DS-003%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 de juny de 2015.
Comença la sessió a les 11 hores i 16 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Francesc Colomer Sánchez.
Sessió plenària número 3.

Jurament o promesa del president de La Generalitat

El senyor president:

S'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Bon dia, senyories.

Excel·lentíssim senyor ministre, senyor Margallo.

Excel·lentíssim senyor president del Govern d'Espanya, senyor Rodríguez Zapatero.

Digníssimes autoritats.

Convidats que ens acompanyen generosament.

Senyores i senyors.

Avui és el dia de l'orgull, que és un orgull de dia.
No hi han llibertats menors; si en cau una, tremolen totes, cauen totes.

Ahir escoltava una activista, pujada dalt d'un camió, proclamar la rebel·lió de l'estima.
Res gran pot fer-se sense estima.
Res gran pot fer-se sense entusiasme.

Els pares de l'Estatut, reunits a Benicàssim, en 1982, plantaren un arbre, una magnòlia, per commemorar la seua aprovació.
Era un símbol, una metàfora, la magnòlia de l'Estatut.

Potser molts de vostés no sàpiguen que no ha tingut una vida fàcil, l'arbre, vull dir, la magnòlia.
Potser el lloc exacte triat per a plantar-lo no era el més indicat.
Però l'estima, sempre l'estima dels jardiners anònims del poble l'han mantingut viu, en done fe; l'han vitaminat, l'han salvat moltes vegades.
I ahí està, desafiant dificultats.
Però necessita estima permanent, transfusió d'estima constant o mor.

L'Estatut simbolitza la unió, l'esperança, els anhels de llibertat i de justícia del poble valencià.
Crec que vore-ho així, tots junts, ens situa en el lloc correcte de la història.

D'acord amb els articles 27.
2 de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana i 138 a 140 del Reglament de Les Corts, en la sessió realitzada el dia 25 de juny de 2015 es va elegir president de La Generalitat l'il·lustre diputat senyor Ximo Puig i Ferrer.

Comunicada a sa majestat el rei l'elecció susdita pel Reial decret 581/2015, de 26 de juny, publicat en el Butlletí Oficial de l'Estat i en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana el dia 27 de juny de 2015, ha estat nomenat president de La Generalitat el molt honorable senyor Ximo Puig i Ferrer, d'acord amb el que estableixen els articles 152.
1 de la Constitució, 27 de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana i l'article 3 de la Llei del Consell.

D'acord amb l'article 138.
2 del Reglament de Les Corts, correspon realitzar en la sessió de hui el jurament o promesa del president de La Generalitat i també la proposició dirigida a Les Corts.

A continuació, pregue al molt honorable senyor Ximo Puig i Ferrer que s'acoste a esta presidència per a iniciar l'acte de jurament o promesa.

Si té la bondat.
.
.

El senyor Puig i Ferrer:

Jo, Ximo Puig i Ferrer, promet que aitant com tindré el càrrec de president de La Generalitat acataré la Constitució espanyola i l'Estatut d'autonomia sense engany i guardaré fidelitat a La Generalitat i lleialtat sempre als valencians i les valencianes.
(Aplaudiments)

Proposició del president de La Generalitat a Les Corts

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia: proposició del president de La Generalitat a Les Corts.

Té la paraula el molt honorable senyor Ximo Puig i Ferrer, president de La Generalitat, per a fer la proposició sobre el seu programa de govern.

Quan vullga.

El senyor president de La Generalitat:

Valencianes i valencians.

Senyor president.

Membres de la Mesa.

Senyores i senyors diputats.

Ministre d'Assumptes Exteriors, senyor Margallo.

President Zapatero.

Presidents de La Generalitat, senyor Lerma, senyor Zaplana, senyor Alberto Fabra.

Senyor secretari general del PSOE, Pedro Sánchez.

Alcaldesses i alcaldes.

Rectors de les universitats valencianes.

Diputats i senadors.

Representants sindicals i empresarials.

Representants de la societat civil.

Mitjans de comunicació.

Autoritats.

Moltes gràcies, bon dia, per estar ací amb nosaltres.

Senyories, comparec davant de vostés per tal de complir la promesa de lleialtat al poble valencià.
Són vostés, els diputats i les diputades, els representants legítims, qui m'han atorgat la seua confiança.
Una vegada més, la democràcia s'enfortix quan els ciutadans participen, avaluen i decidixen.

El vell poble valencià té molt més de trenta-dos anys d'història.
Les nostres arrels han de vore amb l'antic Regne de València que, durant segles, impulsà moments d'extraordinària esplendor com a potència mediterrània en el Renaixement.

El vell poble valencià té molt més de trenta-dos anys.
Però fou 1983 l'inici de la història del nostre autogovern democràtic.
Perquè no hi ha país sense democràcia.
Perquè no hi ha país sense llibertat.
Perquè no hi ha país sense igualtat.
El poble valencià no és poble subjugat, com li digué Vinatea al rei castellà.
És ara, és en la democràcia quan l'autonomia dels valencians obté tot el seu sentit.

Moltes gràcies, per tant, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, per suposat, a aquells que heu fet possible que avui estiga ací com a president de La Generalitat.
La vostra confiança em compromet, m'obliga i m'honora.

Però, sobretot, i a través de vostés, gràcies als valencians i valencianes que cada dia, amb les seues conviccions, amb el seu esforç i amb les seues esperances, ens han obert les portes d'un nou temps, d'un temps que poc a poc farem nostre, d'un temps i d'un país que ja anem fent.
I, com Raimon, també jo cante les esperances i plore la poca fe.

Vull hui, abans de tot, com a president dels valencians i les valencianes, posar-me al costat de totes les famílies que han estat plorant els seus morts, assassinats per la intolerància, abatuts pel fanatisme, morts pel nou feixisme del segle XXI a Tunísia, a França o al Kuwait el divendres.
(Aplaudiments)

Cap equidistància de la barbàrie.
No hi ha cap terrorista bo.
No hi ha cap excusa ni en el terrorisme, ni en la xenofòbia, ni en el racisme, ni en la criminalitat que utilitza la pobresa com a paraigües de la destrucció de la llibertat.

Des d'ací, mirem amb preocupació el rostre humà de la nostra mar Mediterrània.
L'ànima dels valencians mira sempre la mar i veu, en eixa mar, veu cultura, veu comerç i veu pau.
És per això que ens plora l'ànima quan a Tunísia, o també a França, plou plom, quan les aigües blaves es tornen roges de sang i desolació per la mort d'aquelles i aquells que fugen de la guerra i la pobresa.

Les dos riberes del Mediterrani no poden ignorar indefinidament el paisatge més cruel de la desigualtat.
Els seus plors de hui també són els nostres plors.

Assumisc la veu del poble que ens demana canvi, justícia i igualtat.
Ho faig assumint que és un poble que alça la mirada perquè se sent conscient del destí de tota la humanitat.
Com deia Ernest Lluch, hem d'estendre la nostra mirada prop de nosaltres, però mirant tot el planeta, tot allò que volem conservar i en un món on la immensa majoria de les persones visquen en condicions dignes i en una llibertat, que és un fi per si mateixa.

Senyores i senyors, avui és un dia d'agraïments, d'emocions, però, sobretot, de responsabilitat.

Agraïment a tots els qui van fer possible l'autogovern quan el van somniar, quan van fer en aquella segona república el primer esborrany d'estatut d'autonomia, fins als deu d'Alaquàs, passant per tots aquells que durant els anys setanta van eixir al carrer i feien indestriable Â«llibertat, amnistia i estatut d'autonomiaÂ».
I, sobretot, l'agraïment a les valencianes i els valencians que han estat permanentment defensant el seu país, el país dels valencians, la Comunitat Valenciana.

Agraïments i emocions.
Sempre he cregut que la personalitat de cada un, de cada persona, és fruit de la relació amb les altres persones.
Max Aub ho expressava millor: Â«Les persones sense els altres no som res.
Allò que compta és el que ens unix.
I el que ens unix als humans és la solidaritat humana.
Â»

Per això, en este moment d'emoció, voldria recordar tots els qui m'han acompanyat en este temps.
De tots ells he aprés i a tots ells els dec estar avui, en este moment, davant de tots vostés.

En la política, des d'Ernest Lluch a Joan Lerma o a l'alcalde de Morella, Paco Blasco, i centenars de persones de totes les ideologies i condició de les que he aprés.
Periodistes, com Martí Gómez; literats, com (inintel·ligible) .
.
.
; persones estimades, algunes d'elles ja que no estan entre nosaltres.

I també, en el plànol personal, vull agrair de manera ben especial a la meua família, a Amparo, a Miqui, a Pau.
Els agraïsc la seua paciència infinita i el suport permanent.

I als meus pares.
Moltes coses, però el més important, el llegat dels valors.
No hi ha millor herència, no hi ha patrimoni més valuós que el sentit d'eixa herència: honradesa, paraula i respecte.
(Aplaudiments)

Sóc nét de republicans que, com deia Antonio Machado, només volien un govern honrat i per al poble.

Sóc fill d'un autònom i d'una dona que, com tantes altres, ha treballat tota la vida i ara no té pensió.

Sóc el primer de la meua família que va poder anar a la universitat.

La meua vida és la vida de milers, exactament igual com la vida de milers i milers de valencians i valencianes.
I vos dic una cosa: jo, com ells, me sent afortunat de ser com sóc, de la meua família, de la meua gent, i sobretot també de sentir-me profundament valencià.
(Aplaudiments)

Ara vos dic que no hi ha major honor ni major responsabilitat que ser el vostre president, el president de totes i tots els valencians, de tots i de totes, hagen votat lliurement a qui hagen decidit votar, i també aquells, que en són molts, que han decidit no votar.

Agraïments, emocions i responsabilitat.
Sóc conscient de la gran responsabilitat que assumixc.
Estem immersos en una crisi política, econòmica i social, probablement la més gran de tota la democràcia.
Sóc conscient que la política ha canviat i ha de canviar, i que la política que no respon a la realitat només condueix a la frustració.
I la realitat, senyores i senyors, és dura: 588.
800 persones a la nostra comunitat no tenen treball.
U de cada tres valencians i valencianes està en situació de pobresa.
I tenim, per a fer front a això, un deute de més de quaranta mil milions d'euros.

Però, al mateix temps, sóc conscient de les potencialitats i de la capacitat que té esta terra.
Ho he vist.
En el xicotet empresari que, deixant la seua família, agafa la maleta per a vendre els seus productes a l'estranger i evitar que se tanque la seua empresa i acomiadar els treballadors.
Ho he vist en els ulls plorosos de la mare d'un fill amb gran discapacitat, ací, fa poquets dies davant de Les Corts, a la qual l'administració li havia donat l'esquena, però que ella, sola, amb esforç i amb dignitat està traent el seu fill endavant.

Ho he vist en els joves que se'n van a l'estranger a treballar, amb l'esperança que algun dia podran tornar a casa i treballar a la seua terra.
Ho he vist en els pensionistes que amb una pensió escassa mantenen les famílies del seus néts.

Ho vaig vore ahir en la celebració de l'orgull LGTB.
Milers de persones disfrutant els seus drets, uns drets civils, president Zapatero, que Espanya va reconéixer deu anys abans que altres democràcies, com ahir va fer Estats Units.
(Aplaudiments) Orgull, orgull de la pàtria dels drets i de la pàtria de les llibertats.
Eixa és una pàtria decent.

I permeten-me que me recorde avui molt especialment del meu amic, company, Pedro Zerolo, que tant va fer per esta lluita durant tant de temps.
(Aplaudiments)

Tot eixe coratge enfront de l'adversitat, tota eixa capacitat de donar sempre el millor de nosaltres mateixos, de no donar-se mai per vençuts, és la força que mos traurà de totes les crisis.
És la força d'eixos cinc milions de valencians i valencianes anònims, que és la que avui em dóna tota la força.

Señorías, amigas y amigos, quiero que el inicio de este mandato suponga un cambio fundamental: la recuperación del poder por parte de los ciudadanos y un gobierno al servicio de las personas, para lo cual mi gobierno estará presidido siempre por la ética y la lucha contra la corrupción.

Mi gobierno estará presidido por la lucha contra la desigualdad, por un nuevo contrato social que garantice, modernice la educación, la sanidad y los servicios sociales.

Mi gobierno estará presidido por el avance hacia un nuevo modelo productivo, la reindustrialización, el turismo y la industria agroalimentaria para conseguir trabajo estable, de calidad y digno para todos los ciudadanos.

Mi gobierno estará presidido siempre por la igualdad entre hombres y mujeres, igualdad en todas las políticas y en todas las actuaciones, esa igualdad que aprendí de María Cambrils.

Y, por encima de todo, lucharemos denodadamente, tengamos competencias o no, contra la violencia de género.

Mi gobierno estará presidido por una política cultural potente, plural, moderna, que cuide nuestras señas de identidad, nuestras tradiciones, nuestros monumentos, pero sobre todo nuestra lengua.
Y que nos sitúe en la vanguardia del conocimiento.

Mi gobierno estará presidido por el diálogo, un diálogo entre partidos, pero sobre todo un diálogo permanente con toda la sociedad, universidades, ONG, asociaciones empresariales y sindicales, toda la sociedad civil tan diversa, tan plural, tan rica que tiene esta comunidad.

Es tiempo de cambio y de unidad.
Solamente desde la unidad, el acuerdo y el consenso superaremos esta situación tan difícil.

Señor ministro, mi gobierno estará presidido por una relación con el gobierno de España exigente, leal y solidaria.
Pero, señor ministro, la Comunitat Valenciana no puede aguantar así ni un minuto más.

Detesto el victimismo, pero aún más la injusticia.
No toleraré ninguna discriminación más, ni en financiación autonómica ni en inversiones del estado.
(Aplaudiments)

Al final, el problema valenciano es un problema de igualdad entre españoles.
Queremos diálogo, queremos respeto, queremos soluciones.

Señorías, tenemos que saber interpretar muy bien los retos que nos esperan.
El acuerdo suscrito en el Botánico, un espacio con mucha memoria y con mucha intensidad en el imaginario colectivo… Ahí en el Botánico, las fuerzas que me han dado su confianza, Compromís, Podemos y el Grupo Socialista, dijimos claramente lo que queríamos.

Y lo que queremos es adecuar nuestro proyecto de país a una nueva etapa en la que las personas sean el punto central.
Pero sobre todo un acuerdo para progresar juntos, sin dejar a nadie atrás, porque el crecimiento a cualquier precio no vale, porque no hay que esperar a crecer para redistribuir.
Hay que crecer redistribuyendo.

Soy consciente de que el progreso nunca nos permitirá resolver todos nuestros problemas, pero en cada época tenemos que dar respuestas adecuadas a los problemas del momento.
Y cada etapa no es una elección entre generaciones.
No tenemos que elegir entre aquellos que han ayudado a construir este país y la generación que ha de construir el futuro.
El progreso solo es posible si se basa en una alianza entre generaciones, en un pacto de convivencia.
Por eso, miro hoy a los jóvenes, y les digo que tienen razón, que tienen razón, pero que lo tenemos que hacer juntos.
Que cumpliremos nuestras obligaciones, y la obligación que tenemos es dejarles un país mejor del que nos encontramos.
(Aplaudiments)

Senyores i senyors, este matí no entraré al palau de La Generalitat a soles.
Mai he practicat la política en primera persona del singular.
Entraré acompanyat per les veus, els sentiments, les il·lusions i les esperances de milions de valencians i de valencianes.

Seré el president honrat d'un poble honrat.
Seré el president dialogant d'un poble de paraula.
Seré el president d'un poble valent contra les injustícies.
Seré el president per a unir els valencians.
Cosirem tots els territoris, els pobles i ciutats, comarques, des del Pilar de la Horadada fins a Vinaròs.
S'acabarà allò de dividir els valencians entre bons i roïns.
Treballaré per a unir i per a no separar.

Seré un president d'un govern hospitalari i no hostil, que acull esperances i il·lusions de la manera d'aquella vella fórmula que ens saluda als valencians: Â«benvingut siga qui a sa casa veÂ».

Sóc de Morella, un poble en què, com deia Fuster, Â«tota la nostra edat mitjana sembla condensada en el seu perfil de fortalesa íntegraÂ».
Allí vaig nàixer en la llarga nit del franquisme, i d'allí són les meues arrels i bona part dels somnis que m'han acompanyat fins ací.
Sí, jo també vinc d'un silenci profund i molt llarg.

És la meua generació, eixa generació que votàrem per primera vegada en el referèndum constitucional.
És eixa generació que va vore de prop com els nostres majors conquistaren la democràcia i participàrem en la nostra manera.
I per això, perquè tenim eixe sentit arrelat en eixe temps també, i perquè coneixem el que és la falta de llibertat, consagrem amb devoció protegir la democràcia, consagrem amb devoció protegir i enfortir la democràcia.
I per això entenem que és el moment de reformar la Constitució, per renovar el compromís en les noves generacions.
Tenen dret també a dissenyar el seu futur.

Acabe, amb tota humilitat, recordant les paraules que el rei Jaume I va deixar escrites al seu testament: Â«Amar i protegir totes les persones i el poble, fer regnar la justícia i vetlar perquè els grans no oprimixquen els menuts.
Â» Eixe és el mandat d'esta presidència.
Vos demane ajuda, comprensió i lleialtat al poble valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, és closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 11 hores i 44 minuts)