Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para5 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
-->



Comissió de Governació i
Administració Local realitzada el dia 19 de juny de 2009.
Comença la reunió a les 11 hores i 3 minuts.
Presideix la
diputada senyora Alicia de Miguel García.
Reunió
número 16.

Proposició no de llei sobre la preparació
d'un acte d'homenatge i reconeixement públic als
valencians i valencianes víctimes dels camps d'extermini nazi,
presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 34.
992, BOC
número 150)

(La primera inicial de la presidenta no ha estat
gravada)

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar
el quòrum)

La senyora presidenta:

Muy bien, muchísimas gracias.

Vamos a pasar al primer punto del orden del día:
«Lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la
reunió anterior.
»

¿Alguien tiene algo que decir, opinar, alegar?
Se da por aprobado el primer punto.

Proposició no de llei sobre la preparació
d'un acte d'homenatge i reconeixement públic als
valencians i valencianes víctimes dels camps d'extermini nazi

La senyora presidenta:

Vamos a pasar al segundo punto del orden del
día: «Presa en consideració de la Proposició no
de llei sobre la preparació d'un acte d'homenatge i
reconeixement públic als valencians i valencianes víctimes
dels camps d'extermini nazi, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista.
»

Tiene la palabra, por quince minutos, el señor
diputado que vaya a defender su proposición.
Adelante, por quince
minutos.

Muchas gracias.

El senyor Pla Durà:

La proposició no de llei que avui anem a
debatre, i per a la qual demane el seu recolzament, partix del sentiment,
de la raó i del desig d'agraïment.
Sí,
agraïment.
Agraïment a aquelles persones, a aquells conciutadans
valencians i valencianes que perderen la seua vida o veieren truncades les
seues expectatives vitals (so d'un
telèfon mòbil) per la
barbàrie nazi, encara que siga ara, transcorreguts més de
sixanta dels anys dels fets que enceten i encenen estos sentiments.

Una interrupció.
.
.
(Se
sent una veu que diu: «Perdó, perdó.
») Estàs perdonada.
(Se sent
una veu que diu: «Ho lamente molt.
»)

Han estat segurament massa anys d'oblit.
.
.

La senyora presidenta:

Excúseme, señor diputado.
Sepan ustedes
que el cronómetro se ha vuelto loco.
.
.

El senyor Pla Durà:

Pero no voy a agotar el tiempo, señora
presidenta.

La senyora presidenta:

Y mediremos el tiempo.
.
.

El senyor Pla Durà:

Esté tranquila que.
.
.

La senyora presidenta:

Le ruego nos disculpe.
Muchas gracias, señor
diputado.

El senyor Pla Durà:

Está disculpada.

La senyora presidenta:

Prosiga, señoría.

El senyor Pla Durà:

Com dia, han estat segurament massa anys
d'oblit.
Però com també dia el president Zapatero en
l'acte d'homenatge a les víctimes dels camps
d'extermini en Mauthausen, en maig de 2005, «des del record del
pitjor que ha viscut la condició humana, la nostra generació
i les que vinguen després deuran conéixer el que va passar i
amb força, amb molta força, afirmar que no anem mai
més a oblidar, per a que els fills dels nostres fills
sàpiguen a qui deuen que Espanya siga hui un país lliure i
democràtic».

Com dia, sí, d'agraïment
perquè molts d'estos hòmens i dones donaren el millor
de la seua vida lluny de la seua terra, de les seues famílies,
abandonats per la sort i com a únic delicte, ser distints, no pensar
com els seus adversaris, haver defensat una causa en què creien i
sotmetre's als dictats del nou règim liderat pel general
Franco.

Agraïment per la lliçó moral que
ens donaren al assumir, amb orgull i valentia, el seu destí que, en
molts casos, va ser la mort.
El silenci i l'oblit varen ser els seus
únics companys durant massa anys.

El nostre agraïment, senyories, sols pot ser
simbòlic, efectivament.
Però els símbols són
els que, de vegades, fan donar sentit a la vida.

I amb un reconeixement explícit de les
màximes institucions valencianes, concretat en la persona o en les
persones dels dos únics supervivents, en estos moments, del camp de
Mauthausen, estem dient-los a tots els valencians i valencianes que ens
sentim orgullosos de pertànyer a un poble generós en la sang
dels seus fills, per fer front també en el futur a tots aquells que
fan de la mort, la repressió i l'eliminació dels seus
adversaris l'únic objectiu de la seua existència.

Amb eixe acte simbòlic, a més
d'agraïment, estem proclamant el lema que va inundar la
consciència i la sensibilitat de tanta gent davant
l'holocaust, la barbàrie i l'horror del fanatisme, del
totalitarisme, que no és altre que «mai més».
Mai
més cap opció totalitària; mai més al crim pel
crim; mai més a que la bogeria i el fanatisme s'arrelen en les
consciències de la gent.

Amb eixe acte simbòlic, estem dient clarament
que el que varen patir els nostres conciutadans no va ser per a res.

Ens han deixat un testimoni, una memòria que ha
permés que Europa siga un continent en pau, llibertat i
democràcia.

Esta, com dia, és una proposició no de
llei feta amb el sentiment; el sentiment que sorgeix quan passen els anys i
has pogut viure amb intensitat moments on el record de l'holocaust ha
estat present; on has pogut compartir moments amb les poques persones que
visqueren aquell horror; on continuen apareixent estudis cada dia
més acurats del que allí va passar i el paper que els va
tocar viure a molts dels nostres conciutadans.

No sé a vostés, però a mi em
passa una cosa així com si se me remenen les tripes sols a pensar en
tot allò.

Em passa un poc el que li va passar al president
Obama, ara fa poc, amb motiu de la seu recent visita al camp de Buchenwald.
Dia Obama que havia visitat este camp per diverses raons, una d'elles
és que el seu tio avi havia estat lluitant amb les tropes del
general Patton que, precisament, foren les que alliberaran Buchenwald.
Dia
Obama que el seu tio avi parlava poc del que allí va vore i que ell,
Obama, mai oblidaria el que havia vist.

I m'ho crec, perquè aquell que veu
Mauthausen, estic segur que mai pot oblidar-ho.
Jo vaig tindre
l'oportunitat de visitar el camp ara fa vint-i-cinc anys i sempre he
tingut present el que allí vaig vore.
Sempre desperta en mi el
sentiment per tots aquells que tingueren la desgràcia de morir o, en
el millor dels casos, sobreviure a aquell desastre.

Quan vaig assistir a la commemoració del
sixanta aniversari de l'alliberament del camp, vaig sentir alegria
perquè per primera vegada, senyories, -sixanta anys- per
primera vegada es va reconéixer públicament el patiment
d'aquelles persones del nostre país que estigueren
allí.
I, a la vegada, vaig sentir un poc de tristor per vore com
dels responsables  polítics del nostre país, de
distintes comunitats, rendien públic reconeixement als seus
conciutadans i els valencians i valencianes no poguérem vore
allí els seus màxims representants.

Encara recorde les llàgrimes de Paco Batiste,
un home de Vinaròs, que va sobreviure a l'horror del camp i
que ja no està entre nosaltres, quan en l'ofrena floral que es
va fer als espanyols que perderen la vida a Mauthausen em va vore
acostar-me amb una corona de flors.
M'havia compromés amb ell
i amb altres quatre supervivents en un senzill i sentit homenatge que, des
del meu partit, el PSPV, els férem el mes d'abril de 2005, i
el vaig complir.

Després Paco Batiste em va dir que li
hagués agradat que, com la resta de comunitats, estiguérem
allí les màximes autoritats de la nostra comunitat.
No va
poder ser.

D'ahí que, des d'eixe sentiment,
hui siga també un bon moment per a, entre tots, instar que el proper
any, que és farà el sixanta-cinc aniversari, els valencians
ens vegem representats per les nostres autoritats.

Estic segur que Paco Batiste, allà on estiga,
també ho agrairà.

Senyor president, senyories, esta és una
proposició no de llei feta des de la raó.
La raó
és la que ens porta a elaborar i actuar amb un sentit ètic i,
a la vegada, alliçonador.

De res valdrà el que ara fem si no som
capaços de deixar sembrat el camp per a obtindre, en el futur, bona
collita.
D'ahí el sentit del conjunt d'iniciatives que
recull la proposició no de llei relatives, tant al estudi detallat
per part dels historiadors valencians del conjunt de persones que foren
deportades, com les que fan referència a la incorporació al
sistema educatiu en l'ensenyament secundari, amb les visites al
mateix camp de Mauthausen.

Nosaltres tenim l'obligació de no
permetre que la història del camp de Mauthausen, que simbolitza el
sistema d'extermini nazi i que és el resultat directe
d'una història de despreci, explotació i
opressió, caiga en l'oblit després de la
desaparició física dels darrers supervivents.

És eixe l'objectiu de traçar les
seues històries personals: fer constància expressa del fet
històric per la seua comprensió present, però
també per a la seua pervivència en el temps.

L'objectiu de la iniciativa en el sistema
educatiu és que, amb el coneixement i comprensió del seus
orígens històrics i de les conseqüències que
varen haver de patir milions de persones, es puguen posar les bases per a
una educació en el respecte mutu.

Crec, amb sinceritat, que és la millor manera
d'implicar, moralment i pedagògica, els alumnes en la
comprensió de fins on poden portar el racisme, la xenofòbia,
la falta de respecte mutu i el menyspreu cap els altres, que en unes
circumstàncies històriques concretes, poden desembocar en
l'acceptació de projectes polítics basats en el
racisme, la desigualtat i l'eliminació de l'adversari
polític o de determinats grups racials.

L'Amical de Mauthausen és una
organització que, des de la seua constitució, ha vingut
desenvolupant una tasca impagable per a traure de l'oblit estos fets
històrics, en el que fa referència als deportats espanyols.
Ha vingut fent-ho, en la major part de les vegades, -tot cal
dir-ho- amb la col·laboració desinteressada dels seus
socis i amb una soledat institucional molt gran.

Hui, la major part de governs autònoms tenen
acords de col·laboració amb ella i, junt a moltíssims
ajuntaments, han pogut contribuir de manera activa a jugar eixe paper
pedagògic i didàctic.
Fins ara sols alguns ajuntaments
valencians -vull anomenar, en concret, els dos que darrerament han
col·laborat: Benicàssim i Dénia- han
col·laborat -com dia- amb l'Amical en el programa
de visites al camp.

Serà també, per tant, un bon moment per
a que la Generalitat valenciana s'implique de manera clara i
responsable perquè és el que esperen i desitgen moltes
persones.

Senyora presidenta, senyories, vaig acabant.

Hui pot ser un dia històric per a estes Corts
perquè, per primera vegada, aprovem per unanimitat una iniciativa
que recupera per al present i el futur part d'una història
que, de manera desgraciada patiren més de cinc-cents valencians i
valencianes a Mauthausen i més de sis-cents en la totalitat de
camps.
(So d'un telèfon
mòbil)

Dic que pot ser un dia històric.
M'agradaria que fóra un dia històric perquè,
alçant la mirada, fórem capaços
d'enllaçar el passat amb el futur, un futur en què
coses com les que els va tocar viure a estes persones, a eixos més
de sis-cents valencians i valencianes, ara fa 64 anys, mai es torne a viure
(so d'un telèfon mòbil) i que els nostres fills algun dia puguen dir «els
nostres pares ens ensenyaren, amb el reconeixement a estes persones, que la
dignitat forma part de l'ésser humà».

Per això, senyories, demane el seu recolzament
a esta iniciativa.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor diputado.

A continuación, tiene la palabra la
señora diputada del Grupo Parlamentario Popular, puesto que han
presentado una enmienda, por diez minutos.

Adelante, señoría.

La senyora Marcos Puig:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Pla, desgraciadamente la propuesta que
hoy debatimos aquí, hoy es oportuna, y digo
«desgraciadamente» porque hoy la violencia vuelve a ser
protagonista en España.

Hoy ha fallecido una persona, Eduardo Puelles
García, que trabajaba todos los días para velar por la
seguridad y la tranquilidad y el bienestar de las personas, en definitiva,
don Eduardo Puelles García trabajaba por la libertad, porque en
nuestra opinión, una sociedad es más libre si está
más segura y confiada.
(So d'un
telèfon mòbil)

Hoy ETA ha vuelto a atentar en nuestro país,
hoy ETA ha vuelto a atentar contra el estado de derecho y ante cualquier
tipo de violencia, venga de donde venga, los demócratas debemos
estar unidos, señor Pla.

Y por eso estamos de acuerdo totalmente con el
reconocimiento y con ese sentimiento que usted ha expresado en su
propuesta, en la propuesta que ha presentado en esta comisión,
porque estamos convencidos, señor Pla, de que es necesario rendir
público reconocimiento a todos los españoles víctimas
de los campos de exterminio nazi y especialmente a los valencianos y a las
valencianas que sufrieron el horror.

Es importante recordarles porque, como escribió
el premio Nobel de la paz Elie Wiesel, superviviente de Auschwitz,
«quienes estaban allí no sólo se sintieron torturados
por el enemigo, sino por el silencio y la indiferencia del mundo».

Y, por eso, es importante recordar a los millones de
judíos exterminados por los nazis, a los centenares de niños
aniquilados en cámaras de gas, a las víctimas asesinadas en
los campos de concentración, a las víctimas, también,
del pueblo gitano, que fueron marginadas y perseguidas por los nazis, y,
también, a todos los que arriesgaron su vida por salvar a los
perseguidos y a los supervivientes que, como Luis Estany y Franscisco Aura,
reconstruyeron después su vida en la  Comunidad Valenciana.

Señorías, el proceso de unión de
Europa, que se inició desde el final del régimen de Hitler,
permitió sentar las bases para construir un futuro mejor para todos.
En aquellos momentos, viejos enemigos decidieron dejar de un lado las armas
y trabajar juntos para reconstruir un continente.
Y la clave de este
éxito ha sido el convencimiento de que la única manera de
solucionar los conflictos es debatirlos entre todos.

De ahí, la importancia de que hoy lleguemos a
un acuerdo.
Y de ahí, también, la importancia de que frente a
cualquier violencia, venga de donde venga, los demócratas nos
mantengamos firmes y unidos.
Porque, desgraciadamente, el mundo no se ha
liberado del fanatismo, del terror, de la exclusión y de la
intolerancia.

Y, por eso, no podemos olvidarnos de todas esas
personas que hoy, también, en el siglo XXI, aún tienen que
esconder su origen o sus ideas por el miedo al rechazo, la
marginación, o, incluso, la muerte, como la muerte de la que hoy nos
lamentamos todos.

Hay que ser intransigentes con quienes quieren que el
odio, la calumnia y la exclusión sean los protagonistas de la
España del siglo XXI.

Hay que ser firmes en la condena de todos esos actos
antidemocráticos y los defensores de la libertad de España no
deberían, y no podemos consentir, que tengan que esconderse o tengan
miedo de expresar sus ideas.

Por eso, es importante fomentar los valores de las
generaciones venideras, para que nunca más tengamos que rendir
más homenajes a víctimas de radicales totalitarios.
Es por
eso que es muy importante que los niños en las aulas crezcan en
valores y principios, con los que han nacido con esta democracia.
Y, de
ahí, la enmienda que presenta el Grupo Parlamentario Popular.

Necesitamos que la Generalitat valenciana, que el
Gobierno de España, que todas las administraciones públicas
sigan comprometiéndose y continúen fomentando en las escuelas
los valores, como el respeto a los otros, la cooperación, la
solidaridad, y, sobre todo, el rechazo a la violencia venga de donde venga.

Necesitamos unas generaciones venideras fuertes y
unidas frente a la violencia.
Necesitamos que los verdaderos
demócratas, los que nacieron y crecieron con la democracia del siglo
XXI,  estén siempre juntos, firmes y rechacen cualquier tipo de
violencia.

Por eso, señor Pla, desde el Grupo
Parlamentario Popular, estamos totalmente de acuerdo con su iniciativa de
hoy.
Ya le digo que lamento que sea una iniciativa, pues, hoy oportuna
porque España ha sido víctima de violencia una vez
más, y espero que acepten la humilde enmienda que ha presentado el
Grupo Parlamentario Popular.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora diputada.

A continuación, tiene la palabra el
representante del Grupo Socialista para aceptar o no la enmienda presentada
por el Grupo Popular.

Señoría.

El senyor Pla Durà:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, en primer lloc, manifestar,
sincerament, la meua satisfacció per l'acceptació de la
proposició no de llei amb una esmena que ara vaig a referir-me
breument a ella.

Dic que m'alegre perquè, com dia abans,
s'ha perdut un temps molt important.
Segurament, a la millor,
l'errada és de tots, de no haver fet açò fa cinc
anys o fa quatre anys, quan es commemorava el seu aniversari.
Però,
va ser una llàstima perquè, en definitiva, sí que
aquell moment va ser un moment on es va vore al conjunt de comunitats
autònomes, junt amb la seua gent, els seus conciutadans, i,
desgraciadament, no estàvem nosaltres.

Però, bé, benvinguda siga esta
assumpció per part del Grup Popular, de la iniciativa,
perquè, en definitiva, el més important per a mi hui
és que hi haja unanimitat en una cosa que fa molt de temps que
hauria d'haver-se produït, però que no s'ha
produït.
Però, si eixa unanimitat existix, per a mi és
prou, perquè és el reconeixement explícit, una manera
molt clara de la institució, en este cas, de la màxima
institució, representació dels valencians i valencianes, que
hi van haver unes persones, conciutadans nostres que van patir, que han
estat en l'oblit molts anys i que ara són reconeguts.
Per
això, per a mi té tot el valor del món, i, per tant,
m'alegre que això siga així.

Efectivament, hui, segurament, és un dia com un
altre qualsevol, en què la violència impera.
En este cas,
doncs, ens toca més de prop perquè, efectivament, afecta el
dia a dia de la vida d'homes i dones que creuen en la llibertat i en
la pau.
I el terrorisme és una manera més de
repressió, és una manera més d'expressar un
sentiment que, en definitiva, està en els transfons
d'allò que va suposar el nazisme, que és l'odi al
que no pensa com tu, l'eliminació sistemàtica,
mitjançant els mitjans violents, d'allò que és
el més important per a qualsevol persona, que és la vida
humana, d'aquells que no pensen com tu.
Per tant, segurament ha de
vore amb els valors, que és el tercer tema al que volia referir-me

Mire, jo quan faig expressió.
.
.
En este
cas, disculpem, quan faig referència expressa a l'Amical de
Mauthausen i a les tres propostes, ho faig amb una raó molt clara.
Anem a vore.

Estic segur que en este cas -com diu
vosté en la seua esmena-, en la proposta curricular establida
per la Conselleria d'Educació, doncs, fomenten els valors i
tal.
.
.
Però, quan faig referència expressa és
perquè, efectivament, esta organització ha estat
-diríem- fonamental per a mantindre viva la flama del
record al deportats espanyols.
I ho faig perquè en altres comunitats
autònomes està fent-se.

Vull dir, l'Amical hui representa -jo
crec, diríem- l'organització més clarament
vinculada al que va passar allí i al record dels deportats.
I ha
establert convenis, acords, amb eixa línia, amb eixe doble vessant,
dels joves, en este cas, d'incorporar, perquè fonamentalment
estem arreglant una sèrie de valors; i, després, dels
viatges, de les conferències, moltes d'elles donades per
supervivents, van als instituts, conten la seua experiència vital,
per tant, traslladen directament el tema als xics i xiques dels instituts i
el propi viatge allí que és impressionant.
Com dia, hem
tingut oportunitat enguany d'anar dos centres educatius valencians:
un de Benicàssim, i, un, de Dénia; parlava jo amb alguns dels
professors, i, fonamentalment, trobava que el xics i xiquets havien tornat
impressionats, com jo vaig eixir impressionat fa vint-i-cinc anys.
Quan
veus allò, efectivament, sempre ho tens present.

Per tant, jo volia -diríem-
concretar més eixe espai de pedagogia, didàctic i vincular-lo
més a l'organització que ha estat, però, en tot
cas -com dic-, el més important per a mi hui és
que hi haja unanimitat en eixe públic reconeixement, que hi haja
unanimitat també que la Generalitat valenciana represente
l'any que ve els nostres conciutadans allí, a Mauthausen,
doncs, acceptaria l'esmena perquè crec que, en definitiva, hui
hem pegat un pas endavant molt important perquè hui siga eixa dia
històric al qual em referia jo en la meua intervenció
preliminar.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señor diputado.

A continuación, intervendrán los grupos
parlamentarios que no han presentado ninguna enmienda.

Tiene la palabra la diputada, señora Gloria
Marcos, por cinco minutos.
Gracias.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida no tenim
possibilitat de votar en aquesta comissió, però sí
d'explicar la nostra posició.

I, en eixe sentit, en primer lloc, efectivament,
sumar-nos a la condemna de l'atemptat d'aquest matí
d'ETA.
Jo crec que, efectivament, tots els demòcrates sempre
han fet palés la nostra condemna a la violència i, en aquest
cas, a la violència terrorista al nostre país.
Però,
també, el que vull és sumar-me calorosament en nom
d'Esquerra Unida a aquesta proposició.

En primer lloc, perquè nosaltres, tant en
Esquerra Unida com en Izquierda Unida, hem sigut impulsors de la Llei de la
memòria històrica perquè ens sembla absolutament
necessari recordar aquelles coses que no s'han de tornar a repetir en
el futur ni immediat ni més llunyà.
Hem sigut, també,
des d'Esquerra Unida i des d'Izquierda Unida, els més
ferms defensors dels homenatges que se fan cada any a Santa Cruz de Moya
als guerrillers de l'AGLA.

I, per tant, creguem que, en este cas, la
persecució, la mort, la tortura, que van patir els republicans i
republicanes espanyols; la persecució i la mort que van patir els
guerrillers al llarg de la repressió franquista; i, després,
la persecució i tortures que varen patir els republicans exiliats en
els camps d'extermini nazis, formen part d'un conjunt de coses
que no s'han d'oblidar, i és que a aquest país,
i, en col·laboració amb gent com els nazis -que van ser
col·laboradors necessaris per al triomf del franquisme, i, per tant,
de la repressió i la dictadura al nostre país, formen part de
totes aquelles qüestions que -torne a dir- el poble
espanyol ha de saber, el mateix que el poble del món, el poble
d'Europa, que no es poden repetir.

De fet, em sembla absolutament de raó que es
faça un esment específic, dintre d'aquesta
proposició, als valors en l'àmbit escolar.
Primer,
perquè eixos valors de lluita contra el racisme, la
xenofòbia, allò diferent, que no hem d'oblidar que van
ser exterminats jueus, gitanos, però també, comunistes,
socialdemòcrates, gais i lesbianes, és a dir, totes aquelles
persones que eren.
.
.
i, fins i tot, gent de la jerarquia
eclesiàstica, és a dir, gent que l'única cosa
que feia era defensar els valors de la democràcia i de viure
d'acord amb les seues creences en contra del nazisme i el
totalitarisme feixista.

Estem en una conjuntura en què
açò és més important que mai, no sols
perquè cal recuperar que l'any que ve, en l'homenatge de
Mauthausen, estiga representat també el govern valencià
perquè pràcticament el 80% dels valencians empresonats en els
camps d'extermini ho van ser a Mauthausen, sinó, a més
a més, perquè en el context europeu en què
estem.
.
.
i la prova d'això són les eleccions
europees, on s'ha obert la porta de manera terrible al neofeixisme
-hi han grups d'ultradreta representats en estos moments al
Parlament Europeu-, sinó perquè determinats successos
recents tant menyspreables com el fet mateix de l'atemptat este
matí, i és la persecució terrible de grups romanesos a
Irlanda, o el que està passant amb els gitanos a Itàlia,
donen de si proves que és més necessari que mai recuperar els
valors de la democràcia, eixos valors que impliquen solidaritat,
igualtat i reconeixement d'allò divers i plural.

És per tot això, el mateix que
l'expressa col·laboració amb la gent que ha mantingut
viva la flama, tant l'Amical de Mauthausen com en el cas de
l'AGLA, La Gavilla Verde, etcètera, són organitzacions
que estan recolzades en altres llocs de l'estat i que necessitarien,
en el cas del País Valencià, també un recolzament
exprés del govern valencià.

En definitiva, com nosaltres creguem en eixa dita que
diu que «els pobles que no coneixen la seua història, estan
condemnats a repetir-la», creguem que la millor manera és
precisament fer manifestació expressa de col·laboració
del paper que ha de fer La Generalitat en allò, però,
sobretot, en la defensa d'eixos valors que, mitjançant el
sistema educatiu, han d'aprendre els valencians i valencianes del
futur per a evitar -torne a dir- que dintre d'este
context de crisi, de guerra de los pobres contra
los pobres, algú tinga la temptació d'intentar
reproduir coses que hem vist que són terribles i que només
porten a la mort d'allò diferent i d'allò
diferent, evidentment, al que és la defensa de la democràcia
i els valors democràtics.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora diputada.

A continuación, tiene la palabra el
representante de Compromís por diez minutos.
Muchas gracias.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, sumar-me a la repulsa unànime
d'esta comissió i del conjunt de les Corts Valencianes per
l'assassinat de l'inspector de policia, Eduardo Puelles, per la
banda terrorista ETA.
Condemna que té molt a vore amb el que estem
parlant en esta proposició no de llei, perquè el fanatisme i
la imposició de la voluntat a través de la violència
és una pràctica que, afortunadament, l'Europa
democràtica ha anant desterrant i alguns s'entesten en repetir
pràctiques nazis.

Nosaltres donarem suport a la iniciativa del Grup
Socialista i del diputat Joan Ignasi Pla.
Creguem que és una
iniciativa encertada, segurament arriba tard i tots som un poc responsables
d'esta tardança en la presentació d'iniciatives
dirigides a la recuperació de la memòria amb actuacions
concretes per a revitalitzar eixa memòria que forma part de la
cultura europea.

Mos agrada més la proposta que ha plantejat el
diputat, però, en favor a la unanimitat, nosaltres donarem suport,
tot i creient que és més encertada, més profunda la
iniciativa original.
No obstant això, en favor a la unanimitat, ens
sumarem també a la modificació que s'ha consensuat
entre tots dos grups politics.

Segurament, Europa naix del desastre de la Segona
Guerra Mundial i naix de les cendres de l'holocaust, i, per
desgràcia, els valencians i valencianes i el conjunt dels espanyols
no estigueren en l'alliberació d'Europa.

Sí que vam patir una dictadura, mentres Europa
era alliberada pels exèrcits democràtics, nosaltres
quéiem en una dictadura que ens va negar la possibilitat del que
hauria estat la presència d'eixa democràcia que
s'anava construint en Europa.
No vam estar presents en
l'alliberament d'Europa i, per contra, el que hem vist
és que, per desgràcia, a la recuperació de la
democràcia no hem estat el suficientment receptius i no hem donat el
tracte que es mereixia a tots aquells que van lluitar per la
democràcia.

Tenim encara dos ciutadans que van patir els camps
d'extermini nazi vius, un d'ells és medalla d'or
de la ciutat d'Alcoi, al qual vaig conéixer personalment, a
Paco Aura; a l'altra persona viva no he tingut el plaer de
conéixer-la, però crec que de les seues vivències i
dels seus records ens indiquen que no podem perdre la memòria.
Perquè qui perd la memòria i perd els orígens, per la
identitat, i la identitat europea, en este cas, efectivament, és una
democràcia que no ha d'oblidar l'holocaust i no ha
d'oblidar els elements que configuren en estos moments la base
d'eixa democràcia.

Fa sixanta-quatre anys que vivim en pau, és un
rècord inaudit en la història d'Europa des
d'antic, i només per això ja valdria la pena la
Unió Europea, perquè no conec en el conjunt d'Europa un
període de pau tant llarg com el que tenim en estos moments.
I no
hem d'oblidar que es poden repetir, -dins de la Unió
Europea- que es poden repetir episodis d'holocaust, i sense
anar més lluny la guerra dels Balcans ens indica que el nazisme pot
tornar a ser.
.
.
, presents en les nostres vides, i més ara en un
context de gravíssima crisi econòmica i social que hem vist
com han fet aparéixer, per desgràcia, actituds
xenòfobes, racistes, i que, fins i tot, algunes d'elles tenen
expressió en el Parlament Europeu.

Per tant, hem d'estar alerta, i la millor forma
d'estar alerta és no oblidar el passat, recordar i actuar de
forma didàctica perquè les noves generacions siguen
conscients del que va succeir fa setanta anys al cor d'Europa per
unes pràctiques que se poden repetir inevitablement en el nostre
continent, i, per desgràcia, s'estan repetint en altres
continents.

I nosaltres no som aliens a tots això, hem de
recordar que fa quatre-cents anys vam expulsar els moriscos, el que alguns
tractadistes han considerat com el primer genocidi de la humanitat.
L'expulsió dels moriscos -que ara complim quatre-cents
anys- porta el germen del que després van ser les
pràctiques nazis, i, per tant, crec que fem bé, des
d'estes Corts Valencianes, com a depositaris de la sobirania del
poble valencià, d'actuar en la direcció per a preservar
eixa memòria perquè és un símbol i és
una necessitat evitar que se puguen reproduir este tipus
d'actuació.

Per això, torne a repetir, nosaltres donarem
suport a la iniciativa del Grup Socialista, al consens que s'ha
arribat en este punt, i.
.
.
tornem a repetir que ens havera agradat
més la proposta original, però, en favor a eixa unanimitat,
la votarem igualment.

I, per tant, considerem que és una iniciativa
encertada, que arriba tard i que seria convenient que tots els grups
parlamentaris -alguns hem fet propostes en eixa
direcció- férem iniciatives també per a recordar
el que va ser el nostre primer.
.
.
, situació com la repressió
i l'expulsió dels moriscos i altres episodis no massa
edificants de la nostra història.

Per tant, ens sumarem amb orgull, amb ganes, amb
il·lusió a esta iniciativa que ve a reparar d'una forma
simbòlica el que ha sigut un oblit en la democràcia
valenciana i espanyola.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien, muchísimas gracias,
señorías.

Vamos a pasar a la votación con la enmienda
incorporada.
¿Votos a favor?
Se aprueba por unanimidad.
Muchísimas gracias.

Proposició no de llei sobre l'obertura
d'una oficina local de trànsit a Gandia, presentada pel Grup
Parlamentari Popular (RE número 38.
614, BOC número 156)

La senyora presidenta:

A continuación, el tercer punto del orden del
día ha sido retirado por el Grupo Socialista y, por lo tanto, vamos
a pasar ya al cuarto punto del orden del día: «Presa en
consideració de la Proposició no de llei,
-señorías- sobre l'obertura d'una
oficina local de trànsit a Gandia, presentada pel Grup Parlamentari
Popular.
»

Señora diputada, tiene la palabra por quince
minutos.

Muchas gracias.

Señorías, un poco de orden.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señora presidenta.

A ver, esta proposición no de ley que
presentamos, lo hacemos encontrando su mayor fundamento en el cumplimiento
del principio de desconcentración previsto en la propia
Constitución española, en el artículo 103.

También se refleja este principio en la Ley de
organización y funcionamiento de la administración general
del estado que prevé expresamente el principio de proximidad a los
ciudadanos, siendo la Ley 30/1992 la que regula la figura de este
principio.

Los servicios que presta el Ministerio del Interior a
través de la Dirección General de Tráfico y más
concretamente mediante las jefaturas provinciales de tráfico
ubicadas en las capitales de todas las provincias españolas abarcan
una variedad de trámites en los que están interesados un gran
número de ciudadanos, por supuesto.

Por esta razón, es necesario aproximar la
prestación de estos servicios, especialmente en aquellos casos en
los existe una apreciable distancia entre los núcleos de
población relevantes y la capital de la provincia, así como
en aquellos otros en los que el gran volumen de la población de la
región así lo aconseje; también, por supuesto, en el
caso en el que se den estas dos circunstancias.

Para la creación de una oficina local de
tráfico se sigue el procedimiento por el cual pedimos que se inste
al Ministerio del Interior a que cree una oficina de tráfico local
en Gandía.
¿Por qué en Gandía?
Pues, porque es
el centro de la comarca de la Safor, una comarca que abarca una
población aproximadamente de unos 200.
000 habitantes, un gran
número de habitantes, que en su mayoría son usuarios de los
servicios que presta la Dirección General de Tráfico.

Por ello, y por el peligro que conlleva que a diario
numerosos ciudadanos y vecinos de esta comarca hagan uso de carreteras
interiores, porque no tienen otra forma de llegar a otra oficina para
llevar a cabo estos trámites, hace que sea necesaria la
creación de la oficina local en Gandía.

Se insta así al Ministerio del Interior para
que, a través de la dirección de tráfico, se
posibilite la apertura de una oficina local de tráfico en
Gandía, así como, y esto también es importante porque
no sólo lo pedimos en Gandía, lo pedimos también para
cualquier municipio de la Comunidad Valenciana donde sea conveniente para
prestar un mejor servicio a los ciudadanos.

La comarca de la Safor, ya como hemos dicho, abarca
mucha, mucha población y está a una distancia considerable
tanto de la capital como de Alcira.
Porque, claro, ahora dirán:
«En Alcira se ha creado.
» De acuerdo, pero también
está a gran distancia de Alcira y la dificultad es sobre todo porque
para llegar a esa oficina deben de coger carreteras interiores con el
peligro que ello abarca.

Por lo tanto, creemos que es necesaria la
creación de una oficina local de tráfico en Gandía,
puesto que la circunstancia que actualmente se da por todos estos usuarios
que deben desplazarse es bastante penosa y ellos mismos lo.
.
.
, bueno,
lo solicitan, nosotros les apoyamos, porque así lo creemos,
así creemos que es necesario.
Nada más.

Por todo ello, pedimos que se apruebe esta
proposición no de ley y así siga el trámite para
conseguir la creación de una oficina local en Gandía de
tráfico.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora diputada.

A continuación, puesto que no hay enmiendas,
van a intervenir los grupos parlamentarios que no han hecho esta
proposición y nos contarán su punto de vista.

Tiene la palabra el señor Morera.

Muchas gracias.

Adelante, por diez minutos.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Crec que este punt de l'ordre del dia
quedarà anotat en la història de les Corts Valencianes com el
més surrealista de la història d'estes Corts, i crec
que les coses mereixen una certa dignitat.

I, en eixe sentit, aplaudisc que el Grup Popular
finalment haja vist la llum i done suport a una iniciativa que fa unes
setmanes va rebutjar i que ara ha presentat com a cosa seua.
(Rient) Per tant, el
surrealisme és total, quan ja havíem votat a favor a
l'Ajuntament de Gandia.

Per tant, què vol que li diga?
Doncs, reitere
els meus arguments de la passada comissió i felicite que el Grup
Popular se deixe del surrealisme i torne a la realitat, i que no ens
sotmeta a este ridícul institucional, a la presentació
d'una iniciativa que fa unes setmanes va votar en contra.

Jo crec que Les Corts mereixen una major dosi de
formalitat, de rigor.
I, què vol que li diga?
Un grup tan important
com el Grup Popular no crec que estiga a l'altura del que requereix
esta institució.

Per tant, done per formulats els meus arguments, que
pel que veig són coincidents als del Grup Popular i el que no entenc
és que si la mateixa iniciativa va ser votada en contra fa tres
setmanes, (rient) com
ara se presenta i se va a votar a favor.
Però bé, ja ho
explicaran vostés als seus electors, als electors de Gandía.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Señoría, por favor.

Muchas gracias, señor diputado.

A continuación, tiene la palabra la
representante del Grupo Socialista.

Señora diputada, por diez minutos.

Muchas gracias.

Señorías, haya paz.

La senyora Sanchordi García:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Pues sí, efectivament, fa quasi un mes, el 21
de maig, se va celebrar una Comissió de Governació com
és preceptiu i recorde que el meu grup parlamentari se va emportar
en eixa comissió una doble sorpresa.

La primera sorpresa va ser quan davant d'una
iniciativa, pràcticament idèntica a la que estem debatent
avui, el Grup Parlamentari Popular va renunciar a fixar posició i la
segona sorpresa va ser quan va votar en contra, sobretot tenint en compte
que, com ja s'ha comentat, se va aprovar per unanimitat esta
sol·licitud en el plenari de l'Ajuntament de Gandia, per
unanimitat, com he comentat.

Després de la comissió, ens vàrem
assabentar dels motius d'esta -digam- actuació.
Bé, no vaig a entrar a jutjar eixos motius, simplement comentar que
en seu parlamentària, en comissió i en ple s'han dit
coses prou més grosses i, per descomptat, no s'ha seguit esta
actuació.

En qualsevol cas, a l'arribar hui a la
comissió, clar, la sorpresa no és doble, sinó que
és triple; és triple perquè el Grup Parlamentari
Popular presenta una proposició no de llei que és
pràcticament, com he dit, idèntica a la que ja vàrem
debatre i a la que se va rebutjar amb els vots del Grup Parlamentari
Popular en el seu moment.

Només esperem i desitgem una cosa, i és
que açò no se convertisca en una dinàmica de
funcionament en la qual el grup parlamentari que té majoria i, per
tant, pot aprovar i rebutjar els punts que se debaten, entre en una
dinàmica de rebutjar punts per a després presentar-los.

En qualsevol cas, entrant ja en la qüestió
de fons de la proposició no de llei, dir que pel que fa a
l'oficina de trànsit en Gandia, doncs de la mateixa forma que
el company Morera, me remet al Diari de Sessions de data 21 de maig de 2009, i done per reiterats tots i cada
un dels meus arguments; el principal, doncs, que l'Ajuntament de
Gandia amb el seu alcalde al cap ja està gestionant i ja ha
aconseguit el que hui estem demanant, i ja s'ha aconseguit.
.
.
, se va
a ficar una oficina de trànsit, se va a aconseguir una gestió
on line de
determinades qüestions i, inclús, la possibilitat que
n'hi haja tant una pista com un examinador per a obtindre el carnet
de conduir.

Si jo fóra.
.
.
, podria votar el mateix que vaig
votar en la PNL del senyor Morera, al final, com ell recordarà
bé, estant d'acord amb el que se demanava, vam optar per
l'abstenció, donat que ja s'havia aconseguit.
No
obstant, el Grup Parlamentari Popular avui sí que introduïx una
variant, i eixa variant és fer extensiva esta sol·licitud a
tots aquells municipis per als quals siga convenient.

Bé, anem a fer una interpretació
generosa o una interpretació lliure, si no correcta, del que vol dir
«convenient».
I anem a entendre que convenient per als
municipis vol dir fer-la extensiva a aquells municipis que, d'acord
amb la normativa vigent, tinguen eixa possibilitat.

Entenem que això és al que es vol
referir el Grup Parlamentari Socialista.
I en eixe sentit, li dóna
eixa addició a la PNL, digam, original.
Anem a votar a favor de la
proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular.

Pel que ha comentant la portaveu del Partit Popular,
mos ha donat una idea per a una altra comissió, i és que ja
que ha fet tanta insistència en el problema de comunicacions de la
comarca de la Safor i ha parlat (veus) de les carretes interiors, i sobretot d'aquelles
carreteres que són competència tant de la diputació
com de La Generalitat, això segurament mos donarà peu a
presentar una proposició no de llei per a millorar les comunicacions
competència de La Generalitat en la comarca de la Safor.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría, señora
diputada.

A continuación, tiene la palabra la diputada
del Grupo Popular por diez minutos.
Muchas gracias, señora diputada.
Adelante.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.

Yo quería hacer un pequeño comentario al
respecto.
Dicen que es ridículo que presentemos.
.
.
Según
dice, es ridículo que presentemos esta proposición no de ley,
y nos pide formalidad, rigor y lo que requiere esta institución.
Precisamente por ese motivo, porque ustedes no tuvieron ni la formalidad,
ni el rigor ni lo que requiere esta institución, nosotros
renunciamos a.
.
.
no aceptamos esa proposición no de ley el
día que la presentaron.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señor diputado, señor diputado, deje
intervenir a la señora diputada, si no le importa.

Adelante, señora diputada.

La senyora Díaz González:

A ver.
Por favor, un pequeño respeto.
Por lo
menos respeten mi turno, el turno del Grupo Parlamentario Popular.

La senyora presidenta:

Adelante, señora diputada, siga.

La senyora Díaz González:

A ver.
En plenos anteriores se había presentado
una actitud bastante insultante hacia el Grupo Parlamentario Popular, y
nuestra decisión fue el contestar lo menos posible ante esa
actitud.
.
.
, lo menos posible.
De manera que ustedes mismos vean la
reacción que han tenido y lo insultante que fueron.

Entonces, nosotros, exacto, pedimos la misma
formalidad, el mismo rigor y lo que requiere esta institución, pero
por todos los grupos parlamentarios.
¿De acuerdo?

Entonces, ahora presentamos esta proposición no
de ley.
Como bien dice la diputada, su señoría, no es
idéntica, es prácticamente idéntica, no es
idéntica.
Incluye algo que es muy importante, que no solo sea en
Gandía, que sea en todos aquellos municipios que requieran esta
oficina local de tráfico por las circunstancias que alberga, que
tenga.

Estas circunstancias, como ya he dicho antes, son
sobre todo la proximidad que tenga con la capital, con la capital de
provincia, así como el volumen de población que tenga.
Cuanto
más mayor sea, por supuesto, más necesidades habrá.

Y por ello es por lo que presentamos esta PNL, que no
es idéntica, es mejor, ya que lo amplía.
Y siguiendo los
criterios de formalidad.
.
.

La senyora presidenta:

Señora diputada, un segundo.
Debido a un error
de esta presidencia, no tiene usted diez minutos, sino solo cinco.
Se lo
advierto porque a los cinco minutos le tendré que cortar.
Muchas
gracias.
Y disculpe.

La senyora Díaz González:

De acuerdo.

Pues siguiendo simplemente los criterios de
formalidad, rigor y lo que requiere esta institución.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora diputada.

Sí, para la réplica, tiene usted,
señor diputado, cinco minutos.
Adelante.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore.

Jo no he dit, diputada Díaz, que la iniciativa
siga ridícula.
La iniciativa la vaig presentar jo i la va presentar
el nostre grup parlamentari.
I és una iniciativa que té el
seu sentit i que nosaltres anem a recolzar, com vam votar favorablement en
la passada comissió que vam tractar el tema.
Vostés sí
que van votar en contra.

Per tant, és ridícula no esta
iniciativa, sinó ridícula l'actitud del Grup Popular
quant a la formalitat i la dignitat que mereix esta institució.

Miren vostés, estem en una cambra de
representació i de vegades, en el fragor dels debats, es diuen coses
inoportunes per part de tots, per part de tots.
Ací hem vist ja de
tot.
Fins i tot hem vist, i hem tingut la constatació, les
indicacions i les ordres que se li donen a la presidenta de Les Corts, que
hauria de vetlar pel conjunt de la institució, per part d'un
grup parlamentari.
I ningú, en funció d'això, ha
pres unes determinacions que vulneren la formalitat de la
institució.
Vostés, unilateralment, perquè tenen
segurament la pell política molt fina, han decidit fer el
ridícul institucional.
Vostés a soletes.
Perquè
ací tots hem escoltat improperis, desqualificacions, paraules
altisonants, de tot.
I vostés no poden.
.
.

La senyora presidenta:

Diputado, lamento interrumpirle para comunicarles a
todos los diputados de esta comisión que a las 12:00 habrá
cinco minutos de silencio en la puerta.

Prosiga, y disculpe.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, presidenta.

La interrupció és oportuna i allí
estarem tots.

En eixe sentit, el que li he de dir és que
vostés no poden actuar -i hem parlat anteriorment d'un
punt-, no poden actuar com si foren ací el ordeno y mando, com si tingueren
l'única veu per a decidir el que s'ha de fer en estes
Corts Valencianes, sinó que en els aspectes institucionals haurem de
coordinar-mos entre tots.
Són grup majoritari, tenen la majoria
absoluta, però majoria absoluta, per desgràcia en alguns
casos, també suposa prepotència absoluta.

¿Vostés han vullgut fer això?
Allà vostés.
Però, escolte, ací n'hem
escoltat de tots els colors, i no per això cap dels grups de
l'oposició ha fet el ridícul no per la iniciativa,
sinó el ridícul de votar en contra d'una iniciativa que
després presenten com si fóra seua, quan el que ha portat
esta iniciativa a estes Corts vam ser nosaltres.
I nosaltres recollirem el
sentir de l'Ajuntament de Gandia, que per unanimitat va aprovar esta
iniciativa.

Per tant, jo m'alegre que el Grup Popular haja
reflexionat, torne a la normalitat i a la formalitat que mereix la dignitat
de la institució.
I espere que pugam continuar debatent, proposant
iniciatives, sense que de l'actitud majoritària d'un
grup parlamentari, es vulneren els drets d'altres grups d'estes
Corts Valencianes.
Això és el que espere i desitge, i done
per tancada eixa iniciativa.

Però són vostés els qui es van
clavar en eixe embolic, i espere que vostés isquen
democràticament d'una situació que vostés van
provocar.

La senyora presidenta:

Gracias, señor diputado.

Tiene usted, siento decirle, dos o tres minutos, si no
le importa, porque tenemos que salir a los cinco minutos.
¿De
acuerdo?
Y pasaríamos a votación.

La senyora Sanchordi García:

Suficiente.
Muy breve.

Señores del Grupo Parlamentario Popular, les
guste o no les guste escucharlo, lo que ustedes han hecho no voy a
calificarlo ni de trampa ni de fraude parlamentario, pero sí, como
mínimo, de jugada parlamentaria.
Jugada parlamentaria que,
además, supone subordinar los intereses, en este caso, de los
ciudadanos de Gandía a los intereses del Grupo Parlamentario
Popular.

Y, desde luego, supone ir en contra de la
representación que nos han concedido los ciudadanos.

Y, desde luego, en su réplica, señora
diputada, ha demostrado que para el Partido Popular son más
importantes las razones que le llevaron a no votar que el fondo de la
cuestión.

Y sobre lo que usted comenta de que esto es una PNL
mejorada, es que la podían haber mejorado hace un mes.
Es que
tenían la posibilidad de presentar una enmienda diciendo que esa
petición se hiciera extensiva a otros municipios de la comunidad.

Es más, aunque no hubieran presentado la
enmienda, que, por cierto, el plazo se les acababa antes de que oyeran esos
presuntos insultos.
.
.
O sea, que si querían ampliarlo, lo
podían haber hecho antes y luego haber renunciado a lo que
quisieran.
Y si no, incluso de viva voz se podía haber hecho un
receso y seguramente hubiéramos estado todos de acuerdo en
ampliarla.

En cualquier caso, insisto, lo importante es el tema
de Gandía y del resto de los municipios que pueden necesitar y
tengan la posibilidad de tener este servicio.
Así que a votar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señores diputados, señoras diputadas,
pasemos a la votación.
¿Votos a favor?
Aprobado por
unanimidad.

Muchas gracias.
Y por favor, si así lo
consideran conveniente, a la puerta.

(S'alça la reunió a les 11 hores i
57 minuts)