en esta ley está contemplada, hay una mesa de participación, una mesa de participación para que todos los agentes implicados en la protección civil y en las emergencias puedan tener su espacio para contribuir con sus
aportaciones, con su opinión.
Y eso tampoco usted lo ha mencionado.

Este debate no está para cuestiones de si diputaciones sí, o diputaciones no.
Tendrá su señoría tiempo en campaña electoral para presentar sus propuestas, y entonces podrá explicar que quiere modificar la Constitución española para eliminar las diputaciones provinciales.
Pero, le puedo asegurar que
entonces no podrá presentar en su programa electoral una ley de bomberos porque el gobierno
valenciano ya la habrá aprobado, y no tendrá usted esta posibilidad.

Mire, señor Morera -y recordando su primera intervención-, en ocho años los tiempos cambian, las sociedades cambian.
Y, por eso, el gobierno
valenciano se adapta a las nuevas necesidades en materia de protección civil y de emergencias con esta nueva ley.
A nadie podrá convencer su señoría de que en ocho años las sociedades no cambian, las necesidades de una comunidad como la nuestra
no cambian, teniendo en cuenta, entre otras muchas cosas, que viven cerca de un
millón de personas más desde hace, aproximadamente, diez años, en nuestra comunidad; por cierto, un millón de personas que todavía no reconoce el Partido Socialista para quien -como usted, parece ser- las sociedades no cambian.

También, en su primera intervención decía que si el Partido Popular es o no de fiar.
Pues, mire, si aquí hay algún grupo político que no es de fiar es el suyo.
Y no quiero ser muy atrevido, porque le podría preguntar a quien está detrás de usted y decirle: «¿Son de fiar los que están delante de usted?
» Y, posiblemente, dirían: «¡No!
», porque dejaron en la cuneta -y lo he dicho también en mi anterior intervención- a personas que les permitieron a usted -y algunas personas más- estar en esta cámara.
Yo creo que eso de acusar a un partido político de si es de fiar o no, hay que tener un poco de medida y de mesura a la
hora de hacerlo.

Dice usted en su intervención que repartimos, bueno, que las diputaciones reparten, que el Partido Popular
reparte a su antojo, Partido Socialista y Partido Popular, el dinero en las
diputaciones, a sus municipios.
Pero, ¡si es que ustedes no tienen municipios!
De mi pueblo, ¡por supuesto!
¡No tienen municipios prácticamente!
Sí, bueno, tienen la alcaldía de Calpe, tienen la alcaldía de Javea y alguna más.
Pero, es que yo le reto a que usted diga que a Calpe no entra dinero de la
Diputación de Alicante.
¡Le reto a que diga si entra o no entra dinero de la diputación de Alicante en Calpe!
Pero, ¡si no tienen ayuntamientos en la comunidad, prácticamente!
Que tengan uno o dos, ¿cómo se puede usted a atrever a decir que es que las diputaciones reparten el
dinero al Partido Socialista o al Partido Popular en función de quien gobierna en cada uno de los municipios?

Usted viene aquí con frases vagas, viene aquí a hacer demagogia, a decir cosas que no tienen nada que ver con la verdad.
Y
nosotros venimos a hablar de cosas serias; de la ley de bomberos -que en breve entrará en esta cámara-, de la Ley de protección civil y de emergencias, que lo único que hacemos es intentar, con ustedes y con el resto de grupos de la oposición, que salga lo más consensuada posible.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
y que consigamos una ley como la que ha presentado el Consell y el conseller, que es la ley que necesita la Comunidad Valenciana hoy.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para la defensa de la enmienda a la totalidad, presentada por el Agrupación de Diputados No Adscrits, tiene la palabra el señor Torró.

Cuando quiera.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, estem davant, primer, de tot una allau de projectes legislatius, molts d'ells com este, precisament, absolutament prescindibles, amb què el Partit Popular pretén soterrar l'activitat parlamentària, especialment la de control a l'executiu, en estos darrers mesos que ens queda de legislatura, o, també, amb els que tracten de torcar una gestió deficient i, a més, amb una creixent contestació social.
La Llei de protecció civil i gestió d'emergència crec que és un magnífic exemple de les dues coses.
Sens dubte, en estes condicions, no és d'estranyar que presentem una esmena de devolució.

I diem que aquesta llei és prescindible perquè una nova llei, l'anterior de 2002, no soluciona ni els problemes de gestió ni els de concepció política del servei públic.
I quins són estos problemes?
Primer, les carències en prevenció d'incendis; segon, les carències enormes amb mitjans operatius, personal i els deutes amb el consorci de
bombers; i, la tercera, la regulació dels cossos de bombers.

Davant de tots estos problemes i de les crítiques que han suscitat, el que es fa des de la Conselleria de Governació és canviar la pregunta i no contestar i no donar resposta a les coses que es
plantegen.
No es resolen les carències, ni les carències amb recursos, ni les carències en formació, tampoc no resolen els deutes sobre qui ha d'assumir el comandament tècnic en situacions d'emergència i, també, en les tasques que es duen in situ.
Quins proposen vostés que siguen?
Qui?
Les empreses quan el Partit Popular privatitza l'ocupació de la funció pública sense a penes formació?
O bé els cossos de bombers que tenen la qualificació?
Qui, senyor conseller?
El seu projecte de llei deixa palés que el comandament el té el conseller; el que no queda tan clar és quina conselleria, però el comandament polític i no el tècnic.
I esperem que se sàpiga delegar bé.
Però, realment, no podem -i eixa és la trajectòria- confiar en això.

I com que no es faran darrere, i com que amb la seua proverbial voluntat de
consens no acceptaran cap de les quasi sixanta esmenes que presentem, ens tocarà confiar que els futurs reglaments -si és que n'hi ha- i els desenvolupaments legislatius aclarisquen i definisquen totes les
imprecisions del model que proposen en aquest projecte de llei, que són moltes.

Bé, és evident, no obstant això, que hi ha voluntat d'aprofitar l'oportunitat que els oferix aquest tràmit.
Des d'Esquerra Unida veiem una clara intencionalitat: privatitzar.
Sí!
Fer avançar un pas més el seu projecte polític, no sols de privatització dels serveis, sinó, fins i tot, de privatització de la mateixa funció pública, és a dir, fer de dret allò que fins ara fan, de fet, amb Tragsa, per exemple.
És a dir, convertint els seus treballadors, treballadors de Tragsa, en bombers
sense fer-los empleats públics, sense formació però amb funcions, sense drets però amb responsabilitats i risc personal.

Les brigades rurals i d'emergència, tal com estan plantejades, són una mena d'acudit que no funciona bé, perquè per a vostés, per al Partit Popular, l'operativitat i la funció de les brigades no és la de previndre -que hauria de ser la primera i més important, val?
-, ni tampoc la de col·laborar amb els cossos de bombers davant els incendis no urbans.

Nosaltres pensem que això és el que hauria de ser.
I, per això, pel que vostés pretenen, que és donar funcions o recursos terrenalitzats, doncs, ja estava l'anterior llei.
El que vostés valoren, el que vostés volen és tractar de fer servir tot aquest entramat com a col·lador de contractacions irregulars per a practicar allò que sí que saben fer molt bé -i la veritat és que podia ser digne d'admiració-, que és el clientelisme polític.
Són uns grans mestres en aquesta qüestió.

No pot ser altre el seu interés, sancionar el que ja està passant, en especial, a Tragsa, encara que també a VAERSA, o, per exemple, amb (inintel·ligible) .
.
.
Es tracta simplement de posar pedaços per anar tapant boques, per anar a callar a alguns, utilitzar les
institucions en el seu profit i no emprar les institucions en el seu objectiu
legítim, que és resoldre o atendre els serveis i els problemes que es plantegen.
Vostés passen de l'Estatut de la funció pública i de les atribucions de l'empleat públic per a substituir aquesta figura per un personal que primer, cobra menys, a
pesar que al final costa més diners a l'administració; segon, intervé en l'extinció d'incendis, però no té la preparació adequada i necessària per a fer-ho, una preparació que nosaltres li hem reclamat ja durant molts de temps; en tercer lloc, que es
troba en precari, i no sols laboralment, sinó també -i això és quasi més sagnant- quant als mitjans dels que disposa.
Les queixes de les brigades respecte als
mitjans quan han d'anar a incendis, com els de la Vall d'Albaida l'altre dia, que es comparen els seus mitjans amb els mitjans que donen la resta,
quan estan exigint les parts les mateixes funcions, és vergonyosa!
I, en últim lloc, que, a més, es troba sota les ordres de subalterns de caràcter polític que, normalment, no tenen la qualificació exigible.

Per tot això, li recordem que, primer, primer, s'hauria d'haver legislat una llei de bombers.
Vosté, ara, ens diu que la llei de bombers estava en tramitació.
I ens pareix perfecte.
Però, si estava en tramitació, primer, parlem de la llei de bombers, i, després, adeqüem la legislació que ja existix d'emergències a la llei de bombers, i l'actualitzem.
I no presente vosté una llei nova -quan una modificació de la de 2002 haguera estat suficient-, no presente vosté una llei nova abans de presentar la més important, que és la que ha -diguérem- de donar la base per a poder fer l'altra.
Aleshores, què estan fent vostés?
Posar el carro davant els bous, cosa que també solen fer moltes vegades.

És imprescindible eixa llei perquè fixaria la seua regulació, perquè els bombers són precisament el cos qualificat per a la direcció i el comandament tècnic.
Sense la llei prèvia de bombers, aquest projecte de llei només presenta que indefinicions, indefinicions en coses que haurien d'estar molt clares i definides, sobretot perquè estem parlant d'emergències i hauríem d'evitar improvisacions amb els operatius, sobretot amb els operatius de caràcter d'urgència.
Bé, ja els ho ha dit molta gent, però, nosaltres, ací, haurem de repetir-ho.

Les brigades forestals, els agents ambientals, els voluntaris i les voluntàries, poden ajudar amb tot el que tinguen a mà, poden fer molta tasca, però la direcció només pot estar en mans de qui té la màxima formació.
I en això només ens queda el personal de bombers.
Tant la direcció com, segons vostés, també la simple (inintel·ligible) .
.
.
dels mitjans d'autoprotecció, com també -que és molt important- les llicències d'obertura, que haurien de fer-se des de la funció pública per tal de garantir el seu valor i la independència d'eixes revisions.
Eixa és la segona activitat que estan reclamant-los els bombers per aquells companys
que ja no es troben en condicions físiques d'oferir el servei: el tindre almenys la seua condició d'empleat públic amb tota la seua independència.
És importantíssima aquesta qüestió, que vostés, evidentment, no li donen ningun valor.

La formació és, junt amb la prevenció, l'altra mancança principal d'aquest projecte de llei que vostés han fet.
I és una mancança ideològica, perquè vostés no compten amb els sindicats, quan és fàcil vore que han segut d'ells qui han estat fins ara impartint-la.
O és que l'Ivasp ha intervingut alguna cosa en això?
Perquè, pel que sabem, no ha fet altra cosa per ara que compartir l'espai dels alumnes de l'Institut d'Educació Secundària de Xest amb els policies en formació.

Així, doncs, este projecte de llei té fonamentalment dos objectius clars per a nosaltres: primer, cobrir els
interessos partidistes del Partit Popular i, segon, tractar de fer soroll
publicitari per a cobrir les seues deficiències.
Deficiències: una, falta de personal, que està obligant, inclús, a tindre tancats en determinades ocasions -ja li ho hem dit abans- parcs urbans d'importància.
I no diga que no, perquè és així.
I no diga que no, que és així.
I si no ho sap, és pitjor encara perquè tenia obligació de saber-ho, parcs com el d'Elx com el d'Ibi han estan tancats perquè no han tingut gent, perquè els bombers han d'estar fent hores extraordinàries per a complir la manca de personal.
Si vostés no ho sap això, assabente's perquè.
.
.
i si no ho sap, no deuria estar ahí; deuria d'haver dimitit ja.
Vehicles inadequats en les brigades; retalls de 970.
000 euros
en forestals, que deixen sense funció als seus coordinadors; deutes amb els consorcis, i posem punts suspensius,
perquè n'hi han moltes més coses encara.

I en compte d'abordar eixes qüestions, el que fan és començar la casa per la teulada, fent una tercera modificació legislativa sobre protecció civil, sense, com li he dit abans, tramitar prèviament una llei que regule els bombers.

Bé, des d'Esquerra Unida, els ho hem dit moltes vegades, moltes vegades, vostés tenen una política conceptualment errònia sobre actuació davant d'emergències.
Els falta el pes -el pes vol dir els mitjans, el pressupost- en la prevenció, sobretot, en la prevenció, que és, insistisc, una de les grans absències de la llei.

No acaben d'entendre que la formació per a qualsevol situació davant d'una emergència és fonamental per a la seguretat i l'eficàcia.
En el seu projecte de llei es diria que només presenten riscos i dificultats tècniques els incendis urbans, però que els rurals sembla que qualsevol pot afrontar-los.
I no és així, eh?
Tots requerixen la màxima qualificació, tant en la direcció, com l'execució.
Ens ho diuen els bombers i ens ho diuen els sindicats de les brigades: no
disposen de la suficient formació.

I en el tema dels voluntaris hi ha alguna qüestió especialment greu, perquè vostés semblen confondre la responsabilitat moral de la ciutadania davant d'un incendi amb la negació d'auxili, tractant d'exigir als voluntaris coses que creem nosaltres que no els pertoca.

Bé, la conselleria, la que siga competent, segons diu el seu projecte, -i eixa encara no la coneixem- sembla buscar el control dels consorcis provincials, motiu pel qual el projecte
no determina qui els presidirà.
A vostés només els valen els consorcis per a tindre'ls com a representació en els òrgans rectors dels serveis.
Han obviat absolutament la participació de sindicats, en la participació (inintel·ligible) de la llei, per exemple.
I damunt no acaben de satisfer tots els deutes que
tenen.

Mire, en definitiva, els demane que per favor abandonen la hipocresia i el
partidisme; que pensen en resoldre els problemes, i no en com van aprofitar l'administració i les necessitats socials que cal satisfer per a satisfer, precisament,
interessos privats, bé siguen interessos de partits, o interessos personals.
Després, s'estranyen, no tots evidentment, alguns, que tot açò genere corrupció.
És inevitable.

Per favor, retiren la llei, aproven la llei de bombers i discutim després sobre les modificacions legislatives per a adequar la llei d'emergències a la nova realitat.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a torn en contra, la il·lustre diputada senyora Sagrario Sánchez té la paraula.

La senyora Sánchez Cortés:

Gracias, señor presidente.

Yo quiero comenzar, como también lo ha hecho mi compañero César Sánchez, felicitando al conseller de Gobernación y a todo su equipo por, como él ha dicho, ser tan inconformista y tener una respuesta rápida y eficaz ante la realidad de las emergencias.
Porque, verdaderamente, como
hemos visto, tanto en su presentación, como en el propio texto de la ley, y a pesar de lo que aquí se ha dicho por los grupos enmendantes, es una ley importante -yo creo que es esto lo que realmente les molesta- que afecta a la seguridad de las personas.

Y, por eso, y para comenzar, señor Torró, como la pretensión, tanto de la conselleria, como de este grupo político al que represento en este momento, es poder alcanzar, tener el mayor
consenso posible.
Porque verdaderamente cuando en mi grupo me dijeron la
posibilidad de llevar esta ley, pues, me alegré, me alegré como diputada de este grupo, como miembro del Partido Popular y, también, como municipalista, porque la vi una ley importante, una ley interesante y,
sobre todo, una ley muy práctica que afecta a las cuestiones cotidianas que en todos los municipios y en
todos los ayuntamientos, y los ciudadanos tenemos, lamentablemente, a menudo.

Y por eso le digo que pretendemos el mayor consenso posible, y le tiendo la
mano en este momento, a pesar de todo lo que ha dicho, para que retire esta
enmienda a la totalidad y estudiemos, una a una, cada una de las enmiendas
parciales que presenta y lleguemos a un consenso.
Si es posible, nosotros
queremos la totalidad; y si no, el mayor, el mayor.
.
.
, que seamos capaces de conseguir.
Pero bueno, si no lo hacen así están en su derecho, y visto lo visto, entiendo que es lo que va a pasar.

Desde la Conselleria de Gobernación, y a través de su Dirección General de Emergencias, se propone esta ley como una ley nueva, no como una
reforma de la anterior.
Y, sencillamente, viendo su enmienda, no la entendemos,
sobre todo porque ustedes en la misma ya se refieren a la necesidad previa de
una ley de bomberos.
Y la verdad es que no tiene la cuestión ni pies ni cabeza, y hay que decirlo así, porque esta ley mejora la anterior, ya se ha explicado exhaustivamente, y,
sobre todo, porque, señoría, es una ley que afecta a las personas, a su seguridad, a su bienestar, y yo
creo que hay que decir, ya lo ha hecho el
conseller, que es una ley social para la sociedad.
Y creo que esto hay que mirarlo de
otra manera.
.
.
, que como ustedes lo están haciendo.

Y, lamentablemente para los españoles, quería recordarles en este momento que ya la quisiéramos para todos los españoles una ley como ésta, porque la norma del estado, señoría, es de 1985, y desde entonces no se ha legislado en este sentido.
Somos las
comunidades autónomas, y en este caso, ya en el año 2002 la nuestra, y volvemos a incidir en lo mismo, los que tenemos que
coordinar todos los estatus de emergencias que colaboran para darles una
respuesta más eficaz y más rápida; acortar, como ha dicho el
conseller, tanto en tiempos, como en distancias.
Y yo creo que esto es lo que realmente
ustedes tendrían que estar valorando en este momento.

Una ley que, como también se ha dicho, partiendo del espíritu de la anterior, que no se la contradice en ningún momento, pretende coordinar eficazmente a los distintos organismos e
instituciones que intervienen en una emergencia.
Creo que es fundamental que
cada administración actuante tenga bien claro y definido su ámbito de actuación y su responsabilidad ante una emergencia.
Porque, señoría, se trata de salvar vidas, sobre todo eso, de salvar vidas.
¿Cómo no pueden ustedes estar de acuerdo con esto?

Afortunadamente, también, en estos años que está en vigor la ley de 2002, han surgido para colaborar, para ayudar nuevas
unidades de emergencias, cuya participación ya ha sido importante y fundamental.
Con esta ley, lo que se hace es
incorporarlas, se las regula y se le da el marco legal que merecen.
Ya se ha
mencionado aquí la unidad de brigadas de emergencias, que ya estaban funcionando, y las
incorpora, de las cuales tengo que decirle que, afortunadamente, muchos, muchos
municipios de la Comunidad Valenciana, gracias al esfuerzo de las diputaciones
provinciales y de La Generalitat, son verdaderamente importantes, necesarias en
nuestros términos municipales y eficaces ante cualquier riesgo; por ejemplo, el tema de los
incendios, que siempre es fundamental en este tipo de gestiones.

Se regula por otra parte en la ley, también se ha dicho aquí, pero es que es una pieza fundamental de la ley, el uno, uno, dos -el 112- de emergencias; un 112 que fue creado en el año 1999, y desde entonces, no solamente se ha consolidado como fundamental en la
atención a las emergencias de cualquier ciudadano, sino que desde la Generalitat
valenciana, a través de la Conselleria de Gobernación, para mejorarla, para mejorar su respuesta, su eficacia, se le han destinado
ya 11 millones de euros, tome nota, señoría, 11 millones de euros para atender a las personas.
Nos parece fundamental.
Y ésta, el 112, es la gran apuesta por la modernización de la Generalitat valenciana en el tema de las emergencias.

Se crea también ya, como se ha dicho, la mesa única postemergencias.
Esto es novedoso, verdaderamente.
Cuando acaba el riesgo
hay muchas cuestiones que reparar, hay muchas cosas y muchas situaciones que
volver a su sitio en las mejores condiciones y, por lo tanto, es destacable y
novedoso.

Y se crea, también, como se ha dicho, la mesa social de protección civil y emergencias, dando una importancia fundamental a la participación social.
Y le puedo decir, señoría, porque he hablado con algún colectivo, sobre todo, con personas de protección civil -con responsables de protección civil-, que la conselleria se ha reunido y ha hablado de esta ley y de su regulación con la mayoría de los colectivos afectados.
Y ellos se han mostrado totalmente conformes con
la misma porque, no solamente se les reconoce; sino se les da un marco legal de
actuación, se les facilita la actuación, en una palabra.
Esa es la realidad.

Incluso, como también se ha comentado aquí, se prevé por primera vez la repercusión de los costes de resolución de emergencias a quienes los provoquen.
La verdad es que esto es una medida
importante y, sobre todo, diría yo, que es una medida coercitiva, que lo que pretende es, de alguna manera,
avisar al supuesto pirómano o a estas personas que, desafortunadamente, cada vez es más frecuente que, por negligencia o intencionalidad, son los causantes de estos
grandes problemas, sobre todo, los incendios, que no tenemos que olvidar que la
mayoría, un 70% de los que se provocan, son -valga la redundancia- provocados e intencionados por la mano humana.

Señorías, esta nueva ley, esta nueva regulación, como ya le he dicho antes, no es un capricho de la conselleria.
Usted decía: «¿Por qué no se ha hecho una modificación de la anterior ley?
» Bueno, se podía haber planteado así, si fuese una modificación de un artículo.
El trámite, al parecer, según yo he preguntado, más o menos es el mismo.
Pero es que se ha considerado que es una ley lo
suficientemente importante en sus aspectos fundamentales, tanto lo que
incorpora, como lo que regula, como para darle un tratamiento nuevo y novedoso.

Y la verdad es que a mí me sorprende que ustedes se nieguen a legislar.
Porque ¿para qué estamos en esta cámara?
Y, sobre todo, para legislar lo importante, y esto, como ya he dicho, es
una cuestión muy importante.

Y ya ha dicho usted en su explicación, como lo dice también expresamente en la enmienda, que hablan previamente de una ley de bomberos.
Pues bien, no decimos que no.
No entendemos por qué la sitúan como eje fundamental de la prevención.
Y la verdad es que yo no quiero quitarles importancia ni mucho menos a los
bomberos ni a su profesionalidad, pero tampoco darles esa prioridad que usted
les da.
No entiendo por qué.
Y he oído a algunos profesionales que tampoco es así.
Y ahora veremos en el tema del organigrama de mando único que queda en la ley, que lo ha dicho también el
conseller, que está en los servicios complementarios de intervención, y a los bomberos se les considera como unos servicios complementarios, junto
con las fuerzas armadas, el voluntariado de protección civil y el personal de vigilancia de incendios forestales.
Y se considera,
dentro de este mando único, a lo que se divide para intentar darle más operatividad, los servicios esenciales de intervención, que son los cuerpos y fuerzas de seguridad, servicio de atención sanitaria y de emergencias -que es importante-, unidad de brigadas de emergencias, bomberos voluntarios, servicio de prevención y extinción de incendios y salvamento, personal técnico de emergencias, y sobre todo el 112 como fundamental de la Generalitat
valenciana.

Creo, señorías, que simplemente la cuestión de los bomberos, como usted ha repetido intensamente aquí, se refiere a cierto servilismo que ustedes, como en otras cuestiones, vemos a
determinados intereses.

Y la verdad es que para nosotros, para nosotros, para la Generalitat valenciana,
para la Conselleria de Gobernación, la emergencia es lo más importante.
Evitar la tragedia es lo que más nos preocupa.
Pero, para su tranquilidad, ya se ha dicho aquí, y asúmalo porque es así, es que ya hay una ley de bomberos en marcha, y creo que en el Consell de antes
del verano al anteproyecto se le dio en visto bueno.
Con lo cual, es una
realidad y no tienen ustedes por qué dudar de la misma.

Y mención especial -aunque me queda poco tiempo- quiero hacer del voluntariado de protección civil, porque la verdad es que esta gente es de admirar el servicio que
prestan a la sociedad desinteresadamente y como ocupan su tiempo libre en
ayudar y colaborar con los demás.
Y verdaderamente usted ha hablado aquí intensamente de la formación, señoría.
Esta gente está formada.
¿Por qué duda usted de la existencia del Ivaspe?
Está en el complejo educativo de Cheste, en mi pueblo, le invito, yo creo que con el
conseller, a que vea que es una realidad que está funcionando ya, que está funcionando, que forma a los voluntarios, que forma a los bomberos, que forma a
la policía local.
Y en esta edición, según los datos que tengo facilitados por la conselleria, van a ser más de dos mil personas profesionales y voluntarios los que se están formando.

Por otra parte, un instituto que ya lo quisieran para sí muchas comunidades de España.
¡Es pionero en España!
Y además le tengo que decir que es una realidad hoy, y que fue un compromiso electoral
del Partido Popular y del presidente Camps en las pasadas elecciones que ya está funcionando.
Y que no solamente el servicio que presta, sino la infraestructura
que allí ha generado la Generalitat valenciana es digna de ver.
Y yo le invito desde aquí, desde esta tribuna, a que venga y lo admire.
Porque si no lo admira será porque se ha tapado los ojos, como en tantas cosas que no quieren ver la
realidad.

Mire, yo le quería comentar lo que será la futura sala de control de mando, por ejemplo, para que usted vea.
.
.
Pero igual lo hago en la segunda parte de la réplica porque veo que no me queda mucho tiempo.

Y, la verdad, una última reflexión, a ver si lo consigo.
Sé que está la cosa difícil.
Pero es que, la verdad, sus argumentos no tienen ninguna consistencia.
El
tema es el de bomberos, fundamental, la formación que ha dicho.
Y que no tiene ningún sentido, y sobre todo porque la gente tiene lo que tiene que tener, porque nos
preocupa realmente la emergencia, y sobre todo porque ahí están los resultados de cada una de las catástrofes que ha habido o de los eventos especiales.

Y, por lo tanto, yo le pido en este último momento que retire la enmienda, que la retire y que hablemos, que
debatamos, que intentemos consensuar todas y cada una de sus enmiendas y
demostremos a los ciudadanos que aquí verdaderamente trabajamos por ellos, todos, no solamente algunos, y que somos
capaces de estar por encima del dogma en el mundo de las personas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sánchez.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Després, si vol, m'explica això d'estar per damunt del dogma què vol dir, senyora Sánchez.

Anem a vore, vosté ha vingut ací a dir, més o menys, que mosatros fem servilisme de no sé quins interessos.
També m'agradaria que m'explicara de quins interessos estem fent servilisme.
Perquè si estem fent servilisme d'interessos dels bombers i els treballadors de les brigades d'emergència, sí que és de veres.
Estem fent servilisme perquè entenem que els professionals que estan en els serveis d'emergència són precisament aquells que han de tindre tot el recolzament de l'administració, perquè són aquells que a l'hora de la veritat van a traure-mos les castanyes del foc.
A eixos sí que tenim servilisme!
Clar que sí!

I defensarem els seus interessos.
Clar que sí que els defensarem!
El que no defensarem són els interessos de tot el «tinglao» que tenen vostés muntat en tot el rotllo este.
Val?

I la principal argumentació, jo no sé si no ho ha sentit o no ho ha volgut sentir.
La principal argumentació que li he dit ací, efectivament li he parlat de la llei de bombers, li he parlat de la formació.
El principal de tot és el tema que, darrere de tot açò, el que vostés volen sancionar és la privatització de les funcions públiques i dels empleats públics.
Eixe és el principal argument.
I per això insistim en el tema de la llei de bombers.

Perquè el que vostés estan és posant en mans de gent que no té la qualificació pertinent funcions que no li corresponen.
I ho fan això precisament perquè Tracsa, VAERSA i totes estes empreses, que tenen la consideració que haurien de tindre els empleats públics, puguen estar actuant en coses que no els corresponen i puguen tindre la
capacitat de decidir en coses que no els corresponen.

Eixa és l'essència del nostre argument.
Li ho repetisc per si abans no li ha quedat clar.
A la
millor diem moltes coses i no els queda clar.
Però eixa és l'essència del nostre argument.
I vosté sobre això no em pot dir res.
Perquè, de fet, el que vostés perseguixen justament és això, justament és això, és aprofitar que tenim ací coses, eh, aprofitar les empreses, aprofitar tot açò, aprofitar tot el que se cita per a crear un servei d'emergències, per a vore si de pas amb això podem fer clientelisme i podem treballar d'una determinada manera que ens permet que els que estiguen allí no siguen gent independent, sinó que siga gent sotmesa a la voluntat de qui decidix.

I això no és apostar per la professionalitat.
Això no és apostar per tindre un servei d'emergències adequat.

Això sí que és apostar per salvar vides.
No com vosté està dient ací de noves unitats d'emergència i no sé què.
Ací el que passa és que hi ha tota una sèrie de problemes, la major part dels quals s'han creat per la negligència en la seua actuació, problemes materials.
.
.
Què he de tornar-ho a repetir?
Els deutes amb els bombers.
El problema de la falta
de personal dels bombers.
Que, torne a dir, per molt que el conseller pegue
cabotades, parcs tancats per falta de personal, perquè els bombers no volen fer hores extra quan no els correspon.
I tenen tot el dret
del món.
Perquè les plantilles estan infradimensionades.
I això en gran mesura és culpa seua, culpa del Consell, culpa de la gestió que està duent-se.
I això no es resol amb una llei.
Perdone, la llei el que fa és generar organismes, coses, que de vegades poden ser útils, altres no ho seran tant.
Jo, per exemple, li dic, la mesa social de
protecció civil, una mesa que estarà molt bé, però resulta que vostés quan han fet la gestió de la llei, quan han estat fent.
.
.
no han donat participació a ningú.
Per tant, pensen que ara els sindicats i tota la gent, els voluntaris i tot
això, doncs no van a creure-s'ho això.
Diu, ara mos donen participació, però per a la redacció de la llei han passat de mosatros.
Doncs això quin sentit té?
Fins i tot això només aprofita quan u té voluntat que això funcione.

Insistisc, els problemes, per tant, no es resolen amb una llei.
El que vostés estan pretenent amb esta llei és tractar de generar de cortines de fum perquè parega que estan fent moltes coses, quan en realitat no estan posant-se mans a
l'obra.
I mans a l'obra és, insistisc, acaben amb totes les històries estes de les brigades i donen les funcions que els corresponen.
Brigades
per a la prevenció, brigades per a l'auxili dels bombers.
Dimensionen les plantilles dels bombers adequadament i
donen-los recursos perquè puguen actuar.
I a partir ens creurem tot el que estan dient vostés sobre salvar vides, gestió d'emergències i tot açò.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Senyora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Torró, cuando le estoy escuchando sobre las cuestiones de los bomberos y las
ampliaciones de las plazas, yo no sé a usted quién le facilita la información.
Pero yo le tengo que decir que, por ejemplo, en el Consorcio Provincial de
Bomberos de Valencia, infórmese usted bien, porque recientemente, a lo largo de todo este año, han estado celebrando unas oposiciones para más de sesenta plazas de bomberos.
Unas oposiciones libres, transparentes y a las
que todo el mundo que ha querido, ha podido acceder ha tenido acceso.

Lo que sucede es que lo que usted.
.
.
el argumento, como ha reiterado, que es el fundamental de su negativa a la ley,
a la negativa por sistema, es el mismo de siempre, el sembrar dudas sobre la
gestión del Partido Popular, porque no pueden llegar o entienden que no pueden llegar
de otra manera a la gente.

Pero, mire, lo hemos comentado aquí tantísimas veces.
Esa es su responsabilidad y fácilmente que ese discurso y ese lío que tienen con sus compañeros de arriba, de abajo, del medio, y ya no sé de dónde son, pues fácilmente les haga que no nos veamos aquí en la próxima legislatura.
Pero la realidad es que yo estoy aquí para discutir, para discutir con usted, pero intentando llegar a un acuerdo.
Y
eso es lo que voy a seguir haciendo.
Y hablándole de la realidad de esta ley, de
(inintel·ligible) .
.
.
de esta ley porque las tienen, quieran ustedes o no quieran las tiene.
Y
esta ley se presenta para mejorar, y ya hemos dicho, el texto.

Y yo, mire, me había apuntado aquí algo que veo que con lo que usted está diciendo, pues la verdad es que yo iba a apelar hasta a su corazón, fíjese.
Fíjese si lo consideraba.
Y, bueno, le pido que piense en sus familiares, en sus
vecinos, en sus amigos, en el que vive al lado de su casa, si un día tiene un accidente o es víctima de alguna catástrofe.
Y yo supongo que usted querrá que a ellos se les socorra rápidamente, se les lleve enseguida al hospital, se les saque de ese vehículo que se han quedado ahí metidos.
Y, verdaderamente, es que esta ley es tan simple que pretende eso,
pretende aunar esfuerzos, coordinar, y rápidamente acudir a salvar a esa persona que ha tenido un problema.

Y, la verdad, yo creía que esta ley, la verdad, no la veo nada política, no la veo para nada al terreno que ustedes la quieren llevar.
Pensábamos, y sigo pensado, que no es una ley nada más que para las personas.
Y por eso queremos, creemos, que no debe ser una ley
del PP, sino una ley de la mayoría, si es posible de todos los grupos políticos de esta cámara, que lleguemos a un acuerdo y le digamos a la ciudadanía, oye, aquí estamos trabajando por vosotros, nuestro objetivo, el del Partido Popular es éste.

Mire, por ejemplo, yo venía aquí para hablarle de tantas cosas.
.
.
De los grandes eventos.
¿Cómo se actúa en los grandes eventos?
Pues mire, yo vivo a menudo, ya once o doce años, uno en mi municipio, el mundial de motociclismo que se ha nombrado aquí.
Usted no sabe, usted no sabe la cantidad de cuerpos y fuerzas, tanto de
seguridad del estado, administración local, protección civil, sanitarios, como actúa esa gente.
Cada vez viene más gente y cada vez tenemos que servirnos de más operativos, de esta gente.
Hasta de los bomberos, también una pieza clave y fundamental.
Y no tenemos a lo largo de estos años menos bomberos, sino cada vez más, y todos pertenecen al Consorcio Provincial de Bomberos de aquí, en este caso, de Valencia.
Y la verdad es que es una gente que trabaja magníficamente, todos, desde los bomberos, muy profesionales, como la protección civil en el régimen de voluntariedad.
Y esto es lo que pretendemos seguir haciendo en el
futuro.
Quizás ustedes preferirían que todas estas cuestiones, y todas las catástrofes y todos los riesgos que existen en nuestra comunidad, cada vez se
atendieran peor.
Supongo que piensan que ahí ustedes van ganando votos.

Pero mire, realmente no es así.
Ustedes quieren negar la evidencia, quieren negar que se trabaja, quieren
negar que al Partido Popular nos preocupan las personas.
Quieren hacer creer a
la ciudadanía que el Partido Popular trabaja para sí y no para las personas.
Pero mire, afortunadamente, la realidad de las
elecciones, años tras año, ejercicio tras ejercicio, está ahí, y la realidad es la apuesta de la gente.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

.
.
.
por el Partido Popular.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para fijación de posición, tiene la palabra la señora Sanchordi.

La senyora Sanchordi García:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Bé, este és el projecte de modificació d'una llei que ja va modificar el mateix Partit Popular en l'any 2002.
El Grup Parlamentari Socialista no hem presentat una esmena a la
totalitat, com tampoc ho vam fer en l'anterior llei, la de 2002, però, és clar, entenem que és un projecte de llei manifestament millorable.

En eixe sentit, senyor Morera i senyor Torró, anunciar que ens anem a abstindre en l'esmena a la totalitat, però també vullc anunciar que coincidim en moltíssimes de les esmenes parcials que els seus grups presenten.

Ací s'ha parlat que este projecte de llei va ací amb una àmplia participació i amb un ampli consens.
Bé, això és el de sempre.
Jo fa molts anys que sóc diputada i sempre he sentit exactament el mateix: tots els projectes de llei són el no va más de la participació i del consens.
Després resulta que la realitat normalment no és aixina.

I de fet, la primera consideració que vullc fer és precisament de falta de participació.
Falta de participació de les organitzacions sindicals i empresarials en el si del Consell Econòmic i Social, del CES, en la fase prèvia a la presentació d'este projecte en les Corts Valencianes.
Este fet, que no estiga l'informe del CES, és clar, pot donar a entendre la falta de participació real que dóna el govern valencià a la ciutadania a través dels seus representants.
I, per tant, qüestiona, a més, la utilitat d'una de les novetats d'este avantprojecte de llei: la creació de la mesa social de la protecció civil i les emergències, qüestió a la qual després me referiré.

Quant a les novetats.
Bé, destacar, com ja s'ha comentat, el nou tracte per part de l'administració als ciutadans que residisquen o transiten per la Comunitat Valenciana en voler
introduir la repercussió dels costos en la resolució de les emergències a aquelles que les provoquen de forma intencionada o negligent.
Este és un aspecte en què no estem en desacord, però sí que entenem que pot ser conflictiu, perquè en alguns supòsits ja estan arreplegats en forma de taxes en els consorcis provincials i
bombers municipals.

Pretén, a més, este projecte de llei regular per primera vegada la volta a la normalitat
darrere d'una catàstrofe; ara bé, sense definir clarament si la competència serà exclusiva de La Generalitat o compartida amb altres administracions, si amb
eixa nova oficina única postemergència tindran cabuda les administracions locals.
Per descomptat, no definix on
van a repercutir els costos econòmics d'eixa volta a la normalitat.
Parles de la gestió de les ajudes, però sense dir qui les aporta.
I este apartat pot generar conflictivitat perquè és lògic que aquell que aprova ajudes vullga gestionar la seua distribució i els seus criteris.

També compartim les mostres de prudència respecte a la direcció del comandament únic.
Entenem que ho deixa massa a la lleugera al criteri del conseller.

Per un altre costat, respecte a la formació dels col·lectius d'emergències, que recauen en el nou centre de formació anomenat Ivaspe.
Resulta almenys paradoxal que el poc que coneixem de l'Ivaspe en la nova llei de policies locals que esta preparant el govern, on
figura el seu.
.
.
i que regula el seu consell rector, de l'Ivaspe, resulta que en este no apareix cap figura relacionada amb les emergències en la Comunitat Valenciana.
La qual cosa demostra una estanquitat entre
les dos direccions generals de la conselleria i, és clar, una falta de coordinació en la mateixa Conselleria de Governació.

Positiu pareix a priori la nova figura de la mesa social de la protecció civil i de les emergències.
Ara, serà positiu si el que pretenen és crear un fòrum de participació ciutadana i social dels col·lectius afectats per les emergències.
I positiu serà si les seus deliberacions i propostes són tingudes en compte a l'hora de millorar les respostes en matèria d'emergència.
Ara bé, si se'ls fa el mateix cas que, per exemple, al gabinet tècnic que existix en l'actualitat de policies locals, realment esta mesa social, malauradament, servirà per a poc.

També volem fer insistència en una cosa, i és que entenem que donada l'experiència i la realitat dels últims anys, cal fer menció expressa de la relació entre desenvolupament urbanístic i emergències.
Aixina hem presentat unes quantes esmenes en este sentit.

Per exemple, l'article 2, quan parla d'acció pública en matèria de protecció civil i emergències, parla d'objectius.
I diu literalment: «Intervindre per a pal·liar, corregir i minimitzar els efectes de les emergències.
» Correcte.
Ara bé, afegim que no només cal intervindre per a pal·liar, corregir i minimitzar els efectes, sinó també per a anul·lar les causes.
Per què fem açò?
Perquè entenem que independentment que alguna de les causes d'emergències no siga possible eliminar-les per ser fenòmens naturals, no és menys cert que no s'ha d'eliminar esta referència, perquè, per exemple, una construcció il·legal realitzada en un barranc pot, evidentment, agreujar les conseqüències d'una pluja torrencial i crear una situació d'emergència.
Però és que, a més, este objectiu està arreplegat en l'article 2 de la vigent llei de 2002, que serà derogada, i no pareix prudent, entenem, eliminar-lo.

Respecte a este tema, el que fem també és quan se parla en la llei del pla territorial d'emergències de la comunitat, afegim un punt nou, on diem que este pla territorial d'emergències tindrà la consideració d'instrument determinant en les actuacions d'ordenació territorial i urbanismes, i s'elaborarà segons el que disposa este norma i el seu desplegament reglamentari.
Per què?
Entenem que el fet que es vincule l'ordenació territorial i l'urbanisme ha resultat, de les anàlisis i estudis d'este pla territorial d'emergències.
.
.
és la millor forma de prevenció de catàstrofes futures, com a mínim, causades per riscos ja detectats.

Una altra esmena, per exemple, que presentem, es referix als servicis, tant essencials com complementaris, d'intervenció.
Pel que fa als servicis essencials, el que hem és introduir a les brigades forestals de la Diputació de València.
Per què?
Perquè entenem que per la seua tasca i per les seus funcions, han de tindre la
consideració de servicis essencials.
Perquè, a més, estos professionals ho han demanat reiteradament al mateix conseller.
I
considerem imprescindible per a garantir sobre tot la continuïtat de tota la plantilla d'esta empresa provincial, d'Imelsa, que estes brigades obtinguen el mateix reconeixement que les de Tragsa.

Per un altre costat, els bombers voluntaris.
Amb tot el respecte que es
mereixen tots els voluntaris en general i els bombers en particular, els
bombers voluntaris, dir que no deixen de ser un col·lectiu paregut al voluntariat de protecció civil.
I la seua implantació, a més, és en uns punts molt concrets del territori de la Comunitat Valenciana.
Per tant,
considerem més lògic considerar-los serveis complementaris que serveis essencials.

Voldria fer menció també al servei del 112.
Anem a vore.
El servei 112.
Davant de tot, mos agradaria
diferencia entre el 112 Comunitat Valenciana com a servici integral d'emergències i les plataformes que l'integren.
Mosatros hem parlat amb eixe col·lectiu també i no estan massa contents, parlant del que és la plataforma operativa, que són precisament els responsables de l'atenció i gestió de cridades.
Mos han traslladat les seues queixes.
Mos comenten que actualment
esta plataforma operativa la gestiona una empresa privada del sector del telemàrqueting, subcontractada per La Generalitat.
Al ser una empresa privada, estos
treballadors conviuen contínuament amb interessos empresarials, els quals perjudiquen d'una forma clara el que seria la gestió del servici junt amb el conveni que tenen.

Tot açò comporta una gestió del servici que és precària, sense la professionalitat que requeriria com a conseqüència d'un procés de selecció ràpid i poc minuciós, una formació escassa i unes condiciones laborals precàries, etcètera.
Per a solucionar esta problemàtica, l'esmena que traslladem és fer un conveni propi d'un centre de treball.
Esta opció permetria desprendre's de l'actual conveni, el qual no s'adapta a la realitat del servici, i a més la creació d'este conveni estaria consensuada entre el comité d'empresa i l'empresa adjudicatària, amb l'aprovació de La Generalitat.
D'esta manera, a través del plec de condicions, La Generalitat regularia l'aplicació de dit conveni en els futurs canvi d'empresa.

Per a acabar ja -perquè a més tinc poc de temps i este no és el moment, ni hi ha temps de debatre tot el que pensem de la llei-, sí que vull afegir una cosa.
Se pretén modificar una legislació que no ha segut desenrotllada i se pretén modificar-la per una nova que porta un desplegament reglamentari superior
encara a l'anterior, la qual cosa inclús ens pot fer pensar que inclús haguera segut millor canviar els noms a algunes figures de l'anterior llei i desenrotllar reglamentàriament tot el seu contingut.

Arribat ací, és clar, ja que la participació i el consens entenem que no han sigut previs a l'elaboració d'este projecte de llei, és clar, sí que esperem que a partir d'ara existica una participació i un ànim de consens real i realment puguem fer la millor llei, que jo crec que és el que volem tots els grups parlamentaris.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señorías, vamos a proceder a la votación, en primer lugar, de la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Parlamentario Compromís.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 5; votos en contra, 48; abstenciones, 33.
Queda desestimada la
enmienda de Compromís.

Y ahora, señorías, pasamos a votar la enmienda a la totalidad de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 5; votos en contra, 48; abstenciones, 33.
Queda desestimada la
enmienda a la totalidad de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el finançament de les entitats locals, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 64.
429, BOC número 257)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto: toma en consideración de la Proposición no de ley, de tramitación especial de urgencia, sobre la financiación de las entidades locales, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el ilustre diputado señor Asencio Adsuar.

Cuando quiera.

El senyor Asencio Adsuar:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, volvemos hoy aquí a encontrarnos nuevamente ante un debate necesario e inaplazable y que no por más repetido es menos urgente.

Un problema, señorías, en el que siendo unánimes todos en la constatación -cuando digo todos, me refiero a todas las fuerzas políticas y presentes aquí en estas Cortes-, ya no es igualmente unánime la percepción que se tiene de quién es el causante de la actual dificultad económica por la que pasan las entidades financieras y de quién depende la solución.
Para el Grupo Popular sí que está claro quién es el responsable y de quién depende la solución.

Se podrá decir lo que se quiera de la financiación local, se podrá decir lo que se quiera, desde hace treinta años, si es la financiación adecuada o no, si es necesario que haya más reformas, cómo se reparte el gasto entre las distintas administraciones públicas.

Pero si hay un hecho cierto es que hasta la llegada del señor Zapatero y el PSOE al gobierno, la realidad es que después de los ocho años de gobierno al final del Partido Popular, el resultado ahí estaba: liquidaciones en positivo de lo que eran las liquidaciones
presupuestarias de los ayuntamientos o la tesorería municipal, que agilizaba convenientemente los pagos a los proveedores.
Esa era
la realidad.

Y frente a esa realidad, llegó el gratis total del Partido Socialista con su programa electoral del 2004.
El
gasto público indefinido y perpetuo para siempre, la mejora de la financiación, en este caso local, fue uno de sus compromisos, y el hecho cierto es que se prometió en 2004, se volvió a prometer la mejora de la financiación local en el programa marco del Partido Socialista en el año 2007, y se volvió a prometer en el programa electoral del año 2008.
Pero como se había incumplido ya anteriormente, entonces, en el 2008 había un matiz y era que se debía de modificar la financiación vinculando su revisión a la financiación autonómica, algo que exigía también la Federación Española de Municipios y Provincias por unanimidad en su sesión de 27 de mayo de 2008.

Y aquí está el programa del Partido Socialista, casi profético, porque decía «motivos para creer», el programa del año 2008, y la verdad es que hay muchos motivos, muchos motivos hacen falta para
creer en este programa.
Pero, en fin, en su página 113 decía literalmente que la reforma de la financiación local se llevará a cabo de forma coordinada con la financiación autonómica, para garantizar la coherencia y suficiencia de los recursos del conjunto
del sistema.

A continuación, el señor Zapatero, en su debate de investidura a la presidencia del gobierno dijo,
literalmente, «además del nuevo sistema de financiación autonómica, es necesario abordar la discusión de la situación financiera de las entidades locales y su necesaria reforma».

Poco tiempo después, el 11 de junio de ese mismo año, el 2008, el señor vicepresidente segundo y ministro de economía, el señor Solbes, que ya no está, dijo que durante la anterior legislatura «comprometimos con la Federación Española de Municipios y Provincias que la reforma de la financiación local se haría en paralelo con la reforma de la financiación autonómica.

El Senado aprobó en el año 2008, el 19 de noviembre, una ponencia por amplia mayoría, constituida por todos los grupos, en donde exigía esa reforma y sentaba las bases de esa reforma local, y se publicó en el diario del Senado el día 26 de diciembre.
Bien, pasó el año ya 2009, a finales de 2009, como no se había cumplido con esa situación, el vicepresidente tercero del gobierno y ministro de Cooperación Territorial, el señor Chaves, dijo en el pleno del Senado que el 1 de enero de 2011 las entidades
locales tendrían una nueva regulación, tanto a nivel administrativo como a nivel financiero.
Está publicado en la revista
(inintel·ligible) .
.
.
, que tengo aquí las hojas donde están todos esos compromisos publicados, (soroll de papers) esta la revista de Federación Española de Municipios y Provincias, constan aquí esos compromisos y esas fechas.

Yo ya les vaticiné a ustedes, desde su grupo, que estaban allí, en fin, muy lisonjeros y sonrientes con el debate de la ley de régimen local y se las prometían muy felices con estos compromisos publicados y que su gobierno llevaría adelante las reformas, yo ya les dije que después del ministro de Administraciones Públicas, el señor Sevilla, y los incumplimientos del libro blanco, estaba seguro de que esos
compromisos iban a ser papel mojado, pueden releer ustedes el
Diario de Sesiones, así creo que lo expresé en mi intervención, y, bueno, sin ser adivino ni pitoniso, la realidad es que conocer al señor Zapatero y conocerles a ustedes es una gran ventaja, porque nos anticipa el
futuro.

Y la realidad es que ustedes no han cumplido.
¡Nosotros sí que hemos cumplido!
, aprobando la ley de régimen local, nosotros hemos creado el fondo, en la parte que nos tocaba, autonómica, y que en breve tiempo tendrá su desarrollo reglamentario y se aplicará en la próxima ley de presupuestos de la Generalitat valenciana, y la diferencia entre
ustedes y nosotros es que ustedes prometen mucho y no hacen nada y nosotros
prometemos lo posible y lo cumplimos, no el gratis total al que ustedes tanto
se apuntan.

Ahora nos sorprende el señor Zapatero, ayer, con un nuevo compromiso de sentarse con el Partido Popular
para reestudiar, estudiar.
.
.
, ver el problema de la financiación local.
Nuevamente estamos ante otro truco para ganar tiempo.
Se incumple lo
que se promete, no se hace lo que se dice, y cuando se llegue a (inintel·ligible) .
.
.
situación, entonces abrazarse al contrario en buenas formas de negociación, en buenas formas de consenso, todo ganar tiempo para tapar las propias vergüenzas del incumplimiento.

Y, claro, aquí se ha fallado en lo fundamental, en la estrategia: ni se ha hecho la ley de
reforma de haciendas locales, ni se ha hecho la ley de reforma de la
administración local en lo que es la competencia estatal, cuando, ustedes, todo era para
mejorar, en sus programas electorales y sus compromisos, así era.
Y también han fallado en la táctica, en las medidas concretas.
Y un poco esto nos lleva a una situación caótica en estos momentos en los ayuntamientos que nos recuerda aquel pasaje que
Adam Smith nos contaba cuando, paseando por la campiña italiana, encontró aquella lápida de mármol donde vio a un señor que estaba enterrado y donde decía: «Quise estar mejor y aquí estoy.
» Eso es lo que les ha pasado a nuestros ayuntamientos, querían ustedes mejorarlos tanto en sus programas electorales y se comprometieron a
tanto, que hoy están en la práctica quiebra y bancarrota nuestros ayuntamientos en la Comunidad Valenciana y
en España.

¿Qué ha pasado con sus medidas concretas durante todo este tiempo?
Sus medidas han
hundido a los ayuntamientos.
En los ingresos, con tal de dejar mal al Partido
Popular por haber suprimido el IAE, que se beneficiaron muchísimos pequeños autónomos y profesionales, no cumplieron ustedes el compromiso que había asumido el partido del Partido Popular de compensar el cien por cien a los
ayuntamientos si había alguna merma después de la extinción del impuesto para aquellos que no ganaran.
.
.
, o su cifra de negocios superior
a un millón de euros, que era la inmensa mayoría, más del 90% de los censados en el IAE.
¡No compensaron!
, a pesar de que hubo reclamaciones de ayuntamientos, como el mío y otros muchos, y diputaciones.
No cumplieron el compromiso, ustedes primaron
el sectarismo.
Es una mala reforma hecha por el PP cuando ustedes podían haber compensado económicamente esas diferencias.

Tampoco se han preocupado de adaptar la ley de haciendas locales.
Problemas
como la telefonía móvil, que ha ido apareciendo a costa de la telefonía fija y que ha ido reduciendo los ingresos del 1,5%, el antiguo impuesto o tasa
de palomillas, con la facturación actualmente sobre la ocupación de dominio público del 1,5% de facturación de las empresas de telefonía.
Ustedes han visto cómo iban desapareciendo y evaporándose los ingresos durante todos estos años por la baja del alta en la telefonía fija, y, en cambio, no han sido ustedes capaces de regular bien eso para que
no hubiera esa evaporación de ingresos por parte o en favor de las compañías de telefonía.

Han perdido ustedes los fondos de cohesión en infraestructuras.
Es cierto que hemos dejado de ser objetivo 1 la comunidad
y España en la Unión Europea, es cierto que gracias a los grandes gobiernos del Partido Popular se
ha conseguido y se consiguió mejorar esa media en la renta europea, pero también es cierto que ustedes desarmaron a España en esa negociación y no negociaron un periodo transitorio, y esos fondos, 4.
000 millones de
ellos, hubieran venido en los siguientes años conforme al ritmo de los años anteriores, si ustedes hubieran sabido negociar la transitoriedad.
Pero, no,
había que volver al corazón de Europa, había que desarmarse del Tratado de Niza, donde Aznar y el Partido Popular
consiguieron una preeminencia para el voto español.
Y después de desarmarse ustedes ¡los han tratado como peleles!
, ¡los han tratado como muñecos de peluche!
y han hecho de ustedes, en el corazón de Europa, lo que han querido, que es donde han guisado cómo se han repartido los fondos, ¡para España y para todos los demás!
(Aplaudiments) Eso, en ingresos corrientes y de inversión.
(Veus)

Pero es que en los gastos ustedes han maltratado a los ayuntamientos.
Ustedes,
en los gastos, desde el aumento de las tarifas eléctricas que han acumulado un incremento desde el año 2008 del 30% del gasto, directamente ha afectado al alumbrado público, calles, plazas, jardines, a edificios públicos, indirectamente también a los ayuntamientos les ha afectado enormemente, porque muchas de las compañías de servicios de contratas, recogida de basuras, eliminación de residuos, suministro de agua, las fórmulas polinómicas de cuantificación de las revisiones de precios, toman la energía como uno de los factores a tener en cuenta, y eso ha sobreponderado los costes
en la repercusión de esos servicios, y provocan ustedes más aumento de gasto en los ayuntamientos, cuesta más la luz, cuesta más la calefacción y la refrigeración en los edificios públicos y cuestan más las contratas de servicios en los ayuntamientos.

Ustedes han suprimido al trasvase del Ebro y el plan de desaladoras que
pusieron en marcha.
Hasta aquí les persigue a ustedes su culpa de haberse cargado el trasvase, porque el gran
consumo energético de las desaladoras es otro factor que distorsiona el aumento de costes
especialmente en los municipios del Mediterráneo español, la Comunidad Valenciana, Murcia, Almería, que tenemos el agua mucho más cara que en el resto precisamente por la aplicación de los aumentos de los costes energéticos de las desaladoras.
(Veus)

Y, en fin, esa es la realidad que ha ido produciéndose, que han acabado ustedes de culminar con la subida del IVA, dos puntos de
aumento del IVA que grava prácticamente la mitad del presupuesto de gastos municipal.
Excluidos los costes de
la nómina y excluidos los costes de la amortización de capital de los préstamos e intereses, el resto va todo con cargo a los ayuntamientos con facturación de IVA que los ayuntamientos no pueden deducirse, normalmente, porque no
repercuten a terceros servicios, y, por lo tanto, son consumidores finales.

Pues, bien, ustedes han establecido un aumento del gasto del 2% sobre la mitad
del presupuesto, o lo que es lo mismo, un 1% de reducción de recursos sobre el cien por cien de los recursos que tiene un ayuntamiento
en su presupuesto anual.
En resumen, han dejado ustedes a las entidades locales
rociadas de gasolina hasta el cuello, empapadas de hidrocarburo incendiario, y,
claro, han faltado las medidas que ustedes han puesto en marcha para que se
haya producido el desplome de las finanzas locales: han caído los ingresos urbanísticos, en torno al 60 o el 80% en las licencias, impuesto de construcciones, el
IBI está totalmente estancado, los ingresos del estado, de la
(inintel·ligible) .
.
.
, han bajado entre un 20 y un 24%, lo que ya se tienen en padrones, aunque
no se reduzca a nivel nominal, el pago de los vecinos que está en el paro gracias a sus políticas, desgraciadamente, pagan menos a los ayuntamientos y hay menos recursos, y
a todo esto ustedes le ponen en marcha dos planes que son el E1 y el E2, más propio de La guerra de las galaxias, por su denominación, aunque es cierto también, y habría que decirlo, había que estar en las galaxias, como estaba el señor Zapatero, para decidir la puesta en marcha de estos planes que han provocado
un mayor déficit en los ayuntamientos, un aumento del gasto de mantenimiento, que lo van a
tener, y que les ha restado, en cambio, recursos del gasto corriente para poder
funcionar.

Y el segundo decreto ley, o la segunda medida estrella, de pago a proveedores,
el Decreto ley 5/2009, de 24 de abril, fue su segunda gran medida el año pasado, que no sirvió para nada, porque, en primer lugar, era para gastar más rápido el dinero que se tenía, anticipándolo el ICO, con lo cual el déficit seguía estando, y, por otro lado, fue un fracaso, porque no acudieron los
ayuntamientos, porque tenían que compensar con las entregas del estado y, con lo cual, pues, sí, tenían que pagar a los proveedores, después el estado les echaba por la puerta de atrás la mano a lo que le enviaba, se quedaban sin liquidez, y los ayuntamientos
prefirieron no pagar a los proveedores, que tienen más difícil cobrar, y seguir con las entregas a cuenta.

Toda esa es la realidad, que se acaba de aderezar con la última guinda: las devoluciones al estado que ustedes están reclamando del año 2008, 1.
500 millones, más la que se va a producir este año 2009, cuando conozcamos la liquidación, que aún no la conocemos, pero que las estimaciones ya adelantan en 4.
500 millones.

Hacen faltas medidas como la nuestra, medidas de flexibilización del endeudamiento, medidas de choque a corto plazo que ayuden a compensar la
bajada de ingresos, y medidas estructurales con la reforma de la ley de
hacienda local y la ley de organización de la administración local, de competencia estatal.
Con esas medidas que exigimos al Consell
esperamos que el gobierno rectifique como en tantas cosas y pueda solventar la
crisis de los ayuntamientos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Asencio.

Señor Pañella.
.
.
Cuando quiera, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Asencio, coincidixc totalment amb el seu inici, és un debat necessari i inajornable, totalment, encara que no en els termes que
vosté ha plantejat, perquè el debat necessari i inajornable, i jo he dit moltíssimes, i ho diré moltíssimes més vegades, no és el d'anar plorant per cada qüestió que vaja eixint, el debat necessari i inajornable en esta cambra és el debat sobre el finançament, sobre el sistema de finançament global, debat que vostés no volen fer.
.
.
Vostés sabran per què, perquè saben que si hem de demanar més recursos, hi estem d'acord; si hem d'anar plorant, compre's un mocador per a eixugar-se les llàgrimes, perquè ahí nosaltres no l'ajudarem.

I ho dic ben clar.
Mire, en la seua proposta li hem presentat una esmena a la
totalitat, una esmena completa en la qual assumim punts que vostés posaven, però que l'enfocament és diferent.

Mire, estem d'acord i compartim moltes coses de la seua proposta.
Compartim la necessitat de
millorar i modificar i millorar el finançament, el municipal i l'autonòmic, i sé que ho compartim.
Per això li dic que el debat del finançament és el necessari.
Compartim la situació que ha definit des dels ajuntaments, jo he sigut alcalde també, he patit la situació, els problemes de tindre suficients recursos per a poder donar els serveis que
tinc o que tenia en aquell moment obligació de donar al meu poble.
En este moment els ajuntaments tenen un endeutament
insuportable.
Però les causes, mire, les causes són diverses, algunes sols necessiten d'inversions; inversions que en un cas algunes són necessàries i altres, i parlarem ací si fa falta, no tant.
I indubtablement els serveis directes que ha de prestar,
alguns de competència municipal: neteja viària, tractament i replegada de residus sòlids urbans, il·luminació, etcètera.

Però hi ha altres que donen i que no són competència seua.
Per exemple: educació infantil zero a tres, formació de persones adultes, conservatoris musicals, per citar-ne alguns.
Ensenyament,
competències de qui?
De l'estat o de la Conselleria d'Educació?
Segon, serveis socials, centres de dia, per exemple municipals que tenim,
competència de qui?
Li ho dic.
Li pregunte la competència, perquè, clar, jo trobe que ací en la seua proposta només s'insta el Govern de l'Estat en qüestions que vosté té raó, però només s'insta i s'oblida que vosté, com a membre que dóna suport al govern del Partit Popular, té també responsabilitats que es deriven de les competències, si se les creu, que no sé si se les creu.
Perquè pareix dóna la impressió que vosté se sent molt diputat de Madrid i poc diputat de les Corts Valencianes, perquè de totes les seues propostes dóna la impressió que estem en el Congrés dels Diputats, instant el senyor Zapatero.
Per què no insta el senyor Camps, que és qui té les solucions ací en este país?
O no les té?
O no té les competències i les solucions?
Les té, les té.
I recorde el que li he dit.
De totes les que li he dit i que assumeixen els
ajuntaments i no són competències pròpies, totes són competència de La Generalitat.

Per tant, mire, mire l'esmena, mire l'esmena, és que li accepte el que diu sobre el govern de l'estat, li ho accepte el primer punt: «Instar el govern de l'estat que adopte solucions i mesures que dote els ajuntaments d'un finançament d'acord amb els principis de suficiència, autonomia, equitat, subsidiarietat i descentralització, implementant una reforma al sistema de finançament de les entitats locals que garantisca un sistema estable de finançament.
» Ningú li pot dir que no a això, ningú li pot dir que no.
Però és futur, parlem de futur.

El punt segon, que «Les Corts acorden instar el Consell perquè inste el govern de l'estat a que reforme la Llei de bases de règim local i que s'aborde definitivament la delimitació precisa de les competències dels ajuntaments.
».
Futur.
Però, mire, jo li he ficat una coletilla darrere, li he fet un afegit de present, «i contemple també l'obligatorietat que en el cas que els ajuntaments presten serveis corresponents a
altres administracions, aquestes estiguen obligades a subvencionar-los amb el
seu cost total i sinó que facen ús de les competències i s'atribuïsquen les competències que té».

El punt tercer també diu que insten el govern de l'estat a abordar en el futur projecte de llei d'hisenda local una millora en la participació dels municipis i ingressos de l'estat.
D'acord.
Futur, futur.
Tot són propostes de futur.
Amb això no van a solucionar el problema dels ajuntaments que tenen avui, que quan no
poden pagar és avui.
I quina és la solució que vostés proposen avui?
El punt dos, que no compartim, que no compartim dins de l'estructura que vosté ha muntat ací.
Per què no compartim tot el punt dos?
Perquè vosté el que demana és la llibertat absoluta d'endeutament municipal sense límits.
I això és el debat equivocat.

Mire, en este moment el debat hauria de ser.
.
.
Cal reduir el deute públic o cal injectar diners per a reactivar els sectors econòmics i atendre les necessitats socials?
Eixe és el debat que jo li propose en este moment.
I acudim o u o dos.
La seua opció és la u, perquè ho han dit, fins i tot el senyor Camps, el president, l'altre dia va dir que -parlant de la reforma laboral- que és insuficient, el problema és que és insuficient.
Nosaltres estem en contra de la reforma laboral, no perquè siga insuficient, perquè està desorientada, perquè no va en la direcció que toca, per a vosté és insuficient.
Així estem en el mateix, estem en el mateix.
Nosaltres no som partidaris en este
moment de reduir el deute públic, en este moment, perquè pensem que ja cal injectar diners, a la banca sí que han injectar diners i als sectors econòmics.
I a les necessitats socials que hi ha en estos moments, per què no ho fan?

Vaig a discutir des del seu punt de vista, perquè el meu ja sé que no és guanyador.
Aleshores, si vostés són partidaris de reduir el deute públic, ¿com poden deixar lliure l'endeutament dels ajuntaments?
Només hi ha una explicació: afavorir els seus ajuntaments; afavorir alguns ajuntaments excessivament
endeutats.
Però, jo li dic, però això és contradictori.
Abans em deia, abans ens deia al senyor Morera: «No sé si els seus grups són de fiar.
» I vostés són de fiar amb les seues propostes, les seues propostes contradictòries?
Quina coherència tenen?
Mire, Miguel Ángel Fernández Ordóñez, avui mateixa: «El dèficit de l'estat és de 17.
000 milions d'euros», exactament igual a la suma del dèficit de la Comunitat de Madrid i l'Ajuntament de Madrid sumats.
A la qual cosa, ¿què li respon María Dolores de Cospedal?
Que ella recolza les reivindicacions del Banc d'Espanya perquè les comunitats autònomes reduïsquen la despesa pública i rebaixen el dèficit.
El problema: el rebaixem o l'augmentem?
No pot estar als dos costats, dir que les comunitats autònomes el reduïsquen i que els ajuntaments l'augmenten.
Com és possible això?
Vostés són de fiar?
Vostés són de fiar que diuen a cada lloc el que més els beneficia políticament sense tindre una línia adequada?
Què volem?

Mire, deutes dels ajuntaments; ajuntament més endeutat d'Espanya: 7.
145 milions d'euros, Madrid.
Segon ajuntament en termes absoluts més endeutat d'Espanya, avui estem al voltant dels 900 milions d'euros, la ciutat de València, l'Ajuntament de València.
Per això volem, per això volem alliberar que puguen fer-ne més?
La pregunta: per a què?
Per a què?
És que eixa és la pregunta.
Però no és això.
És que en termes relatius, comparatius al PIB nosaltres, la Comunitat Valenciana,
som la més endeutada, la relació entre endeutament PIB som la número 1, 16%.
I per a què?
Li ho dic jo?
Fast, nefast; fast i nefast.
Eixa és la seua política, la política nefasta dels fastos un darrere de l'altre.
Solució: el govern de l'estat.

Mire, la solució en el govern de l'estat està en el debat intern del sistema, en la modificació del sistema de finançament de les comunitats autònomes, i està que diguen que sí, i no com digueren l'altre dia, a la reclamació del deute històric que en eixe informe que vam encarregar ens xifra en 3.
400 milions d'euros.
Això són les solucions pròpies, les que ens afecten a nosaltres, no les que són simplement un sistema de desviar per a un costat i per a l'altre.

I vull acabar.
Parlem del fons de cooperació municipal, que eixe sí que l'hem posat ahí, l'hem posat, senyories.
Vostés ahí sempre estan dient que sí, però a l'hora de la veritat diuen que no.
Bé, avui tenim des de l'Estatut d'autonomia fins a la Llei de règim local valenciana i el fet que el contempla.
Per tant, no amb propostes de
futur sinó amb propostes immediates, l'instem, instem a crear de manera immediata, de manera immediata el fons de
cooperació municipal i amb una quantitat que ens ha paregut adequada, amb una quantitat
que ens ha paregut que resoldrem molts problemes dels ajuntaments, amb una
quantitat que no em queda temps per a justificar, però en el segon torn justificaré d'on es trau, que és la quantitat de 3.
000 milions d'euros.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señor Ximo Puig tiene la palabra.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

La qüestió és ben clara, senyor Asencio, a vostés els importa un poquet, encara que siga un poquet, el finançament dels ajuntaments?
Volen de veritat enfortir el paper dels ajuntaments o
simplement utilitzen una vegada més el finançament dels ajuntaments en la seua creuada particular contra el Govern d'Espanya?

Perquè, mire, si la seua posició fóra sincera admetrien clarament la nostra esmena que els presentem i també la del grup que m'ha precedit en l'ús de la paraula.
Perquè, com saben perfectament, la Constitució espanyola encomana tant a nivell central com a l'autonòmic el degut finançament de l'administració local i, a més a més, perquè esta proposta que nosaltres fem és molt més exigent amb el Govern d'Espanya i, per suposat, molt més exigent amb el Govern de La Generalitat, perquè vostés han instat molt el Consell perquè inste a un altre, però no l'han instat per a res més.

I, a més a més, si este parlament té alguna missió prioritària és la determinació de les polítiques que ha de fer el Consell en el marc competencial valencià.
Esta no és una mena de tercera cambra únicament dedicada a acompanyar la gestió d'oposició del PP per fiscalitzar l'acció del Govern d'Espanya.
Així i tot, vaja per davant la nostra posició favorable en les reivindicacions històriques del municipalisme d'una reforma profunda de la Llei d'hisendes locals i de mesures conjunturals d'ara per superar les greus dificultats que viuen els ajuntaments.

Certament, el Govern d'Espanya ha d'assumir la seua responsabilitat i ho està fent i ho ha de fer, però La Generalitat també.
És per tant urgent un acord entre els tres nivells on s'articula el poder constitucional per a donar fortalesa i estabilitat a les
hisendes locals, un acord que ahir va reiterar el president del govern.
Resulta
imprescindible en estos moments fugir de la demagògia i dels conflictes estèrils i abordar amb responsabilitat des de cada àmbit el paper constructiu que pertoca aconseguir amb l'objectiu de la sostenibilitat dels governs locals.

Saben perfectament que La Generalitat té una obligació directa en el finançament dels ajuntaments.
Així mateixa ho reflectix la seua pròpia proposició no de llei quan diu que s'ha desplegat molt poc esta qüestió.
Perquè la seua proposició no de llei és una proposició no de llei feta en ciclostil i enviada a tots els parlaments autonòmics per eixa posició que tenen d'atac des dels parlaments al Govern d'Espanya.

Però, bé, el Govern d'Espanya i La Generalitat han de prendre decisions.
El Govern d'Espanya impulsant la reforma de la Llei d'hisendes locals i des del Consell posant en marxa el fons autonòmic de cooperació local.
Eixe acord també exigeix la responsabilitat dels ajuntaments, efectivament, tant des de l'òptica fiscal com des del compromís de l'austeritat.
Perquè no es pot tractar a tots igual, perquè si u ha malgastat reiteradament no pot tindre els mateixos beneficis actuals
que els altres.

La seua proposició no aborda el conjunt del problema, ni solucions globals.
Es desentén de les responsabilitats pròpies i participa d'eixa concepció de tercera cambra que pareix que poc a poc li van concedint a Les Corts fent
només referència a les qüestions competencials del govern central.

La seua proposició forma part d'allò que el PP de Gènova ha plantejat en convertir els parlaments autonòmics només amb altaveus del que és una posició central del seu partit.
I això és un fet greu i reiterat, perquè és malbaratar el paper de Les Corts, agenollades als capritxos de l'agenda política partidària del senyor Rajoy.
(Aplaudiments)

Així i tot, nosaltres sí que volem solucions per al món local.
I li reitere el compromís en defensar allò que és just.
El nostre compromís és mirar pels ajuntaments, proposar una nova frontera d'estabilitat financera i per damunt de qualsevol interés partidari.
Perquè és des dels ajuntaments on es pot guanyar cada dia més batalles en favor de la cohesió social, perquè els ajuntaments han de ser el motor clau en la recuperació econòmica.
Perquè des de la proximitat, amb competències i recursos, podem ajudar les famílies valencianes a superar la crisi.

Però ací, estes Corts, abans de res, han d'instar el govern valencià perquè complisca la seua obligació constitucional i estatutària envers els ajuntaments.

En primer lloc, com vam reiterar en el debat sobre la Llei de règim local, presentant, urgentment, la llei del fons de cooperació local de la Comunitat Valenciana prevista en l'article 64.
3 de l'Estatut: «Per potenciar l'autonomia local sobre la base del principi de subsidiarietat, per llei de Les
Corts, es crearà el fons de cooperació municipal de la Comunitat Valenciana, seguint els mateixos criteris que el fons
estatal.
» Ho recorde molt bé perquè, entre altres coses, va ser una de les propostes que va fer, en el seu moment,
el Grup Socialista.

Per tant, la primera obligació d'estes Corts és instar el Consell per a que, en este període de sessions, presente la llei i que pose en funcionament el fons a partir de
l'exercici 2011.
Només d'esta manera, després de deu anys, es donarà compliment a l'acord de Castelló, quan el president de La Generalitat es va comprometre, solemnement, a posar-lo
en marxa en el pressupost de 2001.

I vosté, senyor Asencio, parla d'incompliments?
Deu anys d'incompliment.
Eixe, sense dubte, és el major incompliment que ha perpetrat una institució envers el món local.
Com, a més, algú pot creure, en estos moments, al senyor Camps, si en el debat de política general assegurà que som la primera comunitat autònoma en posar en marxa el fons de cooperació local.
.
.
Si som els darrers.
Esta és una mostra més de l'artifici del liderat virtual en esta comunitat.

Bé, encara que siga molt tard, exigim que posen en marxa el fons.
I, de pas, anar
contemplant el deute històric de La Generalitat en els ajuntaments valencians, que pot estimar-se en més de tres mil cinc-cents milions d'euros.

En segon lloc, el Consell ha de pagar el que deu.
Els ajuntaments formen part
de la terrible cua de creditors de La Generalitat que estan asfixiats per una
gestió manifestament insolvent.
Han de pagar a tots, no només als ajuntaments.
Han de pagar a les xicotetes empreses, als autònoms, als (inintel·ligible) .
.
.
, però també als ajuntaments.
Perquè la seua ineficàcia produïx un col·lapse en molts proveïdors.
Seria una important aportació a l'economia real valenciana, que pagaren.
I, de pas, que se sumaren a la llei
contra la morositat per acabar en eixa sagnia de destrucció d'empreses -que això, malauradament, sí que estem liderant.

Només este apartat de l'esmena, els assegure, ompliria milers de valencians.
En estos moments, La
Generalitat, més que un motor és un fre per a moltes empreses.

Senyories, han de ser conscients i posar remei a este desficaci per començar el que demanem.
Sixanta dies per a pagar els deutes a tots els ajuntaments.

Però nosaltres no volem defugir la responsabilitat que té el Govern d'Espanya.
I, per això, proposem mesures concretes, molt més concretes que les seues, per tal d'abordar la situació actual dels ajuntaments.
Per això, també, valorem molt positivament l'oferta del president del govern per a reformar ja la Llei d'hisendes locals.
Però, a més a més, cal arribar ja a qüestions concretes com els finançaments, a través de l'ICO, etcètera, etcètera -moltes qüestions que plantegem i que ara no dóna temps de relatar-, però que sap, perfectament, que són molt més concretes i molt més urgents que les que vostés plantegen.

Però, li vaig a dir una cosa, menysprear el que han sigut els plans d'incentius del govern, menysprear el plan E és menysprear la capacitat dels propis ajuntaments.
Els ajuntaments han fet allò que han cregut convenient; i ho han fet, en la immensa majoria de casos, bé, afavorint les seues ciutats.
Mai ningun govern ha ajudat tant els ajuntaments.
Mai, en la història d'Espanya, hi ha hagut un govern que haja cregut tant com el govern del senyor
Zapatero.

En estos dos anys, mil quatre-cents huit milions d'euros per a la Comunitat Valenciana.
I, a més, pagats, no promesos, pagats -una diferència prou important respecte a La Generalitat.

Però, si els recursos d'estos anys han sigut insuficients -i ho són-, imaginen què va passar quan governà el PP, que evidentment va acabar amb l'IAE i mai va contribuir a resoldre eixa qüestió, per més que ara diguen que això era una promesa d'Aznar -una promesa d'Aznar que va incomplir i que, efectivament, ha quedat ahí per a la història d'un senyor que ha fet una política fiscal absolutament nefasta-.
Evidentment, jo coincidisc amb el
Foreing Office, que ha estat el pitjor president de la història d'este país i dels pitjors presidents de la història d'Espanya i del món.

Però, bé, ara jo crec que el que toca, si volem parlar realment de finançament local, és consensuar en favors dels ciutadans.
Sumar lleialtat institucional.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ximo Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

.
.
.
dels tres nivells, i construir entre tots.

Si volen construir en millora dels serveis dels ciutadans, si volen construir
de veritat per solucionar el problema urgent que tenim, i si volen tindre una
posició sincera en este debat.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

.
.
.
accepten.
.
.

La senyora presidenta:

Para la aceptación de enmiendas, tiene la palabra el señor César Augusto.

Cuando quiera.

El senyor Asencio Adsuar:

Gracias, señora presidenta.

No vamos a aceptar estas enmiendas que se han presentado porque intentan, como
una cortina de humo, diluir la responsabilidad de quien tiene -y lo decía al principio de mi intervención- quien tiene la responsabilidad de la actual situación y quien tiene la solución jurídica y la moral por habernos llevado a esta situación de insolvencia.

El Partido Socialista del señor Zapatero es quien nos ha llevado a esta situación de insolvencia a los ayuntamientos por haber falseado las cuentas públicas.
Negó la crisis.
Dijo que eran antipatriotas aquellos que decían que había crisis.
Hicieron presupuestos en falso, inflando los ingresos del presupuesto
del año 2008.
El presupuesto del año 2009.
.
.
Se gastaron los ayuntamientos el dinero que el estado enviaba, porque era el
que podía enviar y, encima, era menos del que tocaría en la liquidación porque esas eran sus estimaciones.
Y la realidad es que el estado, el señor Zapatero con sus embustes, ha provocado mil quinientos millones de agujero en
los anticipos a cuenta del año 2008.
Y las estimaciones más favorables hablan de entorno a cuatro mil millones que se devengarán ahora, cuando se conozca la liquidación de las cuentas, del señor Zapatero, del año 2009.

Eso es responsabilidad del señor Zapatero.
Si hubiera aceptado la crisis, si hubiera sido un dirigente de valía y honrado con sus ciudadanos, y no preocupado, exclusivamente con engañarles para ganar las elecciones del año 2008 -que esa es la realidad-, todos hubiéramos tenido las cuentas claras de cómo teníamos que hacer los presupuestos y qué teníamos que gastar.
(Aplaudiments) Esa es la realidad.
Nos mintió.
Nos engañó el señor Zapatero.
Todos gastamos lo que nos decía que podíamos gastar.
Y, ahora, nos quitan, el año 2010, tres mil quinientos cuarenta y nueve millones; y, además, tendremos que devolver, entre 2008 y 2009, seis mil millones.

Pero, ¿qué les queda a ustedes de recurso?
Pues como en las batallitas de los indios y
tal, pues encender un poco de humo por aquí y por allá.
Y es la historieta del fondo de cooperación autonómico, es la historieta de la deuda histórica.
.
.
, que es una auténtica tomadura de pelo la que ustedes están intentando vendernos.

Miren, en primer lugar, la gran historia de los fondos autonómicos que hay en toda España y que, por lo visto, son los que salvan a los ayuntamientos.
Primera falsedad.
Por ejemplo, por citarles tres fondos: este año 2010, el fondo de Aragón para municipios es de doscientos treinta y dos millones; en Cataluña, el fondo es de ciento cincuenta y seis millones de euros; y en Castilla-la
Mancha, de sesenta y cinco millones de euros.
Pues miren, ustedes están exigiendo, con un presupuesto mucho mayor que el de Cataluña y después de la última financiación autonómica, están exigiendo ustedes más del doble de lo que nos han exigido, en proposiciones no de ley y en
propuestas, de al menos trescientos millones de fondo local incondicionado por
La Generalitat.
Cuando en Valencia piden ustedes eso, trescientos millones, y
en Cataluña, que tiene más presupuesto y más población, hay ciento cincuenta y seis millones, por ejemplo, o Castilla-la Mancha
sesenta y cinco.

Pero es más, esos fondos, que existen en otras comunidades, no solucionan el problema de
los ayuntamientos, que ya están en crisis desde el año pasado.

Se publicaba a finales del año pasado la situación de los ayuntamientos en varias comunidades.
Aquí tengo, el diario La Verdad, 7 de octubre del año pasado: los ayuntamientos de la Comunidad de Madrid debían siete mil ochocientos veintidós millones a los proveedores de la construcción; los de la Comunidad Valenciana, dos mil quinientos treinta y dos; los de
Andalucía, tres mil ochocientos sesenta y cuatro millones; y los de Cataluña, cuatro mil cuarenta y nueve millones.
¡Qué casualidad que aquellos que tienen fondos, que según ustedes son la salvación de las finanzas locales, deben más a los proveedores que aquellos que, según ustedes, no tenemos fondos!

Miren, las mentiras tienen pocas patas.
Los datos están publicados.
Y aquí, no nos engañen ustedes con que los fondos autonómicos y el fondo autonómico valenciano, que si no está, es la culpa de que no funcionen bien nuestros ayuntamientos.
Haya fondos autonómicos o no haya fondos autonómicos, no son la solución.

Y, miren ustedes, faltan a la verdad.
Tengo aquí la radiografía de la financiación local y bases para su solución.
Es el extracto de la FEMP, aprobado en el año 2008, 3 de junio, con motivo de la presentación del libro del catedrático Javier Suárez Pandiello -catedrático, de la Universidad de Oviedo, de Economía, dedicado a política local-.
Esto, que hace una radiografía de cuál es la financiación local, reitera en tres ocasiones que la financiación autonómica no es, en estos momentos, la salvación de los ayuntamientos.
Lo dice en la página 4, el extracto, que dice que sólo en transferencias de capital, las comunidades autónomas, adquieren un papel relevante -por tanto, no en fondos incondicionados-.
Lo vuelve a reiterar en la página 14, cuando una de las propuestas es corregir una muy insuficiente
participación en los ingresos de las comunidades autónomas.
Pero de todas, no de la valenciana.
De todas.
Que ustedes vienen aquí como santones de que han cumplido en todos los sitios, de que hay no sé cuantos fondos, y aquí somos nosotros los incumplidores.
Es falso.
Es falso.
Y, vuelve a reiterar el
argumento en la página 9.

Dicho esto, le tengo que decir que quién ha incumplido el que la financiación autonómica sea la que compense, en parte, por las competencias impropias a los
ayuntamiento son ustedes.
Ustedes en su programa lo dijeron, en el programa de
2008.
Y lo reiteró el señor presidente del gobierno en la investidura.
Y, después, el señor Solbes, que ya no está.
Y, después, el otro vicepresidente, que sí que está pero que parece que no está -o está solo en Benidorm, en vez de estar en las cuentas-, que es el señor Chaves.

La realidad es que ha incumplido, a la hora de financiar las comunidades autónomas, el compromiso y lo que le exigían todos los ayuntamientos de España, y era que, a la hora de repartir el dinero a las comunidades, se fijara qué parte se le entregaba a cada comunidad para que fuera destinada a la financiación local por las competencias impropiamente ejercidas -bien las de las comunidades o bien las del propio estado-.
Y eso es lo que no ha hecho el señor Zapatero, y es el responsable de la actual situación.

Y, encima, vienen ustedes aquí, a la Comunidad Valenciana, a exigir no sé cuánto dinero y tal, cuando ustedes nos están estrangulando en Madrid las finanzas autonómicas.
(Aplaudiments) Dennos la financiación media por habitante, dennos trescientos treinta y cinco euros más por cada habitante, por los cinco millones.
Mil setecientos cincuenta millones
de euros, encima de la mesa, si tuviéramos lo que tienen los demás habitantes de España de media.
Mil setecientos cincuenta millones.
Fíjese qué fácil sacar trescientos millones de ahí, de lo que no nos da el estado.
Ahí es donde hay que reclamar.
Por eso, va nuestra proposición no de ley.

Y lo de usted y su grupo, auténticos engaños y tomaduras de pelo con el fondo.
Pero, ¿cómo vamos a ser la salvación de los ayuntamientos, desde la comunidad autónoma, si ustedes nos están ahogando, desde el estado central, la comunidad autónoma, que tiene que endeudarse para poder seguir manteniendo los servicios públicos de la propia competencia de la comunidad?

Si ustedes quieren más recursos para el sistema local, exijámoslos al estado central.
Y eso, además, es lo que hemos aprobado en la Ley de régimen local valenciano.
Hemos aprobado que el fondo local, sea el que sea, que
lo va a haber, y con recursos, próximamente, y la ley de presupuestos, porque nosotros sí que cumplimos las palabras, no como ustedes, va a ir una cantidad de dinero y
va a ir ese fondo, pero también hemos dicho en la ley de régimen local, que vinculará el decreto que regule el fondo y a la futura ley de presupuestos, que esa cuantía se incrementará en la proporción en la que se acorte la distancia de la financiación del estado a la Comunidad Valenciana, en relación a los habitantes, a la financiación por habitante.
De tal manera que, si mejora un 20% o un 30, lo que mejore, se
incrementará en la parte porcentual de transferencias a los ayuntamientos.

¡Eso es la seriedad de un gobierno y de un grupo parlamentario!
Lo de ustedes.
.
.
demagogia, echar balones fuera, seguidismo del gobierno de Madrid intentando
apuntalar lo que ya es una ruina política y que, solo gracias a comprar los votos más caros del mundo a costa de la discriminación de todos, está alcanzando y llevando a España, desgraciadamente, a un precipicio económico y de agravio comparativo.

Pero, miren, les tengo que decir que ese papel del doctor Fausto de vender el
alma al diablo por el conocimiento, el señor Zapatero está vendiendo el tesoro público y el principio de igualdad a los nacionalistas para sostenerse, ¡en lugar de convocar elecciones!
, que es lo que tendría que hacer para que los españoles se manifestaran.
(Aplaudiments)

Pero, miren, no va a acabar ahí, tendrá que representar otro papel además del doctor Fausto, el señor Zapatero.
Cuando acabe, tendrá que hacer como el pícaro Rabelais, que fue un gran escrito francés del siglo XVI, autor célebre de Gargatúa y Pantagruel, cuando dijo poco antes de morir: «No tengo nada, debo mucho, el resto se lo dejo a los pobres.
» ¡Ese papel lo hará él!
Pero, desgraciadamente, nos tocará hacerlo también a los demás.
(Aplaudiments) Todos deberemos mucho y no tendremos nada porque el señor Zapatero (inintel·ligible) .
.
.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Asencio, quan estava fent la primera part de la meua intervenció o la primera intervenció, jo pensava si tenien -com li ho diria?
-, si tenien memòria.
I, precisament, per la seua no contestació, veig que té memòria.
Me preguntava també si tenien vergonya.
I, precisament, de la seua no-contestació he vist que sí que té vergonya.

Per tant, hi ha un reconeixement del pecat.
El que no hi ha és propòsit d'esmena i, per tant, no hi ha perdó.
Jo li he dit que els 3.
000 milions d'euros explicaria ací d'on els trauríem, perquè he dit 3.
000 milions d'euros -i no he fet referència- per al fons de cooperació municipal.
Mire-ho, d'esta foto.
La coneix?
La coneix esta foto?
Llegim: «El fondo de cooperación municipal previsto en la nueva ley de régimen local de la comunidad se constituirá este año con una cuantía inicial de unos tres mil millones y, además, los presupuestos de La Generalitat de 2011 contemplarán una línea presupuestaria para apoyar e impulsar que los municipios pequeños que lo deseen puedan compartir servicios y personal.
» La segona part, futur; la primera, present: este any, 3.
000 milions.
«Este es el anuncio que ha realizado el
conseller de Solidaridad y Ciudadanía, Rafael Blasco, tras presidir, junto al conseller de Governación, Serafín Castellano, y la presidenta de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, Elena Bastidas, la comisión mixta de trabajo para impulsar el desarrollo de la nueva ley de régimen local de la comunidad.
3.
000 milions d'euros!
I, ara, me diu que va a votar en contra.

Bé, senyor Blasco, voten els seus companys en contra de les seues propostes.
Disculpen, disculpen, li demane disculpes.
Li voten en contra de les propostes
del propi govern o.
.
.
¿Què havia dit?
Ha acabat el seu discurs i m'ha sonat alguna cosa.
.
.
, parlar de demagògia?
M'ha sonat alguna cosa a demagògia, senyor Asencio?
M'ha sonat alguna cosa que vostés compleixen la paraula?
Quina paraula compleixen?
Doncs, si són més falsos que un duro amb dos cares.
(Veus) Sí!
No, no, perdone, no és una frase.
Estem ací i estem parlant en els temes que hem parlat.
Ho han vist i ho he rebut, 3.
000 milions d'euros van prometre vostés.
O és que ací només diem que barbaritats per a convéncer a tot el poble valencià de les.
.
.
?

És el mateix que l'altre dia el president ací, parlant de les inversions de milers i milions d'euros.
.
.
Que farem, que farem i que farem!
I per què no les fan?
I per què no les fan?
Perquè l'única funció que tenen ací és la d'enganyar contínuament per a eternitzar-se en el lloc on estan.
I esta és la situació.
I ho han vist ací -crec que la demostració està-.
I la demostració és que ho sabia!
Per això no m'ha demanat explicacions d'eixos 3.
000 milions, d'on els traurem.
Però, jo sí que li ho pregunte, ara, ¿d'on els traurem si, segons vosté, si mos fan, si ens fan el finançament que toca, els donarà 1.
750 milions de més?
Ne queden encara 1.
250 més per a ficar els 3.
000!
Però, clar, com diu la dita valenciana, la llengua no té os.
La llengua no té os, però, afortunadament, el paper recorda allò que diem.

Ja sé que la culpa la tindrà Zapatero.
Clar que ho sé!
I ho compartisc!
Zapatero té la culpa que té, Zapatero té la culpa que té.
El que no compartisc és que vostés reflectisquen contínuament com un mirall, reflectisquen com un espill tot allò que volen.
Ja està bé que reba classes durant el mateix plenari d'allò que ha de dir, perquè no ha estat al cas, i està bé.
La qüestió és si la classe, la nota que li posaren després era de suficient o va susprendre, perquè en la preparació del tema ha suspés, perquè la meua proposta era molt clara.
Senyories, he dit 3.
000 milions d'euros en el que queda d'any, que anàvem a posar, i no s'ha esvalotat ningú?
I no s'ha esvalotat ningú?
D'on els traurem?
La llengua no té ós.
I quan el nostre servei està al servei de qüestions ocultes, de qüestions inconfessables -com he dit-, tampoc me'n vaig més enllà!
, com la d'eternitzar-se en el poder enganyant a tot el poble valencià, cosa que crec que avui ha quedat patent, almenys en un aspecte, senyories, poc de futur té este parlament.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Para el turno de réplica, señor Ximo Puig, cuando quiera.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, presidenta.

No m'ha sorprés que, al final, estem en la incapacitat d'assumir un debat amb una mínima seriositat i amb un mínim rigor.
Si de veritat els haguera preocupat mínimament un poquet el finançament local, ho haguérem plantejat, haguérem plantejat una possibilitat d'acord, però si jo li he dit que les nostres propostes són més exigents amb el Govern d'Espanya que amb la seua!
Però, no volen!
No volen arribar a cap acord!
No volen saber res d'allò que és el finançament global!
El que volen és participar en una operació de desgast al Govern d'Espanya.

Mire, no llegixen ni la seua proposició, ni la seua proposició!
Qui parla precisament que les comunitats autònomes no estan adequadament finançant als ajuntaments, és la seua proposició.
El que passa és que no l'han escrita vostés!
Si eixa proposició l'han feta en Madrid!
Si l'estan repartint per tots els parlaments d'Espanya!
I per això diu coses molt curioses!
Mire si diu coses curioses, diu: «Un escaso desarrollo de las participaciones de los ingresos en las comunidades
autónomas.
» Si haguera sigut una proposició d'ací, hagueren vostés reflectit eixa qüestió.
Però, és que no estan per la faena.
Vostés estan simplement per fer una proposició absolutament contra el Govern d'Espanya sense més.
El fons de cooperació local va solucionar els problemes de finançament dels ajuntaments?
Efectivament, no és l'única solució, però forma part de la solució!
Clar que forma part de la solució!

Mire, en l'any 1997, en la majoria ja de comunitats autònomes n'hi havien fons de cooperació d'ajuntaments.
En l'any 1997!
Dos anys després va vindre el senyor Zaplana i ens va dir que ací -a l'any 2001- n'hi hauria fons.
I fins ara!
I això és compliment?
De veritat, això és compliment?
Això és molt poca vergonya, sincerament.
Perquè, jo li vaig a dir una cosa.
És que jo sí que li accepto que el Govern d'Espanya ha de fer una reforma de la llei de finançament local.
Si jo sí que li accepto que en estos moments és necessari ajudar els ajuntaments a través de fórmules com les de l'ICO, i també en el tema de l'endeutament per a despeses corrents.
Però, tampoc en això hem d'estar pensant-mos que tots som iguals, perquè li ho he dit abans; si l'Ajuntament de València se gasta 2,5 milions d'euros en tres anys per canviar uns testos, això no ho haurien de pagar tots els conjunts dels espanyols ni dels valencians!
(Aplaudiments) Home!
Doncs, que ho paguen els que se gasten eixos diners, perquè això és una broma pesada.

L'Ajuntament de València, per cert, que és el més endeutat per càpita d'Espanya, és un exercici, és un gran exercici de gestió, d'eficiència i d'eficàcia, un gran exercici, entre altres coses, també és veritat, que és el més endeutat perquè la Generalitat valenciana no li paga suficientment en serveis bàsics, com el transport públic.
També és veritat que és culpa també de la Generalitat valenciana, però, efectivament, no és un exemple perquè en estos moments crec que són 21 milions d'euros a Iberdrola i a Fenosa.
Crec que no és l'exemple.
Crec que és necessari un altre model de gestió també en la ciutat de València i en la resta de ciutats de la comunitat que governen vostés.

Mire, ahir, el president del govern va obrir una porta al diàleg.
A mi m'agradaria que el PP l'acceptara.
Jo crec que el portaveu del Grup del Partit Popular al Senat va dir
que ho acceptava.
Jo confie que s'òbriga eixa porta d'enteniment, perquè és una porta necessària per als serveis públics de tots els ciutadans, perquè des de la proximitat se poden superar moltes situacions que des d'altres àmbits no es poden superar.

Però, també dia una cosa molt interessant ahir el senyor Pío García Escudero, dia: «Hay que evitar tanto derroche innecesario como, entre otras cosas, producen las
televisiones autonómicas.
» Si vostés tenen tots els anys 300 milions d'euros per a situar-los en eixe aparell infame de propaganda, ja està bé que tinguen 300 milions també per als ajuntaments.
(Aplaudiments)

I li vaig a dir -per anar acabant, senyoria-, ha dit algunes qüestions que no feen referència a este debat però que jo sí que no les vull deixar passar.
No ha estat molt ni molt menys el govern
Zapatero el culpable del que passe en esta.
Nosaltres, des de l'any 2000 al 2008, hem perdut vuit punts de renda en relació a Espanya; i, des del 2000 al 2004, va governar encara el senyor Aznar.
I,
després, alguna cosa haurà de vore la Generalitat valenciana!
Perquè, si resulta que al final de tota esta història, vostés ni han de vore amb l'atur, ni han de vore amb l'educació, ni han de vore amb els ajuntaments, ni tenen a veure amb res, per a què serveix la Generalitat valenciana?
(Aplaudiments) Reclamen, com ja fan alguns dels seus dirigents que volen acabar les
autonomies!
Doncs, acaben les autonomies!
És que no dóna per a més açò!

I, finalment, senyoria, simplement dir-li que.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.

El senyor Puig i Ferrer:

Simplement, és un segon, perquè ha dit que el senyor Zapatero.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Puig i Ferrer:

.
.
.
fea referència a l'honradesa del senyor Zapatero.
Se necessita barra ací, amb Camps, amb Fabra i amb Ripoll, per a parlar d'honradesa.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor César Augusto Asencio Adsuar.

El senyor Asencio Adsuar:

Breument, senyor Puig, és la segona volta que vosté ho diu.
Jo he de dir-li que eixa proposició no de llei l'he redactada jo amb els meus tècnics.
Trobe'm vosté on està eixa proposició de llei redactada i jo demanaré disculpes, però no és cert; l'han redactat ací, una altra cosa és que hi hagen alguns aspectes lògicament de doctrina o de política del partit.
O és que vostés no són d'un partit i no reflectixen els plantejaments?
Però, eixa, mos està redactada de puny i lletra per qui parla amb els tècnics assessors que tenim en el grup parlamentari.

Parla vosté del finançament que mosatros reconeixem en la pròpia moció -¡com si no sabérem el que hem posat en la moció!
-, que les comunitats autònomes hem de cofinançar i ajudar els ajuntaments.
Si no ho han negat!
I, ara, vaig a donar-li també alguna informació al respecte que vosté maliciosament oblida, però no ho neguem!
Però, el que és cert i veritat és que ja hem col·laborat bastant.
Si cal fer alguna cosa més, es farà, però l'esforç per a ajudar els ajuntaments i diputacions en estos moments no competix a les
comunitats autònomes, competix a l'estat, que és el que aportava la major part de recursos que anaven als ajuntaments i és el que ha restat tots els recursos a l'ajuntament; als ajuntaments els transferixen de la PIE, l'ha reduït d'un 20% a un 25%, i és un capítol molt important dels recursos corrents que tenen els ajuntaments.

Mire, no me parle dels fons autonòmics de l'any 1991 perquè és ridícul.
Li acabe de llegir què és el que estan donant ara, en l'any 2010, tinc aquí actualitzats els fons.
No me parle de l'any 1998, ans dels últims traspassos de competències que van haver-hi a partir d'aleshores, i amb els recursos que hi havien, perquè és ridícul que vosté diguera que aquí el gran fons pactat pel president Zaplana, que «no sabem molts diners de deute històric falta».
És mentira tot això!
És mentira tot això!
(Veus) Entre altres coses, perquè en cas que no es creara el fons.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón.
.
.
Perdón, señor César.

Le llamo al orden, señor Such, por primera vez.

Continúe.

El senyor Asencio Adsuar:

És mentira tot això!
Perquè vostés s'han emparat en un fals nominalisme d'un autèntic debat medieval, quan aquí el que importa és la realitat, no el fariseisme de les formes, sinó la realitat.

I què ha donat el govern de La Generalitat als ajuntaments?
Més que mai, des de l'any 1995!
, especialment, el 1999, el 2000.
Ahí estan els convenis d'auditoris, de cases de cultura; ahí estan les obres d'arquitectura, de parcs, d'obertures de carrers que s'han fet en col·laboracions amb els ajuntaments.
Que quan estava el senyor Lerma no va donar un
duro!
No es fea res, no es fea en els ajuntaments.

Mire, el fons se crea ara formalment, però els diners estan en els capítols dels pressupostos de La Generalitat ja col·locats.
I estan obrint un fort debat vostés de «molt mos n'hauran de donar més?
» No, és que estem donant ja bastant!
I donarem ara més.
Però ja és molt el que s'ha donat.

I quan parla vosté dels 3.
000 milions del senyor Blasco, és que no hi ha més sord que el que no vol escoltar, ni més manipulador que el que se dedica a menejar les xifres de manera maliciosa.
El
senyor Blasco se referia als recursos que venien donant-se i que estaven
consignats, (remors) però no el fons que anava a crear-se.
És que el pla Confiança ja és la tercera part d'eixos 3.
000 milions, 1.
020 milions.
És que per a polítiques actives d'ocupació són 360 milions el que han anat a escoles taller i escoles d'ofici que gestionen els ajuntaments.
És que els convenis d'arquitectura o d'infraestructures en les distintes municipalitats de la comunitat, sumats, el que
són convenis a dos o tres anys d'execució, dóna tot això!
Per tant, són molts diners.
Ja vullgueren que altres comunitats donaren el que se va donar
en este temps, o el que s'ha donat des de 2004 a 2008, que han segut 8.
990 milions d'euros entre diferents actuacions.

No hi havia fons de cooperació?
No, però com si l'havera, perquè són moltíssims els diners que s'han enviat als ajuntaments.
I en els pressupostos per a l'any que ve van mesures, també, de la conselleria del senyor Blasco, van per a fomentar-se mecanismes que
alforren, que estalvien despeses als ajuntaments amb una millora de gestió; la nova llei de règim local; els estudis de viabilitat de fusions o d'agrupacions d'ajuntaments, que també van 100.
000 euros en els pressupostos de l'any que ve.
No parem de donar recursos.

I, mire, me negue una volta més que vostés falten a la serietat d'un govern i d'una Generalitat que amb les dificultats precisament de vostés mateixa, que fan tot el que poden per estrangular econòmicament este govern, que ho fan vostés, i a consciència; però vénen aquí després, com a corders, cabrits, aquí a demanar que «el poble valencià necessita astò, allò o l'altre.
» (Remors)

He de dir-los.
.
.
(veus) -sí, sí- he de dir-los que fan vostés molt malament, perquè este govern és un govern que paga com pot.
(Veus) I, compte!
, paga millor que molts, i està publicat en la premsa.
El Ministeri d'Economia: l'octava comunitat que millor paga en tota Espanya, l'octava!
Quan som els últims en finançament per habitant!
(Aplaudiments) I Catalunya, Catalunya, publicat per El País, periòdic que vostés lligen habitualment, (veus) aquí està el full número 19, Catalunya, se queixen els ajuntaments que porten un any sense cobrar!
No sabem qui paga pitjor.

La senyora presidenta:

Señor Asencio, muchas gracias.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Torró, para finalizar este turno.

El senyor Torró Gil:

Bé, tenim sort, perquè com nosaltres no tenim opció per a fer esmenes, doncs, no n'hem presentat; si no, podríem estar ací tot el matí discutint sobre açò.

No anem a recolzar la proposta, perquè em sembla una proposta insuficient, una proposta hipòcrita i una proposta que no està pensada per a resoldre problemes, per a denunciar problemes o per a presentar
alternatives.
.
.
-tot això si ja és absolutament secundari-, sinó que està fet ací per a traure-li profit propagandista i partidista.

Compartim algunes qüestions.
Compartim evidentment que hi ha un gravíssim problema de finançament municipal, que és el principal o una de les principals assignatures pendents de la transició.
És històric eixe problema i un problema que no s'ha resolt, no l'han resolt vostés quan han estat governant, per descomptat.

Compartim que hi ha una necessitat d'un canvi legislatiu que resolga el problema i un canvi que fonamentalment s'ha de fer a Madrid.
Però també cal recordar que vostés han estat governant i no han fet el que li reclamen ara al Partit Socialista
que faça.
Atenció!
I estem d'acord que la principal responsabilitat en estos moments la té el Partit Socialista.

I, en segon lloc, també, o per últim, entenem també que cal canviar la normativa de limitació de l'endeutament dels municipis.
Però no anem a votar a favor, en primer lloc, perquè no volem fer-se còmplices de l'estratègia partidista i victimista del Partit Popular.

València, la segona ciutat més endeutada; Alacant, la que fa 14; Castelló, la que fa 30.
Què passaria si eixes ciutats no estigueren en mans del PP?
, estarien ací reclamant el mateix que estan reclamant ara?
Ja els dic jo que el més segur és que no.
O què passaria si en el govern central no estiguera el Partit Socialista i estiguera
el Partit Popular?
Ja me se'n van els dubtes, no estarien plantejant açò ací.
Per què?
Perquè tenen un fariseisme extremadament gran en totes les qüestions que plantegen ací.
L'altre dia discutíem sobre el transfuguisme, i crec que això queda prou manifest.
Un fariseisme demostrat, per exemple, en estar exigint als
altres allò que no s'està disposat a complir!
Perquè ací molt tirar-se la pilota i no sé què, però el fons de cooperació municipal, per a quan?
Per a quan!
En ningun moment han sigut capaços de dir ací quan.

L'única volta que s'ha fet formalment, independentment de les declaracions de premsa, va ser quan
vam aprovar la llei de règim local valencià.
Van dir que no patírem, que abans que s'acabara la legislatura, tindríem ací un reglament.
Espere que siga de veres, perquè ni jo, ni crec que una bona part dels valencians podem fiar-se de les promeses
que vostés fan, perquè sistemàticament les incomplixen.
I si cal demostrar alguna cosa, s'ha de demostrar amb l'exemple; quan un té capacitat per a contribuir a resoldre una determinada qüestió, no pot estar demanant-li a l'altre que faja si ell no està fent el que li toca, senzillament, perquè perd absolutament tota capacitat d'exigència moral.

Bé.
No anem a resoldre el problema del finançament municipal exclusivament amb l'increment d'eixe percentatge de tolerar l'endeutament.
Creguem que és necessari això.
No som ortodoxos del dèficit fiscal, com ho són vostés en algunes coses, perquè en altres sembla que se'ls oblida.
No som gens ortodoxos en això.
Pensem que és necessari tindre una capacitat d'endeutament raonable, cosa que tot això que vostés han estat aprovant quan han estat en el govern, i que defensen, està en contra de tot açò.

No vaig a entrar en el discurs demagògic del representant del Partit Popular, inqualificable quan ha dit coses ací que jo encara estic al·lucinant.
Clavar el tema de les dessaladores i del transvasament de l'Ebre per a parlar d'açò, no sé que té a vore, o parlar que la despesa municipal està afectada en dos terceres parts per l'IVA.
Jo, de veres que hi han qüestions que no les acabe d'entendre.

Els problemes.
Primer, el finançament.
El deute per a invertir una cosa que el Partit Popular no vol resoldre,
perquè si no, estaria fent-ho, estaria donant diners incondicionats als ajuntaments
perquè pogueren alliberar-se del clientelisme respecte La Generalitat.

En segon lloc, quines despeses provoquen els ajuntaments, que això haurien de qüestionar-s'ho.
Obres faraòniques innecessàries?
, com molts ajuntaments que estan fent-se per ahí, el del senyor Asencio és un exemple ben gran d'això; amb grans esdeveniments que no aprofiten per a res?
, o en assumir competències impròpies?

El problema que representa hui en dia l'endeutament són els retalls que van a provocar disminució de serveis als ajuntaments, i per això hi han alternatives que no sols passen per canviar eixe percentatge.
Nosaltres
hem fet una proposta en les Corts de Madrid -si havérem pogut presentar ací l'esmena, l'havérem plantejat-: crear un fons de 2.
000 milions d'euros per a transferències als ajuntaments amb caràcter finalista, vinculats exclusivament a la despesa social, un fons provisional
fins que es resolga el tema del finançament municipal.
Això és aportar propostes positives, reals i concretes per als ajuntaments i per als
problemes dels ciutadans; la resta és propaganda partidista barata.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38.
Queda aprobado el punto segundo.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la constitució de la comissió coordinadora de publicitat institucional, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 61.
524, BOC número 255)

La senyora presidenta:

Pasamos al tercer punto del orden del día: toma en consideración de la Proposición no de ley, de tramitación especial de urgencia, sobre la constitución de la comisión coordinadora de publicidad institucional, presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores concejales.
¡Ay!
Perdón.
¡Es que llevo el chip cambiado!
(Rialles)

La senyora presidenta:

Estamos en las Cortes, señor Mata, no en la campaña.

El senyor Mata Gómez:

Pido perdón, ilustrísimos señores y señoras diputados.

Es un honor para mí comparecer en esta sacrosanta cámara donde reina la palabra.
.
.
cuando les da a ustedes la gana, entre otras cosas, pero también la sacrosanta cámara que aprueba textos legislativos que se publican en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana.

En marzo de 2003, aprobaron una ley, una ley que fue iniciativa del anterior
portavoz del gobierno, doña Alicia de Miguel, que tuvo aquí alguna proposición de ley del Partido Socialista y que culminó con una ley firmada por don José Luis Olivas, a quien las cosas no le han ido nada mal; está en algunas empresas del Ivex y preside Bancaja, aunque ahora está prácticamente en el exilio porque han regalado todo el sistema financiero.
Pero es
una ley que tiene dos ejes básicos, todo lo demás es prácticamente conocido: uno, que la publicidad institucional y sus mensajes tienen
que ser veraces -y ahora hablaremos de eso- y, dos, que se tiene que crear en un año una comisión coordinadora de publicidad institucional con otras administraciones.
Han
pasado ya siete años, nosotros cada año pedimos que se cree la comisión, cada legislatura, y nunca hemos conseguido ver la luz de esta institución.

Ustedes, hace cuatro años, en el 2007, entre el mes de febrero y mayo, o sea, precampaña electoral, se gastaron del orden de 8 millones de euros en publicidad
institucional.
Campañas como «Claro como el agua».
«Claro como el agua» era una campaña que ha generado hoy varias tesis doctorales vinculadas a la manipulación de las estructuras y los mensajes partidarios a través de la publicidad institucional.
También tenían otra que era «Construyendo salud», en la que había unos carteles gigantes en color PP, que no sé qué número de Pantone es en el mundo publicitario, pero el color PP es bastante
reconocible, y hay decenas de solares que tienen aún el cartel de «Construyendo salud».
Los solares tienen yerbajos; a algunos niños no les dejan sus madres entrar porque se pueden pinchar con algunas
jeringuillas que hay allí y hay bastantes ratas.
Pero ustedes sí que pusieron los carteles «Construyendo salud».
Y así hasta diez o doce campañas.

Y me acuerdo que en un mes hicieron campañas en defensa de la lengua, de prevención del cáncer de mama, de eliminación de la violencia escolar, o sea, cosas que no se habían acordado en cuatro meses, casi todas en color Pantone PP, en plena campaña electoral.

Pero esto de la publicidad institucional da para mucho.
Porque, claro, si la
empresa de la trama Gürtel -ya no me sé los nombres d'Orange Market-, esa creo que es Over Marketing, se lleva 2 millones de euros por hacer una
campaña de publicidad institucional y coordinar, o Álvaro Pérez, el Bigotes, cobra de la Diputación de Castellón para ver si Canal 9 le deja poner un anuncio, quiere decir que la trama Gürtel ha tenido mucho que ver con esto.
Y yo llevo desde el año pasado pensando, ¿quién será la X de Gürtel?
Hay mogollón de implicados, de imputados.

Y me acordé de una época del Atlético de Madrid en que Jesús Gil, que era el presidente, se llevaba fatal con el entrenador, que era
Clemente.
Y hubo un partido que había un jugador que se llamaba Bustingorri que jugó fatal.
La semana siguiente le preguntan en una rueda de prensa: «¿Oiga, quién juega el domingo?
», y dice Clemente, «pues no tengo la alienación clara, pero seguro que son Bustingorri y diez más».
Pues yo creo que ustedes son Rajoy y catorce más.
Porque, si no, no tiene ninguna explicación que aquí no cambien las cosas desde que estamos en este universo de la complicación, del encarecimiento, de dilapidar los bienes, de los imputados.
Es que igual
la X ya no es Camps.

Por eso, los consellers siempre se ríen, porque como todos han hecho.
.
.
Mire, Serafín Castellano, que estaba en sanidad, hizo una adjudicación de no sé cuantos miles de euros.
¡Los cogen a todos!
Y empiezan, «pues, jolín, si todos somos Gürtel, como me van a cesar a mí».
Este Consell seguro que llega a las elecciones.
Lo que pasa es que hay algunos
de ustedes que tendrán que esperar a mejor ocasión.

Últimamente, en la radio, por ejemplo, oímos unas críticas del señor Blasco sobre, no lo que hace él en política de solidaridad, sino lo que hace mal el gobierno de Zapatero, pagadas con
dinero público, con una voz impostada, con una lectura serena, parece De Gaulle en
Londres llamando a la rebelión en Francia.

Todo eso lo pagamos nosotros y no sirve para nada.
Ahora toca una campaña muy curiosa, que es «Som».
«Som».
Suena bien, es bonito.
Yo la semana pasada encontré un anuncio: «Som competitivitat», por ejemplo.
Esto es.
Es muy ilustrativo.
Es una página de periódico, y entonces aquí pone «Som competitivitat».
Está La Generalitat.
Luego, en pequeño, pone: «Somos innovación, crecimiento y progreso».
Y luego pone: «Somos la Comunidad Valenciana».
¡Como si no lo supiéramos!

¿Pero con quién competimos?
Con Singapur, por ejemplo, competimos mucho.
Ellos se gastan todo
el dinero que les sobra en hacer circuitos nocturnos y urbanos; nosotros también, diurnos y urbanos.

Competimos con San Diego, por ejemplo, en California.
Ahí sí que competimos.
Pero fíjense el detalle.
Cuando aquí hacemos una Copa del America hacemos que el Gobierno de España se gaste 500 millones de euros, que ya es bueno hablar de numeritos de los de
antes, ¿eh?
, 500 millones de euros en una dársena, y ahora nadie sabe qué hacer con ella, nadie de la administración, eh; que aquí seguro que todos sabemos que hacer con la dársena.
Y le pagamos a un suizo 120 millones de euros.
Total: 620.
¡Barato!

Gana el Oracle, que es una de las mayores empresas del mundo de informática, que es del estado de California, y le pilla cerca de casa San Diego.
Y se
va al ayuntamiento de San Diego y dice: «Quiero hacer la Copa del America.
» Y entre Schwarzenegger y el alcalde de San Diego le dicen: «Estupendo, pagando tu 120 millones de euros haremos una gran Copa del America.
»

Alguien puede pensar con quién estamos compitiendo.
Se nos llevan 620 millones de euros y los demás tienen que cobrar 120 millones de euros

¿Ustedes creen que «som competitivitat»?
¿Que tienen una pantomima de modelo económico en el que si son algo son quinientos y pico mil parados, quinientos y pico
mil parados?
Si son algo son quienes han permitido que empresas extranjeras
vengan aquí, les forremos de pasta, cojan el dinero y se vuelvan a su país.
¿Eso es crear empleo?
¿Es hacer Comunidad Valenciana?

Porque, claro, tampoco veo yo a Ecclestone, con lo que se ha llevado, montando
una pescadería en el mercado central.
Él con los 90 millones de euros se hubiera comprado gambas, y se lleva el dinero.
¿O es que lo deja aquí para que trabajen los valencianos?
¿Dónde tiene el dinero Ecclestone?
¡Hombre, no hubiera quebrado la CAM!
Bueno, ¿quebrado?
Eso de que se la quede un asturiano o Bancaja.
.
.

Ustedes hacen una apuesta estratégica.
«Som construcció», «Som hosteleria».
En ninguna época de la historia han cerrado más hoteles que en esta.
El Hilton, el Hesperia.
¿Esos 500.
000 valencianos que no tienen trabajo son de la construcción?
¿Son de la construcción?

«Som educació».
¿Som educació?
Hay un vídeo en la web de La Generalitat en la que nos explican que este curso nuestros
niños pueden aprender chino mandarín.
Dura tres o cuatro minutos.
Sale la directora general, salen unos chinos,
hablan de la importancia de China.
¿Pero sabe lo que son?
¡Torpes!
En el estudio de competencias adquiridas de los alumnos de la ESO
resulta que el nivel de nuestros chavales es parecido a Ceuta y Melilla, con un
matiz, allí la mitad de la población es árabe y, desgraciadamente, la mitad de esa mitad prácticamente analfabetos.
Y se ríe, y se ríe su señoría.
«Som» los que no permiten que los niños sepan castellano, valenciano, historia, geografía, matemáticas, pero chino mandarín.
.
.

¿Ustedes creen que «som»?
«Som cultura».
Ayer puse una tele de esas que no ve casi nadie, un cuarto de hora con la consellera Miró hablando del «Som cultura».
¿«Som cultura» es tener bibliotecas sin libros modernos?
¿Ustedes creen que si llevan tres años sin comprar libros sirve para alguien esa biblioteca?
¿Y están sustituyendo la iniciativa privada montando bares-biblioteca, haciendo bookcrossing, dejamos un libro aquí, nos dejan otro y lo recogemos, porque esta sociedad es muy creativa.
¿Pero qué bibliotecas hay si no puede leer ni estudiar?
Si pasan ustedes por Bancaja en época de exámenes, hay cientos de chavales haciendo cola para poder meterse en la
biblioteca, porque las públicas no abren por la noche en época de exámenes.

«Som cultura».
Bandas de música sin instrumentos.
¡No tienen dinero, porque ustedes no se lo dan!
¡Museos sin nada que colgar!
Que el otro día salió un señor de un no sé qué museo que no había ni accesibilidad para gente minusválida, no había piezas que ver, cierran en verano que es cuando la gente tiene tiempo para
verlo, cierran los domingos.
¿Eso es «som cultura»?

¿Y los actores que están en paro, y los autores, y los teatros que cierran, y los dobladores afónicos de gritar contra ustedes porque no pueden doblar películas?

«Som bienestar».
¿De verdad «som bienestar»?
Si hay 50.
000 dependientes que no tienen derecho a las ayudas.
Si hay 25.
000 ¡pobres!
que tendrían derecho a la renta garantizada y sólo 4.
000 la cobran.

¿«Som»?
Esta PNL pretende garantizar que no corramos con los gastos de sus locuras.
Ustedes son dueños de sus locuras, pero no tenemos que pagarla nadie más.
Es verdad que esas locuras les han permitido hacer campañas electorales con trampa, porque al final parece que parte del dinero ha ido a
esos escenarios también «azul PP» tan bonitos.

El antiguo portavoz del presidente Bush en la Casablanca, Scout McClellan, ha
escrito unas memorias muy ilustrativas, y llega a una conclusión.
Dice: «En una época de permanente campaña electoral tuvimos que manipular las fuentes informativas en beneficio del
presidente.
» Ustedes no hacen otra cosa.
Y lo peor es que están llevando a la ruina moral al presidente.
Le hacen creer unas cosas que fuera
parece que no esté en sus cabales.

Luis Bassat, en su libro El libro rojo de la publicidad, habla mucho de la consecuencia que tiene la reiteración innecesaria, que es que la gente ya no les cree, ya no les cree, porque hay
muchas campañas posibles.
Hay campañas que podrían decir: «Si usted ha pasado el plazo de la ley de dependencia tiene que hacer un recurso,
le ayudamos a hacerlo; si usted tiene un chaval que tiene que ir a Erasmus, las
poquísimas becas, se accede en tal sitio; si usted tiene una enfermedad, éste es el teléfono de La Fe, y como no hay autobuses que dejen en la puerta, vamos a intentar
inventar un bono-taxi enfermos.
»

¡Claro que pueden hacer campañas de publicidad institucional!
¡Es que hay muchas cosas de la administración que son útiles, que son muy importantes!
Aprueben la PNL.

Yo no sé quién va a salir y quién nos va a decir las razones del «no», que es un desprecio a esta cámara, porque es la disposición adicional tercera, en un año (inintel·ligible) .
.
.
la comisión institucional.
Y les pedimos que hagan una comisión institucional.
¿Y qué van a salir a decir aquí?
¿Que no?
¿Que no qué?
¡Que desprecian al parlamento!
¡Que no cumplen la ley!

Pero yo sí que les quiero hacer una petición: que no nos vuelva a sacar nadie la lengua.
Hagan las campañas que quieran.
Pero yo creo.
.
.
¡Que les pongan un chupete!
Porque como mi ilustre preopinante del PP, el señor Asencio, siempre nos dice, «usted es experto en buscar citas aunque sea de autores del siglo XV», y Rabelais era un médico buenísimo, un día colgó sus hábitos monásticos para dedicarse a la medicina.
Y decía una vez: «Ustedes tienen una cierta enfermedad, que es la ausencia de dinero.
» Ustedes se han fundido la pasta de los valencianos y ahora tenemos un drama, señorías.

Gracias y hasta luego.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora Albiol, tiene la palabra.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé.
Bon dia.

No s'ha de demonitzar la publicitat institucional.
Aquesta s'ha de dir que complix un paper imprescindible a l'hora d'informar la ciutadania o a l'hora conscienciar a la societat sobre determinades qüestions.

Qui no s'enrecorda, per exemple, del famós «Póntelo, pónselo», que va ser una magnífica campanya en la lluita contra la sida.
Qui no s'enrecorda de «Si bebes no conduzcas» de la DGT.
O el «Si te pasas te lo pierdes», contra les drogues, no?

Açò és absolutament necessari, són campanyes de sensibilització que es fan des de les institucions i que evidentment s'haurà de continuar veient.

Ara bé, aquest no sol ser el cas quan és el Partit Popular el que governa, i menys quan és el Partit Popular en la Generalitat valenciana, on s'ha confós la publicitat institucional en la propaganda partidista.

Al País Valencià porten vostés, el Partit Popular, molts anys gastant-se, malbaratant els diners dels
contribuents en publicitat enganyosa, amb la qual pretenen vendre a l'opinió pública una gestió que és falsa, pretenen convèncer la gent que fan allò que en realitat no fan.
De fet, han substituït els centres de salut i els hospitals per una immensa tanca publicitària en un terreny on ni tant sols s'ha posat la primera pedra.

Els nous centres escolars no existixen més que en el cap o en els somnis del senyor Font de Mora o en els anuncis a la
premsa.

I el pla Confiança en molts pobles només se coneix per la publicitat que s'ha fet del pla Confiança, però per les obres, les infraestructures que no han arribat, no?

Ara bé, no ha sigut el senyor Camps pioner en açò de la propaganda institucional.
Cal recordar que ja en temps de Zaplana, quan
Zaplana estava al palau de La Generalitat i Aznar a la Moncloa hi havia un
anunci a Canal 9 on ja apareixia l'AVE Madrid-València; de fet es conta que va haver molta gent que va cridar a Renfe per a
demanar bitllets d'eixe AVE Madrid-València que havien vist en Canal 9.
És a dir, que no són nous en açò.

Però ni el senyor Camps ni Zaplana li arriben a la sola de la sabata al millor
publicista del País Valencià: el senyor Blasco.
Que, bé, s'ha de dir que és un dels mèrits que li han permés una llarga trajectòria en el Consell.
De fet, l'última idea brillant amb què ens ha delectat ha sigut la de destinar l'1% dels diners de les subvencions de les ONGD a propaganda institucional, en
compte de cooperació al desenvolupament.

Igualment d'indignant els 16 milions d'euros per a posar publicitat en els avions per a promocionar la marca «Comunitat Valenciana», amb la palmereta i tot.
Però, clar, evidentment, amb el deteriorada que està la imatge del País Valencià, amb Gürtel, amb Fabra, amb Camps, amb Brugal, doncs, recuperar la imatge de la
Comunitat Valenciana, evidentment, és impossible.
No cal, per tant, que es gaste ni un euro en això.

I és veritat que les campanyes electorals amb diners de tots els ciutadans i
ciutadanes del País Valencià i camuflades darrere del logo de la Generalitat valenciana, han donat per a molt -ja ho recordava abans el senyor Mata-, han donat per a molt.
Han donat perquè Orange Market i el Bigotes també participen de tot açò.
En este cas, el logo era el de la Diputació de Castelló.
Els diners que es va embutxacar Orange Market van ser 35.
000 euros, només per fer d'intermediari entre la Diputació de Castelló i Canal 9 per a posar la publicitat institucional.

Bé.
La llei de publicitat institucional de 2003 deia que la publicitat
institucional ha de ser veraç, és a dir, que no es poden dir mentides.
Que no es poden gastar el diners dels
ciutadans i ciutadanes en dir mentides; que no es poden gastar els diners dels
ciutadans i ciutadanes del País Valencià en un anunci com este, per a dir que s'han construït 365 centres escolars, quan la realitat són 17.
000 alumnes estudiant en més de 800 barracons.
Eixa és la realitat.

Que no es poder fer campanyes com aquella que van fer quan estàvem a les portes de les eleccions de 2007, que dia: «Veo bienestar», i dia que les persones amb discapacitat tenen més oportunitats, quan la realitat és una altra -i jo per parlar del que més conec, que és Castelló-, quan la realitat és que a Castelló, en tota la província, no hi ha ni una sola vivenda tutelada per a discapacitats gestionada per l'Ivadis, ni una sola gestionada per l'Ivadis.
Així que, allò de «Veo bienestar i Veo oportunitats», jo crec que és més bé dir una mentida.

I no es poden gastar milers d'euros en un cartell com aquest, -este és paregut al que ha tret el senyor Mata-, el de «Som eficàcia», perquè açò ni informa ni consciencia ni res de res.
Açò és autobombo, propaganda i és absolutament autocomplaent.
Açò és propaganda.
I en açò s'estan gastant vostés el diners dels valencians i valencianes.

I tampoc, evidentment, es poden fer tanques enormes dient «Construyendo salud», com aquesta que van fer, dient que anaven a fer dèsset hospitals.
.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Pregue acabe, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
quan jo em pose a comptar i no me n'ixen més de cinc.

Per tant, evidentment, és més necessari que mai eixa comissió coordinadora de publicitat institucional, és urgent.
Han passat ja set anys.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
i, per tant, recolzarem aquesta moció.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

El Grup Parlamentari Compromís va a recolzar aquesta proposta presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Però és cert que hem tingut de fer memòria per a vore d'on venia açò.
Vostés entendran que no érem presents en este debat d'aquesta llei, i volíem fer memòria sobre quin va ser el nostre posicionament.

I la història ha sigut.
.
.
.
se dibuixa la història actual de la Comunitat Valenciana de tragicomèdia, perquè resulta que açò va ser un projecte presentat en el seu dia pel Grup Parlamentari Socialista,
que va ser acceptat de forma unànime per totes estes Corts, considerant que la finalitat d'ell era adequada al temps i a la necessitat, però que va ser esmenat en la seva totalitat pel Grup Parlamentari Popular.

I aleshores, es va pervertir -com no?
- el que en eixe moment va ser d'acord unànime de tot el parlament valencià.
I en esta esmena a la totalitat, que presentà el Grup Parlamentari Popular, lògicament van canviar tot el seu sentit, fins i tot el sentit del que avui venim
a parlar.

I aleshores, va ser quan es van quedar vostés a soles, el Grup Parlamentari Popular, en aprovar este projecte canviat
presentat pel senyor Font de Mora.

Però en el aspecte que ens ocupa, i jo he vullgut buscar l'abans i el després de com es va presentar i com va quedar aquesta comissió coordinadora, doncs volia vore de quina manera vostés havien canviat perquè nosaltres no li donarem recolzament.
I quina és la meva sorpresa que m'he trobat millores i millores en els fins que en aquell moment presentava el
Grup Parlamentari Socialista i millores en la literalitat de la proposta que se'ns presenta avui ací.

En la primera proposta, no hi havia cap límit temporal en l'aprovació de la comissió coordinadora -i jo vull ressaltar-lo.
Va ser el Grup Parlamentari Popular el que, amb la seva
aportació al que s'havia presentat, va introduir el límit temporal.
És a dir, el PP va escriure literalment que en un any se faria, es crearia
aquesta comissió coordinadora.

I, clar, aleshores, diguem: i què és el que ha passat?
Si vostés van voler introduir açò era perquè entenien que això ho anaven a complir.
Però és que, clar, el Grup Parlamentari Popular no fa el que diu i ni tan sols fa el
que aprova com a norma legal.
I això és trist.
Perquè, ja els dic, el desempara no solament polític en què ens veiem dia rere dia ací en els debats, també es trasllada que no hi ha tampoc cap tipus d'empara legal cap al ciutadà valencià, i que és el que a nosaltres ens sembla tràgic.

Vostés no compleixen ni les seves pròpies lleis, perquè les han fet vostés, les han pervertit vostés.
S'han introduït vostés mateixos eixe límit temporal que avui ens diu que s'aprove, i després ho incomplixen esta normativa.
A mi em sembla trist.

Però més trist és quan comences a llegir què és el que el Partit Popular va dir que era la comissió de coordinació.
Vostés diuen que aquesta comissió ha d'assolir la màxima eficiència per a la realització dels fins contemplats en esta llei, en l'article 2, apartat 1.
Jo dic: vaig a vore en què vostés volien fer la màxima eficiència.
I diu que «tindran d'assolir la màxima eficiència en les campanyes destinades a les següents finalitats: difusions de les activitats de l'administració.
.
.
» Ho incomplixen, s'ha demostrat ací.
Fan un
panfletito on gasten molt diners, que no diuen res.
«Som eficiència, Generalitat valenciana.
» En què?
En quina activitat som eficients?
No ho diu eixa campanya.
Per tant,
incomplixen esta finalitat.

«La millora de la notorietat de les institucions democràtiques.
» En això, tenint el president que tenim, vostés ja fallen en esta finalitat, perquè la notorietat precisament no és lligada amb institucions democràtiques.
Això està clar, tenint al senyor Camps de president.

«La promoció dels productes i serveis i dels sectors econòmics del nostre territori.
» Doncs bé, tindre d'anar a contractar a altres empreses d'altres llocs, primant-les per damunt dels sectors econòmics ací, és evident que vostés ho fan constantment.

«La prevenció i protecció de la integritat ciutadana i de la integració social.
» Què trist és, tenint el conseller que tenim, que vostés incomplisquen açò!
Perquè tots sabem què és el que fa este senyor en integració social.

Una que m'ha fet gràcia.
Diu: «La sensibilització dels ciutadans mitjançant el foment de conductes o hàbits per a la convivència i el benestar social, el compromís amb determinades causes i els valors de la democràcia.
» Això és el que vostés volen fer com a màxima eficiència i que la comissió aquesta controle en les campanyes publicitàries.
Doncs bé, el primer que hem de recordar és que els primers que han de vetlar pels valors de la democràcia són les institucions democràtiques.
I ací, aleshores, tindrem de dir: i què passa amb esta institució, que ja per tres vegades és sentenciada pel Tribunal Constitucional per vulnerar els drets democràtics dels diputats d'esta cambra?

I altres coses, com la promoció dels valors propis o senyes d'identitat i difusió dels processos electorals.
Doncs bé, vostés incomplixen no solament la creació d'esta comissió, sinó que encara que la crearen, dubte molt que volgueren fer eficients els objectius
pels quals ha de vetlar esta comissió de seguiment i coordinació de la publicitat institucional.

Al marge d'açò, està clar que el que és el fons ho compartim, com no?
I, per tant, l'anem a recolzar.
Dubtem, ja dic, que siguen vostés capaços de resoldre totes estes coses.

I, ja li dic, és cert que nosaltres no recolzàrem aquesta llei, és cert que no la recolzà el Partit Socialista, però no és tampoc menys cert que vostés van introduir este límit temporal que avui s'exposa ací.

I, per tant, seria molt fàcil -i jo tinc alguns exemples-, seria molt fàcil per a mi vindre ací i dir on estan vostés gastant els diners, en quines campanyes de mentides grosses, fal·làcies i algunes coses que danyen la integritat i la intel·ligència dels valencians i valencianes, seria molt fàcil vindre amb imatges, seria molt fàcil ridiculitzar-los, però és que eixe no és el fons de l'assumpte.

El fons és molt més greu que tot açò, però molt més greu.
Nosaltres podrem estar a favor o en contra de les polítiques que vostés duen a terme, podem estar a favor o en contra que vagen externalitzant serveis
de publicitat quan vostés tenen direccions generals per a dur-les a terme.
.
.
En això podríem estar més a favor o en contra, però el fons de l'assumpte, que és el més preocupant i el que veritablement està desestabilitzant no solament els valors democràtics, sinó el mateix sistema, és que vostés estan sistemàticament incomplint les lleis.
I esta és un exemple.

I, per tant, les lleis, siguen bones o dolentes, les que estan aprovades, i per
una majoria democràticament elegida, s'han d'executar, i no hi ha discussió ninguna, ninguna.
Ni tan sols el meu grup, que no la va recolzar, no pot
discutir-la.
Pot porta-la a debat ací per tal de canviar-la, però no la pot discutir, perquè dóna, dóna l'empara que veritablement necessita la ciutadania ,que pot acudir després a la norma legal per tal de defendre els seus interessos i els seus drets.

I si això falla, falla la base de la democràcia.
És que no ho entenen vostés això?
I no poden estar set anys incomplint una llei que, ja dic, va ser recolzada
pel seu grup parlamentari i que va ser introduït este punt pel seu grup parlamentari.
No poden.
Perquè si no, el que estaran fent és destrossant els pilars bàsics de la democràcia.
I és que no hi ha una altra discussió, no n'hi ha cap altra.
No me fan falta ni fotos, ni me fan faltan reculls de premsa,
no me fa falta que estiguen aquí els senyors del govern perquè nosaltres a soles entenguem que la base de la democràcia és esta.
Que el que està escrit en llei, se faça llei d'una vegada, i el que està contemplat com a norma, siga norma per a tots i cadascun dels que estem
presents i dels que no estem presents, perquè també els ciutadans s'han de regir en estes normes.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

I, per tant, és de democràcia votar avui a favor d'aquesta proposició no de llei.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Alicia de Miguel té la paraula.

La senyora De Miguel García:

Gracias, señor presidente.

Gracias, señoras y señores diputados.

Bueno, en primer lugar, yo quería decirle al señor Mata que se lo ha currado, que es usted un valiente, que ha sacado un 43% (rialles) que es bastante importante.
Además, luchando contra lo que es el partido y, en fin, el aparato.
Y está usted ronco, pero yo creo que es porque ha trabajado.

Y de hecho, con la intervención que ha hecho usted aquí, es que no he podido evitar recordarlo, la intervención que ha hecho usted aquí, que me ha parecido un repaso en plan un poco freudiano a lo que es, desde su
punto de vista, la Comunidad Valenciana, incluso la gestión del PP, y me parecía que estaba asistiendo a un discurso sobre Comunidad Valenciana, y que quería usted emular o yo diría que mejorar a su propio portavoz.
Pero, bueno, le comprendo, porque habrá usted estado durante estos días en una situación también freudiana, en fin, de división, de lo que quiero ser de mayor y no me dejan.
Yo creo que han perdido una
oportunidad su partido, pero ustedes sabrán.
Si se hunden veinte años más en la miseria es cosa suya.

Desde el punto de vista de lo que nos ocupa, ¿no?
, por ir un poco al grano, a mí me parece, en fin, que a usted no le gusten las campañas de publicidad institucional que hace este gobierno, pues, bueno, es un tema
de gustos, es un tema personal, ¿verdad?
Yo creo que lo hacen muy bien y yo creo que hay campañas como contra el sida, «Con la coca no te rayes» y «Si te pasas te lo pierdes», campañas sábados de prevención, campaña «Menys graus, menys problemes», campañas de la Conselleria de Educación «En valencià, naturalment», difusión de la Formación Profesional, «Estudia, és el teu futur», bono infantil.
.
.
En fin, les podría dar aquí una larga lista de campañas institucionales que gracias a aquella ley que aprobamos en su día y de la que me siento muy orgullosa, están absolutamente garantizadas su eficiencia, su eficacia, su trasparencia y, por
supuesto, también el cumplimiento de su sentido democrático, como no podría ser de otra manera.

Mire, pero usted ha dicho varias cosas aquí.
Si les parece le voy a entrar un poco en el fondo de la cuestión de lo que usted ha dicho y, al final, evidencia, le daré una explicación de por qué no se ha aprobado todavía lo que, efectivamente, también dice la ley que se haga.

Usted ha hablado aquí del señor X, ha hablado aquí de campañas electorales, ha hablado de costes de campañas.
.
.
Mire, yo, el único señor X que recuerdo es, supuestamente, Felipe González, con todo el tema este que tuvo a bien deleitarnos el gobierno del señor González, del Partido Socialista, del tema de los GAL, etcétera, etcétera, que aparecía por ahí un señor X, donde luego Barrionuevo y Vera a la cárcel y tal, cosa que a ustedes se les olvida.

Claro, ustedes, cuando les hablan de cosas que no les gusta oír, entonces somos todos muy malos, pero nosotros se supone que tenemos que estar
aguantando aquí todo tipo de improperios e insultos porque, en fin, parece como que nos toca, y
ustedes, en eso, les tiene (aplaudiments) que salvar no sé quién de escuchar lo que no les gusta oír.
Pues, yo lo siento, pero, en fin, a mí me parece que hay que decir a las cosas y llamarlas por su nombre.

También están ustedes últimamente muy acostumbrados, en fin, a no mirar la viga en su ojo, ¿verdad?
, y ver las pajas de los demás, porque, oiga, nosotros no somos perfectos, pues, claro que tendremos fallos,
naturalmente que sí, pero ustedes no tienen fallos, tienen «vigas».
Está hablando aquí de coste de publicidad institucional: ¿usted sabe lo que va a gastar el Gobierno de España en el año 2010, un año de una crisis y cinco millones de parados, de personas detrás de cada parado, que no tienen empleo y tienen gravísimas dificultades para llegar a fin de mes?
Pues, mire, señor Mata, ¡277 millones de euros!
, 277 millones de euros en publicidad institucional.
Oiga,
creo yo que es para pensarlo.

Usted habla aquí de los costes del gobierno de la Generalitat valenciana, pero cuánto han costado los carteles del plan E, cuánto han costado los carteles del plan E, (remors) ¡que obligaban en todos los pueblos a poner!
(Aplaudiments) ¡Oiga, una pasta gansa!
, que también se la podrían haber ahorrado.
(Veus) No, no, ya sé que no les gusta oírme, pero me van a oír, me van a oír en los seis minutos que me quedan.

Y luego habla usted de que nosotros, en época electoral, estuvimos haciendo campañas de publicidad.
Pero, oiga, si ustedes lo denunciaron y se comieron la
denuncia, señor Mata, recuérdelo, recuérdelo.
Lo impugnaron, y lo perdieron en la junta electoral, y usted lo sabe, ¡y usted lo «sa-be»!

Luego, nos ha contado aquí un guión de ficción muy bonito, porque, además, como tiene usted la voz rota, le ha quedado muy bien, ha sido muy bonita, (veus) el guión con esa voz rota y tal.
Sí, sí, de lo que.
.
.
, del tema este de.
.
.
, en fin, de.
.
.
, de la Copa del America y tal, no sé.
.
.
¡Oiga, muy mono!
, pero no tiene nada que ver con la realidad.
La Copa del America.
.
.
, es que negar la evidencia que la Copa del America ha sido bueno para la Comunidad Valenciana, (aplaudiments) ¡hombre, es que, no sé ya qué más nos puede pasar aquí!
Sinceramente, (veus) no lo puedo comprender.

Bien, a ustedes, todos los supuestos modelos estos que traen aquí a colación, pues, resulta que a la gente no les gusta, ni ustedes no lo venden, porque
usted, de publicidad, sabrá, muy bueno el Libro rojo, que no de Mao, sino del señor Bassat, muy bueno, un gran publicista.
Además, tuve el honor de conocerle y, la verdad, era un señor interesantísimo, pero, claro, es que ustedes no tienen producto que vender, es que usted
podrá saber de publicidad, pero si usted no tiene producto que vender, pues, ¡no lo coloca!
Eso es también, señor Mata, una importantísima ley en la publicidad: se vende cuando hay; si no hay, no se vende, y eso es
lo que les pasa a ustedes.

Pero, en fin, para entrar ahora en la explicación del por qué, en mi humilde opinión, no se ha creado todavía dicha comisión.

Vamos a ver, la ley de publicidad institucional que se aprueba el 12 de marzo
del 2003, con el gobierno del Partido Popular, regula la utilidad pública del objeto de las campañas, supone una potenciación de la participación democrática, también una referencia y defensa, de nuestras señas de identidad y potenciación; se garantizan los principios de veracidad, eficiencia y eficacia en la
publicidad institucional; prohíben mensajes que atenten contra la dignidad de la persona, etcétera, etcétera; se diferencia claramente de lo que es publicidad comercial, que eso era un
tema importante en su día; se garantiza la trasparencia y el respeto a la igualdad, etcétera, etcétera.
Por cierto, que esta ley, que ustedes gobernaron hasta el año 1995, no la hicieron, y todos recordamos las enormes «arbitrariedades» publicitarias que ustedes, el gobierno del señor Lerma, el fantasma de Hamlet que aparece por aquí y nunca se va, que está siempre por aquí apareciendo, ¡oiga!
, las tremendas arbitrariedades que ustedes hacían desde el punto de vista de publicidad.
¿O es que se creen que se nos han olvidado?
Pues, no se nos han olvidado, nos
acordamos perfectamente.
Es el gobierno del Partido Popular el que hace una ley
de publicidad institucional y regula de una vez por todas este tipo de
publicidad.

Mire, decirle en estos momentos que hay publicado un artículo de un real decreto en el año 2008 en el que se aprueba el reglamento orgánico de la Presidencia de La Generalitat y se crea la Dirección General de Promoción Institucional.
Esta Dirección General de Promoción Institucional tiene encomendadas toda una serie de tareas entre las que.
.
.
, y
fundamentalmente están también, controlar que la ley de publicidad institucional se lleve a cabo, y así se hace y además muy bien.
Pero es que, además, para su tranquilidad, también es la comisión de subsecretarios y de secretarios, en la que se plantean todas estas
publicidades, todas estas campañas de publicidad institucional y coordinan, por lo tanto, entre los distintos
departamentos, el que estas campañas de publicidad tengan esa eficiencia, esa eficacia, sean de interés público y lleguen a la ciudadanía en su beneficio.

Por lo tanto, señor Mata, evidentemente que no está creada esta comisión, pero, le puedo decir a usted que están garantizadas sus funciones, puesto que están entre la dirección general.
.
.
, ahora se lo voy a decir, no se me impaciente usted, que se pondrá más ronco, un poquito de paciencia.
Bien, que para su tranquilidad, y en
definitiva, y en definitiva, desde la Dirección General de Promoción Institucional, la comisión de secretarios y subsecretarios, se lleva a cabo las funciones que la ley de
publicidad institucional de la Comunidad Valenciana encomienda a la comisión.

Oiga, ¿y por qué no se hace?
, dirá, usted, claro.
Pues, ahora se lo voy yo a explicar.
Mire usted, en estos
momentos, por criterios de eficiencia y eficacia, y de «prioridades», palabra que a nosotros nos gusta utilizar y, sobre todo, realizar.
Un gobierno
tiene que tener prioridades, y en la situación en la que estamos en este país, en este momento, en España en este momento, y también en la Comunidad Valenciana, con una cifra de paro no despreciable, pues, las
prioridades del gobierno de La Generalitat no es «duplicar», «duplicar» comisiones ni órganos.
Puesto que ya le he explicado a usted que las funciones de la ley están garantizadas en una dirección general y en una comisión de secretarios, oiga, se hará la comisión, se estará estudiando el reglamento, pero no es prioritario, no creo que sea como, en fin,
para rasgarse las vestiduras porque esto todavía no se haya puesto en marcha.
¡No, no, no, no!

¿Qué les pasa a ustedes?
Que como ustedes no tienen sentido de estado, como ustedes
no tienen sentido de la prioridad, como ustedes no saben qué es más importante, para ustedes hay una serie de temas y, claro, no contactan con la
ciudadanía, porque es que ustedes no se enteran ¡de lo que es prioritario y de lo que no es!
.
.
.
Ya le he dicho, no se ha creado,
es cierto, pero le he dado una explicación yo creo que sensata y equilibrada de por qué en estos momentos no se ha creado todavía y dónde están las competencias salvaguardadas al cien por cien.

¡No, no, señor Mata!
, no me mire así, porque sabe usted perfectamente que tengo toda la razón, y la eficiencia y la eficacia hace que en estos momentos, tal y como nos dice
el Gobierno de España, no se dupliquen organismos ni órganos ni se pierda el tiempo.
Si hay cosas que ya se están haciendo, ¡hombre!
, no creemos más comisiones.
.
.
, aunque le reconozco, como no podría ser de otra manera, que está en la ley.
¡Ya se hará, señor Mata, ya se hará!
, tranquilo, ya se hará.

Las competencias y la ley se están cumpliendo y, además, se está controlando con gran rigor, y, desde luego, en estos momentos las prioridades,
desde el punto de vista de eficiencia y eficacia, parece que son otras.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Señor Mata, para el turno de réplica.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Mis primeras palabras quieren ser para el profesor Aguiló, ¿eh?
, me he sorprendido al verlo, hace años que no lo veía en esta casa.
Fue de los pocos que me dio matrícula de honor en derecho parlamentario y libertades públicas, (rialles) y creo que estará, estos años que le quedan, alucinando con lo que pasa en esta cámara.
Pero, señora De Miguel, confieso que juega usted con ventaja, porque como me pone mucho
parlamentariamente hablando, (veus) me distraigo, ¡y casi me lía!

Es que esta PNL.
.
.
, esa ley, señoría, no fue cosa suya ni cosa de este grupo parlamentario, fue una proposición de ley que, además, era muchísimo mejor, que fue enmendada a la totalidad y hemos acabado con este churro que
solo acaba diciendo dos cosas: que los mensajes tienen que ser veraces y que la
comisión se tiene que crear.

Y la comisión no la han creado ustedes, porque no les ha dado la real gana.
Y le voy a dar
un dato: le acepto lo de los 277 millones, le acepto que a la comunidad se ha
gastado en publicidad, a través del Gobierno de España, 27.
.
.
¿Sabe usted que para la mitad del dinero que ha gastado en gestión ha publicitado el triple proporcionalmente que el Gobierno de España?
¡El triple!
¿Sabe usted que mucho plan E, plan C, plan tal.
.
.
, los ayuntamientos no lo
quieren hacer porque ustedes sí que les cobran a los ayuntamientos grandes cantidades de dinero para acogerse
al plan Confianza?

Mire, señoría, yo creo que la siguiente campaña electoral suya debería basarse en una canción preciosa de Antonio Orozco que se llama Devuélveme la vida.
.
.
«Que me la has quitado», ¡no!
, ¡«pido perdón»!
.
.
.
Es que la sintonía ya la tienen.
Ustedes lo que tienen que hacer es pedir perdón por los 500.
000 parados, que sería una buena campaña de publicidad, pedir perdón por Gürtel, (remors) pedir perdón porque la fórmula 1 iba a ser gratis y nos va a costar 300 millones de euros.
.
.
Fíjese si da para publicidad.

Pidan perdón por depredar el territorio y tener miles de edificios vacíos en los que nadie quiere ni puede vivir.
Pidan perdón por haber hecho una grandísima Copa del America que nos ha costado «solo» 620 millones de euros y en otros lados pagan 120.
Pidan perdón por pagar a empresas extranjeras que cogen nuestro dinero y se van de aquí.
Pidan perdón por no permitir que 12.
000 personas que quieren estudiar idiomas en Valencia
no puedan hacerlo porque no hay escuela oficial, (remors) y, mire, ese 43% has servido para eso.
Yo, quince días de mítines diciendo que era intolerable que la alcaldesa de Valencia no acabara la
escuela oficial de idiomas y 12.
000 personas no puedan estudiar idiomas, y, al
final, se mete con el señor Font de Mora, le dice que la licencia ya está ahí y igual tenemos escuela oficial de idiomas.
.
.
Fíjese para qué sirve el 43%.

Pidan perdón por tener bibliotecas ¡sin libros!
.
.
.
, que fui yo a pedir el otro día el de Muñoz Molina ¡y no estaba!
Pidan perdón ¡por permitir más hoteles de los que gente puede ocupar!
, porque, ¿qué van a hacer con el Hilton o el Hesperia?
Pidan perdón por no pagar a los proveedores, la gente no cobra por culpa de ustedes.
.
.
, ¡ni siquiera los que hacen las campañas de publicidad institucional!
¡No cobran!
Solo cobra el Bigotes, eso sí.

Pidan perdón porque tienen la generación más preparada de la historia y va a vivir, peor que sus padres, cosa que no pasaba
desde la guerra mundial.
Pidan perdón por desviar a los pacientes a la sanidad privada y hacer ricos a empresas que
están gestionando la sanidad privada.
Pidan perdón por el plan C, que no sé si es de «Camps» o de «cadáver político».
Pero sí que les digo una cosa: vayan preparando nuevos planes con otras siglas, el plan
RB, el plan GC, el plan.
.
.
, bueno, RB también vale para Blasco, para los dos, para Rita y para el señor Blasco.
Porque de aquí a las elecciones, todos ustedes, que están aplaudiendo al presidente, acabarán acabando con el presidente.

Gracias, señorías.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para finalizar esta parte del debate, tiene la palabra la il·lustre diputada senyora De Miguel.

La senyora de Miguel García:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Muchísimas gracias, señor Mata, por sus palabras.
No estoy de acuerdo con ellas, y la verdad es que yo
creo que sí que es importante pedir perdón.
Hombre, la ciudadanía te da confianza cuando ve y percibe que tú estás trabajando con el máximo interés y dándolo todo.
Y que hay veces que te equivocas y otras que aciertas y,
evidentemente, es una cosa muy sensata decir: «Oiga, señores, si me he equivocado en algo, lo siento, pero aquí está mi bagaje.
» Y la ciudadanía cuando te apoya es porque pesan mucho más tus aciertos que tus desaciertos, caso que no es el suyo, de ustedes, digo,
que evidentemente les pesa más sus desaciertos, por los cuales tendría que pedir una ristra muy larga de perdones, y no sus aciertos, que se ve que
les pesa poco.
Y por eso ustedes, insisto, pues su producto como que no lo
colocan.

Pero, vamos a ver, usted ha hablado aquí, como siempre, de unos temas que ya son monotemáticos.
Yo, oiga, es que ya de verdad esto de (inintel·ligible) .
.
.
y tal, yo estoy un poco cansadita ya.
Y me gustaría dejar caer aquí una idea, intentar un debate de cierta mayor altura, a ver si puede ser.

Yo creo que ustedes deberían repensarse el sentido de estado que tienen ustedes con respecto a la
Comunidad Valenciana como Partido Socialista.
Yo creo que ustedes deberían pensar más en lo que a los ciudadanos, a los valencianos y a las valencianas les
conviene.
Yo creo que ustedes deberían apoyar al gobierno valenciano a ayudar y todos juntos ir hacia adelante, sí, señor Mata, ir hacia adelante y mejorar una situación, efectivamente, que no nos gusta a nadie, porque supone que hay una serie de
personas que están pasándolo mal y supone que hay una serie de personas que tienen dificultades.

Y yo creo que ustedes, en vez de repetir el monotema y la canción permanente que ya, claro, como usted muy bien lo ha dicho, a base de repetir
una cosa al final es que ya nadie le hace caso.
Y ustedes es que se han pasado
cuatro pueblos, no, doscientos pueblos y ya nadie les hace caso, señor Mata, porque es que no tienen ustedes consistencia ninguna.

Oiga, reflexionen, intenten apoyar al gobierno valenciano, intenten que la
ciudadanía vea que estamos todos juntos en mejorar la calidad de vida de nuestra tierra y
de nuestra gente y a lo mejor, quizás algún día, ustedes ese producto que ni con publicidad colocan, pues a lo mejor empieza a
confiar un poco más en ustedes.
Yo, por ayudar, lo que se llama por ayudar.

Pero, claro, sí que es cierto que usted ha entrado, señor Mata, en una serie de temas que a mí me duele, son muy dolorosos.
Porque, claro, que usted diga ahora, que dé clases ahora de ética y de moral después del informe favorable de la ejecutiva para el señor Navarro que se va a presentar por Benidorm, después de decir ustedes que no y que no y que los trásfugas fuera y el Alarte cortándose las venas, el señor Alarte.
Y ahora resulta que se va presentar.
(Aplaudiments) Claro, es que tienen ustedes tanto que callar que es muy complicado, señor Mata.
Yo le aprecio, pero yo entiendo que usted es complicado.

Vamos a ver, tampoco su señor Zapatero vive sus mejores horas.
Porque, claro, con esto de las primarias
falsas, estas que se han inventado, que ahora resulta que quería poner a la señora Trini con dedazo, que no quería hacer primarias.
El otro dice que sí.
Y ya, claro, el dedazo ya no le funciona.
Y entonces resulta que gana el otro.
Y ahora resulta que el otro es fenomenal y la Trini.
.
.
Mire, oiga, arma un jaleo que le ha hecho muchísimo daño al Partido Socialista, muchísimo daño y ustedes lo saben.
Mucho daño a la imagen del Partido Socialista, desde
(inintel·ligible) .
.
.
mucho daño y ustedes lo saben.
Es que es tan evidente que el aparato controla el poder;
es que es tan evidente que se podía haber hecho mucho mejor; es que es tan evidente que ustedes funcionan en este
sentido ahora como una secta.
Oiga, les sabrá mal que se lo diga, pero es que lo pienso.

Ahora resulta que después de todo el fregado, el señor Tomás es estupendo.
Pero, oiga, ¿no era fatal?
¿Cómo quedamos?
No, todos ahí, prietas las filas y en primer tiempo de saludo; prietas las filas, prietas las
filas, como la falange, prietas las filas.
Ahí estamos, ahí les duele.

Y, bueno, y aquí, pues, mire, más de lo mismo, más de los mismo.
Que si pucherazo, que si pactos de familia.
El señor Alarte vuelto a secuestrar por el señor Lerma y la señora Pajín otra vez.
Ese aquelarre que se montan y se reparten ahí puestos.
.
.
Por cierto, a alguno de ustedes les tengo que dar la enhorabuena, porque ya he
leído que les garantizan a ustedes un puesto de diputados en la próxima legislatura.
A los otros, en fin, no sé si el pésame, pero a algunos ya la enhorabuena, porque se lo han repartido ya.
El señor Lerma ha dado su bendición y todos contentos.
Oiga, vengan ustedes aquí a explicarnos y a darnos clase de ética y de moral y de comportamiento político con los ejemplos que nos están ustedes dando todos los santos días, es que no falla uno.
Es que es todos los días algo.

Y hablan ustedes de empleo.
Pero, por favor, pero por favor!
Si el señor Zapatero ha logrado crear cinco millones de parados con sus políticas entre todo.
El Partido Popular cuando gobernaba en España creaba cinco millones de empleos.
El señor Zapatero desde que gobierna ha creado cinco millones de parados.
¿Y puede hablar usted aquí de gestión de gobierno y de modelo productivo?
Oigan, miren, menos cachondeo, con perdón, y un poquito más de seriedad.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya terminando.

La senyora De Miguel García:

.
.
.
y un poquito más mirarse, insisto, la viga del ojo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.

Comienza la votación.
Votos a favor, 35; votos en contra, 46.
Señorías, queda desestimado el punto tercero.

El pleno se suspende y se reanudará a las cinco de la tarde.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 45 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 2 minuts)

Pregunta 949 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre el Pla d'inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat
senyor Andrés Antonio Ballester Costa (GP Popular) (RE número 64.
211).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula el diputat, senyor Ballester, a la consellera de Cultura i
Deports.

Señor Ballester, cuando quiera.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Honorable señora consellera.

Desde hace más o menos un año venimos oyendo, en sede parlamentaria, diferentes intervenciones de partidos
del arco de la izquierda de esta cámara, donde tachaban los presupuestos de cultura y de educación del gobierno, del que usted forma parte, los tachaban con adjetivos como de
pobres, de ridículos, etcétera, etcétera, etcétera, porque tan solo tenían un incremento del 1,6% respecto al año anterior, cuando obviaban, como casi siempre, el que los presupuestos
generales del estado, los presupuestos del señor Zapatero, nos volvían a dar la espalda, teniendo solamente un incremento del 0,4 y cometiendo, como
siempre, ese distingo con lo que son temas de la Comunidad Valenciana.

También hemos venido escuchando, en las últimas semanas, en esta sede parlamentaria, que el gobierno que preside el
presidente Camps se había llenado la boca, una y otra vez, de promulgar planes y planes y que nunca sabíamos, finalmente, qué era de ellos.

Pues bien, señora consellera, ante la realidad que supone el esfuerzo que ha hecho este gobierno, el
gobierno que preside el presidente Camps, y suponiendo una inversión en ese Plan de inversión productiva de 1.
020 millones de euros en diferentes ayuntamientos de todas las
provincias, a través de un criterio tremendamente objetivo, como es el asignar 203 euros por
habitante, sin mirar colores, evidentemente, el plan Confianza y, en general,
el PIP, en particular, se ha convertido en el principal instrumento del Consell
para hacer frente a la situación de crisis económica a la que nos tiene abocada el señor Zapatero.
Es la medida más ambiciosa puesta en marcha por una comunidad autónoma.
Una medida rigurosa que está contribuyendo a aumentar la inversión pública y a dinamizar la actividad económica en nuestro territorio.

La Conselleria de Cultura y Deporte, que usted maneja y gobierna de forma, yo
diría, que casi perfecta, está gestionando 333 proyectos de este plan, lo que la convierte en la segunda conselleria que más dinero destina a inversiones en los municipios, a través del PIP -en concreto, 247,5 millones de euros-.
Esto viene bien, recordar lo que he dicho al principio, se nos trataban de
presupuestos, de cara para la cultura y el deporte, de presupuestos ridículos.
No sé qué pensarán hoy, los señores del arco parlamentario que ponían esos adjetivos.

Por tal motivo, y para conocer de primera mano las inversiones que está llevando a cabo la conselleria que usted, magníficamente, dirige, le pregunto: ¿cuál es el balance que puede hacer de los proyectos que está financiando la Conselleria de Cultura y Deporte dentro del Plan de inversión productiva del gobierno del presidente Camps?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la honorable consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esports:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señor Ballester.

Señorías.

Como bien decía usted, bueno, éste ha sido el único gobierno -y yo creo que va a ser un hito histórico-, el único gobierno autonómico que ha sido capaz de poner unos planes en marcha, denominados plan
Confianza, entre los que se encuentra este plan destinado a inversiones para
los municipios, porque el presidente Camps -y yo creo que además se ha dicho en diferentes ocasiones, aquí, en este parlamento-, tenía la gran preocupación de que se nos avecinaba una crisis profunda, desgraciadamente, por las políticas llevadas a cabo y por la mala gestión llevada a cabo por el gobierno de Zapatero.
Por lo tanto, el presidente Camps
se puso manos a la obra y nos puso a todos, a todo su gobierno, manos a la obra
para impulsar este plan Confianza, este plan de 1.
020 millones para los
municipios.

Yo, como usted decía, soy.
.
.
pues.
.
.
la segunda conselleria que más inversión tiene dentro de este plan, con 333 proyectos, bien sean culturales o
deportivos, y con una inversión de casi 248 millones de euros para 205 ayuntamientos.
Tengo que decir que, al
final, lo que se pretendía es lo que estamos consiguiendo, que es la creación de puestos de empleo y, sobre todo, el que se contraten a empresas, a poder
ser, de nuestra comunidad.
A día de hoy, la Conselleria de Cultura y Deportes, ha adjudicado ya 165 obras, con
330 empresas, en su mayoría, valencianas.
La Generalitat, en su conjunto, el gobierno valenciano, ya tiene
adjudicados a más de mil trescientas empresas; les está dando trabajo, dentro de este plan, para los municipios.
Y, concretamente, la
Conselleria de Cultura y Deportes ya tiene, a día de hoy, 3.
000 puestos de trabajo en marcha, gracias a este plan.
Alcanzaremos
hasta los 13.
000 puestos de trabajo.

Tenemos un compromiso con los ayuntamientos.
Lo estamos cumpliendo.
Estamos
orgullosos de que los gobiernos locales compartan con el Consell la necesidad
de dotar a sus municipios de modernas instalaciones, tanto en este caso,
culturales como deportivas, y otorguen a estas disciplinas la importancia que,
desde el primer día, el presidente Camps le dio.

Además, hay que añadir a todo esto que, sin ninguna discriminación, como bien decía usted, el presidente ha querido otorgar y beneficiar a todos los municipios
por igual, sean del color político que sean.

Durante el último año he tenido el privilegio y la oportunidad de recorrer múltiples, decenas de municipios de la comunidad para presentar proyectos, poner
primeras piedras, visitar obras, incluso inaugurar ya algunas actuaciones
finalizadas.
Y, en todas y cada una de las visitas, los alcaldes y sus
concejales nos han dado la enhorabuena por el éxito conseguido en este plan Confianza, en este plan para los municipios.

Yo le puedo dar algunos datos, de dentro de este plan, como que se están construyendo, porque se vea un poco la magnitud: 60 polideportivos, 29
piscinas cubiertas; 24 pabellones cubiertos, 24 campos de fútbol, 62 centros culturales, 21 museos, 20 bibliotecas, 13 auditorios.
Éstas son algunas de las cifras que puedo decirles que estamos realizando hoy en
día.

Pero, además, hay que añadirle el resto de planes de infraestructuras, en el caso de las
infraestructuras culturales, y llegamos a alcanzar, durante toda esta época en que ha estado gobernando el Partido Popular -durante estos quince años-, estamos poniendo en marcha 660 infraestructuras culturales con una inversión de 326,2 millones de euros.
Esto significa que estamos invirtiendo 50.
000
euros diarios en cultura, en infraestructuras culturales.

Y, en lo que llevamos de legislatura, en cuanto a la materia deportiva, tengo
que decirles que la inversión está siendo, en esta legislatura, de 150 millones de euros.
Y estamos llevando a
cabo 404 infraestructuras deportivas.

Por lo tanto, yo creo que las cifras hablan por sí solas.
Y los resultados son lo que queríamos conseguir en la creación, por supuesto, de puestos de empleo y, sobre todo, el que las empresas
valencianas tengan trabajo.

Muchísimas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

Pregunta 967 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre la protecció de la festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí, que formula el diputat senyor Vicente Soria Mora (GP Popular) (RE número 64.
229).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gràcies, senyora presidenta.

Honorable consellera.

La festa de la Mare de Déu de la Salut, d'Algemesí, conforma un sistema d'actuacions rituals i tradicionals d'una gran coherència i complexitat, que la convertix en un model de referència de les festes tradicionals valencianes.

Estos actes se celebren en honor a la Mare de Déu de la Salut i són el principal monument de la religiositat popular d'Algemesí, localitat que la sent com a patrimoni del conjunt de la població.

Esta celebració es caracteritza per haver-se desenrotllat d'una forma continuada, des dels seus inicis fins a l'actualitat, conservant danses i músiques tradicionals, sense cap ruptura.

Estes festes s'han convertit, amb el pas dels anys, en un símbol irrenunciable que identifica el poble i la seua tradició.

La llavor de recuperació i de potenciació de la nostra tradició, de les nostres festes i de la nostra cultura és essencial per al nostre futur com a poble, per la qual cosa, ha de ser una
satisfacció col·lectiva impulsar projectes que representen la idiosincràsia de tots els valencians.

En este sentit, el Consell ha treballat, en els últims anys, en un doble vessant.
Per una part, la protecció autonòmica d'aquells monuments, tradicions i activitats culturals que així ho requerien.
I, per altra part, el seu trasllat a organismes internacionals,
el que va provocar sense.
.
.
fa.
.
.
, l'últim any, el reconeixement de la UNESCO, tant el Tribunal de les Aigües de València, com el Museu Escolar de Pusol, a Elx.

Atés que un dels objectius de la Conselleria de Cultura i Esports és la protecció i difusió de les tradicions valencianes, li formule la següent pregunta: ¿quines actuacions s'han dut a terme, des de la Conselleria de Cultura i Esports, per a protegir una
celebració tan arrelada en la cultura valenciana com és la festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esports:

Moltes gràcies, de nou.

Senyor Soria, la Conselleria de Cultura i Esports es va proposar que la festa a
la Mare de Déu d'Algemesí, que es celebra en el mes de setembre, havia de comptar amb una protecció legal, adequada a la seua tradició -com bé ha dit vosté-, a la seua història i al seu arrelament en els costums valencians, tan propis nostres.

Per tal motiu, el Consell, doncs, va aprovar declarar bé d'interés cultural immaterial esta celebració i va comptar, naturalment, amb els informes favorables, tant del Consell
Valencià de Cultura com de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles.

Com diu el decret de declaració de BIC, i ho llisc literalment: «Esta festa és el principal monument de la religiositat popular d'Algemesí, que la sent com a patrimoni del conjunt de la població.
S'ha fonamentat, durant el pas dels segles, en quatre pilars forts i estables: el
capeller de la Mare de Déu de la parròquia de sant Jaume, la devoció popular a la Mare de Déu, la força invisible de la tradició i els festers dels quatre barris.
En l'actualitat, la nota més característica és la participació popular, sens dubte.
En este sentit, tots els veïns d'Algemesí tenen un mateix sentit i conceptuen la festa com un patrimoni comú i propi del conjunt de la població, i que siga des de l'àmbit de les creences i de les conviccions religioses, siga per respecte i
fidelitat a la tradició secular o per sentiment valoratiu d'allò que la conceptua com a tresor cultural.
»

A més, la Conselleria de Cultura i Esports ha iniciat el procés formal -com estàvem dient- per a la seua inscripció en la llista representativa de patrimoni immaterial de la humanitat de la
UNESCO, on ja es troben, com bé ha dit vosté, el misteri d''Elx, el Tribunal de les Aigües; totes elles candidatures que van ser proposades, treballades i defensades
per governs del Partit Popular que, una vegada més, ens demostra doncs la inquietud i la seua passió per la defensa de les nostres arrels i de les nostres tradicions.

El Consell de Patrimoni Històric Nacional, celebrat a Alcalà d'Henares, el passat mes de juny, va seleccionar esta festa com a candidata a la
seua inscripció en la mencionada llista -una cosa, doncs, de què ens sentim molt satisfets-.
El passat mes de juliol, els patrons de la fundació de la festa a la Mare de Déu de la Salut, d'Algemesí, van acceptar formalment la candidatura, perquè este és un tràmit que també cal dur a terme.
I, una vegada confeccionat l'expedient, amb la col·laboració del propi ajuntament, es va remetre al Ministeri de Cultura per a que, ell
mateixa, ho enviara a la UNESCO, a París, per a la seua avaluació i posterior aprovació.

És de justícia que esta festa reba la protecció patrimonial que es mereix, ja que tots els estudis realitzats coincidixen en
remarcar el seu gran contingut cultural amb conjunts plàstics excepcionals, com es la muixeranga, balls com els bastonets o els
tornejants o la música que els acompanya, que és una arrel molt popular dins del que composa totes estes tradicions, que són part de la història d'un poble, que, a més, l'han sabut conservar, i, al mateix temps, difondre.
I, a partir d'ara, la candidatura comptarà, com sempre, amb tot el suport del Consell per a aconseguir el seu
reconeixement universal com a part del patrimoni històric de la humanitat.

Moltíssimes gràcies.

Pregunta 957 al consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre actuacions a les platges de la Comunitat Valenciana, que formula la
diputada senyora Yolanda García Santos (GP Popular) (RE número 64.
219).

La senyora presidenta:

Senyora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora García.

Honorable consellera.

La Comunidad Valenciana cuenta con un producto turístico por excelencia, el de sol y playa, un turismo que en este 2010, y a pesar
del esfuerzo del señor Rodríguez Zapatero en meternos en una profunda crisis y empeñarse en que no podamos salir de ella, en este 2010 los empresarios turísticos han superado todas las previsiones siendo líderes en ocupación.
Precisamente la Comunidad Valenciana ha tenido el mejor agosto de los últimos cinco años, unos empresarios a los que hay que agradecer, por cierto, el esfuerzo
continuo que hacen por mantener los puestos de trabajo ante las constantes
subidas de impuestos y los continuos agravios de todo tipo que reciben desde el
gobierno central; unas playas con una calidad superior, tanto en los servicios
que ofrece como en el respeto al medio ambiente.

Somos conscientes del intenso trabajo de la Conselleria de Turismo por la
protección y mejora de nuestro litoral y de toda su oferta turística, cómo usted en su persona y desde su conselleria ha venido defendiendo nuestros intereses frente a la dejadez, la dejación, y, lo que es peor, la destrucción por parte del gobierno central de nuestro modelo turístico, como ha ocurrido, por ejemplo, con la pretensión, por parte del gobierno central, de derribar nuestros tradicionales
chiringuitos, y que, gracias a la férrea defensa que se está haciendo desde el Partido Popular, no han conseguido derribarlos, una férrea defensa que estoy segura seguirá ejerciendo para que nuestras costas sigan siendo de primer nivel, unas costas
en las que se permite la práctica del deporte durante todos los meses del año, y no solo en época estival, unas costas que cada vez son más accesibles.
De hecho, somos uno de los mejores destinos turísticos accesibles.
Todo esto pone de manifiesto el trabajo y el esfuerzo
constante que hace usted, y la
conselleria que usted dirige, para mejorar y adecuar nuestras playas.

Y como sabemos que invirtiendo en la mejora de nuestras playas seremos más competitivos frente a otros destinos turísticos, es por lo que me gustaría que nos explicase qué actuaciones ha llevado a cabo la Conselleria de Turismo en las playas de la
comunidad durante este último año.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Turismo.

La senyora consellera de Turisme:

Presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Diputada, muchísimas gracias.

Como bien dice, el turismo de sol y playa es uno de nuestros principales, por
no decir nuestro principal reclamo turístico.
La Comunitat Valenciana dispone de 632 kilómetros de costa dotada de las mejores infraestructuras y servicios que,
combinada con nuestro buen clima, nos convierte en uno de los principales
destinos turísticos de España.

Los datos constatan, una vez más, esta realidad, como bien usted ha dicho, diputada.
El pasado verano, la
ocupación hotelera creció 3 puntos en el litoral valenciano y la Costa Blanca reforzó su liderazgo como destino turístico por excelencia.
De hecho, Benidorm, Alicante, Denia y Calpe, se situaron
entre los diez puntos turísticos de mayor ocupación de España.

Señorías, todo esto, sin duda es fruto directo del trabajo diario y conjunto que se
hace en la comunitat para trabajar por una tierra con más riqueza y de más prosperidad.
Cuidar, mejorar y adecuar nuestras playas es apostar por el
desarrollo turístico de esta comunitat, una comunitat que recibió en el año 2009 más de 23 millones de turistas españoles y extranjeros.
Y este es nuestro reto: ofrecer un destino turístico basado en la excelencia y la calidad, con unas playas que presten unos
servicios completos.
Para lograrlo destinamos, en el período 2009-2010, un total de 12.
700.
000 euros en el marco del Programa de turismo
de litoral, de que se beneficiaron el cien por cien de los municipios del
litoral.

A continuación, les voy a detallar algunas de las actuaciones realizadas.
A través del Plan de prestigio del litoral, incluido en el plan Confianza, hemos
ampliado, mejorado o adecuado todos los usos turísticos de nuestras playas.
Un total de 4.
400.
000 euros destinados a la creación de diversas zonas lúdicas con palmeras y áreas de juegos, a la puesta en marcha de biblio-playas, postas sanitarias y
sillas de vigilancia, así como otros equipamientos complementarios para las mejoras de las zonas de
playa, y a la adquisición de diversas máquinas remolcadas para la limpieza de playas y para la limpieza manual, unas
actuaciones que se han visto complementadas con nuevas infraestructuras del
litoral.
Gracias a una inversión superior a los 5,5 millones de euros, hemos dotado a nuestra costa de más de 20.
750 metros de pasarelas desmontables, lo que equivaldría -para que se hagan ustedes una idea- a una distancia aproximada entre Calpe y Benidorm; 18.
500 metros de pasarela rígida, de 1,20; 8.
200 metros de pasarela rígida, de 2,40; 400 grupos de papeleras de recogida selectiva de residuos; 3.
800
papeleras; 20 áreas deportivas; 58 juegos infantiles y juveniles; 32 áreas biosaludables; y 10 áreas turístico-deportivas.

También hemos desarrollado actuaciones de mantenimiento y reparación de infraestructuras higiénico-lúdicas, mediante el procedimiento de encomienda de gestión en 53 municipios del litoral, con una financiación de 1,5 millones de euros.
Además, hemos renovado las estaciones de bombeo, canalizaciones y lavapiés en playas, mediante la convocatoria por un concurso público abierto, por un importe de 1.
300.
000 euros más IVA.

Con todas estas actuaciones queremos que nuestros ciudadanos dispongan de unas
instalaciones e infraestructuras que permitan el uso de nuestra costa durante
todo el año, fidelizar a nuestro turismo de sol y playa e impulsar la llegada de nuevos
turistas y visitantes a nuestra comunitat.
Estamos orgullosos de ser la segunda comunidad autónoma con más banderas azules y la primera comunidad autónoma en número de municipios con banderas Qualitur.

Señorías, unos logros que han sido posibles gracias al trabajo constante y diario del
Consell con el sector turístico y todos los agentes turísticos.
Entre todos, estamos mejorando nuestro producto de sol y playa y
trasladando una imagen de modernidad y vanguardia de nuestra costa.

Muchísimas gracias.

Pregunta 911 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la creació de l'agència valenciana de l'aigua, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 61.
921).

La senyora presidenta:

Señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

La pregunta al conseller és si, a hores d'ara, té previst crear d'una vegada per totes el que és l'agència valenciana de l'aigua, amb objecte de dur a terme les polítiques que, en temes de recursos hídrics, ha de tindre aquest govern valencià, a banda de ser un punt electoral en el qual coincidim els dos partits.
Quan
pensa dur a terme crear aquesta agència valenciana de l'aigua?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor Cotino Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín, el Consell -jo crec- en distintes compareixences ha plantejat la voluntat de crear esta agència de l'aigua, és un compromís electoral i que coincidim en este tema en els dos partits.
La problemàtica que hem tingut fins este moment per a crear eixa agència de l'aigua, és un poc les funciones que ha de desenrotllar, precisament, eixa agència valenciana de l'aigua.

En una resolució que va ser la 2006/VIII, que se va emmarcar en este mateix hemicicle, se va
aprovar un full de ruta sobre els plantejaments de l'aigua i se basava en tres punts essencialment: el primer, que s'establira una planificació hidrològica comú per a tot l'àmbit que ha sigut històricament la Confederació del Xúquer, integrada sota una planificació de conques internes i de conques intercomunitàries; el segon, que la delimitació de les conques internes no vagen en cap cas a disminuir les garanties de l'aigua suficient de qualitat per tots els valencians.
No podem consentir despropòsits com separar, per exemple, el sistema del Vinalopó i de l'Alacantí en dos demarcacions diferents, com se va pretendre des del ministeri; i, en
tercer lloc, que no se dismuïsca la representació de la Comunitat Valenciana en el Consell de l'Aigua en la futura demarcació del Xúquer.

El govern de La Generalitat ha estat, apart d'enviar el govern central les reivindicacions i els acords sobre estes matèries que prengué el Consell i, també, se prengueren en esta cambra, mantenint conversacions amb el Ministeri de Medi
Ambient per a la regulació i un disseny adequat especialment de la conca del Xúquer, que és la que, en principi, estava en debat.
En una resolució que s'ha conegut recentment per part del govern central, s'ha quedat, per a un posterior estudi, eixa reestructuració de la Conca del Xúquer.
En el moment això ho tinguem definit, este Consell crearà la petició que vosté ha fet perquè és una petició i una voluntat -crec- dels dos partits majoritaris.

La senyora presidenta:

Senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

A vore, jo pense que coincidim -i vosté ho ha dit- en el primer aspecte, és a dir, que en el programa electoral de vostés i en el programa electoral d'esta formació política -que jo represento ara-, els dos volem crear l'agència valenciana de l'aigua com a un organisme capaç d'exercir les seues competències hídriques, d'acord amb els principis de solidaritat, eficàcia i responsabilitat.

Ara bé, el problema -i vosté mateixa ho ha dit-, jo no volia parlar de les noves demarcacions hidrogràfiques, les antigues conques -i vosté ha comentat l'Alacantí i el Vinalopó-, el problema que tenen vostés és que no accepten, d'entrada, un futur reial decret del govern central de noves demarcacions hidrogràfiques.
I, clar, estes noves demarcacions vostés no les accepten perquè l'Estatut que vam aprovar -que no ho entenc- aquí a la Comunitat Valenciana, diu que vostés han d'assumir les competències de les conques internes, és a dir, intercomunitàries de la Comunitat Valenciana, aquells rius que naixen i moren dins de la
Comunitat Valenciana.
Ho diu el nostre Estatut, és a dir, dins del nou marc competencial.
Però, el problema que vostés tenen és que enganyen sistemàticament els valencians, perquè, clar, vostés no accepten estes noves demarcacions, diu: «És que se separa -vosté mateixa ho va dir- el Vinalopó amb l'Alacantí», l'Alacantí perquè és una conca intercomunitària, i, per tant, de competència de la Generalitat valenciana, i, el Vinalopó, perquè és intracomunitari, i, per tant, competència del govern central.

Però, el problema que vosté diu és que estes noves demarcacions, que diuen que és culpa del govern central, deriven d'una sentència del Tribunal Suprem de l'any 2004.
I esta sentència del Tribunal Suprem que anul·lava el 90% del Pla hidrològic del Xúquer per no tindre la confederació competències en aquelles conques pròpies de la Comunitat Valenciana, li repetisc que vostés mai varen exercir el seu dret a personar-se en el recurs, malgrat, malgrat,
malgrat -insistisc- tindre ocasió durant onze vegades, durant onze vegades, en els requeriments del jutjat.
Insistisc, mai varen exercir el seu dret a personar-se en este recurs.

Per tant, el que no puc entendre és que una sentència del Tribunal Suprem a la qual vostés no volen personar-se, malgrat ser requerits durant onze vegades, que diguen
que ara no apliquen l'agència valenciana de l'aigua perquè no estan a favor d'estes noves demarcacions hidrogràfiques.
Jo, li dic la veritat, li he de recordar que esta sentència del Tribunal Suprem, a la qual vostés no van voler fer absolutament res, és la que va marcar després el desenvolupament estatutari en el tema de les conques hidrogràfiques de la Comunitat Valenciana, i, per tant, s'hauran de definir clarament, perquè, al cap i a la fi, aquí, la problemàtica, quina és?
Utilitzar l'aigua, o, millor dit, continuar utilitzant l'aigua com a arma llancívola, contra qui?
Contra el govern central, independentment de les solucions que
vostés puguen aportar.

Per tant, el que jo denuncie aquí és que vostés, tenint l'oportunitat d'haver-se oposat a això, no ho varen fer malgrat els onze requeriments que van tindre, del Tribunal
Suprem, per a personar-se en el recurs.
I, per contra, quan surt la sentència diu: «No, és que ara no estem d'acord.
»

Per tant, jo, l'única cosa que li dic ahí és, dos coses, conseller: que aplique el seu propi programa electoral, en el qual
diu que vol crear l'agència valenciana de l'aigua, per a gestionar la política hídrica en les conques intracomunitàries de la Comunitat Valenciana; i, en segon lloc, que aplique una sentència del Tribunal Suprem, que és el que marca el nostre nou marc competencial en el tema dels recursos hídrics, perquè que jo sàpiga el nou Estatut d'autonomia se va aprovar per consens dels grups que n'hi ha aquí a aquesta cambra.
I en el tema dels recursos hídrics.
.
.
-majoritaris, majoritaris d'aquesta cambra-.
I això venia d'una sentència del Tribunal Suprem.
Per tant, el camí no me pareix correcte, i és que, siga l'agència valenciana de l'aigua, siga el que siga en el tema d'aigua, seguisquen utilitzant l'aigua, com a què?
, com a confrontació, com a element de disputa i confrontació en el govern central.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín, mire, li vaig a llegir breument el que el reial decret que aprovà el Consell de Ministres el passat dia 17 de setembre: «La complejidad de la articulación competencial en materias de aguas no ha permitido que se constituyan aún los consejos del agua ni demarcaciones, siendo previsible que esta constitución sufra retrasos adicionales a causa de dicha complejidad.
» Consell de Ministres per a enviar-ho a la Unió Europea.

Vosté li parla al Partit Popular de l'auia?
Vosté?
, vostés, que representen la sequera permanent a la Comunitat Valenciana en matèria d'auia, són capaços de parlar d'auia?
(Aplaudiments) Fagen vostés els deures que havien de fer.
Duguen l'auia de l'Ebre a la nostra comunitat i duguen una auia de qualitat i en condicions a la
zona del Vinalopó, com devien dur-ho.
Això és el que han de fer.
(Aplaudiments)

Pregunta 912 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre l'oferta de línies en valencià als centres educatius de la Comunitat Valenciana, que formula la diputada
senyora M.
ª Vicenta Crespo Domínguez (GP Socialista) (RE número 61.
970).

La senyora presidenta:

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Honorable conseller, com justifica la conselleria que l'oferta de línies en valencià als centres educatius de la nostra comunitat per al curs 2010-2011 no cobrix la
gran demanda existent?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Crespo, en primer lloc, li he d'assenyalar que la Conselleria d'Educació atén la demanda de matriculació dels alumnes en funció de la planificació educativa prèviament realitzada.
I per això, he d'informar-la que esta administració ha dut a terme per a este curs acadèmic una planificació responsable, adequada i basada en els principis d'eficiència, eficàcia i optimització de recursos.
Una planificació que preveu diferents dissenys de programes lingüístics, tenint en compte la realitat sociolingüística de l'àrea geogràfica, les demandes de les famílies i les característiques dels mateixos centres.
Centres que per a este curs acolliran el nombre més gran d'alumnes de tota la història de la comunitat que cursen ensenyaments en valencià, i s'arribarà a la xifra de 222.
236 alumnes; és dir, 10.
800 alumnes més, la qual cosa significa un 5,10% d'increment respecte al curs anterior.
Tot açò per no dir-li que això representa un augment de vora el 200% més que el curs 1995-1996, quan la responsabilitat de govern d'esta comunitat i de la nostra llengua estava en les seues mans.

Per tant, senyora Crespo, coincidirà amb mi que els resultats avalen el treball que estem fent els últims anys i que, a dia de hui, consoliden l'ús de la llengua valenciana en el nostre sistema educatiu.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Senyor Font de Mora, vosté contesta una vegada més amb una simplesa que espanta, perquè la política lingüística, per desgràcia, de molts valencians i valencianes s'ha convertit en una anècdota més per a la Conselleria d'Educació, que trau pit reivindicant el valencianisme populista i popular, és a dir, el valencianisme de carxot; però que no és capaç de posar en marxa un sistema educatiu que arreplegue la demanda real per a
estudiar en valencià.

Senyor conseller, rebobine, los tiempos del cuplé s'han acabat.
Adone's que les polítiques del malbaratament promogudes pel PP en esta comunitat són les causants de tots els mals que hem de patir els valencians, perquè vostés, senyors del Partit Popular, són uns fanfarrons que estiren més el braç que la mànega.
(Veus)

Això s'ha de dir en veu alta a tots els pares i mares que s'han quedat sense plaça perquè el seu fill estudiara en valencià.
Expliquen per què 240.
000 xiquets, que han demanat estudiar en valencià en estos moments, han d'encetar el curs en un programa monolingüe, quan està més que demostrat que les necessitats de la societat valenciana del segle XXI, d'una societat oberta al món i diversa, que pot tindre competències lingüístiques en diverses llengües, perquè és el que toca en un món globalitzat, senyor conseller.

Diga'm per què el govern del Partit Popular li tanca les portes.
Pose els diners que fan falta
per a portar endavant una política plurilingüe, efectiva i eficaç.
Però el seu problema és que el seu partit no té diners.
Se'ls han gastat en altres menesters, que són la ruïna de tots els valencians perquè encara estem pagant-los.

Li assegure que els ciutadans valencians no ens mereixem un càstig tan gran perquè el senyor Camps continue representant el sainet valencià anomenat Benet XVI, els trages i Orange Market.

Parlem de xifres, senyor Font de Mora.
La demanda de valencià de les famílies és del 61,2%; mentres que l'oferta eixa que a vosté li pareix tan bona a les escoles ha baixat al 33%.

Vosté és el conseller de la marginació de la nostra llengua, mostrant molt poc respecte al nostre Estatut, que diu
clarament que el valencià és la llengua oficial d'esta comunitat.

Vosté és el conseller de la paralització d'obertura de noves línies d'ensenyament en valencià.
Se'n recorda de Picassent?
Doncs bé, 13 escoles no tindran línies en valencià este curs.
Açò també és anecdòtic, senyor conseller?

Vosté és el conseller de la limitació del PIP, programa d'incorporació progressiva.
Només es farà ensenyament bilingüe en el 33% de les escoles.
Açò afectarà més de 500.
000 alumnes, que perden l'oportunitat de tindre més de dues classes en valencià.
En cap cas, encara que la comunitat educativa, el consell escolar, el claustre
i els pares estiguen d'acord, no es podran incorporar progressivament altres assignatures en valencià.
Amb el nou decret, el 80% dels estudiants estan abocats al monolingüisme.

Vosté és el conseller dels retalls pressupostaris desmesurats, d'un pressupost de política lingüística que sempre ha estat discriminat dins de la conselleria que vosté manipula.
Volem confondre l'opinió pública fent-li creure que el valencià ja s'ha potenciat prou i ara toca el xinés, l'anglés o el sursum corda.

Vosté és el conseller que més drets ha vulnerat amb els retalls pressupostaris, tan de moda en la seua
conselleria, i, concretament, en tot el que afecta la política lingüística; retalls en l'ensenyament; retalls en les oficines de promoció lingüístic; retalls en les assessories de valencià, el comerç.
I no li parlaré de Canal 9 o Ràdio 9, públiques, que estan fent que el sector audiovisual agonitze per culpa d'eixe afany de persecució i tracte discriminatori que patix per la seua part el valencià.

Mire, senyor Font de Mora, molts pares i mares ja saben qui té les competències en educació, ja saben qui és responsable de totes les deficiències, ja saben qui porta a la pràctica estratègies de marginació de la nostra llengua; però, sobretot, ja saben qui ens ven duros a quatre pessetes.
Per eixe extermini del
valencià que vosté ha posat en marxa, vulnerant els drets de molts valencians, denegant una elecció tan democràtica i fonamental, com és triar l'únic programa d'ensenyament que garantix el domini de diverses llengües.
.
.
, és una mostra més de la forma autoritària que practica el senyor Camps en esta comunitat.

Així que, senyor Font de Mora, no continue amb el desgavell d'un president, el qual si li quedara un poquet de dignitat se n'aniria a casa abans que el despatxen.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Crespo, en primer lloc, li vull demanar perdó per la meua simplesa, li demane perdó per no haver assolit el seu nivell i, per tant, no tractaré ni tan sols d'arribar al seu nivell de discurs, en faré un altre perquè no puc.
.
.
, me sent incapaç d'arribar a la seua altura.

I com ja li he expressat en la meua intervenció, des de la Conselleria d'Educació s'atén la demanda de matriculació dels alumnes en funció d'esta planificació educativa, i no és veritat que hi haja cap reducció de l'ensenyança de valencià en la comunitat, perquè les xifres ho demostren.

Li dic més, el que hem dut a terme és un esforç sense precedents per a adequar i ajustar la demanda existent en sintonia amb
els recursos que comptem, a fi de dotar els nostres centres educatius d'una oferta equilibrada a la demanda i d'acord amb les necessitats actuals del nostre sistema.

Li he indicat que ja tenim en este moment 222.
236 alumnes que estudien en
valencià en tota la comunitat, és a dir, un percentatge absolutament aclaparador respecte a quan vostés governaven.
Per tant, si mosatros mos hem gastat -diu vosté- tots els diners, no sé el que feien els que governaven a la comunitat abans, i que continuen estan als
seus voltants, perquè me pareix que el senyor Lerma, com se dia este matí, continua estan, s'ha dit per una diputada, com el fantasma de Hamlet, doncs sí, continua estant ahí.

Alumnes que en estos moments estudien en 1.
070 centres.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Le llamo al orden, por primera vez.

Honorable conseller, cuando quiera.

El senyor conseller d'Educació:

Després del que he escoltat del grup parlamentari meu, de les coses que se dien, (rient) ara pareix que tenen una hipersensibilitat manifesta.

Dic, alumnes en valencià.
.
.
(aplaudiments) que en estos moments estudien en 1.
070 centres, que oferixen ensenyança en valencià.
.
.
Jo comprenc que vosté s'haja quedat rascat de no haver-me pogut guanyar en un debat, però no és el seu torn, comprén?
, (veus) és que no és el seu torn.
Bé, continuem, continuem.
Que oferixen ensenyança davant dels 950, que n'oferien en el 2003-2004; és a dir, que només en pocs anys hem passat de 950 a 1.
070 centres, 120 centres més.
Hem incrementat en els períodes de govern del president Camps -el qual a vosté no li agrada res, que jo ho comprenc, perquè, clar, ha guanyat tant i tornarà a guanyar les eleccions, i no li pot agradar-, doncs, 12,6% respecte a l'any anterior.
Per tant, comptem amb 3.
651 línies, davant de les 2.
121 del curs 2003-2004.
Hem muntat, també, un 72% en línies en este temps.

I m'agradaria recordar-li una sèrie de coses, per exemple, que la Conselleria d'Educació oferix per als nostres docents un pla de formació lingüístico-tècnica que, des de l'any 2003 fins a hui, ha organitzat 1.
232 cursos i han participat ahí 31.
400 professors.
I en matèria d'actualització i perfeccionament lingüístic, ha oferit vora 1.
000 cursos als docents en el nostre sistema educatiu des
del curs 2003-2004.

En definitiva, tot el que vosté ha dit, tot el que vosté ha dit no és veritat.
Nosaltres estem fent un esforç, que a vosté li pareixerà insuficient, a vosté li pareixerà insuficient; però estem treballant activament en pro de les nostres dos llengües oficials, el valencià, el castellà, i hem introduït també l'anglés com a ferramenta de futur, que és el que vosté demana, un plurilingüisme efectiu als nostres centres.

Vosté ha fet una apel·lació que els ciutadans saben.
Evidentment, que els ciutadans saben.
I com saben,
voten, i voten el que saben.
I per això estem mosatros on estem, i vostés on estan, i on estaran, malaraudament per a vostés.

Pregunta 915 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre l'execució d'actuacions en carreteres de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat
senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 62.
086).

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, senyor Flores, pensa la Conselleria d'Infraestructures i Transport fer una reformulació dels compromisos adquirits amb execució d'actuacions en carreteres, per tal de tindre un escenari clar del futur mapa
viari de la Comunidad Valenciana, com estaria en l'època del president Lerma?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Infraestructuras y Transporte.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

La conselleria tiene muy claro el escenario del futuro mapa viario de la Comunidad Valenciana,
que es el que se desprende del Plan de infraestructuras estratégicas de la Comunidad Valenciana 2010-2020.
Un documento que ha sido, como
saben, presentado públicamente, que espero poder explicar a sus señorías en breve en esta cámara, y que se puede consultar, o que cualquier ciudadano lo puede consultar en
la página web, tanto en las versiones en valenciano y en castellano.

El PIE 2010-2020 contempla un diagnóstico de la situación actual, unos objetivos a alcanzar y unas prioridades en las líneas de actuación en muchas materias y, desde luego, entre ellas, la de carreteras.

Por lo que se refiere a la red viaria de La Generalitat, el PIE identifica una
serie de actuaciones prioritarias, pero no hace una relación exhaustiva de las obras, lo que sería poco operativo en un documento que tiene una planificación a diez años vista.

Y dentro del marco del PIE, los compromisos concretos de la inversión de la conselleria se formulan o se reformulan, como dice en su pregunta, en los presupuestos de
La Generalitat de cada año, en función del grado de madurez de las actuaciones, ya se lo confirmé en la comisión que tuvimos el otro día, y, en breve, también, en el plan extraordinario de inversiones, que acaba de anunciar el president de La Generalitat en el debate de política general, mediante fórmulas de colaboración público privada.
De momento, nada más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, m'alegre de l'anunci que va fer el president i que vosté ara ha ratificat, perquè en una proposta de resolució del meu grup eixe pla extraordinari va ser rebutjat.
M'alegre que hagen vingut a la nostra proposta.

Però mire, senyor conseller, la demagògia no crea ocupació, i l'única realitat és que el futur del mapa viari de la Comunitat Valenciana constituïx un dels majors enigmes de la gestió de la seua conselleria.

El descontrol i la inacció seguixen caracteritzant la política de carreteres dels governs del president Camps.
I la programació en esta àrea, en els darrers set anys, ha estat un autèntic caos i la inexecució d'allò programat, o presentat i promés, l'execució un fracàs estrepitós.

Senyor conseller, vosté ha d'explicar quin va ser el destí de les 289 actuacions promeses en carreteres: 61 en Castelló, 110 en València i 118 en Alacant fetes des de 1995 fins ara.

Ha d'explicar quin va ser el destí de les 40 actuacions en carreteres del PIE 2004-2010 que, senyor conseller, no
figuren en el nou PIE 2010-2020.

Ha d'explicar què passa amb les 26 actuacions pendents de licitar per La Generalitat del Protocol
de carreteres Generalitat-Estat 2005-2010.

Senyor conseller, vosté ha de donar compte del destí de les 39 carreteres del II Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana, que
finalitzà el seu període de vigència en 2003, i que no figuren ni al PIE nou ni el protocol.

Ha d'explicar què va a passar amb les 117 carreteres que el Consell va fer desaparéixer del pressupost de 2010 i que havien estat reiteradament pressupostades des
de l'any 2006.

O també explicar què ha passat amb les 35 actuacions que sí que van tindre cabuda al pressupost de 2009, i que segons resposta escrita,
signada per vosté, no s'han executat perquè -literal- van sorgir altres prioritats, sense que en comissió haja explicat quines prioritats, i espere que per escrit la proposta que he fet
ho faça.

Ha de donar compte, senyor conseller, a esta cambra, perquè això és el que jo li demande, eixa és la meua pregunta de tot això; i també de com va a finançar els 3.
050 milions d'inversions directa en carreteres que figuren a eixe PIE 2010-2020, a què vosté s'acaba de referir, quan ja el primer any de vigència d'este pla vosté només disposa de 26,6 milions per a invertir en obra nova i per a tot tipus d'actuacions, no només per a carreteres, per a transport, etcètera, etcètera, com va a finançar-ho?

Senyor conseller, mire vosté, té un gran tap en actuacions viàries que no desembossarà donant-li la culpa al Govern d'Espanya.
És únicament i exclusivament responsabilitat i competència seua.
I les perspectives no són gens bones, perquè a cada pressupost que passa a vosté li programen a la baixa més i més actuacions sense que vosté done alternatives.

Senyor Flores, done-mos alguna esperança i anuncie-mos com va a eixir de la situació de bloqueig en què es troba vosté i la seua conselleria, els dos.

Done-mos algun senyal que té algun pla per desbloquejar esta caòtica situació, més enllà de la consueta que la culpa la té el món i no vosté.

Quin pla té, senyor conseller, per desfer la madeixa de les actuacions en la nostra xarxa
viària, en la qual des que el varen nomenar es troba absolutament perdut.
Quin pla
té?
Té algun pla?

Conteste la meua pregunta, senyor conseller, perquè la resposta també l'esperen, no solament nosaltres, no solament jo, sinó els promotors d'obra pública, a més dels usuaris de la nostra xarxa viària hui descapitalitzada i amb greus problemes, com vosté sap molt bé, de conservació i de seguretat.

Pensa prendre alguna mesura més enllà del que m'ha contestat que no complix les expectatives?
Pensa fer alguna cosa més.
O pensa que, com en tantes altres coses, siguen altres els que li traguen les
castanyes del foc, o dit d'una altra manera, com ho diguem en valencià, li traguen les faves de l'olla.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidenta.

Señor Signes, vamos, si le parece, con las 289 obras que siempre está mencionando, que desde el año 1995 parece que no encuentran.

En alguna ocasión, usted mismo ha reconocido que muchas de esas actuaciones ya no tienen
sentido, ¿eh?
, entre otras cosas porque se hacen innecesarias porque se han hecho otras
infraestructuras que son suficientes y no necesarias las que se hacían.

En cualquier caso, eso me da la sensación de que usted saca estos números solamente por sacar números abultados, porque usted mismo está diciendo que hay infraestructuras que no son necesarias.

De todas maneras, ha hecho referencia, por ejemplo, a las 40 obras previstas en
el PIE en el 2010.
Yo, la verdad es que me parece que es una falta de seriedad
por su parte, puesto que yo en el PIE, por mucho que repaso y recuento, son 33
obras las que hay, no 40, ¿eh?
, y son las que recoge el PIE.
O sea, que usted está poniendo obras de más.

Como siempre, mezcla proyectos, direcciones de obras y ejecuciones de obras.
Ya
lo vimos el otro día que está mezclando todo.

Hace referencia al protocolo de carreteras.
Y en el protocolo de carreteras
hemos licitado, ¿eh?
, aquí es como si no hubiéramos licitado.
.
.
Dice, protocolo de carreteras, pendiente: las 26 actuaciones, todas.
Bueno,
usted sabe perfectamente que hemos licitado por importe de 730.
000 millones.
De
los 730 millones, 750 millones es la inversión real.
O sea, aunque hayamos licitado por eso, tenemos comprometido 750.
El
estado ha licitado por 1.
090 millones, pero comprometido de verdad tiene por
845, es decir, una diferencia de cien millones, que es lo mismo que el
compromiso que tenemos nosotros en el protocolo de carreteras.
O sea, que vamos
con un cumplimiento superior del 70%.

En definitiva, usted siempre está con los números tergiversando el mundo.

Habla de unas inversiones mínimas en el PIE 2004-2010.
Nosotros, que sepa, hemos realizado ya una inversión contrastada de 1.
500 millones en carreteras.
Se ha actuado en más de trescientos kilómetros de carreteras, de las cuales hay un 50% que se refiere a carreteras de
alta capacidad.
Hemos hecho más de doscientos kilómetros de carriles-bici y vías peatonales.
O sea, que el poco cumplimiento que dice usted, desde luego no es
así.

En cualquier caso, el Consell, ya ciñéndome a su pregunta, en la programación, el Consell viene presentado su proyecto de presupuestos año tras año en las Cortes, que son quienes debaten, enmiendan y aprueban los mismos.

Por tanto, hay un seguimiento de esas programaciones, como usted le llama, si
quiere, y se discuten en la cámara por todos.

Sin embargo, el estado ha decidido unilateralmente aplicar un recorte a las
inversiones que habían aprobado las Cortes Generales unos meses antes.
Ha rescindido contratos, ha
paralizado obras e incluso ha tirado para atrás adjudicaciones de las que presume muchísimo, como el AVE a Castellón, que va a retrasar el AVE a Castellón, y pondrá en peligro el corredor mediterráneo.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Vale.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 941 a conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la sanció imposada al director de l'IES Las Norias de Monforte del Cid, que formula el diputat senyor Manuel Bueno
Ortuño (GP Socialista) (RE número 64.
042).

La senyora presidenta:

Señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Sí.
Muchas gracias, señora presidenta.

Señor conseller, va la conselleria va abonar, y con cargo a qué partida, el coste derivado de la sentencia judicial que anula la sanción impuesta al director del IES Las Norias, de Monforte del Cid, y que obliga a
reponer a éste en todos sus derechos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Bueno, la Conselleria de Educación, vista y analizada la sentencia a la que usted hace referencia, en el
ejercicio de su derecho que el tribunal le concede, decidió el pasado 27 de septiembre interponer recurso de apelación a la misma ante el juzgado de lo contencioso-administrativo del TSJ, del
Tribunal Superior de Justicia de la Comunitat Valenciana.

Por tanto, no cabe en este momento por parte de esta administración realizar acción alguna, a las que hace alusión en su pregunta, mientras el asunto se encuentre sub júdice.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, el Grupo Parlamentario Socialista presentó una proposición no de ley a finales del año pasado, proposición que decayó porque no se pudo debatir en la Comisión de Educación, volvimos a presentarla el 4 de enero de este año.
Finalmente fue debatida el 14 de abril en Comisión de Educación.

En esta proposición no de ley nosotros pedíamos que suspendiera el expediente abierto al director.
En el momento en que se
debatió la sanción ya se había impuesto y había sido cumplida íntegramente por el director.
Nosotros en ese momento lo que podíamos era que se revocase la sanción porque entendíamos que era ilógica y que vulneraba los derechos de este director.

Los dirigentes del Partido Popular en la Comisión de Educación decían que es que la ley está para cumplirla, refiriéndose al director de Las Norias.
Pues si la ley está para cumplirla, más está la Constitución.
Y usted ha vulnerado los derechos fundamentales consagrados en la Constitución, como es el derecho a la libertad de expresión.
Y así consta en la sentencia del tribunal que ha declarado nulo el expediente que
usted ha abierto.
Y usted ahora aquí no contesta si va a abonar o no, además recurre, recurre con dinero de la
conselleria, con dinero de todos los valencianos.
No están bastante esquilmados los bolsillos de los valencianos, que usted hace que
paguen sus despropósitos todos los valencianos.
Pague usted sus despropósitos de su bolsillo, si es que quiere seguir con los desaguisados a los que nos
tiene acostumbrados.
(Aplaudiments)

Señor conseller, ¿usted cree que no hay problemas en la enseñanza en la Comunidad Valenciana que se tiene que dedicar a perseguir a los
profesionales?
¿Usted cree que no tiene suficiente con combatir el fracaso escolar, con
erradicar los barracones, que tiene que dedicarse a utilizar a la inspección educativa para que persiga a los profesionales de la enseñanza?

Por cierto, hablando de la inspección educativa, otra sentencia que hace tan solo unos días acabamos de conocer, que le han anulado las oposiciones que ustedes habían convocado porque estaban hechas de forma irregular.
Una vez más vemos como ustedes intentan utilizar sus medios, utilizar a la inspección educativa como policía política al servicio del Partido Popular.
Y las sentencias de la justicia una vez más los condena.

Mire, hoy también he visto que ustedes intentan remodelar algunos de los programas.
Me ha
sorprendido al ver que el señor Camps ordenaba que se suspendieran los programas de educación sexual.
No sé si es que en esta remodelación que piensan hacer he leído que quieran hacer una remodelación, pretenden que a partir de ahora estos programas se implanten en inglés o en chino mandarín, o que a lo mejor se les ocurre que, visto que esta suspensión de programas ha sido a petición del Arzobispado, que pasen a impartirse por los profesores de religión.
No sé qué es lo que ustedes piensan hacer.

Pero, en cualquier caso, lo que sí que me gustaría que me contestase es si usted se va a preocupar a partir de ahora de resolver
los muchos problemas que tiene la enseñanza en nuestra comunidad, si va a cesar en la persecución a los profesionales, si va a dejar de soliviantar a toda la comunidad
educativa y si piensa seguir haciendo sus desaguisados, lo que le pido es que
lo pague del dinero de su bolsillo y que no tengan que ser los valencianos y
las valencianas los que sigan pagando sus despropósitos.

Hay más de mil barracones en la Comunidad Valenciana, más de 25.
000 alumnos que estudian en este tipo de aulas.
Cerca del 40% del
fracaso escolar.
Y usted, en lugar de resolver estos problemas, en lugar de
resolver los muchos problemas que hay, se dedica a crear nuevos problemas allá donde no los hay.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor Bueno, una de las cosas fundamentales para que un sistema democrático funcione de una manera adecuada es respetar a los tribunales de justicia.
Y
uno de los problemas que tiene esta democracia es que ustedes no respetan a los
tribunales de justicia.
(Protestes)

Le acabo de indicar, le acabo de indicar que esta sentencia está recurrida y, por tanto, está sub júdice.
Y hay un tribunal y, en este caso, una sala del Tribunal Superior de
Justicia, que tiene que tomar una decisión.
Y entonces habrá que esperar que con toda paz y con toda tranquilidad, esta sala resuelva.

Ya sé que a ustedes -y en esto usted tiene doctores honoris causa unas bancadas más abajo- les gusta interferir en la acción de la justicia, intentar manipular, intentar utiliza todos los resortes para
que la producción del derecho se vea interferida al máximo posible, pero no encontrará en nosotros la misma actitud.

Por lo tanto, yo, todas esas cosas que usted ha dicho, han quedado en el Diario de Sesiones y veremos si los tribunales ratifican lo que ha dicho.
De momento, ahí están, y en su caso, en su día, yo se la recordaré, señor Bueno.

Yo no voy a hacer ningún comentario sobre el caso concreto, ninguno.
No oirá de mi boca ningún comentario en este momento procesal, porque en este momento todavía no se ha tomado ninguna decisión por los tribunales.

Por lo tanto, hablar de que yo, o el conseller o la conselleria ha infringido derechos fundamentales, todavía, todavía no está claro, porque la sentencia está recurrida y todavía no hay un dictamen definitivo de los organismos judiciales.

Y, por lo tanto, tenemos que tener todos calma.
Yo sé que ustedes están muy nerviosos.
Usted en los cinco minutos que tiene ha metido todo un paquete
de acusaciones a cual más tremebunda, pero, claro, como les decía también una diputada esta mañana, están ustedes en período de listas.
Algunos ya están elegidos, usted a lo mejor no necesita hacer méritos.

Y, por lo tanto, es importante que usted ahora coja sus cinco minutos y abuse
de ellos, porque usarlos sería para preguntarme sobre esta materia, y lo que usted ha hecho ha sido abuso.
Pero, en fin, yo le admito el abuso, porque entiendo que usted tiene que
defender su futuro, naturalmente que sí.
(Rialles) Lo entiendo perfectamente.

Pero eso, eso, no quita, (veus) eso no quita, eso no quita para que nos ciñamos a la realidad.
Y la realidad es que esta cuestión es una cuestión que está sub júdice.
Y yo no voy a hacer ningún comentario más.
Me sobra todo el tiempo.

Por tanto, esta pregunta me la vuelve usted a hacer, si es tan amable, cuando
haya resuelto el Tribunal Superior de Justicia, y yo le constestaré con muchísimo gusto.

Pero yo creo que hay una cosa muy clara, yo creo que hay una cosa muy clara.
Miren ustedes, salgan ustedes a la calle y explíquenles que ustedes quieren una sociedad.
.
.
, a todos los valencianos, explíquenles que ustedes quieren una sociedad donde cuando alguien discrepe del otro
lo ponga boca abajo.
O que quieren una sociedad que cuando alguien discrepe del
otro, pues tire una piedra, por ejemplo.
(Veus) Vayan ustedes explicando esas cosas a la sociedad, a ver qué les contesta la sociedad en el lugar donde más les duele, que es las urnas, es las urnas.

La senyora presidenta:

Perdón, honorable conseller.

Señora Catalá, la llamo al orden por primera vez.
(Veus) Muy bien.
Y a usted también, señor Signes, perdón, Sanmartín, le llamo al orden por primera vez.

Honorable conseller, cuando quiera.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Decirle nada más eso.
Y decirle simplemente que, claro, ustedes gustan de una sociedad donde la
gente dirima sus diferencias poniéndose unos a otros boca abajo.
Y eso no creo que sea del sentir general de la
sociedad.

En definitiva, señor Bueno, para no alargarme, le diré que a ustedes les pesa -a usted en concreto y a su grupo en general y a su partido- es que realmente ustedes han puesto a España boca abajo, la han puesto boca abajo.
La tienen comparados hasta ni se sabe dónde, con una crisis económica espectacular.
La tienen boca abajo y quieren que todos estemos a juego con
esa España que ustedes han puesto boca abajo, pero no lo van a conseguir.

Muchas gracias.

Pregunta 974 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre el servei d'informació a les sales d'espera dels hospitals, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 64.
594).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo voldria fer-li unes preguntes.
Pensa vosté que la dotació de facultatius, de personal sanitari és òptima, tenint en compte les llistes d'espera que tenim en esta comunitat?
Pensa vosté que és necessari gastar set milions d'euros, en volta de destinar eixos recursos a més facultatius, set milions d'euros per a la contractació del servei d'atenció personal i informació dirigida als ciutadans en les sales d'espera dels serveis d'urgències en els hospitals públics gestionats per l'Agència Valenciana de Salut -per dir-lo formalment?

Si creu veritablement que són suficients estos facultatius, li faria una altra pregunta: no pensa vosté que el gasto de set milions d'euros és secundari en esta època de crisi?
I si no, que podrien aleshores destinar-se a la mancança en infraestructures compromeses pel seu govern i algunes en les línies pressupostàries existents d'atenció sanitària en la nostra comunitat?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Sanidad.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora presidenta.

Decirle, en primer lugar, señor diputada, que en su pregunta que yo tenía aquí escrita decía: «¿Considera adecuado el conseller mantener congeladas las partidas presupuestarias del capítulo de personal sanitario y el número del personal sanitario?
» Esta pregunta que usted me ha hecho sabe usted que no es verdad.
Y sabe que no
es verdad porque en el último presupuesto hemos aumentado un 5,4% la partida presupuestaria de más de 2.
500 millones de euros en capítulo I.

Y la segunda parte de la pregunta, si congelamos las plantillas, sabe usted
también que no es verdad, porque desde el 2007, en esta legislatura, hemos pasado de
50.
000 a 58.
000 profesionales sanitarios, es decir, un aumento del 17%.
Y además, sabe usted también que los profesionales sanitarios de nuestra comunidad están bien valoradas y muy valorados con respecto a otras comunidades autónomas, como, por ejemplo, con el pago de la completa carrera profesional, que
somos la única comunidad que ha hecho este esfuerzo.

Y con respecto a eso, decirle que sí, que tenemos un personal de información para atender a los ciudadanos que están en las puertas de urgencias, para que estén en un trato más humano, sabiendo dónde está el paciente y dónde está recibiendo el tratamiento.

Gracias.

La senyora presidenta:

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, el primer dir-li que ha dit vosté personal de formación, formación per a atendre.
.
.
(Veus) Ah!
, d'informació.
Bé.
Aclariment ja, perquè m'havia espantat.

Però a part, jo he canviat les preguntes i totes anaven en el mateix sentit.
Si vosté se n'ha adonat, i sent el titular de la Conselleria de Sanitat, jo crec que té suficient informació com per a contestar-me al que jo li he dit.
I és: sabent el que vosté anava a argumentar, perquè ho sé, perquè ho han dit públicament, que vostés no han congelat les partides pressupostàries ni l'augment del personal sanitari, malgrat que els sindicats que treballen en esta
atenció sanitària diuen que sí.
.
.
Però jo això no volia entrar en discussió amb vosté.
Si se n'adona, no he fet jo esta pregunta.

Jo vull que vosté me diga -i li torne a repetir-, que vosté me diga si pensa que la dotació de facultatius en esta comunitat és òptima i es conforma amb el que n'hi ha, tenint en compte les llistes d'espera.
Perquè si vosté me diu que es conforma, aleshores jo li diré: doncs em sembla que set milions d'euros de gasto en este de personal d'informació que vostés en el pliego de condiciones diuen que ha de ser de categoria d'azafata, perquè ho diuen vostés, doncs seria innecessari.
I si vosté me diu que no considera òptim els facultatius d'atenció en personal sanitari, li diré que eixos set milions d'euros, per a nosaltres és una prioritat invertir-los en açò, en facultatius, i no en personal d'informació.

Siga com siga, no estem d'acord en el que vostés han fet, i vosté ho entendrà, perquè és un gasto innecessari, perquè la situació no està com per a fer este gasto innecessari.
I per això, jo li pregunte: vosté considera prioritari este gasto a invertir-lo en infraestructures o en personal
sanitari.
I vosté deuria contestar sí o no.
És senzilla.
És que voldria que vosté s'apuntara eixa pregunta.
Per favor, voldria que me contestara si considera eixos
set milions d'euros més necessaris per a personal sanitari o infraestructures o, en canvi, per a la
categoria de
 azafatas en personal d'informació.
Simplement.
I, per favor, que estiguen tots atents de si és capaç vosté de contestar-me açò.

Perquè és que el que a mi em crea un problema és que la sanitat pública estiga en la situació que està, prou caòtica en alguns casos, sobretot en la gestió pública, i la que vostés externalitzen vullguen vendre-la com a la panacea, quan també sabem que està perdent qualitat.
I sobretot, que el pagament que se fa.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señora Mollà.

Señor Lorenzo, le llamo al orden por primera vez.

Continúe, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta!
Este dia és per a apuntar-lo.

Però, bé, les externalitzacions estan costant molt cares, molt cares, ja siga en ressonàncies, etcètera.
Quan parlem ja del que deuen vostés en gasto farmacèutic, millor no parlar.
De les sentències, que aquí diuen que vostés les complixen, però vosté sap que no, perquè han tingut de recórrer molt; moltes sentències té vosté en contra per no pagar el que tenen de pagar.

I, per tant, no creu vosté que és millor destinar estos set milions a totes estes coses, que veritablement
asseguren una sanitat pública de qualitat?
I, a més.
.
.
Perquè al final, el que faran és que, sincerament, el que va a la sanitat, que és perquè el veja un facultatiu, puga respondre, no que li puguen informar que ha d'estar assegut i quin DVD li poden oferir.

Vosté prioritza el que una persona se tinga d'asseure en un sala d'espera a vore un DVD o vore la premsa, la premsa gratuïta, en canvi que hi hagen més facultatius per a poder atendre'l a la malaltia a què va dirigida quan s'acudix a un centre sanitari?
És simplement eixa pregunta.
Què prioritza?
Perquè aleshores, jo li demanaria, sense ànim d'entrar en polèmica amb vosté.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
sense cap tipus d'ànim, que retire.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
Señora Mollà, muchas gracias.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora presidenta.

Señora Mollà, su discurso de ahora ha sido pura demagogia.
Le voy a explicar, le voy a
contestar a lo que dice.
Yo he estado callado y espero que usted me escuche.

En las comunidades autónomas del País Vasco, de Castilla-La Mancha, de Andalucía, de Asturias, de Canarias, de la Comunidad Valenciana y de Extremadura hay
azafatas informando a los pacientes en las puertas de urgencias.
Usted lee un
trozo de periódico, una noticia, lee azafata y dice: «Aquí el conseller de Sanidad está frivolizando y pone azafatas», como si no me diera cuenta de que lo más importante es tratar a los pacientes en las puertas de urgencias.
Por supuesto
que es lo más importante.

Pero en diez comunidades autónomas hay azafatas.
Y, ¿sabe usted por qué hay azafatas?
Porque la gente, cuando llega a la puerta de urgencias, a veces
pierde al familiar dentro de los boxes y no sabe dónde está.
O a veces tiene que hacer una llamada y no puede dejar al familiar solo porque
está en una silla de ruedas y no se aclara.
Y por eso hay diez comunidades autónomas que ponen azafatas.
Usted ve el nombre de azafatas y dice: «El conseller de Sanidad está frivolizando y pone azafatas como si estuviéramos en un avión.
» Sí, señor.

Y, ¿qué seria lo más fácil para mí?
Estar callado y a la mejor decirle a usted: «Retiro lo de las azafatas porque suena muy frívolo y este Partido Popular es muy frívolo.
Pues no.
Lo más fácil es atender.
.
.
Lo más fácil no lo sé, pero lo más importante es atender a los ciudadanos.
Y si usted alguna vez ha estado en
urgencias con una persona mayor, esa persona mayor incluso sale perdida.
Se ha
ido a hacerse una placa y usted no sabe dónde está.
Y para eso están las azafatas, para informar, para informar en distintos idiomas, para informar
a la gente, para darle compañía y darle paciencia y seguridad.
(Aplaudiments) Y por eso hay diez comunidades que tienen azafatas.

Y, además, le tengo que decir otra cosa, porque realmente.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón.
Honorable conseller, le rogaría que cuando hablara se dirigiera al micrófono, porque si no, es imposible que en el Diario de Sesiones.
.
.

El senyor conseller de Sanitat:

¡Qué rabia me da que no lo hayan escuchado!

La senyora presidenta:

.
.
.
se recojan sus palabras.
(Veus)

Entonces, los servicios de la cámara, por favor, me insisten que cuando hablen sus señorías.
.
.
Yo entiendo que es difícil hablar cuando se dirige a una persona que está detrás, pero, claro, es que luego es imposible transcribir lo que ustedes dicen.
Muchas gracias.

Puede continuar.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora presidenta.

Le decía a la señora diputada y al resto de los diputados que además de que este servicio de azafatas funciona en diez comunidades autónomas, en hospitales tan importantes como Virgen del Rocío de Sevilla, el Hospital General de Albacete, hospitales del País Vasco, hospitales de Andalucía, Asturias, Canarias y Madrid, nosotros también lo vimos oportuno.

Usted ha leído un trozo de periódico, una noticia, hace quince días y saca su pregunta parlamentaria.
Este servicio funciona desde el año 2006.
Y ese servicio ha permitido que las encuestas de satisfacción de puertas de urgencias haya subido un 30% de satisfacción, hasta ocho puntos sobre diez en valoración de la atención en urgencias.
Y por eso, aunque la palabra azafata para usted le suena demagógica y, efectivamente, es una categoría profesional tan honrada como las demás y donde se trabaja en muchísimos sitios, yo no voy a retirar.
.
.

Y como insiste usted en la cantidad, los siete millones, los siete millones son
el concurso que sale ahora nuevo para seis años.
Si usted encuentra dentro de las.
.
.
Cuatro más la prórroga, cuatro más la prórroga.
Si usted encuentra en una comunidad autónoma un servicio de azafatas, tanto externalizado como en las tres comunidades
que lo tienen internalizado, más barato que el nuestro, yo lo haré más barato.
Seguramente no lo va a encontrar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 979 al Consell, que respon el conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la retallada en prevenció d'incendis forestals, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 65.
104).

La senyora presidenta:

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, quina és la valoració del Consell sobre la retallada en prevenció d'incendis forestals, després que el foc cremara este passat estiu part del nostre territori?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, este any La Generalitat ha destinat 111 milions d'euros a la campanya d'incendis forestals, a través de la Conselleria de Governació i del medi ambient.
I això suposa no ninguna retallada, sinó més bé un augment de l'1% respecte a la campanya anterior.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, per començar, jo no li parlava únicament i exclusivament d'extinció d'incendis.
De fet, no pronuncie eixa paraula en la meua pregunta.
Parle de
prevenció.

Malgrat això, el comentari vaig a fer-lo.
Els 111 milions és una fal·làcia de les seves, sincerament.
Perquè vosté agafe els seus mateixos pressupostos.
.
.
És que, mire, no li vaig a consentir que vostés mentisquen d'esta manera tan descarada amb els seus mateixos documents, perquè no, perquè ja no se pot suportar açò.
Anem a posar-li una miqueta de formalitat al tema per a intentar arribar a
acords amb vosté, que, sincerament, és el meu objectiu.

La seva conselleria este any, en el programa que destina a la prevenció d'incendis, ha retallat en 15 milions d'euros.
És que és mentida?
És que el té vosté ací.
I són 50 milions d'euros el que té el programa.

Però és que en Governació, en Governació han retallat cinc milions i mig d'euros -els té ací-, i el programa és de 70 milions.
Però d'on treuen vostés els 111?
Home, per l'amor de Déu!
És que al final no se poden fer les coses amb un mínim de dignitat quant a la formalitat de les coses que se plantegen en esta
cambra.

Perquè mire, senyor Cotino, vostés s'han dedicat a reduir les partides sistemàticament, fins i tot el personal.
No solament els mitjans materials, sinó els mitjans humans.
I no és la primera vegada que jo parle amb vosté d'este tema.
No és que una setmana haja sortit en una notícia.
.
.
-tal, tal, tal, tal.
Li recorde, li recorde que l'últim projecte de llei que presentaren abans d'anar-nos-en de vacances, tractava de les competències de VAERSA i el meu grup presentà una esmena per a centralitzar la labor dels incendis i que no estiga dispersa.
I vostés deien: «Però si no patim incendis!
» Ho tinc literalment.
El seu discurs, abans d'estiu, era: «Però si en la Comunitat Valenciana no hi ha problemes amb els incendis, s'han reduït moltíssim.
Estem fent moltes coses.
No veuen vostés les hectàrees que se cremen!
» I ara què hem de dir aleshores?
Clar que no són responsables vostés d'açò, no ho són.
Són d'uns desgavellats que van fer els incendis.

Però hi ha molta responsabilitat política darrere.
I és que vostés, tenint unes dades favorables, mitjanament favorables, han trobat l'excusa barata d'anar reduint els pressupostos i creant un problema, un problema, perquè açò és un problema, i més en este territori.
I no se pot retallar de la prevenció d'incendis, perquè som una altra zona de risc.
I això, i això comporta perills, perills, perquè un any pot ser relativament bo, i tots ens podrem aplaudir, però l'any que és relativament roí, roí, aleshores cal mirar on està el problema, i el problema són vostés.
I vosté, sincerament, el més responsable del tema.

Perquè només arribar a la conselleria va fer dos coses interessants.
Va canviar 60
treballadors per 115 cotxes, amb empremta tàctil, d'alta gamma.
Vosté podria explicar si és mentida que vosté va canviar 2,4 milions d'euros destinats a 60 treballadors en prevenció d'incendis per 115 cotxes d'alta gama.
Diga vosté si és mentida, diga-ho.
Atrevisca's vosté a dir que és mentida.

Però és que va fer més coses.
Va retallar de nou mesos que era la prevenció d'incendis a huit mesos.
És mentida això, senyor conseller?
Als tres mesos d'arribar vosté a la conselleria.

I va fer més coses també.
Gastar-se un milió d'euros en factures, ja dic, partides a la mateixa empresa per a fer una
remodelació de la instal·lació de VAERSA aquí a la ciutat de València.
Clar, a ells els va vindre bé perquè com anava per plantes, van justificar cada factura per cada planta, però el cas és que la suma era un milió d'euros.
Això ho va fer vosté també, vosté i el seu antecessor.
Denunciat per la Sindicatura de Comptes estan estes
factures.
Però, bé.
.
.

Tot això va fer vosté.
Aleshores, no me diga que no és aixina.
Explique per què han retallat els pressupostos; explique per què vosté ha retallat en personal per a comprar cotxes; explique per què no hi han.
.
.
; per què han eliminat el Consell Forestal; per què no hi ha un pla forestal autonòmic; per què, per què estos municipis.
.
.
, els 450 monts, amb els municipis corresponents, no tenen,
segons la llei bàsica de monts el programa de gestió que tindrien de tindre.

Explique'ns totes estes coses, perquè aleshores podrem posar-nos d'acord en el necessari que és que en els nous pressupostos hi haja una dotació econòmica justa, equilibrada i suficient per a fer front a l'extinció d'incendis i la prevenció i la recuperació posterior.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, mire, se sol dir que les veritats a mitges són les pitjors mentides.
I és una de les coses que vosté esta vesprada està dient ací respecte els cotxes, la plantilla.
.
.
, mesclant uns temes i uns altres.

Mire, reduir els incendis és una tasca que s'ha fet al llarg de les legislatures del Partit Popular.
I s'ha fet amb l'esforç de moltíssima gent que treballa, que treballa coordinament, tant en la prevenció com en la lluita.

En els informes del Ministeri de Medi Ambient és precisament la Comunitat de Madrid i la comunitat de València les dos autonomies que més inversions dediquen a la prevenció d'incendis per hectàrea i any.
Ahí estan unes dades, unes dades comparables amb qualsevol altra comunitat d'Espanya.
I ahí també estan unes dades, que vosté coneix, de la reducció del nombre d'hectàrees que s'ha aconseguit amb la col·laboració de tots, encara que, per desgràcia, de tant en tant, com mos va ocórrer este mes passat, alguna persona que se dedica fer una maldat, un crim
contra la naturalesa i, a vegades, contra les persones fent incendis.

Però l'eficàcia en la prevenció i en la lluita contra els incendis que té esta comunitat és encomiable en qualsevol punt d'Espanya.
I eixa línia que estem fent anem a seguir treballant, perquè fins ara ens ha anat bé.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 943 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la licitació del Pla de depuració de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera
Català (Grup Compromís) (RE número 64.
058).

La senyora presidenta:

Senyor Morera, tiene la palabra.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, el president de la federació de contractistes d'obres de l'administració, Fecoval, el senyor Javier Luján, va afirmar ara fa poc, a principi de l'estiu, que la Generalitat valenciana, el govern valencià hauria de licitar sense demora el pla de depuració de la Comunitat Valenciana.

En estos moments, l'obra pública és absolutament necessària per a poder eixir de l'impàs i crisi gravíssima que patim ací.
Si Espanya està mal, ací podríem qualificar que estem baix terra, estem encara pitjor.

El senyor Javier Luján afirma que la contractació en obra pública del govern central ha caigut des del 2007 al 2009 un 45%, però pel que fa el seu govern, el govern del qual vosté és vicepresident, l'obra pública ha caigut un 60%.
De fet, afirma el senyor Javier Luján que vostés les certificacions d'obra pública realitzada la paguen entre 190-220 dies, conseller, entre 190 i 220 dies,
i que això ha provocat la pèrdua de 120.
000 llocs de treball de 2007 a 2009 i la desaparició de 5.
000 empreses entre proveïdors i microempreses.

Per tant, jo li vull preguntar: què pensen fer vostés, el govern, per a dur endavant el pla de depuració de la Comunitat Valenciana?
I m'agradaria que fóra específic, perquè el Pla 100 x 75 ja me'l sé, he llegit la nota de premsa, i m'agradarien concrecions reals sobre el pla.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Senyora presidenta.

Senyor diputat, mire, li vaig a ser específic.
En este moment s'estan fent obres relacionades amb la depuració o l'abastiment en Alacant, Alboraia, Alcalà de Xivert, Alcoi, Alcora, Altea, Busot, Canet de Berenguer, Castelló de la Plana, Dénia, el Campello, Elx, Gandia, la Vila Joiosa, l'Alqueria d'Asnar, Moixent, Moncofa, Muro d'Alcoi, Nàquera, Nules, Ontinyent, Orpesa del Mar, Requena, Sant Joan d'Alacant, Santa Pola, Tavernes de Valldigna, València i -el meu poble- Xirivella, per un pressupost de 224,3 milions d'euros.

I es troben en licitació l'EDAR de Peníscola, de Bellús, el col·lector general d'aigües residuals del barri de Masies i el casc urbà de Montcada, la reforma de l'EDAR vora riu del col·lector general de Vila-real, l'EDAR i col·lector d'aigües residuals de Borriol, l'ampliació i tractament terciari de l'EDAR en el sistema de Callosa i els altres municipis de la Vega Baixa i les
obres de tractament terciari de l'EDAR de Villena.

Això són obres que o estan executant-se o estan en tramitació actualment per a eixir a concurs.

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire vosté, el senyor president de Fecoval segurament voldrà que es licite el pla de depuració perquè és un pagament de l'obra de les depuracions que se paga en el cànon de sanejament.
És a dir, suposem que els diners que paguem tots els usuaris, 8,58 euros per
usuari, per abonat només, més el que consumim, considera el senyor de Fecoval que n'hi hauran diners per a poder pagar.

I, per tant, el pla de depuradores no és una realitat, no és una realitat.
És un gran fracàs del seu govern.
I no parle per parlar, m'agradaria parlar d'una altra manera.
És un gran fracàs perquè el tribunal -i vosté ha dit.
.
.
, el conseller d'Educació ha dit que s'han de respectar les sentències judicials-, el Tribunal de Luxemburg ha condemnat el Regne d'Espanya, novament, per incompliment de la directiva de depuració, la directiva -tinc ací, CD.
.
.
- d'aigües.
Els ha condemnat a vostés perquè en estos moments vostés no han fet el que tenien d'haver fet des de l'any 2000, des de l'any 2000.
Una resolució del Tribunal de Justícia de Luxemburg, de la Unió Europea, demanda contra Espanya, però específicament, de les quatre comunitats autònomes que cita, una és la seua, és la nostra, i és de la seua competència.
Per tant, és un fracàs.

Perquè el que vosté ens anuncia que s'ha de fer és el que tenia d'haver estat ja fet.
Ha anunciat vosté ací, per exemple -una de les que ha citat, m'ho miraré amb detall-, la depuradora d'Alcalà de Xivert-Alcossebre.
Vostés la van licitar abans de les eleccions de 2007.
Van anunciar a bombo i
plateret.
.
.
, i està parada, està absolutament parada.
Tenim les fotos, les tenim ací.
Té les obres parades.
Si eixa és l'eficàcia del govern valencià,
apaga y vámonos.
Si este és el resultat i l'activitat del govern valencià respecte al que s'ha de fer, estem realment malament.

I li dic: vostés estan posant en risc, per la ineficàcia.
.
.
I no ho dic jo, la resolució del Tribunal de Justícia de Luxemburg, de la Unió Europea, és del 28 d'agost, d'ara, de fa un mes.
Aleshores, la justícia ha parlat.
Estem en la Unió Europea i la justícia els ha dit que vostés no estan fent el que caldria i que vostés estan danyant i estan posant en perill un altre sector turístic important, perquè vostés estan enviant al mar aigües pudentes, no depurades.
I pel que fa.
.
.
, i cita la sentència específicament a la zona del Baix Maestrat, vostés estan fent que on tindria d'haver un punt de bandera blava, n'hi ha un punt negre de merda fètida.
I estan danyant el sector turístic, per incompetència, per no haver fet el que havia d'haver fet fa molt de temps.

I, senyor conseller, si tenen els diners del cànon de sanejament i si tenen els diners de la Unió Europea i no han fet el que havien d'haver fet, segons la sentència del Tribunal de Luxemburg, molts ciutadans se pregunten: què han fet vostés amb els nostres diners?
On estan els nostres diners?
Per què no s'han executat les obres que vostés van dir que farien i no s'han fet?
I no li ho diu només este grup parlamentari, que també, li ho diu la Unió Europea en sentència ratificada en resolució de 28 d'agost.

Senyor conseller, volem realitats, per a eixir de la crisi necessitem un govern
que no enganye.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
que diga la veritat.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Morera, en els últims set anys cada mes s'ha ficat en marxa una depuradora en la Comunitat Valenciana.

Les platges d'Espanya.
Els percentatges d'Espanya amb banderes blaves, les més grans, on més banderes n'hi ha, és en la Comunitat Valenciana.
On més auia es depura i es reutilitza d'Espanya és en la Comunitat Valenciana.
450 depuradores amb un volum tractat de més de 500 hectòmetres cúbics d'aigua, dels quals es reutilitzen més de 300 hectòmetres cúbics.

Per tant, esta és la realitat de la Comunitat Valenciana.
Pareix mentira que vosté que és d'ací, que és d'un partit que defén els interessos de la Comunitat Valenciana, parle de les formes que està parlant.
Vosté entere's de qui és la responsabilitat de la sentència que vosté acaba de dir.
No, no senyor.
Veja quina obra és preferent i qui l'havia d'haver fet, cosa que s'està fent ara.

Moltes gràcies.

Pregunta 924 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el deute del Consell amb els consorcis provincials de bombers, que
formula la diputada senyora Marina Albiol Guzmán (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 63.
705).

La senyora presidenta:

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.
Bona vesprada.

El 27 d'agost a Teulada van haver-hi dues concentracions, una la dels dirigents del
Partit Popular i per a sopar i per a lloar el senyor Camps, no sé si en qualitat d'imputat o de candidat, però ahí estaven vostés, per cert amb la clamorosa absència de Mariano Rajoy.
I l'altra concentració, a Teulada, la van protagonitzar els bombers, no per a un sopar de luxe i d'autobombo sinó per a protestar pel deute milionari de la seua conselleria, senyor Castellano,
amb els consorcis, i per les greus carències en matèria de personal i de mitjans per a dur endavant la seua feina.

Pot explicar-nos el senyor conseller quines raons justifiquen el deute amb els
consorcis de bombers i les dificultats laborals que està patint este col·lectiu?
Pot el senyor conseller explicar-nos, per exemple, perquè cridaven els bombers eixe dia més bombers i menys assessors?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Albiol, evidentment n'hi hagué un sopar molt important del Partit Popular, efectivament per a exalçar un gran president de La Generalitat, com és Francesc Camps i continuarem fent-ho perquè és el millor candidat que podem tindre.
(Aplaudiments)

En segon lloc, dir-li que La Generalitat complix i complix bé i com pertoca amb els consorcis provincials d'Alacant, Castelló i València i que a més també complix amb els sindicats.
I mire si complix amb els sindicats que este és un govern que sempre acorda, sempre dialoga, sempre consensua i sempre s'assenta a parlar amb la part social.
D'ahí que els més importants acords sindicals que s'hagen fet en matèria de bombers, com en la majoria del sector d'esta comunitat, siguen els de l'any 2004, els de l'any 2008 o el que vosté ha citat del passat dia 27 d'agost.

Sap vosté que en base al que està establert en la llei de règim local, mosatros aportem el 30% de les despeses corrents dels tres consorcis
provincials.
I vosté que diuen que no se paga, jo li he de dir que per a exemple un botó.
En este mateix any, en l'exercici 2010, a 30 de setembre, abans del 30 de setembre, els tres consorcis
provincials han cobrat ja el cent per cent de l'aportació de La Generalitat i encara faltaven tres mesos per acabar l'any.
(Aplaudiments) Per tant, eixes són les realitat de les quals vosté estava parlant.

Dir-li també que l'acord de l'any 2004 i de l'any 2008 suposa un increment (inintel·ligible) .
.
.
que es traduïx amb més de deu mil euros a l'any per bomber.
A més, els acords sindicals de l'any 2008 i de 2009 se pactaren 171, 171 euros al mes i 120 euros al mes
respectivament en 14 pagues, la qual cosa s'ha complit escrupolosament.
I per a l'any 2010 consisteix este acord sindical en 130 euros més, acumulables als dels dos anys anteriors, també per 14 pagues, que abans de 31 de desembre estaran també pagades escrupolosament.
Amb la qual cosa La Generalitat paga, paga bé i complix amb aquelles responsabilitats que té.

A més, en l'acord marc s'adquiriren compromisos en matèria de jornada laboral, equiparació d'empleats públics de La Generalitat i de condicions de treball, elaborar un acord únic per als tres consorcis.
En relació amb la jornada laboral, dir-li que a data d'avui està complit.
I quant a les condicions laborals en estos moments s'està treballant amb un grup format per tècnics de La Generalitat, dels consorcis i representants sindicals a efectes de
finalitzar un document, partint d'una proposta presentada per La Generalitat i els consorcis i, d'altra, presentada pels sindicats de la UGT i Comissions Obreres.
I, com vosté sap també, amb el compromís de la llei de bombers, que ja està en el Consell Jurídic Consultiu.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Señora Albiol, tiene la palabra.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor conseller, jo crec que vostés arriben tard, tardíssim i necessiten titulars de premsa, necessiten mobilitzacions, concentracions
dels bombers i moltíssima pressió per a complir allò que prometen.
Això és així.

El 26 de juliol els treballadors i treballadores dels consorcis de bombers de
Castelló, València i Alacant li van enviar una carta al senyor president Camps i a vosté mateix -jo tinc ací una còpia-, i la carta diu textualment que volen transmetre'l a vosté la situació per la qual estan passant debut a la nul·la gestió i falta de pagament de la seua conselleria.
De vosté, senyor conseller, diuen que ha estat ignorant les seues obligacions i que als
consorcis els deuen fins a 31 milions d'euros: 21 al consorci de València, 8 al d'Alacant i 2 milions al de Castelló.
Això a 26 de juliol d'enguany.
Aixina estaven les coses aquest estiu.

Per tant, sembla que vostés alguna cosa han pagat.
Però em sembla que arriben molt tard per a la campanya d'estiu, que jo crec que és la més important dels bombers durant tot l'any; sembla que arriben un poquet tard per als incendis de la Vall d'Albaida, em sembla, un poquet tard.
Si vostés han pagat a 30 de setembre, arriben molt tard.

I el fet que arriben tan tard ha dut a tota una sèrie de carències, a moltíssimes carències durant este estiu, que s'han estat patint en el País Valencià.
Per exemple, i també li ho diuen en eixa carta, que no sé si vosté se l'ha llegida -sembla que no-, li parlaven de la falta de vestuari, d'intervenció i d'equipament de protecció individual, perquè vostés no havien pagat; li parlaven dels greus problemes amb els equips de comunicació, de la nova xarxa Comdes, que sembla que va entrar en funcionament l'1 de juny, però que ni els consorcis, ni el centres de coordinació estaven adaptats al canvi o bé no tenien el material o bé no havien tingut la formació que necessitaven.
Per tant, els bombers van començar la campanya estival amb una xarxa de comunicació insegura per la seua incompetència, senyor conseller.

L'impagament i la seua nul·la gestió, com bé diu la carta, ha dut a una falta de plantilla per a cobrir les necessitats mínimes.
A Alacant tenen bloquejada l'oferta laboral des de 2008 i la situació és tan greu, i ja li ho ha dit el meu company este matí, i sembla que vosté no s'havia ni enterat, no tenia ni idea que alguns parcs com Ibi, Crevillent, Almoradí o Villena han hagut de tancar temporalment en algunes ocasions.
Així és, senyor conseller, i no se'n riga, perquè no crec siga una qüestió de gràcia i no estic contant cap acudit.

I la falta de plantilla encara és més greu en la temporada estival en les zones costeres.
Ahí tenim Cullera, Pobla de Farnals, Oliva, Gandia, que tripliquen els seus serveis
en estiu, però que tenen la mateixa plantilla.
El cas de Gandia: Gandia quadriplica la seua
població en estiu, però no la seua plantilla i, per tant, és impossible que facen dos serveis al mateix temps.

La falta de personal va obligar els bombers de la província de València a fer durant l'any 2009 més de cent mil hores extra, més de cent mil hores extra.
Els d'Alacant n'han fet tantes que ja s'han cansat i han dit que no van a fer ni una hora extra més i estan en el seu dret, que no facen ni una hora extra més.
El que han de fer vostés és augmentar la plantilla.
De fet, en València van traure 52 places, de l'any 2007, estan pendents les de 2008 i les de 2009, estan encara pendents eixes
places per eixir.

Per tant, jo crec que n'hi ha motius de sobra perquè els bombers protesten.
I vosté deuria explicar ací, en aquesta cambra, totes aquestes qüestions.
Com el tema de la falta de vehicles forestals.
Vosté sap que han estat anant als incendis, a fer front als incendis amb vehicles
urbans?
Vosté ho sabia, això?
Sembla que van comprar vehicles en l'any 2007, però que es van haver de tornar perquè no funcionaven bé o estaven mal construïts o una cosa aixina.
Què ha passat amb eixos vehicles?
Eixos vehicles es van tornar a la fàbrica o on fora, però no han tornat ja als consorcis.
On estan eixos vehicles?
Estaria molt bé saber-ho.

I, a més, a tot açò cal sumar la falta de compliment del Consell.
On està la llei de bombers, ja li ho hem dit també este matí, on està eixa llei?
Ha arribat abans la d'emergències que la llei de bombers.
Per tant, jo crec que són moltes qüestions a les quals vosté deuria donar resposta en aquesta cambra.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, presidenta.

Mire, senyora diputada, este Consell dóna sempre resposta i assumix les seues responsabilitats en tot moment, amb
transparència i amb democràcia, com se deu fer.
I pareix que a vosté li sàpiga malament que pactem amb els sindicats.
Mire vostés, hem fet els millors acords i amb els bombers han fet o amb les brigades d'emergència s'han fet, dit per les centrals sindicals, no per este conseller.
Per tant, en l'any 2004, en l'any 2008, en l'any 2010, s'ha arribat a pactes que s'estan complint.
I per tant, ací protesten vostés no els bombers, jo no veig ara ningun bomber protestant, el veig protestant a
vosté perquè pareix que li sàpiga mal que este govern aplegue a bons acords pel govern.

Mire vosté, la competència o la incompetència en democràcia la marquen els ciutadans i la marquen les estadístiques.
I li ho avançava abans el conseller de Medi Ambient i li ho reitere jo, lògicament, en la mateixa línia.
Les millors estadístiques de tota la història les miren vostés per activa, per passiva, per subjuntiva o com vullguen.
Les millors estadístiques, des del punt de vista de la prevenció, des del punt de vista de l'extensió, des del punt de vista de les hectàrees per incendi i des del punt de vista també de la inversió per hectàrea.
Mire, 111 milions d'euros és la realitat de la inversió i de la sensibilitat del president d'este govern en la prevenció i extinció d'incendis.

I, mire vosté, li he dit, perquè sàpiga quin és l'esforç que fa este govern.
En l'any 2007 s'aportaren als consorcis 18.
886.
300 euros; en l'any 2008, 20.
886.
390; en l'any 2009, 22.
043.
890 i, en l'any 2010, va estar al voltant de 25 milions.
Permanentment augmentant, donant molt més mitjans com mai en la vida han tingut els servicis d'extinció d'incendis.

I, per suposat, que cal permanentment millorar les coses i, per suposat, que cal permanentment millorar els acords laborals i sindicals.
I estem
fent-lo.
Mire, tan lluny que ahir estiguí sentat amb Comissions Obreres, tan lluny com ahir, per a parlar de temes de
formació no sols d'ací, de la comunitat, sinó també a nivell nacional.

I, mire, la llei de bombers està en el dictamen del Consell Jurídic Consultiu.
S'aprovà l'avantprojecte en el mes de juliol pel govern de La Generalitat i vindrà ací per a debatre.
I ve primer la Llei de gestió de protecció civil i d'emergències, perquè és el que pertoca, perquè altres coses sí que és fer les coses per la teulada i no pels fonaments.
Perquè fins ara no hem tingut mai una llei de bombers, mai, i ha estat la Llei de
protecció civil d'emergències, que és la llei marc on se gestionen totes les emergències.
Dir que ha vindre primer la llei de bombers, abans que la llei de gestió d'emergències és no saber del que s'està parlant.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

El senyor conseller de Governació:

.
.
.
és fer la casa per la teulada.
Eixe és el seu problema, que han de treballar un poquet més.
I vostés que diuen que no parlem amb el col·lectiu, mosatros estem parlant permanentment amb el col·lectiu per a beneficiar als treballadors i als professionals.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Continuamos con las interpelaciones.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre la política general de la conselleria en matèria d'actuacions i planificació a realitzar per a millorar la competitivitat del sector turístic valencià, que formula la diputada senyora M.
ª Isabel Lloret Ivorra (GP Socialista) (RE número 61.
535, BOC número 252)

La senyora presidenta:

Interpelación por el procedimiento especial de urgencia a la consellera de Turismo sobre política general de la conselleria en materia de actuaciones y planificación a realizar para mejorar la competitividad del sector turístico valenciano, que formula la diputada señora Lloret, del Grupo Socialista.

Cuando quiera, señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora consellera.
.
.

La senyora presidenta:

Todos calladitos y seguro que oímos perfectamente.

La senyora Lloret Ivorra:

Subiré un poquito el tono de voz para que nos oigamos todos.

Señora consellera, hemos venido hoy a esta, como diría el presidente, sacrosanta casa de la palabra a hablar de competitividad turística.

Y, desafortunadamente, no tenemos muchos índices de referencia para poder valorar esa competitividad turística.
Pero tenemos la suerte de que, por fin, una entidad que usted conocerá muy bien, Exceltur, la alianza para la excelencia turística, el lobby empresarial turístico único y más importante que hay en este país, ha decidido realizar, en vista de la necesidad del sector turístico en este país, un monitor de competitividad turística de las comunidades autónomas españolas.
Resulta que, por fin, tenemos un documento oficial, basado en fuentes
variopintas entre las que se incluyen muchas conversaciones, contactos y
reuniones con su propia conselleria, para elaborar este documento.
¿Lo damos por bueno, señora consellera?
Lo damos por bueno.
Muy bien.
(Remors) Independiente, ¿verdad?
Lo damos por bueno.

Pues, aquí tengo una carta que me envía el señor Zoreda, el vicepresidente de Exceltur, en la que nos informa sobre este
Monitur 2009.
No la voy a leer entera porque, si no, nos aburriremos todos,
pero sí el primer párrafo, en el que dice, básicamente, que es evidente que la industria turística española se enfrenta a un distinto escenario global con profundos cambios.
De ahí, la premura de anticiparnos y procurar políticas y modelos de gestión más innovadores, transversales y alineados;
transversales, esa palabra que tanto usamos en esta cámara cuando hablamos de turismo, pero que, luego, no la implementamos.

Pues bien, si tuviera que resumir la competitividad, como bien dicen ellos,
anticiparnos, modelos de gestión innovadores, políticas transversales que se cruzan entre las diferentes áreas que influyen, que estén alineados los programas y los planes con la estrategia política de un gobierno,.
.
.
En definitiva, que sea rentable lo que se haga.
Buscamos eso.
Eso pretende la
competitividad de cualquier rama, de cualquier área, ser rentables, obtener el máximo beneficio con el mínimo esfuerzo.

Pues bien, tenemos que oír, hemos oído hoy en esta cámara, por representantes de su grupo parlamentario, acusar al gobierno de la
nación de que no estamos haciendo ningún apoyo; de que todo lo contrario, queremos minar, queremos destruir el turismo
valenciano.
Señora consellera, creo que, en repetidas ocasiones, en las intervenciones que ha tenido el Grupo
Parlamentario Socialista, le hemos propuesto actuaciones para mejorar la
competitividad turística de nuestro sector.
Actuaciones que, aquí, votan siempre en contra, y que, sin embargo -por suerte para el sector turístico-, luego toman esas medidas.

Hablamos, por ejemplo, de patrocinios deportivos.
En su momento le comentamos
que la conselleria no tenía suficiente presupuesto para gastar tanto en patrocinios deportivos.
Tres años después han decidido rebajarlos, lo hicieron ya en este presupuesto de 2010.

Hablamos, por ejemplo, de los gastos corrientes.
Llevamos tres años pidiendo que bajen los gastos corrientes.
Tiene que venir la ola de la crisis
para que, por fin, su jefe de gobierno, decida reducir un 10% los gastos
corrientes -habrá que verlo si eso luego se cumple.

Les planteamos hacer una comisión interdepartamental entre las diferentes consellerias que afectaban al área turística.
Dos años después deciden que la van a hacer.
Por supuesto, no se ha reunido.
Nunca.
Pero, es
igual, ya tenemos a consellers que salen a decir, como, por ejemplo, el señor Flores, solicitando a AENA un comité de rutas para mejorar la afluencia y la promoción de nuestros aeropuertos.
Y resulta que, luego, tenemos que perder el 2009, que
es, precisamente, donde se recoge en este informe, tenemos que perder un millón de pasajeros en Valencia porque no conseguimos llegar a un acuerdo con
Ryanair.

Tenemos que recibir de Bienestar Social una propuesta de resolución, de hace poco, del debate del estado de la comunidad, en la que nos instaban a
solicitar al Imserso un mayor número de plazas, al gobierno de la nación, un mayor número de plazas para el Imserso.
Señora consellera, ¿sabe usted cuánto gastó el Imserso, en la Comunidad Valenciana, durante el año 2010, en plazas turísticas para la tercera edad?
Sesenta y seis millones de euros.
Somos la segunda
comunidad en recibir plazas del Imserso, por detrás de Andalucía, ¿eh?
Por supuesto, Cataluña está detrás de nosotros.
Nosotros estamos bastantes pasos por delante de Cataluña.
Sesenta y seis millones.
Han incrementado un 20% las plazas.

¿Sabe cuánto va a gastar la Conselleria de Bienestar Social, tutelada por el señor Cotino -aquí presente-, en los próximos dos años, para vacaciones sociales de personas mayores?
(Remors) No.
No llega ni a diez millones.
Seis millones y pico de euros en dos años: tres y pico para el 2011; tres y pico para el 2012.

Y nos estamos quejando de los sesenta y seis millones que pone el Gobierno de
España en la Comunidad Valenciana.

Cuando hablamos de competitividad estamos proponiendo acciones a su gobierno
para que consigamos mejores resultados, señora consellera.
No venimos aquí solo a tirar piedras.
Venimos también a construir un nuevo turismo en la Comunidad Valenciana.
Reconózcanos el apoyo.
Que tengamos que oír, a su portavoz parlamentario, hace apenas veinticuatro horas, criticar la
reducción del plan E, del Gobierno de España, para los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana.
.
.
¡Pero si llevan dos años poniendo a caldo el plan E de Zapatero!
Y, ahora, resulta que ya no les va
bien que se retire le plan E.
Pues no entiendo muy bien por qué cuando viene una propuesta positiva, para una comunidad como ésta, la critican; cuando se cambia la vuelven a criticar; si se retira, la
seguimos criticando,.
.
.

¿Hay algo que se haga bien, desde el Gobierno de España, para el turismo valenciano?
(Remors) Pero «no», por sistema, ¿eso es ser competitivo?
Es decir no, porque no: «¿Puedo ayudar?
No»; «¿Puedo poner inversión?
No»; «¿Puedo facilitar una mejora?
No».
Ustedes tienen el «no» por respuesta.
Con el «no» no vamos a ningún lado.
Con el «no» no se consigue ser más competitivo.

Vamos a ir al asunto.
(Remors) ¿Sabe usted dónde estamos en el ranquin de las comunidades autónomas por competitividad?
Somos la última de las comunidades turísticas.
Se supone que aquí estamos trabajando por el turismo, ¿verdad?
Se supone que este gobierno está apostando por el turismo porque es uno de los pilares fundamentales -el 13% del PIB, ¿verdad?
-.
Somos la séptima comunidad por detrás de Canarias, de Baleares, de Andalucía, de Cataluña, de Madrid y del País Vasco.
Por detrás, bueno, tenemos Castilla-La Mancha, La Rioja, Cantabria, Aragón.
.
.
Eso no son comunidades turísticas.
Somos la última.

Si profundizamos en los siete pilares que se analizan en este informe -denso informe- que hace Exceltur, resulta que en los pilares donde ustedes tienen más que ver, donde ustedes tienen que realizar la aportación, la inversión y el desarrollo y la promoción de políticas activas turísticas, somos en lo que peor estamos.
En lo que mejor, mira, por ejemplo:
accesibilidad y conectividad de medios de transporte -que es el Gobierno de España el que no para de hacer aeropuertos, AVE, puertos para la Copa
America.
.
.
-, en eso estamos fantástico.
¿Sabe en qué estamos muy mal?
En la visión de márquetin estratégico y apoyo comercial.
¿Sabe qué mide eso?
Pues mide, básicamente, el enfoque estratégico de los planes de márquetin institucionales -de su conselleria-; la consistencia de ese plan de márquetin; los presupuestos públicos que se destinan a la promoción del turismo de la comunidad; el apoyo, que hace el gobierno de turno, a la
comercialización de los productos turísticos de esa comunidad.
.
.
Estamos en el puesto doce, doce de diecisiete.

Pero si hablamos ya de la ordenación y condicionantes competitivos del espacio turístico, estamos en el dieciséis.
Somos los penúltimos.
Y, ¿sabe qué mide este pilar, determinante a la hora del nivel de satisfacción de un turista?
Pues mide, desde la protección del territorio y su grado de ocupación -aquí construimos fenomenal, ¿eh?
-, el nivel de congestión de los municipios turísticos -esos a los que se tarda dos años en pagar las subvenciones; esos mismos-; el atractivo de los espacios: dotaciones, protección, entornos naturales cuidados, espacios públicos -que parece que la palabra
pública les genera a ustedes urticaria, están en contra de todo lo público; los espacios públicos son necesarios para el turismo-; compromiso ambiental -tenemos aquí al conseller del ramo-; y la dotación de servicios sanitarios, «dotación de servicios sanitarios».
Parece ser que esa transversalidad, de la que hablamos siempre, del sector turístico, pues sí que se mide.
Se miden todos los pilares competitivos.
Resulta que somos la peor
comunidad parada en unidades de camas y médicos por habitante y por turista, porque multiplicamos mucho nuestra población.

Señora consellera, espero que tengo usted algún argumento que rebatir sobre este informe que nos deja muy mal parados a nivel
de competitividad turística de las comunidades autónomas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Lloret.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme:

Buenas tardes, presidente.

Señorías.

Diputada.

Lo que está, señoría, cada vez más claro, señora Lloret, es que usted y yo y todo el Consell, desde luego, tenemos una visión muy distinta de lo que es el turismo.
Y, generalmente, usted no pregunta.
La
verdad es que hace intervenciones donde afirma.

Yo voy a intentar, en esta primera intervención, contestarle a parte de lo que usted ha afirmado y, a lo mejor, en la segunda
puedo tener tiempo de decirle todas las actuaciones que este gobierno está acometiendo para mejorar la competitividad.

En cuanto a, efectivamente, este ranquin -que, desde luego, bien conoce-, yo creo que se ha adelantado.
Se ha adelantado, sobre todo, en cuanto a los
resultados.
Porque usted, es verdad que ha hablado de la posición que tenemos que, desde luego, no es la última -efectivamente, es la séptima-; pero, desde luego, lo que no ha dicho son las ventajas competitivas que
tenemos.
Y, entonces, yo se las voy a decir: adecuada accesibilidad y
conectividad terrestre; ordenación y condicionantes competitivos del espacio turístico; gestión ambiental de playas y tratamiento de residuos; diversificación y categorización de productos turísticos; atracción del talento, formación y eficiencia de los recursos humanos; turismo, como prioridad política, y su gobernanza; posición del turismo en la escala organizativa; coordinación interconsejerías; y seguimiento de impacto económico y coordinación con el sector privado; y, última e importante, empleo turístico.

Desventajas competitivas, éstas no las ha nombrado porque, lógicamente, no le interesa.
Apoyo, ha dicho que no apoyamos a la comercialización -es a la comercialización on-line, es de la que habla este documento-, y sabe, perfectamente, y si no, es que yo creo que es que se le olvida muchísimo lo que hablamos, es que tenemos puesto en marcha, que por cierto, ustedes
no lo han apoyado, la mayor plataforma de distribución on-line.

Tenemos insuficiencia de vuelos y, efectivamente, hemos firmado un convenio.
Y
quiero recordarle que, como lo hemos firmado con ustedes, es el convenio de comárquetin con Turespaña.

Otra de nuestras desventajas competitivas es la ordenación y condicionantes competitivos del espacio turístico.
Y sabe usted que tenemos en marcha el plan de Espacios, el plan de
Espacios que tiene más de seiscientas directrices, y que, efectivamente, lo ejecutamos siempre en
colaboración con todos nuestros municipios.
Y llevamos un grado de ejecución de seiscientas directrices, de más de un 60%.

Y, por supuesto, también toca, en desventajas competitivas, la inestabilidad en el empleo.
Y creo que,
en este aspecto, tienen ustedes bastante responsabilidad.
Porque, desde luego,
entre las medidas poco acertadas, la falta de confianza, la inestabilidad, la
falta de seguridad, pues la respuesta es ésta.
Desde luego, un empleo bastante inestable.

Pero, mire, yo creo, señora diputada, que la realidad son los datos.
Y los datos son los que respaldan
la competitividad y fortaleza de este sector turístico.

Lo primero que le voy a decir es que este sector es competitivo por la
fidelidad de los turistas que nos eligen.
Estamos entre los tres primeros
destinos turísticos de España, tanto en el número de viajeros como en pernoctaciones, junto con Andalucía y Cataluña.
Con más de veintitrés millones de turistas y ciento cincuenta millones de pernoctaciones en el 2009.
Con la mayor estancia media de extranjeros en España, de 13,2 días en el 2010, por encima de destinos como Cataluña o como Baleares.
Con un aumento, en el 2010, del gasto del turista extranjero,
y lo aclaro: extranjero, de casi un 4%, el doble que en España.
Y con un 75% de turistas que han estado en la
comunitat más de una vez en los últimos dos años y más del 80% de ellos con voluntad de regresar en los próximos doce meses.

Segundo, por el dinamismo del sector.
Con un crecimiento del 45% en las plazas
hoteleras, en solo diez años, trece puntos por encima de la media española y con el mayor crecimiento que otros destinos turísticos principales.
Liderando, en España, el crecimiento de la oferta de plazas en apartamentos turísticos, hasta alcanzar los 148.
000 en el 2009, y sólo Canarias tiene más oferta.
Con el mayor incremento de alojamiento rural de la última década, un 199% por encima de la media nacional.
Con más de sesenta y una mil plazas de campin, situándonos como líderes de España junto a Cataluña.

Y, también importante, por hacer de la calidad nuestra seña de identidad.
Lideramos, en España, la obtención de certificados de calidad en servicios de información turística y estamos a la vanguardia, tanto en el número de oficinas, casi doscientas, como por la calidad de los servicios que se
ofrecen.
Más del 70% de nuestros municipios del litoral disponen de certificados
internacionales de calidad y medio ambiente en sus playas, siendo, junto a
Galicia, el destino español con mayor número de banderas azules.

Por la apuesta por la innovación como base de futuro del sector.
Somos el único, de los principales destinos turísticos españoles, con un centro innovador propio y dirigido solo al turismo.
Y todo el
sector está incorporado al proyecto desde su inicio y son socios fundacionales.

Y, por último, la apuesta continua por la formación.
Y les recuerdo que aquí, en el debate de política general, en la propuesta de resolución, votaron ustedes en contra en impulsar la formación como una herramienta estratégica.
Bueno, pues, aún así, contamos con la mayor red de formación especializada en turismo de España con siete centros que cubren todas las zonas turísticas y dan servicio a todo el tejido empresarial, con más de 3.
200 cursos en esta legislatura, más de 60.
000 alumnos y casi 154.
000 horas de formación.
Yo no sé si puede ser un destino más competitivo.

Pero, desde luego, no le quepa la menor duda que todos nosotros, todos,
seguiremos trabajando junto con el sector, los municipios, para seguir
generando empleo, riqueza y, por supuesto, bienestar para todos nuestros
ciudadanos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora Lloret, per a rèplica.

La senyora Lloret Ivorra:

Gràcies, senyor president.

Señora Fuster, si nos vamos a mirar el ombligo todo el rato para ver lo que hacemos
bien, pues, nos quedamos en casa, ¿para qué vamos a venir?
¡Seguro que algo nos sale bien!
Se trata de mejorar lo que es mejorable, lo que
podemos hacer mejor, lo que no hacemos tan bien.
¿En algún momento van ustedes a reconocer que hay algo que no hagan tan bien, que se
pueda mejorar?

Me habla usted de que no he citado las ventajas competitivas que tenemos.
¿Para qué voy a mirar el ombligo?
Si queremos ser más competitivos, tendremos que fijarnos en lo que salimos mal parados; en lo que
salimos bien, será que lo estamos haciendo bien.
Continuemos por esa línea.
En lo que hacemos peor, en lo que estamos muy alejados de la media, es
donde tendremos que poner el foco de atención, para mejorar, para ser más competitivos, porque de eso iba la interpelación de hoy: ¿qué acciones estamos haciendo para mejorar la competitividad del turismo?

¿Sabe usted que en esfuerzo presupuestario el compromiso.
.
.
-en el apartado 6, el turismo como prioridad política y su gobernanza-.
.
.
, en el compromiso público por turista, es decir, lo que se comprometen ustedes económicamente respecto al turista que viene aquí, estamos en el puesto 14 de 17, la media es 100 puntos, estamos a 76.
En los
resultados económicos y sociales, en la eficiencia, eficiencia de nuestra política turística, los ingresos que generamos por plaza de alojamiento, estamos en el puesto
13.
¿Eso es ser competitivo?
¿Eso es, de verdad, es ser competitivo?
Reconozcamos que somos capaces de mover
una masa muy grande de turistas, pero una masa muy grande de turistas que
genera poco beneficio, un beneficio escaso, una rentabilidad reducida, porque somos de las comunidades autónomas menos rentables; si no, no estaríamos en el puesto séptimo detrás de todas las comunidades turísticas, estaríamos en el 1, en el 2, en el 3, estaríamos peleando con los líderes, con los de verdad son líderes.

Me dice que no hemos apoyado la plataforma de venta on-line.
¿Cómo vamos a apoyar algo que no tenemos ni idea de qué van a hacer?
¡Yo qué sé si van a contratar a un Orange Market para hacer el stand de Fitur, como han hecho en los últimos seis años!
¡Tendremos que ver lo que están ustedes haciendo con la plataforma!
¡Tendremos que saber con qué proveedores contratan!
¡Qué cuesta esa plataforma!
Cheques en blanco no le vamos a dar, más que nada por la experiencia, por los antecedentes que hay en esta conselleria.
Desde luego, en esta conselleria, su máxima dirigente sí que fue competitiva, consiguió ascender de consellera a presidenta de Las Cortes.
En eso sí que somos muy competitivos.
Se trata de ser competitivos en el turismo, se
trata de que cuando venga el próximo Monitur 2010, digamos: ¡Madre mía lo que hemos subido!
¡No estamos en el siete, estamos en tres!
Entonces, le diré: ¡Chapó!
, señora consellera, está usted siendo innovadora, está usted tomando las riendas de lo que tiene que hacer.

¿Sabe usted el diseño que le han hecho para su página web recientemente?
La agencia, a la que le han contratado su diseño, ha calcado, ha copiado literalmente el que le hizo Hosteltur.
Con esos
referentes -espero que le hayan hecho descuento, por lo menos-, ¿con esos referentes cómo vamos a apoyar a la plataforma?
¡Yo no apoyo nada!
¡Es que no soy capaz de poner la mano en el fuego por nada de lo que haga su conselleria!

Último párrafo: «Lo relevante no es tanto la actual posición, sino la capacidad de progresar en el tiempo.
» Pro-gre-sar.
Usted me habla de los datos de 2009 respecto a 2010, lo mucho que
hemos mejorado.
Es que el 2009 fue desastroso, fue desastroso.
¿Quiere que veamos la progresión en el tiempo?
¿Quiere que veamos los datos de los últimos cuatro años, desde que empezó la legislatura?
Usted aún no ocupaba este cargo, estaba en Industria, pero, bueno, yo, desde entonces, soy portavoz de Turismo.

Gasto turístico.
El nuestro ha caído el triple que España; si en la Comunidad Valenciana hemos caído un 11,9%, España ha caído un 3,8, el triple que España, gasto turístico.
Antes de seguir, definición de «competitividad», según Hosteltur: «La competitividad turística es la maximización a largo plazo de los ingresos turísticos y el empleo, con el menor impacto posible sobre los valores identitarios y los recursos territoriales y naturales utilizados.
» Gasto turístico, el triple de caída.

Turistas internacionales.
400.
000 menos que hace cuatro años.

Empleos turísticos.
Seis veces más de destrucción de empleo en la Comunidad Valenciana que el resto de España, seis veces, de 10.
000 empleos en hostelería y agencias de viaje, 6.
800 se han destruido aquí en la Comunidad Valenciana.

Ocupación hotelera.
La mitad de las plazas desocupadas en España son nuestras, de 3.
300.
000 del total, 1.
100.
000 nos corresponden a nosotros.

Ocupación de apartamentos turísticos.
Un 20% menos que en 2007.

Turismo rural.
Seis veces más.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Lloret, pregue que acabe.

La senyora Lloret Ivorra:

Ya termino, señor presidente, muchas gracias.

¿Y en cámpines lo que crecemos?
Que es, precisamente, la ocupación que menor gasto tiene en toda la línea de alojamiento turístico.

Si eso es ser competitivos, hágaselo mirar porque necesitamos de verdad un vuelco sustancial en la política turística de esta comunidad.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Lloret.
(Aplaudiments)

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidente.

Diputados.

Señora Lloret, me ha encantado, de verdad, como ha empezado, pero, si no le
importa, a ver si, además de decirlo, lo practica.

Yo creo que siempre hemos dicho -y, efectivamente, lo utilizamos- de la globalidad, de la transversalidad y de la corresponsabilidad que tiene el
turismo.
Usted habla de los resultados, desde luego habla de sus resultados, no
de los resultados reales, porque coge el 20% de disminución de un mes en el sector de cámpines; el 10% de disminución en un mes de apartamentos, o sea, no está cogiendo el acumulado de lo acumulado.
.
.
Es lo que yo le he dicho, que es de lo
que tengo los datos.
Es decir, hasta ahora, hemos crecido, hasta ahora, hasta
el mes de agosto, que es lo que tenemos cerrado oficialmente, hemos crecido en
número de visitantes, hemos crecido en número de pernoctaciones, hemos crecido en llegadas a los aeropuertos, y, la
verdad, que lo que en no hemos crecido -porque no puedo decirlo-, por supuesto, es en el gasto medio, el gasto medio, exceptuando el mes de
agosto, ha disminuido.
Y, luego, pues, hablar de las causas.

Desde luego, usted, cuando habla de la falta de competitividad del turismo solo
mira a este gobierno.
Yo creo que la causa -y siento decírselo así de claro, y, sobre todo, que no le quiere faltar al respeto como usted acaba de
faltar al respeto a la presidenta de estas Cortes, yo no le voy a faltar al
respeto- (veus), pues, es a ustedes, porque usted bien sabe que nuestro mercado principal es el
mercado doméstico, se llama España, es el mercado nacional.
Y que yo sepa, la situación -y todos la conocemos- que tiene de crisis España, desde luego, no está motivada por nosotros, sino que está motivada por ustedes, lo cual afecta muchísimo, lógicamente, y, sobre todo, afecta muchísimo en el gasto, porque el gasto del turista extranjero ha subido -como le he dicho- un 3% acumulado hasta ahora.

No sé por qué se revela usted, de verdad, con el tema del Imserso.
Yo creo que debería estar contentísima porque, efectivamente, somos la segunda comunidad.
.
.
, que somos el tercer
destino, ¡eh!
, somos el tercer destino más importante en llegada de turistas nacionales.
Por lo tanto, no entiendo que no
le guste que seamos el segundo destino, por detrás de Andalucía, que más turistas tenemos del Imserso.
Lo único que decimos es que, efectivamente, para lo poco que hace el gobierno,
encima nos lo reduce.
.
.
sí, nos reduce 20.
000.
Es lo único que, desde luego, decimos.
Y tenemos que decirlo.
Queremos que se aumente,
no queremos que se reduzca.

Y, desde luego, no será una decisión alegre ni política porque hayan querido darnos algo de regalo, sino, desde luego, por la
realidad; es que es la oferta y la demanda, es que somos el destino, está claro, segundo más demandado, si no, no tendríamos esa cantidad de plazas en esta comunidad.

Y, desde luego, tampoco me parece que debe de mezclar de verdad los datos de
Hosteltur.
Yo creo que tenemos que tener -como siempre le digo-, una reunión -y mi conselleria está abierta para hablar de todo-, porque usted coge siempre, no lo malo, sino la botella vacía siempre, no medio vacía, sino vacía.
Es decir, hay muchas más ventajas competitivas que desventajas competitivas.
Hay muchas cosas, por
supuesto, que hay que mejorar y que hay que fortalecer que, desde luego, como
no nos miramos al ombligo, sino que se lo he dicho, que todos los días trabajamos para mejorar y por fortalecer este sector turístico, este sector productivo por lo que genera de riqueza y por lo que genera
de empleo, y, por supuesto, siempre vamos a lo mismo; no es un problema solo
del presupuesto de esta
conselleria, señora Lloret, es un problema de lo que suman otras consellerias a esta conselleria.

Decirle que la Comisión Interdepartamental se creó en el año 2009, que ya hemos celebrado tres reuniones hasta la fecha de hoy, y que,
incluso las reuniones que hemos mantenido para la presentación del próximo plan estratégico están, por supuesto, identificadas las diferentes reuniones con la Comisión Interdepartamental.
Pero, el dinero, no siempre lo vea, efectivamente, dentro
de un solo, en este caso, de una sola conselleria, o sea, los recursos para el turismo -y se lo hemos explicado muchísimas veces en diferentes debates- vienen del cien por cien del resto de consellerias.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la política general de la conselleria en matèria de residus en el nord de la província de Castelló, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 64.
614, BOC número 257)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem al punt seté de l'ordre del dia, que és: interpel·lació a l'honorable senyor vicepresident del Consell i conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, sobre la política general de la conselleria en matèria de residus en el nord de la província de Castelló, que formula el diputat il·lustre senyor Josep Maria Pañella.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyor conseller, important tema que portem avui ací, importantíssim per la situació en què estem, al nord, les comarques del nord de Castelló, sense tindre cap lloc on traslladar i tractar els residus sòlids urbans.
Per això, és més important encara si partim que és l'any 2002 quan se presenten les ofertes del Pla zonal de residus de la zona 1,
2002, presentació d'ofertes.
Vuit anys, acabem ja 2010, pràcticament, el darrer trimestre estem ja, vuit anys, i continuem sense tindre un
lloc per a poder abocar i tractar degudament els residus.

Jo no sé si això és impossibilitat o què és, senyor conseller, però jo li aconsellaria que feren.
.
.
Vam trobar l'altre dia una solució amb les societats musicals, que és anar canviant la competència de consellers fins que trobàrem un conseller que, realment, se va saber seure i trobar un acord de mínims i tirar endavant un tema, millor seria la solució perquè no en trobem cap.
I pense que està difícil.

Mire, anem a fer un poquet d'història -ràpidament perquè no tenim molt de temps-, però farem un poc d'història.
Mire, 11 de juny de 2003: la junta de govern del consorci per l'execució de les previsions del Pla zonal de residus de la zona 1 adjudica al projecte de
gestió de residus sòlids urbans, residus verds, voluminosos i perillosos, d'origen domèstic, a Tecnoma SA, Azahar Environment SA, i sistema Ecodeco SPA.
Import,
110.
854.
641 euros.
Tot bé!
2002 se presenten les ofertes; 2003, en juny, se fa l'adjudicació després dels informes a aquelles ofertes que han tingut.
.
.
i tot correcte.
Però, comencem l'embolic: acordem un canvi d'emplaçament.
Perdone, el projecte ja tenia un emplaçament, si no, no podia haver projecte, i no podia haver-se adjudicat.

Arribem a fugir d'allò que eren terrenys idonis geològicament a terrenys idonis políticament.
I l'hem armat ja.
Perquè, clar, el terreny idoni políticament per a un, no és terreny idoni políticament per a un altre.
El terreny idoni geològicament i hidrològicament era l'únic que podíem mantindre amb arguments, amb arguments l'oferta i donar clarament la cara perquè sí fóra ahí.
I si no, haurien d'haver sigut molt més ferms, no vosté, sinó el govern al qual està vosté ara, i haver dit ben clarament: «O ahí, que eixa població té una zona idònia; o se'n va a una altra població, a una altra zona idònia.
» Però no anem a dir: «No, ací a la meua població».
.
.
Que és lo que vostés van negociar, on ja estava adjudicat, on ja estava adjudicat, i van dir: «No, ací no, però la ficarem allà.
Però dins del meu terme municipal per a tindre jo els avantatges i no tindre
inconvenients, i els inconvenients que els tinga el meu veí.
» Eixa és la realitat.
Eixa va ser la primera realitat, i ahí se van enganyar.
I vosté m'ho reconeixerà o no, internament crec que mos reconeixerà que ahí va ser el gran error, perquè eixe emplaçament no se pot justificar geològicament ni hidrològicament.
I aixina ha sigut, i aixina ha sigut, perquè vostés mateixa no han tingut les autoritzacions ambientals integrades per a eixe
emplaçament de l'abocador.

Un altre problema.
Primera modificació, canviem de la mina a les basses.
I aixina, a les basses.
.
.
, a la bassa vam
parar.
120.
973.
319 euros, augment de 10 milions, un poquet més, un 9,1% de més.
Cap problema!
Però no n'hi ha prou.
Perquè, clar, ara ve l'autorització ambiental integrada i diu que cal fer unes adaptacions i una nova modificació, 19 de desembre de 2008, a 139.
880.
557,07 euros.
Problema: augment sobre el
pressupost d'adjudicació del 26,18%.
Problema.
No passa res!

Però se demana un informe, que vosté tindrà, del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
Informe que és molt clar.
Informe, que és tan clar, que mos diu que l'àmbit legal és el text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques i que li llegiré el que és la conclusió, que la sabrà, però és igual, vull que quede ací constància: «Procedix que l'òrgan de contractació del consorci per a l'execució de les previsions del pla zonal de residus de la zona 1, en Cervera del
Maestre, Castelló, no aprove la modificació del contracte de gestió del servei públic relatiu a la gestió de residus sòlids i urbans de la zona 1, sinó que procedisca a tramitar el procediment conduent a la resolució del referit contracte de gestió de servei públic, i en el seu cas, i posteriorment, a tramitar un nou procediment per a la
selecció del nou contractista del consorci.
» Claríssim.

Què passa?
Mire, parlarem després d'altres coses, però seguim el procés?
Jo m'assabente ara que hi ha un nou canvi d'ubicació.
Ara va, primer, a la mina; després, a les basses, i ara a lo Pou de la Figuera.
Senyories, açò jo no ho acabe d'entendre, i me dirà vosté com seguim a partir d'ara.
Però, clar, és que tenim un informe que ens diu ja que l'adjudicació amb l'augment econòmic que es fa no és vàlida, s'ha d'anul·lar.
I ara haurem d'anar a un nou projecte, perquè, clar, no farem un projecte que està a un lloc en un altre lloc.
Els projectes no se fan penjats en l'aire, estan adaptats a un terreny.
Caldrà fer un nou projecte i una nova adjudicació.
Com anem a salvar això?
Després de huit anys, de huit anys!
, d'inutilitat de totes les accions que s'han fet per a poder arribar a tindre residus, ens trobem en la nova proposta.
Jo
li demane a vosté que quan puge ací i m'explique quin és el procediment ara, què anem a fer per a salvar això?
Perquè la situació és prou greu.
La situació és prou greu, perquè ací hi ha un augment de costos que en este moment estan afectant les poblacions de
Castelló.

Jo recorde, recordarà vosté també, que vaig presentar una proposta perquè La Generalitat se solidaritzara aportant una quantitat també per això, i no van voler.
Però és que una població normal, que conserva les seues taxes de tractament i tal, ha fet una nova una
ordenança de transport dels residus i urbans per la qual paguen pràcticament 200 euros cada vivenda normal anuals, a més del que significa la recollida i tractament normal que feen.
Per què?
Perquè és el cost que té.

Iniciatives de tot tipus: que si uns se'n van a Tarragona, que si l'altre va anar a Villena, que allí no la volem, que si.
.
.
problemes.
Però solucions, ne tenim?
, solucions dels dos tipus, la solució legal per l'adjudicació; no sé si vosté la té i m'ho explicarà.

I li agrairia.
.
.
, que jo ja sé, ja sé que la culpa és de Zapatero.
Això ja ho sabem, eh?
Però no me la passe als alcaldes, perquè són els que tenen la responsabilitat directa.
Però jo li diré ja, per a avançar-me, que vosté està representat en el consorci, i que encara que no puga respondre de les decisions
majoritàries del consorci, sí que respondrà de les seues, de la persona que represente a la conselleria dins del consorci.

I jo sobre això pregunte: coneixien vostés l'informe del consell jurídic?
Clar que sí el té.
No pot dir que no.
I com és que no se comenta?
Com és que s'amaga?
Diré més, com és que si no se comenta i s'amaga, consta en l'acta de la reunió?
Eixes preguntes si vosté no les sap, hauria de fer-les, perquè això és greu.
Este informe no va eixir i consta en l'acta, consta referència a l'informe.
I està denunciat per persones que representen al seu ajuntament allí.
Açò és el món al revés, senyor conseller.

L'últim que s'ha decidit és la ubicació, perquè l'han canviada tres vegades.
Com se pot fer un projecte i una adjudicació sense saber on?
Pengem, com he dit abans, els projectes en l'aire?
Com és pot fer això?

Quina solució.
.
.
-per acabar, li dic- quina solució ens proposa perquè de manera immediata les comarques de Castelló tinguen realment solucionat el problema del transport, del tractament i de l'abocament dels residus sòlids urbans?
És molt seriós, i li demane que les contestacions siguen serioses.

Jo he procurat no ser.
.
.
, no anar-me'n, podia dir moltes coses valorant-les, però crec que l'exposició se referix totalment als fets.
Si hi ha algun fet que falta i vosté té, ja m'ho dirà.
Però jo li demane, seriosament, com anem a donar solució a aquest problema?

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula l'honorable conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor
Cotino.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella, jo no sé exactament si tots els fets que vosté m'ha relatat són exactes o no; però no tinc el perquè dir que no siguen, ni que siguen.
Per tant, jo el que sí que puc dir-li a vosté que és cert que n'hi hagué una adjudicació del pla zonal en un moment determinat, al voltant del 2003, i que la ubicació on eixe pla zonal estava previst.
.
.
, n'hi hagueren distintes dificultats que pareix ser que aconsellaren el conjunt de
la gent que compon eixa zona, eixos 49 municipis, el canvi d'ubicació.

Eixe canvi d'ubicació necessitava fer un tractament del procés habitual que s'ha de fer en estos temes, i li he de dir que eixe tractament.
.
.
, n'hi hagué una autorització ambiental integrada des del 2008.
.
.
Eixa autorització ambiental s'encontra hui en dia en construcció, la planta, per eixa primera autorització pertinent.

Respecte al volum de residus, la capacitat màxima de tractament és de 67.
000 tones a l'any, que és una quantitat se pensa que més que suficient per a garantir el tractament dels residus que se produïxen en eixa comarca a mig i llarg termini.

Respecte a l'abocador de rebutjos, l'autorització ambiental integral s'ha concebut concretament la setmana passada i, pròximament, s'iniciarà la construcció.
Eixe abocador comptarà amb una capacitat de (inintel·ligible) .
.
.
metres cúbics i podrà rebre al voltant de 40.
000 tones de residus a l'any.

Amb l'autorització ambiental integral de l'abocador de Cervera del Mestre se completa la xarxa d'instal·lacions de tractament de residus urbans en la província de Castelló, complint tots el paràmetres de proximitat i autosuficiència que establia el pla de residus i la normativa europea que mos empara.

És cert que hi ha hagut uns canvis de valoració econòmica.
Bé, si n'hi havia una adjudicació feta en 2003 i unes obres que comencen en 2008, doncs, ha hagut una revisió, segons m'informen tècnicament, corresponent a l'IPC, que ha fet uns canvis substancials en els diners.

L'informe que vosté me parla fou estudiat pel consorci -si vosté té la informació d'algun membre del consorci, almenys és la que a mi m'han facilitat- i n'hi hagueren un informe tècnic, un informe jurídic i un informe de la intervenció.
I els tres informes coincidiren que els tràmits i l'adjudicació que s'havia fet era la correcte, i per tant, calia seguir fent allò que s'havia acordat en el consorci.

I, per tant, eixos han segut els paràmetres que han ocorregut al llarg de tot este temps.
Però hui podem dir que les obres estan autoritzades i la planta està en marxa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera, para el turno de réplica.
.
.
Pañella, perdón.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyor conseller, lamente dir que no li agraïsc en absolut la seua intervenció.
Jo esperava contestacions, i no ha dit res.

Me comença dient que no sap si són reals els fets relatats.
Bé, jo diria que els fets relatats han sigut molt senzills.
Que podia posar.
.
.
, no
sé si la data exacta, perquè no ho he mirat, podia dir-me; però, home, que ja va haver una adjudicació inicial?
, que va haver una negociació per a canviar el lloc?
, que va haver una modificació primera que representa el 10%?
, que hi ha una modificació segona que representa un 29%?
, li he donat les xifres jo, no cal.
.
.
i supose
que les tindrà vosté davant.
No pot dir-me que no ho sap, senyor conseller, sap que eixes coses són reals.
Les sap, i si no, m'haguera contestat d'una altra manera; m'haguera dit clarament que no eren reals.
Sí que ho sap.
Això no me diga que no, perquè és una excusa.
.
.
Jo no he parlat de quantitats.
Això és el projecte tècnic i, com a mínim, inicialment me fie, no.
.
.
És que no m'he preocupat de mirar-les.
Però sí que dic que el projecte l'han fet al revés.

Vosté ens ha parlat de la construcció de la planta.
Sí, sí.
I la del camí?
I la del camí per a comunicar la planta en el nou emplaçament?
, quan ha tingut l'autorització ambiental integrada?
Quan les obres s'han acabat.
Quan les obres s'han acabat!

Vosté sap que l'alcalde va intentar parar -l'alcalde de Càlig, perquè passaven per camins de Càlig- els camions perquè excedien del tonatge?
Normal.
Jo també ho he fet com alcalde això, parar les camions d'una obra perquè excedixen del tonatge, o «fiquen el que cal ficar de.
.
.
perquè destrossen els camins».
I el van amenaçar.
Que presenta denúncia a la Guàrdia Civil, i la Guàrdia Civil el que va fer és acompanyar els camions perquè passaren?
Ho sap vosté això?
Hauria de saber-ho.
Primer ha fet l'obra en el camí i, després, ha obtingut l'autorització ambiental integrada per a fer-la.
Irregular.

Jo sé que ací.
.
.
, home, amb tot el que passa en el Consell, perquè estes coses són prou normals i corrents, però no.
Canviant la ubicació, l'informe este que diu que han informat i desinformat, diu molt clarament que la
llei de contractes de l'estat, la llei de contractes a la qual fa referència, de l'administració pública, l'altra era l'anterior, diu clarament que per assumpte, per situació d'emergència social se pot alterar això.
Però ací diu, és que les obres no estaven començades, diu ací.
I, per tant, no hi ha lloc a fer una nova adjudicació.

Vostés, informes poden aconseguir-ne tots els que vullguen.
Este és el del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
La pregunta: val per alguna cosa?
Val
per alguna cosa?

Vosté me parla d'informes que ací no té.
Jo parle d'informes que he tret.
He tret, he tret i he elegit.
Perquè les frases que jo he dit estan extretes literalment de l'informe.
Vosté no.

Ja li he dit.
Hi ha una denúncia d'una persona que eixe informe que vosté diu que se va informar i se va.
.
.
no consta i no se va fer cap referència en la reunió del consorci, mentres que sí que consta a l'acta.
I diu exactament que això és totalment fals i que la gent del consorci ignorava -i hi han hagut altres denúncies després d'esta persona també-, ignorava que el que dia, la conclusió de l'informe era claríssima.

I jo li he preguntat, senyor conseller, que tenim una nova ubicació!
I no m'ha contestat.
Que ara estem ja no sé a lo Pou de la Figuera o és que estem baix de la figuera ja, sense enterar-mos, esperant que mos caiguen
les figues, eh.
Però és que hi ha una nova ubicació.
Com van a solucionar això?
Li ho he preguntat.
Un nou reformat?
Clar, si ha de ser la mateixa empresa, un
nou reformat?
Nous preus?
Superem el 29 havia dit?
26,1%?
26,18%.
Anem al 35
ara?

Però no és el problema.
.
.
Pot ser un problema.
No, sí que és un problema.
Però el problema més gran és dir: i la solució?
.

Senyor conseller, en una situació normal, en una situació normal, en un govern normal, la falta de capacitat de gestionar este problema
haguera portat dimissions.
I ací, ho sento molt, però ací no passa absolutament res.
Que la gent pague la indolència del govern del Partit Popular que tenim ací.
Això és el que està passant.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies per la pròrroga, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Los cinco minutos que plantea el reglamento, señor Pañella.

Tiene la palabra el honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Jo, en realitat, senyor Pañella, és que no m'he aclarit molt bé.
Vosté diu que no entra en les valoracions tècniques i el que puga valdre més o menys.
I ha estat citant tot el temps eixes xifres.
Per tant, com quedem?
Entrem o no entrem?

La junta del consorci, en juliol de 2008 i en desembre de 2009, prengué els acords.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señor conseller.

Rogaría a los señores diputados -quedan cinco minutos del pleno-, por favor, que las tertulias las realicen en el pasillo, si son tan amables.

Honorable conseller, cuando quiera.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchas gracias, señora presidenta.

La junta del consorci, com li dia abans, en juliol de 2008 i en desembre de
2009, se reuní i prengué els acords pertinents per als canvis d'ubicació per la revisió corresponent, segons les dades que jo tinc i de la documentació, que vosté possiblement, a la millor, eixe paperet no li l'han donat o no l'ha tret.
Però almenys crec que aixina ha sigut.

Per tant, el plantejament on està és que a mi m'estranya moltíssim que un alcalde fique una denúncia perquè no passen els camions per una carretera, que tinga raó i que la guàrdia civil acompanye els camions perquè passen.

Jo, mire vosté, això no ho he vist en ma vida i crec que ahí tampoc ocorreria.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, se suspende la sesión hasta mañana a las diez.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 34 minuts)