Medi%20Ambient%885013.05.04%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 4 de maig de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 11 minuts.
Presideix la diputada senyora Belén Bachero Traver.
Reunió número 7.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
Passarà ara la secretària a comprovar si hi ha quòrum.

La senyora secretària:

Bon dia.
Passem llista.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

Gràcies.

Comencem, doncs, amb el primer punt del dia, la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
La teniu en la documentació que se vos ha entregat i, si esteu tots d'acord, passem a la votació.

Vots a favor?
S'aprova per unanimitat.

Compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, que fa el secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, senyor Julià Álvaro Prat, per a explicar les actuacions i polítiques que la conselleria desenvolupa en matèria de gestió de residus, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 12.
505), a la qual s'acumula la sol·licitada pel secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, a petició pròpia, per a informar sobre la gestió de residus (RE número 22.
550)

La senyora presidenta:

Passem al punt 2 del dia: compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural per a explicar les actuacions polítiques que la conselleria desenvolupa en matèria de gestió de residus, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular, acumulada amb la compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic per a informar sobre la gestió de residus, sol·licitada a petició pròpia.

Donem pas al membre del Consell.

Bon dia, senyor Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Bon dia.

La senyora presidenta:

Té la paraula ara per temps il·limitat pel tema del segon punt de l'ordre del dia: explicació de les actuacions i polítiques que la conselleria desenvolupa en matèria de gestió de residus.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Molt bon dia a totes i a tots.

Sobre el tema de residus, he comparegut ja en un parell d'ocasions un poquet per explicar les línies generals de quin era el nostre treball, de quin anava a ser el nostre treball i un poquet quines eren les línies bàsiques del que anàvem a fer i crec que hui valdria la pena -tal vegada no és una compareixença especialment, diguem, divertida, per dir-ho aixina, perquè donar moltes dades sempre és un poquet farragós-, però crec que val la pena presentar un poquet el que és una radiografia del que ens hem trobat i del que estem fent, creiem que valia la pena aprofitar la petició de compareixença que ens va fer, que després nosaltres vàrem convertir en compareixença a petició pròpia perquè pensàvem que sí que realment era molt interessant poder fer una.
.
.
, diguem, passar ja pràcticament un any o deu mesos de la nostra gestió, poder fer un balanç de com estaven les coses.

Considerem que, des del punt de vista del que és el punt 4 del pacte del botànic, era molt interessant tota la referència a la qüestió de residus, que no és una qüestió menor, sinó que és una qüestió, des del nostre punt de vista central del que és la gestió del medi ambient i la cura pel medi ambient i les polítiques sostenibles que, com deia, en el punt 4 del Pacte del Botànic està consagrat com un dels temes principals.

I ja ho vaig dir en la primera compareixença que vaig tindre i també en la segona, encara que va ser un poquet més breu la meua intervenció respecte als residus, però que diguem que el balanç d'este any l'hem de -diguem- de pintar del que posaven en els col·legis -almenys a mi, que em posaven un roig quan tenia una mala nota-, crec que ho hem de pintar de roig en el sentit de que el balanç és negatiu perquè el que ens hem trobat és una situació que dista molt de ser positiva i en la reversió d'això estem i ahí està, diguem, un poquet el que crec que jo hui he de fer, que és explicar exactament quina és la situació, com estem arrancant i fer esta reflexió, diguem, en negatiu d'una gestió de la qual nosaltres ens sentim hereus del que hem rebut i un poquet com a marcar la ratlla que això ho volem fer cada any.

Voldríem fer cada any una compareixença d'estes característiques sobre tema de residus perquè ens pareix que és un element que és molt fàcil d'anar quantificant la millora o no millora de les dades i ens pareix també d'una.
.
.
, diguem, des del compromís que significa este tipus de gestió, ens pareix que és interessant dir ara -encara que això siga eixes coses que igual no s'han de fer, que és agarrar compromisos- que en el pròxim balanç sí que jo haig de ser capaç de dir que les coses estan i no només explicar quines són les coses negatives que ens hem anant trobant.

Per començar per un element que ens pareix que és, diguem, que seria un poquet el titular definitiu de la situació i que tal vegada són d'aquelles coses que no s'han de destacar massa, perquè tampoc és qüestió de posar el focus en determinats tipus de mancances, la llei, el que ens diu el mateix Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana, el que ens marca és l'objectiu del 44% en el que és rebuig; per tant, nosaltres hem de dir ara d'una manera clara que no complim ni de lluny estes dades i que l'esforç que hem de fer per acostar-nos a estes xifres és molt important i són moltes les tecles -diguem-ho aixina- que hem d'anar tocant per poder-los acostar a estos resultats.
La mitjana a nivell de país està pràcticament per damunt del 65%, és a dir, estem més de quaranta.
.
.
, més de vint punts per damunt del que seria la mitjana desitjable i n'hi han instal·lacions en les quals la situació és encara més negativa i estaríem per damunt del 80% o acostant-nos al 80% de rebuig a abocador.

Això té.
.
.
, diguem, la lectura en positiu és que hi ha moltíssim marge de millora, però la lectura en negatiu és que no tenim temps per a fer-ho; vull dir, que eixa imatge del got mig ple o mig buit ací no té massa discussió; és a dir, el got està no mig buit, sinó està prou més que.
.
.
, prou més buit que la meitat.
Tenim un problema molt greu en quant a instal·lacions, i passe un poquet a explicar quina és la situació, perquè és evident que sense instal·lacions no anem a ser capaços de revertir estes dades: no hi ha planta de tractament en els consorcis València 5 i Alacant 6, no hi ha abocador per a la gestió de rebuig de residus al consorci de Castelló 2, no hi ha servei d'ecoparcs a més de vint municipis del consorci Castelló 2, no hi ha servei d'ecoparcs a la majoria dels municipis del consorci València 5, no hi ha planta de transferència de residus en el consorci A6, no hi ha serveis d'ecoparcs a la majoria dels municipis del consorci Alacant 6 i no hi ha servei d'ecoparcs adequat tampoc a la majoria de municipis d'Alacant 1, Alacant 2, Alacant 3, Alacant 4 i Alacant 5.

Dit aixina, pareix que, realment, estiguem començant, però és que estem ahí, és a dir, estem en uns nivells molt allunyats del que ha de ser la gestió i cal no només diners, -que també, però que no serien tant problemàtics, perquè saben vostés que tot el que és la gestió de residus en sí mateix ja genera uns moviments econòmics que permeten fer determinades instal·lacions-, com la qüestió clau està en el tema de ser capaços de sumar les voluntats suficients per tal de fer les coses com toca fer-les i en això també ens hem trobat, i crec que és fonamental per a entendre tot el que està passant i tot el que ha passat, ens hem trobat un rebuig social molt pronunciat a tot el que són iniciatives des del govern, des de l'antic govern.

Hi ha rebuig social a la tramitació de.
.
.
, hi ha hagut rebuig social a la tramitació de la planta de Llanera de Ranes, hi ha hagut rebuig social a la qüestió de la tramitació de l'abocador de Guadassuar, a tot el que són instal·lacions en Alacant 6, és a dir, en la zona de la Vega Baixa, a tot també sobre el que és abocadors de residus de rebuig en la zona de Castelló 2.

Per tant, tenim manca d'instal·lacions, rebuig social i, després, el que és una altra qüestió que és que moltíssimes de les coses que estaven plantejades, lluny de resoldre's en el terreny de la política.
.
.
; per tant, en el terreny del debat, en el terreny de la discussió, s'han portat o han acabat, per ser més precisos, en instàncies judicials, la qual cosa el que ha fet és encara, diguem, posar-li la lupa a tot el que han sigut els problemes, posar-li la lupa a tot el que ha sigut la ralentització i ens trobem que tenim judicialitzat, per descomptat, tot el que fa referència a cas Brugal en la Vega Baixa, però també en València 5, en al zona de.
.
.
, d'eixa és gran, d'eixe macroconsorci que va des de la Vall d'Aiora fins a la Safor, tot el que fa també a les instal·lacions, a la planta que s'havia de fer en aquella zona i, després, tenim sentències de tot tipus, des de modificacions de contractes, adjudicacions, pagaments de preus de contracte, ordenances fiscals fins arribar a situacions com el tema de Abornasa, que diguem que a les portes d'una sentència, al final es tanca un abocador perquè està instal·lat en una zona que no pertocava.

Per tant, esta és una altra de les mancances que tenim plantejades, diguem que seria el termòmetre de 2015, per dir-ho aixina.
I després tenim el que seria.
.
.
, podria ser la compensació d'això i que és.
.
.
, però nosaltres considerem que s'ha de començar a arrancar en la solució als temes que hi ha plantejats i que és el tema de la recollida selectiva en origen, és a dir, pareix que tot el que hem fet, tot el que he comentat, d'alguna manera li hem de buscar alguna solució, però al mateix temps hem de ser capaços de millorar els resultats en la recollida selectiva en origen perquè la llei de residus de l'any 2011 parla que, en l'any 2020, caldrà estar en un 50% de reciclatge respecte a tot el que són el total dels residus i, en estos moments, en els millors dels consorcis, s'està en el límit del 30% -és a dir, vint punts per baix- i queden tres anys i mig, és a dir, el 2020 no és.
.
.
, queden tres anys i mig, és a dir, ens queda esta legislatura per entendre'ns, i a alguns dels consorcis no s'arriba ni al 20%.

Per tant, creiem que el tema de la recollida selectiva com a iniciativa voluntària que, d'alguna manera, és el que s'ha plantejat des del govern de La Generalitat o des de l'anterior govern de La Generalitat, creiem que sí que ha significat un nivell de conscienciació social millor respecte al que podia passar fa deu o quinze anys, perquè realment el procés s'ha iniciat, però veiem que el procés té unes mancances evidents i que cal anar més enllà i el mateix, perquè ens pareix que és fonamental, en el tema dels ecoparcs, perquè és la via per la qual es facilita esta selectiva en origen ja des d'este moment, sense canviar models de recollida, es facilita i, sobretot, hi ha una aposta que no s'ha fet i que creiem que sí que cal fer, que és el tema dels ecoparcs mòbils, que són molt útils i que s'ha posat poca dedicació al respecte i que nosaltres, d'alguna manera, estem començant ara a posar en marxa.

Els he portat unes gràfiques perquè ens pareix que és interessant reflexionar només sobre algunes de les qüestions, però tenen, en primer lloc, tenen tot el que fa referència a les fraccions d'envasos i cartró que veiem que, realment, les magnituds de quilo per habitant i any són molt limitades: la mitjana està.
.
.
, no arriba els vint quilos per habitant i any quant, en qualsevol, diguem, dels països europeus als quals podríem mirar com a espill, estes xifres pràcticament es tripliquen.

Tenim algunes de les zones, com Castelló Nord, que dóna bons resultats, o la zona del València 5: veuran que també demostra que hi ha poca coherència i poca uniformitat en els resultats el fet que hi ha fraccions que d'un determinat any funcionen bé que en altres llocs funcionen malament i nosaltres considerem que això és producte que no hi ha hagut una tasca de coordinació adequada i veiem que, per exemple, la zona d'Alacant 1, la zona del Campello, també a nivell d'envasos i cartrons oferix bons resultats -bons resultats respecte a la mitjana-, però després veiem com tota la zona de la resta de consorcis d'Alacant realment dóna unes xifres que això.
.
.
, que pràcticament està cinc vegades per baix del que seria, diguem, una quantitat homologable a nivell europeu.
En la fracció del vidre ens trobem, diguem, alguna cosa pareguda en el sentit que València 5 o la zona del Campello, sobretot també la zona de la Vega Baixa, curiosament, i la zona de Castelló, en el tema del vidre, sí que tenen uns bons resultats, torne a dir, uns bons resultats respecte a una mitjana de, diguem, dels conjunt del país que està molt lluny del que hauria de ser.

I, per tant, nosaltres, per començar pel tema de la recollida selectiva, hem dit que anem a fer tres coses bàsiques, que és -i en este sentit ja hem posat en marxa estes qüestions- que és el tema, d'una banda, del quint contenidor, que ja tenim, diguem, diferents negociacions i diferents, hem donat diferents comunicacions als consorcis per tal que es pose en marxa això, dient-los que nosaltres el que anem a fer, dins d'este any 2017, és començar a legislar, perquè jo el que deia era, diguem, voluntat de fer el reciclatge o de fer la separació en origen d'una altra manera, diguem, estiga, entre cometes, ajudada per una legislació que prime -que prime- la recollida selectiva en origen i que penalitze la no recollida selectiva en origen.

Tenim iniciatives en pobles que ja estan posant en marxa el sistema o que tenen en marxa el procés per a posar en marxa, perquè no és una cosa senzilla, la recollida porta a porta amb la possibilitat de posar en marxa en eixos pobles plantes de compostatge que puguen servir per a tot el que és utilització agrària en el poble o tot el que és utilització de jardins en el poble, perquè sabem que el compost que ix d'este tipus de gestió és molt positiu.

I la tercera iniciativa que tenim en marxa i que vàrem anunciar en l'últim consell assessor de Medi Ambient és la.
.
.
, el nostre projecte de posar dempeus un sistema d'evolució i dipòsit d'envasos com funcionava a l'estat espanyol fa vint o vint-i-cinc anys, és una cosa que, en fi, que molts recordem, i com funciona en molts llocs d'Europa.

Sabem que serà una cosa que serà, diguem, i que tindrem resistències, en este sentit, de determinats gestors de residus, que és evident que som conscients que anem a retallar alguna part dels seus moviments de material, però considerem que la millor manera de gestionar de colp bé més del 20% de tots els residus que es generen, més del 20% -resoldre el problema del 20%- és anar a este sistema que afectaria a tot el que són begudes de refrescos, aigua, cervesa i sucs, només amb estes quatres coses en tots els seus formats, tant els vidres, com cartró, com tetrabrics, com llauna, com plàstic.

Ens pareix que és una iniciativa que és fonamental i que pot servir resoldre una cosa que té difícil discussió, que és que, de cada set milions d'envasos que cada dia generem al País Valencià, cinc milions acaben on no toca i només dos acaben separats; el altres cinc milions acaben o en abocadors i, per tant, soterrats en terra o cremats -bàsicament soterrats en terra- o no soterrats en terra, sinó damunt de terra, és a dir, en les cunetes, en les carreteres, en les places, en els carrers i, per tant, generant tot un problema de brutícia molt gran i també un problema mediambiental important.
Podem parlar del tema este si vostés consideren.

I l'última cosa, l'últim gràfic que els he portat, és el tema del total del conjunt del que jo els hi deia, que era la suma de cartró i vidre que, d'alguna manera, ve a posar de manifest que, a nivell de la recollida selectiva -la qual cosa no vol dir que després els resultats de les plantes siguen els adequats, això ho vorem després- diguem que Castelló Nord, València 5 i Alacant 1, la zona del Campello són, a nivell de recollida selectiva, els que donen els millors resultats.

Vist això, crec que l'última cosa que em queda per dir quant a esta reflexió general és que crec que els.
.
.
, diguem, al final el resultat on tenim el focus del problema és en quins percentatges estan cadascuna de les plantes que tenim a la nostra comunitat.

Jo deia que hauríem d'estar per baix del 44% del rebuig en abocador, crec que és molt important tindre eixa dada clara, és la dada que ens marca el pla integral de residus, i els hi vaig a dir quina és la situació planta per planta: Castelló 1 està en el 46% i és, diguem, s'emporta la medalla de plata, és el segon que millor funciona, està en el 46%; Castelló 2 està en el 70%; Castelló 3-València 1, que és la famosa, diguem, joia de la corona i que és la referència que hem d'agafar com a exemple de que poden haver instal·lacions que funcionen bé, que no és cert que la gestió del fem haja de recordar-nos -això ho vaig dir l'altre vegada ací- eixa imatge de la terra victoriana, de David Copperfield i d'aquells abocadors absolutament sinistres, Algímia dóna un 32%, encara no, de rebuig en abocador, crec que este és la referència que hem d'agafar; però és que, després, València 2, que és Manises, dóna un 60%; Hornillos dóna un 69%; Llíria dóna un 68%, Caudete dóna un 57%; Guadassuar, un 62%; Xàtiva dóna un 65%; el Campello, un 74%; Xixona, un 60%; Villena, un 76%; Alacant, un 65%, i Elx, un 81%.
Per tant, hi ha moltíssima faena -moltíssima faena- a fer.

A la vista dels resultats, és evident que Castelló, diguem, és on es donen els millors resultats; València, diguem, estaria en una situació intermèdia, i en Alacant queda molt per fer: sempre que parle d'Alacant fa la sensació que posem el focus a -vam tindre unes jornades en Alacant sobre tema de residus i va ser com una espècie de bronca absoluta-.
.
.
, jo crec que tampoc és això, és a dir, al final la gestió del fem a dia de hui no es pot deslligar del que ha sigut, diguem, la planificació dels últims anys i tota la situació, diguem, general dels últims anys, jo dic que no.
.
.
, quan nosaltres diem que determinades coses s'estan fent malament, no volem posar la lupa ni, diguem, criminalitzar a ningú; jo quan parle d'això i parle d'Alacant, sempre em dóna una certa prevenció, perquè pareix que estigues, d'alguna manera, senyalant amb el dit, però esta és la realitat.
D'altra banda, es veu com determinades qüestions de recollida selectiva en Alacant es donen millors resultats que en altres zones, la qual cosa vol dir que hi ha una conscienciació de la gent que no és diferent, o en tot cas no és pitjor, que a altres zones, però després és que es necessiten les instal·lacions.

Nosaltres, la lectura que fem de tot el que els he dit és que, a la vista dels resultats, és que n'hi han un parell de coses que criden l'atenció, que és que les empreses gestores de majors dimensions, per posar un exemple, FCC, posem-li nom, són les que donen els pitjors resultats i, en canvi, empreses, diguem, gestores més xicotetes oferixen millors resultats i després hi ha coses curioses com el fet que una planta i després el dipòsit de rebutjos estiga amb contractes idèntics, amb contractes de les mateixes empreses, genera també molts problemes, perquè és evident que el fet de cobrar per entrar en abocador el mateix que gestiona la planta fa que tal vegada, diguem -per dir-ho aixina amb tota la correcció política del món- que diguem que eixe gestor no estiga especialment interessat a fer una bona gestió de planta perquè, després, en la funció que la seua gestió de planta és negativa, cobra més d'abocador: això ho anem a revertir.

I després el que deia en relació al tema de quina són els canvis que volen fer en la normativa.
La nostra línia és un poquet en la línia esta de les noves directives europees i també en la nova direcció de la licitació de contractes, volem posar, diguem, mesures alternatives o mesures complementàries per tal que qui treballe bé tinga resultats positius, tinga beneficis i a qui treballe malament, se'l penalitze.

Ens pareix que el tema del SDDR, el que deia del dipòsit en envasos és ja una qüestió en este tipus, hem de fer el mateix en tot el que és els plans de reutilització dels residus electrònics i, després, volem, sobretot, també fer un esforç més en quant a ser capaços de posar en comú totes estes coses; per això, demà -demà és dijous- demà comencem dos jornades en la conselleria en la qual anem a tindre reunions amb tots els ajuntaments i amb tots els actors del que és la gestió de residus a nivell dels ajuntaments, de les diputacions, del propi govern i també amb exemples i gent que vindrà de fora a posar en comú les coses que estan fent en aquells llocs, bàsicament gent de Catalunya i gent del País Basc, sobretot a recollida selectiva, del porta a porta, del quint contenidor, per tal de posar en marxa, diguem, un debat en este sentit.

I el divendres volem allargar eixes jornades amb reunions amb les diferents plataformes que, durant estos anys, diguem, han sigut molt actives en el que és la reivindicació, diguem, del Â«noÂ» a determinades instal·lacions.
La nostra voluntat és començar a donar-li la volta i aconseguir que estes plataformes es convestisquen no en plataformes del Â«noÂ» a determinades formes de gestió o determinades instal·lacions, sinó que es convertisquen en plataformes, diguem, del Â«síÂ» a esta gestió, diguem, curosa dels residus, esta gestió, diguem, respectuosa i sostenible dels residus que és un poquet el que n'hi havia darrere de les seues accions de Â«noÂ» quan s'oposaven a determinades plantes.

Vull acabar només amb que tenim ja en marxa la modificació del pla integral de residus, tenim ja damunt la taula els informes de l'advocacia en el sentit de cap on pot anar este pla de residus, sabem que està fins i tot impugnat -diguem-ho aixina- este pla per una sentència judicial que, d'alguna manera, ve a llevar-li el focus a l'aposta a les grans incineradores com a forma de resolució dels temes, dels temes de residus -això ja ho vàrem parlar- i creiem que hem d'apostar justament per, des del pla integral de residus, ajudar, diguem, primar, el que déiem de la selecció en origen i no eixa imatge de la incineració que, d'alguna manera, considerem que ve desincentivar tot el que és la posada en marxa d'esta pràctica ciutadana d'avançar per este camí.

El passat 18 d'abril vàrem enviar també a l'advocacia un primer projecte de revisió de la llei de residus, un poquet en la línia, diguem, complementària del PIR que seria posar el focus en el que déiem de buscar la fórmula per a fomentar la recollida selectiva i desincentivar els mals resultats, és a dir, que aquells consorcis que no estiguen donant bons resultats, diguem, tinguen una penalització en el que és la gestió: és evident que això ho hem de compassar amb la dotació als consorcis de les eines suficients per poder fer una bona gestió, no anem a posar-li a ningú, diguem, l'amenaça al damunt si no té possibilitats de fer la gestió acurada que nosaltres els reclamem, però sí que la línia ha de ser eixa, igual que hem de buscar la fórmula, i això és el que volem integrar en la pròxima reforma de la llei de residusâ buscar la fórmula per tal que, des de la iniciativa pública, es puga intervenir en els serveis que, d'una manera reiterada, estiguen incomplint i estiguen posant en perill el resultat de la gestió de residus des del punt de vista legal i també, en conseqüència, des del punt de vista mediambiental.
Creiem que s'ha de passar de les paraules als fets en este sentit i els gestors han de saber que fer malament les coses no els hi va a eixir gratis.

Hem de buscar la fórmula també, i això també estarà en la llei, de penalitzar -encara que siga una paraula lletja, diguem, per dir-ho aixina-, però penalitzar la no autosuficiència dels consorcis.
És a dir, el que està passant, el que ha passat en la Vega Baixa i el que ha passat també en altres indrets i en altres moments diguem, creiem que ha de tindre una ajuda externa per tal que es vaja resolent perquè és que, si no, diguem, la tendència a dificultar molt els acords és massa evident i crec que nosaltres el que hem de fer és ajudar que, d'alguna manera, els acords puguen ajudar.

Estem també per penalitzar amb alguna taxa tot el tema dels abocaments a dipòsit i a valorització energètica de les coses de les coses que siguen susceptibles de ser reciclades, és a dir, les coses que puguen ser reciclades tinguen una penalització si no ho són, perquè ens pareix que és una qüestió de responsabilitat i nosaltres hem de facilitar esta responsabilitat i, com molt bé diu el pla integral de residus i com molt bé diu la llei de residus, la nostra responsabilitat de coordinació dels consorcis creiem que se substancia en això, en tindre esta visió general i distanciada del que és la gestió diària per tal de poder, diguem, actuar com uns àrbitres que siguen útils a la ciutadania i que siguen útils també al medi ambient.

Per últim, una cosa que ens pareix que és fonamental també i que estem procurant -juntament amb els consorcis, perquè no és que siga una responsabilitat estrictament nostra, però que ens pareix que podria posar en marxa un millor funcionament dels consorcis- és anar cap a la professionalització dels consorcis; en este sentit, els diferents consorcis han posat ja en marxa esta contractació de figures professionals que vinguen a fer esta tasca de suport i de coordinació i de direcció tècnica de determinades iniciatives que s'han de fer des dels consorcis, que hem vist que els consorcis que ho havien fet prèviament funcionava i ha sigut una cosa que hem primat i, en este sentit, estem contents en el sentit que creiem que això revertirà en millors resultats perquè s'han aprovat ja bases per a contractar gerència en el València 5, s'han aprovat bases també en l'Alacant 3, en la zona de Villena, està pròxima l'aprovació de bases per contractar gerència en Castelló 1, també en la zona de d'Alacant 2, en Xixona i també en la zona del València 4, del València 3 i del Castelló 2.
Ens pareix que és molt important això, perquè realment és una eina de coordinació molt important.

I després, i ja sí que acabe, hi ha dos coses que per a nosaltres són fonamentals i són dos línies que hem iniciat, que són: desenvolupar plans pilots per tal de fer conjuntament amb els ajuntaments, amb les diputacions proves de la recollida separada dels residus de tot el que és biomassa agrària -això ho dic perquè lliga un poquet al que és la meua compareixença posterior en el tema de prevenció-, però que és una fracció que, quan es barreja amb el tema dels residus urbans, genera moltíssims problemes i que, en canvi, ens pot donar moltíssimes solucions cap a.
.
.
, tant pel que fa al compostatge com pel que fa a l'evitació d'incendis forestals, encara que això siga una altra qüestió, i després també a la implantació d'energia solar en les plantes per tal de reduir també la dependència energètica de combustibles fòssils i, al mateix temps o a llarg termini o a mig termini, poder rebaixar un poquet el que són les factures a què els consorcis han de fer front.

Ja està.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Álvaro.

Continuem el debat amb el grup parlamentari proposant de la compareixença, el Grup Parlamentari Popular, per un temps de huit minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.

Buenos días, muchísimas gracias por su asistencia y su explicación, si bien ejerce una vez más de conseller, pero es algo a lo que nos tiene habituado: usted hace de conseller aquí y fuera de aquí y hemos de decir que, independientemente de que nos guste la consellera, hemos de reconocer que, probablemente, si no es usted el conseller nombrado tal cual es por el tema de paridad; bien, pero ejerce como conseller y me alegro de que haya venido y que dé esa explicación sobre gestión de residuos, que hasta ahora sí había dado explicaciones sobre gestión de residuos, una de las comparecencias fue para hablar de políticas generales de la conselleria en el que, evidentemente, hay una parte de gestión de residuos y dio su parecer a grandes rasgos y luego sí que hubo otra comparecencia exclusiva del consorcio de la Vega Baja.

La verdad es que da para muchas comparecencias (rient), porque hay muchos aspectos dentro de la gestión de residuos que tratar, yo tengo un tiempo limitado; por lo tanto, voy a ir un poco al grano de las cosas que quedan en el aire que sí que me gustaría preguntarle, porque me crea la duda ese cambio de visión, que también lo veo normal -una cosa es estar en la oposición y otra cosa es estar en la gestión y que tengan ustedes que gestionar este tema.

Pone usted ejemplo y lo ha dicho y lo ha recalcado, la planta de Algimia, creo que usted sabe que recupera mucho material, que elimina en vertederos un 15% de lo que entra, que el 85% del rechazo que sale de la plante se convierte -supongo que lo sabe- que se convierte en combustible sólido derivado de residuo, y que ese combustible va a la cementera de Lafarge, del Puerto de Sagunto, para quemar y emplear en combustible alternativo.

Estamos hablando de lo que ustedes tanto criticaban âe incluso critican llamándole Â«incineraciónÂ»â nosotros -ya se lo comenté en otras comparecencias- hablamos de valorización energética, que es por lo que el Partido Popular apostó.
Algimia es un ejemplo de esa valorización energética, y ustedes también la ponen de ejemplo; de hecho, se llevaron a todos los alcaldes o a varios alcaldes de la Vega Baja a que vieran Algimia como ejemplo.

De ahí también quería comentarle ese aspecto que ha criticado sobre la gestión de residuos en la provincia de Alicante, que es la peor: creo que hay condicionantes que hay que tener en cuenta, como que sí es verdad que cuanto más antiguas son las instalaciones, peor es la gestión y cuanto más nuevas, evidentemente es mejor, y también en cuanto a las a las grandes empresas que también pone de relieve cuál es el resultado, pero supongo que también habrá que tener en cuenta esos condicionantes: qué cantidad de toneladas se trabajan en cada una de las plantas y de los vertederos, porque dependiendo de eso también depende que la gestión sea mejor o peor.

No estoy defendiendo tampoco a grandes empresas ni nada por el estilo, simplemente que creo que en la gestión de residuos hay muchos condicionantes a tener en cuenta.
Yo sueño con la gestión de residuos en la Comunidad Valenciana sea tan buena como en Algimia en el resto de toda la Comunidad Valenciana, a mí me encantaría, supongo que a usted también le gustaría.

Preguntarle también qué piensa sobre el transporte de basura, porque se pronunciaron en numerosísimas ocasiones en contra y saben que, estando ustedes en el gobierno, se ha tenido, en el caso de Castellón 2, se ha tenido que firmar un contrato por un millón de euros para trasladar la basura a otras plantas como a Algimia y a Cervera, eso se ha tenido que hacer: se han tenido que hacer cosas y aspectos y dar solución a muchos problemas que la gestión de residuos trae y supongo que, aunque piensan que no es lo más conveniente o no están de acuerdo, lo hacen: es que es lo que hay que hacer, dar solución aunque no nos guste.
Se lo digo porque es que esto ya pasaba.

También adoptan medidas…, ustedes hablan de penalizar a los consorcios, penalizar la no autosuficiencia.
¿Cómo van a penalizar a los consorcios?
Lo pregunto más que nada porque si, al final, eso se va a convertir en un aumento de tasas, si al final quienes van a pagar son los ciudadanos.
Eso también me gustaría que me lo aclarara.

También estamos hablando también de Castellón 2; había un posible convenio, acuerdo para firmar para que, de las sesenta mil toneladas, veinte mil fueran a través de una empresa de cerámica a un proyecto de combustible sólido derivado de residuos.
No sé si, al final, se ha podido llevar a cabo ese acuerdo o no, está en el aire, se va a llevar y, al final, estamos hablando de lo mismo: de algo que usted quieren eliminar, pero que luego ponen como ejemplo; entonces, no nos queda claro si su apuesta es esa o no es esa, o si lo consideran como una solución, pero lo dicen o lo llaman de otra manera.

Luego también le quería comentar que (rient) uno de los aspectos con los que nosotros nos vimos, los ciudadanos de frente es precisamente eso, dónde instalar las plantas, dónde instalar los vertederos que sabe que es un tema que es bastante controvertido y que, normalmente, los vecinos no están a favor.
Ustedes dicen, en cuanto a Castellón 2, el problema que se genera, que lo van a llevar con discreción dónde van a instalar, pero entonces, al final, ¿eso qué significa: ser menos transparentes o que la gente se entere en el último momento para que no causen mucho escándalo?
También quería que me explicara un poquito eso.

Luego, bueno, para que…, si quiere luego, supongo que esto lo tiene, ¿no?
, pero, al final, por si duda de que el combustible sólido derivado de residuos al final es incineración, valorización energética, se quema, este es el esquema que se hace de todo ese combustible, de cómo se quema.

Luego también le quería comentar, bueno, sentencias, claro que las hay, también hay sentencias que han avalado la quema de residuos no orgánicos -por ejemplo, en la factoría de Cemex-, que no sé si la ha visitado usted; creo que hacen un extraordinario trabajo y tampoco sé si lo apoya o no, me gustaría también saberlo.

Y, por último, y permítanme que les hable del sistema de devolución que usted ha recalcado aquí y que también anunciaron hace poco, que también hay inconvenientes en ese sistema (so d'un telèfon mòbil), supongo que los conoce.
Dice que se va a devolver dinero a las personas por el envase, devolverán el envase y entonces se les pagará ese envase, pero es que ese envase se ha pagado, entonces es devolución, no beneficio; pero es que hablan de beneficio.

Creo que es importante también tener en cuenta que esto ya sí que daría -yo creo que este sistema daría para una comparecencia entera-, pero para finalizar, datos como que, en Noruega, ha significado -que llevan con este sistema muchos años-, ha significado un 1,46% del aumento del reciclaje; en Alemania, un 2,7%, y en España se prevé que como mucho llegue al 2,4%, pero es que, además (algú tus), como bien decía, es para determinados envases, no para todos, y encima hay que llevarlos a los comercios que tengan la maquinaria para poder devolver ese envase, con lo cual una persona mayor que tiene un contenedor al lado de casa, va a tener que desplazarse a un comercio, el que tenga esa maquinaria, para llevar ese envase y que le devuelvan el dinero, con lo cual muchas veces la persona mayor dirá, Â«no, yo lo tiro aquíÂ», y eso producirá que el que no contamina, sí paga: muchas veces resultará que el que no contamina porque lo deja en el recipiente de envases que hay al lado de su casa, sí pagará porque no se le estará devolviendo ese dinero, no sé si esas circunstancias también las van a tener en cuenta a la hora de decidir la instalación de este sistema.

Por mi parte, y por el tiempo (rient), gracias por su permisividad, señora presidenta.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Díaz.

Continuem amb la resta de grups parlamentaris.
És el torn del Grup Parlamentari Podem, per un temps de quatre minuts.

El senyor Estañ García:

Gràcies, presidenta.

I moltes gràcies senyor Julià per rendir comptes i per asumir la responsabilidad de que ya, partido 2016, se verá esa evolución y la responsabilidad recaerá en la gestión presente y comprometerse a rendir cuentas de nuevo en base a la transparencia que establece el Pacto del Botánico y a la que debemos acostumbrarnos.

Como reflexión general, creo que nuestro grupo plantea que lo que ha habido ha sido una legislación que había generado un entorno que ocasionaba que la gestión de los residuos urbanos fuera un negocio bastante suculento para determinadas prácticas que no respondían al interés general, creo que este entorno debe ir cambiando; bueno, de hecho, era un entorno tal que facilitaba que diferentes capitales que iban variando desde, no sé, espacios como la construcción, decidieran dedicarse aquí porque se daban las características para que fuera ese gran ingente de beneficios a coste relativamente menor.

Entonces, entendemos que este entorno debe ir cambiando en base al papel coordinador y legislador de La Generalitat, que ya lo está haciendo en muchos municipios; de hecho, se están dando reversiones de la gestión en espacios problemáticos como la propia Vega Baja, se está rompiendo ya ese control de determinadas empresas, que no daba -no es por tener nada en contra de las empresas-, sino que generaba esas malas prácticas tanto en materias de corrupción como en falta de respeto al interés general y al medio ambiente, y vamos a otro tipo de modelo que La Generalitat debe potenciar y proteger.

En el recorrido que nos ha hecho, vemos principalmente los problemas de la falta de plantas, es decir, las inversiones que se tendrán que asumir y el rechazo social que tiene esta, ha dicho que se intentará que las que han sido las plataformas del Â«noÂ» pasen a ser, digamos, agentes de pedagogía.

Sin embargo, uno de los problemas que yo veo es, por ejemplo, la planta de Algimia, que se establece como la joya de la corona, aunque otra duda que me subyace ante la intervención de la compañera del Partido Popular, que ha dicho que genera un 15% de rechazo aunque los datos que vemos eran de 32%, no sabemos si ha sido un error de la diputada o cuál es el propio procedimiento en la obtención de datos, es decir, que nos gustaría que nos explicara ya cuál es el procedimiento de obtención de datos pero, bueno, a lo que iba, es decir, que estas plataformas, en muchos casos en desacuerdo entre sí, plantean también un rechazo al tipo de plantas como la de Algimia, que se supone que es la mejor que tenemos a nuestra disposición y lo hacen porque sigue siendo un modelo que precisa de vertederos por el tipo de compostaje que produce, por cómo encarece la tonelada según ellos y por la inversión alta que produciría.
Entonces, vemos la dificultad (rient) que producirían estas plataformas y si hay otras alternativas a este tipo de plantas que los consorcios puedan ofrecer para solucionar los problemas de gestión de residuos.

Para finalizar, me gustaría preguntarles cuál es el papel de las incineradoras para su conselleria, cómo va el proceso de restauración de vertederos ilegales que anunció la conselleria y…, es decir, cuáles van a ser los costes, cuáles van a ser los tiempos, si puede decírnoslo, y nada más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Estañ.

Continuem el debat amb el torn del Grup Parlamentari Ciutadans.
Senyor Rojo.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, buenos días, señora presidenta, señor Álvaro.

De los datos que nos ha facilitado, un poco para someterlo a reflexión y un poco a lo mejor nos puedes dar una información más a tu juicio: por una parte, vemos que los datos, sobre todo en dos plantas que me ha llamado la atención, lo que es el consorcio C3-V1 y el Emtre de aquí, que aglutina las plantas de Los Hornillos y Manises.

Por una parte, tenemos que en lo que es el reciclaje de vidrio prácticamente tanto la C3 y V1 están en un valor en torno al 13%, y el Emtre está también al 13%, o sea que, más o menos, las dos plantas en lo que es el tema del vidrio están muy similares y en lo que es también el reciclaje de envases, cartón y vidrio que está aquí, digamos, acumulado también están ambas en torno a un 30% -una está en un 32%, la otra está en un 33%- o sea, están en datos muy similares pero, como tu bien has dicho, la dispersión es en el rechazo, rechazo de vertederos donde la planta C3-V1 está en torno a un 32% y la V2, que sería el Emtre, que coge Manises y Los Hornillos, está en torno al 60-69%; entonces, digamos, en lo que es el reciclaje están muy similares en lo que es vidrio, cartón, en cambio, es en el rechazo donde se dispara una respecto a la otra.

Entonces, mi pregunta es si se debe al nivel de tratamiento de compostaje que hacen las plantas y si eso está ligado al volumen que trata cada planta, porque sí que es verdad que la planta C1, como bien has dicho, es, bueno, que es la más emblemática por los resultados, maneja unas ochenta y nueve mil toneladas de residuos urbanos, mientras que el Emtre, que es Hornillos y Manises, está manejando quinientas cuarenta mil toneladas, que es casi 5,5 veces el volumen de tratamiento, entonces, si en ambas instalaciones esa dispersión se debe al nivel de volumen que tienen que trata y, por tanto, no pueden compostar tanto y tienen que tirarlo a vertedero, aunque tú has comentado que puede haber un tema por intereses económicos en lo que es rechazo al vertedero, que a alguna planta no le interese más generar rechazo, pero bueno, si puedes profundizar un poco en qué factores son, porque ya te digo, sí que a nivel de reciclaje están bastante similares.

Y un tema que sí que podías profundizar (algú tus): qué medidas pensáis que podéis adoptar para, digamos, acercarnos a ese 44% en lo que es el rechazo a vertedero, porque la mayoría de las plantas están muy alejadas, entonces, y son distintos operadores por el listado que nos has pasado, tanto Manises, Hornillos, por ejemplo, son distintos operadores y bueno, en el resto de plantas de la UV y de la A también son distintos operadores; entonces, no sé si es que todos se han puesto de acuerdo o es que, en general, hay una desidia, porque claro, no es el mismo operador.

Por otra parte, te quería comentar…, preguntar el Plan integral de residuos de la Comunidad Valenciana, que lo aprobó el anterior Consell, ¿pensáis vosotros reformarlo o vais a continuar con el mismo?
¿En qué medida, si…, lo vais a mantener?
¿Y de qué medidas nos has hablado antes, al principio, de autosuficiencia de los consorcios?
¿Qué medidas penáis implementar -dado que estamos en un contexto de infrafinanciación y con pocos recursos económicos-, entonces, qué podéis adoptar?
Porque claro, no creo que se puedan construir muchas plantas ni todo lo que nos hace falta y, en fin, todo lo que nos hace falta, pero, ¿cómo pensáis mejorar esa gestión?

Y, por último, una última valoración es, respecto al reciclaje selectivo en origen, si tienes datos sobre su evolución en los últimos años, porque yo tengo la percepción de que hay un cierto estancamiento; entonces, no sé si eso responde a que ha habido una relajación en la concienciación social de la gente, o qué opinas.

Gracias.
 (S'interromp la gravació)

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Julià, Julià Álvaro, perdó, -t'he canviat de cognom- per comparéixer hui ací i explicar-nos tant la situació de partida com els.
.
.
, les línies principals d'orientació per a les actuacions de la conselleria per tal de revertir aquesta situació de gestió deteriorada de residus al nostre territori que, a més a més, no sols és mala gestió la que hi ha hagut, tenint en compte la manca d'assoliment dels estàndards exigits, tant per les normatives europees com per les normatives estatals, inclús per la nostra pròpia normativa, sinó també perquè això significa que no sols hem estat malbaratant recursos -perquè eixos residus, en tant que no es van recuperar ni reciclar, és matèria i energia malbaratada-, sinó que, a més a més, ha afectat molts espais naturals, molts ecosistemes, encara que no estiguen protegits o ecosistemes per contaminació d'abocaments incontrolats.

Al llarg de la seua compareixença ens ha plantejat que l'orientació de la conselleria en matèria de residus, com no pot ser d'una altra manera, és alinear-se i aplicar la jerarquia de gestió de residus que, ja des dels anys 1990, va estipular la Unió Europea i, de les coses que has mencionat que m'han paregut molt interessant, és aquest disseny de la legislació per tal d'alinear els incentius dels gestors amb l'interés general de tots els ciutadans, que és justetament un dret constitucional a gaudir d'un medi ambient adequat i no a l'enriquiment o fer negoci amb els recursos de tots, amb els béns comuns de tots, que són els ecosistemes dels quals depenem.

Una de les qüestions que ha esmentat és el tema de la millora de la recollida selectiva en origen que jo crec que és fonamental, perquè està en la base d'eixa piràmide de gestió i li agrairia molt si poguera donar algun detall més respecte tant al sistema d'evolució i dipòsit d'envasos com als temes de recollida porta a porta i cinqué contenidor, si pot donar un detall més.

També em sembla molt adient la qüestió que plantejava de redimensionament de les instal·lacions: en lloc de macroinstal·lacions, passar a instal·lacions, diguem, en escala més humana, que això ve explicat a la ciutadania, a les plataformes, als ajuntaments i amb transparència en la gestió per saber què és el que s'està gestionant, com s'està gestionant, els criteris tècnics de la gestió, la professionalització en eixa gestió que s'està impulsant des de la conselleria segurament contribuirà a millorar l'acceptabilitat d'instal·lacions, sobretot per això, perquè hi ha transparència i perquè hi ha criteris objectius en els quals es podrà mesurar o reflectir el que se fa i que és en benefici de tots i no, doncs això, amb escàndols judicialitzats i qüestions com les que hem vist al llarg dels últims anys.

I, per últim, només demanar-li si ens pot avançar algunes línies del PIR que s'està modificant.

Simplement això, i moltes gràcies per la seua compareixença i per obrir -acabe de seguida-, per obrir aquest nou temps de rendició de comptes, de seguiment, d'avaluació d'una política tan important com la de gestió de residus.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ferrer.

Tanquem ara este torn de paraula amb el Grup Parlamentari Socialista, senyor Cerdán, per un temps de quatre minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, bienvenido de nuevo, señor secretario autonómico, sería un placer que también fuera conseller, pero tenemos un conseller que da la…, una consellera que da la talla y que seguro que está haciendo la tarea que también le corresponde, que es trabajar por todos nosotros, por todos los valencianos, pero bueno, vayamos al grano.

Es verdad que usted ha hecho un análisis de partida que es muy extenso y que coincidimos de pleno, pero el análisis de partida se explica de una manera muy sencilla: el primer plan integral de residuos es de 1997 y hoy estamos hablando en estos términos catastróficos en 2016 y eso lo dice todo, hemos avanzado yo creo que bien poco y, a veces, en la mala dirección.

Mire, para nosotros, para los socialistas, el origen del mal está en los diseños originales del plan integral y su desarrollo, además.
Entendemos que fue una manera oculta de introducir la iniciativa privada, el interés comercial, en la manera de hacer negocio y de gestionar menos los residuos sino sacar más rentabilidad de estos.

Nosotros entendemos que de ahí se justifica lo que es la mala gestión, se justifican los precios altos que pagamos por la gestión de estas toneladas de residuos con respecto al resto del conjunto del estado español y, con respecto a lo que se paga en otros estados de la Unión Europea, se explican de todas las maneras los casos de corrupción: donde hay iniciativa privada suele haber, evidentemente, más interés y más facilidad para que se escapen esos intereses hacia bolsillos ajenos y se explican también determinadas parálisis, usted lo ha explicado muy bien: si se factura por tonelada y no por, efectivamente, la recuperación, la gestión pública de esto, la recuperación de los envases, la revalorización de estos, evidentemente se incentiva poco a hacer una gestión óptima de ello.

Estos PIR, evidentemente, tienen una constatación evidente en cuanto al apoyo de la privatización, que es la última reforma del 2013 donde se prima, desde nuestro punto de interés, no limitando la intervención de la iniciativa privada en esta gestión, que entendemos de todas, todas que tiene que ser público a lo máximo que se pueda dar, evidentemente viendo y sabiendo las limitaciones presupuestarias que tenemos y en la disposición territorial primera de esta…, del decreto que se modifica la última modificación de este PIR, como digo, se prima directamente esa iniciativa privada en esta gestión, que repito y repetimos, para nuestro punto tiene que ser absolutamente pública en la medida de lo posible.

Mire, nos alimenta la esperanza, esas revisiones normativas que usted ha anunciado y nosotros entendemos que así tiene que ser.
Nosotros tenemos que resolver los problemas cotidianos que están a día de hoy, que pasan todas las noches, que hay que recoger los residuos de nuestras ciudades y nuestros pueblos, pero al mismo tiempo tenemos que acometer una reforma integral de la ley de residuos, la 10/2000 y, desde luego, como he dicho y como he avanzado antes, los planes integrales de residuos.

Entendemos que tiene que haber un mayor control político y, desde luego -y lo digo con todas las palabras, eh-, político tal y como dice y público de esta labor, tenemos que tener más capacidad de decisión desde lo público hacia lo privado a medida que siga existiendo una participación privada en estos y, desde luego, entendemos que el marco de cumplimiento de la ley -de la futura ley que creo que usted tiene que reformar-, tiene que ser mandatado para confeccionar a posteriori el plan integral y no como ha pasado al revés, que la ley ha estado supeditada al plan integral de residuos y yo creo que ahí es parte del error.

Si usted habla y ha hablado públicamente, y aquí lo ha dicho, de hacer plantas más pequeñas, más próximas a los territorios, evidentemente tiene que estar reflejado no solo en el PIR, sino yo creo que también, y para que quede constancia, en la propia ley, en la medida de lo posible.

Me voy a dedicar un momentín al tema de los envases: la política de envases yo creo que, en este país, no es mala.
La confección y el diseño de Ecoembes no es una mala política; le quiero preguntar si ese marco de convenio con Ecoembes hay alguna intención de modificarlo, lo vamos a seguir ratificando como venimos hasta ahora.

Nosotros ponemos en duda, efectivamente, ese modelo de recuperación de determinados envases que creemos que alimenta fundamentalmente esas maquinarias que son necesarias para ese cobro de esa retribución al que lo deposita en el establecimiento comercial y que soluciona poco el problema: yo creo que lo que tenemos que hacer es concienciar más a la población, retribuir más socialmente ese gesto de recuperación de envases y no hacer experimentos que creo que no están funcionando en el resto de Europa simplemente para la cuenta y resultado de unas máquinas concretas de unos negocios concretos y que a nuestro sector comercial no le iba a venir bien.

Le voy a insistir también -y no me quiero extender- en dos cuestiones fundamentales: VAERSA, qué está haciendo y qué puede hacer, cuál es su dimensión humana, es decir, cuál es la capacidad de los trabajadores y el número de los trabajadores para hacer una buena labor allá donde todavía están trabajando en determinadas plantas de residuos y en determinados consorcios, como por ejemplo Villena, que es un caso paradigmático, ¿tenemos personal suficiente?
Yo creo que no, y eso es una cuestión que tenemos que resolver.

Y, en cuanto al rechazo social, usted ha hablado en varias ocasiones de penalizar la futura normativa y yo, mire, se lo he dicho alguna vez, el rechazo social yo creo que se puede solventar con mucha pedagogía, estoy de acuerdo, con mucha información, es fundamental, con toda la transparencia posible y, evidentemente, si renunciamos y rechazamos absolutamente las prácticas corruptas que hemos venido que es, desde luego, a lo que queda rechazo social absolutamente, pero una cuestión fundamental: allá donde haya un tipo de instalaciones que no es agradable para nadie, sea la más limpia, la más moderna y la más ecológica o hay una compensación para ese territorio, para ese ayuntamiento y, por lo tanto, para esos vecinos o el rechazo social va a ser una constante en los próximos planes integrales de residuos, en las próximas legislaturas y venga el gobierno que venga, y yo creo que esa es una cuestión que debemos plantearla.

Por último, y que no se me olvide, en esta línea…

La senyora presidenta:

Senyor Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, en esta línea, artículo 21, fondo ambiental de gestión de residuos (veus), fondo ambiental de gestión de residuos, es decir, La Generalitat tiene que colaborar con los consorcios, tiene que colaborar con los ayuntamientos para empezar a solventar los problemas que arrastramos desde 1997 antes de aplicar criterios de penalización como usted ha dicho antes: si no estamos en igualdad de condiciones, no se puede penalizar y que no lo está, evidentemente.

Muchas gracias.

Muchas gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Cerdán.

Bé, passem ara a la contestació per part del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, el senyor Álvaro, per temps il·limitat.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Espere no deixar-me moltes de les coses que s'han dit, moltíssimes coses i, en fi, vaig a començar pel començament, vaig a anar per ordre, despacito y por su orden.

La primera qüestió és que, en fi, jo estic ací perquè m'encarregue d'estos temes però, en fi, a la consellera, que és moltíssimes vegades millor que jo en la gestió general de temes polítics, se li pot preguntar en totes aquelles vegades que considereu i segur que no hi haurà cap problema perquè parle de residus, que ja n'ha parlat també alguna vegada en el ple de les Corts i ho farà tantes vegades con siga necessari; de totes maneres, estic encantat que, d'alguna manera, se'm reconega la meua dedicació, que sí que és absoluta i la disposició, que també és absoluta, i treballar al costat d'Elena Cebrián, jo estic encantat de poder ajudar-los i resoldre'ls tots els dubtes que es puguen plantejar.

Sobre el de la planta d'Algímia, no, el resultat que dóna, vull dir, que sí que és de veres que està, que funciona molt bé i que és un exemple i a mi em permetrà la broma eixa que diuen que fins i tot els rellotges que estan parats, hi ha un moment del dia que donen bé l'hora, diguem que, en fi, amb la planta d'Algímia passaria això, se li ha de reconéixer al Partit Popular que la instal·lació de la planta d'Algímia té poquíssim debat a presentar; és a dir, és un bon exemple i nosaltres l'estem posant com exemple de bona elecció d'una instal·lació, la qual cosa no vol dir que se puga fer en altres, però el resultat que dóna, les dades que jo tinc i són les dades oficials, és dóna i és el rècord absolut a nivell de País Valencià és un 31% de rebuig a abocador, tal vegada vosté ho comptava amb unes altres dades complementàries, però no d'un 15% crec que ha dit, és un 31% que, vaja, que és una cosa que jo firmaria per a la resta de consorcis d'una manera absolutament tranquil·la.

Sí que és de veres que les plantes més velles funcionen pitjor, i això també va un poquet en la línia del que parlava el representant de Ciudadanos en el sentit de per què a determinades coses que funcionen en determinats consorcis, com són, per exemple, el tema de determinades recollides selectives i després no es concreta, perquè després, diguem, a la planta el material arriba més o menys seleccionat, és a dir, ve seleccionat en alguns casos en comparació a altres, però després el funcionament de la planta, tant per les instal·lacions com per les dotacions de personal com per la pròpia gestió, com per la manca d'inversions en alguns altres casos, dóna resultats molt negatius.
En alguns casos també això ve afegit pel fet que, per exemple, la que hem parlat de Villena, quin inconvenient ha tingut afegit?
Ha tingut l'inconvenient afegit que, en els últims mesos, se li ha aportat més material, el que suposa això reduïx un poquet els resultats i això és un poquet l'explicació i vaig ajuntant coses.

Sobre el tema del transport, és de veres que a nosaltres no ens agrada que hi haja, diguem, fem corrent amunt i avall del país, però el problema que tenim és que les plantes donen la capacitat que donen i donen els resultats que donen, i allí on no tenim planta és evident -el cas més evident seria el de la Vega Baixa en estos moments-, però en anys anteriors era just al revés, és a dir, eren les comarques d'Alacant les que rebien el fem de la zona de Castelló, que no tenia instal·lacions i que ara, per sort, té en Algímia, per exemple, com déiem abans i, per tant, este és el motiu del transport, que no és desitjable, però que és absolutament imprescindible per tal de garantir els drets dels ciutadans que se'ls reculla el fem.

I amb un afegit que és el que nosaltres, vaig anunciar ací la primera vegada i estem fent, que és que estos.
.
.
, este transport de fem, diguem, tinga la base d'anar d'allà on no n'hi ha instal·lacions al lloc on les instal·lacions donen els millors resultats, perquè si nosaltres portàrem el fem a les plantes que donen pitjors resultats, el que estaríem és empitjorant el resultat de la mitjana de la gestió a nivell de país.

Doncs, el que hem de fer, i per això ho vaig explicar ací la primera vegada que vaig vindre, hem fet un procés, diguem molt resumit, perquè tampoc em puc estendre massa, de, diguem, portar un poquet el fem del sud cap al nord d'una manera progressiva per tal que donen millors resultats, com són Algímia, per exemple, puguen tindre, diguem, esta aportació afegida de fem que, si per exemple, la portàrem, per dir alguna cosa, al Campello, estaríem reduint els resultats finals; per tant, això és un poquet l'explicació.

Quan diem, i això també servix per contestar el que ha dit el representant del Partit Socialista, quan diem penalitzar, diem la mala gestió del fem, sí que estem dient -sí que estem dient- que a la llarga això representa dir que, allà on es gestiona malament el fem, els ciutadans d'aquelles zones hauran de pagar més.
Sí, vol dir exactament això, però això ha d'anar compensat, i en això estic absolutament d'acord amb el representant del Partit Socialista, que nosaltres hem de ser capaços de posar a tot el món en igualtat de condicions per tal que siga realment la gestió del dia present el que es puga, d'alguna manera, penalitzar si es fa malament i no l'herència d'una manca d'infraestructures, d'una manca d'instal·lacions.
Per tant, és evident que això ho anem a fer de forma sensata en el sentit este que a ningú li anem a exigir coses que, evidentment, ni pot complir ni nosaltres estem en condicions de facilitar-li d'un dia per a un altre, el compliment d'estes qüestions (veus).

M'ha parlat de que és cert que hi ha el dels dipòsits de devolució d'envasos, ho vaig a deixar al final, perquè com m'ho han preguntat tant, ho vaig a deixar al final, aixina els responc a tots.
És cert que hi ha incineració en cimenteres, per exemple en cimenters, per exemple en Cemex, a nosaltres ens agradaria poder evitar això.
En estos moments, a dia de hui, no podem evitar-ho, ho estem reduint en la mesura dels possibles fent bona gestió en altres plantes, en les plantes que hi han, però és evident que això, d'un dia per a un altre, no es pot resoldre.
El que sí que es pot resoldre, un poquet en la línia eixa que dèiem, eixa de la nostra opinió respecte a la incineració, és que nosaltres no anem a continuar en eixa línia, sinó que anem, diguem, del que hi ha, anar reduint, però la gestió de residus, això ho sap perfectament i no vaig a descobrir ací la pólvora, que a diferència d'altres qüestions, no es pot, diguem, parar i canviar el model, sinó que tu has d'anar canviant el model mentre el model existent funciona, perquè és evident que els camions de recollida de fem passen cada dia i esta és la nostra limitació; per tant, incinerar en cimenteres, això va a continuar mentre no tinguem alternatives i en la mesura que les anem tenint s'anirà reduint i en la mesura que ara podem anar reduint, ja ho fem.

Després és allò dels dipòsits de devolució d'envasos que, en fi, l'informe universitari d'economia i societat sobre el model de gestió en Noruega, Bèlgica, Alemanya i Espanya, diguem, ens l'hem revisat malament moltes vegades i li assegure que jo crec que li falten zeros, li falten molts zeros; vull dir, li falta els números, ara li comentaré una dada, però és que, en fi, no es pareixen de res a la realitat.

No, el d'Algímia era el 31% en resposta al que deia, ah.
.
.
, no, me deixava una cosa també de la representant del Partit Popular, que era el tema de la discreció en la tria dels llocs per a instal·lar residus, per a instal·lar plantes de residus i instal·lacions de residus, jo no recorde haver-ho dit el de discreció, segurament haurà eixit en algun altre lloc.

La discreció, en general, és bona per no.
.
.
, per no, en fi, per no fer molt de soroll, perquè ser discret és un valor, però no en el tema dels residus i no en el tema de la política, nosaltres no hem de ser sorollosos, però no anem a ser discrets si per discrets entenem tindre negociacions, diguem, darrere d'una cortina de cretona, no; és a dir, nosaltres anem a tindre les converses amb totes les plataformes, amb tots els ajuntaments, amb tots els afectats -ací també amb el màxim de transparència- i les instal·lacions les anem a posar allà on públicament siga convenient posar-les d'una manera negociada, i som conscients -crec que ho ha dit el representat del Partit Socialista també- que no es pot acontentar tot el món absolutament, això és cert, però crec que hem d'explicar que les gestions s'han de fer d'una altra manera i que, quan parlem de plantes o instal·lacions de residus, tenen inconvenients, però sobretot és molt important posar en valor i fer pedagogia.

Jo estic, diguem, absolutament entregat a la causa; de fet, esta pedagogia que no estem parlant d'instal·lacions a la antigua usanza, no estem parlant de males olors, no estem parlant de molèsties, que estem parlant com tantes i tantes instal·lacions i coses públiques que poden generar un malestar a priori, però que no hi ha ningú, per a entendre'ns, i tornem a la mateixa referència constant: que en Algímia tinga queixes de la instal·lació de la planta pràcticament, no hi ha pràcticament ningú i genera tots uns altres avantatges, com és una creació de llocs de treball, que poden repercutir en les localitats afectades o més de l'entorn i després també crec que nosaltres hem de posar en marxa -i està previst també- compensacions per tal que aquells que tinguen, diguem, determinades instal·lacions que puguen generar unes determinades molèsties, diguem, puguen vore la seua factura del fem, per exemple, reduïda gràcies, diguem, a este tipus de, diguem, solidaritat social si se li pot dir aixina; però sí que sabem que la pedagogia l'haurem de continuar fent i jo, amb tota la sinceritat del món, li vaig a dir que una de les coses que m'he trobat -això sí que és un poquet un desfogament personal, però no sé si ací es fan, però jo sí que el vaig a fer- una de les coses que ens hem trobat és que, diguem, has de discutir amb la gent amb la qual comparties pancarta (rialles) coses que et veus obligat a discutir, diguem-ho aixina, val?

Bé, jo crec que esta és la responsabilitat nostra, crec que això no criminalitza el fet d'haver fet oposició en el seu moment i després fer govern, perquè nosaltres hem de fer govern i ser coherents amb totes este tipus de coses, però és evident que si tu tens, per entendre'ns, vint-i-cinc plataformes en vint-i-cinc localitats i has de triar una de les vint-i-cinc localitats, diguem, hi haurà una plataforma, per ser.
.
.
, per simplificar-ho amb la qual t'hauràs de discutir i hauràs d'explicar-ho, però jo crec que nosaltres tenim arguments suficients per explicar-ho, sobretot perquè la gestió que anem a fer és absolutament diferenciada i afegisc això també, i vaig contestant aixina altres coses -ho dic perquè això té molt a vore amb el que estic dient ara-, que és el tema de la nostra aposta per les microinstal·lacions en lloc de les macroinstal·lacions; això, en novembre del 2015, el Partit Popular, el govern del Partit Popular a nivell de l'estat espanyol va publicar el Pemar, és a dir, el pla de residus, per entendre'ns, a nivell de l'estat espanyol i defensa justament això, que és defensa anar cap a instal·lacions més xicotetes que, d'alguna manera, tinguen menys impacte ambiental i que, sobretot, a mi em pareix que tenen molt menys impacte social, i crec que això està també i nosaltres en la línia esta també és el que nosaltres reivindiquem des de la meua compareixença que va ser en juliol i no dic jo que el Partit Popular a nivell de l'estat espanyol m'haja copiat de la meua, no, no vull dir això, però que en tot cas és perfectament coincident i nosaltres ho celebrem i ens anem a posar amb això.

Bé, el pla d'abocadors: nosaltres el que ens hem trobat en el tema dels abocadors és que nosaltres, hi ha a nivell de país, al voltant de vint abocadors, alguns grans, molt grans, com és el de Basseta Blanca, i altres molt més xicotets que necessiten, diguem, un tractament de xoc perquè la pràctica de posar en marxa un segellat d'abocador a l'any és absolutament inviable.
Vull dir, no ens solucionarà puntualment determinades instal·lacions, però portaria que en trenta anys poguérem començar a dir que les coses les hem fet bé i mentre estaríem generant moltíssimes molèsties.

La nostra aposta és per aprofitar, com que tots els plans de segellat d'abocadors tenen després terminis de vint-i-cinc o trenta anys de manteniment, aprofitar tot el que és el volum pressupostari de tota la gestió complerta per tal de incidir directament en la posada en marxa d'un segellat d'abocadors dins d'esta legislatura que, si no pot abraçar els vint o vint-i-cinc que deia, que s'acoste i per això estem, diguem, estem treballant amb les diputacions i els ajuntaments.

Les diputacions ens han fet ja un mapa, diguem-ho aixina, de quins són els principals abocadors a segellar; els ajuntaments han fet un poquet el mateix; estem posant en comú quines són les dotacions pressupostades amb les quals podem treballar i no descartem -no descartem- que la via per tal d'implementar això siga algun tipus de desenvolupament legal que vinga, diguem, a posar en marxa tot el procés d'una manera ràpida i decidida.

Ja he explicat que sí, que el pla integral de residus anem a modificar-lo, que anem a modificar un poquet en la línia de posar el focus, diguem, a vore, el pla integral de residus, en general, diguem, és un document molt ampli que, en general, té moltíssimes qüestions que són perfectament aprofitables, la qüestió està en on posem l'objectiu; és a dir, si l'objectiu estava en una gestió de residus, diguem, que apuntava cap a una resolució via incineradores i que, d'alguna manera, era.
.
.
, buscava la fórmula de dir: Â«Bé, ho podem solucionar aixina, no cal que posem l'esment en el tema de la separació en origen o fem el contrariÂ»; nosaltres, la revisió va per esta línia i crec que tant la llei de residus, com en el tema del pla integral, crec que són dos iniciatives que estan en marxa i he dit que pel tema del PIR tenim ja l'informe de l'advocacia al nostre primer esborrany de pàgina i en abril vàrem reclamar en segon en relació a la llei de residus; jo crec que seria bo que, en passar l'estiu, per exemple, o a començaments d'estiu, és a dir, quan nosaltres vegem que la documentació esta la tenim avançada, poder fer una compareixença per tal d'explicar estrictament quines són o com va la reforma del PIR i de la llei de residus, que crec que això pot ser molt útil de cara a portar la discussió un poquet més al marc teòric si voleu, però que jo crec que pot ser molt útil, molt útil que ho fem.

El de les plantes xicotetes està dit, i anem al tema del sistema de devolució de dipòsit dels envasos.
Anem a vore, jo vull començar per dir, un poquet en resposta al representant del Partit Socialista, que el Partit Socialista, en el Senat i en el Congrés, ha presentat esmenes reclamant la implantació d'este sistema, en les dos, i el Partit Popular s'ho ha carregat, és a dir, que hi ha una corrent gran en el sentit de que tot el que és l'economia circular que ens reclama la legislació europea ens ha de portar ací sí o sí i que, per tant, tenim dos alternatives des del nostre punt de vista, que són o arrancar nosaltres, és a dir, ser pioners -i això, per a mi, té un valor polític important- o ho haurem de fer a roda d'altres comunitats autònomes que ja estan també en la qüestió, com és Catalunya, com és Canàries, com és Andalusia i com és les Balears: estes quatre comunitats ja estan treballant també en això.

Jo torne a dir la qüestió, vull dir, la referència concreta, la primera qüestió és nosaltres no anem a trencar els convenis amb Ecoembes, això és complementari, la tasca que fa Ecoembes.
Ecoembes és una associació sense afany de lucre que els grans envasadors, els grans distribuïdors, les grans empreses posen en marxa per tal de complir una directiva europea que els hi diu: Â«Vostés han de buscar la fórmula de gestionar els envasos que posen en el mercat.
Â» I ells diuen, Â«posem en marxa EcoembesÂ», una empresa, un grup sense afany de lucre, ho torne a dir.

Nosaltres considerem que Ecoembes, respecte al que hi havia abans, ha fet una gestió positiva, i ara nosaltres el que fem és complementar la gestió d'Ecoembes, diguem que aportant un altre model de gestió que ve a cobrir, aproximadament -ho he dit abans-, diguem que ve a separar, per dir-ho aixina, del que és la gestió d'Ecoembes al voltant d'un 25% o 30% del volum que en estos moments es gestiona, perquè considerem que hem arribat a un punt en el qual -i això també va lligat, això ho ha dit abans, crec que m'ho havia preguntat el representat de Ciutadans- com havia millorat la recollida selectiva, si estava estancada, si considerava.
.
.
, ja tenim la dada ací, en un dels quadres que els hi hem passat, sobre la recollida de vidre i cartró global que posa de manifest que, en general, o està estancat o va cap avall alguns aspectes, vull dir, crec que hem arribat, diguem, al sostre, és a dir, que en estos moments, la gestió a través dels SIC ha arribat a un sostre i nosaltres el que volem és complementar-la i podem fer-ho en este 25% o 30% que representen els quatre tipus d'envasos que jo deia.

I la concreció en això és que és evident, perquè.
.
.
, torne a donar la dada: generem set milions d'envasos diaris; cinc milions no van on tocaria que anaren.
Nosaltres, amb este model, el que anem a aconseguir és que aproximadament el 90%, el 93,% el 95%, el 87%, vaja tot allà on toca, és a dir, vaja tot a reciclatge perquè.
.
.
, i és perfectament possible, és a dir, no és que siga possible, és que els exemples que tenim a nivell de tots els països on es fa això funciona.
Només l'1,5% de Noruega, a Noruega es generen cada any, cada any es generen mil cent milions d'envasos, dels quals nou-cents noranta mil es gestionen per la via esta, per la via del SDDR, nou-cents noranta mil, és a dir, que l'1,5%, no és que li falte un zero, és que li falta totes les dades del món; és a dir, a.
.
.
, i són xifres, és a dir, que no té cap tipus de debat possible perquè és aixina, perquè les xifres són xifres, és a dir, que mil cent milions, nou-cents noranta es gestionen aixina.

I anem a coses més concretes, perquè crec que és un tema que és molt golós, per dir-ho aixina.
Nosaltres el que aconseguim és això, és a dir, l'objectiu és este, l'objectiu és que una tasca que s'està fent es puga complementar amb un sistema que, en lloc de generar -diguem-ho aixina-, de portar on toca els 25% dels envasos, porta el 95% dels envasos, dels quatre envasos que jo he explicat, que són els que es consumeixen bàsicament fora de la llar, que són, ho torne a dir, aigua, cervesa, sucs i refrescos, estes quatre coses, no altres, estes quatre coses i en tots els formats, que són llauna, bric, plàstic i vidre, i això va directe a reciclar perquè la gent té l'incentiu, se li vullga dir com vullga, dels deu cèntims.

Això què vol dir?
Que al ciutadà no li costa res, com no li costava res al ciutadà que ho feia fa vint anys a tot l'estat espanyol: la persona, la seua ampolla, igual que la consumix i la paga deu cèntims més, en el moment que la torna, li tornen els deu cèntims, per tant, és cost zero.

Quins avantatges té això?
Els avantatges que té això és que, per al comerç, -que per al comerç- cada gestió d'envàs -cada gestió d'envàs- li suposa dos cèntims, i si es fa la multiplicació de quants són els diners que es mouen fruit dels set milions d'envasos diaris que es gestionen en el país valencià ens porta que el comerç té una aportació econòmica suplementària de al voltant de trenta milions d'euros, que es repartixen els comerciants i que s'ho repartixen, des del nostre punt de vista, pels estudis que tenim, de manera, diguem, desproporcionada en positiu cap als xicotets comerços, perquè els xicotets comerços és possible que no venguen el mateix volum que després reben, perquè és molt fàcil -això és el que diuen els estudis i això és el que diu la pràctica a nivell d'Europa- que la gent compra, per dir-ho aixina, en massa els envasos, però després el retorn dels envasos no els fa en massa, sinó que els fa quan baixa a comprar el diari o quan baixa a buscar el cotxe o quan la xiqueta baixa a canvi de que després el que baixa s'ho convertix en llepolies per al seu dissabte al matí, per dir-ho aixina, i això va a eixe xicotet comerç.

Per tant, este xicotet comerç té un avantatge comparatiu en este sentit i també, tot el que és la distribució, s'emporta al voltant d'un cèntim i mig per cadascun dels envasos que gestiona.
I això d'on ixen?
Eixos diners d'on ixen?
Eixos diners ixen d'eixe 3%, 5%, 7% d'envasos que no es retornen, amb la qual cosa el gestor té complerts els deu cèntims de cadascun dels envasos que ha rebut i que la gent no ha tornat i sobretot -i sobretot- del volum de matèria neta que pot portar el reciclatge i que li suposa -i que li suposa- un ingrés.
En estos moments, només amb els envasos dels quals he parlat, la quantitat d'envàs que es soterra, l'envàs que es soterra, convertit a reciclat, seria al voltant de quinze milions d'euros i va soterrat, és dir, tenim quinze milions d'euros cada any que soterrem perquè no ho portem directament a reciclar.

M'estic allargant molt, ho sé i demane disculpes, però esta és la nostra.
.
.
, això i després vull fer l'apunt polític també, que tal vegada és un atreviment per la nostra part, però considere que crec que val la pena dir-ho també, que és que, per al ciutadà, el fet de que siguem nosaltres els que posem en marxa això, els primers en fer-ho -tal vegada no som els primers perquè se'ns avancen-, però que tinguem la voluntat de ser els primers en fer-ho, que tinguem el convenciment de fer-ho, jo crec que això, diguem, és orgull de ciutadania.

És a dir, que enfront de la gestió negativa del fem, enfront de totes eixes.
.
.
, un poquet això que déiem abans que en Alacant ho fan malament, en Alacant ho fan malament, vull dir, enfront d'això, que servix per Alacant, per València i per Castelló, enfront d'això hi ha el contrari que és -ja està passant en els mitjans-, que és, Â«València recupera un model de gestió responsable dels envasosÂ», i és un plus en positiu i crec que això, diguem, ajuda la nostra autoestima com a ciutadà, com a país, com li vullgueu dir, aleshores, en pareix a nosaltres que això és convenient que ho fem: sabem que tindrem dificultats, hem sigut molt discrets en tot el que és la posada en escena d'este projecte nostre, començàvem les reunions amb tots els agents afectats per tal d'anar dissenyant l'esborrany, quan tinguem l'esborrany anirà a exposició pública; és a dir, el procés serà llarg i anem a discutir-lo amb tot el món, però considerem que, al final, això serà una qüestió que serà positiva i que quan passe un temps tots valorarem positivament perquè, al final, és modificar la gestió per tal de millorar el medi ambient.

I és de veres que, com deia la diputada del Partit Popular, que, en fi, que, bé, el contenidor, no tindre el contenidor, bé, segurament, la senyora eixa jubilada que vosté deia segurament no tindrà un contenidor al seu costat, o sí, perquè els contenidors no tenen per què menejar-se més enllà de la reducció que hi haja, perquè, és dir, per entendre'ns, l'ampolla de plàstic de suavitzant, per dir alguna cosa, continuarà anant a l'abocador groc i nosaltres no anem a tornar els deu cèntims amb les ampolles de suavitzant; per tant, continuaran havent abocador per a botelles de suavitzant, però és que tindrà una botiga també al costat o un bar al costat o un el que siga al costat que li recollirà el seu envàs com passa en tota Alemanya, en la mitat dels Estats Units, en la mitat d'Austràlia, en tots els països bàltics, en tots els països escandinaus, en Macedònia, en Croàcia, en algunes regions d'Itàlia.
En fi, sí que és de veres que no passa en França, no passa en Anglaterra i no passa en altres, vull dir, hi ha models de tot tipus, però considerem que és positiu i per a nosaltres és una aposta estratègica que estic segur que ens eixirà bé.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor José Ciscar Bolufer)

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

Passem al torn de rèplica per quatre minuts.
Té la paraula la representant del Grup Popular, senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Bueno, no sé si antes.
.
.
, ¿me toca a mí?
(Veus)

Bueno, vale, sí hay alguna cuestión que se ha quedado en el aire, le comentaba o le preguntaba sobre el acuerdo en Castellón 2, ese posible acuerdo con una industria cerámica, si iba a recoger veinte mil toneladas y convertirlo en combustible sólido derivado.

También le comentaba esa contradicción al final, porque insiste que Algimia es un ejemplo, y yo le comento y le doy datos de que Algimia tiene valorización energética, que esa valorización energética precisamente es la que viene incluida en el plan integral de residuos y es una de las partes que ustedes quieren eliminar; entonces, creo que es una contradicción.
Este acuerdo, por ejemplo, que también apuesta por esa valorización energética, al final era lo que nosotros incluíamos en el PIR, que no sé si dan cuenta de que, si lo eliminan, esto no se podría hacer, pero bueno.

Ustedes al final apuestan porque haya pequeñas plantas y pequeños vertederos y también lo hemos criticado mucho: eso significa hacer de la Comunidad Valenciana un queso gruyer, o sea, llenarlo de pequeñitos agujeros donde vayamos enterrando la basura; yo creo más que por eso apostábamos por ello, por la valorización energética que lo que conlleva es precisamente a conseguir el mayor reciclaje posible y lo poco que quede, el rechazo, el poder convertirlo también, a través de medios hoy por hoy cada vez con menor impacto medioambiental, en energía.

Luego, un tema que se me ha olvidado es el tema del gerente, que ustedes ahora apuestan por ello y a mí me alegra, porque es algo que ustedes querían eliminar.
No sé si lo sabe, pero ustedes, la que antes era oposición, en los distintos consorcios, era una figura que el Partido Popular apostaba por esa figura de gerente y ustedes me consta que ahora también la apoyan y me congratula que así sea, porque antes no era así.

También quiero decirle que, por si no lo saben, las diputaciones, por lo menos la de Alicante y Castellón también me consta, que han puesto a disposición de todos los consorcios -que no preside el Partido Popular los consorcios-, ha puesto a disposición todos los medios y servicios técnicos de las diputaciones para los consorcios; lo digo también por contratos que se están haciendo externos cuando, probablemente, no sería necesario, y no me refiero a la figura del gerente, que, como le decía, lo vemos bien.

Evidentemente, habla de que Ecoembes seguiría, claro, claro que seguiría, porque tal y como ha explicado -y lo ha explicado muy bien-, ese sistema que quieren introducir es complementario; sin embargo, el sistema integral -conocido integral de gestión, que ahora se llama de una forma más larga, el scrap- es un sistema que sí que incluye ese reciclaje, porque además estamos hablando no de reutilización, no es la devolución del casco que conocemos como antiguamente (algú tus), no es una reutilización del envase, es ese envase que acaba en una máquina en un comercio va a parar al mismísimo sitio que los que pondríamos en el depósito amarillo.

O sea, se recicla, no se reutiliza y lo siento, pero discrepo: no sé si tienen en cuenta, yo creo que ese tema da para una comparecencia y, si le viene a bien, presentamos la solicitud de la comparecencia porque es muy largo de explicar, creo que tiene muchos inconvenientes -por supuesto, tiene beneficios, pero que los inconvenientes son muchos más-: el coste es tan elevado que no sé si se dan cuenta de que no va a poder ser real todo lo que está diciendo, y que esas personas que están…

El senyor vicepresident:

Vaya terminando, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Sí, que esas personas que van a pagar más por esos envases -que son determinados envases, no todos- tendrán que ir, por un lado, al recipiente de los envases para dejar algunos -como bien decía, el del suavizante- y tendrán que ir a un comercio, esté dónde esté, para que le puedan devolver el dinero por los envases que han cobrado.
Como ya le digo, creo que es un tema muy amplio en el que hay muchísimas circunstancias que debatir y que conocer y, como da para una comparecencia, sí que me gustaría que me aclarara las distintas cuestiones que quedan en el aire, y gracias por su comparecencia.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Díaz, muchas gracias.

Tiene la palabra el representante de Podemos, señor Estañ.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

Muy brevemente, como ya han salido varios temas, incluso este, sí que me gustaría preguntarle que, aunque son muchos los elementos y factores a la hora de realizar esta recogida en origen, desde la concienciación hasta, no sé, digamos, esa distinta o falta de coordinación entre los distintos consorcios o esas diferencias en modelos que ocasiona esas diferencias tan, en algunos casos, señaladas, ¿cuál es la conclusión a la que llega La Generalitat o su conselleria, por ejemplo en el caso del C2, que aún es tan baja la recogida en Ecovidrio, o sea, que está en 9,22 cuando la media es del 16?
Y en el caso de envases y cartón, ¿cuáles son las causas principales que piensa su conselleria que ocasionan el caso de Villena, por ejemplo, ya que es la más baja en envases y cartón y la segunda también más baja en vidrio, si son cuestiones de plenamente consideración, que no creo, sino del modelo productivo, y cómo han pensado revertirlo más allá de lo que ya nos ha dicho?

Por lo demás, nos congratula esa visión de ir a modelos muchos más pequeños y cercanos que, además, irían en menoscabo del transporte de basuras y nos ayudarían a realizar una mejor gestión de residuos, y muchas gracias, señoría.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Por tiempo de cuatro minutos, señor Rojo.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, buenos días, señor presidente.

Señor Álvaro.

Nada, simplemente quiero puntualizar dos cosas: una, que un poco también lo ha comentado el compañero de Podemos.
Es que en el tema de las recogidas de envases, cartón y vidrio, vamos, no sé si es una cuestión de concienciación social, porque entiendo que las personas más o menos todos tienen, por las comarcas que se abarcan, deben de tener unos criterios similares en sus comportamientos; entonces, llama la atención que la C2 de Castellón centro está con una recogida de nueve mil toneladas; Játiva, con un nivel de población idéntico, o sea, prácticamente están todas en unas trescientos sesenta mil habitantes lo que es el consorcio, está en el doble de recogida en dieciocho mil toneladas, y ya te vas a Campello, con una población similar, y se va casi al triple, a veintisiete mil toneladas; entonces, ¿cómo se explica ese nivel de recogida selectivo?
Que, ya digo, es respecto a Castellón centro, si lo tomamos como referencia, Játiva lo duplica y Campello lo triplica, o sea, es que no tiene demasiado… O sea, es una dispersión tan alta la que hay en cuanto a la recogida de esos reciclajes…, de esos productos reciclables que, bueno, debe tener alguna explicación: no sé si es un problema de concienciación, de recursos materiales y humanos para la recogida.
¿Qué explicación le da?

Y luego, el otro tema que sí que me gustaría que, bueno, un poco, me preocupa y, por lo que has comentado de esa movilidad de las basuras de aquellas zonas que tienen problemas en lo que es la gestión del rechazo o en el tratamiento, acercar lo que es el volumen de basura a aquellas plantas que mejor funcionamiento tienen que están más al norte.
Yo creo que debes de estar hablando en distancias cortas, porque claro, mover eso en grandes distancias igual arreglamos una parte de una cosa, pero estamos reventando otra cosa por el otro lado, entonces, a ver cómo lo ponderamos para nuestra parte del coste; evidentemente, no es lo mismo, como bien dices, una política de microplantas y de, digamos, de proximidad al entorno donde las está generando, que no estar moviendo toneladas y toneladas de basura por toda la comunidad, para arriba y para abajo.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Té la paraula per quatre minuts la representant de Compromís, senyora Ferrer.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, tornar a agrair-li les explicacions detallades, sobretot respecte a aquest sistema de devolució i de dipòsit d'envasos i mostrar-nos l'estratègia, diguem, multidimensional, des de la recollida selectiva per tal de reduir els residus, que és la primera cosa que hem de fer, en lloc de vore com podem fer perquè desaparega el rebuig: la millor manera, la millor gestió és aquella que no fa falta perquè els residus no es generen, és un poc la filosofia que ens està mostrant des de la conselleria en allò que ens ha estat explicant.

També respecte a això, a la reducció de residus, una qüestió per exemple que és molt preocupant i, sobretot, que és recurrent, que solem vore recurrentment tant en les xarxes socials com en les notícies és el problema del plàstic, les bosses lleugeres de plàstic en el fem, tot mesclat que, bé, que tenim quasi dos grans illes continents (rient) en els oceans i que generen un problema molt, molt greu sobre la biodiversitat i, a més a més, està depenent d'uns recursos que són esgotables, els recursos fòssils, i que segurament, des de la conselleria també s'estan plantejant algun tipus de mesura per tal de reduir eixa generació de residus per la via d'aquests embalatges lleugers.

D'altra banda, una de les qüestions que també ha comentat en la seua compareixença és el gran desequilibri que hi ha en quant a la dotació, per exemple, d'ecoparcs, manca d'ecoparcs o mala gestió dels ecoparcs que, clar, quan estaven comentant els meus companys de Ciutadans i de Podem el tema de l'arreplegada que posara VAERSA i ecoparc, tal vegada eixes diferències que hi ha a igual població la recollida selectiva les diferències que n'hi ha, potser tinga a vore també amb eixa qüestió, i en relació al tema dels ecoparcs, va dir aixina de passada el tema dels ecoparcs mòbils, i seria molt interessant si poguera abundar en els quatre minuts que li quedaran alguna línia en eixe sentit.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Ferrer.

Per temps de quatre minuts, representant del Partit Socialista, senyor Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, bueno, lo dicho, insistirle y animarle a esas modificaciones normativas que usted ha anunciado, yo creo que en eso vamos a coincidir, evidentemente, y coincidimos plenamente.
Nos ha quedado pendiente que nos hiciera una evaluación de VAERSA, o sea, cuál va a ser su papel, sobre todo en la cuestión de reconocer determinados derechos laborales, reconocer la labor que hacen tanto la entidad -indistintamente de lo que haya que resolver jurídicamente-, pero como tal creo que es una buena herramienta e insistirle también en lo de la recogida selectiva.

Mire, el al final, yo soy de pueblo, se lo voy a resumir: la gente no va a los contenedores a reciclar vidrio, cartón y otros envases simplemente porque hay una sensación generada por el sistema -que antes hemos analizado los que estamos aquí- de todo acaba en un vertedero (algú diu: Â«Exacto.
Â») y ya está, es tan sencillo.
En la medida en que seamos capaces de concienciar de que no, de que vamos a hacer una gestión de residuos razonable, profesional, seria, rigurosa, respetuosa con el medio ambiente, útil al ciudadano, yo creo que esos niveles se van a aumentar.

No voy a insistir en la discusión que podemos tener, pero sí le voy a puntualizar dos cosas: economía circular, yo creo que esa labor ya Ecoembes la va ejerciendo y la ejerce con ciertas garantías, yo creo que es un buen modelo de recuperación de envases de reciclado y, desde luego, de poner otra vez en marcha esos envases con un valor añadido; otros sistemas crean una dualidad de valor de envases de primera y envases de segunda que creo que tiene determinadas pegas.

Y con respecto -y ya termino, porque antes ya me he excedido suficiente-, lo del quinto contenedor es muy interesante, lo ha pasado…, lo ha dicho y lo ha mencionado y ha pasado casi desapercibido, es muy interesante.
Una cuestión que los profesionales que se dedican a esto nos ha llamado siempre la atención, es qué hacemos con los desechos textiles, que generan una cantidad ingente de…, un peso determinado en muchos municipios que retiran y que al final no tienen recuperación ninguna, acaban en los vertederos y yo creo que eso tendríamos que darle, efectivamente, una vuelta a medio plazo al menos, también supone una gran cantidad que acaba enterrada y con una degradación a largo plazo que tenemos que resolver, después de haber resuelto yo creo que, aunque con ciertas garantías, el tema del plástico que vamos ciertamente en buena línea.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, moltes gràcies, i per acabar esta compareixença, i per temps de quatre minuts, té la paraula el senyor secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Molt bé, moltes gràcies.

Comencem per les coses que havien quedat pendents: la iniciativa que hi havia per tal de gestionar, en relació a la zona de Castelló, les tones estes de les quals parlava abans la diputada del Partit Popular, nosaltres el que anem a fer és buscar la fórmula per tal que això es puga fer, però que no siga per la via de la incineració, és a dir, incineració no anem a permetre-la.
Vull dir, hi ha unes altres fórmules per tal de poder gestionar això que li puga ser útil per generar l'energia elèctrica suficient, que li puga ser útil a les plantes ceràmiques, en concret amb la qual s'estava en negociacions, i crec que totes les parts ja coneixen la realitat i crec que hi ha un principi d'acord per tal de buscar una alternativa.

Quant al tema d'Algímia, que jo sempre parle que Algímia funciona molt bé, el que passa és que, després que quan jo li dic el d'Algímia vosté em diu sempre, Â«Algímia ho dius tuÂ», donen ganes de no dir-ho i aixina ja no em dirà que no ho diga, però ho continuaré dient -ho continuaré dient, ho continuaré dient-, però això no vol dir que totes les coses que es facen en Algímia.
.
.
, nosaltres considerem que, la part esta de la valorització, no tot s'ha d'interpretar, valorització és també fer biogàs o.
.
.
, valorització no és només incinerar; vull dir, la valorització és fer compost, és valoritzar tot el que siga convertir el residu en un recurs és el que s'entén per valorització.
La trampa sistemàtic que hi ha en la defensa de la incineració dient-li valorització és utilitzar valorització com a sinònim d'incineració i no és de veres: incineració és una forma de valoritzar, però hi han altres maneres de valoritzar, nosaltres el que apostem és per altres vies.

Quant a la figura dels gerents, jo estic d'acord amb vosté que és bo que hi haja professionalització en els consorcis i, per tant, en això coincidim; vull dir, està bé que vosté coincidisca en los polítiques que estem fent des del govern, la qual cosa demostra que nosaltres no tenim comportaments, diguem, apriorístics en este sentit, i que fer-ho aixina aporta, diguem, un element de major coordinació i de major control en el que és la gestió i més facilitat per a part de la mateixa Generalitat.

Després, quant a per què tantes diferències en els resultats, a banda de la qüestió puntual que pot haver-hi quant a conscienciació, hi han elements molt importants quant a quin és el nivell de distribució dels punts de recollida.
És a dir, d'on es posen els contenidors: hi han llocs en els quals s'han posat de.
.
.
, en els quals hi ha els suficients, nosaltres acabem d'arribar a un acord amb Ecoembes per tal d'instal·lar cinc-mil huit-cents nous contenidors -cinc-mil huit-cents nous contenidors-, això són coses que poden ajudar que determinades fraccions milloren i el percentatge més alt de l'explicació està en això, no tant en la qüestió del reciclat.
I després és cert que té molt a vore amb fer una gestió, diguem, digna, i que si tu fas una gestió digna, la gent, d'alguna manera, et seguix en la mesura que la teua gestió, digues, està envoltada de fum o de dubtes o de qüestions perjudicials, és molt difícil que després la gent et seguisca i acabem abans amb la qüestió esta.

I després, en el cas concret de VAERSA, vaig molt ràpid, em perdonaran però em deixe coses, segur, els ecoparcs mòbils anem a buscar la fórmula per tal d'ampliar-los, també negociacions amb Ecoembes i amb el compromís dels ajuntaments i, sobre el tema VAERSA, nosaltres considerem que VAERSA és un altre dels elements que també requeriria una compareixença pràcticament per sí mateixa, que hagen de recuperar-ho, que hagen de posar en valor la tasca que s'està fent i només li vaig a donar una dada: tenim problemes en gestió de VAERSA molt grans perquè, entre altres coses, gestionar el personal és complicat, perquè la massa salarial de VAERSA no es revisa des de l'any 2006.

El senyor vicepresident:

Molt bé, moltes gràcies, acabem amb este punt.

Compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, que fa el secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, senyor Julià Álvaro Prat, per a explicar les actuacions i polítiques que la conselleria desenvolupa en relació amb la prevenció d'incendis, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 12.
506), a la qual s'acumula la sol·licitada pel secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, a petició pròpia, per a informar sobre la gestió de prevenció d'incendis (RE número 22.
551)

El senyor vicepresident:

El punt següent hi ha un escrit presentat pel Grup Socialista que es retira i, per tant, passaríem el punt número 4: compareixença del secretari autonòmic per a informar sobre la gestió de prevenció d'incendis, sol·licitada a petició pròpia, però que està acumulada a una prèvia sol·licitud de compareixença de l'honorable consellera per al mateix tema que ha sol·licitat el Grup Parlamentari Popular.

Senyor secretari autonòmic, quan vosté vullga té la paraula.

 

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

En primer lloc, aprofitar la compareixença sobre el tema de prevenció per dir que hui és el dia dels bombers forestals, i que crec que val la pena que posem en valor tota la tasca que fan, tot el treball que fan, tot el valor de la seua dedicació, i que són realment un col·lectiu del qual ens podem sentir orgullosos i que supose que, per més que fem, mai els hi donarem el suport que necessiten; per tant, vaja per davant el meu reconeixement, aprofitant que hui és el dia dels bombers forestals, a tota la seua tasca.

Sabem que estem en una situació molt complicada, és a dir, sabem que este estiu pot ser un estiu molt delicat -molt sensible- en quant a la gestió, diguem, dels incendis forestals; van a produir-se incendis, això és evident, se n'estan produint, cada any se'n produïxen tres-cents cinquanta, quatre-cents, quatre-cents cinquanta; això, per tant, sabem que este estiu tornarà a passar i, per tant, hem d'estar tots -nosaltres els primers, òbviament- en guàrdia respecte al que va a vindre i hem de ser capaços de gestionar-ho d'una manera adequada.

Estem en una situació complexa, venim d'un estiu absolutament sec, d'un estiu sense pluges i, per tant, sabem que ens trobarem, diguem, amb un polvorí al qual hem de ser capaços de fer-li front i de buscar la fórmula per tal que no ens esclate en les mans; sabem, a més, que anem cap a un horitzó en què això no serà una excepcionalitat, sinó que serà una cosa que serà recurrent, el canvi climàtic està ahí i això ens ha de condicionar en el disseny de les nostres polítiques d'una manera absolutament clara i evident.

Per això, nosaltres anem a posar en marxa a partir del mes que ve una campanya de sensibilització potent a nivell de la ciutadania, però jo, abans d'entrar en això de la qüestió de la sensibilització de la ciutadania, vull comentar una qüestió que em pareix fonamental, que és tornar a explicar el valor de la prevenció d'incendis molt més enllà del que és, diguem, la resignació al fet de que hàgem de posar totes les eines en el tema d'intenció i tinguem uns potents equips d'extinció, que els hem de tindre, però, d'alguna manera, descuidem el que tenim per davant.

Hi ha una màxima, que en temes de sanitat està absolutament -absolutament- diguem que interioritzada, que és allò que val més previndre que curar, i ningú dubta que s'han de posar moltíssims esforços -en el terreny sanitari s'estan posant- pel tema de previndre les malalties per agarrar-les en el moment oportú.

En el tema dels incendis, estem exactament en la mateixa situació, és a dir, tots els incendis que som capaços de previndre o que som capaços d'agafar en el moment que toca, són els que després van a resoldre'ns tots els grans problemes, els grans drames que patim a tot nivell: a nivell forestal, a nivell mediambiental i, fins i tot també, a nivell social i a nivell humà que signifiquen els grans incendis.

Per tant, és important que tinguem clar això, i nosaltres, jo ho vaig dir també la primera vegada que vaig comparéixer ací, però per això és el que explica que nosaltres ens hàgem posat, diguem, posar tota l'atenció al tema de la prevenció, sense vincular-ho directament al tema de l'extinció, la qual cosa no vol dir que no hi haja una imprescindible coordinació que està en marxa, però bàsicament a nosaltres ens pareix que és important tindre clar que estem parlant de dos estratègies diferents, que una cosa és l'estratègia de prevenció i l'altra cosa és l'estratègia d'extinció, que necessitem estructures de treball diferenciades i, al mateix temps, que posar un euro en prevenció és evitar-ne moltíssims milers en el que és extinció.

Hem posat en marxa este preestiu una mesa de coordinació de treballs forestals, dels quals estem contents i orgullosos i que, d'alguna manera, ve a rectificar dos coses: una, que la coordinació amb el que és extinció és real, i després, una segona cosa que veiem que les diferents institucions afectades tenen una col·laboració, diguem que implicada, en tots el tema del que és prevenció.

I el que hem posat en marxa són esta mesa de coordinació, que servix perquè tots els treballs que es fan en el tema de prevenció -que se fan des de diferents àmbits, des de diferents instàncies- puga treballar d'una manera planificada des de prevenció i que totes les eines que tenen les diputacions, totes les eines que tenen els mateixos equips d'extinció, que com vostés saben, quan, en fi, per sort, no estan intervenint en extinció, estan treballant en el que és prevenció d'incendis, que totes estes coses, tots estos treballs del que es coneix com a silvicultura preventiva, es puguen coordinar des de prevenció i totes les tasques que es fan en el sentit d'actuacions en determinades zones que es consideren cadascú des dels ajuntaments o des de les diputacions sensibles i oportunes i treballar amb elles no es faça d'una manera individualitzada, sinó que per primera vegada es faça de manera absolutament coordinada pel que és l'ens de coordinació, que no pot ser altre que la direcció general de prevenció.

Tot per anar al que parlàvem abans, que és el tema de la reducció de número d'incendis, és a dir, sabem que sistemàticament els incendis estan repetint xifres i no estem ni guanyant la batalla al que és la generació d'incendis, és a dir, sabem que al voltant.
.
.
, entre tres-cents i cinc-cents incendis es van repetint sistemàticament cada any, dels quals pràcticament el 75% tenen un origen en les persones, és a dir, no vull dir que siguen intencionats el 75%, però sí que, entre els intencionats i els comportaments diguem poc curosos que acaben portant als incendis, tenim pràcticament el 75% dels focs.
Si a això li sumem que en el que són inclemències naturals cada vegada els sistemes de detecció són més curosos i són més sensibles i són més fàcils de treballar contra ells o sobre ells, si som capaços de tindre el personal suficient per tal d'estar atents a estes emergències que es van produint, serem capaços de resoldre-ho.

Però a nosaltres ens pareix molt important el tema de posar el focus en tot el que són les causes humanes i tenen tres vies, que serien la via rural, la via concretament agrícola i, després, tot el que és l'ús recreatiu del foc, i sobre això és sobre el que estem treballant per tal de posar en marxa determinades normatives que vinguen d'alguna manera a intentar controlar fins on és possible, que mai serà al cent per cent totes les comandes que totes estes gestions signifiquen.

I tot això ha d'anar compensat o ha d'anar al costat del que és la gestió del medi natural, és a dir, igual que dic que la direcció general de prevenció ha de treballar de la mà del que és emergències i del que és extinció d'incendis, hi ha un altre element fonamental, diguem la tercera pota d'este trípode, que seria la Direcció General de Medi Natural que, a través de la seua gestió del que són les masses forestals, hem de continuar aconseguint o continuar acostant-nos que els ecosistemes siguen més madurs i resistents al pas del temps del foc, cosa que, en estos moments, per culpa del que parlàvem del canvi climàtic i de tots estos, diguem, rigors climatològics, cada vegada, diguem, és més sensible i més complicat de posar en marxa.

Entrem, si els pareix, a com hem reforçat la vigilància de cara als pròxims mesos o les pròximes setmanes, en fi, o ja està en marxa però, per previndre el que encara no ha passat, jo vull recordar que l'any passat el gran incendi de la Vall d'Ebo, Pego, Vall de Gallinera, l'Atzúbia, no va ser a l'estiu, sinó que va ser en maig, per tant, vull dir que també, quan diem a l'estiu, hem de pensar també que l'estiu és una cosa molt àmplia -a vegades pareix que l'estiu quasi comence en desembre, donades les temperatures que tenim- però, per tant, estem parlant de.
.
.

I este pla, que està fet a través de comandes amb VAERSA que, també vull reconéixer-ho ací per deixar apuntat el tema, que administrativament és molt complex la posada en marxa d'estes comandes perquè, diguem, l'embolic administratiu és molt gran i, a mig termini, hem de buscar fórmules que agilitzen este tipus de gestions administratives, perquè realment ens nuguen de mans i peus, però en estos moments tenim.
.
.
, portem ja més de dos mesos de pla de vigilància i els hi vaig a concretar el que hem fet amb un augment pressupostari molt xicotet, perquè també sabem -i no vaig a entrar ací, però ho apunte- que, al final, molts dels rigors als quals estem sotmesos tenen a vore amb el recurrent tema del finançament autonòmic i de les limitacions a les quals estem sotmesos, perquè som els únics que contribuïm com a rics, però després rebem els diners con si fórem, diguem, quatre pobres sense necessitats.

És a dir, que és la situació esta de contribuir com a rics, però després rebre com una comunitat que està per baix de.
.
.
, com si estiguérem pel damunt de la mitjana quan realment estem per baix de la mitjana d'una manera evident i que jo lamente profundament també i aprofite esta xicoteta plataforma per dir-ho que des de medi natural, també lamentem profundament que el senyor Montoro siga tan absolutament recalcitrant en esta visió centralista i madrilenyista del que és la gestió dels diners públics, com si les conselleries que tenim en les autonomies no fórem les que gestionàrem coses tan importants com dependència, ensenyament, sanitat i, també, el medi natural, que és imprescindible perquè la gent que necessita sanitat, educació i benestar social puga respirar d'una manera normal i natural.

Per tant, dit això, vull dir que, tot i estes limitacions, nosaltres hem passat enguany de huitanta-sis brigades que treballaven huit mesos -de huitanta-sis brigades que treballaven huit mesos-, a trenta-dos brigades que treballen nou mesos i mig i cinquanta-quatre brigades que treballen nou mesos; hem desdoblat també les unitats motoritzades per tal que puguen treballar durant tot l'any; les unitats especials de serveis passen de cinc mesos a cinc mesos i mig: sé que estem parlant de magnituds xicotetes, però al final, en eixe mig mes hi pot haver l'origen de l'incendi, per tant, no estem parlant de magnituds xicotetes i, al final, mig mes respecte a cinc és un 20%; per tant, no estem parlant de poca cosa.

Els observatoris, els diferents observatoris que tenim al llarg del país, han augmentat una mitjana de funcionament, diguem-ho aixina, d'atenció, de vigilància d'un mes; és a dir, que la mitjana dels observatoris vigila, treballa un mes més dels que treballava fins ara, i després hem establit nous protocols de coordinació entre els agents mediambientals i les unitats de vigilància, que és també un altre dels temes sensibles que són, diguem, la part de la lletra xicoteta de la gestió forestal, però que no és una lletra xicoteta perquè, al final, en el que és la coordinació i, d'alguna manera, un poquet com déiem abans amb el tema dels residus, la sensació que les coses s'estan fent bé millora en els resultats, això també, és a dir, tractar de ser sensibles amb les reivindicacions dels agents mediambientals i de la gent que treballa en prevenció també ens pot ajudar que el seu rendiment siga millor, perquè han sigut col·lectius que han estat molt maltractats durant moltíssims anys i que han estat, diguem, els seus treballs molt poc valorats, crec que si nosaltres som capaços, diguem, de donar-los la importància que tenen i de posar-los en valor, el seu rendiment també serà molt gran i es pot traduir en millors resultats.

Hem renovat també alguns observatoris, com són el de Pina de Montalgrao, el de la Serrella, el de Requena i anem a posar-ne un marxa un en Llombai i després.
.
.
Això quant a la qüestió rural, la qüestió forestal dels incendis, però després tenim l'altre tema molt important i que també tenim en marxa una iniciativa en este sentit, que és el tema del residus agrícoles, és a dir, sabem que moltíssims dels incendis s'estan produint per culpa de la crema de residus agrícoles en moments que no toca i per persones que no estan segurament.
.
.
, vull dir, la qüestió esta de com està el tema de l'agricultura professional i de la gent que crema en cap de setmana, de les persones majors que es posen a cremar determinats residus forestals i agrícoles i que després acaben, diguem, se'ls en va de les mans i quan reacciona ja és tard.

Nosaltres això anem a regular-ho d'una manera més estricta, però sobretot, un poquet en la línia que déiem abans, des de no només detectar el problema sinó buscar la solució, el que tenim en marxa és un projecte de reducció o, com a mínim, si no de reducció de la biomassa que es crema, la biomassa residual que es crema, de recollida d'esta biomassa per tal que siga possible no haver-la de cremar al costat del bancal i que es puga recollir de manera que el llaurador no ho haja de cremar i que, en canvi, tot este residu es puga convertir després a biomassa útil per a determinades explotacions a nivell municipal, com poden ser calderes a nivell d'escoles, calderes a nivell de centres sanitaris a través de les instal·lacions municipals, que això ja s'està fent en determinats pobles i que creiem que això és una cosa que s'ha d'estendre al llarg de tot el país.

Em pareix molt important, perquè al final és el que explica també determinades polítiques que s'han de prendre, donar-los dos detalls sobre com ha sigut l'any 2015 en quant a incendis, perquè crec que és molt important que això ho tinguem en compte: l'any passat hi van haver tres-cents tretze incendis i es van cremar dos mil quatre-centes hectàrees, la mitjana de número d'incendis és, diguem, millor que altres anys o millor que la mitjana dels últims anys, que està la voltant de quatre-cents quaranta, i molt millor que la mitjana d'hectàrees cremades dels últims anys, que està en huit mil hectàrees: això s'explica perquè els incendis de l'any 2012, que van provocar pràcticament seixanta mil hectàrees cremades, fa que les mitjanes pugen, per tant, diguem que dos mil hectàrees estiga pràcticament una quarta part del que és la mitjana, tampoc és per tirar.
.
.
, no es pot dir que siga una bona xifra, perquè respecte a altres anys és superior.

Hi ha una dada que és molt interessant, que és quan s'han produït els dos grans incendis que expliquen això, perquè a mi em pareix que és molt important entendre que apagar un determinat incendi en un determinat moment, diguem, pot ser la solució a estes grans xifres que després es plantegen.

El dia 13 i 14 de maig de l'any passat hi va haver una massa d'aire subsaharià que va vindre i va posar les temperatures fins als quaranta-cinc graus, l'incendi de la Vall d'Ebo, Vall de Gallinera, l'Atzúbia, Pego va ser el 14 de maig.

I després en juliol hi va haver un dia -dia de la major ponentada-, va ser el 7 de juliol, les temperatures van arribar en alguns llocs a fregar els cinquanta graus, en Xàtiva, per exemple, i allí aquell dia va ser el dia que vàrem tindre l'incendi en Montán.

Vull dir que, d'alguna manera, en fi, el clima i les temperatures ens estan marcant, tampoc és cap descobriment, però ens estan marcant quins són els dies de tensió i on hem de posar l'atenció; i és molt important tindre això en compte, perquè anem a continuar per este camí, és a dir, les temperatures no van a baixar, casos d'estos ens els anem a trobar d'una manera molt més recurrent.

Però jo els volia donar una dada que a mi me pareix molt interessant, que és que dels tres-cents tretze incendis, huitanta-nou van ser en Alacant, huitanta-dos en Castelló i cent quaranta-dos en València.
En hectàrees, mil huit-centes hectàrees en Alacant, quatre-centes noranta en Castelló i setanta-nou en València.
I la importància d'això és que l'incendi de la Vall d'Ebo-Vall de Gallinera van ser, en un incendi, mil set-centes hectàrees, i en van haver mil huit-centes cremades en Alacant.
I l'incendi de Montán, en Castelló, van ser quatre-centes setanta hectàrees i se'n van cremar en tota la província quatre-centes noranta.

És a dir, que, al final, estem parlant que dos incendis són els que provoquen tot el drama davant del qual estem i, per tant, crec que això és el que ve, d'alguna manera, a reforçar esta cura que hem de posar als temes de prevenció; perquè, realment, ahí està la clau, és a dir, si som capaços de controlar un incendi abans que se'ns vaja, igual podem donar xifres al final sobre una mitjana de huit mil huit-centes hectàrees de tres-centes hectàrees en un any.
En fi, crec que és una cosa sobre la qual hem de reflexionar, lligat a allò que deia jo que val més previndre que curar -que això en sanitat s'entén i ací costa un poquet més.

Estem treballant també en la remodelació del nou PDR de 2014 a 2020, que el, que ens permetrà això, bàsicament, quant a esta remodelació que estem plantejant-nos és de fer una aposta per tot el que és el disseny d'un mosaic agroforestal que cree zones de discontinuïtat que ajuden, d'una banda, a parar els incendis quan es posen en marxa, i també que hi hagen zones per on es puga transitar amb facilitat per part dels equips d'extinció quan han de fer este tipus de treball.

Sabem que hi ha una zona que és clau, que és la zona de les interfases urbanoforestals.
Tenim l'urbanisme que tenim.
En este cas, també, estem treballant conjuntament amb infraestructures per tal que en la revisió de les noves lleis urbanístiques, la llei urbanística valenciana, es tinguen en compte totes estes qüestions en les interfases urbanoforestals, perquè ens pareix que hem d'anar canviant d'alguna manera els fonaments de l'urbanisme també en este sentit.

El valor que li donem al tema del mosaic agroforestal és fonamental, perquè ens pareix que és el que pot donar esta oxigenació, per dir-ho aixina, dels espais que ens poden facilitar el parar els incendis.

Nosaltres no estem en absolut -com algú ja ha plantejat- en contra dels tallafocs.
Creiem que els tallafocs és una gestió que s'haurà de fer d'una manera controlada, d'una manera controlada i d'una manera adequada al que són les demandes del territori i les demandes forestals.

Hi ha una coincidència absolutament plena en el sentit que les prioritats a nivell de gestió forestal passen per, en primer lloc, que haja de ser una gestió sostenible; en segon lloc, que evite l'erosió; en tercer lloc, que evite els incendis, i, en quart lloc, que siga una forma d'evitar, també, el despoblament rural.
Amb esta filosofia, a nosaltres els tallafocs no ens pareixen ni bé ni mal en el sentit que tot és una qüestió de com s'utilitzen, però, el que ens hem trobat també amb això és una qüestió que és absolutament impossible d'abastar, és a dir, nosaltres ens hem trobat programats tallafocs per més de deu mil quilòmetres al llarg del país valencià.
I això, que ens pareix una gestió forestal -globalment i sense entrar en detalls- equivocada, és, a més, una gestió forestal impossible, perquè això genera un volum de moviment econòmic per damunt dels cent vint milions d'euros, que en absolut tenim, en absolut disposem.
Per tant, fer unes determinades programacions de coses que no es poden complir és com allò de que desitjar allò que és impossible porta a la melangia.
Doncs, això porta un poquet també a la melangia i a la inutilitat com a gestió política.

Tenim en marxa, a nivell de País Valencià, dotze quilòmetres de tallafocs en València, tretze en Castelló i vint-i-u en Alacant, i continuaran fent-se i se'n faran més encara; però sí que tenim clar que eixa programació dels més de deu mil quilòmetres de tallafocs no es farà; una, perquè considerem que no s'hauria de fer, i segona cosa també, perquè si considerem que s'haurien de fer no els podríem fer donades les qüestions pressupostàries, perquè a diferència, per exemple.
.
.
, i torne al que passa en gestió de residus, que hi han moltíssimes obres que es paguen en si mateixes amb les mateixes taxes dels ciutadans, en el tema dels tallafocs no estem en esta situació.

He dit abans que també estem en la qüestió de la campanya de sensibilització que anem a posar en marxa ja a finals d'este mateix mes de maig per tal que siga una campanya de sensibilització potent, perquè ens pareix que és important que la ciutadania tinga els màxims d'impulsos i els màxims d'impactes en positiu cap a esta qüestió, per allò que diem abans que el 75% dels incendis tenen pràcticament causa humana.
Estem elaborant material audiovisual de conscienciació, estan posant en marxa una aplicació mòbil per tal de comunicar a la població els nivells de risc en cada moment, i pensem en una altra de les qüestions que ens pareix fonamental, que és el tema de la implicació i de la participació ciutadana un poquet també.
.
.
-perdonen que siga recurrent en això, però crec que això val per a residus, val per a això i val per a quasi tot que és el tema d'implicar a la ciutadania en això-.
Per això estem posant en marxa, a través dels ajuntaments, meses de participació, tant prèvies als focs per tal de previndre focs com -ja ho vaig explicar l'altra vegada- en el tema del postincendi, perquè això està per damunt dels incendis que afecten a més cinc-centes hectàrees i, per sort, només volem dir el de l'any passat que va ser el de la Vall d'Ebo, tenim un mesa de concertació que està treballant ja en tot el tema de la cura i de la repoblació i de l'assimilació de la zona a les necessitats postincendi; i també en breu anem a convocar, dins de les vint-i-dos juntes rectores dels parcs naturals, comissions de treball en relació a això, perquè ens pareix que anar implicant a la gent només acostar al territori ens pareix una bona mesura.

Anuncie també ací, perquè en les pròximes setmanes anem a convocar també la mesa forestal, que té molt a vore amb tot el que és la gestió de les nostres muntanyes, dels nostres boscos.
Hem fet una tasca d'ampliació del que són els membres de la mesa forestal, hem passat de vint-i-sis a trenta-nou membres, ja també va passar amb el CAPMA, que vàrem passar de vint-i-set a trenta-huit; ací hem passat de vint-i-sis a trenta-nou.
Sempre hi ha gent que es queda fora, sempre hem d'intentar justificar per què la ratlla, tot i que la movem cap amunt, encara hi ha gent que es continua quedant fora.
Tenim la fórmula de convidats, també, per casos concrets i estem absolutament oberts a que puga participar més gent, però ens pareix que això és fonamental.

I, per últim, vull anunciar també que estem treballant en l'oportunitat de posar en marxa una iniciativa d'emergència per sequera que puga vindre a compensar, en el moment que el calendari ho requerisca, i ha de ser una cosa urgent, que vinga d'alguna manera a reforçar estes tasques de prevenció, perquè crec que tenim bones dades a oferir, tenim molt de treball fet; però al final això és una qüestió de mitjans, una qüestió de braços, una qüestió d'ulls en el territori.
Això, a més, és sostenibilitat, això és economia verda, i creiem que és una aposta que hem de fer.

Torne a dir que nosaltres volem que faja fortuna allò de, igual que en sanitat, previndre és molt millor que curar.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

Té la paraula, per temps de huit minuts, la sol·licitant de la compareixença del Grup Parlamentari Popular, senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente, y gracias por su exposición.

Efectivamente, prevenir es mejor que curar, y por eso estamos hablando de prevención de incendios.
Si bien, a pesar de que ustedes hablan de transversalidad entre distintas consellerias y las competencias que se han repartido ustedes, a mí me gustaría que me dijera cuántas veces se ha reunido con José María Ángel, el director de emergencias, antes de esa vez que sí que me consta que se ha reunido y que usted habla de ello en su blog -que sepa que le sigo- que publicó el 28 de abril y con motivo, precisamente, de prepararse esta comparecencia, lo cual me congratula haber pedido esta comparecencia.
Siento que se haya celebrado tan tarde, porque creo que la presenté hace varios meses, porque si con ello se ha reunido con el director de emergencias, pues, tal vez, hubiese sido mejor que se hubiesen reunido antes.

La mesa de coordinación, que también me consta que el diputado de la Diputación de Valencia acudió, preguntarle cuántas veces se han reunido, quiénes han acudido a esas reuniones, qué es lo que han acordados en esas reuniones, si se ha acordado algo o se ha estudiado lo que fuese.
También decirle que, a esas reuniones, también me consta que no se convocó a los diputados ni de Alicante ni de Castellón, que, evidentemente, tienden su mano a colaborar en todo lo que se les pida, y eso han demostrado hasta ahora con ejemplos como el mosquito tigre o con el tema -ya he comentado antes- de los servicios técnicos a disposición de los consorcios y, evidentemente, en prevención de incendios están disponibles en emergencias.
Sí que han estado trabajando con emergencias, pero en prevención, en lo que a usted le compete, no han sido convocados de momento, y ese comentario que también hace usted de que Â«la Diputación de Valencia está colaborando, no como otrasÂ» -eso es lo que he leído en su blog, también; eso es lo que pasa por escribir y publicar y que quede ahí-, en ese caso, sí que decirle que la colaboración la tiene, solo tiene que convocarles y estarán disponibles.

Preguntarle si cree que las plagas, como la del Tomicus, es un tema que es posible causa de…, no causa, pero sí que ayuda a que el monte sea un polvorín y, evidentemente, habría que actuar…, o voy a cambiar la pregunta: ¿cree que se debería de actuar contra las plagas como Tomicus como una de las medidas preventivas contra incendios, puesto que seca los pinos y hace que los montes sean un polvorín?

En el tema de cortafuegos, más o menos me lo ha dejado claro, y me alegra lo que usted dice, porque las noticias que salían eran otras, y ya no las noticias, declaraciones y manifestaciones que se han hecho en estas Cortes cuando estaban en la oposición por parte de determinadas personas eran (so per interferència d'un mòbil) totalmente contrarias a los cortafuegos, fuera como fuera, y eso aquí se ha repetido en numerosas ocasiones.
Le puedo decir que en esta noticia sale el señor Mayans, que es ingeniero en Serra, y que lo que dice es que no ha habido ninguna línea nueva en materia forestal, que lo único que han hecho es paralizar determinadas obras consideradas abusivas a ojos de ecologistas y que, respecto a la propuesta revisar la política de cortafuegos, cree -y lo dice él, no lo digo yo, que es un experto- que es atrevida y muy peligrosa.
También habla del tema de los cultivos, que es una realidad que se abandonan cultivos y que eso pasa a ser masa forestal.
Tal vez sí que se tendría que fomentar más el que no se abandonaran esos cultivos porque, evidentemente, ayudan a prevenir incendios.

Decirle, también, que yo aquí veo muchos proyectos.
La intencionalidad siempre ha sido una de las mayores causas…, bueno, las causas naturales no son la mayor causa de incendios, es la intencionalidad o la negligencia, y por eso siempre se ha estado trabajando en esa concienciación de la que ha habla usted que también están trabajando, y, evidentemente, la apoyaremos.

Habla, también, de las circunstancias climatológicas que, por supuesto, siempre hemos dicho que son la principal, también, causa de esos grandes incendios que un determinado día, evidentemente, ese determinado día se han dado unas circunstancias climatológicas que han favorecido ese incendio, y aquí también se ha dicho en repetidas ocasiones.

Decirle que, respecto al presupuesto de este año, tengo aquí el del año pasado y, en cuanto a prevención de incendios, son exactamente iguales.
Ese refuerzo que la consellera dijo en su primera comparecencia, hablando de políticas en general y sobre prevención de incendios que iba a reforzar, en los presupuestos no se veía reflejada, y así se lo dijimos.

Usted habla de infrafinanciación, algo que nosotros hemos reivindicado en numerosas ocasiones, y llama a Montoro como si fuera el culpable, pero yo le recordaría que, en estos presupuestos, ustedes contaban con mil seiscientos cincuenta millones de euros más, no de los ficticis, los ficticis son mil trescientos millones de euros más aparte, pero sí mil seiscientos cincuenta millones de euros más que, además, gestionó el antiguo Consell, gracias a la gestión del antiguo Consell esos mil seiscientos cincuenta millones de euros más estaban en estos presupuestos y nada fue a parar, yo no diría ya solo a prevención de incendios, a la Conselleria de Medio Ambiente, prácticamente nada de esos mil seiscientos cincuenta millones de euros más; con lo cual, ya no es solo la infrafinanciación, que sí, que nosotros estamos totalmente de acuerdo, y que ya no se trata de Montoro o de quien usted nombre, se trata de quien pulsó, por ejemplo, la consellera Montón, que pulsó ese botón para aprobar ese sistema de financiación que aprobó el Partido Socialista en ese momento y que nos tiene castigados desde entonces.

Sí que le diría que, al final, supongo que luchando un poquito más dentro de lo que lo que son los presupuestos del Consell se podría conseguir que la Conselleria de Medio Ambiente tuviera una parte más proporcional a lo que corresponde.
Al final, de esos mil seiscientos cincuenta millones de euros, no se llevó nada la Conselleria de Medio Ambiente, y no se llevó nada prevención de incendios.

En cuanto al trato de los agentes medioambientales, me choca muchísimo, porque sí que me consta que se ha reunido con la Asociación Profesional de Agentes Medioambientales de la Comunidad Valenciana, me consta que le han entregado el borrador que están utilizando como base para hacer la ley de agentes medioambientales, pero me chocó muchísimo el otro día ver un escrito firmado por todos los sindicatos que representan a los agentes medioambientales en el que pedía que, por favor, de una vez se reuniera con ellos.
Después de tantos meses, me llegó, de verdad, hace muy poquito.

Con lo que ha dicho usted del trato, estamos totalmente de acuerdo y, además, yo que he trabajado con ellos les tengo cariño.
Creo que son pieza fundamental, tanto en la prevención de incendios como en la extinción de los mismos, y creo que hay que tenerles en cuenta.

Sí que me gustaría acabar con lo que he empezado.
Es verdad, esa transversalidad se tiene que dar, de hecho, por eso, precisamente antes a lo mejor esas competencias estaban unidas, la extinción y la prevención de incendios, porque es muy difícil decir hasta dónde unos -y ya está, ya acabo, y finalizo-…

El senyor vicepresident:

Vaya terminando, por favor.

La senyora Díaz González:

…pero dese cuenta de que todas las noticias que salen que hablan de prevención de incendios resulta que las está acometiendo emergencias, no prevención de incendios de su conselleria.
Y, bueno, aparte de lo que sí que se ha aumentado en meses los observatorios, y esas medidas -sí, termino- que es lo cotidiano de la prevención de incendios y que, al fin y al cabo, en algo se tiene que notar que está trabajando…

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Lo que no haya dicho, para los últimos cuatro minutos.

La senyora Díaz González:

…sí que le agradecería que me aclarara, sobre todo, el tema de la mesa de coordinación y esa colaboración con las diputaciones y todo lo que le he comentado, gracias.
(S'interromp la gravació)

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, president.

Bon dia, senyor secretari autonòmic.

La lluita contra els incendis és, en efecte, un dels reptes més difícils que té la consellera Cebrián i vosté com a responsable de la prevenció i de l'extinció -no, de l'extinció no perquè està emergències, de la prevenció-.
I, en efecte, coincidim en el diagnòstic que vosté ha presentat, sobretot en esta situació de greu sequera en la qual ens trobem que ens posa davant un risc permanent d'incendis que no és exclusiu dels mesos de major calor.

També tenim la realitat del canvi climàtic, al qual no sembla que arribem a adaptar-nos i que fa que la situació ens porte cap a pitjors previsions en els pròxims anys, i que la mancança de gestió forestal eficaç i de prevenció, la desaparició de la ramaderia extensiva dels nostres boscos, al costat de la precarització de les condicions laborals en el sector de l'extinció, conformen un risc ambiental i humà al qual s'enfronta aquest col·lectiu de treballadors i treballadores.

Tots tenim clar que la lluita contra els incendis forestals no ha de limitar-se a la seua extinció quan ja s'han produït les catàstrofes.
Per això, la prevenció, la gestió de les nostres muntanyes i la protecció contra el foc siga de màxims i no de mínims.
Cal aprovar una estratègia preventiva de coordinació contra els incendis forestals, i sembla que vostés estan treballant en eixa línia.

Ens enfrontem a un problema global i social de vital importància per al futur de la Comunitat Valenciana i del conjunt de l'estat espanyol, ja que els efectes dels incendis sabem que no s'acaben amb la seua extinció, sinó que continuen i accentuen uns altres, com la desertificació i l'augment de l'erosió del sol.
Ens quedem sense boscos que netegen l'aire, sense hàbitat de moltes espècies animals i sense sol per a produir aliments.

Podem és conscient i denuncia públicament les polítiques que el Partit Popular ha dut endavant, tant a nivell autonòmic com a nivell estatal, en matèria forestal.
D'una banda, si s'analitzen els pressupostos gastats en polítiques d'incendis forestals, s'observa com han disminuït gradualment les despeses en prevenció mentre augmentaven les despeses en extinció en partides molt determinades i poc efectives.
En moltes ocasions, i ho hem vist a la Comunitat Valenciana, estes despeses d'extinció han estat associades directament a casos de corrupció.

Per altra banda, cal paralitzar de forma immediata la possibilitat de fer negoci a partir dels incendis, tant regulant l'extracció de biomassa com paralitzant les reclassificacions de sol en terrenys forestals cremats, una barbaritat que el govern de l'expresident Fabra va aprovar i que, menys mal, la passada llei d'acompanyament dels pressupostos ja va aconseguir.

Cal pensar, també, en les estratègies per a fomentar la reintroducció de la ramaderia extensiva en la gestió dels nostres boscos i la lluita contra els incendis.
Com ja sabem, la presència de bestiar en la muntanya constitueix una forma eficaç i sostenible de prevenir els incendis forestals, perquè controla el creixement de la vegetació herbàcia i arbustiva durant els mesos d'alt risc, de juny a octubre però no sols, i perquè compartimenta el paisatge i genera discontinuïtats en el combustible, la qual cosa contribuïx a dificultar la propagació de les flames en cas d'incendi.

A més, la presència de ramaders en la muntanya permet conservar infraestructures vitals per a la prevenció i extinció d'incendis, com són els camins, punts d'aigua o les casetes.
També faciliten labors de vigilància de la muntanya i serveix d'element dissuasiu per a possibles incendiaris.

La ramaderia extensiva contribueix a mantenir vives i habitades les comarques rurals, constituint un motor per a l'economia local dependent de cuidar i conservar els recursos naturals, la qual cosa, inevitablement, fa disminuir el nombre d'incendis.

Per últim, és essencial promoure l'estabilitat laboral del personal dedicat a la gestió forestal i a la vigilància i extinció d'incendis forestals amb la finalitat d'aprofitar els seus coneixements, millorar la seua formació i garantir la prestació d'un servei òptim.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Belén Bachero Traver)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Gascó.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari Ciutadans, la il·lustre diputada senyora García, per quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyor Álvaro.
Per a nosaltres, donar-li la benvinguda ací a Les Corts, manifestar-li que és un honor tindre'l entre nosaltres.
Ens haguera agradat que estiguera la consellera per a donar-mos explicacions de tot açò, però, bé, tindrà motius justificats per a açò.
Per tant, li agraïm la seua exposició que ha fet i volem comentar-li algunes coses.

Señor Álvaro, nosotros apreciamos la batería de medidas que usted nos ha contado que está llevando a cabo sobre la prevención de incendios en los bosques de la Comunidad Valenciana, nuestros bosques.
Pero, como usted bien ha comentado, estamos sufriendo una sequedad muy agravada que ha generado, a nuestro parecer, dos problemas: uno, el aumento de plagas, y, por otra parte, creemos que, por la baja limpieza de los montes, esto también ha agravado, con las altas temperaturas y la sequedad, un grave problema que están sufriendo, en este caso, los bosques y cada día lo que hacen es luchar por sobrevivir.

Dadas las explicaciones aportadas, somos conscientes de que las medidas que están adoptando y las que hay previsión en adoptar son las más adecuadas, y personalmente eso me congratula.
Pero, sin embargo, me gustaría realizarle algunas cuestiones que a mí no me han quedado suficientemente claras.

Una es qué políticas va a seguir con el problema de los cortafuegos, ya que en prensa han salido varias noticias en las que, cuando ha habido un cortafuegos, ha habido una tala más masiva de lo que correspondía para hacer ese cortafuegos, por lo tanto, nos gustaría que nos lo explicase.
También, si hay alguna base oficial donde se centralizan los efectivos para la protección de los montes.

Por otra parte, también, si hay algún protocolo de protección en el que cualquier punto de la Comunidad Valenciana está cubierto por cuestiones porque ocurra un nefasto incendio.

Si ha cuantificado, también, cuánto cuesta un despliegue a la hora de un incendio.
Antes había gente que se dedicaba a ir a los montes y a hacer limpieza en los montes; si tienen previsto alguna brigada para hacer ese tipo de limpieza de matorral bajo que, si lo quitas, también suele ser una vía de escape a la hora de salir, también, animales, o poder acceder personas para ese caso de incendios.

También me gustaría que nos explicara, porque usted ha comentado el tema de los residuos agrícolas, que hay quemas y que no se están produciendo ni en tiempo ni en forma que corresponde, pero sí que hay ordenanzas en los ayuntamientos en los que ponen un tiempo determinado, por qué se está produciendo eso, si es que se está incumpliendo.
Y, por otra, también ha comentado lo de la recogida de la biomasa, que nos parece estupendo y, además, me gusta esa idea, pero, ¿a quién va a ir destinado o a quién va a ir la carga económica a la hora de recogerlo?
Si va a ser al usuario o va a ser a La Generalitat.

Y, por último, es que me explicase usted esas medidas de sequedad que estaba usted comentando, en qué van a derivar o que nos explique un poquito más ese plan de medidas de sequedad a qué van enfocadas.

Con todo esto, esperamos que todo el dispositivo preventivo que nos ha comentado sean hechos tangibles y no meras declaraciones de intenciones y, por supuesto, simplemente decirle que este es un legado que le vamos a dejar a nuestros hijos y, por lo tanto, hay que cuidarlo, y espero que usted lo haga como está, viniendo aquí, demostrando con su efectividad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora García.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Juan Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Bienvenido de nuevo, señor Julià, a esta cámara.

Yo lo único que puedo hacer es destacar que la política que está desarrollando este gobierno es la que se ha estado solicitando las últimas legislaturas desde el Grupo Parlamentario Compromís, desde buena parte, también, de la oposición, respecto a la gestión ambiental en general, y en el caso concreto de prevención de incendios, exactamente igual.

Se reclamaba desde la oposición la necesidad de hacer hincapié en la prevención, hacer hincapié en que es mejor prevenir que curar, hacer hincapié en que las actuaciones de prevención no podían centrarse únicamente en los cortafuegos, que era la única que se hacía respecto a la gran batería de actuaciones que se podían desarrollar, y la satisfacción de oír que se están desarrollando las políticas como tocaban es importante.

Hay que recalcar que, con el mismo presupuesto, como se estaba comentando, se ha podido aumentar en tiempo los observatorios forestales, las unidades de vigilancia forestal, que es fundamental que estuvieran durante todo el año, sería lo ideal; pero, con el mismo presupuesto, priorizando, se ha conseguido que se aumenten esas ratios de vigilancia que son fundamentales.
Hay que recordar que ha habido incendios importantes en los meses de enero y febrero, sin ir más lejos, en la anterior legislatura, y que esos meses también es importante que haya vigilancia.

También, por fin, se da un peso fundamental a la participación ciudadana en todas estas cuestiones, con una creación, de verdad, de una mesa forestal que represente a todo el mundo, no como antes, que representaba a determinados sectores nada más.
La reactivación del CAPMA, que también es fundamental, como órgano de participación y que se ha vuelto a poner en marcha, que las juntas rectoras de los parques naturales van a tener la misión que tenían que tener, que es que pasen por esas juntas los proyectos que influencian a esos parques y, en este caso, los planes de prevención de incendios, lo mismo.

Yo quiero hacer hincapié en que, hasta ahora, el poco dinero que había para prevención de incendios, y el único sitio donde había planes de prevención de incendios, que eran los parques naturales, se iba destinado únicamente a destruir vegetación con la intención de hacer cortafuegos, pero no cortafuegos en la interfaz urbano-forestal, que es donde es importante hacerlos, o apoyados en pistas forestales, que es donde tienen su verdadera efectividad, sino cortafuegos en medio de la montaña, y no tengo más que recordar que el anterior conseller de gobernación -creo que fue en el año 2014- se gastó seis millones de euros en hacer cortafuegos cuando faltaban -y creo que todavía siguen faltando- buena parte de los novecientos depósitos de extinción de incendios que necesitamos.

Es una pregunta que quería hacerle: sé que había unos setecientos cuando llegaron ustedes al poder, y no sé en qué medidas se han podido aumentar -no sé si tendrá el dato, ya sé que es una cosa muy concreta- depósitos de extinción de incendios.
Faltaban doscientos, no sé si hay una planificación para construir los nuevos, si se han revisado y se han puesto en funcionamiento los que estaban averiados, que me consta que había bastantes.

También se le ha dado la importancia que debía a los agentes medioambientales y a la coordinación entre los agentes en las medidas de vigilancia, que también es fundamental.

Yo poco más puedo destacar.
Sí, hacer referencia a que esos mil seiscientos millones de euros de presupuesto que se ha aumentado se están dedicando a la emergencia social.
Estos aspectos ambientales son importantes, son urgentes, pero, como bien se ha explicado desde el gobierno, este dinero se está dedicando a la emergencia que habían provocado anteriores gobiernos.

Y hacer hincapié también en que ese botón que apretó la señora Montón, la obligación hubiera sido de ese gobierno anterior el haber revisado la financiación de la Comunidad Valenciana, que no se hizo en la fecha que tocaba, como ustedes bien saben.
(Veus) Entonces, después, la señora Montón no pudo apretar otros botones, porque quien tenía que haber revisado esa financiación no lo hizo.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Únicamente si tiene datos sobre el tema de los depósitos de extinción de incendios y tal.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ponce.

I ara té la paraula, per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Rafael Briet.

El senyor Briet Seguí:

Benvingut, senyor Julià.

Gens fàcil ho té, de veres que crec que no ho té gens fàcil, perquè conscienciar la ciutadania en la situació actual és molt complicat perquè partix d'una situació en la qual no hi ha els recursos suficients econòmics.
És cert que, a vegades, per apretar un botó, però altres moltes vegades perquè han desaparegut dels calaixos d'on havien d'estar i d'on s'havien de gastar, perquè són milers i milers de milions d'euros els que, al final, han desaparegut per a invertir-los en tota la gent i es van invertir en les butxaques d'uns quants; per tant, també s'ha de deixar clar que eixa falta de recursos no sols és d'una falta de finançament, sinó dels diners que han desaparegut.

És cert que ho té difícil, perquè partim d'una situació de descrèdit en general, sobretot en l'extinció d'incendis, pel que ha passat.
I també ho té difícil perquè esperem molt.
La veritat és que jo, personalment, i el meu grup, esperem molt que aquelles polítiques que sempre hem aconsellat i hem exposat i hem intentat fer veure al Partit Popular que eren les adequades, que ara es posen en marxa i que donen els resultats.

Compartim absolutament tota la seua exposició, que era necessària la separació entre extinció i prevenció, necessària, molt necessària; que compartim en l'argumentació que fa i, a més, crec que és totalment cert, que davant d'un incendi existix una pressió mediàtica, una pressió social que, al final, et fa concentrar els esforços ahí, i, si estan en les mateixes partides pressupostàries, pareix que enviant més avions o més mitjans se soluciona del problema quan, abans, quasi s'ha creat per no mantindre i per no cuidar els paratges.
Per tant, compartim absolutament tota l'argumentació, tot el que ha explicat en cada una del que va a fer-se; però jo crec que utilitzaré, ja que compartim absolutament quasi tot, fent-li unes preguntes, per a vore si m'ho pot aclarir; perquè em pareix molt interessant que parla dels PDR i dels plans de prevenció, però jo no he entés les ajudes referides per a què eren, han parlat dels plans d'incendis.

També em pareix molt interessant tornar a recobrar una figura que crec que encara no ha eixit, que eren els PAMER, que no depén directament de la conselleria de medi ambient, crec que depén de les conselleries d'ocupació o d'hisenda, però que eren fonamentals en molts municipis xicotets per a fer eixa tasca de prevenció -quan han sigut ben utilitzades, per suposat-, sempre han sigut molt importants el que eren els antics PAMER.

També voldria fer-li la pregunta respecte a la responsabilitat dels llits dels barrancs, dels rius, que, normalment, entenc que de la mateixa confederació, però m'agradaria saber si han arribat a algun acord seriós perquè eixes zones que acaben sent abandonades i que acaben sent moltes voltes zones que són vertaders abocadors i que molts focs es produïxen a causa que estes zones no estan cuidades, i la confederació, per molt que baralle amb els ajuntaments, sempre alça el muscle, i voldríem saber si la conselleria, dins d'eixa prevenció, està tenint en compte forçar a la confederació a que també, igual com obliguem a la gent del carrer, als ajuntaments i a tots, a fer complir una normativa, que se l'apliquen ells mateixa i que la complisquen amb les seues pròpies obligacions.

M'agradaria, també, saber si en eixos plans que ha comentat abans també, si n'hi ha alguna possibilitat que quan es faja un pla, dins de la coordinació que comentava, puga ser una coordinació encertada, i que quan es traguen ajudes per als ajuntaments per a la neteja, que no siguen en el mes de juny, perquè en els últims anys, normalment, quan s'han tret ajudes per a alguna cosa de neteja era el mes de juny, en què no es poden utilitzar cert tipus de maquinàries, en què no es poden treballar en certs llocs que n'hi haja un cert perill.
Per tant, que tinguen la previsió que quan eixes ajudes isquen endavant, isquen en els mesos adequats, que siga en gener, que es treballe moltíssim per a tindre-ho a punt perquè els ajuntaments, els que hagen d'aplicar-les, que siguen totalment efectives.

I per últim, simplement, m'agradaria saber, quan parlen d'ecosistemes madurs, de què estan parlant?

Res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Passem ara a la contestació per part del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, el senyor Julià Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Molt bé, moltes gràcies.

Amb José María Ángel em vaig reunir -segurament ho posaria jo en les meues notes- la setmana passada, però és que he tingut amb ell, aproximadament, mitja dotzena de reunions, al marge de les que ha tingut la meua directora general de prevenció que, d'alguna manera, és la que té una relació més sòlida amb ell, amb els que treballen constantment.

Després, i quant a la mesa de coordinació, la mesa de coordinació es va reunir per primera vegada fa uns dies -no recorde la data, no li ho puc dir, hauria de revisar les meues notes també-, perquè, en realitat, es va posar en marxa després d'unes reunions que van donar lloc al seu inici.

Quant a per què hem tingut una relació diferent amb la Diputació de València respecte a les altres dues diputacions -amb les quals sé que hi ha una disposició bona a treballar conjuntament, això ho sé-, perquè la Diputació de València, a través d'Imelsa, té brigades de prevenció que, concretament, no tenen les diputacions de Castelló i Alacant.
Esta és l'explicació, que no té més això, i per això hem tingut la reunió.

De fet, quan deia vosté el tema que la notícia que havia eixit en relació al tema de prevenció era d'emergència, era perquè, precisament, emergència havia tingut una reunió amb la diputació de Castelló, i d'ahí havia eixit la possibilitat que a la Diputació de Castelló també es creara Â«una nova Imelsa castellonencaÂ» -diguem-ho aixina-, que seria la que estaria coordinada per banda de prevenció.
Esta és un poquet l'explicació.

Reconeixements de qüestions, és a dir, les plagues, sí, les plagues afecten a la qüestió del bon estat de les masses forestals, i, per tant, en la mesura que qualsevol tipus de plagues no estiga tractada com toca, estem, d'alguna manera, posant pals a les rodes a tot el tema de prevenció.
El que passa és que no només són les plagues les que estan provocant el que estan provocant, no només el Tomicus, no només altres tipus plagues que poden haver, sinó que la realitat dels nostres boscos és preocupant, no ja perquè enguany o l'any passat tinguera Tomicus, és que en els últims quatre anys aproximadament han mort al País Valencià quatre milions d'arbres, i són quatre milions d'arbres que tenim en els boscos i sobre els que hem de treballar.
Ja no és una qüestió de plaga, sinó que és una qüestió de tasques de prevenció, de tasques de neteja, de tasques de treball que és en les que estem instal·lats, però que el volum és molt gran i es junta -un poquet el que parlàvem abans també- que és el tema de fins a quin punt totes les qüestions de sequera estan afectant; i, per això, per a nosaltres és fonamental posar en marxa un pla d'emergència en este sentit abans que arribe l'estiu amb tots els problemes que puga plantejar.

Hem paralitzat obres en este sentit, perquè considerem que se feien molt malament, però no malament, molt malament; és a dir, el que no és de rebut és que es puguen gestionar d'una manera sense cap tipus de control i durant vint-i-cinc anys boscos d'utilitat pública que només estan encaminats âsense cap tipus de preocupació pel que dèiem de gestió dels ecosistemesâ a fer negoci en base a la utilització d'eixa biomassa forestal, que no és residual, per portar-la d'ací a Sicília o a Còrsega via subvencions per a recollida i per a entrega.
Això són unes bombolles forestals que nosaltres volem parar.

I no volem limitar la gestió forestal per part d'empreses que se dediquen a això.
El que volem és fer-ho d'una altra manera, perquè nosaltres sí que hem posat en marxa iniciatives de gestió forestal concreta d'uns determinats boscos que no té res a vore amb el que jo li dic que nosaltres no anem a acceptar ni anem a promoure i que ja hem parat en diferents comarques valencianes; perquè una cosa és cedir els boscos vint-i-cinc anys sense control, i l'altra cosa és cedir la gestió concreta d'un determinat pla d'acció, que vol dir marcar els pins o els arbres que s'han de tallar, i una vegada s'han tallat estos arbres i eixos pins, que els marquem nosaltres, s'ha acabat la gestió.
Per tant, quan es comparen estes dues coses i ens diuen, Â«quina contradicció!
Â», no, contradicció cap.
No és el mateix regalar ta casa que contractar algú perquè traga un moble vell de ta casa.
La diferència és tan clara com esta, i nosaltres estem per la segona i no per la primera.

Una altra cosa que li volia comentar és que si hem de fer front comú per a que tinguem més pressupost en la meua secretaria autonòmica de cara als pressupostos de l'any que ve, jo la rebré a vosté amb els braços oberts perquè, en fi, qualsevol necessitat de pressupostos i de diners, a mi em trobarà al seu costat.
El que passa és que de l'any 2011 a l'any 2015, els pressupostos.
.
.
Enguany tenim uns pressupostos congelats, l'augment és tan xicotet que podem dir que és insignificant, però vosté m'haurà de reconéixer a mi que de l'any 2011 a l'any 2015 no es van congelar, es van reduir en un 80% els pressupostos de medi natural, de cada cent euros ens vàrem quedar amb vint, i això és el que diguem ara, d'alguna manera hem frenat, i jo espere que entre la meua capacitat de persuasió i la seua ajuda i la de la resta de diputats puguem traure-li més partit, però la realitat és esta.

No vaig a entrar en temes de finançament que tenia apuntats ací, perquè, al final, tots tenim el currículum que tenim, i quan vosté parla de mil sis-cents milions d'euros -que seria bo que poguérem tindre que han anat a una altra cosa-, jo he pensat en els mil sis-cents milions d'euros de forat que tenia Canal 9 i que, si s'hagueren aprofitat per a això, no hagueren hagut de tirar dels que vosté parlava.
Imagine's el que haguera passat, però això és fill del meu currículum i, per tant, igual no és ací el lloc on ho he de comentar.

Sobre el tema dels tallafocs, nosaltres no estem per les tales massives, ja ho he dit, al contrari; és a dir, estem per fer uns tallafocs d'una manera controlada.
Considerem que sí que se n'han de fer en punts concrets i d'una manera concreta, però no eixes extensions que jo parlava dels deu mil quilòmetres de tallafocs, que és una gestió absolutament fora de lloc.

La centralització de tots els treballs es fan a través de la direcció general de prevenció.
Els punts coberts que tenim, considerem que, després de l'ampliació que hem fet, no són per tirar coets, per dir-ho aixina -encara que, igual, l'expressió en este caso no siga la més oportuna-, però són els que tenim; és a dir, creiem que la vigilància s'ha augmentat dins d'estes magnituds xicotetes en les quals ens movem, però s'ha augmentat i, per tant, els punts de control són majors.
Sí, s'incomplixen les ordenances de crema de residus agrícoles sistemàticament molt, hem de augmentar el control, hem de ser més curosos, hem de fer molta pedagogia en el sentit de poder explicar-li a la gent determinades qüestions, però ens trobem que molts dels embolics que tenim són de cremes de cap de setmana dels agricultors no professionals que se'ls en va de les mans el foc i que, després, acaben com acaben, i és un perill que tenim i que hem de ser capaços de resoldre.

En el nostre pla de residus de biomassa agrícola, el nostre projecte, igual que ja s'està fent -ja ho he dit- en determinats ajuntaments és que la mateixa explotació que es fa de la biomassa s'utilitza per a instal·lacions municipals, no en grans instal·lacions perquè no estem parlant en grans moviments, però sí que poden vindre a compensar la creació d'este parell de llocs de treball que es poden crear en cada un dels pobles i que poden ser, també, útils, però, ho parlàvem abans, ho parlava la diputada de Podem en el sentit d'arrelar a la gent en el territori.

Després, quant a les qüestions dels depòsits, ens hem trobat que realment teníem uns projectes, unes necessitats que no podem cobrir en els pressupostos d'enguany.
Sí que hem començat una campanya per tal d'arreglar alguns que estaven en una situació molt negativa, estaven molt malmesos, i hem començat per ahí conjuntament amb ajuntaments, des de la Direcció General de l'Aigua s'està fent treball també en este sentit conjuntament amb prevenció d'incendis.

Després, quant a les observacions que ha fet el diputat del Partit Socialista, creiem que sí.
El tema de la separació per a nosaltres és una qüestió fonamental, en això coincidim absolutament.
A mi m'agrada reconéixer les coses, i totes estes qüestions de separacions de competències en l'administració són complexes, és a dir, ja vaig explicar-ho ací quan vaig vindre amb el tema de l'avaluació ambiental, i això també és complex, perquè l'agarrar competències i separar-les sempre genera unes inèrcies negatives al començament que hem de ser capaços de fer-li front; però considerem que ara la coordinació funciona d'una manera absolutament adequada, i el fet que estiga separat un poquet va en la línia esta, una cosa que igual políticament no és molt correcte dir-ho, però jo crec que al final -i això ho discutia precisament amb el responsable d'emergències, encara que no ho vaig posar en les meues notes, però ho discutíem i estàvem d'acord- en el sentit que, cap al futur, realment on es posarà el gruix dels pressupostos i on ha d'anar el gruix dels pressupostos i on ha d'anar el gruix de la preocupació és més en la prevenció que en l'extinció.

Després, una altra cosa que m'havia comentat és el tema dels PDR.
El nucli de la nostra intenció és anar a fomentar el que jo deia abans, el mosaic agrícola que puga servir per a generar estes fases, que facen estos papers de tallafocs, però, al mateix temps, amb una gestió sostenible del territori.

I quan a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que és on realment estan les claus en el tema de tot el que són els barrancs i tot este tipus de qüestions que són molt importants, perquè són unes zones que són, a nivell de combustible que es diu, molt sensibles.
Estem treballant ja i amb molt bona disposició en este sentit, per tal de fer un procés que ja ha començat en alguns llocs de convertir tot el que és la canya invasora, que, a més, és un combustible de molta qualitat, diguem-ho aixina, i, en tot cas, molt perillós, per (inintel·ligible) … de ribera, que seria un exemple d'ecosistema molt més madur i, per tant, molt més resilient al que són els incendis.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Álvaro.

Passem ara al torn de rèplica.
Té la paraula, pel Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Elisa Díaz, per un temps de quatre minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.
Intentaré no pasarme.

Sobre la mesa de coordinación me ha contestado a una parte.
También le preguntaba quiénes acudieron a esa mesa, y también le decía que qué es lo que se había hablado en la misma.
Y aprovecho: ¿para cuándo la siguiente?

Preguntarle, también: una cosa es la mesa de coordinación que han creado, y otra cosa es la mesa forestal que se… (remors) bien, vale, es que la mesa forestal, que yo sepa, se crea a través del Patfor que se aprueba y ya se ha reunido en otras ocasiones.
De acuerdo, es para dejarlo claro.
Y el CAPMA, que también existía, sí que es verdad que se han aumentado los miembros, si bien, al final, los sectores afectados -no sé si aparece alguno más- estaban prácticamente todos representados ya.
Y le digo más, en la anterior conselleria yo recuerdo reuniones del CAPMA que la gran mayoría estaban de pie porque no cabíamos de los muchos que éramos, porque ya no son solo los miembros que sí que estaban inscritos, venía muchísima gente a esos consejos, y es algo que, por supuesto, apoyaremos siempre.

Decirle, también, sobre los agentes medioambientales, aparte de la reunión, esa otra parte que sí que se ha reunido solicitaban cámaras de vigilancia para prevenir incendios, y se les contestó por parte de la directora general que confiaba más en el ojo humano.
No sé si sabe algo al respecto.

Preguntarle también, al final, el tema de plagas, que es cierto, por las plagas no se genera un incendio, es una circunstancia que puede hacer que ayude a generarse un incendio.
Usted sabe lo que ha pasado con las plagas, yo creo que no hace falta que se lo repita.
No está solucionado el problema, hoy por hoy no están las encomiendas de gestión, se está solucionando, pero no están y, claro, es muy preocupante.
Desde diciembre, toda la campaña, la procesionaria ya se ha pasado, el Tomicus está atacando, me consta que se están perdiendo pinadas que se habían salvado, y quería preguntarle, también, para cuándo, porque lo que me llega es que les van a contratar por cuatro meses y luego prorrogables, pero que, de momento, no están.

Critica, también, la gestión que se llevaba antes.
Sin embargo, en cuanto al monte de utilidad pública, ustedes han llevado a cabo subastas exactamente igual que las hacíamos anteriormente…, bueno, exactamente igual, excepto con algún detalle que sí que me consta que no cuentan con los planes de ordenación con los que tenían que contar dichas subastas de esos montes.
Con lo cual, lo veo un poco contradictorio.

Respecto a limpieza, también decirle, por ejemplo, como uno de los ejemplos que también me ha llegado y que me han comentado, en Pego, que se necesitaba hacer una limpieza por todo el incendio que había ocurrido, en octubre se hizo y así me lo dijeron, un paripé de un día concreto en el que acudieron altos cargos, en el que sí que se hizo limpieza ese día y nunca más se supo.
Se fueron, evidentemente no limpiaron todo, y nunca más volvieron allí.
Pero, bueno, este es un aspecto que me comentan y que quería decirle.

También me han llegado a decir que cuando ustedes afirman de manera tan tajante el estar en contra de los cortafuegos, que usted lo ha aclarado y me alegro que lo aclare, me han llegado a decir, Â«cómo se nota que no han tenido la cara negraÂ», la cara negra de un incendio; porque, los cortafuegos, en alguna ocasión -usted también lo sabrá-, han salvado vidas y han podido, gracias al cortafuegos (inintel·ligible) …

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Y para terminar, qué instalaciones han hecho o van a hacer o tienen previsto hacer nuevas para prevenir incendios.

Nada más, gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Díaz.

Seguim el torn d'intervencions, i és el torn per a la il·lustre diputada senyora Beatriz Gascó, per part del Grup Parlamentari Podem.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, presidenta.

No m'ha semblat sentir res respecte a la necessitat de reintroduir el que nosaltres defensem que és un punt fonamental en la prevenció, que és la reintroducció de ramaderia extensiva en els boscos i les nostres muntanyes.
I m'agradaria saber si, entenc que no és una acció específica de la seua secretaria, però com que estan treballant en coordinació amb l'altra secretaria i formen part de la mateixa conselleria, saber de quina manera estan treballant eixa línia.

Per altra banda, ens agradaria també saber quin és el paper o com van a treballar amb els propietaris de terrenys forestals amb tot el tema de la prevenció també, ja que un dels problemes és no només la gestió de les plagues en estos terrenys, sinó també com dur endavant les actuacions de prevenció en els terrenys privats.

I, per últim, també ens agradaria saber si estan treballant en paralitzar o revertir el fenomen d'externalització del servei de la unitat de bombers forestals, encara que no depén directament de la seua.
.
.
Sí que depén?
No, depén de la unitat d'emergències.
I aleshores, com que és una tasca fonamental en la prevenció i l'acomplixen els bombers forestals, i, en particular, creiem que una de les actuacions que no s'havien dut correctament fins ara és el reconeixement de la segona activitat per als bombers forestals i, en eixa segona activitat que permeten als professionals que vegen minvades les seues capacitats físiques focalitzar la seua experiència i capacitat en activitats amb menor exigència física, un dels problemes ha sigut que els criteris d'incapacitat professional eren establerts per les mútues i no pels criteris de la seguretat social.
La qüestió és que ells poden jugar un paper molt important en tot el treball de manteniment i gestió del bosc en la prevenció.
De quina manera van a coordinar-se amb la unitat d'emergències en este sentit?

I jo crec que ja.
.
.
sí.
Ramaderia extensiva, paper de la propietat privada, revertir.
.
.
, no, perdó, en revertir eixe fenomen d'externalització, precisament per a evitar estos problemes de burocràcia excessiva i de dificultosa actuació administrativa que és les encomanes.
Com s'ha demostrat, ens consta que no és un problema de voluntat política de banda del Consell actual, sinó perquè unitats tan importants com aquestes no depenen directament del govern i estan baix una sèrie de requisits que són molt difícils de complir en alguns casos, com s'ha demostrat ara.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Gascó.

Continuem amb el torn del Grup Parlamentari Ciutadans, per un temps de quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Tan solo comentar o hacer dos preguntas, que como he realizado varias no he tenido contestaciones en estas, y es simplemente a ver si esta vez hay suerte.
(Rient) Es preguntarle si va usted a poner algunas brigadas de limpieza del monte, porque, como usted sabe, es una forma también de prevención para el monte, y antes es que se permitía a la gente que pudiese acceder al monte y recoger lo que es tomillo, lo que es otro tipo de hierbas, con lo cual, hacían limpieza.
También había animales, pero hoy en día, como todo eso se ha prohibido, es ver si hay una alternativa ante esa situación.

Y la otra, sí que ha comentado parte, pero no del todo, y es, a la hora de la recogida de la biomasa, yo lo que le preguntaba económicamente es a quién le va a costar el dinero de esa recogida, si al usuario, al ayuntamiento, porque va a poner a una persona encargada para que haga esa recogida, o si va a ser La Generalitat la que va a ofrecer ese tipo de servicio.

Simplemente esto y nada; dar, también, la enhorabuena a los brigadistas, que hoy es su día, por nuestra parte, simplemente, felicitarlos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora García.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Juan Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Una preguntilla que se me ha pasado antes.
Ha comentado que los diez mil kilómetros de cortafuegos programados suponían un coste de ciento veinte millones de euros, no sé si eso era anual, total, no sé si tiene el dato concreto.

Y por hacer hincapié aquí un poco, se ha hablado de la calidad de la vegetación, los ecosistemas maduros, todas estas cosas.
Yo quiero dejar claro que, bueno, la verdad es que hemos heredado unos bosques que son muy intervenidos, muy alejados de lo que era la vegetación original y, por tanto, sus ecosistemas maduros, que estarían compuestos por robledales, carrascales, alcornocales… En la mayor parte de los sitios ahora mismo lo que tenemos son pinares, que son mucho más inflamables.

La tendencia o la inercia de intentar limpiar el sotobosque no deja de ser una forma de empobrecer y rejuvenecer esos ecosistemas -lo digo de cara a algunos compañeros-, y que, al final, hacen los ecosistemas más inflamables y donde es más difícil, también, actuar, porque hay mayor sequedad y la vegetación es más inflamable.
Entonces, es hacer hincapié en que la vegetación hay que tocarla, únicamente sacar vegetación que pudiera estar seca donde sea necesario, que sería la vegetación forestal residual, y el resto dejarla donde está.
Y sí que es fundamental poner en cultivo todos estos campos que han estado cultivados durante siglos, en contacto con el terreno forestal y que, durante las últimas décadas, han sido abandonados.
Entonces, me consta que en ese sentido y a través del PDR se está trabajando y es el objetivo básico.
Esos serán los verdaderos cortafuegos del futuro, que, además, ayudarán a dinamizar el mundo rural.

Y poco más, volver a desearle suerte, a ver si conseguimos, también, mayores presupuestos de cara al año que viene para poder desarrollar estas medidas con un poco más de intensidad y de celeridad, y nada más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ponce.
Continuem el debat amb el torn per al Grup Parlamentari Socialista, senyor Rafa Briet.

El senyor Briet Seguí:

Sols dues preguntes que crec que, a la millor, se m'han oblidat fer.

Una és respecte als plans de prevenció d'incendis, que molts ajuntaments ja tenen aprovat el seu pla, si n'hi haurà algun tipus d'ajudes, perquè crec que aquells que hagen complit amb el que marcava que sí que tenen pla d'incendis, doncs també necessiten eixa col·laboració per part de La Generalitat per a portar-los a efectes, perquè vagen complint-se.

Altra era la necessita que he comentat abans dels programes d'adequació al medi rural que no pertanyen a la seua conselleria, però que fan molt bon treball en municipis, sobretot en les zones més properes al que és la ciutat, intentant netejar perquè es faça eixa tasca de prevenció i no es produïxen incendis.

Eixes dues preguntes tan sols.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Briet.

Passem ara a la contestació per part del membre del Consell, per quatre minuts.
Gràcies.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Moltes gràcies.

No li puc dir les persones exactes que varen anar a la reunió.
La veritat és que sí que he revisat els continguts de l'acta, però no em sé els membres; podríem dir-li quins són els membres, però no si van estar tots, per tant no li puc contestar qui van estar.
El que sí està clar és que la reunió eixa va servir per a posar en marxa el que dèiem, que és ser capaços de totes les tasques que s'estan fent en prevenció des de les diferents instàncies, tant des dels ajuntaments com des de les diputacions, com les mateixes brigades de bombers de la direcció general o de l'agència d'emergències; ser capaços de totes les iniciatives que es fan del que és prevenció que es puga fer una coordinació per part de la nostra direcció general, que, d'alguna manera, el que ve és a posar un poquet més d'ordre en el que és esta gestió de les tasques de prevenció; facilitar que més enllà del que cadascú puga anar dient a necessitats puntuals es busquen necessitats més col·lectives que, d'alguna manera, puguen fer més útils els treballs que es posen en marxa.

(Remors) Clar, tot el que són les brigades de bombers que depenen d'emergències, i que mentre no estan treballant en extinció, fan pràctiques -que diuen ells-, que es dediquen, bàsicament, a preparar terrenys, a netejar terrenys i, d'alguna manera, a Â«entrenarÂ», però d'una manera coordinada per banda nostra.

Després, quant al tema de Pego, en Pego s'han fet diverses neteges, jo no sé si en va haver alguna que era de paripé, se n'han fet diverses, de neteges, però, en tot cas, Pego és la primera i única que s'ha fet mai mesa de coordinació postincendis, en els quals estan tots els agents afectats i en la qual tots han tingut coses a dir, coses a fer, coses a aportar, i a dissenyar ells mateixos, la mateixa mesa de coordinació, començant per l'ajuntament de les quatre localitats afectades, però, al costat d'això, sindicats, agrupacions ecologistes, agrupacions d'excursionistes, d'esportistes de muntanya.
.
.
, tota la gent que ha estat en això ha participat en el disseny del que és la concertació del tema de Pego.

Allò de que els tallafocs són discutibles, és evident, és una qüestió polèmica.
Jo ja vaig dir-li, més o menys, quina és la nostra posició, i respecte a qui li haja pogut dir a vosté que nosaltres no hem tingut mai la cara negra, cares negres n'hi han per moltes raons, i no només pel fum dels incendis.
La veritat és que seria qüestió de discutir amb eixa persona, però, bàsicament, jo l'explicació que li faria a vosté en relació al tema dels tallafocs, en general, com a manera d'entendre el que li vull dir, és que no es pot anar a una solució universal de tots els problemes de prevenció i d'extinció d'incendis a base de tallafocs, perquè, al final, la solució seria fer un immens tallafoc que faria que ningú tinguera la cara negra, però, segurament, a la setmana següent, o al mes següent, o a l'any següent no tindríem amb què respirar ni amb què compensar tota la nostra empremta de carboni ni cap de totes estes qüestions que els boscos i el manteniment dels ecosistemes ens permeten tindre una vida en condicions.
Per tant, allò dels tallafocs com a solució universal, ens pareix que és evident que més enllà que és cert que els incendis generen molt de perill i generen molts problemes, i jo he sigut el primer en reconéixer quan hem començat esta compareixença que la tasca dels bombers -i que hui estem en el seu dia- és absolutament digna de reconéixer, això no vol dir que, al final, la gestió d'incendis siga fer tallafocs y se acabó.

M'he deixat abans la qüestió dels sindicats.
És de veres, nosaltres hem tingut multitud de reunions amb l'associació (inintel·ligible) … -acostumat a que no tinc límit de temps, ara.
.
.
(riuen)- i hem tingut multitud de reunions amb el sindicat, multitud de reunions, i ara ens en han demanat una altra i la tindrem -crec que ja hi ha data posada i la tindrem-, perquè tot és una qüestió de debatre les diferents posicions que hi ha entre l'associació i els sindicats en relació a com ha de ser la llei d'agents mediambientals, perquè uns tenen una visió i els altres en tenen una altra, però són matisos.
En tot cas, jo personalment he tingut almenys sis reunions amb els sindicats i els meus col·laboradors n'hauran tingut més d'una dotzena, però en tindrem més, perquè, igual, el matís de quina és la reunió que faltava en això no ens posàvem d'acord.

Nosaltres estem per fomentar la reintroducció de la ramaderia extensiva.
De fet, ja hi ha en alguns municipis, per exemple en la zona de les valls de la Marina i en la zona de l'Alcoià en la qual estem treballant ja en això amb algunes iniciatives d'estes característiques.

Allò dels bombers a mi la veritat és que sí que se m'escapa, i la necessitat de buscar fórmules de col·laboració amb els propietaris privats, però al mateix temps també marcar-los unes determinades necessitats i, si no les complixen ells, complir-les nosaltres, això també és una cosa que hem de fer.

Conteste a la diputada de Ciutadans que brigades de neteja, en el fons, les vuitanta-sis brigades que tenim es dediquen a estes tasques de neteja.
I el tema de la biomassa agrícola, això ha de ser capaç de pagar-se amb la mateixa gestió municipal que es faça, és a dir, que el que els ajuntaments s'estalvien gràcies a la biomassa que es trau servisca per a compensar estos dos llocs de treball -que en són dos, o en són un, o en són tres- que es poden generar en cada poble.

I només, per acabar, no és cert, les subhastes són una cosa.
Ja li he dit la diferència que hi ha entre les subhastes anteriors i les actuals.
Les subhastes anteriors eren, Â«ací té un bosc i el pot gestionar vint-i-cinc anys sense controlÂ», i la nostra és, li marquem cinc-cents arbres i li diem: Â«Quan acabe de gestionar estos cinc-cents arbres, s'ha acabat la subhasta i s'ha acabat la gestió.
Â» (S'interromp la gravació) Ho he dit.
(Remors) És que no sé a què es referix amb noves les instal·lacions.
Si li pareix, ho deixem.
.
.
(Algú parla amb el micròfon desconnectat)

Tenim previst treballar en el tema dels depòsits, tenim previst -ja ho he dit- posar en marxa una nova estació d'observació, per exemple, i continuarem amb això.
I crec que fique els agents mediambientals més enllà dels seus ulls, si necessiten mitjans tecnològics per tal de fer millor la seua tasca, crec que sí que els hem de dotar.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Interrompem la sessió per un minut per a poder despedir el secretari autonòmic.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Bé, continuem amb la sessió.
(Remors)

Ha arribat ja a la mesa el pla de treball transaccional per tots els grups, quant al punt 6.
Com l'altre encara estem esperant que aplegue, si vos sembla bé, canviem l'ordre.

Debat de les propostes de pla de treball presentades pels grups parlamentaris per a la subcomissió especial per a l'estudi de la gestió de l'aigua de la Comunitat Valenciana i les possibles alternatives d'actuació davant dels efectes del canvi climàtic i les necessitats humanes de l'aigua i aprovació, si escau, del pla de treball de la subcomissió

La senyora presidenta:

Passem al punt 6 de l'ordre dia: debat de les propostes del pla de treball presentades pels grups parlamentaris per a la Subcomissió especial per a l'estudi de la gestió de l'aigua de la Comunitat Valenciana i les possibles alternatives d'actuació davant els efectes del canvi climàtic i les necessitats humanes de l'aigua i aprovació, si escau, del pla de treball de la subcomissió.

Ha arribat el pla consensuat.
Passem a la votació.
Vots a favor?
(Se sent una veu que diu: Â«Unanimidad.
Â».
 S'aprova per unanimitat.
(Soroll de papers)

Fem una pausa perquè aplegue el pla de treball referent al punt 5 de l'ordre del dia.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Debat de les propostes de pla de treball presentades pels grups parlamentaris per a la subcomissió especial d'estudi per a realitzar un canvi de model d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge i la recerca d'instruments legals necessaris per a fer-ho possible, i aprovació, si escau, del pla de treball de la subcomissió

La senyora presidenta:

Punt 5 de l'ordre del dia: debat de les propostes del pla de treball presentades pels grups parlamentaris per a la subcomissió especial d'estudi per a realitzar un canvi de model d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge i la recerca d'instruments legals i necessaris per a fer-ho possible i aprovació, si escau, del pla de treball de la subcomissió.

Ha aplegat a la mesa un pla de treball transaccional, per tant, passem a la seua votació.

Vots a favor?
(Se sent una veu que diu: Â«Unanimidad.
Â») S'aprova per unanimitat.

Es tanca la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 56 minuts)