Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
margin-left:35,4px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22
d'abril de 2008.
Comença la sessió a les 10 hores i 47
minuts.
Presideix el vicepresident primer de les Corts Valencianes, senyor
José Cholbi Diego.
Sessió plenària número 21.

Comunicació del Consell sobre la situació
hídrica de la Comunitat Valenciana (RE números 15.
829, 15.
830
i 15.
852, BOC número 62)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, bon dia,
s'obri la sessió amb el punt únic, que és la
comunicació del Consell sobre la situació hídrica de
la Comunitat Valenciana que s'ha registrat amb el número
15.
829, 15.
830 i 15.
852.
El procediment serà el que ve establert en
l'article 164 i 165 del Reglament de les Corts Valencianes.

Com ha sigut publicat, com els síndics han
tingut la comunicació, està tot en forma.
Per tant,
senyories, anem a passar directament a la intervenció d'un
membre del Consell, que en este cas és l'honorable senyor
José Ramón García Antón.

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Como ustedes saben, el pasado viernes el Consell de La
Generalitat aprobó una comunicación a estas Cortes con motivo
de la situación creada por el Real decreto ley aprobado por el
Gobierno de España el pasado viernes, 18 de abril, sobre medidas
excepcionales y urgentes para garantizar el abastecimiento al área
metropolitana de Barcelona.

Señorías, ustedes yo creo que
estarán de acuerdo conmigo que el presidente Zapatero en las dos
legislatura iniciadas por él las ha empezado de una forma muy
similar.
En las dos se empieza con dos decretos leyes que tienen que ver
con el Ebro, con el agua, que tienen que ver con algo muy importante para
esta Comunidad Valenciana y que, yo entiendo que la forma de actuar sobre
ese tema del agua ha sido, por lo menos improvisada, pactada solo de forma
bilateral, sin ningún acuerdo, con una falta de rigor total sobre lo
que tiene que ser una verdadera política hidráulica y sobre
lo que tiene que ser un problema tan importante, como es el problema del
agua para nosotros y creo que para toda España.

Como conocen perfectamente, la legislatura anterior se
inició con un decreto ley suspendiendo el trasvase del Ebro,
además con casi nocturnidad, porque lo conocimos
prácticamente como este, a posteriori.
Además, esta
legislatura se empieza con otro decreto ley en el que se rectifica parte
del anterior y se resucita ese trasvase del Ebro en una parte solo.
Y se da
la paradoja que prácticamente los mismos actores, que son los que
suspenden el trasvase del Ebro, son los que ahora tienen que levantar una
parte de esa suspensión para solucionar el problema que no han sido
capaces de solucionar durante cuatro años.

Como sus señorías saben perfectamente,
el Consell ha estado durante estos cuatro años defendiendo la
recuperación del trasvase del Ebro que autorizó el Plan
hidrológico nacional de 2001 y que el gobierno socialista
derogó en el Real decreto ley 2/2004.
Seguimos defendiéndolo
con todos los medios, porque hemos entendido siempre y seguimos entendiendo
que obtener una parte del agua sobrante del Ebro es una medida
imprescindible para garantizar las sostenibilidad y el desarrollo, el medio
ambiente, el mantenimiento de la agricultura, el turismo y la seguridad de
los abastecimientos a la Comunidad Valenciana.
Y, no sólo en la
Comunidad Valenciana, también en los restantes territorios que
están identificados como deficitarios en el propio plan.
Sin ninguna
duda, uno de esos territorios son las cuencas internas de Cataluña.

El abastecimiento a Barcelona y la grave
situación que podría producirse en una situación de
sequía, como la que estamos atravesando, es un problema no nuevo, es
un problema sobradamente conocido, como vamos a ver, y analizado desde hace
mucho tiempo.
Por eso mismo, el Plan hidrológico nacional
preveía un trasvase del Bajo Ebro a las cuencas internas de
Cataluña.
Pero no solo eso.
El plan también preveía
una serie de medidas complementarias y urgentes, entre ellas el prolongar
el ya existente trasvase Ebro-Tarragona hasta Barcelona, una
actuación que estaba en el plan que se derogó en la
legislatura anterior y que ahora el Gobierno de España recupera otra
vez, mediante el real decreto ley del viernes pasado.
Es que son paradojas
cómo Zapatero con Maragall y el tripartito suspenden un plan,
cómo Zapatero y Montilla rehabilitan una parte de ese plan solo para
una zona determinada y porque no se han hecho los deberes en ese tiempo
determinado.
Es grave.

Este sábado la ministra de Medio Ambiente y
Medio Rural y Marino nos convocó a todos los consejeros responsables
del agua en cada comunidad autónoma para informarnos sobre esta
medida.
Nosotros estuvimos en la reunión junto con los
representantes de casi todas las comunidades.
Tengo que decir que, bueno,
no sé si salí decepcionado, porque la verdad no esperaba
mucho de esa reunión, una reunión para informarnos de algo
que se había tomado una decisión el día anterior pues,
desde nuestro punto de vista, no tenía mucho sentido.
Ya lo
conocíamos prácticamente por la prensa.
Esa reunión se
debía de haber celebrado con anterioridad para trabajar, para darnos
a conocer a todos cuál es el problema, cuáles son las
soluciones y por qué se adoptan esas soluciones y no a posteriori
solo para informarnos.

Pero, sobre todo, el motivo de esa decepción es
que pensaba que podíamos esperar algún gesto conciliador,
algún resquicio, por pequeño que fuera, de apertura hacia la
búsqueda de acuerdos que permitieran reorientar de alguna manera la
política del agua, después de estos años de
enfrentamiento y yo creo que absolutamente estériles.
Pensaba que
los antecedentes de la señora Espinosa, como ministra de
Agricultura, podía darnos alguna esperanza de que quizá el
presidente Rodríguez Zapatero quería empezar a suavizar los
tiempos duros de la ministra Narbona.
Pero no, ni una sola palabra en ese
sentido, al contrario.
Lo que pudimos ver fue una reafirmación
rotunda de toda la política de la señora Narbona.
La primera
fase fue «de trasvase, nada», «del Ebro, nada» y
una repetición que lo hemos estado viendo estos últimos
días.
El empeño ridículo y absurdo de hacernos creer
que lo que se va a hacer no es un trasvase y que encaja perfectamente con
toda la política antitrasvases seguida en la etapa anterior de la
que no piensan desviarse ni un milímetro.

Yo creo que ese empeño por intentar ocultar la
realidad, por engañarnos, resulta patético.
Y si no fuera
porque estamos hablando de algo tan serio sería motivo de risa.
Pero
prolongar la conducción del Ebro a Tarragona para llevar agua del
Ebro hasta Barcelona, digan lo que digan y utilicen los trucos
dialécticos que utilicen, es trasvasar aguas del Ebro a Barcelona.
(Aplaudiments)

Creo que es importante que
repasemos un poco cuál ha sido la historia de este proyecto, porque
en cierto modo es un caso paradigmático de lo que ha estado
sucediendo en estos años.
En 1981, la Ley 18/1981, de 1 de julio,
sobre actuaciones en materia de aguas en Tarragona, autorizó a
trasvasar al abastecimiento urbano e industrial de la provincia de
Tarragona un caudal máximo de 4 metros cúbicos por segundo
del agua del Ebro, unos 126 hectómetros cúbicos al
año.
Ese trasvase, de acuerdo con la propia ley, no debe comprometer
volúmenes de agua del Ebro adicionales a los ya otorgados por los
regadíos del delta, etcétera.

Como ustedes saben, ese conocido trasvase a Tarragona
se construyó y se puso en funcionamiento de 1989 y ha estado
funcionando continuamente desde entonces, aunque por término medio
el caudal trasvasado ha sido la mitad o menos del máximo autorizado,
simplemente porque la demanda de Tarragona no ha hecho necesario trasvasar
toda esa agua.

En 2001, la Ley 10/2001 aprobó el Plan
hidrológico nacional elaborado sobre la base de los estudios
más rigurosos y exhaustivos que se han hecho nunca de la
situación del agua en toda España y en particular de las
cuencas deficitarias del Mediterráneo español, entre ellas
las cuencas internas de Cataluña de las que depende el
abastecimiento urbano de toda el área metropolitana de Barcelona.

Ante el déficit de agua de las cuencas internas
de Cataluña, el Plan hidrológico autorizó, como saben,
un trasvase del Bajo Ebro de hasta 190 hectómetros cúbicos al
año para abastecimiento a Barcelona fundamentalmente dentro de un
proyecto global de trasvase que contemplaba, también, las
necesidades del resto de territorios con déficit y entre ellos la
Comunidad Valenciana, que tendría que recibir 350 hectómetros
cúbicos al año.

Pero, además, ante el riesgo grave de que
Barcelona pudiese quedarse sin agua en una situación de
sequía, porque estaba apareciendo ya, porque había aparecido
en el año 1995-1996, en el propio Plan hidrológico nacional
se incluyó como medida adicional y urgente la prolongación
del trasvase del Ebro desde Tarragona hasta Barcelona, aprovechando parte
del caudal que estaba autorizado, pero que no se había hecho
efectivo.

Por eso, esa ley 10/2001 hizo dos cosas: incluir una
disposición adicional segunda, que añadía la palabra
«Barcelona» e incluir entre las obras del plan relacionadas en
el anexo dos de la ley la conexión CAT-Abrera, es decir la
construcción de la conducción desde las instalaciones del
consorcio de Aguas de Tarragona hasta la planta potabilizadora de Abrera en
el sistema Ter-Llobregat que abastece a Barcelona, conducción que se
va a hacer ahora.

Y no solo se autorizó legalmente la obra en el
marco del Plan hidrológico nacional.
Es que, además, se puso
en marcha.
En julio de 2001, el Ministerio de Medio Ambiente y la
Generalitat de Cataluña suscribieron un protocolo de
colaboración y, el 31 de julio de 2002, un convenio con medidas de
gestión por la que la Generalitat catalana asumió la
ejecución de las obras de interés general del estado,
incluyendo la conexión CAT-Abrera.

El gobierno catalán de Convergència i
Unió en aquel momento redactó el proyecto y lo
sometió, incluso, a información pública en el Diario Oficial de la Generalitat,
el 5 de agosto de 2002.
Sin embargo, en diciembre de 2003 accedió al
gobierno de Cataluña el Partido Socialista, junto con Esquerra
Republicana e Iniciativa Cataluña-Esquerra Unida, los tres partidos
firmantes del pacto del Tinell, que proclamaba como objetivo fundamental la
oposición al Plan hidrológico nacional y al trasvase del
Ebro.
Ahí está la cuestión.
(Aplaudiments)

Las consecuencias de este
pacto y de la necesidad que tuvo el Partido Socialista de contar con esos
mismos aliados para poder gobernar en España tras las elecciones de
marzo de 2004 las conocen todos ustedes.
La derogación parcial del
PHN mediante un decreto ley en junio de ese mismo año, la
supresión del trasvase del Ebro y su sustitución por un
refrito de obras, la mayoría ya previstas en el anexo dos del plan,
más un gran paquete de desaladoras en la costa mediterránea,
todo ello bajo la denominación del programa AGUA.

En un primer momento -y esto es importante, muy
importante- el Real decreto ley 2/2004 no derogó la
prolongación del trasvase del Ebro-Tarragona a Barcelona, se
quedó fuera.
Debía ser que el gobierno no tenía claro
todavía si eso entraba o no en el pacto del Tinell.
Pero sus socios
se lo aclararon durante la tramitación parlamentaria.
De modo que la
Ley 11/2005, de 22 de junio, de modificación del Plan
hidrológico nacional, sí recogió expresamente una
nueva modificación del artículo uno, de la Ley 18/1981,
devolviéndolo a su redacción original y eliminó la
conexión CAT-Abrera de la lista de obras del plan y eliminó
el destino, por supuesto, a Barcelona.
De este modo se suprimió la
posibilidad de que el trasvase del Ebro a Tarragona pudiese llevarse hasta
Barcelona.
O sea, que sin ninguna duda es un trasvase que sin ninguna duda
se deroga con el trasvase del Ebro.
Y, por si había algún
resquicio de duda, fue en las Cortes donde el tripartito obliga que esa
parte del trasvase del Ebro desaparezca también, sabiendo, como
sabían, lo delicado de la situación y el problema que
podía suponer para Barcelona.
Es muy importante, porque luego,
durante cuatro años, no han sido capaces de resolver el problema y
estamos donde estamos.
(Aplaudiments)

Antes incluso de que se
hubiera aprobado la ley de 9 de junio de 2005, el Ministerio de Medio
Ambiente y la Generalitat de Cataluña ya habían firmado un
nuevo convenio para la ejecución de las obras alternativas de la
conexión CAT-Abrera.
Y en ese nuevo convenio se incluyen una serie
de obras no previstas anteriormente para compensar la pérdida de la
inversión que supondría no ejecutar la conexión, con
un coste de 204 millones de euros, de los cuales, el 67% financiado por el
estado con cargo al tramo estatal del fondo de cohesión.

Por tanto, entre 2004 y 2008 no se hace nada ni por
parte del ministerio ni por parte de la Generalitat para prevenir las
consecuencias de la sequía y poner a punto soluciones viables para
garantizar el abastecimiento a una población de más de cinco
millones de habitantes.
Prefieren dedicarse a otros asuntos de reformas, de
memorias, de imposición forzosa de idiomas, etcétera, pero no
del problema de la escasez de agua que, al parecer, era un invento del
Partido Popular del cual parecía que no tenía por qué
ocuparse nadie.
Son problemas de ese partido que se los inventa cada
día para crearnos esa situación a nosotros.

Así llegamos al año 2008, cuando acaba
la legislatura del gobierno socialista y, de repente, nos enteramos de que
el abastecimiento a Barcelona está en una situación de
emergencia, que si no llueve las reservas se agotarán en octubre y
que es necesario adoptar medidas con la máxima urgencia para llevar
agua a las cuencas internas de Cataluña.
Nos estamos aproximando a
la campaña electoral y entonces es cuando empezamos a oír
propuestas absurdas de llevar agua en barco desde la desaladora de
Carboneras, en Almería, hasta Barcelona, o incluso llevar agua en
tren, mientras el presidente Zapatero promete una y otra vez que mientras
él sea presidente no va a haber ni va a hacer nunca ningún
trasvase del Ebro.

Lo que está pasando en Barcelona es
paradigmático, no es un problema puntual, es el síntoma
más evidente de lo que ha estado pasando en estos cuatro
años, de las consecuencias que está teniendo y que va a tener
el caos, la improvisación, la frivolidad, la incompetencia, la
improvisación que ha enmarcado la actuación del gobierno
durante la pasada legislatura.
El problema en estos momentos no es que el
gobierno se vea obligado a rectificar, al contrario, lo malo es que parece
que solo está dispuesto a rectificar para beneficiar a una parte.

Solo va a recapitular en la medida que sea necesario
para arreglar los problemas de Cataluña, pero no solo hay problemas
de agua en Barcelona, también tenemos problemas aquí, en
Castellón, en Valencia, en Alicante, en Murcia y en Almería.
(Aplaudiments)

Nosotros aplaudimos que se recupere un proyecto que
estaba en el PHN y que a estas alturas, si no lo hubieran parado ellos
mismos, podría estar totalmente terminado y en funcionamiento, sin
ninguna duda de ningún tipo, y no habría problemas para
abastecer a Barcelona y su área metropolitana en los próximos
meses.

Lo que no podemos admitir es que esa misma
solución que nosotros también necesitamos, se nos diga que
para nosotros no y para otros sí, pero para los valencianos no vale
esa solución.
Eso es lo que el Consell no puede consentir de ninguna
manera, y eso es lo que creemos (aplaudiments) que estas Cortes, como representación del pueblo
valenciano, deben denunciar con toda claridad y con toda contundencia.
No
vamos a tolerar la discriminación ni vamos a consentir que se nos
desprecie negándosenos el agua que necesitamos y a la que tenemos
derecho.
No hay que olvidar, y lo quiero remarcar, que la Comunidad
Valenciana, el territorio valenciano, tiene un 1% de la cuenca del Ebro y
que las aguas que caen en esa zona aportan caudales y volúmenes al
Ebro también y, por lo tanto, tenemos un derecho indiscutible en esa
cuenca.

La actitud del gobierno socialista en estos momentos
no puede ser menos prometedora.
Todo este asunto se ha cocido
exclusivamente como un pacto entre Zapatero y Montilla, entre el estado y
la Generalitat catalana.
Todas las demás partes interesadas, en
primer lugar y sobre todo las demás comunidades autónomas de
la cuenca del Ebro y los usuarios del Ebro nos hemos enterado cuando estaba
ya todo cerrado.
Ni un acuerdo previo, ni una reunión, ni una
negociación, ni una consulta, nada de nada.
Ni siquiera
habían informado a Aragón ni a los usuarios de Aragón,
ni siquiera a los del delta, que ha sido durante tantos años la
punta de lanza de la política de desgaste del Partido Socialista
contra el PHN.

Y para disfrazarlo todo, ahora se pretende esconder y
convencernos de que aquí no hay ningún trasvase, que el
ministerio tiene informes jurídicos que demuestran que no lo es, que
si es solo una conducción, que si es solo temporal, que si se va a
comprar agua a los agricultores del delta.

Señor presidente del gobierno, señor
Zapatero, señora vicepresidenta y señora ministra,
déjense de falsas promesas, déjense de tonterías:
llevar agua de la cuenca del Ebro a las cuencas internas de Cataluña
para abastecer Barcelona es un trasvase, lo llamen como lo llamen.
(Aplaudiments) Y en este caso, es
un trasvase entre cuencas, da igual que para sacar el agua la compren, la
ahorren, la quiten, lo que sea, pero es agua que va del Ebro a Barcelona,
de la cuenca del Ebro a las cuencas internas de Cataluña, es un
trasvase como la copa de un pino.
(Aplaudiments)

La insistencia en que esto no es un trasvase negando
toda evidencia, solo tiene un sentido, que nos están lanzando un
mensaje: el mensaje es que no van a continuar con el trasvase o que, de
alguna manera, tienen una mala conciencia, porque están haciendo
algo de lo que han dicho que no harían nunca, prometiéndolo
día a día y ahora lo tienen que hacer.

El Partido Socialista nos está diciendo que va
a mantener la política antitrasvasista anterior, a pesar de que se
ha demostrado ya de forma indudable que ha sido un fracaso total.
Pero
también nos está dando a entender que está dispuesto a
abrir alguna brecha, aunque, eso sí, única y exclusivamente
para solucionar los problemas que el gobierno quiera, hoy en
Cataluña, mañana en Castilla-La Mancha o en cualquier otro
sitio.
Esta forma de actuar es imprevisible, esta forma de actuar sobre
todo es absolutamente contraria a las exigencias de igualdad, de rigor y de
estabilidad que requiere una verdadera política del agua.
Es una
vergüenza.
(Aplaudiments)

Yo creo que de este asunto tenemos que extraer algunas
lecciones.
La primera es que para que haya una política del agua, es
imprescindible una planificación seria y rigurosa.
Esta
planificación la teníamos en el Plan hidrológico
nacional y no la hemos tenido desde el 2004.
Ahora estamos viendo lo que
sucede cuando en lugar de planificación hay improvisación:
los problemas acaban estallando, antes o después, pero estallan.

Después, desde hace más de treinta
años se conoce el problema de la falta de agua para garantizar el
suministro a Barcelona, como decía antes, y lo que podría
suceder con una sequía como la actual.
Se preveía en el plan
hidrológico del 2001 y una solución parcial a corto plazo con
la prolongación del trasvase del Ebro de Tarragona, y otra a largo
plazo con el trasvase del Bajo Ebro a las cuencas internas de
Cataluña, y el PSOE acabó con una y con otra, y ahora ha
tenido que recuperar la primera a toda prisa y negando lo evidente.
Ya
veremos cuánto tardará en recuperarse la segunda.

La segunda lección es constatar lo absurdo del
prejuicio antitrasvase.
Esa forma de demonizar los trasvases que han tenido
ustedes y que ayer les criticaba un compañero suyo, creo que era
Joaquín Leguina, que decía, «estamos pagando la
demonización de los trasvases», y es cierto, están
pagando la demonización de los trasvases, se tienen que avergonzar
de hacer lo que están haciendo.

Una de las paradojas más chocantes de todo esto
es que, precisamente, quienes más se opusieron al trasvase del Ebro,
los radicales antitrasvasistas del Ebro, y consiguieron que se derogara,
los firmantes del pacto del Tinell, sean quienes estén ahora
padeciendo las consecuencias de forma más grave y quienes se han
visto en la necesidad de reclamar con urgencia ese trasvase del Ebro que no
querían, después de haber perdido cuatro años enteros.
¡Es que es una paradoja, eh!
Los mismos que dicen «de ninguna
manera, esto nos lo vamos a cargar, no hay agua para nadie, el trasvase no
se puede tocar», ahora tenemos un problema, recuperan eso, pero solo
para ellos y, además, diciendo que no es un trasvase.
No hay quien
lo entienda.
(Aplaudiments)

Yo creo que queda en evidencia que lo más
razonable y lo más sensato es lo que nosotros hemos dicho siempre,
que los trasvases son una solución posible dentro de una
política integral, junto con otras medidas, y que todas deben ser
estudiadas y valoradas para adoptar la que resulte más adecuada para
cada caso, pero sin prejuicios y sin apriorismos: no se puede empezar una
negociación de nada diciendo «trasvase no».
Bueno, ya
veremos.

Es el mismo principio que comparten la mayoría
de las regiones de Europa, como se demostró con el voto favorable
que dio hace unos días el Comité de Regiones de la
Unión Europea al informe Camps, y es también el criterio que
se desprende de los documentos del panel de expertos de Naciones Unidas
sobre el cambio climático.
Hay que valorar todas las posibilidades,
y los trasvases son unas posibilidades en muchos casos mejor aceptadas que
otras, como esa desalación que a ustedes tanto les gusta.

Otra lección importante que podemos sacar de
este asunto es la necesidad inaplazable de volver a plantear una
política de estado para el agua, una política pensada a largo
plazo, una política basada en estudios rigurosos y previsiones
sólidas, que permita buscar y alcanzar acuerdos reales con todas las
partes implicadas, no lo que están haciendo, no coloco hoy una
desaladora aquí, mañana un trasvase allá, pasado
mañana una conducción y en el otro sitio que se mueran de
sed.
Eso no puede ser.

Y una política sobre la que el Partido
Socialista y el Partido Popular podamos llegar a alcanzar un pacto de
estabilidad.
No se puede seguir actuando sin ningún criterio fijo,
según la conveniencia del momento o según el interés
puramente partidista.
La situación en que se encuentra, por ejemplo,
el trasvase Júcar-Vinalopó es un ejemplo de lo que no puede
seguir pasando con el agua en España.
(Aplaudiments)

Y una última lección también
bastante clara que podemos sacar de todo esto es la actitud que está
teniendo el Partido Socialista aquí, en la Comunidad Valenciana.
Yo
creo que es una cuestión que nos debe de preocupar a todos, a
ustedes fundamentalmente, y que preocupa también al Consell, porque
estamos convencidos de que si el Partido Socialista fuese capaz de adoptar
una actitud de defensa firme de los intereses valencianos, como lo hacen
los socialistas de otras comunidades, en lugar de ir siempre a secundar con
entusiasmo las consignas que recibe de Madrid o desde otro punto de
España, podríamos conseguir muchas más cosas positivas
para la Comunidad Valenciana.

Yo creo que en lugar de eso, aquí lo hemos
visto estos días, haciendo gustosos ese papel de intentar
convencernos y de intentar convencerse a sí mismos, de que un
trasvase del Ebro a Barcelona no es un trasvase.
Es fundamental, y yo creo
que el agua es tan importante para nosotros, para los valencianos, para
esta comunidad, que es importante que ustedes se replanteen lo que
están haciendo, no pueden cambiar de actitud cada momento conforme
lo están haciendo y no defender lo que han defendido siempre, ese
pacto del agua, ese Plan hidrológico nacional y esa necesidad de
llevarnos, digamos, usuarios, políticos, de acuerdo en un proyecto
de futuro, sin dividir, sino todos de la mano y todos juntos.

Señorías, la Comunidad Valenciana tiene
problemas muy importantes de escasez de agua que tenemos que resolver para
mantener una agricultura que es muy importante para nosotros, no hay que
dejarla de lado, es muy importante, y cada vez más, para nosotros,
para mantener la calidad de un territorio que alberga algunas de las zonas
húmedas más importantes de Europa, para lograr más y
mejores garantías de que no haya falta de agua para nuestras
ciudades y para nuestro turismo.
En definitiva, para mantener un desarrollo
sostenible y respetuoso con el medio ambiente.

Durante los últimos doce años hemos
logrado avanzar muchísimo hacia la gestión eficaz y el ahorro
de nuestros recursos.
Somos los primeros de toda España en
depuración y reutilización de aguas residuales, con
tratamientos muy sofisticados que ustedes conocen.
Más de dos
tercios de nuestros regadíos están modernizados.
Es muy
difícil hacer más de lo que se está haciendo.
Eso nos
permite distribuir caudales entre usos de manera más racional.
La
explotación conjunta de aguas superficiales y subterráneas
está muy desarrollada en la mayor parte de nuestro territorio,
incluso la desalación, cuando está planteada dentro de unas
proporciones razonables, es un complemento válido para el
abastecimiento de una zona urbana como es el Alacantí.

Mientras en otros lugares de España no se ha
hecho nada de gestión del agua en estos años, o muy poco,
nosotros hemos seguido avanzando y mejorando.
Eso es lo que hace posible
que nuestras ciudades no estén hoy en una situación alarmante
como la que se encuentra Barcelona.
(Aplaudiments) Y les puedo garantizar que la sequía en partes
de nuestra comunidad está siendo tan dura o más que en
Cataluña.

Pero no podemos quedarnos en eso solo.
Estamos en una
situación precaria, tenemos que prepararnos para los efectos del
cambio climático, y eso exige contar con infraestructuras de
conexión con las cuencas, que tienen muchos recursos
hídricos, más recursos que las nuestras, de donde es posible
transferir excedentes de agua o donde es posible realizar transacciones de
derechos, esas compras de agua o esos bancos del agua que el gobierno
socialista propone siempre como solución óptima, pero que no
pueden funcionar si no hay conducción, si no hay tubería que
permita hacer efectivas las transacciones entre usuarios de distintas
cuencas.
Por eso se está haciendo la de Barcelona.

Necesitamos, por tanto, el trasvase del Ebro.
La
alternativa no es otra que el freno a nuestro desarrollo o la muerte a
corto o medio plazo de la mayor parte de nuestra agricultura o las dos
cosas a la vez.

El Plan hidrológico nacional aprobado en el
2001 nos daba una solución integral, una solución que
combinaba la prioridad al aprovechamiento eficiente de nuestros propios
recursos con la garantía adicional del trasvase.
Vamos a seguir
defendiendo esa solución porque la necesitamos, como la necesitan
otros territorios, como Murcia, Almería y, como estamos viendo,
también la necesita Cataluña.

Nosotros no hemos cambiado de posición.
Creemos
que los hechos están demostrando que esa posición era
razonable y sigue siéndolo.
Queremos colaborar con el gobierno en
los temas de agua, porque sabemos que es imprescindible para que nuestros
problemas puedan tener una solución a largo plazo.
Y no solo
nuestros problemas, o no solo los problemas de las comunidades
mediterráneas.
Es que también el Duero, el Tajo, el Guadiana,
el Guadalquivir, el propio Ebro, hay problemas serios, hay actuaciones
paralizadas y no se ha hecho nada en estos años.

Pensamos que es absolutamente urgente avanzar hacia un
pacto nacional sobre el agua.
Nosotros estamos totalmente dispuestos a
dialogar con el nuevo gobierno, pero exigimos respeto.
Apoyamos la
solución urgente que se va a dar al abastecimiento a Barcelona, pero
exigimos igualdad de trato.
Si se dan esas condiciones, si es posible
retomar el rigor y abandonar los prejuicios y el sectarismo, podremos
llegar a acuerdos muy beneficiosos para el futuro de nuestra comunidad.
Si
no es así, el Consell va a seguir denunciando el caos y va a seguir
exigiendo que se nos dé aquello a lo que tenemos derecho, y ahora
aún con más razón que nunca.
Porque lo que no se puede
comprender es que, si el trasvase es bueno para otros, no pueda ser bueno
también para nosotros.
(Aplaudiments)

En definitiva, señorías, el Consell ha
considerado que es oportuno y necesario promover hoy un debate de las
Cortes Valencianas sobre esta cuestión.
Estamos en un momento
crítico, y lo que hoy se diga aquí y los acuerdos que se
puedan alcanzar hoy, fundamentalmente, entre las dos grandes fuerzas
políticas que representan a la inmensa mayoría de los
valencianos, pueden tener una importancia muy grande para el futuro de
nuestra comunidad.
Yo les pediría responsabilidad, defensa de los
intereses de los valencianos, y seguro que con esas premisas nos pondremos
de acuerdo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señor Pla, la presidencia dirige el debate
conforme marca el reglamento.
Le ruego se atenga al reglamento y modere sus
expresiones.
Gracias.

Señorías, seguimos.
.
.
, continuem, millor
dit, amb l'ordre del dia, contestació que tenen per a
intervindre un representant de cada grup parlamentari de menor a major.

Pel Grup Parlamentari del Compromís, té
la paraula la il·lustre síndica, Mònica Oltra, per un
temps de quinze minuts.

Té la paraula, senyora síndica.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, estem emplaçats hui ací per a
parlar d'aigua; doncs, anem a parlar d'aigua.
Anem a parlar
d'aigua, que és del que no vol parlar el Consell de La
Generalitat, ni és del que vol parlar el senyor Camps -que
tenim el gust de tindre'l hui ací-, ni és el que
ha fet el senyor conseller.

El Consell el que vol parlar és del
transvasament de l'Ebre.
Nosaltres volem parlar de l'aigua.
Curiosament no hi ha un ple en estes Corts en què no isca el tema, i
mai, mai parlem d'aigua.
Perquè parlar d'aigua és
parlar de les necessitats dels valencianes i de les valencianes, del futur
de la nostra terra, de la solidaritat intergeneracional.
Però parlar
d'aigua en estes Corts, a més, suposa parlar des de la
veritat, des de les dades objectives, des del rigor científic i des
de l'honestedat.

El Partit Popular ens ha abocat a un debat fals, unes
dades falsejades, aprofitant-se de les necessitats d'alguns sectors
als quals la seua política ha abocat a una situació
difícil, com és, per exemple, el sector de
l'agricultura.

És la seua política de malbaratament
d'aigua, de depredació i de destrucció del medi ambient
la que ens ha portat a la situació del riu Segura i Xúquer.

Volen parlar d'aigua?
Parlem d'aigua.
Sabem que l'aigua és un recurs tan escàs i
valuós com malbaratat.
Sabem que és un problema planetari
lligat a la insostenibilitat ecològica del sistema productiu
imperant.
Sabem que l'aigua és l'or del segle XXI i que
pel camí que anem assistirem a conflictes per l'aigua en
moltes parts del planeta.
Al nostre país eixe conflicte
s'alimenta des dels poders públics i els dos grans partits: PP
i PSOE.
Ens han abocat al debat sobre una dicotomia falsa.
I la dicotomia
falsa és transvasament o dessaladores, conduccions i canals
milionaris o instal·lacions amb un alt cost ecològic en
ambdós casos.

No estem parlant d'aigua, senyories.
El que
interessa és qui construirà les grans infraestructures, qui
s'enriquirà a costa d'eixes construccions.
El que no
importa en este debat és com construir una nova cultura del consum
d'aigua, com cuidar i protegir un bé indispensable per a la
supervivència i desenvolupament humans, com fer que hi haja aigua
suficient i per a sempre.
El que no importa, en definitiva, són les
persones, ni el medi ambient, les espècies vegetals i animals que
depenen, com nosaltres, de l'aigua.
Ni importa la garantia de deixar
als nostres fills la terra, com a mínim, com ens la vàrem
trobar.
Tanmateix per a nosaltres, per al nostre grup, este és el
debat, açò és el que ens importa.

L'aigua, la seua gestió i ús, la
garantia per al consum humà és un tema d'estat, tan
important que resulta grotesc el debat a què ens aboquen.
Resulta
imperdonable que els dos grans partits convertisquen el debat de
l'aigua en una guerra entre partits, una guerra entre comunitats
autònomes, una guerra entre pobles, un enfrontaments d'uns
contra altres.
És irresponsable i tots ho pagarem.

El debat sobre l'aigua hauria de ser un debat
rigorós, científic i ciutadà, que tinguera com a base
el consens.
Un gran acord de tots, independentment de la seua
afiliació política o del territori d'on provinga.
Un
debat que aporte solucions.

Per contra, vostés practiquen un debat que
només genera problemes, crispació i enfrontament.
Qui
gestionarà el cisma que estan creant amb este fals debat?
Qui
curarà les ferides d'esta guerra quan a vostés ja no
els interesse el tema?
Això segur que no s'ho han plantejat.
I
no s'ho han plantejat perquè vostés no pensen
més enllà de les convocatòries electorals, no pensen
en fer política, juguen a curtes, a la rendibilitat electoral
fàcil, coste el que coste i caiga qui caiga.
Si pensaren en el
futur, senyories del Partit Popular, en polítiques
estratègiques, no actuarien així.
Si pensaren en la
sostenibilitat a llarg termini, en les futures generacions, en els seus
fills, no actuarien així.
Però s'enganyen.
No és
este el debat que haurien d'haver triat per a fer electoralisme,
senyor conseller.
Tots ho pagarem, però qui més car ho
pagarà són vostés.
No es pot enganyar indefinidament.

Senyories, el poble als seus governants els ho perdona
quasi tot.
Tot menys que l'enganyen, que s'aprofiten de la seua
bona fe.
Això no ho perdonen.
I a vostés no els ho perdonaran
tampoc.
Més dura serà la caiguda, senyors del Partit Popular.

Volen parlar d'aigua?
Parlem d'aigua.
Parlem del Xúquer.
Potser no els interesse parlar del Xúquer,
però a nosaltres sí, als valencians de les riberes sí,
als qui ens estimem la nostra terra sí ens interessa parlar del
Xúquer.
Perquè el major problema d'aigua, junt amb el
riu Segura, està en la greu situació del riu Xúquer,
conseqüència del vigent pla de conca, fruit del pacte
Bono-Zaplana que espolia el Xúquer autoritzant extraccions de 400
hectòmetres de l'aqüífer de la Manxa oriental i
que deixà sense cabal ecològic al riu.
Vostés foren
responsables d'eixe nefast pla.
I per a evitar que no s'asseque
el riu al seu pas per la Manxa, com va ocórrer en 1995, és
per això que aquests últims anys s'han llançat
diverses ofertes públiques d'adquisició de drets
d'aigua.
No és l'abastiment humà.
La finalitat
d'eixes compres de drets d'aigües són raons
mediambientals.
Cal ser rigorosos, senyories, senyories del PSOE, i no dir
que la finalitat és la d'abastir a València, que, com
el senyor Moragues explicava en una entrevista el diumenge passat, no
necessitava d'eixa actuació.

El futur del Xúquer hauria de preocupar-nos a
tots.
Les fotos publicades fa pocs dies mostren la situació que ens
depara el futur si no es redreça a la política d'aigua.
Les fotos publicades fa pocs dies ens produïxen una profunda tristor
als qui estimem la nostra terra.
Mostren un riu sobreexplotat per les
extraccions de centenars d'hectòmetres.
Una
sobreexplotació que detrau grans cabals i el deixa exhaust quan
arriba a les nostres terres.

El futur del Xúquer no és sols el futur
del seu ecosistema, sinó el futur de la nostra principal zona
humida, l'Albufera, que depén totalment d'ell.
És
el futur dels regants tradicionals de la Ribera, de l'alta i de la
baixa, que estan patint dràstiques restriccions en els seus drets de
reg.
És el futur de l'aigua de boca de València,
perquè molts dels seus habitants no saben que l'aigua que
veuen és majoritàriament del Xúquer perquè
proporciona una millor qualitat.

Unisquen les seues veus a les de «Xúquer
viu» que està demanant que cesse la sobreexplotació de
l'aqüífer de la Manxa oriental i, per tant, que es
declare oficialment com a sobreexplotat aquest aqüífer.

Malgrat la greu situació del riu es continua
sense acceptar que la presa dels transvasament del Xúquer al
Vinalopó es faça des del final del riu, i reclama que es
trasllade a Cortes de Pallás o Antella, és a dir, on
més mal li pot fer al riu.

Deixen d'exprimir el Xúquer.
No fa molt
en estes Corts, precisament, van rebutjar una proposició no de llei
del nostre grup, que pretenia, precisament, protegir este riu.

El futur del Xúquer, del Segura i de tots els
rius valencians i la seua recuperació són els temes
prioritaris.
La situació dels nostres aqüífers
contaminats, sobreexplotats i salinitzats en molts dels casos és el
que ens ha de preocupar.

I el govern de l'estat tampoc no vol parlar
d'aigua.
Només es pot qualificar com a decebedor les primeres
mesures del nou govern de l'estat.
Carregar-se el Ministeri de Medi
Ambient independent, fusionar-lo en un calaix de sastre, posar el medi
ambient novament com un accessori d'altres matèries, que
precisament tenen interessos oposats al medi ambient, no és el que
s'esperava d'un govern que vol ser sensible als temes
ambientals, que vol lluitar contra el canvi climàtic, que vol fer
una política hídrica que garantesca aigua de qualitat i per a
sempre.
Al contrari, sembla que es vullga corregir la política duta
a terme en els últims anys, que, si bé no és
l'òptima, sí que havia avançat en corregir
alguns despropòsits del govern del senyor Aznar, com va ser el Pla
hidrològic nacional.

Enfront d'això, les primeres declaracions
de la nova ministra han estat plantejar que, si cal, es farà el
transvasament del Roine.
Més despropòsits.
I fins on
aplegarem?
Al Rin?
Al Volga?
Als casquets polars?

Senyories, eixe no és el camí.
Eixe
és el camí de la depredació, la insostenibilitat i no
la viabilitat en el planeta de la vida, tal com l'hem conegut
nosaltres.
És el camí de la destrucció.

Volen parlar d'aigua?
Parlem d'aigua.
Evidentment, totes les obres necessàries per aconseguir
l'aprofitament de l'aigua que ja està disponible en la
nostra comunitat han d'eixir dels pressupostos de La Generalitat.
Les
inversions necessàries per a dur a terme obres que permeten deixar
de perdre 125 hectòmetres cúbics per la xarxa de
subministrament i deixar de tirar 543 hectòmetres
d'aigües tractades no són comparables amb les inversions
que requereixen ni les dessaladores ni, per descomptat, el transvasament.

Amb la tercera part del que costa el transvasament de
l'Ebre es podria completar la inversió necessària per
aconseguir eixos dos objectius en esta legislatura i poder afrontar
situacions que, com lamentablement es repetiran, i inclús
empitjoraran el futur, com és el dèficit hídric al
nostre país.

El segon pla de sanejament que vostés van
presentar l'any 2002, i que havia d'allargar la seua vida fins
el 2008, senyor conseller, amb un pressupost de més de 841 milions
d'aportació directa de La Generalitat, s'ha desenvolupat
deficientment, tant pel que es referix a la planificació de les
obres com a les inversions dutes a terme.

Si les previsions en el segon pla de sanejament eren
que en el 2007 s'arribara a 129 milions d'euros
d'inversió, en el pressupost han passat a 30 milions, que
després es confirma sumant la trentena de concursos publicats.

Del total de concursos publicats en el 2007, sap
vosté quants estan en alguna fase d'adjudicació?
Cap.
Els sis expedients que estan en algun procés de licitació es
corresponen amb sis expedients del 2006, amb un import de 3 milions.
Altres
dos projectes estan en fase d'informació pública: el
projecte de reutilització d'aigua de Pinedo i la
prolongació de col·lector nord entre l'assut i el pont
de les drassanes a València.

Actualment les obres en fase de licitació que
es poden trobar en la pàgina de la seua conselleria, només
estan en alguna fase de contractació sis, per un import de 3
milions.
Sap vosté a este ritme inversor quants anys necessitem per
acabar este pla de sanejament, senyor conseller?
Necessitem 281 anys per
acabar-lo.
No sé vosté, senyor conseller, però jo no
pense estar ací 281 anys.

Vostés poden traure diners per a eixes
inversions dels sobrecostos del palau de l'òpera, dels 2
milions d'euros que li van donar per a obres hidràuliques i
que vostés desviaren a altres obres, de subvencions europees
tornades per falta de realització d'obres, dels assessors que
vostés contracten massivament.

Volen parlar d'aigua?
Parlem d'aigua.
És cert que al nostre país, igual que a altres comunitats
mediterrànies, hi ha una greu situació de sequera que es
prolonga per tercer any consecutiu.
Per això fa més de dos
anys existix la Comissió Permanent de la Sequera, dependent de la
confederació hidrogràfica, on està present com a
membre de ple dret La Generalitat.
On estan en aquestes reunions
vostés, les seues propostes, les seus protestes?
En aquesta
comissió s'han aprovat mesures de restricció per al
reg, però l'aigua de boca no ha perillat mai.

L'embasament de Tous es troba a un nivell del
38% de capacitat, a data 14 d'abril d'enguany, per damunt del
30% que presentava l'any passat.
Com veu, a València
l'aigua de boca no li ha faltat mai.
Tampoc a la resta de poblacions
del nostre territori.
A Castelló hi ha embasaments que estan
desaiguant.
La urgència d'este debat no està
justificada per un empitjorament de la situació.

Parlem de les xifres, senyor conseller, xifres
publicades per organismes dependents de La Generalitat.
No sé si dir
la font concreta, perquè igual vostés la censuren,
però, en fi, estic parlant de xifres de l'Institut
Valencià d'Estadística.

Segons l'Institut Valencià
d'Estadística, l'aigua perduda en la xarxa de
distribució suposa 125,7 hectòmetres.
Som la segona comunitat
autònoma en pèrdua d'aigua en la xarxa en termes
absoluts.
Però en percentatge, la pèrdua estem en un 31,99%.
Tenim el trist honor de ser la primera comunitat autònoma en
pèrdua d'aigua per les canonades, la comunitat líder,
com tant li agrada dir al nostre president, però líders en
deixar perdre l'aigua per les conduccions.
Més d'una
tercera part de l'aigua que reclamen de l'Ebre estem tirant-la
per les canonades, sense que este govern del PP faça res per a
evitar-ho.
D'açò no en parlen quan parlen
d'aigua.
Açò no els interessa.
Potser no done vots a
curt termini.

Segons el mateix institut, 705 hectòmetres
d'aigües residuals.
.
.
, d'eixos 705, es tracten 693.
De
les aigües residuals que entren en depuradores, són tractades
el 98%.
Però una vegada tractada esta aigua, es reutilitzen
només 158 hectòmetres, dels quals, la resta, 534 són
abocats a la mar.
Un 80% de l'aigua tractada que podria destinar-se a
diferents usos, com el reg, la neteja de carrers, l'estan tirant al
mar.
Clar com l'aigua, senyor conseller!
Clar com l'aigua!

De les aigües tractades, estan vostés
tirant a la mar un transvasament i mig que reclamen de l'Ebre.
Aigua
que ja tenen, aigua que està ací, que només ha de
destinar-se als usos adients, aigua per a demà, per a hui, aigua per
als nostres camps secs, aigua que no ha de dur-se de lluny a un preu
inassumible per als agricultors.
Entre l'aigua tractada que
vostés tiren a la mar i la que es perd per les conduccions, suma 660
hectòmetres, quasi el doble del que demanen a l'Ebre.
Estan
vostés tirant, malbaratant, dos transvasaments de l'Ebre.

Senyories, un demana quan no té, però no
deu demanar quan tira el que té.
Actuen vostés com aquell que
va perdent els diners per una butxaca del pantaló i, en compte de
cosir-se la butxaca, demana prestat als amics.
Doncs es mereixen el mateix:
que algú els diga que han de cosir-se la butxaca.
I el més
greu és que el que vostés tiren per la butxaca és
l'aigua que necessita la nostra terra, aigua que necessitem els
valencians i valencianes de hui i de demà.

La natura és sàvia i d'ella
hauríem d'aprendre.
El cicle de l'aigua és un
cicle tancat i perfecte.
Els humans hem d'aspirar a construir eixe
cicle, a reproduir-lo a imatge de la natura, amb la tecnologia i
polítiques respectuoses amb el medi ambient.
És possible
reproduir eixe cicle.
És possible viure amb l'aigua de
què disposem estalviant, reutilitzant, no deixant que es perda
l'aigua pel camí, tractant totes les aigües grises i
tornant-les a aprofitar.
No és una quimera.
Només calen
inversions i voluntat política, que és el que no tenen.
És així de senzill.

Mentrestant, la guerra de l'aigua a
l'únic que porta és a la despesa milionària en
propaganda, pagada amb diners de tots els valencians, en què es posa
de manifest l'aigua que porta l'Ebre al mar, aigua
necessària per a la supervivència del delta, aigua
necessària per a mantenir un ecosistema únic i
meravellós.

Senyor conseller, conteste'm, per favor, a les
següents preguntes.
Per què s'entesten en el
transvasament de l'Ebre, aigua de pitjor qualitat, quan deixen que
s'asseque el Xúquer?
Per què practiquen
polítiques ecològicament insostenibles?
Per què deixen
construir on no hi ha garantia d'abastiment d'aigua?
Per
què no invertixen en infraestructures hidràuliques que
permeten un major aprofitament d'aigua, un major tractament de les
aigües grises i una major reutilització d'aquestes?
Per
què no invertixen en arreglar les canonades per tal que no es perda
una tercera part de l'aigua per la xarxa?
Per què desprecien
l'aigua que hui ja tenim?
Per què demanen aigua, si
l'aigua que tenim la tiren al mar?
Per què, senyor conseller?

I, per favor, no em conteste que és
perquè d'esta manera el Partit Popular trau més vots en
les eleccions.
Eixe argument no li l'anem a acceptar.

Moltes gràcies, senyories.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada, senyora
síndica.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula
l'il·lustre síndic senyor Ángel Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Entramos en el debate del agua nuevamente en este
pleno, en el debate de esta cortina de agua que pretende camuflar todas las
carencias de un gobierno que solo se dedica a agitar con este asunto.

Y entramos en el debate a partir de una
comunicación del gobierno que fue aprobada el viernes 18,
según nos han recordado aquí, y está por escrito, que
entró en esta cámara el jueves 17 y que fue firmada por el
vicepresidente primero el martes 15.
Ejemplo de seriedad y rigor donde los
haya.
Vamos hacia atrás en vez de hacia delante.

Y esta comunicación, que solamente añade
al tema que nos ocupa, que ahora se pone en un papel oficial, los insultos
y las agresiones verbales que antes se hacían en ruedas de prensa,
nos habla de catastrofismo, de desprecio y de humillación.
Y
además, se completa con palabras malsonantes, diría yo, del
señor presidente de La Generalitat, que llega a acusar al presidente
del gobierno de malversación de fondos.
Hace falta tener mucha
ligereza verbal y creerse muy conocedor del asunto para hablar de estas
cosas.
Sin duda, del tema de la malversación de fondos, el
señor presidente de La Generalitat sabe bastante, lo conoce en
profundidad y lo tiene cerca.
(Aplaudiments)

Nosotros, señorías, tenemos que empezar
en este tema reivindicando el derecho a tener una posición
diferente, sin que nos acusen de estar defendiendo intereses ajenos a los
valencianos.
Es duro en pleno siglo XXI y en España, con una
democracia consolidada, que uno tenga que empezar por reivindicar el
derecho a la diferencia, por reivindicar el derecho a tener una
posición distinta para resolver un problema.
Aquí el problema
no es si unos quieren agua y otros no queremos agua, aquí hay un
problema sobre si unos queremos el agua de una manera y otros la quieren de
otra.
Y no tienen ustedes ningún derecho democrático a
impedir que nosotros podamos defender esta manera de ver las cosas.

Miren, en este asunto hay que empezar por desmontar
dos falacias, que se han vuelto a repetir aquí hoy otra vez.
La
primera, nuestra posición responde al pacto del Tinell y a las
presiones de Esquerra Republicana.
Miren ustedes, Diario de Sesiones del Congreso de los
Diputados, del jueves 22 de marzo de 2001, debate en pleno del Plan
hidrológico nacional del señor Aznar: «Aquí
está nuestra posición.
.
.
» El pacto del Tinell fue dos
años y medio después de esto, el 14 de diciembre de 2003.
(Veus) «Aquí
está nuestra posición, en este texto de una enmienda
alternativa que presentamos en marzo de 2001 sobre el proyecto de ley del
Plan hidrológico nacional.
Aquí está nuestra
posición: no al transvase del Ebro como se planteaba en ese plan
hidrológico y una solución alternativa a base de, entre otras
cosas, desaladoras».

Por tanto, no vuelvan a decir ustedes que el pacto del
Tinell es el que guía nuestra posición.
Bueno, no lo vuelvan
a decir, si es que el señor cardenal les permite seguir mintiendo.
Si les permite seguir mintiendo, pueden ustedes seguir diciéndolo
hasta que quieran, pero yo creo que ya esas cosas no se llevan.

En segundo lugar, siguen ustedes diciendo la segunda
falacia: que su posición es una posición de acuerdo,
«el acuerdo que todos adoptamos en el Plan hidrológico
nacional y que ustedes derogaron por decreto».

Miren ustedes, el decreto ley de derogación de
la parte del transvase del Ebro del Plan hidrológico nacional que se
dio en el 2004 y que respondía al programa del Partido Socialista
-que ganó las elecciones, les recuerdo-, tuvo el apoyo
en el Congreso de los Diputados, cuando se ratificó, de todas las
fuerzas políticas de la cámara menos la suya.
Su Plan
hidrológico nacional había tenido el apoyo de
Convergència i Unió y de Coalición Canaria.
Ningún apoyo más.
El nuestro, la convalidación del
decreto -y aquí tengo también el texto del Diario de Sesiones del
Congreso de los Diputados-, de todos los grupos parlamentarios menos
el suyo.
Y la ley del Plan hidrológico nacional -el decreto a
continuación se transforma en proyecto de ley y se debate como
tal-, también volvió a tener el apoyo de todos los
grupos parlamentarios menos el suyo.

Ustedes, señor Camps, usted y su
compañero en estas lides, el presidente de Murcia, están
intentando imponer al resto de España un plan que no cuenta con el
apoyo de nadie, que no tiene el respaldo de ningún grupo
político y que incluso cuestionan en su propio partido
político.
Solamente hay otro presidente de comunidad autónoma
en España que esté haciendo eso, se llama Juan José
Ibarretxe.

Señor presidente, nuestro programa tiene muchas
cosas que le convienen a los valencianos.
Nuestro modelo, que no es el
modelo antitransvasista, porque nosotros estamos haciendo el trasvase
Júcar-Vinalopó, tiene muchas cosas que le convienen a los
valencianos.
Nuestro modelo garantiza a los valencianos autonomía
hídrica, al margen del clima, al margen de la voluntad de cualquier
otra región o comunidad autónoma.
Nosotros añadimos
agua al sistema y, por lo tanto, hay más para repartir con las
desaladoras.
Nosotros decimos que cuando hay problemas de sequía en
todas partes, las regiones y las comunidades se pelean por el agua.
Y
nosotros queremos tener autonomía hídrica para que nuestra
región sea también autónoma en eso, también en
eso, y usted lo está negando.

En segundo lugar, nuestro programa tiene una segunda
ventaja, que es que tecnológicamente evoluciona.
Ustedes quieren un
reguerón, que va a ser así toda la vida y que no va a
cambiar.
Nosotros queremos una tecnología que evoluciona y que ha
permitido, por ejemplo, en los últimos diez años reducir a la
mitad el coste energético.

Y en tercer lugar, nosotros tenemos un programa que
cuenta con financiación europea.

Mire, la diferencia es que usted, que presume del voto
del Comité de Regiones.
.
.
Voto que, por cierto, en la mayor
parte de las votaciones, que yo las he revisado una por una, son 67-71,
69-71, algunas enmiendas las ha perdido.
Por tanto, no está tan
claro el asunto.
Voto sobre un informe que no tiene carácter
vinculante.
Esa es la diferencia.

Nosotros tenemos 1.
200 millones de euros de la
Unión Europea para llevar adelante el programa AGUA.
Ustedes tienen
un informe que no es vinculante.
Esa es la diferencia.
En Europa, cuando se
toman en serio una política, la financian; cuando no, no la
financian.
A ustedes no les financiaron el Plan hidrológico
nacional.
Tengo tres informes de tres direcciones generales -si
quiere, se los saco en la réplica, los tengo aquí-, de
tres direcciones generales de la Unión Europea, de febrero y marzo
de 2004, cuestionando el trasvase del Ebro y la financiación para el
transvase.
.
.
¿Me dice que no es verdad?
Le emplazo
públicamente a enseñárselos delante de los medios.
(Aplaudiments) Le emplazo
públicamente a que me diga delante de los medios que los tres
informes que le voy a enseñar -están en inglés,
pero que el señor Font de Mora seguramente tendrá a bien
traducirlo (rialles) delante
de todo el mundo, que están en inglés-, le emplazo a
que me siga diciendo que no es verdad.

Por tanto, nosotros sí que tenemos
financiación europea, que es lo que importa.
Ustedes tienen un
informe que no es vinculante.
(Veus)

Miren, ustedes se empeñan en comparar lo
incomparable en este asunto.
Es decir, no había.
.
.
la
catástrofe que usted anuncian en la comunicación del Consell,
por lo visto, no existía hace dos semanas.
Tuvo que pasar lo de
Barcelona para que entonces se acordaran que hay una catástrofe y
venir aquí con tintas catastrofistas.
Y ustedes quieren comparar un
aporte temporal de nueve meses, que lo dice el real decreto ley, nueve
meses máximo, con un trasvase permanente de 50 hectómetros
total con otro trasvase que ustedes tenían de 1.
050
hectómetros cúbicos al año; comparar la compra de
derechos a regantes con extracciones del Ebro -es decir, lo de
Barcelona no extrae ni una gota del Ebro- y un tubo de un metro de
diámetro, que es lo que se lleva a Barcelona, con un canal de
veintiún metros, un coste de 4.
200 millones de euros con un coste de
180 millones de euros.

Aquí también se han hecho
tuberías y aquí también se han comprado derechos de
agua en la Comunidad Valenciana.
¿De verdad quiere usted eso, lo de
Barcelona lo quiere usted para la Comunidad Valenciana?
¿De verdad
quiere usted que compremos agua, al precio que la van a comprar, a los
agricultores del Bajo Ebro?
¿Le va a decir usted a la gente en la
Comunidad Valenciana que vamos a hacer el trasvase y vamos a comprar
derechos de agua, como hacen en Barcelona?
¿A cuánto?
¿A 0,40 euros el metro cúbico, a 0,45?
¿A
cuánto lo va a comprar?
¿Con el IVA?
¿Le va a decir
que igual que compra el Taibilla para Alicante, que está comprando
para Alicante agua en la Mancha, usted la va a comprar allí para
traerla aquí?

Señor Camps, ¿sabía Rajoy lo del
tubo?
El otro día en Elche, cuando dijo: «Han hecho un tubo
para Barcelona, queremos el mismo tubo para la Comunidad Valenciana y
Murcia».
¿Sabía Rajoy lo del tubo de un metro?
¿Rajoy está hablando de un tubo de un metro?
Oiga, por favor,
digan ustedes la verdad de una vez en este tema.
No tiene nada que ver una
cosa con otra, están intentando comparar lo incomparable.

Pero ustedes tienen cosas que hacer en este tema y no
las están haciendo, algunas las ha dicho la portavoz del Grupo
Compromís.
Ustedes se comprometieron a la modernización de la
acequia Real del Júcar y está sin hacer -compromiso
hasta 2003-; se hubieran ahorrado 400 hectómetros
cúbicos.
Ustedes se comprometieron a que se pudiera reutilizar el
agua de la depuradora de Pinedo, 100 hectómetros al año, solo
el 60% se reutiliza y con una caída muy deficiente.
Ustedes en los
presupuestos del 2008 -y tuve ocasión de decirlo aquí
otra vez en esta tribuna- han rebajado el presupuesto de saneamiento
y depuración un 32,87% respecto de lo liquidado en el 2006.
Y
ustedes, y hemos visto la noticia estos días atrás, no son
capaces de ejecutar todas las partidas para agua que les viene del fondo de
compensación interterritorial, y rebajan dos millones de euros y lo
envían a carreteras.
Esa es su política del agua, su
política de incapacidad de resolver los problemas de agua en las
competencias que ustedes tienen.

Mire, lo más importante de todo esto, es la
lealtad institucional.
Cosa que les falta.
¿Por qué boicotean
ustedes las desaladoras?
¿Por qué se empeñan en
paralizar la de Torrevieja, en no dar la licencia a la de Alicante?
¿Por qué las boicotean?
¡Si el de Murcia que
está con usted en este tema es mucho más inteligente!
¡Si permite la de Valdelentisco, la de San Pedro del Pinatar, si
incluso toma parte en la desaladora de Escombreras que empezaron unos
privados y que ahora tiene parte la propia comunidad autónoma!
Por
qué usted.
.
.
reivindique lo que quiera.
¿Por qué
tiene que paralizar las desaladoras, que las está pidiendo la gente?
La gente quiere agua y le da igual de dónde venga.

Mire, usted debería de colaborar, y
debería de colaborar también en un trasvase, ya que le gustan
tanto los trasvases, en el del Júcar-Vinalopó.
¿Por
qué les dice usted a los agricultores del Vinalopó que el
agua con la que están regando sus compañeros de la Ribera no
les sirve a ellos?
¿En qué situación les está
poniendo usted a los de la Ribera y a los del Vinalopó?
La primera
vez en la historia que se consigue que regantes de una cuenca excedente se
pongan de acuerdo para ceder a otros y ustedes instigan a los que tienen
que recibir el agua para que no la reciban.
¿Qué clase de
política es esa?

Colabore usted con el Gobierno de España, pero
colabore respetando a quien ha ganado las elecciones.
¿Pedían
ustedes un gesto?
Sí, a quien ha ganado las elecciones, porque este
es un problema de España, no suyo, señor Camps, no es un
problema solo de la Comunidad Valenciana.
Es un problema de España
que hay que resolver en España, porque el agua que pide usted tiene
que venir de otros sitios, no de la Comunidad Valenciana.
No puede ser
usted independentista en este asunto, señor Camps.

Mire, ¿por qué trae usted este debate
con esta virulencia ahora a esta cámara?
¿Por qué lo
trae ahora?
¡Si llevamos hablando de agua todas las semanas
aquí!
¿Por qué lo traen con esta virulencia, con este
empeño en un pleno extraordinario con tanto aparato, si no ha habido
restricciones de abastecimiento, si no hay ningún problema nuevo que
no conozcamos anteriormente?
Se lo diré, porque en su programa
electoral del 2008 usted no consiguió que fuera lo del trasvase del
Ebro, el programa de su partido.
Porque además le obligaron a
retirar una enmienda del Congreso de los Diputados de 600 millones para el
trasvase del Ebro.
Porque además están las manifestaciones
públicas del señor Rajoy cuando ha venido aquí en
campaña electoral y de otros altos dirigentes de su partido diciendo:
«Primero, haré las obras del pacto del agua de Aragón,
habrá que respetar el caudal hidrológico del Ebro, el
caudal.
.
.
y cuando quede lo que quede, entonces, lo
trasvasaremos.
» ¿A cuándo nos vamos?
Usted no ha
conseguido en el programa electoral meter el trasvase del Ebro, y como no
lo ha conseguido y se ha quedado bastante tocado en ese tema, el tema de
Barcelona le viene a usted como un regalo.
Le viene muy bien la excusa
catalana.
Ya lo vemos aquí, siempre está Cataluña por
delante para seguir la política favorita, la suya, la única:
el victimismo, el victimismo y, además, con los catalanes como
enemigo y con los socialistas también como enemigos, en este caso.
Ahora no están los votos de Esquerra Republicana, no sé
cuales serán los que nos van a obligar ahora a mantener una
determinada política.

Mire, usted ha encontrado aquí la excusa para
sacar lo que su programa electoral, el de su partido, había
enterrado en las elecciones generales.
Usted de cara al congreso del
Partido Popular ha encontrado un Mariano Rajoy débil y le
está vendiendo los votos del frente del agua.
Eso es lo que
está intentando usted hacer, (aplaudiments) está intentando.
.
.
está intentando
llevar al señor Rajoy a donde no quería ir, seguramente
irá, porque su capacidad de presión en estos momentos, de
cara al congreso del Partido Popular, es mucha.
Pero él que no
defendía el trasvase del Ebro a lo mejor, todavía no lo
defiende claramente, habla del tubo de arriba para abajo, ¿no?
Pero
seguramente terminará defendiéndolo, porque usted le va a
imponer esa política.

Muy bien, eso es cobrar un voto, un voto interno de
partido que a él le hace falta y que a usted le viene bien vender.
Pero, mire usted, para eso usted no puede boicotear el programa AGUA.
(Remors) Siga pidiendo si quiere
el trasvase del Ebro, pero no boicotee el programa AGUA, porque lo
necesitan los agricultores y las personas de la Comunidad Valenciana,
porque nos permite una solución autónoma.
Usted que va casi
de nacionalista por la vida, acepte esta solución autónoma
que nos permite no depender del clima y no depender de otras comunidades
autónomas.

Señor Camps, yo el otro día salí
a una rueda de prensa con esta chapa: «No a la guerra».
Deje
usted la guerra, de verdad, deje usted la guerra.
(Remors) Mire, usted, no la puede ganar,
¡no la puede ganar!
Este es un problema que se decide en
España.
Y en España hemos ganado nosotros las elecciones,
nosotros las hemos ganado.
No puede usted ganar esta guerra porque
además no le apoya nadie, ningún otro grupo político,
ni siquiera las regiones de su partido le apoyan.

Por tanto, es absurdo intentar embarcar a la gente en
una guerra que no va a poder ganar, que solo va a generar odio, odio y que
solo va a generar al final en el pueblo valenciano frustración.
Al
final, nosotros resolveremos el problema del agua.
(Remors) Ríanse, ríanse,
pero no hay.
.
.
no hay restricciones en la Comunidad Valenciana.
Ríanse, pero ustedes abren el grifo y sale agua, ¿verdad?
¿Todos los días, verdad?
¿Eso qué es, gracias a
la labor del Consell?
¿A qué labor del Consell?
Eso es
gracias a lo que está haciendo el Gobierno de España.
(Remors) Sí, sí,
ríanse, ríanse.
Cuando esté terminado el programa
AGUA, que estará terminado, cuando esté terminado el programa
AGUA y absolutamente garantizada la independencia hídrica de la
Comunidad Valenciana, entonces la gente se acordará de quién
ha trabajado para poner en marcha el programa AGUA y quién ha
trabajado para hacer del victimismo una seña de identidad y una
bandera, con el exclusivo fin de ganar unos votos, de escalar en el partido
y, quien sabe si, al final, de intentar marcharse de la Comunidad
Valenciana.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando.

El senyor Luna González:

.
.
.
a más altos
designios.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula
l'il·lustre síndic senyor Ricardo Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias,
señor presidente.

Señor presidente del Consell.

Señoras y señores diputados.

Conseller, enhorabuena.
Lo puede decir más alto pero no más
claro: ¡Queremos el agua del Ebro para Barcelona, (aplaudiments) pero la queremos
para Valencia, Murcia, Almería y para el conjunto de los
españoles!

Y, señor Luna, ha comparado usted al presidente
Camps con el presidente Ibarretxe.
Hay una diferencia fundamental: al
presidente Ibarretxe le apoya el señor Zapatero para hacer un
referéndum y al presidente Camps no le apoya el presidente Zapatero
para hacer la idea de España y de la Comunidad Valenciana, esa es la
gran diferencia.
(Aplaudiments)

No se alteren, no se alteren.
Relájense.
(Remors) Por cierto, yo creo que
el señor Rajoy tiene muy claro las tuberías, cómo son
y qué tuberías quiere.
Quiere estas tuberías iguales
para traer el agua del Ebro a Valencia, a Murcia y Almería,
exactamente iguales para todos, iguales.
(Aplaudiments)

Mire, señor Luna, lo del
Júcar-Vinalopó.
Hay que tener poca vergüenza
política, cuando por imposición de Esquerra Republicana de
Cataluña, el señor Zapatero cambia el trazado del trasvase
ejecutado en un 50% y convierte un trasvase para regar y para beber en un
trasvase de baldeo de calles que no sirve a nadie ni contenta a nadie.
Hay
que tener poca vergüenza política.
(Aplaudiments)

Y, mire, no necesitamos ninguna excusa catalana.
Llevamos defendiendo el agua desde el año 2004.
Hay una diferencia,
parece que el único que necesita a los catalanes para mantenerse en
el gobierno, a los socialistas catalanes para mantenerse en el gobierno y
pagar peaje político, por ejemplo con el agua de los valencianos, es
el presidente de gobierno Zapatero, y eso no lo podemos consentir.
De
excusas, ninguna, señor Luna, de excusas, ninguna.
Y para boicotear
el programa AGUA no nos necesitan a nosotros, no nos necesitan.
En cuatro
años, de 54 actuaciones, 4 acabadas, 9 desaladoras sin hacer y un
trasvase derogado.
Para boicotear el programa AGUA solo necesitan al
gobierno socialista y al presidente Zapatero, solamente eso.
(Aplaudiments)

Por cierto, ese mismo programa AGUA que sustrajo los
fondos del trasvase del Ebro para hacer desaladoras en la Comunidad
Valenciana y darnos agua sucia a los valencianos, el mismo programa AGUA.

Mire, si los trasvases no hubieran sido demonizados,
no estaríamos en esta situación.
Dice que el agua para beber
es importante y que aquí no hay restricciones de agua, y es muy
cierto, el agua para beber es prioritaria, pero el agua para vivir no es
menos prioritaria.
(Aplaudiments) Porque del agua se bebe, pero también se come,
se come de la que riega los campos de nuestros agricultores, se come de la
que mantiene sus cultivos, se come de la que cuida sus cosechas, esas
cosechas que les dan un empleo, un sueldo que les garantiza la vida, porque
el agua también es vida, señor Luna, también es vida.

Por lo tanto, no nos venga aquí usted con la
idea de que el agua solo sirve si se puede beber.
Dígales usted a
los miles de personas, a los agricultores que en los últimos
años han tenido que abandonar más de 15.
000 hectáreas
de riego que pueden pagarse la hipoteca o que pueden vivir porque salga
agua del grifo.
Dígales a los de la huerta de Murcia y de
Almería que las hipotecas, la luz, el transporte se paga
única y exclusivamente con el agua que sale del grifo.
Vayan y
díganles ustedes a aquellos que han perdido su empleo porque no
pueden regar sus campos que solamente es necesario que les salga el agua
del grifo.
Es una desvergüenza política para los agricultores
valencianos, murcianos y almerienses.
Y, por cierto, mientras llevo
hablando, 77.
750.
000 litros han ido del Ebro directamente al mar, y eso es
lo que ha consentido el gobierno socialista para la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Mire, nadie nos tiene que contar, señor Luna,
cómo se ahorra agua y cómo se garantiza el agua en esta
comunidad.
Llevamos siglos salvando los efectos de la sequía en la
Comunidad Valenciana, los valencianos, los castellonenses y los
alicantinos.
Nadie nos puede acusar de hacer victimismo con el agua.
A una
comunidad que todos los días se busca la vida para ahorrar la poca
que tiene.
Victimismo es lo que ustedes hacen, señor Luna, cruzarse
de brazos, llorar, hacer pasar los problemas.
.
.
Nosotros no hacemos
victimismo, nosotros nos remangamos para que no se nos pierda una sola gota
de agua.
Porque es de justicia que lo poco que les sobra a los demás
también pueda venir a Valencia, a Murcia y a Almería.
Y eso
lo llevamos haciendo y demandando en los últimos años.

Y los datos están ahí.
Y los datos los
ha dado el conseller.
Y hoy estamos aquí haciendo política, pidiendo lo que es
justo para los valencianos, porque una cuestión nacional no se
resuelve ni se reclama solamente teniendo una tubería y haciendo
política sin sentido de estado.

No es una idea de España la que excluye a unos
territorios y prima a otros.
Señor Luna, si no hay igualdad entre
territorios es imposible que haya igualdad entre personas.
Un trasvase es
un trasvase aquí, en Cataluña, en Aragón o en la China
popular.
Y lo que ustedes han hecho a Barcelona es un trasvase que
apoyamos, que ratificamos y que exigimos que se amplíe, señor
Luna.
¿Puede usted decir lo mismo del agua que necesitan los
valencianos, los alicantinos o los castellonenses?
¿Puede usted
apoyar exactamente la misma medida que ha aprobado el Gobierno de
España para Cataluña, puede apoyarla también para los
valencianos?
Porque habla del Tajo-Segura y, si usted supiera lo que dice,
sabría que en estos momentos las reservas están solo a 18
hectómetros cúbicos de que la ley impida trasvasar agua del
Tajo-Segura y que los alicantinos y los murcianos tengan problemas de agua
por la ineptitud del gobierno socialista.
Esta es la realidad.
(Aplaudiments)

Mire, señor Luna, creo que con su
actuación nos está haciendo perder un tiempo precioso.
Mientras estamos aquí discutiendo los valencianos, la cámara
que representa a la voluntad de los valencianos, si son galgos y podencos,
si estamos discutiendo lo que ustedes dicen que es una tubería maja
y muy solidaria, la necesidad y la realidad es que en la Comunidad
Valenciana hace falta agua.
Si así lo prefiere su mala conciencia,
porque tienen miedo a llamarla de otra forma, porque no soportan que los
valencianos les miren a la cara y les digan que quieren que defiendan sus
intereses y no los de un gobierno en Madrid, que atenta gravemente contra
los intereses, la identidad y la realidad de la Comunidad Valenciana,
allá ustedes.
Pero mi grupo lo que exige claramente es igualdad de
trato, señor Luna.
No pedimos ser más que nadie, pero tampoco
queremos ser menos que ninguno.
Porque creemos claramente en una idea de
España, en una idea de España donde los ciudadanos seamos
iguales en derechos y obligaciones, pero también en oportunidades;
donde los valencianos, los murcianos, los andaluces, los catalanes tengamos
las mismas oportunidades.
Por eso, creemos en un proyecto común para
toda España.

Señor Luna, el agua que pedimos no es de nadie.
El agua que pedimos es el agua que sobra.
Su presencia o su ausencia, desde
luego, determina el futuro de muchas cosas, determina el futuro de nuestra
agricultura, de nuestro turismo, de nuestra industria, de nuestra igualdad.
Por cierto, ahora que tenemos un Ministerio de Igualdad, que en su primera
intervención dijo que la igualdad era competitividad.
¿Qué pasa si no hay igualdad de territorios con la
competitividad de nuestra agricultura, de nuestro sector turístico,
de nuestra industria, de nuestros ciudadanos?
Ustedes atentan contra la
competitividad del territorio valenciano, de los valencianos y de nuestros
agricultores.
(Aplaudiments) Y esa es la realidad.

Señor Luna, no hay restricciones.
¿Usted
es capaz de comprometerse aquí con si en algún municipio de
Almería, de Murcia o de la Comunidad Valenciana se produjera alguna
restricción pediría, junto al gobierno valenciano, que la
misma tubería maja y solidaria que va a Cataluña, al
área metropolitana de Barcelona venga aquí, a la Comunidad
Valenciana?
, ¿sería usted capaz de comprometerse?

Nosotros tenemos una idea muy clara.
Queremos el Plan
hidrológico nacional, queremos el trasvase del Ebro a la Comunidad
Valenciana, queremos el trasvase del Ebro a Almería, a Murcia y lo
queremos también para el área metropolitana de Barcelona.
No
queremos las desaladoras de forma masiva, porque si esa fuera la
solución, señor Luna, ¿por qué en
Cataluña no piden, en lugar de un trasvase del Ebro, más
desaladoras?
Porque simplemente prefieren el agua limpia del Ebro y no
quieren el agua sucia de las desaladoras.
Y esa es la realidad,
señor Luna.

Hoy aquí no solamente estamos hablando y
debatiendo sobre la necesidad de agua de territorios.
Estamos hablando
sobre una idea de España, de Comunidad Valenciana, de principios de
solidaridad, de principios de igualdad, de todos aquellos principios que
desde que gobierna Zapatero se han puesto en tela de juicio en este
país y en esta comunidad.
Mire usted.
.
.
(Remors) Sí, han ganado pero eso
no quiere decir que respeten la libertad, la igualdad y el principio de
solidaridad que el Estatuto valenciano y la Constitución reconocen.
(Aplaudiments) A ustedes los
españoles no les han dado un cheque en blanco y no les han votado
para decirles que unos son buenos y otros son malos, porque eso es
claramente una perversión del sistema político y
democrático.

Mire, querría acabar diciéndoles dos
frases muy importantes que responsables políticos dijeron en su
momento.
«El agua no es de nadie y el agua es de todos.
» Lo
dijo el señor Lerma, como presidente de La Generalitat en una
entrevista al periódico El País.
Y otra que dijo el portavoz del Partido Socialista de
Cataluña, Miquel Iceta hace apenas dos semanas: «Como su
nombre indica, el Gobierno de España es el gobierno de toda
España y, por tanto, ha de garantizar ese derecho universal que es
el agua.
»

Sé que ya han oído estas declaraciones
en otras ocasiones.
Yo solo les pido, señoras y señores del
Grupo Socialista, que no solamente las oigan sino que hoy, por primera vez,
las escuchen.
Y quiero decirles que mientras ha durado mi
intervención, 233 millones de litros de agua del Ebro se han ido
directamente al mar sin por pasar ni por Valencia, ni por Alicante, ni por
Castellón, por su culpa y por la del señor Zapatero.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias,
señor Costa, síndico del Grupo Parlamentario Popular.

Per a contestació conjunta, el conseller,
senyor García Antón, té la paraula.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Luna, tanto que alardea usted del
programa AGUA y de las inversiones, no será tan bueno todo esto
cuando no hace demasiado tiempo, un par de meses, nos llaman del Ministerio
de Economía y Hacienda para redistribuir los fondos de
cohesión que el gobierno no había sido capaz de invertir en
el programa AGUA y lo hemos hecho nosotros con las depuradoras que estamos
construyendo para poder utilizar y gestionar mejor el agua en la Comunidad
Valenciana.
Más de 33 millones de euros nos han venido a nosotros
por la falta de eficiencia y de eficacia en la gestión del gobierno
con el programa AGUA, que ya era insuficiente en relación a la
inversión que tenía el transvase del Ebro.

Mire, si hubieran querido de alguna manera hacerlo
medianamente bien, sin ninguna duda que esa actuación debería
haber reunido al Consejo del Agua de la Cuenca del Ebro; no se ha reunido
con nadie.
Debería haberse consultado al Consejo Nacional del Agua;
ni siquiera les han llamado para nada.
 Debería.
.
.
Según la Ley de aguas, la transferencia de recursos
hidráulicos entre cuencas distintas debe de ser regulado por la ley
del Plan hidrológico nacional.
En definitiva, se ha hecho de una
forma muy arbitraria.
Pero, lo más importante, lo más
importante es que ustedes han hecho marcha atrás, es decir, ustedes
han vuelto a recuperar el trasvase del Ebro sin ninguna duda.

Y ahora dicen que, bueno, que esa es una excusa que
nosotros estamos utilizando y tal.
Llevamos cuatro años exigiendo
que vengan aguas de otra cuenca.
Y lo venimos exigiendo, porque estamos
convencidos de que es la mejor solución.
Ustedes hablan de la
desalación como si fuera la panacea y la solución a todo.
Y
nosotros decimos, y yo les digo, que la desalación es una parte de
la solución.
Pero, sin ninguna duda, la desalación global no
es solución para los 350 hectómetros cúbicos que
necesitamos en la comunidad.

Usted conoce perfectamente, porque ha sido alcalde de
Alicante, cuál es la problemática de aquella zona, sobre todo
desde Alicante hacia el sur con todo el regadío.
Usted sabe que los
regantes de aquella zona son capaces de pagar por el agua, pero es
imposible pagar el precio que vale la desalación.
No se puede mandar
agua desalada para regar, porque eso es lo mismo que decir que se acabe con
la agricultura.
Y es una agricultura importante, competitiva y que crea
empleo, genera mano de obra y, por lo tanto, no podemos, de ninguna manera,
dejarla nosotros de lado.
Y ustedes con esa política lo están
haciendo.

Mire, la política del ministerio anterior, y
parece que este va a continuar con la misma línea y la he vivido
directamente, era ver, y además yo creo que sacaban pecho cuando lo
decían: «Mira, este año hemos conseguido que el agua de
regadío haya disminuido de una forma importante».
Y hablaban
con los ecologistas y decían: «Hemos regado mucha menos
superficie y, por lo tanto, menos volúmenes de agua.
» Hay que
aplaudir porque esto, en definitiva, es una forma eficiente de no gastar
agua.
¿Qué están haciendo?
Lo que están
haciendo es ver como poco a poco están acabando con la agricultura.
Más de una tercera parte de la zona agrícola, de la zona del
Segura, de la zona del Vinalopó está sin plantar, está
sin cuidar y está que no tiene recursos hidráulicos.
Y no
tiene recursos hidráulicos, porque no hay nadie que se preocupe de
darlos.
Y sin ninguna duda que la desalación esa no es la
solución para eso, eso es decir que desaparezca, que desaparezca la
agricultura de esta zona.

También nos acusan de la gestión en
estos años.
He podido ver unos papeles por encima y hemos construido
o ampliado del orden del 300 nuevas depuradoras.
Hemos pasado de depurar
unos doscientos y pico hectómetros cúbicos a más de
quinientos hectómetros cúbicos; tratamiento terciario del
agua con una depuración para las zonas sensibles o para reutilizar,
doscientos veintitantos hectómetros cúbicos.
Con actuaciones
directas ahora, usted que es de Alicante, sabrá que estamos haciendo
dos depuradoras nuevas tratando en.
.
.
, en el.
.
.
, vamos, en el área
metropolitana, tratamientos terciarios para ampliar la desalación en
dos actuaciones, también para la reutilización, conducciones
de emergencia para reutilizar las aguas en las zonas más
problemáticas, actuaciones de pozos en la Vega Baja y actuaciones de
depuración y reutilización prácticamente en toda la
Comunidad Valenciana.

En el área metropolitana de Valencia, la
actuación más importante de reutilización, más
de doscientos hectómetros cúbicos, casi cien solo en Pinedo,
con un tratamiento terciario, mientras que, hace unos años,
¿ustedes qué hicieron en Pinedo?
Un tratamiento primario para
coger toda el agua, alrededor de los cien hectómetros cúbicos
al año y tirarlos al mar.
¿Qué hemos hecho nosotros?
Tratamiento secundario, terciario, para poder reutilizar esas aguas, una
parte, en la Albufera, con un tratamiento exquisito y otra parte en los
regadíos de toda el área metropolitana, de forma que hoy se
está bebiendo agua en Valencia del Júcar y del Turia, pero
cuando el Júcar.
.
.
Y conforme vamos reutilizando esas aguas, el
Turia queda más liberado para dar aguas para el regadío y se
pueden utilizar más aguas del Turia, también.
O sea, se
está actuando para que las aguas residuales que depuramos y
reutilizamos, de alguna manera, sustituyan a las que estaban dándose
limpias para poder regar en esa zona.
Y eso son políticas de
gestión que aquí se vienen haciendo desde hace tiempo, pero
en todas las provincias y en todas las comarcas, y eso se nota mucho.

Hay zonas, como la Marina Baja, donde el tratamiento
terciario que se ha hecho recientemente con la desalación,
está haciendo que el regadío de la zona, que los regantes,
que los agricultores, prefieran esas aguas porque tienen más
garantía y una calidad extraordinaria, y que todas las aguas que
utilizaban ellos se utilizan para el abastecimiento.
Multiplicamos por dos
todo eso, y eso es no nueva cultura, eso es una buena cultura del agua, eso
es gestionar bien los recursos, y eso es lo que estamos haciendo
aquí, en la comunidad.

Y no decimos «no» a la desalación,
decimos «sí» de forma planificada y de forma puntual.
Pero ustedes están haciendo desaladoras conforme.
.
.
Van.
.
.
¡Si
van por los ayuntamientos vendiéndolas!
, a ver quién me firma
un convenio para colocarle una desaladora.
.
.
Y eso no puede ser, eso no es
planificar, eso no tiene ningún rigor, eso es ver si de esa manera
son capaces de gastarse el compromiso de dinero que tienen que Europa, y
así y todo, no son capaces, porque no encuentran al lado nadie que
quiera firmar, sobre todo, los abastecimientos, por supuesto, que terminan
firmando, pero los regadíos, no pueden, no pueden porque no pueden
pagar esa agua, a pesar de que les prometen cosas que saben que no pueden
hacer, como es bajarles notablemente el precio del agua.

Entonces, todo eso es una cantidad de artilugios, es
una cantidad, es una forma de hacer las cosas que es insostenible.
Hay que
poner las cartas boca arriba, hay que saber qué es lo que queremos
hacer, hay que saber cuáles son nuestras necesidades y cuáles
son nuestros recursos y nuestras posibilidades y cómo todo eso se
puede resolver de forma seria, y no han querido abordarlo durante los
cuatro años de ninguna manera.
Y sería una pena que ahora
perdiéramos esa oportunidad.

Ustedes, con lo de Barcelona, es cierto que abren una
vía y es una vía que nosotros no tenemos que abandonar y
ustedes no deberían de abandonar de ninguna manera.
Porque siguiendo
la filosofía del programa AGUA, lo que se tenía que haber
hecho en Tarragona es sustituir ese trasvase por una desaladora para evitar
que se trasvasen aguas y dejar el delta tal cual.
Pues, no, lo que se hace
es aumentar el trasvase para abastecer a Barcelona.
Y decimos que
está bien.

Y ustedes, entonces, rompen la filosofía del
programa AGUA cuando les da la gana, y eso no se puede hacer, hay que
hacerlo.
.
.
, hay que planificar, hay que tener rigor, hay que trabajar en
esa línea, y no lo hacen, no lo hacen, solo son medidas a golpe de
efecto en un momento determinado para un titular, para una desaladora, para
un tal.

Y, luego, nosotros no estamos boicoteando nada de lo
que sea razonable.
Nosotros.
.
.
Ustedes están terminando, ustedes, el
gobierno está terminando la segunda desaladora del Alacantí
y, nosotros, haciendo la autorización ambiental integrada y haciendo
las pruebas, y no hay ningún problema, y, como esas, un
montón.

Sin embargo, desaladoras, situación que tienen:
desaladora terminada en Murcia de Valdelentisco, funcionando solo al 10%,
¿por qué no funciona el otro 90%?
No tienen energía,
llevan un año sin energía y sin posibilidad de tenerla a
corto plazo.
Vergonzoso.

Desaladora de Torrevieja.
Los informes para recibir
energía, durísimos: a corto plazo, imposible, a largo plazo,
en principio, no hay suficiente energía.
Informes medioambientales:
no están claros, los vertidos llegan a un punto determinado y no
pueden ir más lejos, porque está la posidonia, donde
también hay una flora con unos problemas determinados, con unos
informes dudosos.
No hay ninguna autorización del ayuntamiento y no
hay ninguna autorización y se lanzan a hacer una desaladora de 80
hectómetros cúbicos, la mayor de España y de Europa,
sin contrastes, sin informes, sin energía, sin nada, con,
además, la cantidad de energía que necesitan y que, al final,
termina produciendo una cantidad de CO2 alarmante, alarmante.
¡No les preocupa!

Ustedes, cuando no quieren, no hacen números,
da igual lo que valgan las cosas.
Así luego nos van las cosas,
claro, porque todo se multiplica por tres.
Pero es que, no importa,
¿qué hay que hacer?
, ¿un metro cúbico a 20.
.
.
,
a 2 euros el metro cúbico, al precio que sea?
, no contamos, lo que
haga falta con tal de salir del paso y solucionar.
Pero, al final, todo eso
hay que plasmarlo, hay que saber lo que vale, hay que saber cómo se
puede vender, hay que saber.
.
.
Bueno, y hay que seguir la directiva europea
que dice que, de alguna manera, tienen que ser precios reales, lo que se
cobre.
Ustedes no lo aplican por ningún lado.

Por eso, yo pediría seriedad, rigor, empezamos
una nueva etapa con un nuevo gobierno, un nuevo ministerio.
Yo
tendería la mano a que recuperáramos las políticas de
consenso, que digan ustedes lo que digan, las hicimos con ustedes hasta el
año 2001.
Que en el Consejo Nacional del Agua el Partido Socialista,
Bono también, como presidente de Castilla-La Mancha, lo
aprobó sin ningún problema.
Pero hubo más comunidades
socialistas que usted conoce perfectamente, donde Jordi Pujol lo
aprobó.
O sea, Convergència i Unió lo aprobó
sin ningún problema, con los problemas que podía tener en
Cataluña, ¡porque el agua salía de ahí!
Sin
embargo, lo aprobaron, porque había voluntad de acuerdo,
había voluntad de consenso.

Ustedes no han aplicado eso, no han tenido voluntad de
acuerdo, han aplicado la autarquía total, cada uno que se
apañe como pueda, cada zona que se apañe con sus recursos,
cada zona que no se toque en absoluto.
Eso es imposible.
Vivimos en un
estado de derecho donde, de alguna manera, el artículo creo que es 2
de la Constitución dice que tenemos que ser solidarios unos con
otros, que tenemos que permitirnos, que tenemos que ayudarnos, que tenemos
que resolver nuestros problemas conjuntamente, y ustedes han ido a unas
soluciones de autarquía total, de crear problemas entre las
regiones, entre las provincias y entre los usuarios, que no tiene
ningún sentido.
Hay que recuperar otra cosa.

Y lo que me parece y me da pena es que sean ustedes,
socialistas valencianos, los que estén apoyando esa película,
esa película y esa política, porque lo hacen, además,
sin convencimiento, lo hacen yo creo que algunos con vergüenza.
Yo
recuero de forma clara y concreta cómo, creo que fue por el mes de
julio del año 2005-2006, creo que fue el 2005, alcaldes del Partido
Socialista de toda la zona del Vinalopó venían a ver las
obras del Júcar-Vinalopó con representantes del ministerio.
Estuvieron viendo las obras, estuvieron celebrando aquello, estuvieron
hasta brindando, diciendo que dentro de un año estas obras
estarán terminadas.
Estaban todas en ejecución.
Diez
días después o quince días después alguien los
reunió aquí, en la sede del Partido Socialista -es que
estaba buscándolo, pero no lo encuentro-, los reunió y
exigió a los alcaldes y a todos cambiar la toma y ver si se
hacían otras cosas, y en vez de ustedes provocar la unión, el
consenso, el acuerdo, provocaron la discordia, provocaron la insolidaridad,
provocan la desvertebración, porque les interesaba por un pacto para
aprobar unos presupuestos determinados.
Y eso es así, se pongan como
se pongan.

Y esa forma de hacer política no es buena, pero
no para ustedes, para nadie, para nosotros tampoco.
Queremos que se
solucionen los problemas, y así no se solucionan, señor Luna.
Ustedes deberían de tender a cohesionar, a unir, a entre todos
planificar con rigor las cosas, hacerlo bien, y no a provocar, a desunir, a
crear tensión, a.
.
.
, en definitiva, a soluciones insolidarias.
Eso
no es bueno para nuestra economía ni para nuestras gentes.

Me hablaba también de cosas que decía
que no habíamos hecho, temas.
.
.
Y como lo dice muchas veces, se lo
voy a recordar totalmente.
La acequia real y la modernización, ese
es el gran tema.
.
.
Yo adquirí.
.
.
, el gobierno, adquirimos un
compromiso con ellos en el año 1996-1997 de modernizar lo que fue la
conducción principal, de que la conducción que desde la presa
va a las conducciones secundarias, antigua, vieja, decían ellos que
tenía muchas pérdidas y que si la modernizábamos, si
se hacía nueva, podíamos ahorrar del orden de los doscientos
hectómetros cúbicos, decían, el doble de lo que se
puede necesitar en el sur de la comunidad.
Arreglemos aquello y esa agua
que sobra la redistribuimos en la comunidad.
Eso está hecho.
Se
inauguró en el 2004, antes de las elecciones del 2004.
Está
totalmente finalizada esa obra.

Si se ahorra toda el agua que decían, hicimos
una actuación importante, fue gobierno central, con proyecto nuestro
y con.
.
.
, bueno, por lo menos la gestión en aquel momento de
gobierno central y nuestra era solidaria, estaba coordinada y
actuábamos conjuntamente, la obra se terminó y no les
costó ni un duro a los regantes.

Hemos continuado después haciendo cosas,
muchas, y hemos ido mucho más allá de lo que hacemos con
cualquier otro regadío de la Comunidad Valenciana en esa zona.
Estamos haciendo la modernización de los regadíos de toda la
acequia real, prácticamente al cien por cien por parte del gobierno
valenciano, pagando incluso lo que son la expropiación de los
terrenos, para que pueda pasar por ahí la tubería, todo, todo
con el fin de terminar con esa modernización.
Porque los regantes en
todas las zonas no lo tienen tan claro, unos quieren regar de una manera y
otros, de otra, pero, al final, han entrado todos.
Bueno, pues, lo estamos
haciendo, son muchas las actuaciones que se están terminando, pero
la fundamental, la acequia madre, esa está totalmente finalizada y
está hecha.

Pero igual que eso, es que yo creo que somos, un
ejemplo en políticas de depuración, reutilización y de
la mejor gestión.
Hay ejemplos que tengo que decirlos, porque me
duele que a veces se pongan otros ejemplos de otros sitios, cuando
aquí lo hacemos por lo menos igual, y yo creo que mucho mejor.
Como
hablaba antes, las zonas más deficitarias, sin ninguna duda, son la
zona de la Marina Baja, el Alacantí, el Vinalopó y la Vega, y
ahí es donde se está intensificando la reutilización
totalmente.
También se está haciendo en el área
metropolitana de Valencia y en todos los sitios, pero de la forma
más sofisticada en estos puntos.

Bueno, hemos llegado a soluciones que yo creo que no
se hacen en ningún sitio del mundo, ¡del mundo!
Depuradoras
con tratamiento terciario, o sea, con una agua de una calidad importante,
Rincón de León en Alicante o.
.
.
, y la otra es en Benidorm.
Estamos desalando las aguas de la depuradora, que tienen una conductividad,
un (ininte­l·ligible) .
.
.
de sal muy fuerte para alguna agricultura,
entonces, le quitamos la sal para que la puedan utilizar correctamente.

Hay que reconocer que eso es.
.
.
, yo creo que un
esfuerzo inversor y de tecnología importantísimo.
Se
está haciendo fundamentalmente en esos dos sitios, desalando del
orden de los 20 hectómetros cúbicos al año.
Bien,
hemos sacado ahora una ampliación, porque ha aumentado el volumen de
agua y, por lo tanto, podemos desalar más.
Se está.
.
.
, creo
que adjudicada ya, la ampliación de las dos desaladoras, porque los
regantes han recogido bien ese reto, están utilizando esas aguas, y
la están pagando, la están pagando, el precio más o
menos que cuesta el mantenimiento de la desalación, que, por
supuesto, es mucho menor que una agua desalada del mar, que tiene mucha
más sal.

Bueno, pues, esto lo estamos haciendo aquí y se
está haciendo de forma como yo creo que no se hace en ningún
otro sitio, la mejor gestión, la mejor política, eficiente,
es muy eficiente.
Dice usted: «Es que se pierde en las
tuberías.
» Bueno, no hay ninguna tubería del mundo que
no pierda nada.
Y, sobre todo, ¿cómo se mide la eficiencia de
esas tuberías?
Se mide con el agua que entra y el agua que sale, el
contador de entrada y los muchos contadores de salida.
Nunca sumará
lo mismo.

Se entiende que un abastecimiento funciona bien, muy
bien, cuando se pierde del orden de un 20%.
Si se pierde menos de un 20%,
se cree.
.
.
, un 15%, es, vamos, un abastecimiento excelente.
Pues, yo puedo
decir que Alicante y Valencia, creo que Castellón también,
pero de Castellón no tengo datos, son de los ayuntamientos
más eficientes de España, sin ninguna duda de ningún
tipo.
Pero esa eficiencia es importante, pero, en definitiva, estamos
actuando sobre caudales relativamente importantes, el 80% va al
regadío y el 20% va para el abastecimiento.
Si ahorramos un 10% de
abastecimiento, estamos ahorrando 20, y si ahorramos un 10% de
regadío, estamos ahorrando 80.

Bueno, pues, las políticas de
reutilización o de modernización son mucho más
eficientes que lo otro, que no hay que abandonar, pero mucho más
eficientes.
Modernizar un regadío supone un ahorro mucho más
importante, depurar y reutilizar supone la eficiencia mejor y más
productiva que puede haber.

Por lo tanto, en todo eso estamos.
Y yo lo que
pediría es que recapacitemos, intentemos recuperar lo que ustedes
tenían hace algunos años, que defendían perfectamente
el Plan hidrológico nacional, defendían el trasvase del Ebro,
y ahora se puede hacer.
(Remors)

Voy a terminar solo enseñándoles unos
gráficos.
Miren, esto es el Ebro desde el año 1989-1990 al
2006-2007.
Todo.
.
.
Son los volúmenes de agua que iban al mar.
Por
ejemplo, en el 1996-1997, 13.
122; en el 2003-2004, catorce mil tal; en el
2006-2007, 8.
700.
Con los 1.
050.
.
.
-poniendo todo, ¿eh?
, los
1.
050 es la parte en rojo-, dese cuenta la cantidad de agua
-que es lo azul- que todavía va al mar.
No hay
ningún problema en hacer ese trasvase.
Si quiere.
.
.
El caudal
diario.
.
.
Exactamente igual.
Que es lo que ocurre a lo largo de un
año con los caudales diarios.
La parte azul sería el caudal
ecológico, la parte roja, los trasvases, y la parte azul fuerte, los
volúmenes de agua que todavía van al mar.
Son muchos.

Y, creo que es importante y que usted no ha dicho
antes, y tampoco la representante del Compromís: la Comunidad
Valenciana -y lo diré siempre- forma parte, su
superficie, sus tierras, de la cuenca del Ebro.
Tenemos un derecho sobre
ahí totalmente nuestro.
Ese derecho no se puede perder de ninguna
 manera, y ustedes pasan olímpicamente.
O sea, ¿se puede
utilizar en Barcelona y es bueno, y Barcelona no sería cuenca del
Ebro, y no se puede utilizar aquí, y es malo?
Esto no lo
entenderíamos nunca.

O sea, pediría que consideren su postura, que
vean que lo que se está haciendo es un trasvase, y que ese trasvase,
para nosotros, lo defenderemos, y es bueno.
Pero necesitamos, y vamos a
exigir, que se cumpla la condición de que también es bueno
para nosotros: los valencianos, los de Murcia y los de Almería.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Un momento, señor Luna.
Y, ¿es usted tan
amable de pulsar el botón para que pueda darle el uso de la palabra?

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

¿Para qué quiere la palabra?

El senyor Luna González:

Al amparo de lo que dice el artículo 71 del
reglamento, que establece que cualquiera que sea contradicho en sus
afirmaciones tiene derecho a replicar o a rectificar por una sola vez a
cada uno de ellos, y en la medida.
.
.

El senyor vicepresident primer:

No hace falta que lo lea porque nos lo conocemos muy
bien.

El senyor Luna González:

De acuerdo.
Entonces le pido la palabra para replicar
al señor conseller.

El senyor vicepresident primer:

Pues mire usted, usted ha pedido la palabra, pero como
la presidencia es la que dirige el debate, y este no es el momento procesal
oportuno, no tiene usted la palabra.

Sigamos.

El senyor Luna González:

Señor presidente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

La síndica.
.
.

El senyor Luna González:

Señor presidente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
del Grup Compromís.
.
.

El senyor Luna González:

.
.
.
tengo dos personas a quienes replicar: el portavoz
del Grupo Popular y el señor conseller.

El senyor vicepresident primer:

Exactamente, entonces usted replicará al
portavoz o al conseller, a quien quiera.

Gracias.

La síndica.
.
.
(Pausa)

Quan vullga, senyora.
.
.
Mónica.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Efectivament hem assistit al que ens esperàvem,
que este debat fals sobre dades falsejades en la dicotomia transvasament o
dessaladora.
I més enllà, jo crec que ho ha definit millor el
portaveu del Partit Popular.
Hem parlat de si són galgos o podencos; efectivament, eixa
falsa dicotomia.
Hem parlat de qui ha guanyat les eleccions, hem parlat
dels programes electorals.
.
.
, fins i tot del senyor Ibarretxe, del
referèndum, hem parlat de Catalunya, hem parlat de qui ho fa millor;
però no hem parlat d'aigua.
L'aigua és
l'excusa per a parlar de tot açò, però no hem
parlat d'aigua.

I ací, hem assistit, a més d'este
debat fals, a la tómbola de xifres, a la tómbola de mentides,
a la tómbola de peticions.
Perquè jo recorde als senyors del
Partit Popular que el Pla hidrològic nacional no preveia una
canonada de transvasament, preveia una altra cosa.
I hui s'ha dit
ací, mostrant foto en mà, que el que se vol és una
canonada maja i
solidària -per cert, maja i solidàries són les persones, no les
canonades-, amb la qual cosa ja no estem demanant allò del Pla
hidrològic nacional.
Ara demanem canonades.
Però a més
se demanen 350 hectòmetres, la xifra màgica, però a
vegades se demanen 180, o se diu que per dret ens corresponen; amb la qual
cosa, efectivament, açò de l'aigua és una
tómbola.
Una tómbola que s'usa d'excusa per a un
altre debat, que és el debat, efectivament, de fons, i és qui
ha guanyat les eleccions o, més enllà, qui les
guanyarà.
Que és, en definitiva, el que està
interessant a vostés i que jo deia al principi de la meua
intervenció.

He sentit parlar d'efectisme i electoralisme,
per part del conseller.
I això ho hem hagut de sentir d'un
Consell que presenta a debat un dictamen aprovat el 18 d'abril,
perquè -aixina, si no m'enganye, ha començat el
conseller la seua intervenció- que havia entrat a Les Corts
tres dies abans.
Açò sí que és el miracle de la
transsubstanciació!
Podria fer això amb l'aigua i
potser acabaven amb el problema en un moment.
Perquè, per
descomptat, el que vostés fan amb el reglament, amb les lleis i amb
la seguretat jurídica, això, sí que és un
miracle de multiplicació.

I tornem a sentir parlar ací dels agricultors
valencians.
I a mi, ja, de veritat, me cau la cara de vergonya del que
vostés fan; vergonya aliena, vergonya política,
lògicament.
Vostés estan mentint als agricultors valencians.
Estan venent una aigua del transvasament que vostés saben que no
poden pagar, si no volen vendre les bresquilles a 20 euros el quilo;
però crec que no és la qüestió.
Els agricultors
no poden pagar l'aigua del transvasament i, tampoc, de les
dessaladores.
Per tant, no estem parlant de l'aigua per a
l'agricultura, estem parlant d'aigua per al seu desenvolupament
insostenible, sobretot l'urbanístic, que ens ha portat a la
situació en què estem.
Perquè s'ha de tindre
barra per a vindre ací a parlar d'aigua, d'escassesa
hídrica, quan vostés, la seua política, la dels seues
amics, la dels especuladors, el que han fet és anar dessecant les
conques per on han passat: destrossaren els aqüífers de la
Marina, després el Vinalopó, després el Segura, i com
ja el Segura el tenen destrossat, estan a punt de destrossar el
Xúquer, i ara volen anar a per l'Ebre, i quan acaben amb
l'Ebre, voldran anar al Roine, i després -com dia
jo- igual fins als casquets polars, passant pel Rin, el Danubi i el
Volga.
¿Quant van vostés ha depredar, quant, fins que es
donen compte que eixa no és la solució?

Hem sentit ací que contra el canvi
climàtic el que cal és invertir en infraestructures per a dur
aigua.
¡No, senyories!
Per al canvi climàtic el que cal
és frenar el canvi climàtic amb polítiques
ecològicament sostenibles.
No pal·liar infraestructures,
apedaçar el canvi climàtic, les seues
conseqüències, perquè això no acabarà
mai.
.
.
, bé, acabarà amb la destrucció del planeta, amb
la inviabilitat de la vida en el planeta.
Eixa política és
insostenible a molt, molt mitjà termini; no al llarg termini com
s'estan pensant.
I, per tant, el que cal és tornar a una
política que el que faça és frenar els efectes del
canvi climàtic, i no només posar-li pedaços.

Parlen ací de directives europees.
¡S'ha de tindre barra per a vindre ací a parlar de
directives europees, quan és el seu govern el que se passa les
directives europees, quan li convé, per l'Arc del Triomf!
I
això ho fan constantment, perquè és precisament este
govern valencià el que més assumptes té en la cort
europea per infraccions urbanístiques.
Este govern està en la
boca d'Europa cada tres per dos per la seua política
urbanística.
S'ha de tindre barra per a vindre ací a
parlar d'això.

I, per cert, no hem parlat de la Directiva marc de
l'aigua, que el que vol és garantir qualitat de les masses de
l'aigua per al 2015.
D'això vostés no volen
parlar.
I el transvasament de l'Ebre el que fa és tot el
contrari del que vol esta directiva, i és empitjorar la qualitat de
les masses de l'aigua, i és contribuir al canvi
climàtic, contribuir a la contaminació del
aqüífers, contribuir a la dessalinització dels
aqüífers.
Això és el que porta el transvasament
de l'Ebre.

S'ha de tindre desvergonyiment per a vindre
ací a parlar, efectivament, del canvi climàtic quan el senyor
Costa, precisament, el traïx l'inconscient i posa el dit en la
llaga; diu: «El transvasament Tajo i Segura està a 18
hectòmetres de no poder-se fer.
» Això ho ha dit el
senyor Costa.
No, jo, segurament, no vaig a negar les xifres que
vosté dóna.

Efectivament, senyories.
Efectivament.
I això
és la tendència, que cada vegada hi haja menys aigua, i que
cada vegada els cabals ecològics estiguen exhaurits.
Clar!
I
això és efecte del canvi climàtic, clar!
Per
això el que nosaltres plantegem és que les polítiques
que calen són des de l'arrel, frenar els efectes del canvi
climàtic, invertir la nostra manera de desenvolupar-nos.
Hem de
corregir el nostre model de desenvolupament o no n'hi haurà
viabilitat en este planeta.

Parlem de xifres, senyor conseller.
Xifres que
vosté recorda o no recorda.
Jo les he tretes de les seus
pàgines de les conselleries, perquè com vostés tenen
costum de no contestar les preguntes que els fem, al final, hem
d'acudir a les pàgines web, que jo supose que tindran
actualitzades.

Pèrdua -jo també tinc
gràfic, senyor conseller-, pèrdua en la xarxa, en
percentatge, xifres de l'Institut Valencià
d'Estadística -no me les he inventades-, la
primera comunitat autònoma en pèrdua en la xarxa.
Açò és una realitat, tret de les seues xifres.
¡Clar que l'aigua que entra i la que ix mai suma el que toca,
però no suma per a ninguna comunitat autònoma!
I nosaltres
estem ací, líders -com diu el nostre president-.
I altres comunitats autònomes estan ací, en un 13%.
Si ho
estan altres, nosaltres podem.

No és mentira, senyor conseller.
Però si
és mentira, revisen vostés les pàgines web de les
seues conselleries perquè, per descomptat, és
d'ahí d'on ho hem tret.

Disponibilitat d'aigua.
Aigua tractada.
És més de la que vosté ha dit.
Mire vosté, se
tracta més hectòmetres dels que vosté ha dit, eh?
Però se reutilitza només esta part.
Esta.
.
.
Estes són
les aigües tractades, de les que entren en depuradores, al 98%.
Esta
aigua se'n va a la mar.
Esta és la que vostés tiren a
la mar.

Aigua perduda en la xarxa, en termes absoluts: la
segona comunitat autònoma, per darrere d'Andalusia, que com
vosté comprendrà, per territori i habitants, és
lògic que en les xifres absolutes ens guanyen.
Açò
està tret de l'INE i de l'IVE, dades oficials.
Vosté pot dir el que vullga, però açò
són les dades oficials.
Els segons en termes absoluts, els primers
en percentatge.

Esta és l'aigua que vostés demanen
de l'Ebre: 350 hectòmetres.
Esta.
.
.
la que tiren: el doble.
Açò són les xifres.
Això és la realitat.
No vinga vosté ací a dir que no recorda les xifres,
però que són un exemple de reutilització,
perquè no ho són.
Perquè no ho són segons les
seues dades, i donant per fet que són bones les dades que
vostés publiquen.
¡Jo done per fet que són bones!
Sóc una persona de bona fe, mire vosté, me crec el que
vostés publiquen.
Ara.
.
.
, no vinga vosté ací, ara, a
negar-me les dades que vostés publiquen.

S'ha dit ací que el PP defensa
l'aigua des del 2004.
¡Que casualitat, home!
¡Que
casualitat que siga des del 2004!
Nosaltres portem defensant l'aigua
tota la vida, i la defensem per a hui, per als valencians de hui i per als
valencians de demà, per als nostres fills i per als nostres
néts.
Potser a vostés no els importe el col·lapse
ecològic, no els importe que els seus descendents no tinguen
viabilitat en este planeta, però a nosaltres sí.
Perquè pensem que això és la qüestió de
fons.
D'això és del que hauríem d'estar
parlant.
La política no se fa només pensant en la
pròxima convocatòria electoral, almenys per a nosaltres.
A
nosaltres això ens resulta immoral.
La política es fa mirant
cap al futur, i assegurant un futur també als que vénen
darrere.
És així de simple.

I en el tema de l'aigua, la seua política
ens porta al col·lapse, ens porta a negar la vida, en molt poc de
temps, en molt menys temps del que s'està pensant.

Del canvi climàtic, en parla molta gent.
Supose
que no tindran per un subversiu sublevat el senyor Al Gore.
És una
realitat, és una realitat que la gent ja està patint.
D'això és del que estem parlant.

I nosaltres volem aigua de qualitat per a ara, per als
valencians, per als agricultors, per a l'abastiment humà, per
al desenvolupament, però volem aigua per a hui sostenible, per a
demà, per a garantir un futur que siga possible per a les
pròximes generacions.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora síndica.

Té la paraula, pel Grup Parlamentari
Socialista, l'il·lustre diputat i síndic senyor
Ángel Luna, al qual li agraïsc que haja acceptat tan dignament
la decisió de la presidència anteriorment.

Moltes gràcies, senyor Luna.

I com he dit abans, té vosté la paraula.

El senyor Luna González:

No podía ser de otra manera, señor
presidente.
No tengo ninguna posibilidad de imponerme sobre las decisiones
de la presidencia.
Ya me gustaría.
Pero espero que, al menos, sea
flexible a la hora del tiempo, porque tengo a dos personas a las que
contestar en esta intervención.

Lamento que no esté presente el señor
presidente de La Generalitat, no por nada, porque los argumentos sé
que no le van a influir porque tiene la decisión tomada, pero, al
menos, podría haberle enseñado los informes europeos que
tengo aquí encima de la mesa, y a los que le he emplazado a
contemplar juntos.
Pero, en fin, parece que tenía otras cosas que
hacer.

Vamos a ver.
Señor conseller, yo sé que el argumento que ustedes venden para
enfrentarse a las desaladoras es el precio, exclusivamente el precio; no
tienen otro argumento cuando se enfrentan con los agricultores con este
tema.
Porque los agricultores ya les están planteando a ustedes que
a ver por qué no puede venir agua de desaladoras.
Los hemos visto
también y nosotros hablamos con ellos.
Los agricultores quieren agua
y les da igual de donde venga, la necesitan y la quieren.
El problema es
que el precio ustedes lo están manipulando.

Mire, este informe lo acaba de presentar AVE, la
Asociación Valenciana de Empresarios.
Está hecho por uno de
los autores intelectuales del transvase del Ebro.
Por tanto, no es
sospechoso de estar cerca de mis posiciones.
Este informe dice que el
precio de la desalación puesto en destino está en torno a
0,55 euros por metro cúbico, y que el precio del agua del transvase,
si llega a Alicante -porque parece que Castellón no se va a
quedar con mucho agua, Valencia seguramente tampoco, y el problema lo
tenemos en Alicante-, si llega a Alicante en las condiciones que
estaban previstas, va a salir a 0,47 euros el metro cúbico.
En la
tubería, ¿eh?
, sin poner en destino.
Más luego la
potabilización si hace falta.
Y si llega la mitad del transvase a
Alicante se pone en 0,63 euros por metro cúbico.
Página 112
del informe.
Lo digo para que no tenga que andar buscándola.

El problema del transvase es que cuanto menos agua
llegue, más cuesta, porque la infraestructura hay que pagarla.
¿Sabe lo que ha pasado con el transvase del Tajo-Segura?
Que eran
1.
050 hectómetros, como el suyo del Ebro, que no han transvasado
nunca más de 600 hectómetros, que la media han sido 400
hectómetros y que en los últimos tres años se han
transvasado 200 hectómetros.
¿A qué precio se
pondría el agua para los agricultores de su transvase, señor conseller?
Eso es lo que ustedes
les tienen que explicar a los agricultores, porque es el único
argumento que tienen para defender el transvase del Ebro frente a las
desaladoras.

Mire, señor conseller, usted dice que nosotros estamos en contra de los
transvases.
¡Si estamos haciendo el Júcar-Vinalopó, y
se lo he explicado!
Y usted sabe perfectamente por qué se cambia la
toma del Júcar-Vinalopó, porque no tiene sentido hacer el
transvase desde la cabecera.
Porque para enviar agua desde la cabecera del
Júcar, para eso se puede hacer ya a través del pantano de
Alarcón y de las redes del Taibilla, como se ha hecho ya en otras
ocasiones.
Para eso no hace falta un transvase, señor conseller.
Hace falta un transvase
abajo, donde hay agua de sobra, donde hay sobrantes del río, y donde
están los agricultores de la Ribera de acuerdo con enviarlo.
Porque
en estas cosas no se pueden imponer los criterios.
A ver si se enteran
ustedes.
Hay que negociar, hay que pactar y hay que poner de acuerdo a todo
el mundo.
Hay que negociar y hay que poner de acuerdo a todo el mundo.
Y
para una vez que se pone de acuerdo a la cuenca cedente, ustedes van a
enredar con la cuenca receptora.
Ese es su problema.

Y ¿cuál es el problema para recibir
agua del Júcar desde la desembocadura del Júcar, cuál
es el problema, si ustedes están pidiendo agua del Ebro desde la
desembocadura del Ebro?
¿Es que es peor la desembocadura del
Júcar que la desembocadura del Ebro?
(Veus)
¿Por qué?
Será que no
controlan ustedes los vertidos, será que no controlan ustedes los
vertidos.
Porque ustedes tienen competencia (aplaudiments) en esas materias.
Será que ustedes no los
controlan.

Mire, señor conseller, el problema del Júcar-Vinalopó es que a usted
se le llenó la boca de decir que se cambiaba la toma para no
hacerlo.
Y ahora ya no tiene dónde meterse, porque se está
haciendo.
¿Qué va a decir ahora?
Que no sirve.
Es lo
único que puede decir.
Cuando se cambió la toma, la excusa:
«No lo harán, nunca lo harán».
Lo estamos
haciendo.
Esa es la diferencia.

Dice usted que con Barcelona se ha abierto una
vía.
Bueno, ya le he dicho anteriormente desde esta tribuna: si lo
que quieren es la vía de Barcelona, con derechos comprados, con una
tubería de un metro, temporal, es decir, hasta junio del año
que viene, como dice el decreto ley, como dice el decreto ley, entramos en
esa vía cuando usted quiera.
Pero yo creo que no es eso lo que
ustedes están planteando.

Mire, si alguna vez se devuelve dinero de Europa,
¿sabe por qué es?
Porque ustedes están boicoteando el
programa AGUA.
¿Cómo se llaman los recursos que han
interpuesto ustedes contra la desaladora de Torrevieja?
¿Eso
qué nombre tiene, eso qué nombre tiene?
(Veus) Sí, la legalidad es
la que ha determinado el Tribunal Supremo.

El senyor vicepresident primer:

Un momento, por favor.

El senyor Luna González:

La legalidad es la que ha determinado el Tribunal
Supremo.

El senyor vicepresident primer:

Señor Luna, señor Luna, un momento por
favor.
Y le voy a dar el tiempo que le quito ahora.

Señor conseller, le rogaría que.
.
.
la intervención suya
vendrá en el momento adecuado.
Por lo tanto, absténgase ahora
de hacer o gestos o comentarios.
Gracias.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Tiene usted la palabra.

El senyor Luna González:

Usted hablará de saneamiento y
depuración, lo que quiera, pero ahí están las cifras
del presupuesto del año 2008, una rebaja del 32% en relación
con lo liquidado del año 2006.
 Y frente a eso no puede decir
nada.

Señor Costa, desde luego, si lo de los millones
de litros que ha vertido el Ebro al mar en todo este tiempo tiene el mismo
grado de certeza que la afirmación que hace usted en relación
con que el presidente del gobierno apoya el referéndum de Ibarretxe,
ya ha quedado claro, ya ha quedado claro el grado de certeza que tiene su
afirmación en relación con los litros al mar.

Vamos a ver.
Me resulta, de verdad,
esperpéntico oírle decir que el agua de las desaladoras es un
agua sucia y que el agua del Ebro es un agua limpia.
De verdad, reflexione
usted el tema, a ver si es que es al revés.
Se lo han contado al
revés y usted no lo ha entendido bien.
Porque el agua de las
desaladoras todo el mundo ha visto al señor Camps, el presidente
ausente en este momento, bebiendo el agua de la desaladora del canal de la
huerta de Alicante I.
No le he visto beber agua del Ebro.
¿Usted es
capaz de invitarle a que beba agua del Ebro, de la que ustedes quieren
transvasar?
Vamos a verlo.
También podría ser interesante ver
al señor Camps bebiendo agua del Ebro de la que quieren transvasar.
(Aplaudiments) El agua que
usted dice que es un agua limpia.

Respecto al Tajo-Segura, tenemos un problema,
señor Costa, tenemos un problema, que podría haber resulto a
lo mejor ayer el señor presidente de La Generalitat.
Y el problema
se llama Esperanza Aguirre.
¿Sabe usted por qué?
Porque la
señora Aguirre es la que se ha opuesto a la compra de derechos para
el Segura, se ha opuesto en informes ante el ministerio.
Y cuando el
ministerio los ha aprobado, ha aprobado la compra de derechos y el traer
agua por la conducción Tajo-Segura, lo ha recurrido a los
tribunales.
Porque la señora Aguirre está reclamando 200
hectómetros de la cabecera del Tajo, y eso sí que puede poner
en grave riesgo el Tajo-Segura.
Por tanto, señor Costa, aprovechen
ustedes esta especie de mediación, o no se sabe muy bien qué
está haciendo el señor Camps, y a ver si consiguen que la
señora Aguirre retire estas peticiones y podamos seguir con el
transvase Tajo-Segura.

Usted pide igualdad de trato y aquí, desde esta
tribuna, me solicita un compromiso, el compromiso de que nos traten a todos
igual y que podamos traer, si hace falta en la Comunidad Valenciana, agua
del Ebro.
Señor Costa, ¿por qué del Ebro, por
qué del Ebro?
Porque si el agua hace falta en el municipio de
Albatera, ¿por qué hay que traerla del Ebro?
Si hay un corte
puntual en el municipio de Albatera, por ejemplo, ¿por qué
del Ebro?
¡Si es que a ustedes les sale la fijación que tienen
por los poros!
Tienen tan asimilada su política que les sale por los
poros.

Mire, el decreto ley garantiza, además
expresamente en una disposición adicional, el mismo trato para
cualquier situación igual en toda España.
Lo que no dice es
de dónde, porque no lo puede decir, porque el agua se traerá
de donde esté más cerca o de donde mejor se pueda traer,
naturalmente.

Lo que ocurre con ustedes es que de repente se han
vuelto nacionalistas.
Usted, en la intervención de la semana pasada
aquí, en la pregunta al presidente, me dejó estupefacto,
cuando habló de los derechos de los territorios -relea usted
su intervención-, los derechos de los territorios.
Yo eso solo
se lo había oído decir a los nacionalistas en este
país.
Los derechos son de las personas, las personas tenemos
derechos fundamentales.
Los territorios, no lo había oído
nunca.
Usted lo dijo la semana pasada.
Claro, ustedes están con el
territorio como sujeto de derechos, porque están en una
posición política realmente asimilable a los nacionalismos
excluyentes, y están utilizando esa estrategia.
El que no piensa
como yo no está de acuerdo con la nación.
Mi posición
es la que determina la posición de la nación.
Eso es lo que
dicen ustedes.
Claro, para ustedes, como para cualquier nacionalismo, para
cualquier nacionalismo que quiera utilizar esta estrategia excluyente, hace
falta una buena guerra, porque cualquier nacionalismo que se precie no
existe si no tiene un enemigo exterior frente al que afirmarse.
Y ustedes
ya tienen su guerra.
La guerra es la del agua, y el Ebro es esa bandera.
Y
lo de Barcelona ahora una de las batallas de esta guerra.
Por eso no dejan
de hablar del Ebro.
Da igual donde estén los problemas y qué
problemas sean, el problema es el Ebro, que además está en
Cataluña.
Ese es su auténtico problema.

Mire, ustedes se pasan la vida excitando las emociones
de los valencianos, ustedes se pasan la vida repitiendo hasta la saciedad
ideas simples, ideas que no se sostienen.
Porque lo de «Agua para
todos» está muy bien, pero como decía ayer el
presidente de la Confederación Hidrográfica del Júcar,
«¿para todo, para hacer todo o para hacer qué?
»
¿Una piscina para cada uno?
No.
Eso son ideas simples que no
resisten el más mínimo análisis.
Lo que ocurre es que
las ideas simples, repetidas hasta la saciedad por los instrumentos
audiovisuales que ustedes tienen, naturalmente, terminan calando.
Ustedes
no gobiernan, ustedes agitan y se sirven de ese tipo de política
para seguir gobernando.

Mire, ¿por qué le dedican ustedes.
.
.
(aplaudiments) por
qué le dedican ustedes un millón de euros a esa
fundación -que se llama creo que Agua y Progreso, pero que se
podría llamar cualquier cosa menos progreso, porque está
más dedicada a la guerra que a otra cosa-, por qué le
dedican un millón de euros para eso, para agitar?
¿Por
qué Canal 9 le dedica una media de cinco minutos en cada informativo
a mantener abierta la guerra del agua, de una manera o de otra manera,
enseñando campos, hablando con agricultores especialmente
seleccionados?
¿Por qué?
Naturalmente, naturalmente, porque a
ustedes electoralmente les conviene.
Ustedes están en esa historia.
Han encontrado el voto identitario y a partir de ahí, no se mueven.
Pero eso para lo único que está sirviendo es para ocultar su
absoluto desgobierno.
Ustedes son incapaces de afrontar los problemas de la
Comunidad Valenciana y lo único que agitan es esa cortina del agua,
para que detrás de esa cortina del agua no se pueda ver nada.

Naturalmente que nosotros estamos dispuestos a tender
la mano, señor conseller y señor Costa, naturalmente.
Pero tender la mano se
tiende con un mínimo criterio y con un mínimo rigor.
O
¿quiere usted que negociemos sobre el programa.
.
.
?
Bueno,
¿qué diría yo, el programa, si no estaba en su
programa?
¿Sobre qué quiere que negociemos?
¿Negociamos sobre el programa del partido que ha ganado las
elecciones o negociamos sobre lo que se les ocurra a ustedes en cada
momento y lo que les venga bien electoralmente a ustedes en cada momento?
(Aplaudiments)

Señor Costa, aprenda usted, y que aprenda
también el señor presidente de La Generalitat, ahora que me
oye, a respetar las derrotas, como las respetamos nosotros.
Ustedes han
perdido las elecciones generales en España, y el transvase del Ebro
es una cuestión que se decide en España.
Por tanto,
sería conveniente que ustedes aceptaran de una vez este tema, si
quisieran ser rigurosos.
Sería conveniente que usted, de verdad, le
tendiera la mano a la señora ministra y que habláramos de las
necesidades hídricas de los valencianos, sobre la base del programa
de quien ha ganado las elecciones.

Porque lo otro, señor conseller, señor Costa y
señor presidente, si me escuchara, lo otro es pretender imponer,
contra toda lógica y contra la decisión democrática de
los españoles, una decisión.
Y ustedes ni ahora ni creo que
en mucho tiempo van a tener capacidad de imponer esa decisión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pel Consell, té la paraula l'honorable
conseller, senyor García Antón.

Un momento, señor conseller.
Es que tenía la vista puesta en usted, en el buen
sentido, y resulta que ha pedido la palabra el portaveu del Grup
Parlamentari Popular.

Señor Costa.

El senyor Costa Climent:

Sí, señor presidente.

Porque el señor Luna me ha replicado mi
intervención y quería devolverle.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Eso ha sido público y notorio.
Por lo
tanto.
.
.
(Remors)

Señor Costa, como usted sabe muy bien, pero es
bueno que lo recuerde, es por un tiempo máximo de cinco minutos.
Muchas gracias.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor president.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

¡Ah!
, perdón.
Sí, pulse.
Señor Luna, ¿quiere pulsar, por favor?

El senyor Luna González:

Sí, señor presidente.

Ahora ya me he perdido.
Es decir, si el señor
Costa.
.
.
Que digo que ahora ya me he perdido.
El señor Costa supongo
que tiene el mismo turno de réplica de diez minutos que hemos tenido
todos los portavoces.
Si al señor Costa le va a dar otro turno de
réplica, me gustaría saberlo.

Y como el señor conseller
ha pedido la palabra también, le aviso
que el señor conseller ha cubierto ya su turno de réplica, ha intervenido una vez
y ha intervenido una segunda.
Si le vuelve a dar la palabra, yo me
veré en la obligación de volverle a pedir la palabra.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

A ver, señor Luna, un momento, un momento.
¡Un momento!
(Remors) Tranquilos.

El señor Costa puede hacer el uso de la palabra
en dos, digamos, situaciones reglamentarias, una que sería como
portavoz y otra sería ahora como diputado que va a replicar.
(Veus) Entonces, yo creo
-perdón- que es mucho mejor que el portavoz adjunto, que
ha pedido la palabra, yo se la doy para que haga las manifestaciones que
crea oportunas.
Yo ya le atenderé y en vista de eso pues
resolveré.
(Remors)

Un momento, señor Luna, no sea usted tan
impaciente, tranquilo.
Hable.
(Remors)

Siéntese, siéntese.
Siéntese, y
cuando se aclare esto, con tranquilidad.
.
.
(Remors)

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies,
senyor president.

Amb la seua vènia, només vull aclarir-li
al senyor Luna que el senyor conseller té pendent el torn de
rèplica als grups.
Ha exercit un primer torn per a explicar el motiu
de la seua compareixença, de la comunicació del Consell.
Han
fixat posició els grups de menor a major, conforme diu
l'article 164, i el senyor conseller ha contestat.
A partir
d'ahí s'inicien els torns de rèplica que
vostés estan exercint.
Però, en tot cas, tancarà el
debat en rèplica el senyor conseller que encara no ha replicat.
Com
sempre.

El senyor vicepresident primer:

Exactament, això és.
.
.

El senyor Luna González:

Señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Sin perjuicio de mostrar mi asombro, humilde asombro
ante esta cámara, por ver como un portavoz adjunto hace bajar de la
tribuna a su portavoz titular, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdone usted, señor Luna, usted podrá
hablar,.
.
.

El senyor Luna González:

.
.
.
cosa que no deja de ser insólita.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
pero yo soy el que dirijo el debate.
Le corto el
habla.
Aquí ningún portavoz adjunto ni nadie ha hecho bajar
de la tribuna al señor portavoz.
Es el que lo ha dictaminado, el que
tiene facultades, que soy yo.
¿Lo tiene claro?

El senyor Luna González:

Muy bien.
Lo tengo clarísimo, señor
presidente.
No cabe ninguna duda.

El senyor vicepresident primer:

Muy bien, siga.
.
.
(Aplaudiments)

El senyor Luna González:

Permítame que discrepe.
.
.
Permítame que
discrepe en profundidad de lo que acaba de decir el señor portavoz
adjunto del Grupo Popular.
El señor conseller ha intervenido una vez y ha replicado.
Por tanto, no le
queda ningún otro turno de réplica, porque el reglamento
establece, en el artículo 71, un solo turno de réplica para
cada uno.
(Algú diu: «No, no, no,
no.
») Y eso no incluye a nadie.
O sea, eso
no discrimina a nadie.
Por tanto, si al señor conseller, que a mí me parece
bien, si usted le puede dar los que quiera a él y al señor
Costa, siempre que a mi me dé los mismos, los mismos.

El senyor vicepresident primer:

Señor Luna, señor portavoz.
.
.
Té
la paraula el senyor Costa.
Señor Costa, tiene usted la palabra.

El senyor Costa Climent:

Perdón, señor presidente, solamente para
intentar hacer una aclaración.

A mí me gustaría más debatir con
el señor Luna desde la tribuna y no desde el escaño.
En
cualquier caso, no tengo ningún problema en que me baje ni el
presidente ni mi portavoz adjunto, por eso somos un grupo parlamentario
serio, unido y cohesionado.
(Aplaudiments)

Solamente una pequeña aclaración antes
de subir a la tribuna.
Es obvio, y me parece que el señor Luna en su
infinita sabiduría se ha dejado un resquicio, y la
comunicación del Consell la cierra el miembro del Consell, no la
cierra el miembro de la oposición.

En cualquier caso, yo no ejercito mi turno de
réplica al conseller, ejercito mi turno de réplica al señor Luna porque
en su intervención me ha replicado a mí, y por lo tanto
espero que esto aclare su confusión.

Gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
Señor Costa, está todo
muy aclarado, está todo en orden y, por lo tanto, suba usted a la
tribuna y haga uso de la palabra.

Cuando quiera.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Luna, este gobierno ha tenido siempre las
manos abiertas a negociar con el Gobierno de España.
Creo que la
multitud de solicitudes, de peticiones y de necesidades de intentar acordar
y pactar con el gobierno de Zapatero han sido continuas a lo largo de esta
legislatura.
Ahora, es muy difícil negociar cuando un gobierno que
machaca políticamente, institucionalmente, y al día siguiente
te llama para negociar.
Eso no es negociar, eso es boicotear, machacar y
destrozar a la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Y ¿agua sucia?
Sí, agua sucia.
¡Claro que agua sucia!
¿O no es sucia el agua que para
producirse contamina la posidonia (remors) de nuestras playas?
(Aplaudiments) ¿O no es sucia, o no es sucia el agua que
produce los mismos gases efecto invernadero que todo el parque móvil
de la provincia y la región de Murcia, como hace la de Torrevieja
que ustedes quieren hacer?
¿O no es agua sucia -perdón,
señor Luna- la que cuesta por lo menos, con precio
subvencionado, 36 céntimos de euro, mientras que la que
costaría a los agricultores si viniera con un trasvase,
subvencionada también como es el agua de las desaladoras,
sólo costaría entre 10 o 15 céntimos a los
agricultores valencianos?
¿No es más sucia esa agua,
señor Luna?
¡Claro que agua sucia!

Y además, si el agua de las desaladoras es la
panacea en el suministro de agua a las comunidades, por qué
Cataluña, el gobierno de Cataluña, Esquerra Republicana de
Cataluña, no pide desaladoras y pide agua del Ebro.
¿Por
qué?
(Aplaudiments) ¿Por qué?

Y, hombre, el Júcar-Vinalopó.
Vuelve a
hablar del Júcar-Vinalopó.
Se está usted dando cuenta
de que si no hubieran cedido al chantaje del cual se jactó Esquerra
Republicana en esta comunidad, si no hubieran tirado por la borda 200
millones de euros de inversión con un trasvase al 50% ejecutado, hoy
el trasvase del Júcar-Vinalopó sería una realidad para
los agricultores del Vinalopó, para nuestros agricultores y para
nuestra huerta.
Y ustedes lo pararon solamente por una cosa, porque
Zapatero necesitaba los ocho votos de los diputados nacionales de Esquerra
Republicana de Cataluña que ponían como condición
derogar el Ebro y cambiar el trazado del Júcar-Vinalopó.
(Aplaudiments)

Y ya le gustaría, y ya le gustaría a un
presidente de comunidad del Partido Socialista poder reunirse con
presidentes de comunidades autónomas, como es la presidenta Aguirre,
y que junte sus reivindicaciones, las de la Comunidad de Madrid, a las
reivindicaciones de la Comunidad Valenciana, de los valencianos y del
gobierno de Francisco Camps.
¡Ya le gustaría a algún
presidente de comunidad autónoma poder hacer eso!
(Aplaudiments)

Igualdad de trato.
Recuerdo perfectamente lo que le
dije.
Y se lo voy a repetir.
Si estamos defendiendo por mandato
constitucional, por mandato estatutario, que las personas somos iguales en
derechos y obligaciones, explíqueme usted cómo esa igualdad
puede cumplirse si personas de distintos territorios tienen distintos
privilegios, distintas oportunidades y distintas prebendas.
Eso no es
igualdad, ni de territorios, ni de personas.
Eso es ser partidista,
sectario y boicotear a aquellas comunidades que no siguen las tendencias y
los mandatos del presidente Rodríguez Zapatero.
Eso es igualdad,
señor Luna.
(Aplaudiments)

Mire, por cierto, nunca había oído a un
representante socialista hablar de los miembros del Partido Popular y
hablar del nacionalismo como nacionalismos excluyentes.
¿Ahora,
señor Luna, se da usted cuenta de lo que está diciendo en
esta tribuna?
Para ustedes los valencianos somos excluyentes, no cree en
nosotros y eso no lo consentiremos nunca, ni aquí ni en Madrid,
nunca.
(Aplaudiments)

Relajaros, o relájense.

El senyor vicepresident primer:

Siga, señor Costa, con el uso de la palabra.

El senyor Costa Climent:

Sigo.
¡Hombre,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Silencio, por favor, señorías.
(Remors)

El senyor Costa Climent:

.
.
.
que acusen, que acusen a fundaciones de defender
el trasvase del Ebro!
, yo les diría que miren todas las
campañas institucionales del gobierno valenciano, del Gobierno de
España, defendiendo el agua desalada en la Comunidad Valenciana y en
el resto de España.
Hay que tener poca vergüenza
política para acusar a alguien de defender el Ebro y mirar hacia
otro lado mientras se defiende el agua desalada.
(Aplaudiments) ¡Hay que tener
poca vergüenza política!

Y mire, si no le gusta Canal 9 no lo mire.
¡No
lo mire!
¡Si es que no puede venir aquí a decir (veus) no nos gusta Canal 9 y
utilizarlo!
Mire, si Canal 9 o cualquier medio público en
España habla de lo que está ocurriendo, como es que en
Cataluña el gobierno socialista aprueba un trasvase del Ebro,
mientras en Valencia, en Murcia, en Almería, nos quedamos secos,
pues si eso no le gusta, señor Luna, váyase usted a Madrid y
exija que lo que tiene el gobierno de Cataluña lo tenga
también el gobierno de Francisco Camps.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Té la paraula el senyor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Señor Luna, cuando dice usted que tenemos que
negociar y pactar con el gobierno de acuerdo con el programa del agua del
gobierno, la verdad es que yo ya no sé qué programa, si el
programa que contaban antes de las elecciones, es el programa que estaba
pactando con Montilla de otra manera o es lo que están haciendo
ahora.
Realmente el programa decía una cosa y lo que están
haciendo es otra, sin ninguna duda.

Ustedes están haciendo el trasvase del Ebro,
que nos han negado siempre, que nos han dicho de todo porque nosotros lo
hemos estado pidiendo insistentemente durante cuatro años.
Y ustedes
lo han negado.
Y ahora aceptan cualquier excusa para que se haga sin decir
que aquello es un trasvase.
Eso no puede ser.
Eso no lo vamos a consentir
de ninguna manera.
Y le exigimos a ustedes que, bueno, corrijan o que digan
que es un trasvase, y a que nosotros nos toca una parte.
Si no, no
entenderíamos su postura, entenderíamos que es una postura de
claudicación ante lo que dicen los demás siempre, ante lo que
les dice el señor Zapatero.

Ustedes deben de recuperar yo creo que la libertad de
defensa de los intereses de los valencianos, no lo están haciendo.
Y
pueden decir lo que quieran.
Cuando habla del Júcar-Vinalopó,
exactamente igual.
No voy a repetir toda la historia.
Pero lo que han hecho
en la derogación del Júcar-Vinalopó, del principio,
todo en obras, que la segunda obra vale más de cien millones de
euros.
.
.
, más de cien millones de euros más que la
primitiva, que han perdido parte de los fondos europeos porque no han
podido certificar, que la calidad del agua, sin ninguna duda, es peor que
la del Ebro porque los caudales son muy inferiores, porque las aguas que
llegan ahí son aguas de filtración de riegos con problemas
serios para poderlos utilizar para la boca, para utilizarlos para
abastecimiento, imposible.
Entonces, no tiene nada que ver ese trasvase del
Júcar con lo que se estaba haciendo.
Y estaba consensuado, estaba de
acuerdo todo el mundo.
Si fuimos allí todos a colocar la primera
piedra, todos los regantes de la Ribera, del Vinalopó, de Alicante,
de Castellón.
.
.
No había ningún problema.
El
problema lo han creado ustedes, ustedes, sin ninguna duda.
Porque han
apoyado esa situación de no trasvase de la nueva cultura del agua,
falsa nueva cultura del agua y de insolidaridad entre todos.

Por eso, yo insistiría, saca usted aquí
un estudio de AVE.
Léalo todo, señor Luna, no se quede con
una parte, y ahí ha intervenido gente que les ha informado a ustedes
de forma clarísima ¿eh?
clarísima.
Y al final hay una
conclusión clara: los trasvases cuentan, es conveniente hacer los
trasvases y hacer una política global de estas infraestructuras que
es lo que venimos pidiendo nosotros desde hace mucho tiempo.
Que es lo
queremos que se haga desde el gobierno, y estamos dispuestos a tender la
mano, pero sin condiciones, no empezando.
.
.
«Tender la mano, pero
el trasvase del Ebro no.
» No.
Tendemos la mano y empezamos a hablar
de la problemática y de las soluciones: el trasvase del Ebro igual
que para Barcelona; si no, no podríamos contar de ninguna otra
manera estar ahí en esa mesa.

Yo les pediría que estén en la mesa,
pero que estén con nosotros, que estén con lo que necesitan
los valencianos.
Y por eso hoy este debate aquí, yo creo que
oportunísimo.
El gobierno ha pegado un giro total en su
política.
Donde decían «no» al trasvase,
están haciendo un trasvase, un trasvase importante.
Eso que dicen
ustedes: «No, es que es una tubería de quita y pon.
»
Sería una locura.
Ya han dicho que no es de quita y pon, que es de
pon, que es de pon.
«Que ahora iba a ir por no sé
qué.
» Parece que ya no va a ir, que va a ir subterránea
y bien colocada como siempre.
Es una tubería, en definitiva, como
todas las que se colocan para hacer trasvases y que va a durar lo que tenga
que durar.
Y nosotros pedimos que dure, la van a necesitar durante
más tiempo, ¿por qué no?
, si es una solución.

Y los números que ustedes sacan sobre los temas
de desalación, no son ciertos.
Mire, coja canales del Taibilla, el
último balance de la situación del año pasado, lo que
le ha costado la desalación y los números de ahí, no
son todo lo correctos porque, en fin, van al lado del que van, mucho
más de lo que decía usted antes.
Por lo tanto, estamos
hablando.
.
.
la desalación es mucho más cara, es imposible
para los trasvases.
Sin ninguna duda que la desalación tiene una
contaminación tremenda.
Ya veremos, ya veremos qué pasa con
la política de desalación, que ustedes han empezado, dentro
de pocos años.

Yo estoy convencido que muchos de esos
compañeros de viaje que han tenido se van a ir yendo de ahí.
Es insostenible el consumo energético, es insostenible la
contaminación, son insostenibles esos vertidos y es insostenible que
se haga un proyecto para Torrevieja que empiece con 40 hectómetros
cúbicos, que a mitad de camino vaya a 80 hectómetros
cúbicos, que hoy estemos hablando de 120 hectómetros
cúbicos, que los planos no son definitivos, que los vertidos no
están solucionados, que el propio ministerio en el departamento de
Medio Ambiente no le daba los informes favorables al departamento de Aguas,
el propio ministerio, y ¿quiere que lo demos nosotros?
Es imposible,
porque es insostenible.

Yo le pediría sensatez, rigor y voluntad de
llegar a acuerdos y  de defensa de nuestros intereses, y seguro que
nos encontramos en el camino.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Luna.

El senyor Luna González:

Me perdonará pero
tengo que insistir porque con arreglo al artículo 164.
2, que es por
el que rige este debate, el señor conseller ha tenido además de un turno de diez minutos,
que es el que nos concede a todos, otro turno que es el que ha utilizado en
estos momentos.
Por tanto, si él ha tenido un turno más que
no es reglamentario, yo reivindico lo mismo.
Solamente tres minutos,
señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Luna.

El señor conseller ha hecho uso de los tiempos, la forma y en el fondo,
que está marcado en el reglamento.

El senyor Luna González:

No, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Perdón.
.
.

El senyor Luna González:

Permítame que conste mi más
enérgica protesta, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Señor Luna, no me interrumpa que estoy en el
uso de la palabra.
(Remors)

¡Hombre!
Yo le respeto que usted acabe, pero un
poquito de respeto a la presidencia y tal.
Cuando yo acabe le daré a
usted el uso de la palabra.
Pero no me.
.
.
¡hasta ahí
podíamos llegar de cortar a la presidencia, hombre!

Entonces tengo que decirle a usted, señor Luna,
que usted tuvo antes un momento que lo ha dejado pasar.
A lo mejor
estaría pensando en lo que usted creyese oportuno o en una
abstracción mental que usted tuviese.
Como ha pasado el tiempo, pues
es como la vida, cuando pasa el tren ha pasado el tren, y entonces no tiene
usted derecho al uso de la palabra.

Y lo que comunica la presidencia en este momento es
que se interrumpe el pleno por un tiempo de 30 minutos per a la
presentació de propostes congruents amb la matèria objecte
del debat.

Es suspén la sessió.
(El senyor vicepresident colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 21
minuts)

(Es reprén la sessió a les 13 hores i 38
minuts)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, ordenant el debat, escoltats els
síndics dels distints grups parlamentaris, esta presidència
decidix reprendre el ple a les quatre de la vesprada, i la Mesa es
reunirà a continuació per a qualificar i estudiar el que
presenten els distints grups.

Senyories, es suspén las sessió fins a
les 16:00 hores.
(El senyor vicepresident
colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 39
minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 11
minuts)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, es reprén la sessió.

Debat de cada proposta de resolució pel
següent orde: primer es debatran i votaran les propostes de rebuig a
la comunicació del Consell; segon, les restants propostes per orde
de presentació.
La presidència els comunica que ha agrupat
les propostes per al seu debat.

Proposta de resolució presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 15.
895)

El senyor vicepresident primer:

Primer, proposta de resolució registre
d'entrada 15.
895 del Grup Socialista.
Per al torn a favor i un temps
de deu minuts màxim, té la paraula l'il·lustre
diputat Francesc Signes.
(Pausa)

Quan vosté vullga, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president.

Senyories.

U encara és un poc ingenu en este tema dels
debats parlamentaris i la veritat és que pensava que esta vesprada
el senyor Camps, el president de La Generalitat, que és el que ha
impulsat.
.
.
, el govern del qual ha impulsat la comunicació objecte
de debat hui per a vore quines són les opinions dels grups
parlamentaris al respecte del tema de l'aigua, estaria ahí
assegut escoltant l'opinió de tots els grups presents en la
cambra, però pareix ser que el senyor Camps ja ha complit amb la
seua funció, ha vingut, s'ha deixat fotografiar, s'ha
fet el tall en Canal 9 i se n'ha eixit fugint.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyor diputat.
.
.
Senyor diputat,
atinga's.
.
.
No em faça uns gestos de sorpresa, perquè
no hi ha cap de sorpresa, simplement, a la qüestió.
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

Senyories, (veus) crec necessari començar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Noguera, es muy agradable oírla,
pero en este momento ni la puedo oír ni escuchar.

Siga.

El senyor Signes Núñez:

Senyories, crec necessari començar recordant al
senyor Camps no present, que esta és una sessió de les Corts
Valencianes i no un assaig del congrés del Partit Popular.

Este ple, així com el circ mediàtic que
està muntant estos dies amb l'excusa de l'abastiment
d'emergència a Barcelona, no és més, al meu
parer, que un intent de guanyar protagonisme de cara a eixe congrés
que Camps vol convertir en el del seu llançament com a líder
nacional del seu partit.

Les aspiracions del senyor Camps són
legítimes, però els mitjans que utilitza, senyories, no ho
són.
Considere una falta de respecte al poble valencià que
Camps utilitze el fòrum dels seus representants per a fer-se
campanya i, sobretot, no li consentixc, no li consentim el nostre grup, que
li torne a mentir a la nostra gent amb el transvasament de l'Ebre,
agredint així la seua dignitat.
Perquè és faltar al
respecte dels valencians pensar que no tenim memòria i hem oblidat
que el Partit Popular va derogar el transvasament de l'Ebre fa
escassos dos mesos en aprovar el seu programa electoral.
(Aplaudiments i veus)

O que no varen escoltar Rajoy durant la campanya
electoral dient alt i clar a tots els valencians que, si governava en
Espanya, en primer lloc executaria les obres del pacte d'Aragó
i, només si després de fetes sobrava aigua i era compatible
amb el cabal ecològic del riu i del seu delta, transvasaria
l'aigua sobrant a la Comunitat Valenciana, Múrcia i Almeria.
(Veus)

Un pacte de l'aigua, senyories, que suposa
executar 131 actuacions a Aragó que no estaran acabades fins al
2014, a més a més d'afegir als 3.
600 hectòmetres
cúbics de què ja disposa Aragó uns altres 2.
100
hectòmetres cúbics addicionals.
Un pacte de l'aigua
d'Aragó al qual també cal afegir els 6.
550
hectòmetres cúbics de reserva estratègica que imposa
l'Estatut d'autonomia d'Aragó, per cert, a
proposta, i vull recordar-ho, del Partit Popular en les Corts
d'Aragó.

Si Camps haguera utilitzat en aquell moment la mitat,
només la mitat de l'energia que està utilitzant per a
enganyar els valencians, potser hauria aconseguit que el seu partit optara
per defendre l'execució de les dos coses: pacte de
l'aigua i transvasament al mateix temps.
¿Per què
començar amb el transvasament en 2014, senyors del Partit Popular,
si tenen clar que hi hauran 1.
050 hectòmetres cúbics
d'aigua sobrants per a transvasar a les conques
mediterrànies?
, me pregunte.

No obstant, Camps es va quedar satisfet del fet que el
seu partit postergara els valencians a tindre l'aigua deu anys
després que els aragonesos, i no va ser capaç de reivindicar
per a la seua, per a la nostra comunitat el que Pizarro sí que va
defendre per a la seua, per a Aragó.
O potser no va ser capaç
de convéncer Rajoy que en campanya tot val, que fera com
vosté, com el senyor Camps i continuara mentint als valencians amb
el transvasament.

Siga com siga, el senyor Camps va trair el seu poble
per a destacar en el seu partit, com abans havia fet Zaplana cedint a
Castella-la Manxa 200 hectòmetres cúbics del Xúquer,
deixant en 150 els que ens corresponien de l'Ebre en un pacte secret,
i eixe sí que és un pacte secret i no el que vostés
estan denunciant en este moment de Zapatero amb Montilla, i que Camps
sempre, per tant, intenta amagar eixe pacte secret.

Per tant, senyors del Partit Popular, deixen de parlar
d'un transvasament de l'Ebre que el mateix Camps ha
contribuït a soterrar i, sobretot, no continuen atribuint els
problemes de l'agricultura valenciana a la falta d'aigua, no
pretenguen manipular els ciutadans més abnegats de la Comunitat
Valenciana, com són els nostres agricultors, frivolitzant amb la
causa dels seus problemes.

Camps lamentava ahir que la Comunitat Valenciana
haguera perdut la quarta part dels seus regadius, però, amb tot, el
més greu, senyores i senyors, no és això.
El pitjor
és que en 1995 hi havia 154.
000 agricultors en la nostra comunitat i
hui, en 2008, només en queden 70.
000.
És a dir, 84.
000
agricultors valencians han hagut de deixar la seua activitat des que el seu
partit, el Partit Popular.
governa La Generalitat, i en cap cas puc
assegurar-los que l'aigua ha segut la causa, en cap cas.

Han hagut de deixar l'agricultura i, en molts
casos inclús els seus pobles, perquè ni Zaplana ni Camps han
apostat mai per ells.
Va ser el seu govern, senyors del Partit Popular, el
que va apostar per substituir els tarongers per camps de golf, és el
senyor Camps el que no està sent capaç de donar
solució als seus problemes, als dels llauradors.

El problema de l'agricultura valenciana, per
tant, no és l'aigua.
El problema és que Camps mai ha
cregut en ella, mai ha cregut en l'agricultura.
Deixen, per tant, de
mentir als nostres agricultors dient-los que volen l'aigua per a
ells, mentres treballen per a convertir els seus camps en urbanitzacions
residencials.
I deixen també de mentir dient que l'informe que
va aprovar recentment el Comité de les Regions de la Unió
Europea, de la qual Camps va ser ponent, recolza els transvasaments.
Una
mitja veritat, senyores i senyors, és la pitjor de les mentires, i
el que Camps conta és una mitja veritat.

El que va aprovar la comissió, senyors del
Partit Popular, és que considera les infraestructures addicionals de
subministrament d'aigua, transvasaments, embassaments i dessaladores,
com a mitjà per a previndre les situacions derivades d'una
sequera greu, si bé no poden substituir la gestió responsable
dels recursos hídrics.
Així és com va quedar el punt
31 de l'anomenat «informe Camps» després de ser
aprovada una esmena que el mateix Camps va rebutjar.
Per tant, la
comissió no va aprovar una altra cosa que els principis
bàsics de la directiva europea de l'aigua.

No obstant, resulta significatiu que Camps defenga en
eixe informe les dessaladores junt amb els transvasaments i que,
ací, a la Comunitat Valenciana, s'opose tant a les
dessaladores com a alguns transvasament, com és el cas del
transvasament Xúquer-Vinalopó.
Mentia a Europa i mentix
ací, acusa el Govern d'Espanya i els socialistes de ser
antitransvasistes i enarbora la bandera dels transvasaments quan és
el govern de Zapatero el que està construint un transvasament a la
Comunitat Valenciana i és el govern Camps el que s'oposa a
ell.

En el mateix informe Camps, assumix el dessalatge com
a tècnica eficaç per a obtindre recursos hídrics
addicionals, i ací, a la Comunitat Valenciana les qualifica, per
contra, de nuclears del mar.
Allí diu una cosa, senyores i senyors
del Partit Popular, i ací el president Camps en fa una altra.

Ahir Camps qualificava de malversació de fons
públics els 180 milions d'euros que es gastarà el
Govern d'Espanya per a impedir que els habitants de
l'àrea metropolitana de València es queden sense aigua
entre octubre i maig, i, no obstant, és el govern del Partit
Popular, el de vostés a la Comunitat Valenciana, el que està
gastant milions d'euros a finançar una fundació com
és Agua y Progreso, ¡exclusivament!
, exclusivament dedicada a
criticar el govern en compte de gastar eixos diners en executar totes les
obres d'aigua que tenen pendents el Consell i que puc assegurar-los
que són moltíssimes, moltíssimes.

Tot el discurs de l'aigua de Camps ha anat
dirigit a un sol objectiu: obtindre i consolidar-se en el poder.
Però ni el meu grup ni jo li anem a permetre que ho faça a
costa dels valencians.
La Comunitat Valenciana no necessita aigua per a
després de 2015, ¡la necessita ara!
, ¡la necessita ja!
,
en estos moments, i ara és quan li l'està proporcionant
el programa AGUA del Govern d'Espanya.

Els 380 hectòmetres cúbics obtinguts amb
les actuacions realitzades en els últims quatre anys.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, vaja acabant.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
són aigua que ja estem usant els valencians
i aigua que no tindríem, en cas d'haver guanyat el seu partit,
si havera guanyat les eleccions.

Els 600 hectòmetres cúbics que
acabarà proporcionant el programa AGUA a la Comunitat Valenciana
quan estiga executat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
seran 600 hectòmetres cúbics
més dels que havérem tingut, si havera guanyat el Partit
Popular les eleccions (inoïble per raons
tècniques) .
.
.
2004.
(Aplaudiments)

Moltes.
.
.
(El senyor
president desconnecta el micròfon)

El senyor vicepresident primer:

Torn en contra, senyor Rafael Maluenda.
(Veus)

Un moment, senyor Maluenda.
.
.
(Veus) Continue, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Gràcies, senyor president.

Molt excel·lent senyor president.

Senyories, en primer lloc, jo pregue al representant
del Grup Socialista que siga respectuós amb la realitat electoral de
la Comunitat Valenciana, amb la realitat democràtica, que quan se
referixca al president de La Generalitat, que se referixca al president
Camps, i si no vol assumir la realitat democràtica d'esta
comunitat, almenys, que tinga educació (aplaudiments) i que diga «el senyor Camps», almenys, que
tinga educació.
Dóna a entendre que no la té, com a
mínim, això.

Miren vostés, el plantejament que fan
vostés ací demanant el rebuig a la comunicació que ha
fet el Consell, demostra que no tenen cap sensibilitat per la nostra
comunitat, demostra que no són capaços de demanar i de
defensar per a la Comunitat Valenciana allò que són
capaços de mantindre a Catalunya.
Vostés no tenen ningun
interés per les necessitats del poble valencià.
Aquí
ha parlat vosté de «mentira», i l'altre dia va
parlar de «mentira» i de «traïció».
Aquí, les úniques mentires les diuen vostés, les diu
el president (aplaudiments) senyor Rodríguez Zapatero, que va dir que mentres que
fóra president del Govern d'Espanya no eixiria ni una gota
d'aigua de l'Ebre a ningun lloc.
I ara resulta que sí
que hi ha un transvasament aprovat.

Però és que a més s'ha fet
amb obscurantisme, perquè volguera saber la senyora De la Vega per
què negava quan estava fent campanya electoral en la Comunitat
Valenciana eixa possibilitat.
Per què la senyora De la Vega negava
eixa possibilitat, quan ara s'ha reconegut que un mes abans de les
eleccions generals ja estava acordat que es realitzara eixe transvasament?

I, clar que mosatros volem que se faça el
transvasament per a Catalunya, per descomptat que volem es faça; som
solidaris amb les necessitats de tots els pobles d'Espanya i de forma
molt especial en este moment, perquè sabem la necessitat que tenen,
de les poblacions de l'àrea metropolitana de Catalunya i ens
pareix poc el cabal que li han assignat.
Volem que es reprenga el
transvasament contingut en el Pla hidrològic nacional de 2001 i que
s'arribe a 190 hectòmetres cúbics any, que és el
cabal que estava programat en eixa llei que aprovava el Pla
hidrològic nacional.
Però que se mos aplique a mosatros
 també el mateix criteri, que a l'igual que les
poblacions de Catalunya són acreedores a que els arribe l'aigua de l'Ebre,
mosatros també volem que dels sobrants de l'Ebre arribe a la
Comunitat Valenciana, arribe a la regió de Múrcia i arribe a
Almería aquella auia que mos permeta atendre els abastiments, dur
endavant el nostre sector agrícola.
En definitiva, senyories,
garantir el desenrotllament econòmic i social de la Comunitat
Valenciana.

I això és el que vostés neguen,
això és el que els socialistes neguen.
Jo no sé per
què vénen aquí amb eixos plantejaments i mos plantegen
com alternativa al transvasament de l'Ebre el programa AGUA.
Si
vostés saben que això és un fracàs!
El programa
AGUA és un autèntic fracàs, és el programa de
les tres mentires.
Perquè la senyora Narbona, políticament
estiga on estiga, deia que era más agua,
más rápida y más barata.
És el programa de les tres mentires, perquè más agua, no és
veritat, perquè no n'ha vingut; más
rápida, encara no l'hem vista i más barata, no es pot
comparar el preu del dessalatge.

Perquè jo no sé si saben les seues
senyories que auies del Taibilla està pagant de la dessalació
60 cèntims per metre cúbic.
Com poden vindre ací a
defendre com alternativa al transvasament de l'aigua de l'Ebre
a la Comunitat Valenciana el procediment del dessalatge?
A banda que genera
un problema molt greu per al desenrotllament sostenible de la nostra
comunitat per a l'equilibri mediambiental, a la volta encarix el
producte d'una forma que els agricultors valencians mai podran
utilitzar-la.
I això sí que és una
traïció.

Perquè jo he de recordar a les seues senyories
-i ahí estan els diaris de sessions perquè els
repassen- que des de la primera legislatura i sobretot des que es va
aprovar la Llei de aigües de 1985, llei socialista, ací sempre
va votar favorablement el Partit Socialista al transvasament
d'aigües de l'Ebre a la Comunitat Valenciana, sempre va
votar a favor, fins que es va adonar que ells no van ser capaços de
realitzar-lo i que el Partit Popular sí que anava a dur-lo endavant.
I això no podien permetre-ho, els faltava humilitat per admetre que
nosaltres érem capaços de fer una cosa que ells no van ser
capaços o no van voler fer-ho mai.
I a partir de l'any 2000
van començar a votar en contra del transvasament d'auia de
l'Ebre, a pesar que el senyor Borrell i la senyora Narbona, quan
parlaven del transvasament d'auies de l'Ebre, parlaven de
pròxim a 3.
000 hectòmetres cúbics a l'any, que
mos pareix una autèntica barbaritat.

I eixa és la realitat, no n'hi ha altra.
A qui volen enganyar?
Què volen dir les seues senyories quan
vénen aquí a dir que si el president Camps ha dit
açò o ha dit allò altre?
El president Camps des de tot
moment està enormement compromés amb la defensa dels
interessos de la Comunitat Valenciana i ho defensa on faça falta, ho
defensa davant Madrid, ho defensa davant Brussel·les, ho defensa
davant tota Espanya, perquè no té un discurs per a cada
comunitat, té un discurs constant que repetim al llarg i ample de la
geografia del nostre estat.
Perquè entenem que tenim un dret
-ho dia este matí el conseller García
Antón-, formem part de la conca de l'Ebre; si formem
part de la conca de l'Ebre, si aboquem aigües a l'Ebre
¿com no som acreedors a que des de l'Ebre se'ns resolguen els problemes
que estem sofrint?

I vostés diuen que se rebutge la
comunicació del Consell.
Que no és veritat tot el que Consell
diu en la seua comunicació?
Que no és un exercici
democràtic vindre a la cambra, fer una exposició i demanar
que els grups parlamentaris discutisquen sobre aquella i que presenten
resolucions i que se voten?
Que això no és un exercici
democràtic?
O per a vostés exercici democràtic
és només traure a la llum allò que els convé i
ocultar el que els perjudica?
Si és això, ara entenc
perquè oculten la traïció que estan fent-li
vostés al poble valencià, que no són capaços
d'anar a defensar davant de Madrid el que mos correspon, el que mos
correspon amb la Constitució en la mà i el que diu el nostre
Estatut d'autonomia en l'article 17, que vostés el van
votar a favor, que diu que som acreedors a una redistribució de les aigües
allà on sobren, en les conques que sobren.

I no és veritat que hem desempolsat el
transvasament de l'Ebre, que deia el senyor Signes que tenim ocultat.
En ningun moment l'hem tingut ocultat.
Sempre hem parlat amb
claredat, amb llum i taquígrafs.
I jo li dic una volta més
que atenga al Diari de Sessions i segur que si la seua senyoria llig el Diari de Sessions vorà que jo
tinc raó en el que estic dient i vostés estan faltant a la
veritat, perquè sempre votaven a favor i ara se neguen només
perquè en el pacte del Tinell van exigir al senyor Rodríguez
Zapatero no auia per a la Comunitat Valenciana, ni auia de l'Ebre, ni
que el transvasament del Xúquer-Vinalopó tinga possibilitats
de funcionar.
Clar, perquè el transvasament
Xúquer-Vinalopó no tinga possibilitats de funcionar, com no
van tindre el valor de derogar-lo, van dir «canviem el traçat,
canviem la presa i així en compte d'arribar una auia de
qualitat, que servisca per a l'abastiment humà i per a reg,
arribarà una aigua de baixa qualitat, que només val per a baldeig de carrers i que no
valdrà per a l'abastiment humà, que és qui
pagava en un 60% els gastos d'eixe projecte».
(Aplaudiments)

Per tant, senyories, jo
pense que este és el fòrum on cal discutir estes
qüestions.
Jo pense que este és el fòrum on s'ha
d'arribar a consens.
Jo pense que este és el fòrum on
els qui defensen els drets del poble valencià han d'aplegar a
conclusions i anar a defensar-les davant el Govern d'Espanya,
perquè el Govern d'Espanya està demostrant al llarg
d'estos quatre anys que no té ningun interés per
resoldre els problemes que té el poble valencià.

Mosatros estem en estos moments amb una
amenaça, com una espasa de Dàmocles, que afecta clarament el
nostre desenrotllament econòmic i social.
Hi ha molts llocs de
treball que estan en perill.
És possible que si l'auia no mos
arriba prompte, quan arribe ja siga tard i ací s'hagen perdut
una quantitat de llocs de treball que no permeten eixe desenrotllament
econòmic i social al qual em referia.

I, fixen-se vostés, diuen: «És que
a Barcelona l'auia és per a beure.
» I aquí
l'auia és per a menjar.
O és que algú dubta que
hi ha moltes persones que es guanyen dignament el seu sou treballant en la
terra i si no hi ha auia perdran eixos llocs de treball?
Allí
és per beure, aquí és per a menjar a més de per
a beure i per a garantir eixe desenrotllament econòmic i social al
qual me referia, que tants llocs de treball ha creat en els últims
anys i que en estos moments estan en perill.

Senyories, jo pense que el Grup Parlamentari
Socialista ha de llevar-se la careta.
No pot enganyar ja a ningú,
perquè han assistit recentment a un debat del cos electoral en les
eleccions del passat any, en les eleccions autonòmiques.
I diuen ara:
«Mosatros hem guanyat en Madrid, hem guanyat en Espanya
-perdó- i demanem el respecte per al que planteja el
president senyor Rodríguez Zapatero.
» I mosatros  diem:
«I mosatros hem guanyat a la Comunitat Valenciana i demanem un
respecte per al que defensa el president senyor Camps.
» (Aplaudiments) Això
és el que demanem, que siguen vostés corresponsables del
compromís que van adquirir davant l'electorat valencià
aquell dia que es van presentar, van demanar el seu vot a canvi de defensar
els interessos de la nostra comunitat.
Estan falsejant eixa promesa que van
fer, estan incomplint eixe compromís, estan traint allò a
què es van comprometre amb el poble valencià, perquè
havien d'anar tots a una, tots junts a demanar-li al Govern
d'Espanya que mos done el mateix tractament que li ha donat a
Catalunya.
Sí que volem auia per a Catalunya, estem totalment
d'acord, però volem que se mos tracte de la mateixa manera,
que se respecten els nostres drets i que se mos done solució als
problemes de dèficit hídric que estem suportant
històricament.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies,
senyor Maluenda.

Per a rèplica, el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor Maluenda, en tot
moment m'he referit al president Camps com a senyor Camps i no com a
Chiquiliquatre que es referia un diputat de la seua bancada al senyor
Zapatero.
(Aplaudiments) Això mai ho farem el Partit Socialista.

Senyor Maluenda, vull recordar-li davant esta cambra
que vosté firmà en contra del transvasament de l'Ebre,
perquè havia una presa de regulació en Monòver.
Vosté firmà en contra del transvasament de l'Ebre (aplaudiments) i en este
moment haurien d'eixir-li els colors de cara defensant un projecte
que vosté firmà en contra d'ell en el seu moment.
I,
després, explique's, senyor Maluenda.

Miren, senyories, la trista realitat, com ha quedat
demostrat, és que el Partit Popular s'ha quedat sense
transvasament i sense alternativa.
I el Partit Popular no ha jugat net amb
els espanyols i ha promés ací l'aigua que blindava per
a Aragó; ha promés ací l'aigua que blindava per
a Aragó.
La seua proposta d'aigua per a la Comunitat
Valenciana és zero o com a màxim esperar, com he dit abans, a
2015 per a vore si li sobra un poc d'aigua als aragonesos.

I han de saber, senyors del Partit Popular, que els
valencians no som captaires d'aigua, som ciutadans de primera, amb
els mateixos drets que la resta de ciutadans de l'estat i, per
descomptat, amb els mateixos drets que els ciutadans d'Aragó.
Han de saber-ho, senyors del Partit Popular.
(Aplaudiments) I és per això que els socialistes
valencians apostem per defendre la nostra terra i assegurar-li
l'aigua que necessita.
Lluitem perquè els nostres agricultors
no hagen d'estar pendents de si plou en l'Ebre per a tindre
aigua, perquè prou tenen, prou tenen de preocupar-se del que els
depara el cel en la seua pròpia terra i també, per cert, les
polítiques de la consellera d'Agricultura, que són prou
nefastes, les d'esta i les de l'anterior.

La seua proposta, senyors del Partit Popular,
és mantindre permanentment crispada a la societat valenciana,
és enfrontar-nos amb els altres territoris d'Espanya.
La
nostra, per contra, és créixer de forma autònoma i
suficient.
I, per més que els pese, la nostra aposta està
sent més eficaç i la seua ja no la defén, senyors del
Partit Popular de la Comunitat Valenciana, ni el seu propi partit, ni el
seu propi partit.

La nova política de l'aigua que estem
desenvolupant els socialistes i que s'aplica en tota Europa és
més eficaç i segura que la tradicional dels transvasaments, a
més de no generar tensions socials ni territorials.
I els 380
hectòmetres cúbics que ja ens ha proporcionat el programa
AGUA, són per a tots els valencians, són per a sempre i no
els hem hagut de demanar per favor a ningú.
És aigua a
què teníem dret i el Govern d'Espanya mos ha donat (aplaudiments) i no com la
proposta seua que tindrem aigua de l'Ebre si a Aragó li sobra
aigua, que és la proposta que vostés han dut endavant,
senyors del Partit Popular.
I és trist que al president dels
valencians això no sols no li agrade sinó que ni tan sols
l'indigne, ni tan sols l'indigne.

Si Camps, senyors del Partit Popular, vol convocar
manifestacions que ho faça, però que no les pague amb els
recursos públics, que no les pague amb els recursos públics.
(Aplaudiments) I saben per
què, senyors del Partit Popular?
Els ho diré, els ho
diré: perquè la veu d'un poble, i molt menys la del
poble valencià, no se compra amb diners, no se compra amb diners.
(Aplaudiments) El poble
valencià no se ven amb diners!
I, per tant, les manifestacions que
vulguen fer seran fruit de la seua pròpia voluntat i vocació
i no impulsades pels diners de tots els valencians, afectats o no afectats
per l'aigua del transvasament de l'Ebre.

Si vol anar a Europa el senyor Camps una altra vegada,
perquè de nou Europa li diga «no al transvasament de
l'Ebre», que ho faça, que vaja a Europa.
Si vol
recórrer al Tribunal Constitucional la decisió del govern
d'abastir a Barcelona, la derogació del transvasament de
l'Ebre, les dos qüestions, que ho faça.
Però que
es comprometa a acceptar la seua sentència com farem els
socialistes.
És més, és més, crec que Camps
hauria de presentar eixe recurs, hauria de presentar-lo, perquè
podria convertir el Constitucional en àrbitre de la seua guerra de
l'aigua, la sentència del qual podria acabar definitivament
amb ella.
Que presente el recurs d'insconstitucionalitat, que el
presente.
Camps ha assenyalat el camí, el recurs
d'inconstitucionalitat, el camí del final de la guerra de
l'aigua.
I ara, senyors del Partit Popular, només li queda
recórrer-lo, ha recórrer el camí d'eixe recurs.
Cada dia que retarde el seu recurs, senyor Camps, estarà demostrant
que no li interessa aconseguir la pau de l'aigua i que ni tan sols li
interessa l'aigua, sinó la crispació que pot generar-se
amb ella.
No li interessa l'aigua, sinó la crispació
que pot generar-se amb ella i que és.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, vaja acabant.

El senyor Signes Núñez:

Acabe de seguida.

Siga, senyor Camps, per una sola vegada, coherent amb
les seues paraules, per una sola vegada.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i eixe serà el millor servei que
vosté, senyor Camps, encara que no estiga, haurà fet als
valencians.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
en estos cinc anys del seu mandat,
l'únic servei positiu!
(El senyor
vicepresident desconnecta el micròfon)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Maluenda, per a rèplica.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyories.

Mire, senyor Signes, quina pena me dóna!
, quina
pena me dóna comprovar la falta de tarannà democràtic
de la seua senyoria, perquè ha continuat pel mateix camí.
Ha
continuat sense mostrar el respecte que mereix el president de La
Generalitat i que a mi sí que em mereix el president del Govern
d'Espanya, senyor Rodríguez Zapatero.
Ha continuat
vosté utilitzant el nom del president de La Generalitat amb falta de
respecte, ja no sé si és falta de tarannà
democràtic o falta d'educació, però el cert
és que això és el que ha ocorregut en la seua
intervenció.

Mire vosté, mire vosté, diu que
vostés han portat a la Comunitat Valenciana l'auia suficient,
370 hectòmetres cúbics.
.
.
On?
Diga'm la seua
senyoria on està eixa auia, perquè astò és
ciència-ficció.
(Aplaudiments) No hi ha ningú que haja comprovat eixa
actuació per part del Govern d'Espanya.
Perquè si
està referint-se novament al programa AGUA, li torne a dir que
és el programa de les tres mentides, perquè va prometre auia
en més quantitat, auia més ràpida i auia a més
baix preu.
I ni ha vingut auia i, per tant, no és de major qualitat,
ni tan sols és més barata.
Perquè ja he dit que auies
del Taibilla paga de dessalatge 60 cèntims per metre cúbic.
Diga'm vosté quin agricultor de la nostra comunitat pot pagar
eixe preu per l'auia per abastir les seues necessitats de reg.

Mire vosté, el tema està molt clar.
Si
ací no s'ha de marejar la perdiu, si ací només
s'ha de dir si estem disposats a defensar els interessos del poble
valencià.
Mosatros hem demostrat, i ahí estan les
hemeroteques, ahí estan els diaris de sessions.
.
.
Encara que
vosté vinga ací a la trona a mentir, s'ha de llegir el
que està publicat pels servicis de la cambra i sabrem quina ha sigut
l'actuació en cada moment de cada grup parlamentari i de cada
diputat, podrem saber quin ha sigut el sentit del vot en cada moment davant
les diferents iniciatives que aquí s'han plantejat.

I dic que vostés han traït el
compromís que tenien amb la Comunitat Valenciana.
Per què?
Perquè des del primer moment, des de la primera legislatura, i
sobretot a partir de l'entrada en vigor de la llei d'auies de
1985, vam dir sempre sí al transvasament de sobrants del riu Ebre
per a la nostra comunitat.
I vostés, quan governaven en Espanya, i
era el senyor Felipe González president del govern, el ministre
Borrell i la directora general, senyora Narbona, van establir uns cabals
d'auies per a transvasar, que mosatros pensàvem que era
impossible realitzar, perquè estaven vora els 3.
000
hectòmetres cúbics/any.

Ací quan demanem ara 350 hectòmetres
cúbics per a la Comunitat Valenciana, vostés es rasguen les vestidures i diuen que
ho volem per als camps de golf, quan ho volem per abastir les poblacions,
per atendre les necessitats de regadiu i per a garantir (aplaudiments) el desenrotllament
econòmic i social.
I diuen «no» als camps de golf a la
Comunitat Valenciana amb la boca xicoteta, perquè allà en els
ajuntaments on governen sí que volen els camps de golf, però
no diuen res en contra dels camps de golf a Catalunya, no discutixen el
dret de Catalunya a rebre auia de l'Ebre, a la qual mosatros mos
sumem.
Tampoc discutim eixe dret que tenen a rebre-la.

Però el que no volem és ser ciutadans de
segona.
Volem tindre els mateixos drets que el que més.
No en volem
més!
, però tampoc menys.
I, clar, ahí mos trobem a
soles, perquè vostés saben que el qui es meneja no ix en la
foto.
I vostés, que ha dit el senyor Rodríguez Zapatero,
president del Govern d'Espanya, que mentres ell siga president no
eixirà una gota d'auia de l'Ebre, i ara resulta que hi
ha un transvasament que, per a més inri, estava ja acordat un
més abans de les eleccions generals, i aquí se callen.
I
volen tirar balons fora, i volen despistar i volen confondre
l'opinió pública, quan tots sabem que estan mentint de
forma descarada.
(Aplaudiments) I estan perjudicant els interessos del nostre poble.
I
això se paga, se paga conforme se paguen les coses en
democràcia, se paga en les urnes.
(Veus) I vostés porten ja diverses legislatures pagant
en les urnes que no són capaços de defensar els interessos de
la Comunitat Valenciana.
Eixa és la realitat, senyories.
I eixe
és el plantejament que vostés vénen a fer ací
per a confondre l'opinió pública.
Però el cert
és que mosatros diem: «Auia per a tots», els mateixos
drets que els catalans per a la Comunitat Valenciana, per a la Regió
de Múrcia i per Almeria, i vostés no sé quines
cançons mos conten de 370 hectòmetres cúbics, que
diuen que han portat a través del programa AGUA.

Miren, vostés no porten auia només que
embotellada, només que embotellada.
Perquè vostés
són traïdors als interessos (protestes) de la comunitat, traïdors.
.
.
(Protestes) Per si no m'han
escoltat, vostés són traïdors als interessos de la
Comunitat Valenciana i traïdors als compromisos que aquí,
mitjançant el seu vot, van exercir (aplaudiments) al llarg de totes les legislatures.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Vostés ací -acabe, senyor
president-, vostés ací dien «sí» al
transvasament de l'Ebre, sempre ho dien, fins que el Partit Popular
va guanyar les eleccions generals.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
va aprovar un Pla hidrològic nacional
mitjançant una llei.
I a partir d'aleshores, com es donaren
compte que mosatros érem capaços de fer el que vostés
o no van saber o no van voler, comencen a desmarcar-se i dir: Catalunya, de
primera; Comunitat Valenciana, de segona.
No, no ho consentirem.
Volem els
mateixos drets que Catalunya, recolzem els drets de Catalunya i exigim
també els nostres.
(Aplaudiments i
protestes)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.
(S'interromp
la gravació)

Senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.
Sí, 38; i no, 50.
Queda, per tant,
rebutjada.

Proposta de resolució presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 15.
901)

El senyor vicepresident primer:

Passem a la proposta de resolució registre
d'entrada 15.
901, del Grup Compromís.

Per al torn a favor, té la paraula la
il·lustre diputada i síndica, Mònica Oltra, per un
temps màxim de deu minuts.

Té vosté la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Intentaré no esgotar els deu minuts, no tornar
a esgotar la paciència de ses senyories.

Proposem des del Grup Compromís el rebuig total
de la comunicació presentada, si me permeten,
extemporàniament pel Consell.
Esta comunicació que es
notifica abans que s'aprova, ja per la forma, és absolutament
rebutjable.

Proposem el rebuig d'esta comunicació per
no ajustar-se el seu contingut a les necessitats del nostre territori.
Sobretot, aquesta comunicació no respon a la política que el
Consell en matèria hídrica està duent a terme, el
govern del Partit Popular.

Este matí hem parlat de tot menys del que
havíem de parlar, i sembla que la vesprada va pel mateix
camí.
No hem parlat de quina és la gestió de
l'aigua que està portant-se a terme des del govern
valencià.
El mateix conseller ha reconegut este matí no
disposar de les dades, cosa insòlita, perquè és el
Consell qui precisament ha aprovat la comunicació i la majoria del
Partit Popular qui ha imposat les presses en este debat, que podia haver-se
substanciat perfectament en el proper ple ordinari, de manera que el senyor
conseller haguera pogut tindre hui les dades.

Les presses són males conselleres, igual que
vostés.
Vénen ací a fer electoralisme del barat i no a
reflexionar tranquil·lament, rigorosament, científicament,
sobre un problema global com és l'aigua.
Debat, a més,
a què la societat valenciana és molt sensible.

Tampoc no s'ha contestat a les xifres que amb
contundència hem exposat este matí.
Xifres que des de les
files de baix, ens han dit que eren mentida, però que des
d'ací dalt ningú no ha sabut rebatre, ni des del
Consell ni des de les files populars.

No s'ha contestat tampoc a les preguntes que amb
contundència hem formulat este matí, i no s'ha
contestat perquè este govern valencià no té respostes,
no té respostes per allò que demanem.
Senzillament
perquè l'únic que els assistix és la seua
majoria absoluta, la inqüestionable legitimitat, senyor Maluenda, que
els donen els vots, que nosaltres no anem a negar, els vots dels ciutadans.
Però això no és sinònim de tenir la raó,
no és sinònim d'arguments vàlids, que, és
clar, hui ací no s'han exposat, que és on s'han
d'exposar.
Podran guanyar les votacions ací, és
fàcil, guanyar les votacions, conrear la clac, que hui a més és molt nombrosa.
Podran
guanyar les votacions, com dic, senyories del Partit Popular, però
seguiran sense tindre arguments, seguiran sense tindre la raó.

Com a exemple de gestió responsable de
l'aigua, el conseller ens ha proposat el municipi de Benidorm, com a
exemple de reutilització.
És l'únic municipi que
ha sabut anomenar, perquè no en tenen més, d'exemples a
donar.
I una flor, senyories, no fa primavera.

Per contra, les xifres cauen pel seu propi pes.
Som la
comunitat autònoma que més aigua perd en la xarxa de
distribució, publicat pel govern valencià.
Un terç de
l'aigua s'esmuny per les canonades, molt per damunt de la
mitjana estatal, molt per damunt de les comunitats autònomes que
més eficients són en la xarxa de distribució.

No han sabut respondre sobre que vostés estan
deixant que es perda un terç de l'aigua que reclamen de
l'Ebre, un terç de l'aigua que reclamen de l'Ebre.
Bé, que reclamen, segons quan, perquè a vegades reclamen 350
hectòmetres, a vegades 180, a vegades 190.
No saben ni el que volen,
senyors del Partit Popular.

Tampoc no han sabut donar resposta a les xifres
ridícules de reutilització d'aigua tractada.
Llevem
l'exemple de Benidorm, anem a la mitjana de la comunitat.
Només un 20% d'eixa aigua tractada, de l'aigua residual
que entra en les depuradores.
.
.
-no parlem ja de les aigües
grises, no volem ser hui maximalistes, perquè no ens diguen que
estem en la lluna- només un 20% d'eixa aigua tractada
és reutilitzada.
La resta, el 80% es tira a la mar.
Estan
vostés tirant a la mar el doble de l'aigua de la que reclamen
de l'Ebre, el doble de l'aigua que reclamen de l'Ebre
l'estan tirant al mar.

En la seua propaganda institucional no es parla de
l'aigua que vostés tiren a la mar, hectòmetres i
hectòmetres d'aigua utilitzable que vostés tiren a la
mar.
Senyories del PP, aigua de dos transvasaments.
Demanen aigua dels
transvasaments amb una mà i amb l'altra tiren a la mar dos
transvasament sencers.
És insultant.
És grotesc, si no
fóra tan trist.
Això tampoc ho han contestat este
matí.

Ni han parlat de les inversions que fa el Consell,
millor dit, de les que no fa.
Com dèiem aquest matí, les
inversions necessàries per a dur a terme obres que permeten deixar
de perdre 125 hectòmetres cúbics per la xarxa de
subministrament i deixar de tirar 543 hectòmetres
d'aigües tractades, i inclús arribar a tractar més
quantitat d'aigües utilitzades, no són comparables ni de
lluny amb les inversions que requerixen ni les dessaladores ni, per
descomptat, el transvasament de l'Ebre.
Amb la tercera part del que
costa el transvasament de l'Ebre es podria completar la
inversió necessària per a aconseguir eixos dos objectius en
esta legislatura, no en la que ve, no en l'altra, en esta.
I aixina
poder afrontar situacions que lamentablement es repetiran, i inclús
empitjoraran en el futur, com és el dèficit hídric al
nostre país.

En temps també guanyem amb la política
que nosaltres proposem, dos transvasaments de l'Ebre per a
demà, per a hui si volgueren vostés.
Però
vostés no volen.
Amb eixes inversions aconseguiríem, a
més, no traslladar els nostres problemes a altres conques, i poder
tindre eixos recursos per a situacions extremes que no puguen ser abordades
pels propis recursos.
Situacions extremes, senyor Maluenda.

Jo també vullc els mateixos drets que
Catalunya, no vullc estar en la situació que està Barcelona,
no ho demane, jo no vullc obrir l'aixeta i que no isca aigua.
Això no ho vullc per a nosaltres, ni ho vullc per als valencians.
A
la millor vosté sí, (veus) a la millor vosté sí que vol que
òbriguen l'aixeta i no n'hi haja aigua, per a seguir i
seguir en el seu discurs victimista.
Però eixe discurs victimista no
ompli les canonades d'aigua que necessitem.

No hem vullgut assumir la nefasta política
d'inversions que el govern de La Generalitat practica en
matèria d'infraestructures  hidràuliques ni dels
diners que han desviat cap a altres infraestructures ni dels sobrecostos de
la seua política de xaranga i pandereta.
No ens han contestat a
l'afirmació que al seu ritme d'inversions necessitem 281
anys per a acabar el segon pla de sanejament.
No sé vostés,
jo no tinc eixos anys.

No ens han donat resposta a la dramàtica
situació del Xúquer, perquè tampoc els interessa quan
van vendre l'aigua del Xúquer i quan van vendre als regants
del Xúquer per 30 monedes de plata.
Tampoc no han vullgut parlar del
compliment de la Directiva marc de l'aigua.
Hauria de ser un altre
dels objectius, assegurar un bon estat de les masses d'aigua per al
2015, directiva de la qual encara tampoc s'ha sentit cap paraula.
I,
sobretot, senyories este matí no hem trobat resposta a la pregunta
que hem reiterat, la pregunta més important: per què demanen
aigua de l'Ebre si tiren dos transvasaments a la mar?
(Remors) Això, sí
que està clar com l'aigua.
No responen perquè no tenen
respostes, senyories, i el que és més greu, no els interessa
tindre les respostes.
No els interessa el camp valencià, no els
interessa el problema dels agricultors, no els interessa l'abastiment
humà, no els interessen les persones, en definitiva.

El problema de fons és el concepte que
vostés tenen dels valencians i valencianes.
Eixe sí que
és un problema greu, que tampoc s'arregla amb transvasaments.
Per a vostés els valencians i les valencianes no són
ciutadans.
Per a vostés els valencians i valencianes són
electors.
Malauradament, fins que això no canvie, i no té visos de canviar, no trobarem
solucions als nostres problemes, ni als problemes d'aigua ni als
problemes d'altra índole.

Necessitem un govern valencià que crega en el
concepte de ciutadania dels valencians i valencianes.
Vostés no
són el govern que necessitem.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per al torn en contra, l'il·lustre
diputat senyor Clemente.

Quan vullga, senyor Clemente.

El senyor Clemente Olivert:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Oltra, lamento oír sus palabras,
lamento que continúe usted con ese mismo discurso.

Mire, la comunicación del Consell lo
único que pide.
.
.
, pide agua para Barcelona y pide el mismo trato
para la Comunidad Valenciana.
Eso es lo que nosotros pedimos.
Y en esa
comunicación del Consell dice que las desaladoras no pueden ser la
única solución.
Y ustedes, como coalición
supuestamente ecologista y medioambiental, no entendemos como conocedora,
como debe de ser, de que las desaladoras que son un grave perjuicio para la
contaminación del medio ambiente y para el cambio climático
usted pida ahora que se retire esta comunicación del Consell.

Mire, señora Oltra, nosotros sabemos lo que
queremos, La Generalitat y el Partido Popular siempre han dicho lo mismo,
«queremos trasvase para la Comunidad Valenciana, para Murcia y para
Almería».
Hay otros que han cambiado de opinión,
decían: «No queremos trasvases.
Mientras yo gobierne nunca
habrán trasvases.
» (Remors) Y ahora resulta que sí que hay trasvases.
Pero yo lo
que quiero saber en este momento es qué opinan ustedes, realmente
qué opinan ustedes.
Porque no se puede seguir mirando hacia otro
lado como si esto no fuera con ustedes, esto va perfectamente con ustedes.
Los valencianos quieren saber su opinión sobre un problema
importante para la Comunidad Valenciana.

Desgraciadamente, por el sur, el desierto va a avanzar
si no llega agua a la Comunidad Valenciana, y eso es una realidad.
Y
ustedes que dicen estar preocupados por el medio ambiente, que dicen estar
preocupados por la desertificación, deberían preocuparse
porque eso no ocurriera.
Y la solución, la solución es el
trasvase del agua del Ebro, una cosa tan sencilla como esa.
Una cosa que el
gobierno -el gobierno de Zapatero- ha rectificado y se ha dado
cuenta de que los trasvases sí pueden ser buenos.
Pues si los
trasvases son buenos para Barcelona, señora Oltra, ¿por
qué no van a ser buenos para la Comunidad Valenciana?
¿Por
qué ustedes sí están apoyando que se realicen los
trasvases en Cataluña y no apoyan que se realice el trasvase en la
Comunidad Valenciana?
¿Cuál es realmente el discurso que
tienen ustedes?

Porque a mi realmente me resulta un poco.
.
.
usted
no puede venir aquí y continuar diciendo que se hace mala
gestión del agua.
La mejor gestión que se hace del agua en
toda España se realiza en la Comunidad Valenciana y se lo puedo
apoyar con cifras.
Mire, en el año 1995 habían 206
depuradoras en la Comunidad Valenciana, en el año 2007 hay 424
depuradoras en la Comunidad Valenciana; en el año 1995 se depuraban
285 hectómetros cúbicos en la Comunidad Valenciana,
actualmente se depuran 424 hectómetros cúbicos en la
Comunidad Valenciana.
El tratamiento terciario no existía en la
Comunidad Valenciana, actualmente 213 hectómetros cúbicos
reciben tratamiento terciario en la Comunidad Valenciana.
La
inversión en infraestructuras hidráulicas del año 1991
al año 1994 era de 222 millones de euros; actualmente, del
año 2003 al 2007, 563 millones de euros.

Son cifras, no puede usted continuar, señora
Oltra, con el discurso de que aquí estamos malbaratando el agua.
No
es cierto.
Y usted sabe que no es verdad, lo que pasa es que le resulta
mucho más cómodo seguir con ese discurso ambivalente de
cierta pleitesía de ahora sí y ahora no, «de que
ustedes están enfrentados por el agua».
No, nosotros no
estamos enfrentados por el agua, ni estamos enfrentados con el Partido
Socialista ni estamos enfrentados con otras comunidades.
Otros se enfrentan
con nosotros.
Nosotros, le insisto, siempre hemos dicho lo mismo.

Y yo le insisto, señora Oltra, es importante
que ustedes ya se definan de una vez por todas.
Usted ha pedido lo que
podría ser una enmienda a la totalidad, o sea, lo que ha planteado
el Consell, ¿no es una realidad?
¿No es una realidad que el
primer Consejo de Ministros del año 2004 fue para derogar el
trasvase del Ebro?
¿Y que el primer Consejo de Ministros del segundo
gobierno de Zapatero ha sido para hacer un trasvase a Barcelona?
(Veus) Eso es un hecho, ¿o
no?
Yo le pido que suba usted a esta tribuna y nos diga ¿por
qué  critica constantemente la gestión de la Comunidad
Valenciana?
¿Por qué critica la gestión del agua de la
Comunidad Valenciana si es una gestión adecuada?
En este momento la
media de riego por goteo en toda España es del 42%, en la Comunidad
Valenciana estamos en más del 70%.
Esa es la pura realidad.
(Veus) ¿Quién lo
dice?
Lo dicen fuentes de toda solvencia, señor Camarasa.
Si quiere
usted intervenir, intervenga a continuación.
(Aplaudiments)

Mire, señora Oltra,
no hay electoralismo, no hay electoralismo en preocuparse por los intereses
de los valencianos.
Eso no es electoralismo.
Los valencianos, convocatoria
tras convocatoria, siguen respaldando de forma mayoritaria al Partido
Popular y ustedes, convocatoria tras convocatoria, van perdiendo votos en
la Comunidad Valenciana y en el resto de España.
Posiblemente, llega
un momento en que ustedes se tienen que definir, ya no pueden continuar con
ese discurso.

Mire, el Plan hidrológico nacional -que
fue derogado por el gobierno de Zapatero- contaba con el 80% de
respaldo en el Consejo del Agua, el 80%.
Después de veinte siglos
habíamos conseguido, por fin, en España llegar a un acuerdo
sobre el agua.
Ese plan fue respaldado por gobiernos como el de Castilla-La
Mancha, ese plan fue respaldado por Extremadura, ese plan tenía la
mayoría del respaldo social, y por una cuestión absolutamente
política (remors) y por una cuestión absolutamente política denegaron
el agua a la Comunidad Valenciana, a Almería y a Murcia.
Y, sin
embargo, ustedes siguen mirando para otro lado, señora Oltra.
Ustedes tienen ya que decir qué es lo que quieren.
No se puede venir
con el discurso de: «Vamos a seguir.
.
.
ustedes no utilizan bien
el agua porque eso sabemos que.
.
.
» Sabe todo el mundo que no es
cierto.
Aquí se ha invertido como en ninguna otra comunidad para
depurar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Clemente, vaja acabant.

El senyor Clemente Olivert:

.
.
.
más agua.
-Perdón,
señor presidente-.
Eso es una realidad.
Yo le invito a usted
en su réplica a que rectifique, a que rectifique, retire esta
enmienda, es posible que a lo mejor en otra de las.
.
.
usted, de las
proposiciones que han presentado, a lo mejor podemos llegar a algún
acuerdo.
Pero ese discurso de «esto funciona mal y ustedes lo
único que quieren hacer es aprovecharse de ello».
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Clemente.

El senyor Clemente Olivert:

.
.
.
ya (inintel·ligible) .
.
.
no cala en la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per a rèplica, la síndica senyora Oltra.

Quan vullga, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Clemente, jo no sé si vosté i jo
no hem compartit hui el mateix ple.
Però jo crec que he sigut molt
clara, molt clara.
I nosaltres hem segut molt clars, sempre.
Este
matí ho dia, portem defensant el tema de l'aigua des de
sempre.
El seu portaveu este matí dia que vostés des del 2004
-curiosa data per a parlar del tema de l'aigua-,
nosaltres, des de sempre.

I, a la millor, vosté no té la mateixa
comunicació del Consell que tinc jo, sembla que no, perquè el
que defensa esta comunicació del Consell és el transvasament
de l'Ebre al qual nosaltres ens hem oposat ací, en Catalunya,
en Madrid i en Pernambuco, en tots els llocs.
I si vosté encara no
s'ha assabentat és un problema de vosté, no que
nosaltres no ens expliquem bé.
Nosaltres al transvasament este ens
hem oposat sempre.
I també ens hem oposat a la política de
dessalinització massiva, i crec que també ho he dit este
matí, ací este matí no ha quedat títere amb cap, des de la
nostra oposició com a Grup del Compromís.
I hem criticat
evidentment la desaparició del Ministeri de Medi Ambient com a tal,
hem criticat les últimes declaracions de la ministra demanant ja el
transvasament «del Ródano si hace falta», i hem dit que
a la millor aplegaríem als casquets polars.
No sé si
vosté este matí no ha estat ací.

Jo tinc el costum d'escoltar-los a
vostés, cosa ociosa perquè repetixen voltes vegades les
mateixes consignes però, encara aixina, tinc la paciència
d'escoltar-los.
A mi m'agradaria que vostés feren el
mateix.

La nostra política en matèria
d'aigua és clara, clara com l'aigua.
I és que la
política de transvasaments i de dessalinització massiva
és perniciosa per al medi ambient, i com a força
ecosocialista que som nosaltres estem per polítiques que preserven
el medi ambient.
Este matí es parlava ací: «És
que s'han de fer infraestructures pels efectes del canvi
climàtic.
» I nosaltres déiem: «No, no s'han
de fer infraestructures per als efectes del canvi climàtic.
El que
hem de fer és parar, frenar el canvi climàtic.
» Eixa
és la qüestió, nosaltres anem a l'arrel del
problema, vostés només volen posar un pedaç que, a
més agreuja el problema, perquè la seua política de
transvasament el que fa és empitjorar el problema mediambiental,
és posar en un seriós problema el delta de l'Ebre, un
ecosistema tan valuós com el delta de l'Ebre.
Però, a
més, vostés han canviat aigua bona del Xúquer per
aigua roïna de l'Ebre.
(Veus) Això van fer un pacte, Bono-Zaplana, per cert, (veus) Bono-Zaplana, per
cert.

Per tant, vostés són els.
.
.
-però en govern d'Aznar-, vostés són
els que van comprometre la situació del Xúquer com
està ara, i l'espoliació que s'ha fet del
Xúquer des del regadius de la Castella-la Manxa oriental.
I
vostés el que estan proposant és canviar aigua bona per
roïna, i tampoc estem d'acord.
I vostés estan mentint als
agricultors que no poden pagar ni l'aigua del transvasament ni
l'aigua de les dessaladores.

I què diem nosaltres en xifres seues, del seu
govern, xifres del seu govern, no de «mucha solvencia»,
perquè del seu govern no ve res amb solvència, però
xifres del seu govern que nosaltres hem donat per bones- que
vostés estan tirant dos transvasaments a la mar.
I què estem
diguent, i jo crec que és molt clar: no es pot aigua amb una
mà i tirar dos transvasaments dels que se demanen amb una altra,
perquè això a banda d'immoral no és vàlid
en política, almenys, per a nosaltres, almenys des del nostre punt
de vista.
Això és el que estem diguent.
La gestió que
vostés fan de l'aigua no és modèlica, no
és modèlica, i xifres de l'Institut Valencià
d'Estadística diuen que som la comunitat autònoma que
més aigua perd.
Per què no entra a debatre això?
Jo
també el convide a vosté a que puge ací a la trona i
me conteste això: quina és la política que ha fet el
Consell per a frenar la pèrdua d'aigua en la xarxa de
subministraments?
Cap.
Perquè, a més, no tenen vostés
ni un gallet.
Si el problema que tenen vostés és que no tenen
ni un duro, i ahí està el senyor Gerardo Camps que no sap
què fer, bolillos en el pressupost, perquè no tenen vostés un duro,
perquè se l'han gastat en la seua València de xaranga i
pandereta i de grandes fastos, (remors) per
això no tenen un duro, val?
I no tenen un duro per a fer les coses
que sí que interessen als valencians, perquè doblar el volum
d'aigua que vostés volen de l'Ebre, amb aigua que ja
està ací, és aigua per a hui, per als valencians,
¡per a hui!
, no per al dos mil no sé quan que vindrà el
transvasament de l'Ebre suposat.

Perquè en el fons a vostés
l'únic que els importa és qui construirà eixes
conduccions.
Ahí és on està el problema.
Que
ací n'hi han alguns que se'ls ha buidat molt la butxaca
de no fer unes infraestructures, impactants sobre el medi ambient,
insostenibles, però que alguns les feen amb la butxaca molt
sostenible.
Eixe és el problema.
Jo crec que més clar no se
pot parlar.

I per això rebutgem la comunicació del
Consell, perquè vostés el que volen no és un bé
per als valencians i valencianes, sinó per a uns quants amiguets.
Eixa és la raó per la qual nosaltres rebutgem esta
comunicació i anem a votar a favor d'esta proposició, i
demanem a la cambra que la vote.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyor Clemente.
El senyor
Clemente per a la rèplica.

El senyor Clemente Olivert:

Bueno, señora Oltra, yo creo que, le insisto,
el preocuparse por los intereses de los valencianos -se lo he dicho
antes- no parece que sea electoralismo.

Nosotros sabemos perfectamente lo que queremos,
queremos agua y queremos el trasvase, y lo queremos ya para la Comunidad
Valenciana.
El Partido Socialista está claro que lo quiere para
otras comunidades y no lo quiere para la Comunidad Valenciana.
Y la
pregunta es clara: ¿el Compromís quiere que haya agua en la
Comunidad Valenciana?

Si en este momento hay dos alternativas serias.
.
.
Porque la premisa que usted está poniendo es absolutamente clara.
Si
en una alternativa puede ser los trasvases, y en otra alternativa puede ser
las desaladoras, ustedes tendrán que elegir -como dice
usted-, en una mano qué es lo que hay y en otra mano
qué es lo que sé.
Elijan ustedes.
Está absolutamente
claro.

Estamos hablando de 350 hectómetro
cúbicos para la Comunidad Valenciana.
Eran 1.
000 los que
hacían falta para cubrir las necesidades de la Comunidad Valenciana,
Murcia y Almería.
El consumo que tiene para cubrir esa misma
cantidad de agua en desaladoras, ¿sabe usted qué cantidad de
CO2 emitiría
a nuestra atmósfera?
Del orden de 1.
600 millones de toneladas.
O
sea, es una absoluta barbaridad.
Es muchísimo más.
Aparte.
.
.
,
ustedes hablan de las desaladoras con mucha.
.
.
Piense.
El agua, la cogemos.
Va por el Ebro, lllega al mar, llega al mar.
Entonces resulta que.
.
.
o la
subíamos.
.
.
Primero era con barcos, luego ya decían que era
con trenes, ahora ya es el trasvase.
Esa agua que ahora dicen que van a
hacer con desaladoras, en esta comunidad, porque en otras comunidades,
evidentemente, esa alternativa ni se la plantean.
.
.
Entonces, tiene que
coger el agua del mar, desalarla, hacerla dulce y habrá que llevarla
a los sitios donde se tiene que consumir.
Luego habrá que hacer,
lógicamente, unas canalizaciones para que esa agua llegue.
¿Tiene usted idea de la cantidad de energía que hace falta
para que esas desaladoras funcionen?
Quiero decir, el efecto
contaminante.
.
.

No.
Le estoy diciendo porque tiene usted que tener el
mismo discurso para los dos grupos parlamentarios.
Porque usted critica el
trasvase fuerte, y critica las desaladoras con la boca pequeña.
Usted y su grupo, esa es la pura realidad.
Entonces, tiene usted, realmente
señora Oltra, llega un  momento en que tiene usted que mojarse
y decir realmente: ¿apoya usted el trasvase para la Comunidad
Valenciana?

Está usted hablando de gestión eficaz.
Tengo aquí unos datos comparativos entre la Comunidad Valenciana y
Cataluña, y no hay ningún enfrentamiento entre la Comunidad
Valenciana y Cataluña.
Nosotros, se lo puedo repetir más
veces, todas las veces que usted quiera.
El discurso nuestro es
absolutamente claro: queremos más agua para Barcelona, más de
las que le va a dar ese trasvase que va a ejecutar precipitadamente el
gobierno de Zapatero, y le puedo decir, pero también queremos que
esa agua llegue también a la Comunidad Valenciana, que ese trasvase
del Ebro llegue por fin a la Comunidad Valenciana.

Mire, somos la comunidad líder en riego por
goteo.
El 70% del riego que existe en nuestra comunidad está siendo
por goteo.
Si quiere usted las cifras.
.
.
Riego por goteo en la Comunidad
Valenciana, 780.
000 hectáreas; en Cataluña, 148.
000.
Aguas
residuales tratadas: 1.
899.
000 metros cúbicos en la Comunidad
Valenciana; 1.
600.
000 en Cataluña.
Agua reutilizada -no quiero
cansarle con más cifras, pues las cifras son contundentes-, 4
veces más en la Comunidad Valenciana que en Cataluña.

Entonces, si estamos haciendo las cosas bien, y aun
así no tenemos suficiente, porque no tenemos suficiente, no
será la solución, la más sencilla de todas, la que se
ha adoptado para otras comunidades y para otros pueblos, que sea
también para la Comunidad Valenciana.
¡Si es algo tan sencillo
como eso!
Simplemente, únase a nosotros, rompan ustedes esa
sumisión que tienen con el Partido Socialista y, por fin, cojan y
digan: «Señores, sí es la solución.
» La
solución: la ecológica, la medioambiental, la
energética, y por precio también porque un metro
cúbico de agua del trasvase vale exactamente la mitad que un metro
cúbico de agua desaladora.
Esa es la solución para la
Comunidad Valenciana.
»

Y yo le digo, señora Oltra, aún tienen
ustedes la oportunidad de votar y retirar esta propuesta de
resolución que ustedes han planteado, que, desde luego,
evidentemente, no resuelve el problema que tiene nuestra comunidad.
Abandonen ustedes, insisto, ese discurso.

Habíamos llegado a un pacto del agua, lo
habíamos solucionado, por política otros lo rompieron,
podemos volver a tenerlo otra vez, podemos también tenerlo con
ustedes y también podemos tenerlo sin ustedes.
Y, sí, en esta
cámara, evidentemente, tenemos la mayoría absoluta; pero no
solamente ganamos las votaciones, gana la razón.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Senyories, anem a votar.
Comença la
votació.

Sí, 37; no, 48.
Queda rebutjada.

Proposta de resolució presentada pel Grup
Parlamentari Popular (RE número 15.
894)

El senyor vicepresident primer:

Proposta de resolució 15.
894 del Grup Popular.
Per al torn a favor té la paraula l'il·lustre diputat
David Serra.

L'il·lustre diputat, el senyor David,
té la paraula.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies.

Amb la vènia de la presidència.

Hui estem en un debat important, en un debat sobre la
presentació d'una comunicació sobre política
hídrica per part del govern valencià, una de les
qüestions transcendentals i fonamentals que afecten el poble
valencià.

I en línees generals, la proposta de
resolució que fa el Grup Parlamentari Popular parla de quatre coses.
En primer lloc parla de solidaritat, és el primer que parla i
vincula la proposta.
En segon lloc parla de reivindicacions, de necessitats
per als territoris, per a tots els territoris, i no anteposem el nostre a
ningun.
En tercer lloc parlem d'igualtat, d'igualtat per a
totes les persones, d'igualtat per a tots els ciutadans: dones i
homes de qualsevol territori, que siguen iguals.
I en quart lloc parlem de
compromisos, de compromisos dels governs, de compromisos dels parlaments,
de compromisos a l'hora de dur endavant les polítiques que
necessiten la nostra terra.

La proposta de resolució que hui presenta el
Grup Parlamentari Popular és una porta oberta i una mà estesa
perquè tots se sumen al consens majoritari de la solidaritat al
voltant de la política de l'auia.

En primer lloc demanem la solidaritat amb Catalunya,
amb l'àrea metropolitana de Barcelona, i en el seu dret a un
transvasament de l'Ebre.
I jo hui demane a tots els grups
parlamentaris que se sumen a recolzar eixa aposta per la solidaritat (aplaudiments), per la igualtat i
per la col·laboració dels territoris.

En segon lloc reivindiquem, reivindiquem el dret al
transvasament de l'Ebre que té Catalunya i el dret al
transvasament de l'Ebre que tenen tots els territoris afectats.
Per
tant, reivindiquem, en estos moments, una cosa molt important:
l'aportació que va a fer-se a Catalunya és insuficient.
Demanem que augmente fins a 190 hectòmetres cúbics el cabal
de l'auia que arribe en eixe transvasament, en eixe transvasament
clar, ampli i que tot el món està veient i tot el món
està reconeixent.
Per tant, demanem que eixe transvasament, que
està en la nostra proposta de resolució, que és el
transvasament d'auies que va a fer-se a Catalunya per a abastir
l'àrea metropolitana de Barcelona, que puga tindre
també la seua ramificació i que puguen fer-se tots els
transvasaments previstos en el Pla hidrològic nacional que se va
aprovar en l'any 2001.

I parlem en tercer lloc d'igualtat.
Parlem
d'igualtat quan demanem que se recolze el president de La
Generalitat, el president Camps, i tot el seu Consell en totes les
exigències que estan fent-li al Govern d'Espanya, al govern de
la nostra nació, al govern socialista del senyor Zapatero, quan li
estem reivindicant el dret a que ací arribe auia transvasada, auia
que pot arribar i està arribant a altres territoris, que ací
tinga la mateixa solució.
Tan sols estem demanant eixes
qüestions.

I estem demanant igualtat per a la Comunidad
Valenciana, per a Múrcia i per a Almeria; i estem demanant igualtat
per a milions de persones que necessiten l'auia per a viure, que
necessiten l'auia per als camps, que necessiten l'auia per a
les indústries, que necessiten l'auia per a poder continuar
creixent com hem fet en els últims anys i ser competitius de
veritat.
Una cosa que tot el món reconeix (aplaudiments): l'auia hui
és competitivitat.
Hui l'auia ens fa estar en el món,
hui qui no té auia no pot viure, i estem veient exemples en tot el
món.
L'auia és competitivitat.

La gran aposta estratègica que ha fet la
Comunitat Valenciana és adonar-se a temps, posar les solucions,
previndre, ser previsors.
I hui el que demanem a tots és que se
sumen a esta proposta de resolució, que és l'aposta per
la igualtat i que és l'aposta perquè tot el món
puga ser competitiu.

I com no!
, demanem compromisos, volem compromisos.
N'hi ha una sèrie de compromisos que la majoria de la societat
espanyola ja va recolzar en el Pla hidrològic nacional.
N'hi
ha un annex d'inversions en la llei del pla hidrològic
nacional que volem que se duga endavant.
I no ens servix el que alguns van
fer amb el pla AGUA, que agarraren i fotocopiaren en huit fulls, en huit
fulls fotocopiaren moltíssimes d'eixes inversions que veiem
que no s'estan enduent endavant.

Volem que totes les obres, que totes els sectors
implicats, que tots els territoris que se van vincular a elles, se facen
endavant: obres en Aragó, obres en Catalunya, obres en
Múrcia, obres en Castella-la Manxa, i moltes obres en la Comunitat
Valenciana perquè puga arribar l'aigua.
Eixa és la
nostra proposta de resolució, que parla de solidaritat.
I jo crec
que és una cosa que tots els grups d'esta cambra han
d'assumir.

Hui, el Grup Parlamentari Popular pot dir-ho molt fort
i molt clar: mosatros som la veu del poble valencià.
Som la veu del
poble valencià de forma majoritària, i també estic
segur que dels grups minoritaris, o que tenen menys recolzament,
també som la veu.
Jo estic convençut que molts ciutadans que
no ens han votat i que no han confiat políticament amb mosatros
recolzen esta proposta de resolució; estan d'acord amb els
criteris de solidaritat, estan d'acord amb els criteris
d'igualtat, estan d'acord amb la reivindicació que fa el
govern del president Camps de manera contínua, estan d'acord
amb els compromisos que estem demanant.
I l'únic que demanem
és que esta proposta de resolució és la proposta del
sentit comú, és la proposta d'allò raonable,
és la proposta del que tot el món pot assumir.
Són
polítiques de mínims que servixen per a traçar el
present i el futur, i per això estem en estos debats.

Este debat era necessari, i estes propostes de
resolució són necessàries per a la Comunitat
Valenciana.
El nostre poble necessita auia.
El nostre poble necessita
solucions de veritat.
El nostre poble necessita que tot el món
estiga treballant en la mateixa direcció.
I a dia de hui, i a dia de
hui, el Grup Parlamentari Popular ha fet el que havia de fer: vindre a dir
que vol auia per a Catalunya; que vol auia per a Barcelona i per a
l'àrea metropolitana de Barcelona; que en té poca i que
la solució, el pedaç que vol fer-se.
.
.
, necessita més,
no és, inclús, la millor solució, però al final
vostés han tingut jo crec que per part del govern central que vore
quina era la solució que hi havia, perquè ens hem adonat,
després d'uns quants anys, que hi havia una solució al
transvasament de l'Ebre, i se dia «transvasament de
l'Ebre».

El transvasament de l'Ebre que va ser derogat
l'any 2004, l'any 2008 ha tornat a viure.
I hui, davant
d'eixa situació, el Grup Parlamentari Popular el que demana,
el que exigix i el que hui proposa a tots els grups no és ni
més ni menys que continuar amb les polítiques del que
és raonable, del sentit comú, de l'acord i del consens.

La societat valenciana va a recolzar
majoritàriament esta proposta que hui mosatros duem.
Tots els
municipis, tots els agents socials i econòmics, el món del
camp, les organitzacions agràries i sindicals, tot el món
està d'acord amb la solidaritat, amb la igualtat, que
reivindiquem, que millorem en la gestió i reutilització
d'aigües com s'ha fet, però en una cosa molt
important i necessària, que ací arribe aigua transvasada de
l'Ebre.
Si hi ha possibilitat que hi haja aigua transvasada del delta
de l'Ebre a Catalunya, existixen les mateixes possibilitats que hi
haja aigua transvasada del delta de l'Ebre a Alacant, a
València i a Castelló.
(Aplaudiments)

Ningú, ningú, baix criteri tècnic
o polític, el que vullguen, pot negar l'evidència.
Si
arriba una gota d'aigua a Barcelona mosatros ho aplaudim i diem que
és necessari, i que en fa falta més de la prevista.
I en la
proposta de resolució que hui duem parlem de 190 hectòmetres
cúbics.
Per tant, estem legitimats, tenim tota l'autoritat
moral i la coherència política de molts anys lluitant per a
hui vindre a reivindicar el que tots els grups se sumen a esta proposta.
Una proposta amb sentit comú, una proposta amb seny, una proposta
pròpia, de la terra i nostra.
Perquè sabem el que necessitem,
i no me cansaré de dir-ho.

Hui, hui, el Partit Popular, hui, el Grup Parlamentari
Popular som la veu d'este poble, som la veu dels valencians.
Perquè els valencians (aplaudiments) hem sigut capaços de maurar i al final crear les
alternatives polítiques necessàries.
I ací hem creat
una gran formació política, que hui està representada
majoritàriament en esta cambra, que sap quines són les
necessitats, que sap quines són les obligacions que tenim i sabem
molt clarament quins són els compromisos que tenim amb la gent, els
hòmens i amb les dones d'esta terra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Ha demanat primer la paraula el senyor Signes.
Jo, com
comprendrà, no tinc preferència, només que
l'únic que vullc és que es desenrotlle amb orde, i amb
rigor i amb serietat.

Senyor Signes, té vosté la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president.

Senyories.

La veritat és que esta proposició de
resolució que planteja el Partit Popular no l'entenc, la
veritat és que no l'entenc.
No entenc per què el Partit
Popular planteja 190 hectòmetres cúbics més
d'aigua per a Barcelona.
Vaig a intentar ser molt didàctic i
molt breu.

Barcelona té un problema d'abastiment
d'aigua, i el tindrà fonamentalment des del mes
d'octubre fins al mes de maig degut a la sequera.
Eixe problema
d'abastiment d'aigua que tindrà Barcelona en eixe
període de temps va a solucionar-se a través del que es diu
la «compra de drets d'aigua» als regants de Tarragona.

Els regants de Tarragona en este moment tenen
concedits 122 hectòmetres cúbics d'aigua i no els
utilitzen tots, no els utilitzen tots.
I, per tant, aquella part que no
utilitzen, que són 40 hectòmetres cúbics
d'aigua, és aquella part que pot solucionar-li a Barcelona els
problemes de necessitat d'aigua per al consum humà entre el
mes d'octubre i el mes de maig.

Jo no entenc per què el Partit Popular planteja
que siguen 190 hectòmetres cúbics, si Barcelona
d'octubre a maig amb 40 hectòmetres cúbics té
suficient per a poder salvar la situació tràgica que
està a punt de viure.
És a dir, és una cosa que, de
veritat, no entenc.

A més, vull apuntar ací una
qüestió que és fonamental i que vostés no diuen.
Vostés estan en contra de les dessaladores, dessalinitzadores,
permanentment.
Sí, estan en contra.
Vostés no creuen que eixe
sistema d'obtenció d'aigua siga un sistema que puga
obtindre aigua per a sempre i puga, d'alguna manera, resoldre el
problema d'abastiment d'una ciutat.

El que necessita Barcelona és transitori,
és entre octubre i és entre el mes de maig.
Perquè
Barcelona, a partir de mitjans de l'any que ve, Barcelona
tindrà inaugurada la dessaladora del Prat de Llobregat.
I a final de
2011, Barcelona i la seua àrea metropolitana, tindrà aprovada
la xarxa de dessaladores, que està executant la Generalitat de
Catalunya -i ahí hauria d'aprendre el Consell de la
Generalitat Valenciana-, que a final de 2011 donarà 200
hectòmetres cúbics per a Barcelona i la seua àrea
metropolitana.

Per tant, açò és una
situació puntual fins a l'any que ve, que s'aprove, o
que comence a funcionar la dessaladora del Prat.
I, en qualsevol cas, a
finals de 2011, 200 hectòmetres cúbics en tota la xarxa de
dessaladores que està construint la Generalitat.

Per tant, en este moment fa falta per a eixos mesos 40
hectòmetres cúbics.
Són els que fan falta.
I a
més són els únics que poden obtindre's per la
compra de cessions de drets d'aigua als regants de Tarragona.
No
poden obtindre-se'n en absolut més.

Per tant, no entenc que en esta proposta de
resolució vostés, per a ser, digam, més
benèvols de cara a Barcelona, plantegen una xifra que és
totalment i absolutament absurda, senyors del Partit Popular.

Miren, vostés en el punt quart de la seua
proposta de resolució diuen que al president Rodríguez
Zapatero li exigixen l'execució de les obres
d'infraestructures previstes en l'annex d'inversions de
la llei de 2001 del PHN.
Miren, la llei de 2001 del PHN no existix, (veus) no existix, està
derogada.
(Veus) Si
està derogada!
Si el PHN que existix és el de 2004!
I el que
ha fer, i és el que està fent, i és el que ha fet el
govern de Zapatero a la Comunitat Valenciana, és executar les
inversions de l'annex II del Pla hidrològic nacional de 2004,
que és el que existix i el que és legal.
El de 2001, que
vostés plantegen, no existix, està derogat, amb els vots
-com s'ha dit este matí molt bé pel síndic
meu- de tots els grups parlamentaris de les Corts espanyoles, excepte
per vostés.
Està derogat.
Per tant, ¿com demanen que
se complisquen unes inversions d'una llei derogada?
És que no
ho entenc!
La veritat és que no ho entenc.

La llei de 2004, el PHN de 2004, sí que
és el programa AGUA, i és allò que està
possibilitant -i repetisc una volta més- que la
Comunitat Valenciana en este moment tinga 380 hectòmetres
cúbics d'aigua ja; 30 més que els que haveren vingut a
partir de l'any 2015, en cas que en aquell moment la situació
de la sequera havera permés que en vinguera una poca, més que
els que haveren vingut l'any 2015, que haveren sigut de 350 en la
millor de les hipòtesis.
Per tant, això és la pura
realitat.
Això és la realitat.

Vostés després plantegen: este sistema
que s'aplica a Barcelona i la seua àrea metropolitana que siga
un sistema que, si fa falta, s'aplique a qualsevol comunitat
autònoma.
Miren vostés!
Això ho ha dit i ho ha repetit
la ministra de Medi Ambient cent vegades.
Però és que a
més vostés saben perfectament que eixe és un
mecanisme, el de la compra de drets d'aigua als agricultors, que
s'ha practicat reiteradament en la nostra comunitat.
Ho saben
perfetament.
Saben que els regants del Segura han comprat 130
hectòmetres cúbics d'aigua als regants de l'Alt
Vinalopó.
És a dir, que el que va a fer-se a Barcelona
s'ha fet ja a la Comunitat Valenciana.
I saben perfectament que en
els dos últims anys el Ministeri de Medi Ambient ha comprat drets
d'aigua del Xúquer en Albacete per valor de 22 milions
d'euros, que ha obtingut 60 hectòmetres cúbics
d'aigua per al riu Xúquer, però part de la qual
també, a través del canal Xúquer-Túria, ha anat
a València ciutat -i ací està
l'alcaldessa-, i és el que ha fet que en este moment
València ciutat, senyora alcaldessa, no tinga els problemes que
té Barcelona.
(Aplaudiments) Que és el que ha fet que no tinga els problemes
que té Barcelona!

I a més, senyora alcaldessa, si La Generalitat
li plantejara a vosté, a la seua ciutat, una xarxa de dessaladores
com la Generalitat de Catalunya ha plantejat en l'àrea
metropolitana de Barcelona, vosté no hauria de dependre
d'estes actuacions del Ministeri de Medi Ambient amb la compra de
drets d'aigua als regants del Xúquer.

És a dir que, per tant, eixa és la
realitat del que se planteja en este moment amb l'acord, amb el
decret que el Consell de Ministres aprovà l'altre dia.

I això és aixina, i vostés no
volen reconéixer-ho.
I vostés intenten lligar el que
és una compra de cessions de drets d'aigua amb el que
és un transvasament.
Perquè el primer punt no és
innocu, no ho és.
És a dir, vostés no diuen que
mostren la solidaritat amb les necessitats de l'àrea
metropolitana de Barcelona i, per tant, el dret que se'ls subministre
els 40 hectòmetres cúbics d'aigua, que se'ls va
subministrar pel mecanisme que se'ls va subministrar.
No,
vostés diuen pel mecanisme del trasvase
de agua del Ebro.
No és un transvasament,
repetisc, és una compra de drets d'aigua, vullguen
vostés o no vullguen vostés.

I, repetisc, és una compra de drets
d'aigua que s'ha practicat en la Comunitat Valenciana en
reiterades ocasions, i és el que ha permés que ací no
tingam la situació crítica que se patix a Barcelona.

I miren, jo recorde l'època de govern del
president Aznar, aquell president que dia que «qué vamos a
hacer si Dios ha hecho una España seca y otra húmeda»,
doncs que s'aguante cada u.
És el que dia Aznar.

Jo recorde que en aquella època, que era
època de molta menor sequera que se passa en estos moments, recorde
vore en televisió, Dénia i totes les zones turístiques
de la Comunitat Valenciana, com els turistes anaven a carregar les
marraixes d'aigua a les fonts públiques.
En els últims
quatre anys que la sequera ha sigut tremendament més intensa que en
aquella època, i això no m'ho dubtaran, en la Comunitat
Valenciana no hi ha hagut ni un sol tall, ni un sol tall d'aigua per
abastiment.
Gràcies a què?
Gràcies a les actuacions
que en el programa AGUA ha fet el president Zapatero.
(Aplaudiments)

Per tant, no seguisquen vostés per la
línia que seguixen, perquè és que al final fan els
valencians tontos, i
els valencians no són tontos, són molt llestos, molt llestos.
I saben el que
beuen.
I saben que quan obrin l'aixeta tenen aigua per a beure, tenen
aigua per a beure.

I per tant, els valencians no combreguem amb rodes de
molí, i molt menys si eixes rodes de molí se les intenta
vendre el Partit Popular.

Per tant, eixa és la realitat, eixa és
la pura realitat.
En este moment intentar recuperar un transvasament que
vostés no tenen en el seu programa electoral i que vostés
saben perfectament que quan se complisca el pacte de l'aigua
d'Aragó, no és que no n'hi haurà 1.
050
hectòmetres cúbics per a la zona mediterrània ni 350
per a la Comunitat Valenciana, és que no hi haurà ni una gota
en 2011 per a poder transferir.
Reivindicar el transvasament de
l'Ebre és matar mosques a canonades, i en este moment dir,
bé, d'ací a 2015 Déu proveirà.
I com en
el 2015 farà molt de temps que el PP jo no estarà governant a
la Comunitat Valenciana, els qui vinguen, que seran els socialistes, (remors) aleshores ja
s'apanyaran amb estes promeses.

Miren, doncs no, és a dir, no és aixina,
cal ser seriosos.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
cal ser seriosos i s'han de plantejar les
coses amb rigor, s'han de plantejar les coses amb rigor.
I, al
contrari, queda en evidència.

He de dir-li, per últim, senyor David Serra, he
de dir-li que esta proposta de resolució és una proposta de
resolució que és un empastre, és un vertader empastre,
de veritat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, per favor!

El senyor Signes Núñez:

És a dir, explique això dels 190
hectòmetres cúbics.
Explique'm tot el que diu
ahí.
Explique'm això de la llei de 2001.
És a
dir, és un empastre de proposta de resolució.
Vull que me
l'explique, de veritat, per a després poder contestar-li.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Barberá.

La senyora Barberá Nolla:

Sí, señor
presidente.

Le ruego la palabra porque se ha hecho referencia a la
ciudad de Valencia y a mí, y quiero aclarar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Un momento, señora Barberá, perdone.
Es
que no la oigo.

La senyora Barberá Nolla:

Deseo aclarar la
situación por alusión que se ha hecho a la alcaldesa.
(Remors) Directa, directa.

El senyor vicepresident primer:

Perdone, tiene.
.
.
Un momento, señoría.
¿A qué se refiere, señora Barberá?

La senyora Barberá Nolla:

¿Perdón?

El senyor vicepresident primer:

¿A qué se refiere, señora
Barberá?

La senyora Barberá Nolla:

A la alusión
directa que ha hecho su señoría al hablar de.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Barberá, un momento, espere.
Tiene usted dos minutos para contestar.
(Remors)

La senyora Barberá Nolla:

Con uno me sobra.

Señor presidente.

Señorías.

Su señoría ha hecho referencia al agua
que bebe Valencia como si fuera una concesión del gobierno, del
gobierno socialista.
La ciudad de Valencia, desde el año 1975,
¡1975!
, que no gobernaba el PSOE, por cierto, tiene una
concesión administrativa por 99 años.
Por tanto, nada que
ver.
Nosotros no somos captaires de nadie.
Los únicos captaires son ustedes, captaires, que quiere decir 'mendigos', mendigos de apoyo
del señor Montilla, de ERC y de Izquierda.
(Veus i aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, pel mateix temps que li he donat a la
senyora Barberá, té vosté la paraula.
(Veus)

Senyor Pla, senyor Pla.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Jo únicament vull lamentar una
qüestió.
És a dir.
.
.
, anem a vore, jo he parlat dels
últims dos anys i he parlat d'uns hectòmetres
cúbics dels últims dos anys, que són 60
hectòmetres cúbics, (veus) i que, sense dubte, part d'ells s'han
canalitzat a través del canal Xúquer-Túria cap a
València ciutat.

Jo el que vull aprofitar és per a lamentar que
l'alcaldessa de València menyspree d'eixa forma, o
menyspree, digam, l'aportació que el Xúquer li fa a
València ciutat per al seu abastiment, ¡assistint!
, assistint
a les manifestacions contra el transvasament Xúquer-Vinalopó
des de l'assut de la Marquesa.
(Veus) Perquè des de l'assut de la Marquesa,
senyora alcaldessa, és l'única forma que pot seguir
prenguent-se aigua del Xúquer i transferir-la a través del
canal Xúquer-Túria a València ciutat.

Per tant, vosté ha anteposant, assistint a
eixes manifestacions (veus) el seu criteri polític a la defensa de tots els
valencians i valencianes, que és la seua obligació com a
alcaldessa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies (El
senyor vicepresident colpeja amb la maceta; veus)

Senyories, per a rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor David Serra, per un temps de cinc
minuts.

Por favor, señorías.
.
.
Espere, espere,
señor Serra, porque.
.
.

Perquè estic segur que va a haver-hi el silenci
(veus) que
vosté i la cambra es mereixen.

Moltes gràcies.
Té vosté la
paraula.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies.

Amb la vènia de la presidència.

Senyories.

Senyor Signes, li puc dir que una de les afirmacions
que vosté ha fet, i que crec que són una falta de respecte
per als ciutadans d'esta comunitat, clar que ací no són
tontos els ciutadans,
clar que els 5 milions que hi viuen, els 5 milions, no són tontos: són llestos,
són intel·ligents, saben què necessiten, saben qui
és el que millor va a promoure les millors polítiques per a
tindre les millors condicions de vida, saben què està
ocorreguent en esta comunitat i (veus) per això cada any, quan poden, diuen qui deu governar
esta terra, ¡que són els del Partit Popular, senyories!
(aplaudiments), senyor Signes,
¡clar que sí!
, ¡clar que ho sap molt bé la gent!

I li vullc dir: ¿com pot vindre vosté a
esta tribuna, pujar ací i dir que el que va a fer-se, l'auia
que va a dur-se del delta de l'Ebre fins a l'àrea
metropolitana de Barcelona no és un transvasament?
¿Qui se
creu que no és un transvasament?
¿A qui està
parlant-li vosté, senyor Signes?
Tot el món sap que és
un transvasament de l'Ebre, tot el món sap que és auia
de l'Ebre, que l'aplaudim i la recolzem, que en la proposta de
resolució diem que en necessiten més, que estava previst en
el Pla hidrològic nacional, que és una realitat, una demanda
per a satisfer les necessitats presents i futures de l'àrea
metropolitana.

Però a vostés els dóna igual,
vostés són els reis de la desigualtat.
Vostés
són els que trenquen els territoris.
Miren si són
capaços de crear desigualtats que han tengut de crear un ministeri a
propòsit perquè els autoregule a vostés mateixa,
¡si no se fien  ni de vostés!
¡Si eixe ministeri
és per a vostés!
(Aplaudiments) ¡El ministeri de la igualtat és per a
corregir la resta de membres del govern de Zapatero!

Mire, en estos moments vostés no entenen res,
vostés no saben gestionar, ni quan estaven fa molts anys, que alguns
eren menudets, ni ara quan gestionen en el Govern d'Espanya.
Vostés, en el govern central, a Madrid, no planifiquen, no
són previsors.
¡I clar que vosté ve a parlar de
l'any 2015!
Fa quasi cinc anys que hi han moltes obres que el govern
del senyor Zapatero tenia d'haver impulsat, i les ha retardat o no
les ha planificat o les ha desprogramat.
I si continuàrem amb esta
catàstrofe que tenim els ciutadans de la Comunitat Valenciana i de
la resta de comunitats, arribaríem a parlar de molts més anys
de sequera en esta terra.

Però tenim un govern que està posant
solucions, tenim un govern, quan vosté parlava d'esta terra i
de la Comunitat Valenciana.
.
.
¡Clar que duem molts anys fent
polítiques de reutilització i d'inversions!
Més
de 1.
500 milions d'euros s'ha gastat este govern per a millorar
i per a garantir que les aixetes d'auia funcionen en tots els
municipis, i hui el que necessitem és suport, recolzament, i el que
necessitem és un govern que siga planificador, que tinga
previsió, que treballe pensant en el demà, que no siguen cortoplacistas.
Vostés han
segut capaços, en dos mesos, d'enganyar a tots els ciutadans.
Vostés, als de la Comunitat Valenciana.
Aixina els va contestar la
Comunitat Valenciana.

Però el president del govern va enganyar a tots
els espanyols.
Els va dir que mentres ell governara no hi hauria
transvasament d'auies de l'Ebre, i el primer que ha fet, la
primera setmana de govern és que ha firmat un transvasament
d'auies del delta de l'Ebre a l'àrea metropolitana
de Barcelona, que, torne a dir, com diu la nostra proposta de
resolució, recolzem, aplaudim i diem que és necessari,
perquè això és solidaritat.
Però volem
igualtat, volem reivindicacions i volem que se complixca l'annex que
estava previst en el Pla hidrològic nacional, (aplaudiments) que soluciona de per
vida, que soluciona de forma estructural les nostres necessitats.

La nostra terra necessita auia.
El sud, el sud de la
Comunitat Valenciana té molts problemes, i ací n'hi han
molts diputats de tots els grups parlamentaris que ho saben.
Els demanem
sentit comú, els demanem coherència, els demanem que deixen
de ser sucursalistes, que tinguen autonomia pròpia, que siguen
vostés mateixa, que no s'alcen cada matí i que els
caiguen damunt les sigles del PSPV, ¡que se desmoronen i els cauen damunt!
, per
favor, donen un pas endavant, modernitze's, no apunten única i
exclusivament a les dessaladores com a element modernitzador, siguen
vostés també un element modernitzador.

Adone-se'n, tot els socialistes i la rest de
grups de la cambra, que esta terra necessita auia de veritat, esta terra no
necessita el que alguns els ha interessat, que és la
confrontació.
Mosatros tenim la responsabilitat de suportar i
donar-li suport al millor govern que ha tengut esta terra, que més
ha treballat per a la recuperació i la reutilització
d'auies.
Sabem que el transvasament d'auies de l'Ebre
és necessari, no anem a renunciar a ell, és coherència
política, és compromís amb els nostres, és
compromís amb la Comunitat Valenciana, és compromís
amb cada un dels nostres pobles, de les nostres dones i els nostres
hòmens, és el nostre futur, volem ser competitius, senyors
del Partit Socialista, i els demanem que no tallen les oportunitats a esta
terra, els demanem a tots vostés que, d'una vegada per totes,
aposten per una gran solució per a l'auia, que no té un
altre nom que el de transvasament de l'Ebre: el que sobra en un lloc,
que puga arribar ací.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, il·lustre diputat senyor
Serra.

Té la paraula el diputat senyor Signes.
Un
temps màxim de cinc minuts.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president.

Senyories.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
, senyor Signes, si vol, espere un segon, perquè
li canvien.
.
.
(Veus)

Esta presidència, sobre este tema, són
vostés els que ho debaten, el meu és un altre.

El senyor Signes Núñez:

Preguntava si hi havia aigua dessalada en les Corts.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, a la qüestió.
(Remors)

El senyor Signes Núñez:

A mi me sembla que estic en un frontó.
És a dir, me sembla que jo plantege qüestions, plantege
qüestions i, quan me contesten, se'n van por los cerros de Úbeda i no me
contesten a res del que he plantejat.
No està el senyor Maluenda, si
és el senyor Maluenda, però el senyor Maluenda no m'ha
contestat, (veus) no
m'ha explicat, senyor Maluenda, no m'ha explicat per què
vosté, que ara tan fervorosament, que quasi li entra qualsevol cosa
ací de roig que s'ha posat defensant l'Ebre, per
què en el seu moment, repetixc, no m'ho ha explicat, firmant
contra el transvasament de l'Ebre, perquè se li posà
una presa de regulació ¡en Monòver!
És a dir.
.
.
(Aplaudiments)

Bé, i en els temes del molt honorable senyor
president Camps, senyor Maluenda, jo entenc la seua.
.
.
, el seu vigor.
Quan
era zaplanista.
.
.
,

El senyor vicepresident primer:

Perdón.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
quan era zaplanista no defensava tant el senyor
Camps.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor.
.
.
, vosté està fent-li la
rèplica, senyor Signes al senyor David, (remors) que està (el diputat
Signes Núñez diu: «Sí.
.
.
») situat a la seua dreta de l'hemicicle.

El senyor Signes Núñez:

Sí, dic que me trobe en un frontó,
senyors.
El senyor David Serra tampoc m'ha contestat en absolut per
què els 190 hectòmetres cúbics, si Barcelona
només en demanen que 40.
(Remors) I, a més, és a dir, els regants de
Tarragona, dels 122 que tenen adjudicats no els en sobren més de 40.
Per tant, la diferència entre 40 i 190, eixos 150,
¿d'on van a eixir, senyor David Serra?
, per favor,
explique-m'ho.
És a dir, explique-m'ho.

Anem a vore, ací el que cal fer és que
La Generalitat complixca amb els compromisos que té.
Molt de
reivindicar el govern de Zapatero, molt de fer oposició al Govern
d'Espanya, el govern de La Generalitat al Govern d'Espanya,
però molt poc de complir amb els seus compromisos.

Senyor conseller, vull recordar-li que en 2001 el
senyor Zaplana firmà amb la Unió Sindical d'Usuaris del
Xúquer un pacte per a modernitzar els regadius de la séquia
Real, 45 sectors.
En este moment, en este moment, entre mig acabats i
licitats, la conselleria n'ha fet 9, però és el
Ministeri de Medi Ambient, a través del pla de xoc i la
modernització de regadius del ministeri el que n'ha fet 9
més, que no són competència seua, i puc dir-li els
números dels sectors que ha fet el ministeri.
Ahí, senyor
conseller, podíem haver obtingut 100 hectòmetres
cúbics d'auia des de fa ja molt de temps, si no havera segut
per la seua ineficàcia.

Com la seua ineficàcia també en la
depuració d'aigües.
El segon pla de sanejament
està en mantilles, segon, conseller, sí, en
mantilles, i en este moment s'aboquen a la
mar 360 hectòmetres cúbics d'aigua sense depurar o
depurada que no se reutilitza, senyor conseller, i això és
més que el que tindria de vindre a través del transvasament
de l'Ebre.
Sí, senyor conseller.

Per tant, és molt qüestió de
vostés mirar la palla en l'ull alié, però no
mirar la biga en el seu propi ull, i això és el que tots
vostés solen practicar habitualment.

Miren, vostés el que han de fer és
governar, el que han de fer és executar les competències que
tenen en aigua, el que han de fer és complir, el que han de fer
és fer el que.
.
.
, per al que els elegix els ciutadans.
Això
és el que han de fer, el govern de la Generalitat valenciana, i
deixar de fer oposició a un govern com és el govern Zapatero,
que està cobrint-los molts buits en molts aspectes, no només
en aigua, en molts aspectes, molts buits, moltíssims buits.
Entre
tants buits, el fet que en este moment la Comunitat Valenciana, repetixc,
no tinga els problemes d'abastiment que té l'àrea
metropolitana de Barcelona.

Per tant, vostés s'han trobat un
filó en el tema de Barcelona per a retraure del bagul dels records
eixe transvasament de l'Ebre que vostés havien soterrat, que
no havien posat en el programa electoral, que no creïen en ells, que
els d'Aragó els havien obligat a posar-lo en el baül dels
records.
El tema de Barcelona els ha donat opció a tornar a retraure
este tema i, per tant, prendre un poc més d'alé
d'una cosa que vostés consideren que els dóna vots, i
els en dóna.

Però mire, que els done vots no vol dir res.
És a dir, per damunt dels vots està la dignitat de les
actuacions dels governants i per damunt dels vots està la dignitat
d'aquells a qui governen els governants, és a dir, els
valencians i valencianes, que no mereixen ser enganyats, com estan sent
enganyats pel govern de La Generalitat i pel president Camps.
Eixa
és la dignitat, eixa és la valenciania, eixe és el
valencianisme que cal defendre: tindre uns ciutadans administrats als quals
no enganyem.
I vostés són valencianistes, vostés
són identitaris només de boqueta, no de fet.
A algú de
vosté li recomanaria.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, vaja acabant.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
que li.
.
.
 recomanaria, no.
M'agradaria dir-li que li haguera vingut molt bé ser uns
quants anys alcalde per a saber la diferència que hi ha entre uns
discursos i altres.
La veritat és que ser alcalde ensenya
moltíssim, moltíssim, senyor Serra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyor Morera, per a què demana la paraula?
No,
no.
És que això no és la paraula, això
és un gest, una expressió mímica.
Per a
què.
.
.
?
Polse, si és tan amable.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Per a fixar posició sobre la
proposició.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Sí.
Després de la votació, com
vosté coneix perfectament el reglament, quasi igual que jo,
és quan vosté parlarà.

Senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.
Sí, 48; no, 37.
Queda, per tant,
aprovada.

El senyor portaveu adjunt de Compromís.
.
.
té la paraula el senyor Morera.

Té la paraula el senyor Morera.
(S'interromp la gravació) Jo trobe que sí que se sent.

El senyor Morera Català:

Ara sí que se sent, però ja m'han
descomptat 20 segons.

Bé.
Simplement per a fixar posició en
nom del nostre grup o, si més no, del Bloc.

Jo crec que esta pel·lícula ja
l'hem vista, ja l'hem vista.
I em pregunte si el debat que
estem fent ací esta vesprada serà útil per als
interessos del poble valencià.
S'han dit paraules molt
grosses, s'ha parlat fa uns dies de guerra.
El president de La
Generalitat ha parlat d'humiliació al poble valencià.
En estes Corts s'ha parlat de traïdors, d'enganyats,
d'identitaris de boqueta.
Inclús s'ha titlat a la
bancada popular de nacionalistes.
I em pregunte si tot açò
servirà realment per a buscar una estratègia valenciana per a
solucionar un dels problemes del futur greu per a la nostra terra.
Em
pregunte si este debat va a servir per a això.

Perquè tot i que el conseller d'obres
públiques i urbanisme ha demostrat la seua voluntat d'arribar
a consensos, no hem trobat per part del Partit Popular voluntat en la seua
proposta d'arribar a cap consens, no l'hem vista.
I entenent
que estem d'acord amb els principis que ha plantejat el portaveu del
Partit Popular sobre la solidaritat -clar que estem a favor de la
solidaritat entre els espanyols!
-, estem d'acord.
Estem a favor
que el poble valencià siga reivindicatiu, estem a favor.
Estem a
favor de la igualtat.
Com no anem a estar a favor de la igualtat, i el que
és bo per a uns territoris d'Espanya no ha de ser bo per als
valencians?
I estem a favor de buscar compromisos entre parlaments, i crec
que anem a desaprofitar una bona ocasió en esta sessió, i
governs i parlaments.
.
.

Nosaltres discrepem de la forma que vostés han
triat.
Discrepem perquè això ens situa en el terreny del
conflicte institucional, del l'embolic, de la crispació.
De
veritat pensen vostés que aprovant ací en estes Corts esta
proposició de resolució anem a arreglar alguna cosa per al
poble valencià?
Sincerament crec que no.
Anem a fer més
problema, més crispació.

I entre tota eixa situació i no tindre una
estratègia pròpia com a valencians, ens passa el que ens ha
passat en el passat.
I és que mentre mosatros discutim entre
nosaltres mateixos, el poble valencià perd la seua aigua.
Van pactar
vostés el pacte de la conca del riu Xúquer, pel qual els
valencians perdérem 430 hectòmetres cúbics.
Sí,
senyor conseller.
Parlen ací tot el que hagen de parlar, però
en eixe embolic i en eixa crispació perdérem 430
hectòmetres cúbics, que en estos moments han provocat la
mort, en el seu tram mitjà, del riu Xúquer, un riu del qual
veu esta àrea metropolitana.
I em pregunte: de continuar aixina, on
anem a anar a parar?

Per altra banda, em preocupa si la seua
estratègia governant ací i al govern central és
l'adequada.
Què van aportar vostés d'aigua a una
estratègia valenciana de l'aigua?
Zero, zero.
En huit anys que
governaren vostés a Madrid i ací.
I ara, amb este debat, anem
a aconseguir alguna solució per als valencians?
Jo els he plantejat,
i ho parlaré després en la defensa de les meues propostes de
resolució, propostes de consens per a arribar a acords, per a
superar el conflicte, un conflicte en el qual els valencians perdem.

I tot i compartir els plantejaments que se puguen fer
des del seu grup parlamentari i des del seu govern, la forma que
vostés han escollit és la pitjor per als interessos del poble
valencià, la pitjor.
I l'estratègia que ha demostrat
que no ha donat resultats en el passat.
No estem parlant de previsions de
futur.
Eixa estratègia no ens ha donat cap resultat en el passat.
I
pensen vostés que ens va a continuar donant resultat?
És cert
que s'ha mogut una fitxa, i és cert que el president del
govern d'Espanya fins i tot ha decidit estudiar els transvasaments
fins i tot per al Roine, fins i tot per al Roine.

Per tant, no mos tanquem ninguna porta, però
fem-ho de la manera més oportuna per als nostres interessos.
Nosaltres des del Bloc no tanquem cap possibilitat.
I hi ha una proposta de
resolució que diu que si en cas de plantejar-se la situació
que s'ha plantejat a l'àrea metropolitana i a Barcelona,
per què no hem d'exigir la mateixa solució?
És
una proposta nostra.
Busquem consensos, busquem acords.
Amb el conflicte,
amb la crispació, no farem res.
A vostés els pot anar molt
bé electoralment, perquè utilitzen este tema d'una
forma impressionant.
Però jo em pregunte si això serà
bo per al conjunt del poble valencià.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Propostes de resolució presentades pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 15.
896 a RE número 15.
899)

El senyor vicepresident primer:

El punt quatre de l'ordre del dia: propostes de
resolució registres d'entrada 15.
896 a la 15.
899, del Grup
Parlamentari Socialista.

El torn a favor, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyories.

El meu grup ha respost a l'oportunitat que
oferix la comunicació del Consell de promoure este debat presentant
cinc propostes de resolució dirigides a millorar la gestió de
l'aigua a la Comunitat Valenciana i a garantir-li recursos suficients
en quantitat i qualitat per a tots els usos presents i futurs en el marc
d'un desenrotllament sostenible.

La primera proposta pretén instar el Consell a
executar totes les actuacions que té pendents en matèria
d'aigua, la majoria de les quals deriven d'obligacions
assumides per lleis que el mateix govern valencià ha impulsat i que
deliberadament es nega a complir, així com de plans aprovats fa anys
i que havien d'estar acabats.

Començaré amb les actuacions previstes
en la Llei d'ordenació del territori i protecció del
paisatge, que a pesar de comptar amb quatre anys d'antiguitat,
continua sense aplicar-se.

El Consell té en esta llei un important
camí per recórrer que ell mateix va dissenyar i que,
d'haver-lo culminat, haguera situat la Comunitat Valenciana en una
situació de molta major solvència des del punt de vista
hídric.

Em referisc, per exemple, als plans de
protecció dels recursos hídrics que han d'identificar i
caracteritzar les masses d'aigua superficials, artificials i
subterrànies de la nostra comunitat, així com previndre la
seua contaminació i protegir especialment les destinades a
l'abastiment humà.

Estos plans estan a hores d'ara, segons va
afirmar el conseller García Antón en l'última
comissió la setmana passada, en fase d'elaboració.
No
obstant, senyor conseller, cap funcionari de la conselleria treballa en
ells ni s'ha contractat cap assistència externa per a
elaborar-los.
Per tant, és necessari que estes Corts posen un
termini per a la seua aprovació.
O en cas contrari, el Consell
continuarà pensant en pensar elaborar-los, com està fent en
este moment.

Senyors del Consell, no poden justificar les seues
reivindicacions de recursos externs si no saben tan sols de quants recursos
propis comptem.
I de la mateix manera, si no cuiden la qualitat
d'eixos recursos, estan impedint de fet que es puguen utilitzar.

Per això, el meu grup sol·licita que
s'aproven els plans de protecció dels recursos hídrics
en un termini de sis mesos, considerant la seua importància en la
situació d'excepcional sequera que estem patint.

Al mateix temps, sol·licitem que
s'aproven pel Consell els límits màxims de consum
d'aigua, així com els indicadors que permeten realitzar el seu
seguiment.
Una obligació que també té imposada el
govern valencià des de fa quatre anys, quan es va aprovar la Llei
d'ordenació del territori i protecció del paisatge.

Així mateix, el meu grup considera injustificat
que el Consell encara no haja aprovat el nou programa
d'actuació per pal·liar la contaminació de
l'aigua produïda per pràctiques agrícoles.
Esta
contaminació afecta a 202 municipis i a l'abastiment de
més de 300.
000 valencians.
El pla anterior va acabar en octubre de
2007 i va ser criticat per la Comissió Europea per insuficient i
ineficaç.

Urgix, per tant, que estes Corts insten el Consell que
aprove un programa nou que arreplegue totes les indicacions de millora
realitzades per Europa.
Han passat sis mesos des que havia d'haver
entrat en vigor i res pot justificar eixe retard.

Com també és injustificable que no
s'haja adoptat pel Consell cap mesura relacionada amb
l'ordenació territorial i urbanística per a garantir un
ús eficients dels recursos hídrics.

La política territorial està
íntimament relacionada amb la política de l'aigua, com
el mateix Camps reconeix en l'informe que va presentar davant del
Comité de les Regions, i és la seua obligació i la
seua competència, la del Consell, canviar la política del derroche territorial i
hídric per una altra d'ús racional dels recursos.
Demane simplement que el Consell complisca amb el discurs que predica.

Com també m'he referit abans als
incompliments en modernització de regadius, senyor conseller, vaig a
dir-li els sectors que ha fet el Govern d'Espanya de la Séquia
Reial.
Senyor conseller, el 2, el 7, el 10, el 14, el 15, el 18, el 19, el
23 i el 24.
Són eixos, senyor conseller, nou, nou, nou sectors que
ha fet el Govern d'Espanya, nou.

Per tant, el Consell pareix que pretén
aprofitar la sequera perquè el govern de Zapatero li faça els
seus deures, mentres ell es creua de braços i el critica.
Esta no
és l'actuació del govern que es mereixen els
valencians.
I estes Corts no poden seguir permetent-la, ja que la Comunitat
Valenciana no pot seguir sense disposar dels 100 hectòmetres
cúbics que eixa modernització proporcionaria a l'any.
Raó per la qual el meu grup sol·licita que instem el Consell
que execute, sense més demora, els seus deures i complisca la
paraula donada als agricultors.

Un altre mètode per a obtindre nous recursos i
gestionar de forma eficient els recursos hídrics és la
reutilització.
El segon pla de sanejament que havia d'estar
totalment executat, enguany, contempla la realització d'obres
per a la millora de la depuració i la reutilització, la
majoria de les quals continuen, senyor conseller, pendents a hores
d'ara.

360 hectòmetres d'aigües
prèviament depurades, de les quals gran part poden ser utilitzades
per a regadiu agrícola i ornamental, així com per a usos
industrials o esportius, van a la mar anualment, com he dit abans.
Un fet
totalment inacceptable per a un territori que acumula ja quatre anys de
sequera i amb un dèficit estructural d'aigua, raó per
la qual el meu grup, senyories, els sol·licita que instem el Consell
a acabar el segon pla de sanejament en un termini de dos anys.

Així com també els sol·licitem
que instem el Consell que aprove un decret de mesures urgents per a
estalviar aigua contra la sequera; decret que hauria d'haver aprovat
durant el primer any d'escassesa, el Consell, i que resulta
inconcebible que no haja aprovat encara.
Totes les comunitats
autònomes afectades per la sequera ho han fet, i nosaltres no hem de
continuar sent una deshonrosa excepció.

També considerem urgent que el Consell aprove
un pla especial de reparació i conservació de les xarxes
d'abastiment d'aigua.
Però és que la Comunitat
Valenciana perd el 30% de l'aigua que injecta en elles.

Així mateix, instem el Consell a agilitzar les
obres del posttransvasament Xúquer-Vinalopó que
permetrà pal·liar la sobreexplotació d'esta zona
i garantir els regadius dels seus camps.

Finalment, el meu grup considera imprescindible que el
Consell realitze una avaluació actualitzada i el més
detallada possible de les necessitats hídriques de la Comunitat
Valenciana -i eixa és una altra proposta de resolució
que hem presentat-.
Este estudi resulta imprescindible per a adequar
el programa AGUA del govern a les noves necessitats derivades de
l'increment de la població i de les expectatives de creixement
econòmic de la nostra comunitat.

La segona proposta de resolució que ha
presentant el meu grup, senyories, està relacionada amb
l'assumpció plena de les competències hídriques
per part de La Generalitat.
Això contribuiria a reduir la nostra
dependència de decisions externes i ampliaria l'autonomia de
la política hídrica valenciana.
Senyor conseller, demanar,
senyor conseller, demanar l'assumpció plena de les
competències hídriques per part de La Generalitat.
Es tracta
de desenvolupar el nostre Estatut d'autonomia en uns dels aspectes
que més afecta els ciutadans: la gestió de l'aigua.
Tant el Consell com el Partit Popular no han volgut aprofitar
l'oportunitat que la sentència sobre el pla hidrològic
de la conca del Xúquer i la modificació del nostre Estatut
d'autonomia han ofert en eixe sentit.
Han preferit vostés
evadir la responsabilitat i dedicar-se a criticar el Govern
d'Espanya.
No entenen l'autonomia i no la saben exercir.

L'autonomia és llibertat, i la llibertat
implica res-pon-sa-bi-li-tat, senyor conseller.
Per això, senyories,
demanem al Consell que sol·licite del Govern d'Espanya
l'inici del procés de transferències de les conques
internes de la Comunitat Valenciana a La Generalitat i que
constituïsca una agència valenciana de l'aigua com a
únic organisme que centralitze la política d'aigua per
a proporcionar la coherència que exigix la gestió del cicle
integral de l'aigua, així com la protecció dels
ecosistemes aquàtics.

El meu grup també ha presentat una proposta de
resolució per a instar el Consell a col·laborar activament
amb el Govern d'Espanya en l'execució de totes les
actuacions que impulse la Comunitat Valenciana, dirigides a millorar la
qualitat dels recursos hídrics valencians, promoure'n un
ús més eficient i incrementar la seua quantitat.

Instem el Consell a arrimar el muscle, en compte de
posar obstacles.
L'instem a aprofitar-se del programa AGUA, a no
impedir que es puga perdre un sol euro dels 938 milions d'euros que
els pressupostos generals de l'estat tenen previstos destinar per a
aigua a la Comunitat Valenciana en 2008, o el que és el mateix, a no
fer que els valencians perdam una sola gota d'aigua que eixa
inversió ens va a proporcionar.

Apel·le, per tant, a la seua responsabilitat,
senyories, i sol·licite el seu vot favorable per a estes propostes
de resolució.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent, senyor president.

Senyories.

Hem estat atents a la defensa que el senyor Signes ha
fet de les propostes de resolució que mos presenta a este debat.

Hem de dir, en primer lloc, respecte de la 15.
896, que
no podem acceptar-la.
No podem acceptar-la perquè el que demana
és la urgent aprovació, quant a termini d'acció
territorial, per a identificar i protegir masses d'auia,
perquè en este moment tenim molt avançada
l'execució del II Pla director de sanejament, que se va
aprovar en el 2003, i, per tant, no té cap sentit el que aprovem la
seua proposta.

He de dir que este II Pla director de sanejament que
està ja en execució en un 70%, aproximadament, té una
dotació econòmica de 1.
055 milions d'euros.
Senyories,
conforme m'han escoltat, 1.
055 milions d'euros.

Les actuacions d'este pla inclouen:
l'ampliació d'instal·lacions existents i de noves
instal·lacions; l'ampliació de sistemes
d'arreplegada d'auies, és a dir, els col·lectors;
la introducció de tractaments terciaris per a
l'eliminació de nutrients; els tractaments i infraestructures
per a la reutilització de les auies.
Però és que a
més hem posat en marxa altres instruments per a protegir la massa
hidràulica, i que són: la declaració de zones
sensibles en les quals les auies, especialment les urbanes, se tracten amb
una depuració més completa; el programa
d'actuació sobre les zones vulnerables a la
contaminació per activitat agrària; el catàleg de
zones humides que protegix, especialment, els recursos hídrics; la
cartografia de protecció d'aqüífers, que
s'ha de tindre en compte per a la redacció dels plans
urbanístics i territorials que se formulen en l'àmbit
de la Comunitat Valenciana.

El Pla d'infraestructures estratègiques
2004-2010 constituïx també un instrument fonamental per al
desenrotllament de les infraestructures hidràuliques, entre les
quals se preveuen les destinades a depuració de les aigües, a
la defensa enfront d'avingudes -prevista en el
Patricova-, aixina com aquelles que servisquen per a augmentar la
garantia i la qualitat dels abastiments.
Els eixos principals
d'actuació d'este pla són: l'estalvi, la
modernització i la reutilització en les millors condicions de
qualitat, tant per al reg com per al medi ambient.

En qualsevol cas, la planificació
hidrològica general de les conques és competència de
l'administració general de l'estat, i la
planificació de les conques intracomunitàries la fem des de
La Generalitat, si finalment se fa la transferència efectiva
d'estes competències a La Generalitat.
Volem que es
faça, volem que es faça.

A més, la protecció de recursos
hídrics és també un element de referència
absolutament fonamental per a l'estratègia territorial de la
Comunitat Valenciana, en la qual la conselleria està treballant en
estos moments, i que se presentarà en maig.
No tenim molts
precedents respecte de la llei d'ordenació territorial de
2004, que és una llei molt innovadora en diversos aspectes, i este
és un d'ells.
No obstant, la conselleria està
treballant en este tema i estem analitzant com estan funcionant indicadors
ja establits, com els de l'Observatori de Sostenibilitat o el de les
Estratègies Mediterrànies de Desenrotllament Sostenible, i
estem preparant un projecte de decret regulador d'indicadors de
consum de recursos que podrà estar en disposició per a ser
presentat dintre d'uns mesos.

Quant a l'ordre del 3 de juny de 2003, de la
Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, que establix
el programa d'actuacions sobre les zones vulnerables designades en la
Comunitat Valenciana, regulant allò previst en el Reial decret
261/1996, del 16 de febrer, sobre protecció de les auies contra la
contaminació produïda per nitrats procedents de fonts
agràries, en l'article 6.
4 de l'esmentat reial decret,
se preveu la revisió i modificació, si fóra necessari,
del programa, almenys cada quatre anys, per a incloure les mesures
addicionals que se consideren oportunes per a previndre i corregir la
contaminació de les auies continentals litorals causades pels
nitrats d'origen agrari.

Quant al II Pla director de sanejament, està ja
complit -com hem dit abans- en un 88%.
S'ha fet un
esforç ingent per a ampliar i millorar les infraestructures de
depuració i reutilització de la Comunitat Valenciana.
Sols en
la legislatura anterior se van ampliar i millorar les instal·lacions
que tracten el 75% de l'aigua depurada.
El volum de
reutilització és entorn als 180 hectòmetres
cúbics anys, que és la major utilització que se fa a
tota Espanya.
En estos moments hi ha instal·lacions en tractament en
el terciari, que és el més avançat i el que millor
permet la reutilització, que tracten 223 hectòmetres
cúbics/any, i les actuacions en marxa permetran que eixe volum
arribe a 350 hectòmetres cúbics en el 2010.

Les concessions de dret de l'ús de
l'aigua, la seua modificació o expropiació, la
gestió de recursos i de les infraestructures de regulació,
etcètera, corresponen a les confederacions hidrogràfiques.
Per tant, no entenem que mos ho plantegen en la seua resolució.
I ho
dic: ¿per què 200 milions?
¿Per què han de ser
transferits als ajuntaments?
La Generalitat ja té una línea
permanent de col·laboració financera per a realitzar obres
hidràuliques de competència dels ajuntaments.
A més,
està desenrotllant plans molt importants d'abastiment
d'àmbit supramunicipal en la Plana de Castelló, en
Sagunt.
.
.
, i tota la comarca: en la Ribera, en la Marina Alta.
.
.
, que
comporten la renovació total de les xarxes de dissolució en
alta.
I en zones com la Marina Baixa o les zones de
l'Alacantí, servides per la Mancomunitat del Canal de
Taibilla, l'eficiència de les xarxes d'abastiment
és modèlica, perquè l'aigua és molt cara.
Jo he de recordar que les últimes facturacions del 2006 de la
dessaladora d'Alacant, auies del Taibilla, està en 60
cèntims el metre cúbic.

Quant a insinuar que l'auia del transvasament
Xúquer-Vinalopó es retarda perquè el Consell no
executa les canalitzacions del posttransvasament, és un
autèntic desvergonyiment; per un costat, perquè
s'està fent i, per altre, sobretot, perquè el
transvasament ja estaria terminat i estaria en funcionament si el president
del Govern d'Espanya, senyor Rodríguez Zapatero, no
l'haguera paralitzat en el 2005 i no haguera canviat el projecte
sense ninguna justificació real, portant a efecte l'absurda
situació actual de que s'està construint un
transvasament que no té usuaris.

Quant a que si el ministeri coneix les necessitats
hidrogràfiques actualitzades de la Comunitat Valenciana, no
té més que demanar les dades a les confederacions
hidrogràfiques.
El que vosté vol conéixer són
els plans de conca.
Demane'ls a la Confederació
Hidrogràfica del Xúquer i del Segura que estan dirigides per
persones posades del seu partit.

Quant al tema de l'Agència Catalana de
l'Aigua.
Açò és una obsessió que
vostés, any rere any, vénen portant-mos aquí.
¿Per a què volem mosatros una Agència Catalana de
l'Aigua si no tenim res per a gestionar a través d'eixa
agència?
Això és com voler crear un banc, una entitat
bancària, sense tindre diners.
¿Per a què vol
vosté un banc si no té diners?
¿Per a què vol
vosté una agència valenciana de l'auia si no té
aigua per a gestionar?
I diu, «al igual que en
Cataluña».
Doncs malament els ha vingut als catalans tindre
eixa agència.

Mosatros tenim un ens molt més important, que
és una direcció general.
I pensem que la direcció
general és qui té les competències per a portar
endavant les polítiques d'auia.
Si aplega un moment que rebem
els cabals d'auia que necessiten, no se preocupe, que ja mos posarem
d'acord per a crear els ens necessaris perquè gestionen de la
millor manera eixa auia.
Però l'auia és el que fa falta
portar.

Quant al programa AGUA.
Mire.
Ja li ho he dit
anteriorment, el programa AGUA és el programa de les tres mentires.
No té ninguna eficàcia.
Si és que no s'ha
complit res del que dien!
Ni l'auia és més
ràpida ni ix amb més quantitat ni és més
barata!
Per això dic allò de les tres mentires.
I no veiem
que estiga executant-se per ningun costat.
O siga, vostés parlen com
si mos hagueren portat 370 hectòmetres cúbics d'auia, i
jo dic, ¿a on els han portat?
¿A vore si els tenen
emmagatzemats i els tenen embotellats per a la venda a través
d'establiments?
Perquè, per descomptat, cabal d'auia per
a abastir poblacions o per a regar, la veritat, és que no
l'hem vist, i no l'ha vist, tampoc, la societat valenciana.

Mire, no és el Consell el que ha
d'eliminar obstacles per a construir dessaladores.
Mosatros som
partidaris de les dessaladores com a mesura complementària.
Aixina
ho teníem en el Pla hidrològic nacional, en l'annex
d'inversions.

I vostés se referixen també a sovint a
la dessaladora de Torrevella, que és la més gran
d'Europa, i s'està fent en una previsió
d'abocament en una zona a on hi ha espècies vegetals marines
protegides.
No pot fer-se un emissari més lluny de la costa
perquè afectaria la posidònia, (veus) i se basa en models de  càlcul de baixa
fiabilitat.
I, a més, requerix una quantitat d'energia
elèctrica per a funcionar que les xàrcies no tenen capacitat
per a portar.

Passarà com la dessaladora de Valdelentisco, en
Múrcia, que està funcionant al 10% de la seua capacitat,
perquè no té energia elèctrica, i és molt
problemàtica fer-la arribar allí.
I parlant de dessaladores,
jo els recomane una qüestió, que vagen vostés al
municipi del Benferri, de la Vega Baixa, on està governant un
il·lustre socialista, -que és el poble, per cert, del
senyor Godoy- i que pregunte després de deu anys, que pregunte
després de deu anys, per a què a servit eixa dessaladora.
Sap
el que estan fent els agricultors que no poden pagar eixa aigua?
Estan fent
ara una espècie de cooperativa per a crear un camp de golf, i volen
utilitzar eixa aigua per a regar un camp de golf.
Per què?
Perquè és impossible suportar -els agricultors-
el cost que tenen les dessaladores, a banda que a més va contaminant
el camp poc a poc, i és un greu problema.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
per descomptat, per a
l'equilibri mediambiental d'esta comunitat.
Per tant, com no
aporta res que siga una novetat o que siga un impuls a la política
efectiva i eficaç que està realitzant el Consell de La
Generalitat, sincerament i lamentant-ho molt.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
senyor Signes, no podem acceptar-les.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

¡Agua para todos!

El senyor vicepresident primer:

El senyor Signes, l'il·lustre diputat
té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president.

Senyor Maluenda.
Perfil baix i fair-play, no?
senyor Maluenda.
Perfil
baix i fair-play.
(Rient) Moltes gràcies.
Perfil baix i fair-play.
Moltes gràcies.

A part de dir-li que.
.
.
se li ha escapat dos voltes
allò de l'agència catalana.
No és catalana,
és valenciana.
Vosté té una obsessió en
Catalunya.
.
.
(veus) No,
no, és valenciana, és valenciana, és valenciana,
és valenciana, és a dir, article 8.
811, punt primer:
«Crear l'Agència Valenciana de l'Aigua.
» Com
anava a ser catalana?

El senyor vicepresident primer:

Un moment, un moment, per
favor, senyor Signes.

Esta presidència està observant que fa
vosté un gran esforç físic per a que la cambra puga
sentir-lo degudament.
Jo vaig a intentar posar mitjans tècnics
suficients perquè aixina siga, però al mateix temps pregue a
les seues senyories silenci, per favor.

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

De totes formes, senyor Maluenda, en la 8.
809 totes
les explicacions que m'ha donat són les que ja em va donar el
conseller García Antón en preguntes orals que li vaig fer en
comissió.
És a dir, tot era: «Estamos en ello.
.
.
,
estamos trabajando.
.
.
, lo estamos viendo.
.
.
, hemos empezado estudios
previos al estudio preliminar.
.
.
» No obstant, jo pense que tampoc els
costaria res comprometre's (soroll del
micrófon) si no en terminis, i podem
transaccionar els terminis, comprometre's a executar alguna cosa que
ja porten quatre anys de retard per a executar, que són tots els
aspectes de la 8.
809, que són de la llei d'ordenació
territorial de 2004.
.
.
, han passat quatre anys, i vostés
pràcticament, bé, pràcticament no, no han executat res
dels aspectes compresos en eixa llei.

Després.
.
.
no sé.
.
.
no sé per
què no volen adreçar-se al govern central
sol·licitant-li que deixe el traspàs a La Generalitat de les
competències sobre la gestió de les conques internes,
és a dir, és que és una cosa que no entenc, senyor
Maluenda.
Tal volta el conseller García Antón hauria
d'explicar el perquè d'això, és a dir, jo
crec que és una cosa que és bona per a la comunitat, que
quant abans millor i que, per tant, cal començar a executar-ho,
és a dir, no entenc per què.

Comprenc que vostés no vullguen aprovar ninguna
proposta de resolució.
Però mire, li hem tret del paquet de
la 8.
809, li hem tret la 8.
810, me seguix?
(Veus) De la 8.
809 li hem tret la 8.
810, que diu: «Les
Corts Valencianes insten el Consell de La Generalitat a elaborar un estudi
actualitzat de les necessitats hídriques de la Comunitat Valenciana,
eina imprescindible per tal d'atendre la petició del Ministeri
de Medi Ambient i rural i marí a les comunitats autònomes per
a actualitzar les seues previsions en funció de les necessitats que
les autonomies li justifiquen.
»

Això no és ni més ni menys el que
la ministra de Medi Ambient va plantejar als consellers el dissabte passat.
El senyor García Antón no està ací en este
moment.
No està ací en este moment, però hem vullgut
traure eixe punt perquè en definitiva és el que la ministra
demanà.
La ministra demanà que les comunitats
autònomes passaren la seua avaluació de les necessitats
hídriques per a, d'alguna manera, intentar estudiar-ho i
intentar fer una reformulació per molt xicoteta que fora sobre eixe
tema.
Per tant, nosaltres la 8.
810 l'hem tret pensant que
vostés podien aprovar-la, l'hem tret del paquet de les altres.

I, després, lògicament la 8.
812 ja
pensava que era una proposta que no hi ha per què, però que
vostés no anaven a aprovar, perquè vostés
col·laborar activament amb el Govern d'Espanya per a
l'execució de les actuacions del programa AGUA ni ho han fet
ni estan fent-ho ni ho faran, sinó que més bé estan
entorpint tot el que poden totes estes actuacions perquè arribe la
menys aigua possible a la Comunitat Valenciana i, per tant, vosté
seguir tinguent arguments polítics per a denunciar el no res,
perquè en este moment l'aigua ja arribat contràriament
a altres comunitats autònomes i altres ciutats.
Però
bé.
.
.
és a dir, enteníem que vostés anaven a
votar en contra d'esta proposta de resolució.
Però, la
veritat, senyor Maluenda, la 8.
810 pensava que seria admesa per
vostés.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Maluenda, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyor Signes, és que vosté me parlava
d'uns números que jo no he localitzat perquè jo me
basava en el registre d'entrada, però ja li he entés el
que vol dir.

Mire, la 8.
809, sí que li he contestat en la
primera intervenció i la 8.
810 és la que diu vosté que
no li he contestat.
També li he contestat, és la que li dic
que el que vosté demana són els plans de conca, i ja estan
fets.
Diu: «Que el ministeri realitze l'estudi, les necessitats
hídriques actualitzades de la Comunitat Valenciana.
» Doncs,
mire vosté, ja estan fets els plans de conca, i ara correspon dins
d'un breu termini tornar a fer el plans de conca.
Per tant, no entenc
per què la seua senyoria insistix en una cosa que ja està
feta.
A banda que, li ho dit abans que, tant la Confederació
Hidrogràfica de la Conca del Xúquer com la del Segura, estan
dirigides per persones designades pel Govern d'Espanya del senyor
Rodríguez Zapatero que és la mateixa formació
política a la qual vosté pertany.
Per tant, no tindran ningun
problema en aconseguir eixes dades, que li dic, que ja estan fetes.

Però vosté ha parlat també.
.
.
quant al tema de modernització dels regadius i.
.
.
, bé,
però primer volia comentar una altra cosa que diu que m'he
equivocat quan ha fet la menció a l'Agència Catalana de
l'Aigua.
No, no m'he equivocat, ho he dit a consciència,
que vostés volen una agència de l'auia aquí
semblant a la que hi ha en Catalunya, que és un encabotament que
porten any rere any i que mos ho plantegen a sovint.
I que mosatros entenem
que si no tenim auia per a que la gestione, per a què la volen, i he
posat l'exemple d'un banc o una caixa d'estalvis.
Però li he dit també que existix l'Agència
Catalana de l'Aigua i, dic que, per a què els ha servit?
Perquè s'encontren en una situació lamentable,
dràstica, i mostrem la nostra solidaritat, però de res ha
servit el que existira allí eixa agència per a regular la
situació que ara sofrixen.

M'ha parlat vosté en la primera
intervenció sobre la modernització dels regadius.
També me parla del posttransvasament del
Xúquer-Vinalopó.
Està fent-se el posttransvasament
Xúquer-Vinalopó i ja estaria funcionant si vostés, el
Govern d'Espanya presidit pel Rodríguez Zapatero no haguera
retardat l'execució d'eixe projecte, quan estava
executat en més d'un 50% i amb una inversió superior a
200 milions d'euros.
Ho van canviar, incomprensiblement, sense ningun
informe científic que justificara el seu canvi, a part que ho van
tindre paralitzat i, per tant, no havia eixa urgència en acabar-ho,
a banda de la qualitat de l'auia que ja hem parlat en la primera
iniciativa que vosté ha defensat.

I li dia respecte de la modernització de
regadius.
Mire vosté, de les 335.
000 hectàrees regades que
existixen en la Comunitat Valenciana, que són el 47% de les terres
cultivades, s'han modernitzat 235.
000 hectàrees, que equival
al 70%, una xifra que està molt per damunt del 42% que correspon al
conjunt d'Espanya, segons s'especifica en la ponència
Benlliure de data abril del 2008.
Astò ha suposat una
inversió superior a 1.
500 milions d'euros des de 1986 fins a
desembre de 2007.
La Generalitat ha invertit un 41%; les comunitats de
regants, el 33%; fons europeus, el 16% i, el Ministeri d'Agricultura,
el 10%.
Les inversions en 2007 a la Comunitat Valenciana ascendixen a 162,5
milions d'euros i, d'esta xifra, 63,1 milions d'euros
corresponen a La Generalitat, 69 milions d'euros al govern central i
30,2 milions d'euros a les comunitats de regants.

En el temps que va de 1998 al 2007, les inversions a
la Comunitat Valenciana ascendixen a 1.
222,7 milions d'euros, dels
quals 545,1 milions d'euros corresponen a La Generalitat, 301,9 al
govern central i 375,7 milions d'euros a les comunitats de regants.
El 70% dels regadius de la comunitat aplica el sistema de reg per goteig,
de les 330.
000 hectàrees de regadiu de la Comunitat Valenciana en
aproximadament 230.
000 s'apliquen tècniques de reg per goteig,
que és la modernització dels regadius, el que suposa un
percentatge, com he dit abans, del 70%.
La modernització de regadius
afecta a 99.
000 hectàrees de la província d'Alacant, el
75% dels regadius alacantins apliquen tècniques de reg per goteig;
de les 130.
000 hectàrees de regadiu de la província
d'Alacant en 99.
000 s'aplica, per tant i ho dit, el reg per
goteig; 40.
000 hectàrees de la província de Castelló,
i 95.
000 hectàrees de la província de València.

O siga, que tenim una xifra molt més elevada de
transformació del sistema de reg, superior també a la de tota
Espanya.
Per tant, pense que el Consell de La Generalitat ha fet bé
els deures, ha fet un aprofitament integral de recursos propis sobre els
que té competència i a la vegada ha posat en marxa una
sèrie d'actuacions encaminades a estalviar l'auia.
Perquè això és el que demostra davant de la resta de
comunitats espanyoles, que som acreedors a eixa solidaritat que demanem que mos envien auia de
les zones excedentàries que van a parar al mar, perquè sense
eixa auia, que seria complementària a totes les polítiques
que estem fent i que continuarem fent, no podríem donar
solució al dèficit hídric que absorbim.

Per tant, només hi ha aquí una
conclusió: auia sí o auia no.
El Partit Popular.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Maluenda.
Vaja acabant.

El senyor Maluenda Verdú:

Acabe, senyor president.

El Partit Popular, el Grup Popular diu «auia
sí» a l'igual que Catalunya, amb el mateix dret, amb
solidaritat.
I el Grup Parlamentari Socialista diu que no, que el programa
AGUA.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Maluenda.

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
ja és suficient.
El programa de les tres
mentires no resol res a la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Sí, senyor president, per a demanar la
votació separada de la proposta de resolució 8.
812.

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
diu, perdó, que prenga nota.
Vol repetir?
És que no l'he sentit bé.
Senyor lletrat, pot prendre
nota i m'ho dóna, que no ho sent bé?

Pot repetir-la, per favor, senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Sí, senyor president, per demanar la
votació separada de la proposició de resolució 8.
812.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

La senyora Marcos Martí:

De res.

El senyor vicepresident primer:

Molt bé, senyories, anem a procedir, en primera
votació, de la 15.
896 a la 15.
898.
I després farem una altra
votació per a la 15.
899.

Senyories, ho repetisc o no fa falta?
De la 15.
896 a
la 15.
898.

Senyories, comença la votació.

Sí, 35; no, 47.
Queda rebutjada.

Passem a una segona votació: la 15.
899.

Senyories, comença la votació.

Sí, 31; no 48.
Queda, per tant, rebutjada.

Propostes de resolució presentades pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 15.
902 a RE número 15.
918)

El senyor vicepresident primer:

Per a intervenció del punt quint, la proposta
de resolució, registre d'entrada 15.
894 a 15.
918, del Grup
Compromís.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Parle en nom del nostre grup.
El nostre grup ha
presentat 17 proposicions de resolució, 5 d'elles pel diputat
Lluís Torró, que estarà gaudint, hui, d'una
magnífica jornada a Alcoi, i la diputada Gloria Marcos, que les
defensarà la diputada Gloria Marcos, les seues propostes.

Jo defense les 12 propostes de resolució
restants, amb una idea molt clara, amb una idea d'intentar buscar una
via, una tercera via, intermèdia, entre les propostes de
resolució plantejades pel Partit Popular i el Partit Socialista, el
Grup Popular i el Grup Socialista.
Crec que pot ser la novetat d'esta
sessió, perquè són propostes sensates i realistes.
Sensates en el sentit que plantegen, una d'elles, una de les
propostes, que busquen, primer, un gran acord valencià en
matèria d'aigua, que ens permeta dur endavant una
estratègia valenciana de l'aigua per a saber les necessitats
reals que tenim, i a partir d'ahí aplicar les mesures
corresponents a un dels problemes, que tots hem coincidit, que va a ser un
dels problemes de futur de la nostra terra.

¿Aigua per a què?
Mos podíem
preguntar, i és el que es pregunten molts col·lectius
socials, moltes associacions empresarials, molts col·lectius.
.
.
que
en estos moments estan reclamant a estes Corts que ens posem d'acord
sobre eixa estratègia valenciana de l'aigua.
No dubte que
vostés aprovaran esta proposició no de llei.
Perquè,
en definitiva, donaríem esperances als nostres conciutadans en eixa
línea de buscar consensos bàsics entre els valencians.

Fins i tot m'he permés situar, com a base
del consens, la Directiva marc europea sobre l'aigua, que agafa com a
conca pilot la conca del Xúquer, i l'informe Camps sobre la
sequera.
¿Per què no?
¿I per què no s'ha
d'aplicar moltes de les coses que diu este informe?
Busquem un acord
valencià per l'aigua.
No dubte que vostés estaran
d'acord.

Un acord que ens permeta fer moltes coses, entre elles
recuperar l'aigua que vam perdre al seu dia; recuperar els drets que
teníem regulats per sentències del Tribunal Suprem, la
Séquia Real del Xúquer, i que m'ha estranyat no vore en
les propostes del Grup Socialista.

¿Per què no hem de reclamar els 430
hectòmetres cúbics que al seu dia es van pactar en un pacte
que no va contar amb ningun debat públic?
¿Per què no
els hem de recuperar si en estos moments s'ha assecat el riu
Xúquer al seu tram de la Manchuela, i és un riu del qual beu
esta ciutat a través d'un transvasament entre Xúquer i
Túria?
¿Ens posem posar d'acord en demanar això?
¿O ens posem posar d'acord, també des d'estes
Corts Valencianes, en demanar al govern central que actue contra els pous
il·legals que estan en estos moments requisant i utilitzant la
nostra aigua per a regar latifundis en la Manchuela?
¿Ens podem
posar d'acord amb això?
Jo crec que sí; i ens podem
posar d'acord també en moltes coses.

N'hi ha una proposta que jo crec que el molt
honorable president de La Generalitat hauria de demanar-li al senyor
Valcárcel, i és senzillament que quan el riu Segura entre al
nostre territori la comunitat murciana mos deixe el riu Segura net, que no
mos el deixe fet una claveguera com és en estos moments.
I, per
tant, busquem, i, per tant, instarem el govern valencià en esta
proposició no de llei, perquè se faça un treball en la
comunitat autònoma murciana perquè el riu Segura i la
Confederació Hidrogràfica del Segura -n'hi ha un
error en la proposta de resolució-, doncs, se facen les
actuacions necessàries per a millorar la realitat que en estos
moments tenim, i és que rebem un riu absolutament contaminat.

Ho ha assenyalat la nostra síndica, i és
que n'hi ha aigua que s'aprofita, que se tracta, que té
un tractament important però després no s'aprofita.
Podem actuar també en previndre futures necessitats a través
del tractament i la utilització de les estacions depuradores, tot i
que en estos moments no se fa en la seua totalitat.

Podem fer moltes coses, però tot això
passa perquè ens posem d'acord; perquè ens posem
d'acord perquè ací tingam aigua per a tots i aigua per
a sempre sense necessitat d'haver d'anar a buscar aigua
més enllà de les nostres fronteres.

Plantegem propostes molt assenyades, molt estudiades,
sobre un banc d'aigües, sobre moltes qüestions.
Però
en tot cas, tenint en compte que se pot donar, per què no?
, una
situació com la que han patit altres zones d'Espanya
-concretament, l'àrea metropolitana de Barcelona-,
plantegem una alternativa que nosaltres considerem que podia ser una via
intermèdia per a buscar solucions i no embolics i no confrontacions,
per a buscar dotar d'esperança dl nostre poble i no eixe
guirigall permanent en què s'ha convertit el debat de
l'aigua; eixa trinxera que estes Corts han evidenciat, encara amb
major plenitud, que se continua cavant la trinxera de la separació i
la discòrdia.

Mosatros entenem que això no és bo, i
que n'hi han moltes mesures que s'estan fent i que se podien
anar fent si tinguérem una estratègia compartida entre tots
els grups polítics, entre tots els ciutadans i avalada pels nostres
ciutadans.
I en el cas de necessitat d'aigua de boca per a la ciutat
de València, o per a altres ciutats, doncs nosaltres no descartem
que el que és bo per a un territori d'Espanya se puga aplicar
ací, fent-ho de la millor manera possible, fent-ho amb
diàleg, amb treball compartit entre la Generalitat Valenciana i el
Govern d'Espanya.

Eixa seria, entenc jo, que una via positiva per a
començar a donar esperança als nostres ciutadans i que veren
que estes Corts no són utilitzades per ningú com una caixa
ressonància electoral i que estes Corts es preocupen de veritat per
resoldre problemes.

Des del Bloc ho diguem: volem solucions i no
manipulacions; volem consens en matèria de l'aigua.
Com
s'ha dit ací, una situació que pot ser negativa,
difícil, per al nostre poble; s'ha dit ací que tenim
una tercera part del nostre territori valencià ja desertificat; i,
per tant, necessitem una estratègia valenciana de l'aigua que
puga donar solucions i que puga ser un instrument eficaç compartit
per amplis sectors de la ciutadania i amplis sectors del teixit
econòmic i social del nostre país.

I per a explicar les seues propostes li done la
paraula a la diputada Gloria Marcos.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Jo continue donant encara la paraula, senyor Morera.

Té la paraula la senyora Marcos Martí
per a complementar el temps que correspon al Grup de Compromís, la
il·lustre diputada.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyor president.

Hem estat al llarg del dia, el Dia Universal de la
Terra, parlant d'una qüestió important, que són
els problemes d'escassesa d'aigua.
Però jo crec que no
hem anat al fons de la qüestió, i el fons de la
qüestió, i per això se presenten aquestes cinc propostes
de resolució, és fer palés que el model de
desenvolupament econòmic actual del País Valencià
és un model depredador de recursos i del territori, que suposa,
respecte a l'aigua, un creixement desorbitat de la demanda, tant
l'agrícola com la urbana, en un context polític
il·legal de permissibilitat i promoció institucional
d'aquest model.
Al mateix temps se vénen produint en les
últimes dècades una sobreexplotació i
degradació, cada vegada major, de les aigües superficials i
subterrànies.

Tot açò, afegit al canvi climàtic
fa necessari que presentem aquestes propostes de resolució amb el
següent objectiu.
En primer lloc, evitar que el tema de l'aigua
es convertesca en un arma política; jo crec que al llarg del debat
mos donem compte que això, pràcticament a hores d'ara,
és impossible perquè alguns estan intentant utilitzar aquesta
qüestió per a caçar l'enemic interior, i alguns ja
portarem en el front l'estigma de ser traïdors als interessos
del País Valencià.
Cal reconéixer que tenim un model
insostenible.
Per tant, cal apostar per la moratòria
urbanística, per un canvi de model.
Cal coordinar
l'actuació entre les administracions.
Lluitant entre una
administració i altra no aconseguirem resoldre els problemes de
dèficit hídric del País Valencià.
I, sobretot,
calen mesures de participació en l'elaboració dels
plans de recuperació integral del Xúquer, del Segura, del
Vinalopó, del Túria.
.
.
I, sobretot, avançar el Pla de
gestió de la conca del Xúquer davant la greu situació
que pateix.

He d'anunciar que la part que jo represente del
Compromís, és a dir, Esquerra Unida del País
Valencià, no donarà suport a dos de les esmenes que ha
presentat el senyor Morera.
Una, pel que fa al banc valencià de
l'aigua.
Entenem que hi ha un error conceptual.
Una cosa és
l'Agència Valenciana de l'Aigua, que sí que
té el nostre suport.
.
.
Però, sobretot, la proposta de
resolució 15.
918, perquè vosté entra ahí en
donar cobertura a l'estratègia del Partit Popular dels
transvasaments; i nosaltres creguem que els transvasament no suposen cap
possibilitat de solucionar ni la sequera, que és una
qüestió regional que no local, però, sobretot, no
és la manera de gestionar el dèficit hídric.
Ni els
boscos són magatzems de fusta ni els rius són magatzems
d'aigua.
Jo crec que això tot el món s'ho
haurà de posar en el cap quan intenta fer frases demagògiques
sobre l'aigua que s'aboca a la mar, quan se pensa que els rius
no tenen un cabal ecològic que protegir i, sobretot, estem
convençuts que davant de dos solucions perquè la gent
s'enfronte i se marege discutint, n'hi han altres propostes,
altres propostes que el que realment el que volen és solucionar el
problema de l'aigua, no sols al País Valencià
sinó a tota la conca de la Mediterrània.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Marcos, senyora
diputada.

Senyor Clemente.
Té la paraula el senyor
Clemente.
(El senyor vicepresident primer
comenta sense micròfon: «¿Eh?
, cinco, cinco.
»)

El senyor Clemente Olivert:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Bueno, yo he visto realmente dos discursos
absolutamente diferentes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdón, señor Clemente.

Tengo que reconocer que me he equivocado.
No son cinco
minutos, son diez.

El senyor Clemente Olivert:

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, como le estaba diciendo, señor Morera,
le agradezco su intervención, no solamente en el fondo sino
también en la forma.

Usted ha planteado una pregunta: ¿Agua para
qué?
Yo creo que realmente la pregunta es, ¿agua para
quién?
, en este momento.
¿Agua para qué?
Pues agua
para saciar las necesidades que tiene en este momento la Comunidad
Valenciana: agua para beber, agua para regar, agua para nuestras
industrias.
.
.
, agua para todo y agua para todos, realmente.
Eso es lo que
estamos pidiendo en la Comunidad Valenciana, lo que estamos pidiendo en
esta propuesta que ha planteado el gobierno y que, desde luego, nosotros
absolutamente la respaldamos.

Y que yo he observado una contradicción dentro
de su grupo, porque ustedes han presentado una enmienda, por así
decirlo, a la totalidad para que se devolviera la comunicación del
Consell, y luego usted ha presentado un texto, que es la última que
se presentaba, que de alguna manera venía a reconocer que se instara
al Gobierno de España a que, tal como se había hecho con
Barcelona, se hiciera una aportación igual para las necesidades de
Valencia.
Pero, bueno, eso ya forma parte del discurso que puedan tener
ustedes dentro de su grupo.

Señora Marcos, ha hablado usted de que se evite
la utilización como arma política del agua.
Nosotros no
tenemos intención de utilizar el agua como arma política
contra nadie.
Pero, desde luego, lo que tampoco podemos consentir es que
nadie utilice el agua como arma contra la Comunidad Valenciana.

Habla usted también en otra de una nueva
visión medioambientalista.
Yo le quiero decir que me parece, salvo
que usted me encuentre otra alternativa, que, desde luego, nosotros
apostamos por ella, ya le he dicho, por la reutilización, por la
depuración.
.
.
Se ha invertido en estos últimos diez
años 1.
400 millones de euros en depurar agua y en reutilizar el
agua.
Se ha invertido 1.
200 millones de euros en riego por goteo.
Ya he
dicho en mi anterior intervención que somos la comunidad que
más riego por goteo tiene de toda España,
prácticamente el 70%.
Se ha multiplicado prácticamente por
quinientos las cifras que teníamos, desde el año 1995 hasta
ahora mismo, de las hectáreas que hay de riego por goteo.

Plantea usted, como decía, que se dé una
nueva visión medioambiental.
A mí me parece que lo más
medioambiental que se puede hacer en este momento es el trasvase de agua
del Ebro.
Es una solución mucho menos contaminante que puedan ser
las desaladoras, desde todos los puntos de vista.
Necesita muchísima
menos energía.
Y, desde luego, el agua es de mayor calidad y, desde
luego, más barata.

Plantea usted también una iniciativa para
luchar contra el cambio climático.
Nosotros también queremos
luchar contra el cambio climático, señora Marcos.
Y por eso
que queremos luchar contra el cambio climático, queremos el trasvase
a la Comunidad Valenciana.

Otra iniciativa que plantean ustedes es que las Cortes
insten al Consell para que.
.
.
la competencia de recuperar los cauces
del Xúquer y del Segura.
Usted me imaginó que sabrá
que en este momento estos cauces ya tienen una protección.

Y una que me plantea que me llama poderosamente la
atención es que plantean ustedes una moratoria urbanística.
Yo, si me lo permite, señora Marcos, con todo el cariño que
sabe que le tengo, con la que está cayendo en este momento en la
construcción, que planteen desde su grupo un moratoria
urbanística, yo creo que uno de los problemas que estamos teniendo
no solamente en la Comunidad Valenciana, sino yo creo que en España
es el frenazo absolutamente brusco que está pegando la
construcción y las consecuencias que va a tener, desgraciadamente,
para el aumento del desempleo en la Comunidad Valenciana y probablemente
fuera de ella.

Ya le digo, hay más propuestas.
Desde luego,
nosotros las hemos estudiado, las hemos visto y, por distintos motivos, ya
sean técnicos o políticos, no se las podemos admitir.

Yo, desde luego.
.
.
ustedes han hablado del no al
trasvase del agua del Ebro, y en algunos momentos hablan, de forma bastante
más tibia, con un no a las desaladoras.
Yo le quiero decir: el
caudal ecológico del Ebro en los últimos cuatro años
podía ser aproximadamente de 17.
000 hectómetros
cúbicos.
Si hablamos de que se han vertido al mar más de
36.
000 hectómetros cúbicos, manteniendo este caudal, hemos
tirado prácticamente casi 19.
000 hectómetros cúbicos.
O sea, cogiendo los 1.
000 hectómetros cúbicos del Plan
hidrológico nacional para la Comunidad Valenciana, para
Almería y para Murcia, todavía nos sobrarían
prácticamente 14.
000 hectómetros cúbicos.
Realmente es
que el discurso de mantener el caudal ecológico, yo creo que
realmente no es ese el problema.
Y, desde luego, si el discurso de mantener
el caudal ecológico era el problema, me imagino que seguirá
siéndolo también para el trasvase a Barcelona.

Nosotros, desde nuestro punto de vista, apostamos, ya
le he dicho, por un buen uso del agua, pero con ese buen uso del agua, no
es suficiente para satisfacer las necesidades de la Comunidad Valenciana.
Y
por eso tenemos que pedir agua de otra manera.
Las desaladoras pueden ser
una solución puntual.
Las desaladoras pueden ser la solución
en un determinado momento, pero las desaladoras no pueden ser una
solución global.
No puede ser una solución global, y no
solamente ya lo decimos nosotros, lo dicen incluso técnicos del
Ministerio de Medio Ambiente, que han reconocido que las desaladoras es una
solución muy cara y que, energéticamente, es inviable para
dar una solución a un problema general.
Eso es algo que está
absolutamente convencido.
Ahora ya este Ministerio de Medio Ambiente ha
pasado a llamarse Ministerio de Medio Ambiente, Rural y Marino, cosa que
nosotros no comprendemos, como si fueran tres cosas distintas.
Y ahora ha
desaparecido el Ministerio de Agricultura, que me parece que era
absolutamente básico.

Hemos sufrido durante estos días realmente el
lenguaje de explicar lo inexplicable, con distintas terminologías,
que si minitrasvase, que si transferencia, que si conducción.
.
.
La ministra ya hablando de una botella que estaba rota por el fondo y lo
único que iban a hacer era arreglarlo.
Yo creo que simplemente hay
que decir las cosas claras.
Y si hace quince días no existía
esta opción de realizar este trasvase a Barcelona, me
gustaría que ustedes, desde Compromís, se preguntaran
también con nosotros cómo es posible que en una semana se
haya hecho el informe de impacto ambiental para este trasvase.
¿O se
ha hecho sin informe de impacto ambiental?
¿Se ha tenido en cuenta
la sostenibilidad de la zona, se ha tenido en cuenta algún estudio?
¿O simplemente se ha cogido, se ha aprobado por decreto, igual que
se derogó el Plan hidrológico nacional en el año 2004
por decreto?
¿Dónde está ese consenso, ese supuesto
consenso que dice buscar el gobierno socialista?
¿El consenso es a
posteriori después de tomar las decisiones?

Yo creo que ustedes, lo digo sinceramente,
señora Marcos y señor Morera, no deben sumarse a esta burla,
porque realmente yo creo que es una burla para la Comunidad Valenciana.
Y
les invito a que en esta ocasión y en otras ocasiones que
habrá, se sumen al Grupo Parlamentario Popular a defender los
intereses de los valencianos, y un interés muy importante para los
valencianos es traer el agua a nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pel Grup Compromís, la senyora Glòria
Marcos i el senyor Morera, o el senyor Morera i la senyora Glòria
Marcos, com vostés preferisquen.

Té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senzillament, no me puc explicar com algunes de les
propostes de resolució del nostre grup no són acceptades pel
seu.

Perquè és que pensa el Grup Popular que
defendre els interessos valencians i del poble valencià no és
actuar contra la sobreexplotació de l'aqüífer de
la Manxa oriental?
Esta setmana passada hem vist com el riu Xúquer
s'assecava en la Manchuela per una política que vostés
van aprovar.
Quina defensa dels interessos valencians van fer vostés
entregant 430 hectòmetres cúbics als latifundistes de
Castella-la Manxa?
És això defendre els interessos dels
valencians?
Això és baixar-se els pantalons davant els
interessos dels latifundistes de Castella-la Manxa.

I, per tant, no me puc creure que vostés no van
a demanar que es declare oficialment sobreexplotat
l'aqüífer de la Manxa oriental, entre altres coses,
perquè des d'este aqüífer i des del riu
Xúquer, es beu a l'àrea metropolitana de
València.
Són vostés tan tancats que només
volen l'acord sobre la seua base, i la seua base és una base
per al conflicte institucional i no per a la resolució dels
problemes del poble valencià.

No ho entenc, no entenc per què vostés
no volen donar este pas necessari.
I, per altra bada, com no volen actuar i
instar el govern central perquè actue contra els pous
il·legals, que n'hi han moltíssims en esta zona, que
estan exhaurint el riu Xúquer, que és l'únic riu
viu que tenim els valencians.

I, per altra banda, no hi ha contradicció.
Jo
defensaré per a la meua terra el que en circumstàncies que
estan succeint a Barcelona i a la seua àrea metropolitana, en el cas
que es puga donar a la nostra terra, defensaré la mateixa
actuació que ha defensat el tripartit català, amb el Psoe,
Iniciativa-Esquerra Unida Alternativa i Esquerra Republicana.
El mateix que
ells han fet i el govern central ha avalat, jo defensaré per a la
meua terra en cas de necessitat d'aigua de boca, ja siga per a
l'àrea metropolitana de la ciutat València o ja siga
per a altres usos.

Hem de ser els valencians menys que els altres,
pregunte?
Si el mateix Rodríguez Zapatero ha anunciat que va a
estudiar altre tipus de transvasaments!
Els valencians ens mereixem
solidaritat.
I la proposta que se va a aplicar per a Barcelona és la
que jo defense, en eixe cas de necessitat, per al poble valencià.
Això és buscar una eixida de consens, això és
buscar solucions i no el conflicte institucional, com, per
desgràcia, vostés defensen tantes vegades.

Van vostés, senyors del Partit Popular, a
defensar una estratègia valenciana de l'aigua en base a un
acord que pugam subscriure tota la cambra?
Ací hi han propostes molt
interessants, se n'han dit moltes al llarg d'esta jornada.
Però vostés van a prioritzar el consens o el conflicte?
Eixe
és el debat en estos moments.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Glòria Marcos, la il·lustre
diputada.

Quan vullga, senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

No li estranye a vosté, senyor diputat, que
pugam defensar coses diferents.
Encara que a vegades se'ls oblide,
este no és el Grup de Compromís, és el Grup
d'Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís.
I jo en estos moments
represente a una formació política que es diu Esquerra Unida,
que no som equidistants ni volem ser equidistants, que som
d'esquerres i som ecologistes.
I, per tant, no anem a fer cap
proposta que siga contradictòria amb el programa polític de
Compromís, que és en què ens presentàrem en les
últimes eleccions.

Per tant, a mi em preocupa, vosté diu que no,
però em preocupa la utilització com a eina política
d'aquesta qüestió.
Jo ja vaig viure la primera batalla de
València, i temps tindrem per a parlar com eixe estigma de
traïdors a la causa del País Valencià van encetar-lo
vostés des del seu partit i, el més irresponsable, des del
govern.

Nosaltres volem parlar d'aigua.
Però no
sols parlem d'oferta, parlem de demanda i, per tant, de com es pot
reduir la demanda i com es pot utilitzar eixa nova cultura de
l'aigua, que vol dir estalvi, depuració i
reutilització.
I no vullga vosté encoratjar el problema de
l'atur, perquè quan nosaltres parlem de moratòria,
senyor diputat, i a vosté li consta, estem parlant d'una
moratòria urbanística condicionada als recursos
hídrics i, sobretot, a la planificació del territori.
El que
no pot ser és conrear eixa demanda absurda, incontenible, que lliga
al model productivista, que al final posa en qüestió la
gestió real dels recursos del territori.

Per tant, sí que plantegem que vostés
han de parlar i assumir una nova consciència mediambiental.
I
precisament avui, que és el dia de la terra, és allò
que caldria, que vostés rectificaren utilitzar açò com
a una eina en el tot val i replantejaren que, per a parlar d'aigua,
cal parlar de seny, de recursos i, sobretot, de vore com condicionem la
demana i no sols com plantegem una oferta absolutament impossible des del
punt de vista de la sostenibilitat.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Marcos.

El señor Clemente.
Sí, señor
Clemente, tiene usted la palabra.

El senyor Clemente Olivert:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Mire, señor Morera, le agradezco que usted
también piense que los valencianos se merecen la solidaridad del
resto de comunidades autónomas.
Nosotros, desde luego, lo hemos
pensado siempre.
Y así, además, quedó reflejado en la
reforma del Estatuto -que entonces usted no estaba en esta
cámara, pero el Grupo de Izquierda Unida no respaldó y que
sí respaldó el Grupo Socialista-, donde hablaba de
solidaridad, de que hubiera.
.
.
se vertieran aguas de donde sobraba a
donde faltaba.
Parece que todo eso ha pasado a mejor vida, ya se nos ha
olvidado y ya no nos acordamos de lo que hemos hecho.

Yo, desde luego, señorías.
.
.
nosotros vamos a intentar buscar consenso, pero vamos a intentar buscar
consenso a priori, no a posteriori, como hacen otros.
O sea, vamos a
intentar buscar consenso porque el problema del agua lo vamos a tener
ahí, y si no se le da una solución, y la solución es
el trasvase, lo vamos a seguir teniendo ahí.

Yo lo que les digo es que lo que no me parece una
manera correcta de actuar es cómo ha actuado la ministra.
O sea,
primero toma la decisión.
.
.
en un consejo de ministros se toma
la decisión de dar agua a Barcelona y luego, a continuación,
reúne a los representantes de las comunidades autónomas en
busca de consenso.
¿Dónde está ese consenso?

Yo, desde luego, pienso, evidentemente, que las cosas
se pueden hacer mejor y vamos a seguir trabajando para que se hagan mejor.
Pero ustedes, señorías, creo que podrían
también reconocer que estamos depurando más agua que nunca en
la Comunidad Valenciana, que realmente se está haciendo una fuerte
inversión en el riego por goteo, porque pensamos que es una buena
medida.
Además de ahorrar agua, de otras medidas también de
importante contenido medioambiental.

Pero todo eso no va a ser suficiente, y no va a ser
suficiente.
.
.
Y las desaladoras existen ahí como solución
puntual, y lo he dicho ya varias veces a lo largo del día, pero no
puede ser una solución global para la Comunidad Valencia.
Y por eso
nosotros apostamos, y seguiremos apostando, por el trasvase del Ebro.
Pensamos que es la solución para la Comunidad Valenciana.
Y si otros
lo tienen, nosotros también lo tenemos que tener.

O sea, no podemos pasar por alto que hace quince
días se decía aquí en Valencia, y se dijo en Alicante,
que nunca habría trasvase del Ebro.
Y ahora nos encontramos con que
quince días después de las elecciones, hay un trasvase del
Ebro a Barcelona.

Insistimos, nosotros apoyamos ese trasvase del Ebro,
no lo criticamos en absoluto, no hay enfrentamiento entre comunidades.
Puede haber enfrentamiento entre intereses políticos de algunos
políticos, pero no entre ciudadanos de distintas comunidades.
Queremos agua para Cataluña, pero también queremos agua para
la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Doña Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Sí, senyor
president, per a demanar el vot separat de les propostes 15.
918 i 15.
910.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Marcos.

Senyor Morera, un moment.
Sí, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Gràcies, senyor president.

Per a demanar votació separada en la proposta
de resolució 15.
906.
Per a demanar votació separada en la
proposta de resolució 15.
906.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, anem a votar la 15.
906.
Senyories.
.
.
Perdón.
Señora vicepresidenta atienda la llamada.
Repetisc,
15.
906.
Anem a votar.
Senyories, comença la votació.
Sí, 1; no, 45; abstenció, 30.
Queda, per tant, rebutjada.

Passem a votar la 15.
910.
Senyories, comença la
votació.
Sí, 1; no, 46; abstencions, 30.
Queda, per tant,
rebutjada.

La 15.
918.
Repetisc, senyories.
Anem a votar la
15.
918.
Comença la votació.
Sí, 1; no, 46;
abstenció, 30.
Queda rebutjada.

Senyories, anem a votar ara la resta.
Senyories,
comença la votació.
Sí, 1; no, 45; abstencions, 30.
Queda, per tant, rebutjada.

Un momento, señor conseller, las impaciencias de la política a veces.
.
.
(Rialles) Es que el senyor
Morera ha demanat la paraula.

Primer, senyor Morera, o polsa vosté o jo no li
puc donar la paraula.
(Rialles) Bé, senyor Morera, faça el favor, si el
«no» va.
.
.
No, no, no.
Vosté ha de polsar, que és
el que queda gravat, i si no és ahí en un altre lloc.

El senyor Morera Català:

Que conste que no he polsat i s'ha posat en
marxa.

És evident -bé, ara no es
veu- que el marcador no ha reflectit el sentit de la meua
votació, que era, evidentment, votar que sí.
Un sí no,
però un sí.
.
.

El senyor vicepresident primer:

El que hi ha en el panell és el que
s'ha.
.
.

El senyor Morera Català:

Però en el panell queda.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Bé, moltes gràcies, senyor Morera,
assente's vosté.

Avisos, avisos, avisos.
(Remors) Esta presidència informa les seues senyories
-és que està en castellà i he de
traduir-ho- que la Comissió d'Economia, Pressupostos i
Hisenda, convocada inicialment per al dia de hui, es reunirà el
pròxim dijous, dia 24 d'abril, a la finalització del
ple, en el mateix ordre del dia.

Senyories, el ple començarà demà
a les deu i mitja del matí, a les 10:30.

Senyories, és closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 19 hores i
16 minuts)