DS-078%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 8 de febrer de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 46.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyories, anem a donar inici a la sessió de Ple de les Corts Valencianes, la número 46 d'esta legislatura, tot recordant-los que per a donar difusió de la nostra activitat podem usar el hashtags #plecorts.

Senyories, els recorde la necessitat que s'acredite la seua presència.
I si tenen vostés en els seus mòdems, en la seua pantalla, les incidències dels punts que estem tractant per agilitar el coneixement de la nostra activitat, les esmenes i el punt que estem tractant.

Senyories, s'obri la sessió.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la defensa del valencià i la seua identitat pròpia respecte del català, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 47.
212, BOC número 150)

El senyor president:

Senyories, tenim diversos punts en l'ordre del dia, el primer d'ells és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la defensa del valencià i la seua identitat pròpia respecte del català, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Saben vostés que el procediment d'este punt està regulat en els articles 71, 72, 161 i 162 del nostre reglament.

I per a la presentació i defensa de la proposició no de llei té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Jorge Bellver.

Senyories, comencem el nostre treball amb atenció i respecte a l'orador que està en l'ús de la paraula, que és el senyor Jorge Bellver.

Quan vosté vullga, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Venim hui ací a defendre una proposició no de llei que el que busca és la defensa del valencià, la defensa del valencià també com a idioma propi de la Comunitat Valenciana.
I ho fem sustentats en la Constitució i en l'Estatut d'autonomia.

Diu la Constitució espanyola, en el seu article 3.
2, que les altres llengües espanyoles seran també oficials en les seues respectives comunitats autònomes, d'acord amb el seu Estatut d'autonomia.
I en l'article 3.
3 establix a més que la riquea de les distintes modalitats lingüístiques d'Espanya és un patrimoni cultural que serà objecte d'especial respecte i protecció.

I a més, l'Estatut d'autonomia, en el seu article 6, del títol primer, diu que la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és el valencià i, a més, este és l'idioma oficial juntament al castellà.

Els dia que ho sustentem en la Constitució, en l'Estatut d'autonomia, en la Llei d'ús i d'ensenyament del valencià i també en el decret de creació del Consell d'Estat de llengües oficials.

Però sent molt important tot açò, encara ho és més el fet de per què totes estes qüestions s'arrepleguen en la normativa.
I és respectant el sentiment del poble valencià, respectant el sentiment del que és la primera senya d'identitat del nostre poble.

I per què se presenta?
Miren, la primera de les qüestions per la qual presentem esta proposició no de llei és perquè hi ha un advocat català, que no sabem molt bé si motu proprio o instigat per algú, ha presentat una demanda d'informació, en este cas de pronunciament per part del Consell d'Estat de llengües oficials.

Presentem esta proposició de llei perquè entenem que és fonamental una resposta clara i contundent per part del Consell valencià.

Presentem esta proposta perquè és una vergonya que els grups parlamentaris d'esta cambra no estigueren disposats a firmar una PNL de tramitació immediata.

Presentem esta proposta perquè és una vergonya que no s'haja defensat la singularitat del valencià com a llengua distinta i autònoma del català.

Presentem esta proposta per a exhortar el Consell que complisca l'Estatut i la Constitució, l'exhortem perquè complisca la llei, i demanem a esta cambra que, com a representants del poble valencià, facen complir la llei, facen complir l'Estatut, facen complir el que diu la Constitució.

Però desgraciadament, i no és la primera vegada, persones que aprofiten la seua condició de valencians per assentar-se en esta cambra, vergonyosament es neguen a defendre el que són les senyes d'identitat valencianes.

Esta proposició no de llei ha rebut dos esmenes dels grups parlamentaris, en este cas Compromís i Ciudadanos.
I el que diuen estes esmenes, i ja tindrem ocasió de debatre quan les defensen, però el que diuen estes esmenes és una qüestió absolutament inacceptable per a este grup parlamentari.
Desgraciadament, desgraciadament hui l'únic grup parlamentari en esta cambra que està disposat a defendre la identitat del poble valencià i les seues senyes d'identitat és el Grup Parlamentari Popular.
(Aplaudiments) L'únic, l'únic.
I el Grup Parlamentari Compromís imagine que, amb el vistiplau del Grup Parlamentari Socialista i Podemos, sustenten la seua esmena en la declaració que fa del valencià el diccionari normatiu de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ficant en igualtat de condicions el que diu la Constitució, el que diu l'Estatut, el que diu la Llei d'ús i ensenyament del valencià en la normativa, en este cas en el diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

I jo els vaig a recordar -ho dic perquè ho tinguen en compte per al pròxim debat- el que diu el Consell Jurídic Consultiu respecte a la definició de valencià arreplegada en el Diccionari Normatiu Valencià.
Miren, diu: Â«La definició de valencià continguda en el Diccionari Normatiu Valencià, elaborat per l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, s'estima que no s'acomoda al que disposa l'article 106.
1 de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana i la Llei 3/1998, de creació de la dita institució.
Â» Açò és el que diu el Consell Jurídic Consultiu, açò és el que diu el Consell Jurídic Consultiu d'eixa definició.

Senyories, no poden pretendre ficar en igualtat de condicions en la defensa d'esta iniciativa el que diu la Constitució espanyola, el que diu l'Estatut d'autonomia i el que diu la llei de creació de l'acadèmia.

Però vostés ho fan.
Vostés ho fan perquè només tenen un objectiu.
Les dos esmenes presentades, també la Ciutadans, només té un objectiu, que és que desaparega de la redacció de la proposta presentada pel Grup Parlamentari Popular una cosa tan senzilla com açò.
Diu la proposta del Grup Parlamentari Popular: Â«Que Les Corts insten el Consell perquè defenga de forma contundent i per tots els mitjans que tinga al seu abast, davant de qualsevol administració o institució, i en este cas davant del consell de les llengües oficials de l'estat, que, com diu el nostre Estatut, en concordança amb la Constitució espanyola, l'idioma valencià és l'oficial de la Comunitat Valenciana.
Â»

Fins ahí diuen, Â«no, fins ahí estem d'acordÂ», però en el que no estem d'acord és en el que ve.
I diu: Â«i que es tracta d'un idioma distint i autònom de qualsevol altra llengua i, en concret, del catalàÂ».

Doncs no pot ser, no pot ser.
Perquè la segona part, la que vostés estan demanant que desaparega, és precisament la que està sustentada en la voluntat del poble.

Si l'Estatut d'autonomia, si la Llei d'ús i ensenyament del valencià, inclús la de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua diu el que diu, no és per casualitat, no és per casualitat.
El més important de la normativa és que està arreplegant la voluntat de tot un poble, està arreplegant la veu de tot un poble, eixa veu que vostés tant parlen, que no volen escoltar, només l'escolten quan els interessa i quan no els interessa la volen fer callar, (aplaudiments) i quan no els interessa la volen fer callar com fan vostés amb les campanes.

Senyories, vaig a atendre ansiosament quines són les justificacions que vostés van a utilitzar per a defensar estes esmenes però, sense dubte, ja els avance que crec que va a ser absolutament impossible arribar a acords.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyories, ho ha dit el senyor Bellver, a esta proposició no de llei s'han presentat dos esmenes.
I per a conéixer la primera d'elles, la del Grup Parlamentari Compromís, per a la seua presentació i defensa, té la paraula el senyor Josep Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Bon dia, senyories.

He tingut l'oportunitat de pegar una miradeta a centenars de reaccions que s'han produït a les xarxes socials, a partir de la presentació d'aquesta proposta del Partit Popular, i la veritat és que m'he quedat bastant sorprés en vore la pràctica unanimitat que hi ha hagut entre la gent, sobretot la gent jove, en considerar-se realment indignats perquè el Partit Popular torne ací a presentar i a posar damunt la taula el mateix conflicte de tota la vida.

Es tracta, es tracta de tornar quaranta anys enrere, de tornar a dividir la societat valenciana amb batalletes estèrils i de tornar a posar les vísceres per damunt de la raó per a no parlar d'aquelles coses que realment importen.
Ja està el Partit Popular ací, torna-li la trompa al xic.

El més important seria parlar d'aquelles coses que realment importen, parlar dels índexs de misèria que han deixat vostés en este país, de parlar de la marginació perpètua que patim els valencians per part del govern de Madrid a l'hora de fer el repartiment de poders i a l'hora de fer el repartiments dels diners.
Vostés han vingut ací a tornar a tirar una cortina de fum perquè no parlem de com el seu amic Rajoy, per exemple, no mos retorna prou diners per a poder pagar la sanitat, l'educació, la dependència, aquelles coses que realment importen.
I vostés estan ací, torna-li la trompa al xic.

El que plantegen avui ací, senyories del Partit Popular, el que plantegen avui ací no és un debat filològic.
La filologia este tema ja fa molts anys que el té clar.
El té clar la filologia d'ací, i la filologia de la RAE, la de Madrid i la de qualsevol altre lloc del món.

El que plantegen vostés ací és l'intent de trencar un pacte polític que es va forjar als anys noranta, un pacte polític que va impulsar el senyor Eduardo Zaplana, que pretenia acabar amb el conflicte, un pacte polític que va donar lloc a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i que va ser realment una aposta decidida del Partit Popular.

Des d'aleshores, el PP ha posat a tots i cadascun dels presidents que ha tingut l'Acadèmia Valenciana de la Llengua amb els criteris polítics que vostés han cregut convenients.
Després van fer un estatut, vostés van impulsar un estatut l'any 2005 en què li donaven rang d'institució normativa a la mateixa Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Senyors del Partit Popular, vostés van parir l'acadèmia, vostés van parir l'Estatut.
Compromís llavors no existia, ni existia Podemos, ni existia Ciudadanos.

Nosaltres no vam participar de la creació de l'acadèmia, no vam participar de l'impuls de l'Estatut, no vam posar cap president ni cap presidenta de l'acadèmia, era una cosa seua, que la van fer vostés.

Alguns, com jo mateix, vam ser crítics amb la creació de l'acadèmia, però sempre…, no obstant això de ser crítics, hem demostrat que acatàvem el que diguera el nostre Estatut i que, a més, reconeguem el treball en positiu per la llengua que ha fet l'Acadèmia Valenciana de la Llengua durant tots estos anys i -el que és més important- reconeixem la disminució del vell conflicte estèril que hi ha hagut des d'ençà, en part, en part gràcies a la creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que, per cert, van crear vostés.

¿Sap què passa?
Que Compromís no som gent sectària.
(Veus) I de la mateixa manera, de la mateixa manera que reconeixem la faena, la bona faena feta per l'Acadèmia Valenciana de la Llengua que va crear el senyor Eduardo Zaplana, que reconeixem com a positiu també, reconeixem com a positiu el decàleg d'Ares del Maestrat, que va crear el senyor Francisco Camps o la normativa d'ús de la llengua a l'Ajuntament de València que va crear en el seu dia la senyora Rita Barberá i el senyor Vicente González Lizondo, també reconeixem, per exemple, que vaja el Partit Popular europeu i li faça un homenatge en el Parlament Europeu al mallorquí universal del segle XIII, el senyor Ramon Llull, perquè des de Compromís no som gent sectària i reconeixem les coses quan estan ben fetes.
Les iniciatives, les iniciatives interessants les reconeixem fins i tot quan vénen del Partit Popular.

Ara bé, si arribat este punt, vostés volen renegar de totes aquelles coses bones que d'alguna manera vostés van impulsar, si ara vol vindre el Partit Popular ací i dir que anem a pegar-li patada a l'estufa i que de tot allò que vam dir, d'intentar acostar posicions, d'això no n'hi ha res; si ara vostés el que volen és seguir una línia dura, a l'estil de Le Pen o a l'estil de Trump; si vostés el que volen vindre ací en estos moments (veus), vostés volen seguir ací una nova línia basada en dividir a la societat, basada en les desconfiances amb els nostres veïns del nord; si vostés volen vindre ací a dir i a pensar que la nova línia del Partit Popular és que el riu Sénia serà el río Bravo i el mur que el paguen els catalans, els desitjarem molta sort en eixa escomesa i en eixa via que vostés volen reforçar.

Els desitjarem molta sort, per exemple, que vagen vostés, senyora Bonig, al seu nou amic el senyor Albiol, el xenòfob senyor Albiol, i li diga que el Partit Popular de la Comunitat Valenciana, a partir d'ara, vol fer neteja i vol tractar els catalans igual que el senyor Albiol tracta als romanesos o els àrabs.
(Aplaudiments) Seria molt interessant.
Vaja i a vore com li ho explica.
(Veus)

També podrien anar i explicar als seus militants i als seus votants que parlen valencià dia a dia, que parlen la llengua que els ha ensenyat sa mare i que no tenen vergonya de parlar-la, a vore com van, a vore com van i els expliquen que parlar valencià és una vergonya i un defecte, com diu la senyora María José Catalá, o van i els expliquen que Â«el valenciano aisla y tensionaÂ», com difonen els partits…, els perfils oficials del Partido Popular de la Comunidad Valenciana.
Vagen i expliquen això als seus votants i als seus militants.
(Veus)

Però els recomanaríem, senyories del Partit Popular, que si volen trencar els seus propis consensos, que no vinguen ací a marejar, que facen un congrés, facen un congrés i en compte de presentar candidats únics i fer votacions a la búlgara, vagen i debaten d'estes coses.
(Veus) I expliquen als seus militants, als seus alcaldes, als seus regidors, als seus votants que parlen valencià dia a dia, que ja no n'hi ha espai per a ells dins de la nova política de búnquer que el Partit Popular està preparant.
Però això és cosa vostés.
Podien anar i ventilar els seus assumptes dins de casa i no vindre ací, a la casa de tots els valencians, a marejar conforme estan fent este matí.
(Aplaudiments)

Nosaltres, la gent de Compromís, estem ací per a fer una política d'unir i no de separar, estem ací per a tendir ponts dins la societat valenciana i tendir ponts també amb els altres pobles i no per a fer demagògia barata enfrontant la gent.
Pensem que les llengües i les identitats són per a entendre'ns, per a compartir, per a créixer, senyories del Partit Popular, per a créixer.

Amb esta esmena que hem presentat, els demanem que es comporten, que voten si accepten el seu propi consens, senyories del Partit Popular.
Voten aquesta esmena i accepten el seu propi consens, el consens estatutari que va proposar…, que va donar a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua el poder normatiu sobre l'idioma.
I també hem ficat dos esmenes més perquè demostren si realment els importa l'oficialitat del valencià a Espanya i a Europa, que són les institucions on estàvem i que estem pagant a tocateja.

Senyors del Partit Popular, ara mateix els donem des de Compromís l'oportunitat d'acceptar aquesta esmena.
Els demanem que l'accepten i aixina que se sumen al consens que els demana des de fa molt de temps la societat valenciana.
Una societat que està totalment farta de batalles estèrils com la que estan plantejant vostés ací avui.

Rebutjar aquesta esmena, senyories del Partit Popular, és tornar a la soledat del búnquer, amb l'única companyia de Donald Trump i Carles Recio.
De vostés depén.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Diputada María José Catalá, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Catalá Verdet:

Per al·lusions.
(Veus)

El senyor president:

Té vosté… Se l'ha mencionat jo crec que de forma no indecorosa per… (Veus i protestes) ¡Senyories…!
Vaig a donar-li la paraula.
Però, en tot cas, si n'hi ha una inexactitud que té vosté de corregir, té vosté la paraula per un minut.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Senyor Nadal, mire, quan tinga de citar textualment alguna cosa que jo he dit, el millor que pot fer és informar-se, el millor que pot fer.
No el recorde jo a vosté en eixe acte, principalment perquè era un acte de partit i no el recorde.
Per tant, ni vosté presencià el que jo diguí, ni vosté ha vist el context en què jo ho diguí, ni tampoc ha dit literalment el que jo diguí.

Li vaig a dir una cosa molt important.
La diferència entre vosté i jo és una molt clar.
Primera, jo me sent valenciana i utilitze la meua llengua amb total normalitat, i vosté ho sap.
Primera.
Però la utilitze per sentiment, no la utilitze per ideologia.
(S'escolta una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â» Aplaudiments)

Segona diferència, segona diferència, la segona diferència entre vosté i jo, que és molt important, i és la fonamental, i és que jo defense la meua llengua i la defensa per convicció i no la defense i no la utilitze com un negoci, que és el que vosté fa.

Molts gràcies.
(Aplaudiments i protestes)

El senyor president.

Moltes gràcies, senyora Catalá.

Senyories, continuem amb el debat.

Senyo Bellver, ¿vol fer rèplica?
(Veus i protestes) Senyories, ¡senyories!
, que no n'hi ha…, que no estem en un debat… La senyora Catalá ha precisat una…, el que ella considera una inexactitud i això no té dret a rèplica.
(Veus i protestes) No n'hi ha debat en…

Senyories, estem en el punt ara, estem en el punt ara per a vore si el ponent, senyor Bellver, en nom del Grup Parlamentari Popular, accepta o no l'esmena.
(Veus)

El senyor Bellver Casaña:

(Inoïble) … defensa per a vore si la podíem acceptar.

Mire, és que té gràcia que vinguen vostés ací parlant del consens, quan el major dels consensos, que és el que diu la Constitució, l'Estatut i la Llei d'ús i ensenyament del valencià, doncs se fumen vostés un puro.
El primer.
(Aplaudiments) Vostés no poden vindre ací a donar lliçons de consens.

El segon.
Senyor Nadal, clarament, açò de les rets socials ho tindrem de fer vore, perquè jo…, els meus perfils els tinc plens de gent jove que està animant el Partit Popular a seguir en la política que està portant (aplaudiments) endavant.
I això vostés també ho saben.

Però miren, senyories del Partit Popular, el que està fent esta gent està molt clar, el que vénen ací és a ridiculitzar este debat.
Això és el que ells volen fer, ridiculitzar este debat.
I el ridiculitzen fent gràcies, fent bromes, diguent, Â«ya están aquí estos trayendo teorías que no tienen absolutamente ningún sentidoÂ».

Mire, parlen de respectar el que diu l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Jo parle de respectar el que diu un informe del Consell Jurídic Consultiu.
I l'informe del Consell Jurídic Consultiu, entre altres coses, diu…, respecte a la definició del valencià, diu: Â«El Consell Jurídic Consultiu -referint un informe del Consell Valencià de Cultura- que no existix cap discussió sobre el caràcter tradicional i històric del valencià com a llengua pròpia dels valencians.
I és que són nombrosos els escrits que daten de diversos segles arrere, en els quals s'al·ludix a esta denominació.
Â»

Però més avant diu: Â«Estima extravagant la definició de valencià que realitza el diccionari normatiu de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, perquè la dita institució s'extralimita en les seus funcions.
Â» Açò és el que diu el Consell Jurídic Consultiu respecte a la definició del valencià.

Però continua: Â«Si bé la llengua va ser qüestió de conflicte durant el procés autonòmic, l'Estatut d'autonomia va optar per una denominació tradicional i històrica, el valencià, per a identificar un dels símbols més representatius i importants d'una comunitat autònoma, un fet diferencial -senyories-, un fet diferencial com és la llengua.
Â»

Però encara n'hi ha més.
Quan parla de les competències de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, diu que, entre elles, està la de defendre la seua denominació i entitat de l'idioma valencià.
I afirma: Â«Mal es pot defendre la seua denominació quan sota pretext de definir la veu valenciana, s'efectua una identificació de l'idioma valencià amb altres parlats en altres territoris fora de la Comunitat Valenciana.
Â» (Aplaudiments) Això és el que diu l'informe del Consell Jurídic Consultiu, això és el que diu l'informe del Consell Jurídic Consultiu respecte al que vostés estan aportant perquè jo puga acceptar esta esmena.

I miren, senyories, els dia, el que estan fent -ho fan sempre- és intentar ridiculitzar este debat, intentar ridiculitzar-ho.
Però ells el que tenen molt clar és el seu full de ruta, un full de ruta que té copiar literalment l'estratègia que s'ha portat endavant en Catalunya.

I vostés podran dir: Â«Clar, esta és una opinió de Jorge Bellver, un diputat del Grup Parlamentari Popular.
Â» Doncs mire, no.
Els vaig a donar un nom, possiblement a alguns de vostés no els sone, no el coneguen.
Amadeu Mezquida.
Amadeu Mezquida és, a més d'haver sigut el responsable de la campanya del senyor Ribó, és un dels membres d'allò que ells diuen el G-7, que és el grup renovador del Bloc que espera redibuixar el seu partit.

¿Vosté sap el que diu el senyor Mezquida en un estudi que es diu Â«El valencianisme enfront d'EspanyaÂ»?
Ara ells diuen que són valencianistes, per això de continuar enganyant la gent.
Diu: Â«Catalunya ha sigut sempre un espill en què el valencianisme -el seu valencianisme- s'ha mirat.
En aquest cas, però, trobem molt adient analitzar què s'ha fet a Catalunya en els darrers anys per a poder aprendre.
Â» No hem de quedar-mos únicament en la superfície, és a dir, en aquella cadena humana que travessà Catalunya de nord a sud i esdevingué a tocar a Vinaròs a les portes, com a mena de recordatori de l'abisme que separa els dos territoris pel que fa a la consciència identitària.

I diu: Â«Hem de comprendre que allò va ser una fita històrica, però al darrere hi ha hagut un treball estratègic brillant, un treball estratègic brillant d'any i anys per part d'un moviment independentista que ha sabut reinventar-se i elaborar un discurs que l'ha dut de ser corrent minoritària a ser un moviment de masses.
Â»

El senyor president:

Senyor Bellver…

El senyor Bellver Casaña:

Â«Eixa estratègia -acabe, senyor president-, eixa estratègia, eixa reorientació ha sigut la veritable via catalana cap a la independència.
És eixa via estratègica la que el valencianisme -el seu valencianisme- faria bé en tindre en compte.
Â» Això és el que ells volen (aplaudiments) per al poble valencià, això és el que ells volen per al nostre poble.

Res més i moltes gràcies, senyoria.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

No acceptem, senyor president…

El senyor president:

Entenem per les seues paraules que l'esmena no està acceptada.
(Veus) I, per tant, té la paraula el senyor Josep Nadal.
Si està clar, està clar.
(Veus)

Senyor Nadal, té vosté quatre minuts per a rèplica.
(Veus) Senyories, escoltem amb atenció (inintel·ligible) …

Quan vosté vullga, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Diu açò, diu: Â«Per tant, entenem que l'article 3 és absolutament clar.
Entenem que el text és absolutament clar en eixa qüestió i que s'està parlant de la normativa oficial de l'idioma valencià, respectant no només, lògicament, com no podia ser d'una altra manera, la norma fonamental, que és el nostre Estatut d'autonomia, sinó també sobre tot des del consens, des de la projecció al futur, des de la generositat de tots, arribar a un acord que tanque una ferida i que tanque un debat estèril entre els valencians, un debat que el portem arrossegant durant molt de temps.
Â»

Estes paraules no són meues, no són de ningú de Compromís.
Estes paraules les va pronunciar en esta casa, el 2 de setembre de l'any 1998, el senyor Serafín Castellano.
Són unes paraules, les mateixes que he vingut jo a parlar ací, a parlar-los de consens, a parlar-los de tancar ferides.
I és molt diferent tancar ferides que vindre a fer sang.

Vostés el que han vingut ací és a fer sang i això és allò que la majoria de la societat valenciana està totalment farta.
Estan farts de vore com el partit més votat d'este país no dóna la talla i és incapaç de representar a la majoria dels seus electors i a la majoria dels seus votants.
(Remors) Sí, perquè ho dic jo, no perquè ho estic dient jo, perquè ja ho va dir el senyor Serafín Castellano a l'any 1998.
Perquè vostés estan donant l'esquena als pactes que vostés mateixos van impulsar i s'estan quedant arraconats al marge.
Ja veuen que el senyor Bellver ho deia: Â«El Partido Popular es el único de la cámara que defiende al valenciano.
Â» Realment volen quedar-se vostés els únics?

Sap que passa, senyor Bellver, que quan diu això només aplaudeixen la meitat dels diputats del PP, l'altra meitat miren cap a un altre costat, perquè no s'atrevixen (aplaudiments) no s'atrevixen a fer costat a això que vosté mos ha portat ací amb esta proposta, que pareix que la vaja fet Carles Recio, més que res, la veritat.

Jo els demane, els dic en estos moments que encara tenen l'oportunitat de vindre al consens, tenen l'oportunitat de no fer el ridícul més davant tota la península ibèrica, que faran el ridícul.
.
.
Cada volta que en els últims quaranta anys algú li ha preguntat l'opinió d'este tema, a algú del Partit Popular de les Illes Balears o algú del Partit Popular de Catalunya què els han respost?
Els han deixat en ridícul a vostés una volta més.
Sí, senyories del Partit Popular, eixa ha sigut la qüestió.

També resulta que quan hi han hagut més de quinze sentències judicials, que efectivament estan molt per damunt del que vosté ha llegit ací del Consell Jurídic Consultiu, més de quinze sentències judicials dient-los que no tenen raó, que ja ho tenen bé, que aparquen el tema, que la societat valenciana ha canviat molt des dels els últims quaranta anys i no tenim per què suportar açò.

Jo els dic, senyories del Partit Popular, que reflexionen, que reflexionen i que vegen que hi ha altres maneres de fer les coses, altres maneres diferents a això de dir, les paraules textuals, Â«el valenciano es mi lengua materna, tengo ese defectoÂ», senyora Catalá.
Un vídeo que es va fer viral i que ha vist mitja Espanya.
I tant de bo estiga jo equivocat!
, tant de bo!
, però ara després si mos fiquen el tuit eixe que diu que el valencià no aprofita per a res i que és millor l'anglés i que això només tensiona… Què vol que pensem de vostés?
Què vol que pensem si només vénen ací a dividir i a enfrontar?

Senyories del Partit Popular, senyor Calpe, senyor Mulet, senyor Ciscar, senyor Bertomeu, segur que hi ha molt més trellat en esta bancada que el que han demostrat en esta proposta.
Jo els demane que reflexionen, que tinguen trellat.
Els demane que ara tenen l'oportunitat d'acceptar l'esmena i els demane amb el cor a la mà que trenquen la disciplina de vot que els imposa el seu partit des de Madrid i que voten a favor d'aquesta esmena.
(Aplaudiments) Per dignitat, per trellat i perquè la societat valenciana els ho demana.
De vostés depén.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyor Bellver, per a rèplica al senyor Nadal.

Senyories, escoltem amb atenció, respecte i silenci al senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor Nadal, està molt bé la crida que fa vosté als diputats del Grup Parlamentari Popular.
Però ja li puc avançar que en ningun d'eixos escó va trobat vosté un traïdor a la terra valenciana, ni un.
(Aplaudiments)

Mire, deia Blas de Lezo, un dels grans estrategues de l'armada espanyola, que una batalla no se pierde porque unos se ataquen, se pierde porque otros no se defiendan.
I això és el que vostés estan intentant, ridiculitzar estos debats per a dir a vore si aixina s'acaba i estos a més deixen de defendre's.
Mire, no.
Mentre el Partit Popular tinga representació social i estiga sentat en esta cambra va a continuar defenent el valencià com a llengua pròpia i autònoma de tots els valencians.
(Aplaudiments)

Mire, no és un debat estèril, no és un debat estèril, però és que qualsevol persona amb dos dits de trellat entendrà que és molt difícil que vostés vinguen ací a cridar al consens al Grup Parlamentari Popular quan els seus ideòlegs, gent com vostés.
.
.
, en eixe grup està el senyor Ferri, està el senyor Fuset, bé, hi ha molta gent coneguda de Compromís, i eixa gent està recolzant açò i està dient que hem de dependre del procés independentista català, que és una estratègia de molts anys, any rere any, no ho hem de fer a les braves perquè si no els valencians… Si ja ho va dir vosté en l'últim debat.
I és que, clar, defendre els països catalans, ho deia el senyor Nadal en una entrevista, defendre els països catalans al sud del Sénia és molt més difícil que defendre els països catalans en Catalunya.
I tant que és difícil; impossible, diria jo.
(Aplaudiments)

Mire, mire, senyoria, es veu clarament en este estudi de vostés que el que estan buscant, any rere any amb una estratègia a llarg termini, és la independència dels països catalans.
I difícilment va a poder cridar vosté a (inintel·ligible) .
.
.
Però, torne a dir-li, és que no ho dic jo, els he llegit i diu Â«no sap fer una altra cosa que llegirÂ», per a que no em diguen vostés que sóc un sectari, estic llegit els informes de vostés… (Remors)

Bueno, al turrón.
La hoja de ruta.
Es que tienen claramente establecida una hoja de ruta.
Claro que tienen establecida una hoja de ruta.
I eixe full de ruta, la primera de les decisions, la primera de les decisions que varen prendre va ser carregar-se una llei que els impossibilitava portar endavant la seua estratègia.
I el primer que varen fer va ser carregar-se la llei de senyes d'identitat del poble valencià.
Bé, el primer, no, el primer, no.
Esperaren que passaren les eleccions generals i immediatament després, passades les eleccions generals, portaren eixa derogació.
(Aplaudiments) No tingueren el que cal tindre per a ser valent i dir-los als valencians des del primer dia, mosatros volem la independència dels països catalans i el primer que anem a fer és carregar-se la llei de senyes d'identitat.
No.
Esperaren que passaren les eleccions.

Però eixe full de ruta l'estan seguint mil·límetre a mil·límetre.
A banda de la derogació de la llei de senyes d'identitat porten endavant un decret xantatgista, el decret del plurilingüisme -no vaig a parlar d'ell, perquè està vesprada parlarem-, un projecte de llei de funció pública que planteja l'obligatorietat del valencià per a poder accedir a un lloc de treball en l'administració pública.
Però no es queden contents amb això.
Un projecte que regula els usos institucionals de l'administració en les llengües oficials.
Això està bé que hi haja un decret que ordene l'ús de les llengües oficials està bé.
No, no, no està bé, està imposant el valencià en totes les zones lingüístiques del nostre territori, en totes, incomplint el que diu la pròpia Llei d'ús i ensenyament del valencià.
(Remors) Però els criteris.
.
.

Senyor president, si…

El senyor president:

Senyories, demane silenci i respecte.

El senyor Bellver Casaña:

No hi ha diners, senyories, no hi ha diners per a sanitat, però sí que hi ha per a ambaixades.
Estem farts de vore els còpia i pega legislatius que mos duen les lleis ací copiades de les catalanes, totes, una darrere de l'altra, una darrere de l'altra.
(Aplaudiments)

Mire, per no parlar de l'adoctrinament en les aules.
És que, clar, l'atac que estan fent a l'educació concertada no és casual.
Ells volen no només controlar les institucions -i per això necessiten el Grup Parlamentari Ciudadanos, que d'això parlarem després- no només volen controlar les institucions, volen controlar les institucions i volen controlar la societat.
I per això han de carregar-se l'educació concertada, perquè és l'únic espai de llibertat que queda i vostés no poden controlar.
(Aplaudiments) Per això ho volen fer.
No és per casualitat.

Acabe, senyor president, acabe.
Ells parlen de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i diuen, Â«no, la Academia Valenciana de la Lengua es fundamental para nosotrosÂ».
És mentira.
Només la utilitzen quan els interessa.

Mire, la direcció general de política lingüística ha tret uns criteris…

El senyor president:

Senyor Bellver,…

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
-acabe, senyor president- uns criteris lingüístics, uns criteris lingüístics que han sigut informats per l'Acadèmica Valenciana de la Llengua.
I sap què diu l'Acadèmia Valenciana de la Llengua?
Que no, que eixos principis que estan aprovant, que eixos criteris no s'ajusten a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, no s'ajusten al que diu el diccionari.
I vostés se tornen a fumar un puro.
Eixa…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.
Té després vosté més temps per a poder continuar desenvolupant este tema.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president, després continuaré.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, s'ha presentat una altra esmena en nom del Grup Ciudadanos.
Per a la seua presentació i defensa té la paraula la il·lustre diputada Mercedes Ventura a la qual escoltarem amb atenció, respecte i silenci perquè puga defensar l'esmena que en nom del Grup Ciudadanos s'ha presentat.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidente.

Señores del Partido Popular, hoy nos traen a esta cámara una proposición no de ley que el único objetivo que busca es la confrontación de los valencianos.
Y, mire, señor Nadal, una vez en esta cámara estoy de acuerdo con ustedes.
Los señores del Partido Popular han venido aquí a hacer sangre en esta cámara.
(Aplaudiments)

Ustedes, con esta proposición no de ley, desean abrir batallas para separar a los valencianos, batallas que ya ustedes avivaron con las políticas del señor Zaplana.
¿No se acuerdan?
¿Ahora que ya no están en el gobierno ya no se acuerdan?
Y la única finalidad que yo encuentro es rédito político, rédito electoral.

¿Ustedes creen que presentando esta proposición no de ley en esta cámara pueden darle respuesta al Tribunal Superior de Justicia sobre si el catalán o el valenciano es o no es lo mismo?
¿Usted, de verdad, desea encontrar esta respuesta en esta cámara?
Señor Bellver, la búsqueda de la respuesta la debe trasladar a un grupo de expertos, a un grupo de filólogos en esta materia.
Le recuerdo que el señor Zaplana creó un ente normativo, como es la Academia Valenciana de la Lengua, con el objetivo de sacar el debate lingüístico de la política, sí el señor Zaplana, lo creó, no se extrañe usted, señor Castelló.
Y que fueran los filólogos, porque usted es del Partido Popular y creo que conoce la historia de su partido, y en este sentido tendrían que ser los filólogos y los expertos los que dieran respuesta a esta pregunta que usted hoy nos traslada aquí.
Parece que ahora que no gobiernan, como les he dicho, se les olvida lo que hicieron en esta cámara.

Por lo tanto, creemos que esta pregunta no la deben de hacer aquí porque es hacer conflictos innecesarios.
Y no lo dice mi grupo, no, lo dice su grupo.
El señor Albiol reconoce que el tema ni les preocupa, ni les interesa.
Y el señor Albiol, que yo recuerde, es de su grupo parlamentario, en concreto (remors) bueno, del Partido Popular, disculpen… (Remors)

El senyor president:

Senyories…

La senyora Ventura Campos:

El señor Albiol, no se irriten tanto cuando no hay argumentos, el señor Albiol lo que decía, que es del Partido Popular, que en la calle no existe este conflicto que ustedes hoy aquí hoy nos están trasladando.
Pero no solo el señor Albiol si no también se mostró molesto el señor Santiago Fisas, que también es de su partido, diciendo a la señora Bonig que en política no todo vale, en política no todo vale.
(Aplaudiments)

Y eso mismo es lo que dice el Grupo Ciudadanos: en política no todo vale.
(Remors) Y por eso…

El senyor president:

Un segon, senyoria, un segon.

Senyories, s'ha demanat respecte i silenci per escoltar l'orador.
Demane silenci i respecte per a escoltar la diputada Mercedes Ventura.
Continue vosté.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

Y no creen problemas donde no los hay.
No habrá batallas para recuperar esos votos perdidos, no separen a los ciudadanos solo por rédito político.

Miren, esta proposición no de ley copia literalmente el Estatuto de autonomía, cuyo artículo 6 establece que la lengua propia de la Comunidad Valenciana es el valenciano y que el idioma valenciano es el oficial de la Comunidad Valenciana, al igual que lo es el castellano.
Y añade, en el punto octavo, que la Academia Valenciana de Lengua es la institución normativa del idioma valenciano, que según dicta la página web es la entidad normativa oficial del idioma valenciano.
Creo que queda muy claro.

En definitiva, lo que ha traído hoy aquí el Partido Popular es repetir lo que todos ya sabemos, compartimos y defendemos, lo que está establecido en la norma institucional básica de la Comunidad Valenciana, que es el Estatuto de autonomía.

Mi grupo defiende la lengua valenciana, al igual que defiende la lengua catalana, el gallego, el euskera, entre otros, como lenguas propias y oficiales, porque también están recogidas en los distintos estatutos de autonomía.

Así que en nuestro grupo nos preguntamos: ¿de verdad esta es la principal preocupación que tiene el Partido Popular?
Su prioridad, ahora mismo, ¿es hablar, sobre todo, sobre lo que todos apoyamos y que está recogido en nuestro principal fruto de consenso y de diálogo?
¿No creen que en la Comunidad Valenciana se deben de poner soluciones a problemas reales, como el paro, el acoso escolar, las listas de sanidad, la educación o incluso la infrafinanciación?
(Aplaudiments)

Señorías, nuestra sociedad está harta, está harta de polémicas estériles y tópicos interesados al respeto de la identidad y de su lengua.
Ustedes creen que con estas políticas van a repartir el carnet del buen valenciano, igual que pasaba con las señas de identidad.
Deberían entender, por una vez, que el sentido de que ustedes hablan es un bien intangible, un bien intangible que no se puede materializar.

Ustedes buscan una identificación de la población y saber cómo se siente.
¿Sabe cómo me siento yo?
Yo me siento valenciana.
Pero, ¿usted sabe cómo se sienten los valencianos?
Sienten que les han robado, sienten que sus hijos están en barracones, (aplaudiments) sienten que no pueden pagar la factura de la luz, sienten que no tienen una vivienda digna, sienten que la sanidad no es como debería de ser, sienten todas esas penurias que nos ha dejado el gobierno del PP.

En definitiva, los valencianos que nos estarán escuchando hoy desde casa o aquí arriba, pues, sentirán que con esta propuesta concreta no mejoramos los servicios básicos, no, ni la educación, ni la sanidad, ni la dependencia…, todos estos aspectos que contribuirían a mejorar la calidad de vida de los valencianos.

Propuestas como esta desvirtúan el fin político.
Y deberían entender que esta diversidad lingüística es una riqueza que debemos de potenciar y debemos de promocionar, pero nunca utilizar como arma arrojadiza o como arma política para enfrentar a unos y a otros, (veus)…

El senyor president:

Senyories, escoltem amb respecte.

La senyora Ventura Campos:

…que es lo que está haciendo ahora el Partido Popular.

Esta diversidad lingüística (veus) de la que gozamos queda recogida en la Constitución española, en su artículo 3, e indica que existe una riqueza…, bueno, que la riqueza de las distintas modalidades lingüísticas en España es patrimonio cultural y que será objeto de especial respeto y protección, como bien ha dicho usted, señor Bellver.

En este caso, según marca nuestro Estatuto de autonomía, será el valenciano la lengua propia de la Comunidad Valenciana como lengua a respetar y a proteger, y no como fines políticos.
De la misma manera, es recogido en la Ley 4/1983, de 23 de noviembre, del uso y enseñanza del valenciano, en su artículo 7, donde se ratifica que el valenciano es la lengua propia de la Comunidad Valenciana.
Así como el comité de expertos del consejo europeo deja claro que la lengua autóctona que se habla en la Comunidad Valenciana es el valenciano, al igual que el catalán es la lengua oficial en Cataluña y en las Islas Baleares.

En definitiva, las diferentes normativas, que les acabo de hacer referencia… No sé si me están escuchando, porque había un debate aquí…, pero las diferentes normativas dejan claro que la lengua propia de los valencianos es el valenciano.

Y, en consecuencia a esta normativa, hemos querido presentarles una enmienda para enriquecer su propuesta de resolución, modificando su texto por el siguiente: que se inste al Consell a defender de forma contundente y por todos los medios que tenga a su alcance, frente a cualquier administración o institución, y que, en este caso, frente al consell de les llengües oficials de l'estat, que, como bien dice nuestro Estatuto, en concordancia con la Constitución española, el idioma valenciano es el oficial de la Comunidad Valenciana, al igual que el catalán es la lengua oficial en Cataluña y en las Islas Baleares, el gallego es el idioma oficial en Galicia, el euskera en el País Vasco, el vascuence en las zonas vascoparlantes de Navarra, tal y como queda establecido en los diferentes estatutos de autonomía.

Y esperamos que sea aceptada esta enmienda para poder darles el voto a favor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ventura.

Efectivament, senyories, abans que el senyor Bellver diga si accepta o no l'esmena, tenen vostés els documents que estem tractant en estos moments, en la pantalla, en el punt Reunions.
Van a sessió de ple número 46, es la quaranta-sisena sessió de ple que fem en esta.
.
.
I, en el PDF Informació, tenen les esmenes en les seues pantalles.

Senyor Bellver, té vosté la paraula per a exercir el torn d'acceptació o no de l'esmena que presenta el Grup Ciudadanos.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies, senyores i senyors diputats.

Senyora Ventura, li deuria a vosté.
.
.
, bé, no sé si li deuria preocupar o no, amb la facilitat que alça vosté els aplaudiments, els aplaudiments dels grups tripartits, dóna la sensació que s'han casat vostés, dóna la sensació que s'han casat vostés amb el tripartit valencià.
(Veus i aplaudiments)

Mire, que no, que no, senyora Ventura, que no, que no, (veus) que no parlem valencià.
.
.
, (veus) que no parlem valencià perquè ho diga la llei.
No parlem valencià perquè ho diga l'Estatut.
No parlem valencià perquè ho diga la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
Parlem valencià perquè és l'idioma que mos han ensenyat els nostres pares.
(Aplaudiments) Parlem valencià perquè és la llengua dels nostres fills.
I parlem valencià, senyoria, perquè complim, perquè entenem i perquè som part de la idiosincràsia del poble valencià.

Mire, senyora Ventura, menut paperot.
Jo.
.
.
, no sé, el senyor Subiela espere que es trobe bé.
.
.
Ah!
, sí, està ací, no l'havia vist.
(Veus) Pensava que el debat l'anava a portar ell, perquè normalment és ell qui porta estos debats.
Entenc perfectament, senyor Subiela, que vosté no haja volgut portar endavant este debat.
Però, ja que no el porta el senyor Subiela, senyora Ventura, vosté el que.
.
.
No, ho dic perquè normalment estos debats sempre els ha portat ell.
(Veus) Sí, sí.

El que vosté deuria fer, senyora Ventura, és vindre ací i, en lloc de vindre a insultar este grup parlamentari i tots els valencians, explicar per què vosté fa una setmana estava disposta a firmar esta mateixa proposició no de llei de tramitació immediata i hui, una setmana després, (veus i aplaudiments) resulta que diuen que no, que esto viene para enfrentar a los valencianos.

Si vosté ha rebut una cridada o el seu portaveu o qui no siga el seu portaveu ha rebut una cridada de dalt, doncs, vinga ací i vosté ho explica i diu: Â«Señores diputados valencianos y señores valencianos, he recibido una llamada, y donde dije Â«digoÂ» digo Â«DiegoÂ», y no voy a poder respaldar esta proposición.
Â» (Aplaudiments) Eso es lo que usted debería hacer si de verdad fuese la nueva política de la que tanto alardean.

Mire, y no se olvide, no se olvide, señora Ventura.
Claro que sabemos de la Academia Valenciana de la Lengua, claro que sabemos.
No lo recordará, porque hace ya muchísimos años, pero en la universidad, cuando un señor que hoy es presidente de esta cámara pertenecía a un grupo de estudiantes y yo estaba en otro, el debate respecto a la academia era un debate mucho más sencillo que ahora.
Porque, ¿sabe qué pasa?
Que quien defendía la academia era servidor, era mi partido político; y los que representan hoy otras cosas, no querían academia y, además, lo argumentaban bien.
Si es que me parece bien lo que hacían entonces; lo que me parece mal es lo que hacen ahora, que es engañar a los valencianos.

En aquellos momentos, ¿sabe qué decían, señora Ventura?
Que no hacía falta una academia valenciana de la lengua -yo decía de la lengua valenciana-.
Entonces, ellos decían: Â«No, no, no.
No hace falta una academia valenciana de la lengua, porque es que ya hay una academia valenciana de la lengua, que es l'Institut d'Estudis Catalans.
Â» Eso es lo que decían estos señores hace unos años, (aplaudiments) y lo decían en la universidad, claro.
¿Y a usted eso no le preocupa?
¿A usted eso no le preocupa?

Y, claro, cuando me hace mención, me hace mención al tuit del señor Fisas, mire, yo estoy absolutamente convencido de que este señor es capaz de hacer tuits mucho más afortunados y más informados que el que hizo.
Pero que usted me diga a mí, pero que usted me diga a mí…, me venga aquí a decir lo que piensa un diputado catalán…, es decir, lo que piensa un catalán sobre el catalán… Si ya se lo digo.
Le voy a descubrir un secreto, señora Ventura, los catalanes no es que piensan que el catalán y el valenciano es la misma lengua; los catalanes piensan que lo que se habla en Valencia es el catalán, y en eso es en lo que nosotros no estamos de acuerdo.

Mire, pero también estaría bien que usted, dentro de su dignidad política, viniese aquí y, de la misma forma que denuncia un tuit en una cuenta particular de un señor, a título particular, viniese aquí y dijese: Â«¡Oiga!
Y, de la misma forma, me parece mucho peor que haya un exdiputado, un exdiputado de Compromís, un exparlamentario de Compromís, que vaya a respaldar actuaciones, actos de Puigdemont, de los independentistas catalanes y vaya a formar parte de esos actos, participando, respaldándolo, en nombre de Compromís.
Â» Eso debería usted denunciar aquí.
(Aplaudiments) Pero de eso ni mu, porque, claro, están ustedes casados -acabe, senyor president.

Mire, mire si les interesan, mires si les interesan los entes valencianos, las instituciones valencianas, que esos criterios lingüísticos que ellos han aprobado pasan a dictamen de la Academia Valenciana de la Lengua.
¿Y usted sabe lo que dice el dictamen de la Academia Valenciana de la Lengua de los criterios lingüísticos que aprueba la dirección general de política lingüística, que afecta a toda la administración, a todos los entes públicos y que, además, han pasado copia a todos los ayuntamientos valencianos?
Pues, mire, dice muy claramente…

El senyor president:

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

…-açò ho vaig a dir-, (rialles) dice muy claramente, señora Ventura: Â«Los criterios que aprueba esa dirección general son criterios de la dirección general de política lingüística, no son criterios de La Generalitat, porque la Academia Valenciana de la Lengua está en contra.
Â» Y dice: Â«No se diu «homes«, se diu «hòmens«.
No se diu «aquest«, se diu «este«.
No se diu «dues xiquetes«, se diu «dos xiquetes«.
No se diu «cinqué«, se diu «quint«.
No es diu «serveix«, se diu «servix«.
No es diu «aquí«, es diu «ahí«.
(Rialles i veus) No es diu «ordre«, es diu «orde«.
Â»…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

…Açò és el que diu l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i això és el que estos senyors se fumen un puro.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

No faré ús de la inexactitud que ha.
.
.
Senyor Bellver, no faré ús del reglament per al tema de la inexactitud.
Però sí que el puc informar que jo vaig negociar amb Eduardo Zaplana l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Mire si estava a favor o no de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
(Aplaudiments)

Senyora Ventura, té vosté la paraula.

(Veus) Perquè volem, per damunt de tot, que el valencià siga una llengua normal.
(Veus i aplaudiments)

Senyora Ventura.

(El vicepresident segon parla amb el micròfon desconnectat.
Veus) A partir d'ara, la senyora Ventura té dret a rèplica al senyor Bellver.

La senyora Ventura Campos:

A ver, relajaros un poquito, que os veo un poco estresados.
(Veus.
Se sent una veu que diu: Â«Silencio.
Â»)

Cuando se dicen las verdades, ya te casas con alguien.

Señor Bellver, ¿sabe usted con quién me caso yo?
Me caso con mi partido, con Ciudadanos.
Somos almas libres.
(Aplaudiments) Nos casamos con las ideas sensatas, con las ideas sensatas.

Y ustedes se molestan y dicen que insultamos cuando no quieren escuchar las verdades.
A ver, la verdad es que usted ha querido abrir aquí una guerra, y no está proponiendo nada constructivo; esta es la realidad.
Y me sabe muy mal, de verdad, que se lo tenga que decir también el gobierno.
Y es la pura realidad.

Bueno, señor Bellver, como le he dicho anteriormente, me sorprende que su Partido Popular, el que quiso sacar el debate lingüístico de la política con la creación de un ente normativo, como bien le he dicho, de la Academia Valenciana de la Lengua, ahora pretende volver a sus inicios por el rédito electoral.
Este es el objetivo: rédito electoral.

En esta línea, creemos que no es el foro.
Y esto es lo que queremos decirle: no es el foro de debate, sino debe de estudiarse en un foro de expertos y filólogos; este no es el foro.

Es más, nos sorprende que ustedes, que han ninguneado y menospreciado durante años el valenciano, ahora vengan pidiendo protección al valenciano.
Ustedes que utilizaron nuestra lengua, el valenciano, como moneda de cambio con los catalanes, ¿se acuerdan?
.
.
.
¿No se acuerdan de estos titulares del año 2004?
Se los voy a mostrar yo:

Â«Pujol revela que pactó con Zaplana para avanzar con discreción en la unidad del catalánÂ».
Â«Pujol dice que en 1996 acordó con Zaplana el apoyo de CIU al PP, a cambio de la unión del catalánÂ».
¿Hacen memoria?
(Veus) Vale, me alegro de que hagan memoria.

Por otro lado, también me gustaría decir que tienen una defensa un poco bipolar.
Porque, es más, a día de hoy siguen menospreciando el valenciano.

De verdad que me duele sacarle estos titulares, porque no es propio de mí; me duele porque le respeto.
Pero también tenemos a un diputado suyo, provincial, que dice que: Â«Me cuesta seguir el valenciano.
Prefiero aprender inglés, porque es una lengua práctica.
Â» (Inintel·ligible) … el respeto.
Y también (inintel·ligible) … un parlamentario de esta cámara se mofe del valenciano de una diputada argentina.
(Veus)

Por lo tanto, vamos a respetar el valenciano con todas sus herramientas.
(Aplaudiments)

Nosotros únicamente queremos que se respete a los valencianos y que no se abra una batalla de la lengua.
También se lo he dicho al señor conseller, no queremos que la lengua sea un fin político.
Se lo hemos dicho al señor conseller, se lo decimos al Partido Popular.
Sensatez, sensatez, por favor.

En este caso, también quería indicarle que, si tanto defiende… -y no lo quería decir, pero lo voy a decir-, si tanto defiende usted el valenciano, ¿por qué tienen olvidada a la Real Academia de Cultura Valenciana y a Lo Rat Penat?
No han presentado ni una sola enmienda para el presupuesto.
(Veus) (Inintel·ligible) … Pues los tienen abandonados porque…

El senyor president:

Senyories.
Ara el senyor Bellver replicarà.

La senyora Ventura Campos:

Por otro lado,…

El senyor president:

Un segon, diputada, un segon.

Senyories,…

La senyora Ventura Campos:

Pues me alegra, me alegra que lo defiendan ahora en este pleno, me alegra sinceramente.

Bueno, nuestro partido tiene claro que respeta las diferentes instituciones, las respeta, tanto las centenarias como la Academia Valenciana de la Lengua.
Tiene claro que con la lengua no hay que hacer ningún tipo de batalla.
Y finalmente, señor Bellver, se lo digo desde el respeto, con todo el respeto del mundo, como le he dicho, quiero apelar a la sensatez y dejar a los especialistas y a los filólogos, a los técnicos, que estudien estas cuestiones lingüísticas, y que nosotros nos dediquemos a presentar propuestas que mejoren la calidad de vida de los valencianos.

Les recuerdo que también, y ustedes lo han denunciado, sigue atascados los expedientes de dependencia, y eso sí que es una prioridad.
Así que centrémonos en trabajar para mejorar las condiciones de vida de los valencianos.
Centrémonos en hacer nuestro trabajo, en cumplir con nuestras funciones, y no hacer inservible esta cámara, y dejemos que los expertos hagan bien su trabajo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada Mercedes Ventura.

Per a rèplica a la intervenció de la diputada, senyor Bellver.
Quan vosté vullga, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

No, és que clar, diu, és que són tots els arguments que tenen.
Â«Es que usted no ha venido aquí ni siquiera a presentar una enmienda.
Â» No, ni siquiera presentamos enmiendas.
Presentamos enmiendas por tres veces.
Por tres vías distintas.
No solamente para Lo Rat Penat, pidiendo subvención para Lo Rat Penat, para la Real Academia de Cultura Valenciana y para una institución que no sé si usted conoce, que es la Cardona Vives, de Castellón.

Para que lo mire, para que se entere, para que lo sepa.
Hombre, como tenía la duda, pues ya lo sabe.
Por tres veces.
¿Sabe qué ocurrió con esas enmiendas, señora Ventura?
Pues que la votaron en contra todos estos señores.
Estos que dicen que son valencianistas, a las entidades valencianas centenarias las premian retirándoles todas las subvenciones.

Y además el argumento es: Â«No, les retiramos la subvención porque es que, claro, la normativa que ustedes utilizan no es la de la Academia Valenciana de la Lengua.
Â» Hombre, pues faltaría más.
Que se le exija a la Real Academia de Cultura Valenciana o a Lo Rat Penat que utilice la normativa de la Academia Valenciana de la Lengua es ser unos…, una mala gente.
Malas personas.
Malas personas.
Porque no se le puede exigir a la Real Academia de Cultura Valenciana y a Lo Rat Penat que renuncien a lo que son, a las normas en las que ellos creen y que están defendiendo.
(Aplaudiments)

Pero esta gente sectaria, con su apoyo, están siguiendo milímetro a milímetro la hoja de ruta de la que le he hablado anteriormente.
¿Cómo puede usted venir aquí y decir que es el PP el que está haciendo un uso interesado del debate de la lengua?
Oiga, yo hablo valenciano desde que soy pequeñito con mis padres, con mi mujer, con mis hijas, con mis amigos y en estas Cortes.
Siempre.
Y si usted me habla en castellano, yo le contesto en castellano.
Porque me siento tan cómodo hablando valenciano como castellano.
(Aplaudiments)

Pero mire, señora Ventura, que lo están diciendo ellos.
Que lo están diciendo ellos.
Están diciendo: tenemos que copiar la hoja de ruta que han llevado adelante los independentistas catalanes.
Tenemos que ser inteligentes.
No tenemos que hacerlo a las bravas.
Esa es una estrategia de poco a poco, any rere any.
Es una estrategia que es necesaria para poder asentar esos queridos e imaginarios països catalans que tanto anhelan.

Pero si lo estamos viendo todos los días.
¿Es que no ha visto usted lo que ha pasado con la norma marco, por ejemplo, de la televisión valenciana?
Copian íntegramente la norma marco catalana.
Oiga, y ustedes podrían haber dicho: Â«Mire, es que la hemos copiado íntegramente porque pensamos que es una buena norma marco.
Y por tanto, como pensamos que es una buena norma marco, la copiamos íntegramente.
Â»

Pero no, la copian íntegramente, pero solamente cambian una cosa.
Estamos hablando de la norma marco de la televisión valenciana.
Pues el tripartito solamente tiene una cosa que cambiar, que es en el artículo que la norma marco catalana habla de la internacionalización del catalán, que me parece muy bien que los catalanes quieran internacionalizar el catalán, pues estos señores eso lo borran, no quieren internacionalizar el valenciano y dicen: Â«No, haurem de defendre la llengua en l'àmbit lingüístic comú.
Â» La única aportación que tenía que hacer el tripartito a lo que es el mandato marco valenciano.

Mire, y con esto ya acabo, señora Ventura.
Entiendo perfectamente de sus posicionamientos lo que les está ocurriendo.
Lo entiendo perfectamente.
Entiendo perfectamente de sus posicionamientos actuales que en su día no estuviesen a favor de la ley de señas de identidad del pueblo valenciano.
La primera de las decisiones que toman de la mano del gobierno tripartito.

Porque les vuelvo a repetir, señores diputados del Grupo Parlamentario Ciudadanos: para poder llevar adelante esa estrategia, esa hoja de ruta, les necesitan a ustedes.
Y los valencianos que les han votado a ustedes no les han votado para que estos señores saquen adelante su hoja de ruta.
(Aplaudiments) Así que, señora Ventura, como usted comprenderá, no voy a poder aceptar su enmienda.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyories, per a conéixer la posició dels grups que no han presentat esmenes, en primer lloc en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la il·lustre diputada Sandra Mínguez tindrà la paraula per a fixar posició.
Quan vosté vullga.
Bé, esperarem.
.
.
Quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Em pose al lloc de la companya diputada Eva Alcón, i jo em sentiria ofesa.
La veritat és que sembla que els seus estudis, que la seua càtedra, que les seves hores d'investigació no valen de res.
Qualsevol polític pot qüestionar-la, pot qüestionar els estudis que ella va fer.
Com a matemàtica, jo em sentiria ofesa si qualsevol grup parlamentari ací traguera ací una PNL per a debatre les integrals.
Veritat que no s'atrevirien a fer-ho respecte de les matemàtiques?
Aleshores, per què ho fan respecte a la filologia?

La meua sospita és que a vostés la llengua no els importa.
I que el seu objectiu, com bé han dit els companys, és dividir i amb un poc de sort, traure algun vot.
Per això, no presentarien mai una PNL sobre les integrals, perquè no trau vots i perquè no té rèdit polític.
Tot i que el titular en el Mundo Today quedaria molt bonic: Â«Les Corts Valencianes voten com s'han de resoldre les integrals logarítmiquesÂ».

Bé, com dia, moltes ganes tinc d'escoltar la companya Eva Alcón.
I digueu-me malpensada, digueu-me, però jo tinc la sospita que hui ací estan fent perdre'ns el temps a aquesta cambra, als valencians i a les valencianes, al poble valencià, i usen novament la llengua per no parlar d'altres coses.

Anem a fer una prova: mil, dos mil, tres mil, quatre mil, deu mil, onze mil, dotze mil, dos milions de peles.
Això és valencià?
Això és català?
Això és mallorquí?
(Aplaudiments) Jo no sé si això ho entenen únicament els que estem baix del sud de Sénia, del Sénia.

I dimarts passat, com bé saben, va estar ací, en València, Xavier García Albiol, portaveu del Partit Popular en el Parlament català, i la veritat és que estic un poc desconcertada amb vostés, perquè vaig llegir tuits de gent del Partit Popular d'ací agraint-li en valencià que estiguera ací, la seua presència.
I jo no tinc clar si ell va entendre el que volien dir els vostres companys.
(Rialles)

I al revés, he de dir també que l'home va fer un esforç molt gran, i quan va arribar ací va començar diguent: Â«Bon dia a tothom.
Â» De veritat que espere que agraïu l'esforç que va fer d'aprendre valencià per a saludar ací, en aquesta terra, els seus dirigents i els seus companys.
(Aplaudiments)

Jo no sóc filòloga, i no vaig a entrar a un camp que no domine.
No sóc tan atrevida com ho són vostés.
Però vullc seguir sabent i vullc seguir aprenent.
I voldria fer-los algunes preguntes, a vore si em poden contestar.
Si tant defensen el valencià, com diu vosté, senyor Bellver, per què érem l'única comunitat autònoma amb llengua pròpia que no tenia una direcció general de política lingüística?
Si tant defensen el valencià, per què érem el territori amb llengua pròpia que menys invertia en política lingüística?

Si tant defensen el valencià, per què el valencià era residual en les seues comunicacions oficials, quan estaveu al govern?
Si tant defensen el valencià, per què no han eixit a defensar el regidor de Gata de Gorgos, al qual no se li han respectat els seus drets lingüístics?
(Aplaudiments) Si tant defensen el valencià, per què no obrien més unitats de valencià, quan xiquets i xiquetes es quedaven sense estudiar valencià, i tancaven línies en valencià?
Per què?
(Algú, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Per favor!
(Inintel·ligible) .
.
.
¡Qué demagogia!
Â») (Veus i rialles) 

Millor que no ha quedat registrat el que ha dit la senyora Bonig.
Si tant defensen el valencià, per què l'espanyol i l'anglés Â«proyectan e integran, mientras que el valenciano aísla y tensionaÂ»?
Per què?
(Aplaudiments)

Espere de veritat, vos dic de cor, espere no tensionar-vos molt amb la meua intervenció en valencià.
Jo, com bé sabeu, no sóc d'ací.
Jo vaig vindre ací amb díhuit anys i bé, demane disculpes si no estic parlant massa bé el valencià i m'equivoque.
De veritat que ho intente, no vaja a ser que pensen vostés que em faig un embolic i algun diputat o diputada de la bancada popular es moleste.
Segurament, si ho fera en castellà, no m'equivocaria tant.

Bé, miren, jo no tinc la sort d'haver nascut en una terra amb dos llengües oficials, on els xiquets de ben xicotets estan parlant amb la mare en una llengua, es giren i parlen amb el pare en l'altra llengua.
Tinc enveja de vostés, i els ho dic de cor.
Per tant, per favor, deixen d'utilitzar la llengua per a fer política i aprofiten el privilegi que tenen.
Aprofiten el tresor que tenen.
Aprofitem el privilegi i el tresor que tenim.

La veritat és que ja em passe i acabe el meu temps.
Senyor Bellver, moltes ganes de debatre, de seguir debatent amb vosté en la rèplica, i tinc moltes ganes d'escoltar la segona part d'aquesta PNL.
Ha de portar cigrons la paella?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mínguez.

Senyor Bellver.
Senyor Bellver, vol.
.
.
?
(Remors) Senyories, senyories.
Senyor Bellver, vol exercir vosté el dret.
.
.
?
Doncs, té vosté la paraula.
(Veus) Senyories.
.
.
Senyories, escoltem amb respecte i silenci el següent orador, que és el senyor Bellver, que replicarà a la fixació de posició de la diputada Sandra Mínguez.

El senyor Bellver Casaña:

Molt ràpidament, senyor president.
Tot el temps que he abusat en les anteriors intervencions, me compromet a no utilitzar-lo en esta.
(Veus)

Sí, sí, ja sé, si vostés.
.
.
Pues cállate, claro, pero si ustedes lo que querrían es eso, callarnos, como hacen con las campanas.
Si es lo mismo, es su forma de trabajar, es su forma de entender la política.
(Aplaudiments) Es su forma de hacer política a través de las administraciones.
Cállate.
Claro.
Bé, senyor president, hauria d'estar diguent-ho vosté.
Ahí n'hi han diputats del Partit Socialista que li estan diguent a este diputat en l'ús de la paraula, Â«cállateÂ».
Pues eso.

Mire, senyories, senyora Mínguez, claro, es que yo no voy a meterme con cada uno cómo habla el valenciano, cómo lo deja de hablar, faltaría más.
Pero claro, el que no puc és.
.
.
, com el parle vosté, però el que no puc consentir és que diga, vaja, que insinue mentires.
Bé, que les insinue, o no sé si ha segut insinuació o ho ha afirmat.
Diu: Â«Ustedes no tenían dirección general de política lingüística.
Â» Hombre, póngame preguntas más difíciles.
Claro, póngamela más difícil.

Es que solamente tengo que mirar hacia ahí.
Claro, claro que teníamos una dirección general de política lingüística.
Claro que la teníamos.
¿Y cómo se atreven ustedes a decir que no?
¿Pero cómo se atreven ustedes a decir (aplaudiments), cómo se atreven ustedes a decir que no invertíamos en política lingüística?
Vamos, multiplicamos por seis el número de estudiantes de niños valencianos que estudiaban en valenciano y eso lo hizo este grupo parlamentario respaldando al gobierno del Partido Popular.
(Aplaudiments) Claro que sí.
Pero, ¿cómo se atreven ustedes a decir esas cosas?
No tiene absolutamente ningún sentido.

Mire, ya es el colmo.
La verdad es que ustedes lo hacen muy bien, eso lo hacen muy bien.
Tengo que reconocer que el uso de las redes…, bueno, no todos los hacen muy bien, algunos no lo hacen tan bien.
Pero, tengo que reconocer que el uso de las…, -disculpe la licencia, pero- el uso de las redes sociales lo hacen ustedes muy bien y las manipulan muy bien.
Y tienen mucha gente, no sé si pagada o lo hacen porque, vamos, porque lo sienten, mucha gente que entra en los debates.
Porque yo siempre tengo los mismos perfiles cuando discutimos de esto en redes sociales y son, bueno, pues su gente.

Pero a lo que quería decir, mira si manipulan ustedes esta cuestión que hoy lo ha vuelto a hacer y además ha traído una fotocopia del tuit.
No, esto es lo que piensa el Partido Popular.
Ese es el respeto que ustedes tienen por la libertad de expresión, ese es el respeto que ustedes tienen por la libertad de expresión.
(Rialles)

Si usted fuese una persona que de verdad cree que en la política hay que venir con esos nuevos aires de los que ustedes hablan, esa nueva política, lo primero que deberían hacer es no mentir.
Lo segundo, no manipular.
Y lo que usted está haciendo enseñando ese tuit es mentir y manipular.
(Protestes) Ese es un tuit en el que el Grupo Parlamentario Popular, la cuenta de Twitter del Grupo Parlamentario Popular, enlaza con un tuit de un medio de comunicación valenciano, un medio de comunicación digital valenciano que le hace a un profesor valenciano.

Y lo que a ustedes les debería preocupar de esa noticia, ¿sabe qué es?
Eso es, eso es, exactamente eso, señor Nadal.
Lo que les debería preocupar pero por todo lo contrario.
Lo que a ustedes les debería preocupar es que un profesor valenciano que da una entrevista a un medio de comunicación que no tiene nada que ver con el Partido Popular, pida que no saquen su cara porque teme a las represalias, las represalias del partido que está…, de los partidos que están en este momento sustentando al gobierno.
(Aplaudiments) Temen sus represalias.
Porque conoce cuál es la hoja de ruta en Cataluña y sabe que la misma la están aplicando aquí.

Yo recuerdo cuando en el parlamento catalán…

El senyor president:

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

…cuando en el parlamento catalán se decía, Â«no, oiga, no se preocupe, cuando estamos tomando decisiones en defensa del catalán no tiene nada que ver con el ataque al castellano, no hay un conflicto lingüístico en CataluñaÂ».
Bueno, pues unos años después, unos años después, esos mismos diputados que decían que era un invento facha de Madrid eso del conflicto lingüístico, se levantaban de su parlamento catalán y se salían porque había un diputado, en este caso del Partido Popular, que hablaba en castellano.
Eso es lo que pasaba en Cataluña después de veinte años de adoctrinamiento y eso es lo que nosotros vamos a intentar que no pase en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyora Mínguez, té vosté la paraula.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies.

Senyor Bellver, la veritat és que podia fer la intervenció com la resta en valencià.
No sé per què es dirigix a mi en castellà.
La veritat era que podia haver-la fet en valencià també.
(Remors)

En segon lloc, puc ser moltes coses en aquesta vida, però mentirosa no sóc.
Això li ho assegure.
I si vosté fica en un tuit des del seu Grup Parlamentari Popular, no ho fiquen si se'n penedixen després i no volen.
.
.
(Remors) No, si està renegant d'ell, està renegant d'ell.

El senyor president:

Senyor Bellver, si demana respecte lògicament ha de respectar l'oradora que està en l'ús de la paraula.
(Aplaudiments)

La senyora Mínguez Corral:

Molt bé.

El senyor president:

A tots per igual.
A tots per igual.

Senyora Mínguez, continue vosté.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies.

Jo no he dit.
.
.
, no sóc mentirosa i a vore si escoltem bé.
Jo no he dit que vostés no invertien en política lingüística; jo he dit que vostés eren els que menys invertien en política lingüística de tot l'estat, menys inclús en Astúries pel bable.
Eixa és la inversió que vostés feien en política lingüística.
(Aplaudiments)

Volia compartir amb vostés un trosset d'un poema d'un dels meus escriptors favorits que és Eduardo Galeano i diu així:

Â«¿Qué tal si deliramos un ratito?
¿Qué tal si deliramos por un ratito?
¿Qué tal si clavamos los ojos más allá de la infamia para adivinar que otro mundo es posible?

Â»La gente no será manejada por el automóvil, ni será programada en el ordenador, ni será comprada en el supermercado, ni será, tampoco, mirada por el televisor.
El televisor dejará de ser el miembro más importante de la familia y será tratado como la plancha o el lavavajillas.

Â»Los economistas no llamarán nivel de vida al nivel de consumo, ni llamarán calidad de vida a la cantidad de cosas.
Los cocineros no creerán que a las langostas les encanta que las hiervan vivas.

Â»La comida no será una mercancía, ni la comunicación un negocio, porque la comida y la comunicación son derechos humanos.
Nadie morirá de hambre, porque nadie morirá de indigestión.

Â»La educación no será un privilegio de quienes pueden pagarla.
La justicia y la libertad, hermanas siamesas condenadas a vivir separadas, volverán a juntarse bien pegaditas espalda contra espalda.

Â»La santa madre iglesia corregirá algunas erratas de la tabla de Moisés.
Los desesperados serán esperados y los perdidos serán encontrados, porque ellos se desesperaron de tanto esperar y ellos se perdieron de tanto buscar.

Â»Seremos imperfectos porque la perfección seguirá siendo aburrido privilegio de los dioses.
Pero en este mundo, en este chambón y jodido, seremos capaces de vivir cada día como si fuera el primero y cada noche como si fuera la última.
Â»

Ara imagine que la setmana que ve vostés van a presentar al Congrés.
.
.
, espere, espere, que ara sabràs per què he llegit el poema.
Ara imagine que la setmana que ve van a presentar al Congrés una PNL per a dir que Galeano.
.
.
, que no entenen a Galeano, que no l'entenen quan parla, que no forma part de la nostra riquesa cultural i lingüística i que l'estat espanyol ha de diferenciar i separar el castellà de la península i el castellà d'Amèrica llatina.
Estem esperant que presenten eixa PNL.

Per a finalitzar, els demane de nou que no utilitzen la llengua com a instrument polític de separació entre els valencians.
Mai és tard, mai és tard.
I a mi, que sempre escolte amb ulls curiosos i m'encanta com encaixen en una llengua les seues diferències, dels diferents territoris, m'encanta el valencià dels Ports que podem escoltar del nostre company Alberto García; m'encanta el valencià de la Plana que podem escoltar del meu company César Jiménez; m'encanta el vostre valencià, de l'Horta, senyor Bellver, que podem escoltar de vosté mateix; m'encanta el valencià de la Marina que podem escoltar del company Nadal; m'encanta el valencià del Vinalopó que podem escoltar de les companyes Mariam i Mireia, i m'encanta el valencià dels que no som nascuts ací i estem aprenent-lo i ens esforcem per parlar-lo.

Així que m'encanta, m'encanta també escoltar, m'encanta escoltar tots aquestos valencians i m'encanta també escoltar el valencià de Reus, el valencià de Girona i el valencià de Maó.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, coneixerem ara la posició del Grup Socialista en la fixació de posició de la il·lustre diputada Eva Alcón.
(Algú, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Molt bé, el valencià de Girona, molt bé.
Â»)

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Bé.
La iniciativa presentada pel Grup Parlamentari Popular demana al Consell, i llig textualment, Â«que defenga de forma contundent i per tots els mitjans que l'idioma valencià és oficial de la Comunitat Valenciana i que es tracta d'un idioma distint i autònom de qualsevol altra llengua i, en concret, del catalàÂ».

El Grup Parlamentari Socialista votarà en contra d'aquesta iniciativa i li demane al Consell que, per favor, vicepresidenta, consellers, per favor, mai defensen que el valencià i el català són llengües diferents, perquè si ho fan sentirem molta vergonya.
(Aplaudiments) I és més, vostés com a Consell, si ho feren, mostrarien la seua ignorància i certa incultura.

Senyories, el Diccionari Normatiu Valencià en l'entrada Â«valenciàÂ» diu textualment: Â«El valencià és llengua romànica, parlada a la Comunitat Valenciana, així com a Catalunya, les Illes Balears, el departament francès dels Pirineus orientals, el Principat d'Andorra, la franja oriental d'Aragó, la ciutat de l'Alguer, lloc on rep el nom de català.
Â» Per tant, aquest diccionari no posa en dubte mai la unitat de la llengua.

En el mateix sentit es va pronunciar l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, tal com queda recollit en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana amb data de 6 de maig de 2005.
Una institució que, almenys, els diferents grups parlamentaris suggerixen noms de les persones que formen part de la institució.
Si discutim els seus acords, com a mínim em permetran que els diga que és incoherent.

Jo també vull, avui, fer un comentari de les xarxes socials.
Un comentari que em van fer arribar i que dia textualment: Â«Ha de resultar molt frustrant per a una diputada que va a Les Corts amb la intenció de millorar la vida de la gent, haver de passar i parlar d'aquestos temes.
Â» Així em sent jo avui, senyories.
Em sent amb un grau de frustració i una gran incomprensió.
(Aplaudiments)

Els he de confessar que la primera vegada que vaig llegir la iniciativa em vaig enfadar molt.
A continuació em vaig relaxar, em vaig resignar i vaig pensar: Â«No mai acabarem amb aquest tema.
Una altra vegada.
Â» Però, finalment em vaig preguntar: Â«Per què ara?
Per què obrir el debat lingüístic?
Â».
I jo, sincerament, crec que no és desconeixement.
Estic segura que el senyor Bellver és perfectament conscient que el valencià i el català pertanyen al mateix sistema lingüístic, amb les seues corresponents variants, igual que registres lingüístics tenen les llengües.

Aleshores, si no és desconeixement, per què es fa?
Tinc algunes hipòtesis que m'agradaria compartir amb vostés.
Es fa per dividir la societat?
Si fos així, els dic que és una gran irresponsabilitat.
(Aplaudiments) A cas es fa per traure rèdit polític?
Si és així, els dic que la llengua ja no dóna vots.
Dóna vots?
Els valencians volen millor sanitat, millor educació i millors prestacions socials.
(Aplaudiments)

Jo els demanaria amb el cor en la mà que retiren la iniciativa.
Que la retiren i que no ens porten a votar aquesta PNL.
I ho faré per diverses raons.
La primera per vostés, no vull que es fiquen en evidència.
Vostés poden aportar molt més a la Comunitat Valenciana.
N'hi ha molta gent que se sent identificada amb vostés i els assegure que, com a mínim, es senten incòmodes amb aquesta iniciativa.
(Aplaudiments)

En segon lloc, perquè Les Corts no és un lloc per tractar temes filològics.
I, en tercer lloc, perquè el valencià, avui en dia, no és un problema, no és una problema la unitat lingüística de la llengua.
Així que, per favor, diputades i diputats, no siguem mosatros els que triem els conflictes.
En aquest cas, un conflicte lingüístic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor Bellver, per a rèplica a la intervenció de la diputada Eva Alcón.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, la primera cosa que vull dir és que després de vore les intervencions que hem tingut ací i qui ha sigut el que ha intervingut, vull fer un reconeixement a les dones, a la valentia de les dones.
Qui ha eixit a defendre una.
.
.
(Remors) Eso es machismo, es discriminación positiva.
Doncs han sigut tres diputades, en este cas dels grups parlamentaris, les que han tingut la valentia d'eixir ací a defendre una postura que entenc que és molt incòmoda per a vostés a la Comunitat Valenciana.
(Protestes) Així que.
.
.

El senyor president:

Senyories, demane el mateix respecte que s'ha demanat per al senyor Bellver, respecte i silenci per a escoltar la seua fixació de posició.

Continue, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Deia la senyora Alcón, Â«és una PNL que no té trellat, que no té sentit, no entenemÂ», i se pregunta vosté per què la presentem.
¡Home!
, doncs no deuríem estar molt desencaminats quan el grup que és soci de vosté en el govern i en el suport al govern ha presentat una esmena, i ha presentat una esmena en la qual demana que ens dirigim al consell d'estat de llengües oficials.

Amb la qual cosa, ¡home!
, no estem d'acord en alguna puntualització però si tant el Grup Parlamentari Compromís com el Grup Parlamentari Ciudadanos estan diguent Â«sí, sí, cal dirigir-se al Consell d'Estat per a defendre la llengua valenciana com a oficialÂ», doncs jo crec que ja és suficient justificació, no només perquè ho diga el representant, en este cas del grup majoritari d'esta cambra, sinó perquè n'hi ha dos grups parlamentaris que han presentat una esmena en la mateixa línia.

Però, miren, és que ens diu que el parlament és la casa de la palabra, de la llengua.
Jo diria també que hauria de ser la paraula de l'oït perquè ací diguem les coses i és com si no se sentiren.
¡Clar!
, jo quan els estic diguent és que els ideòlegs, el G-7, del que ja forma part també el senyor Ferri, estan escrivint el que estan escrivint, i estan diguent.
.
.
, i ho diuen ells.
Jo no sé si vosté està d'acord en esta deriva independentista i que el que hem de fer és dur endavant eixa estratègia independentista però no fer-ho molt ràpid, fer-ho ¡poc a poc!
, ¡any rere any!
-com ells diuen-, però és que li ho he estic diguent.
¿A vosté què li pareix?
Que no ho està diguent Jorge Bellver, ni el Grup Parlamentari Popular.
¿A vosté què li pareix?
¿Al Grup Parlamentari Socialista què li pareix que els ideòlegs del futur del Bloc a la comunitat, o al País Valencià -que diuen ells- diguen estes coses?
(Veus)

A mi el que m'agradaria de veres és que vosté em contara això, que vosté em diguera, doncs, mire, senyor Bellver, no mos pareix bé, no mos pareix bé que Compromís pense que la política que cal que aplicar en les institucions i en la Comunitat Valenciana és una política a llarg termini que any rere any aconseguisca el que volen, que és la independència dels països catalans.
Ho diuen ells, no ho dic jo, ho diuen ells, no ho dic jo.

I el que m'agradaria, senyora Alcón, i sap que li tinc un respecte personal, el que m'agradaria és que me contestara a açò, que no fera orelles sordes, que me contestara i me diguera què pensa el Partit Socialista respecte a esta qüestió, ¡que m'ho diguera!
, o que me diguera què pensa el Partit Socialista quan el Grup Parlamentari Ciudadanos diu que cal llevar d'una llei la referència a la identitat del poble valencià perquè els pobles no tenen identitat.
M'agradaria, senyora Alcón, conéixer quina és l'opinió del Grup Parlamentari Socialista.
¡Clar!
, m'agradaria conéixer-la.

Això que jo ací estic diguent i m'han arribat a dir, Â«¡hombre!
, aporta algo original, ¿no?
Â», però si estic parlant del que diuen ells, del que diuen ells.
Ells estan diguent Â«independencia a largo plazoÂ»; els altres estan diguent que Â«el pueblo valenciano no té identitatÂ».
A mi, li ho dic de veres.
Jo sempre ho dic com a representant del grup parlamentari majoritari en esta cambra i sempre els mire a vostés, perquè vostés són molt responsables del que ha de passar en esta terra, són molts responsables, quasi tant com el Partit Popular.

I vostés deurien de dir-li al poble valencià, als seus votants, als ciutadans, què pensen vostés d'estes coses, què pensen vostés que la direcció general de política lingüística estiga diguent-li als criteris lingüístics…

El senyor president:

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

…estan vostés extralimitant-se, estan vostés que els funcionaris valencians han de dir Â«aquestÂ», i no han de dir Â«aquestÂ», han de dir Â«esteÂ».

Bé, eixes coses són les que volem que mos conteste, eixes coses són les que realment interessen als valencians, i li ho garantisc: als valencians els interessa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyories, continuem amb atenció escoltant ara ja l'última rèplica de la diputada Alcón.
(Veus)

Senyories, continuem el debat amb respecte per l'oradora i escoltem amb atenció.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, president, per mantindre l'ordre.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, senyories, senyories, demanem respecte i silenci per a escoltar l'oradora que està en l'ús de la paraula i ja amb això finalitzarem el debat.

Senyora Alcón, té vosté la paraula.

La senyora Alcón Soler:

Bé, en aquests moments jo represente al Grup Parlamentari Socialista i puc parlar pel Grup Parlamentari Socialista.

Senyor Bellver, mosatros no li hem presentat esmena, se pot vosté preguntar el perquè.
Vosté fa referència al Grup Compromís que sí que li han presentat esmena.
Són ells els que li poden explicar el motiu de per què han presentat esmena, jo puc intuir, per la seua bona voluntat de no fer i crear més conflicte sobre el tema de la llengua, però els correspon a ells respondre a esta pregunta.

Vosté, senyor Bellver, en la seua rèplica ha utilitzat una tècnica del ventilador, és a dir, jo crec que en la meua intervenció el que jo he fet és analitzar la seua iniciativa, contestar-li punt per punt a cada una de les seues argumentacions o propostes que ha fet, i ahí ens hem quedat.
He utilitzat criteris acadèmics, m'he referit al diccionari normatiu, m'he referit a una institució avalada per aquestes Corts, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i no m'he referit a l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana per a no entrar amb més detalls.

Jo esperava que en la seua rèplica vosté anara en la mateixa línia i em replicara allò al que jo havia fet referència.
I ¡no!
, i m'he trobat amb una sèrie de preguntes que entenc que són retòriques perquè no em correspon ni a mi ni al meu grup respondre al que vosté planteja.
Sí que me correspon dir-li una cosa.

Vosté ha parlat de la identitat d'un poble, i la llengua com a manifestació d'aquesta identitat, cosa que compartim al cent per cent.
Però per eixe motiu jo esperaria que en aquestes Corts es presentaren a terme iniciatives que demostraren que la llengua és la identitat del poble; per exemple, el compromís de tots els diputats i diputades a fer servir la nostra llengua en cada una de les nostres intervencions.
Això seria un compromís per la identitat de la nostra llengua com a manifestació d'identitat del poble.
(Aplaudiments)

Jo vull reiterar la meua frustració, la incomprensió que avui hem dedicat més d'hora i mitja a un debat que -reitere- no és el lloc adequat (remors), sí, senyor Castelló, amb tots els meus respectes, els debats filològics…

El senyor president:

Senyories.

La senyora Alcón Soler:

…corresponen als filòlegs (aplaudiments), no corresponen a aquestes Corts.
¿Val?

I com a contribució al respecte a l'àmbit de la filologia vullc donar per acabat aquest debat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Alcón.

Senyories, anem a passar a la votació (veus), senyories, senyories, anem a passar a votació.

Senyories, anem a votar el primer punt de l'ordre del dia, que és la proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició no de llei ha estat rebutjada per 49 vots negatius, 30 afirmatius i 10 abstencions.
Queda rebutjada la proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular.

Senyories, anem a passar al següent de l'ordre del dia, que és el segon, que es la presa en consideració de la Proposició no de llei… (Veus i aplaudiments) Moltes gràcies.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la condonació del deute contret pel Consorci Valencià 2007 amb l'Institut de Crèdit Oficial, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 30.
876, BOC número 104)

El senyor president:

Senyories, anem a passar al segon (veus), senyories, anem a passar al següent punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la condonació del deute contret pel Consorci Valencià 2007 amb l'Institut de Crèdit Oficial que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Per a la presentació i defensa d'este punt té la paraula el senyor Manolo Mata, síndic del Grup Socialista.

Senyora Mata, quan vosté vullga.

El senyor Mata Gómez:

Gràcies, president.

Bon dia, diputades i diputats, tots valents i valentes.
(Aplaudiments)

Jo pensava que escenes com aquestes -i, a més, me vaig a esforçar-, aquestes no les veuria jo des de l'any 79-80.
Jo crec que la llengua mai és un conflicte ni pot ser un conflicte.
El que és un conflicte és el que dóna oxigen a forces polítiques que estan allunyades ja de la realitat, que són antihistòriques (aplaudiments) i que creuen que el món no ha canviat.

En l'any 2016, la paraula triada pel diccionari d'Oxford per a commemorar que és la paraula més usada, més nova, que és la postveritat, post-truth, posverdad.
La posverdad i la postveritat és veure com els fets objectius influïxen menys en la presa de decisions polítiques i, en canvi, són els sentiments i les emocions el que traslladem a la ciutadania.

Este és un concepte que ara se considera que és nou, que s'identifica en Trump, s'identifica en l'extrema dreta europea, però és un concepte que el PP havia introduït a la Comunitat Valencia fa almenys dos dècades.
El tema de Consorci de la Copa America és la prova essencial del que és la postveritat.

La Copa America és una competició nàutica en la qual uns senyors decidixen tindre uns barcos molt potents, trien un lloc on fer la prova, ells paguen a les ciutats que reben la prova perquè fan una ocupació d'espais, de territoris, però el govern valencià, el govern de l'Ajuntament de València decideixen que la Copa America és el gran esdeveniment que ha de produir una bonança econòmica, una riquea desconeguda, acabarà amb l'atur i algunes coses més.

Si som capaços d'analitzar què se deia en aquell temps doncs veureu que n'hi havia previsions que deien que la rendibilitat i els retorns a la ciutat de València seria de 1.
500 milions d'euros; n'hi havia campanyes perquè els taxistes valencians parlaren ¡anglés!
; es feia creure que tots els cambrers anaven a tindre moltíssima faena; n'hi havia una anàlisi absolutament descabellada del que anava a suposar per a la ciutat i per al País Valencià el que la Copa d'America s'instal·lara a la ciutat de València.

Però, donat que eixe món de postveritat perquè al final veus.
.
.
, mira, Josep Sorribes, que és un economista que coneixíem moltíssim i que és un gran estudiós dels cicles econòmics, de la vinculació amb les ciutats i els cicles econòmics, va escriure en l'any 2005 que, bé, ací dóna la impressió que lligaríem gossos amb llonganisses però que, al final, després de la Copa America doncs quedaria alguna infraestructura interessant com la Marina, i ell parlava del PAI del Grau executat, de l'AVE, i del Balcón del Mar.
L'AVE vingué sense cap relació en realitat amb la Copa America, sinó perquè n'hi havia una aposta decidida pel govern Zapatero que este arribara en l'any 2010 i va arribar-hi.

Però el més preocupant d'això és que n'hi ha generacions de valencians que no saben exactament què va passar amb la Copa America, que creuen que això va ser una cosa molt positiva per a la ciutadania però mai han entés el perquè.

La realitat és la que és.
Hi havia un home que se dia Bertarelli, que era un multimilionari suís, que va guanyar la competició sense tindre mar.
Bertarelli va intentar, en lloc de pagar a les ciutats on se fera la següent edició que havia d'organitzar ell, va intentar una subhasta entre ciutats.
El despatxaren de moltes ciutats per lladre.
En Itàlia, amb un gran debat, en l'ajuntament, digueren: Â«Però este home és un lladre, perquè mos vol cobrar 90 milions d'euros per fer una competició nàutica en què l'únic important és el mar.
Â»

Doncs ací hi hagué un govern, el govern de La Generalitat i el govern de l'Ajuntament de València, que decidiren que calia comprar la Copa de l'America, que calia pagar 90 milions d'euros perquè se fera la Copa de l'America.
Però, a més, implicar totes les administracions perquè se fera una marina de 500 milions d'euros.
Calia intentar que estes festes, en el Mercat Central, que els valencians que ho veien per un foradet, perquè veien com se divertien els altres, que venien els de Prada, que venien actrius, que venien famosos, que.
.
.
, han generat, després de molts anys, un deute insostenible i algunes instal·lacions que han de ser gestionades.

L'edifici del Veles i Vents, que és un gran edifici, gràcies a la gestió que estan fent ara els nous càrrecs, Vicent i la gent que està en el consorci, ja està adjudicat i s'està gestionant.

Tenim 600 punts d'atracament de vaixells que no s'estan aprofitant.
La T dels megaiots, que era un somni disparat d'algun administrador, doncs tampoc s'està posant en marxa.

Sí que tenim Edem, alguns punts de promoció de start-ups, de pimes.
Tenim un espai que està hipotecat per un deute en el govern central per inversions extraordinàries.

Avui, l'ICO és creditor de 236 milions d'euros.
El tresor del Govern d'Espanya és creditor per 123 milions d'euros.
I el Banc de Santander, una operació estranyíssima d'uns derivats que algun llest va pensar que, blindant uns tipus d'interés, podria eixir més barat, però ahí els devem 67 milions d'euros.
Per tant, hi ha un deute de 427 milions d'euros que no se poden pagar, que són deute que hui és de l'ICO, que hui és del tresor d'Espanya i que cal anul·lar perquè pervisca la marina.
.
.
, la marina de València.

Hi ha una aposta definitiva per la façana marítima, per la València marítima i hi ha un compromís de La Generalitat i l'Ajuntament de València; el Cabanyal s'està rehabilitant; s'estan fent esforços en Natzaret.
Però és impossible que el Govern d'Espanya mantinga un pes i mantinga un punyal que pot aniquilar-la, perquè el que ja comença a pensar la gent és si no estarà pensant el Govern d'Espanya en deixar-la morir, deixar-la quebrar, aprofitar-se com un (inintel·ligible) .
.
.
que puga quedar per ahí i abandonar esta qüestió.

Crec que cal felicitar la gent que està en el consorci, però les traves de Montoro i companyia són extraordinàries.
Fa tres anys que el Govern d'Espanya no nomena els seus representants.
Fa tres anys que el Govern d'Espanya està impedint que se reunisca el consorci.
Ara pareix que el conflicte no és.
.
.
, si és el ministeri d'hisenda o si és el ministeri d'administracions públiques qui ho ha de dur, perquè al final.
.
.
, jo no sé si al final nomenaran Cospedal, perquè el Partit Popular, de vegades, és com si fóra Cospedal y todos los demás.
És una cosa curiosíssima.

Això me recorda.
.
.
, una vegada, l'Atlètic de Madrid, que l'entrenava Clemente, tenia un jugador que se dia Bustingorri, i Bustingorri va jugar un dia fatal, fatal, fatal.
I li preguntaren en la següent roda de premsa, després que el president de l'Atlètic de Madrid haguera criticat Bustingorri, Clemente diu: Â«No, pues el domingo, la alineación no está clara, pero jugarán Bustingorri y diez más.
Â»

Doncs hui el PP i el govern són Cospedal i deu més, però sí que seria essencial i necessari que el Govern d'Espanya nomenara els seus representants, que el Govern d'Espanya tinguera un compromís en la marina i que el Govern d'Espanya decidira liquidar, anul·lar i condonar un crèdit que té contra els valencians, ajudant esta comunitat a alçar el cap després de molts anys d'oblit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Feta l'exposició i presentació de la proposició no de llei, i no havent-se presentat esmenes, anem a conéixer la posició de cada grup parlamentari.

En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor David Torres.
Té vosté la paraula.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

M'he perdut en Bustingorri, quan ha arribat ja a Bustingorri.
.
.
(Rient)

La veritat que veig que falta molta gent.
Imagine que estaran fent-se la foto amb els que fa uns moments mos han cridat Â«traïdorsÂ».
Una paraula que m'ha ofés, perquè m'han cridat Â«traïdorÂ» justament per defendre una de les millors herències que m'han deixat els meus avis.
Estan amb els iaioflautes que estan fora defensant les pensions.
¡No defensant els que mos han cridat traïdors!
Per a mi, traïdors són els que ens han deixat una herència de 42.
000 milions d'euros o han furtat més de 13.
000 milions d'euros de les arques dels valencians i de les valencianes.
(Aplaudiments) ¡Eixos són els traïdors!
No els que parlen valencià, no els que parlen valencià o defensen en valencià.

I m'agrada que vingam ací a parlar de condonació del deute.
Pareix ser que, quan Podemos parlava de condonació del deute, anava a acabar-se el món, que els deutes s'havien de pagar.
Bé, no tots, perquè ja sabíem que els bancs condonaven els deutes als partits polítics i pareix ser que eixos deutes no s'havien de pagar.
Però els deutes que teníem la ciutadania, eixos sí que s'havien de pagar.
(Aplaudiments)

Doncs bé, mos agrada que es vinga a parlar de condonació del deute.
Sobretot d'un deute que es generà d'una manera.
.
.
, o siga, deuríem saber en quines condicions l'ICO va concedir o va acceptar que un negoci que, a tota vista, es veia que no era viable de ninguna de les maneres li donaven un crèdit de 320.
000 milions d'euros, i que al final s'ha vist que eixe crèdit, a més, s'havia de pagar amb els ingressos que es generaven, i que, evidentment, al final ingressos no han generat.
.
.
, no n'han generat ni un i, ara, el que estem parlant és veure com podem evitar que siguen els ciutadans valencians i valencianes qui paguen la desfeta que va fer el Partit Popular en eixe deute.

Però, senyories del Partit Socialista, no és prou que demanem la condonació d'eixe deute.
A nosaltres ens agradaria anar un poquet més enllà.
I ens agradaria anar un poquet més enllà perquè voldria recordar que ací, el 29 d'octubre, en esta cambra, aprovàrem una moció subsegüent que deia que deurien realitzar una auditoria ciutadana del deute, precisament per conéixer tot açò que ha explicat el senyor Mata i per conéixer també en quines condicions varen donar eixe deute.
No soles que el condonen; nosaltres volem saber: ¿a qui va beneficiar eixe deute?
Perquè eixos més de 300 milions, ¿on varen anar?
¿En quina butxaca està?
¿Qui els té?
¿A qui beneficiaren?
Als valencians i valencianes no els varen beneficiar.
.
.
Nosaltres, catorze mesos després que aprovàrem aquella resolució, reclamem que eixa auditoria ciutadana es puga fer.

Nosaltres vàrem demanar una compareixença del senyor conseller en la comissió d'hisenda precisament per a retre comptes d'eixa moció subsegüent.
Ho vàrem fer el 15 d'abril de 2016 i, a dia de hui, s'ha convocat la comissió d'hisenda, no soles per a pressupostos, però eixa compareixença no s'ha fet.
I pareix ser que el Partit Popular i el Partit Socialista no tenen l'interés que eixa auditoria ciutadana es puga fer.

Anem a reclamar que eixa compareixença del senyor conseller es puga fer, que eixa metodologia per a fer la auditoria ciutadana es fique en marxa des de ja i que no soles demanem la condonació d'eixe deute i de molts altres deutes que hem hagut d'assumir els valencians i les valencianes, sinó que sapigam els valencians i les valencianes on han anat eixos diners perquè no torne a passar el que ha passat durant vint anys del govern popular.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

En nom del Grup Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat David de Miguel perquè fixe posició en nom del seu grup sobre este punt de l'ordre del dia.

Quan vosté vullga, senyor De Miguel.

El senyor De Miguel Martínez:

Bon dia.

Consellers.

Señorías.

Nosotros no vamos a entrar a valorar la Copa del America, los grandes eventos.
Creo que es un tema que ya.
.
.
, ya ha quedado claro.
Por desgracia, ya hemos visto el resultado de estas políticas.
Además, sirvió para algo positivo, ¿no?
Por lo menos se reformó la fachada marítima del puerto, y bueno, y ahí está, que se debería aprovechar.

El problema yo creo que es no tanto estos grandes eventos, sino el tema que nos ocupa, de la PNL del Partido Socialista, es la gestión que con posterioridad se ha realizado por parte del consorcio, que para variar no ha sido lo eficaz que tendría que haber sido.
Eficaces sí (inintel·ligible) .
.
.
120.
000 euros, por ejemplo, que cobraba el anterior director, hasta que se cambió por el nuevo Consell o por el nuevo ayuntamiento.

Es verdad que todo este tema de la Copa del America nos lleva también a otra reflexión: ¿por qué la Expo 92 lo asumió el estado, la Expo 2008 la ha asumido el estado, Isla Mágica.
.
.
, condonó también la deuda?
¿Por qué aquí no?
¿Por qué aquí no se ha condonado la deuda?

Es cierto que cuando se contrajo ese crédito con el ICO, el propio presidente Aurelio Martínez -que, ojo, este crédito se concedió estando el Partido Socialista en el gobierno- ya dijo que iba a ser imposible devolver.
Iba a ser imposible y que.
.
.
, pero, bueno, que se concedía.
Yo creo que quedaba la esperanza de que, al menos, cuando acaben ya las copas America 2007 y todas las que hubiera, pues que se gestionara ese complejo de una forma que pudiera generar ingresos.
Pero, como he dicho al principio, con esa gestión, esa Â«buenaÂ» -entre comillas- gestión que se hizo, pues no.
.
.
, se vio que era imposible.

Pero, en cualquier caso, yo confío en que todos los grupos alcancemos el acuerdo, el consenso para reclamar esa condonación de la deuda.
Hasta que se (inintel·ligible) .
.
.
en España y llegue a ese gran amigo nuestro de los valencianos, que es el señor Montoro, que ya hace dos años dijo que no condonaría la deuda, porque condonar es una palabra que no está de moda y las deudas hay que pagarlas.

Bien, hay poca gente del Partido Popular, pero que nos expliquen por qué el año pasado, en mayo, España condona a Cuba -Cuba- 1.
492 millones de euros.
27 de octubre, el estado sale al rescate de Abengoa, 250 millones de euros.
Se ve que eran too big to fail Abengoa y Cuba, y había que rescatarlos y, sin embargo, los valencianos, pues mira, pues que nos hundamos y ya está.
O el del rescate de las radiales, 2.
100 millones de euros.

En definitiva, es que esto ya no es una cuestión.
.
.
, no nos gusta hablar de maltrato, desde Madrid, Madrid nos roba y demás.
No, es una cuestión del principio de igualdad de los ciudadanos, de todos los ciudadanos de España sin distinción de los territorios.
¿Por qué si se hace en unas comunidades, los valencianos no tenemos el mismo derecho a recibir.
.
.
, a recibir ese trato?

¿Por qué cuando se rescata, por ejemplo, a los bancos, que en algunos casos a lo mejor hacía falta rescatarlos y otros, pues no, habría que dejarlos caer, por qué se niega luego aquí a una deuda, que son trescientos y pico millones de euros?
Es que es una cosa perfectamente asumible por el ICO y por el estado.
¿Por qué se sigue maltratando en ese sentido?
¿Por qué no se quiere levantar esa loza que es para la gestión del consorcio, ese crédito que va ser incobrable?
De hecho, está embargado, ¿no?
Está embargado todos los ingresos que genera.
Entonces, ¿por qué.
.
.
?
Esa es la pregunta que nos debemos plantear, ¿por qué todos los ciudadanos no tenemos los mismos derechos en función del territorio en el que vivamos?

Y espero, e insisto de nuevo, en que se haga el consenso necesario para que tengamos las fuerzas para reclamar al Gobierno de España lo que es de justicia -al igual que la financiación autonómica es una cuestión ya justicia-, y es que se nos ayuda en la medida de lo posible a levantarnos después de tantísimos años de mala gestión del Partido Popular.

Gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

A continuació, per a fixar posició en nom del Grup Parlamentari Compromís té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor d'aquesta proposició no de llei plantejada pel Grup Socialista, bé, amb uns arguments com, per exemple, el que efectivament esta proposta sí que ens interessa als valencians i valencianes.

Estem parlant d'una proposta que demana una condonació de centenars de milions d'euros, que, efectivament, de no resoldre's, a l'igual que resoldre el deute històric o el canvi de model de finançament o les inversions territorialitzades, crea un greuge als valencians i valencianes en les seues possibilitats de desenvolupar una política a favor del rescat de les persones, dels nostres drets socials i de l'estímul necessari del nostre nou model productiu.

Per això anem a votar que sí a esta proposta.
Però jo crec que cal fer algunes matisacions.

En esta proposta hi ha una exposició de motius que potser en els exemples, carregats de raó, jo no diré que no, en eixe greuge comparatiu, em semblen massa atrevits.
Comparar la Copa de l'America amb l'Expo de Sevilla o els Jocs Olímpics de Barcelona per a mi és atrevit.

Jo crec que haguera estat bé en una exposició de motius, parlar del Consorci València 2007, vinculat, lògicament, al que era la celebració de la Copa de l'America, parlar de l'estafa que suposava la política de grans esdeveniments del Partit Popular.

Efectivament se parla, això sí que ho menciona l'exposició de motius, com aquestos crèdits havia de resoldre's mitjançant ingressos, i aleshores s'ha d'incidir amb eixa estafa que va perpetuar el Partit Popular amb els arguments que sustentaven la política de grans esdeveniments.

Valdria la pena haver recordat en esta exposició de motius i, si no, ho farem nosaltres, eixe conseller d'Economia i Hisenda, Gerardo Camps, que sempre venia a esta cambra amb una Â«sábana santaÂ», que nosaltres déiem, on s'exposava els càlculs dels retorns que suposaven d'ingressos cada un dels grans esdeveniments.
I on està ara eixe senyor, eixa Â«sábana santaÂ», eixes dades, que, sense cap dubte el Partit Popular potser torne a esgrimir o capaç que tinga vergonya i no diga de nou que estos grans esdeveniments tenien un retorn molt més superior a les inversions públiques que van haver de fer per a executar-les.

Perquè efectivament la manca d'ingressos durant estos anys, que venien a pal·liar este crèdit, no eren reals.
Eren reals la manca d'ingressos, efectivament.
No eren reals els ingressos que el Partit Popular justificava en eixa promoció i en eixa.
.
, bé, política de coste cero.
No eren reals.

Ara eixiran els membres del Partit Popular i parlaran dels grans moments de Gerardo Camps en esta cambra justificant la política de grans esdeveniments?

Ha parlat el senyor Mata de Cospedal i a mi m'ha vingut la ruina en diferido, és un dels conceptes que nosaltres crec que posem damunt la taula.
És una ruina en diferido, no?
I és molt Cospedal açò.
I crec que valia la pena haver-ho posat en l'exposició de motius.

Probablement haurien d'haver sigut una miqueta més honestos i haver parlat que durant set anys va haver un govern socialista, a Madrid, que no va prendre la iniciativa de condonar este deute.
Perquè el greuge, segons els exemples que ací estan, existia igual.
Si parlem de l'Expo i parlem dels Jocs Olímpics de Barcelona, durant set anys algú en el Govern de l'estat podria haver plantejat esta condonació, perquè a dos anys llum, si mos comparem en estos grans esdeveniments, estaven ja agraviats.
No va a ser així.
Benvinguts a la condonació.
Ara està Rajoy, porta ja els seus sis anys.
I el que demostra també estos exemples, encara que són molt atrevits comparar-los amb la Copa de l'America, és que la paraula condonació no és una paraula tabú i no ho ha sigut mai.

El que passa és que ha estat vinculada a interessos partidistes, a interessos polítics, a interessos territorials, a interessos del millor postor, a interessos dels que han decidit els qui havien d'aplicar la condonació.
Però eixa paraula no ha estat mai en la història d'Espanya, en el Govern d'Espanya, tabú.
No és una paraula tabú i no ho hauria de ser.
I per això nosaltres pensem que esta estafa Â«peperaÂ», esta ruina en diferido i la paraula condonació s'ha d'aplicar.
I per tant el Govern d'Espanya, ara en mans de Rajoy, durant ja sis anys ha de condonar este deute del Consorci València 2007 perquè nosaltres puguem desenvolupar lliurement polítiques per a rescatar persones.
Això és el que interessa als valencianes i les valencianes, encara que no sembla que interesse al Partit Popular per a eixir en ninguna foto.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyories, passaríem a conéixer la fixació de posició del Grup Parlamentari Popular.
I per a defensar la posició, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

Senyor Ibáñez, quan vosté vullga.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Bien, la fijación del Grupo Parlamentario Popular no puede ser más clara después de oír la posverdad que durante dos minutos nos ha relatado el señor Mata.
Lo cierto es que en esa posverdad, señor Mata, le podía decir aquello de Â«se le ha caído la cejaÂ», porque se ha olvidado usted del de la ceja, que es el verdadero artífice de todo esto.

Resulta sorprendente cómo se puede manipular la verdad de una forma tan abultada.
Mire, señor Mata, esto es como esas entrevistas que te hacen cómodas y te dicen Â«estoy encantado de que me haga esa preguntaÂ».
Estoy encantado de que presente esta PNL, señor Mata, que un socialista además presente esta PNL.
Porque esta PNL, esta petición no es más que una zapaterada más.
Le diría que casi la última zapaterada, pero no me atrevo a decir que es la última.

Mire, el paso de un gobierno socialista en España supuso para la Comunidad Valenciana, ha supuesto para la Comunidad Valenciana un Â«simpaÂ» de 20.
000 millones de euros, de 20.
000 millones de euros.
(Aplaudiments) Ese es el desprecio, el abandono que supone tener un gobierno socialista en España.

Los gobiernos socialistas en España tenían dinero para Barcelona, para Sevilla, para Zaragoza, pero para Valencia tenían préstamos.
Y los socialistas valencianos los aplaudían.

Esta obra, a diferencia del resto de obras, de eventos, que le he comentado, en Barcelona, en Sevilla o en Zaragoza, a diferencia de esos, el Gobierno de España, socialista, lo que le dio fue un préstamo para realizarla, y ustedes aplaudieron.

Por lo tanto, esta comunidad tiene lo que tiene cuando los socialistas gobiernan en España, que son préstamos y deudas.
Es que no se puede contar nada más cuando un gobierno socialista está en España.

Claro, a todo esto ustedes no van a decir la verdad y entonces lo que quieren contar es una media verdad, y lo pasan de puntillas.
Hay un préstamo ICO que queremos condonar y es Montoro, y es Montoro el que dice… Claro, ustedes ya vuelven a sacar este enemigo útil que necesitan del armario.

Oiga, a todo esto, me sorprende la imposición que ustedes practican en esta PNL.
Ustedes dicen que el Consell pida la condonación.
Oiga, ¿y el resto de miembros del consorcio?
¿Dónde está ese diálogo?

Mire, hace escasamente un año la coordinadora de Izquierda Unida en el Ayuntamiento de Valencia le requería ya a Ribó, hace un año, eh, le requería a Ribó, decía, Â«oiga, alcalde, usted cuando estaba en la oposición decía eso de que había que condonar la deuda el consorcioÂ».
Y un año después, hace ya un año y pico ahora, el alcalde todavía no se ha pronunciado; ni mu sobre esto.

¿Sabe qué pasa?
Que la realidad es bien distinta, señor Mata.
Y es que, según consta en las actas del Consejo Rector, el 26 de abril de 2013, el Gobierno de España le planteó cuatro alternativas al consorcio, cuatro, entre ellas, una de ellas la condonación.
Cuatro.
¿Sabe qué pasa?
Que todavía nadie ha respondido.
Por lo tanto, ¿de qué estamos hablando?
¿De imponer una solución?
¿De imponer una solución de uno de los miembros del Consorcio?
¿De verdad esta es la posición de diálogo y de consenso que usted practica?

Mire, aquí lo único que hay de cierto es que los valencianos una vez más por medio de esta proposición no de ley certificamos que Zapatero hundió las esperanzas y el futuro de esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyories, si no hi ha rèplica, passaríem… Sí, senyor Mata.

Senyories.
.
.
El dret de rèplica el té.
Si el vol usar?

El senyor Mata Gómez:

Senyor Torres, jo (inintel·ligible) … exactament no tinc controlat com va.
Ahí sabem on està cada euro i en què s'ha gastat.
Per exemple, jo li puc dir que se firmà un contracte amb Urdangarín pel qual cobraria 6 milions d'euros Â«para ventajas estratégicas para la Comunidad Valenciana en relación con la celebración de la Copa del America en países cuyas embarcaciones compiten en este evento y de modo singular en ChinaÂ».
 6 milions d'euros.

Els ciutadans que estan llegint en els diaris, Nóos cobrava 6 milions d'euros si en Xina Urdangarín promocionava la Copa de l'America.

Però és que com eixes, totes les que vullga.
És a dir, no hi ha prou ciutadans per a vore tots els desficacis que s'han fet ací.
Perquè a més se partix d'un element que és trampós.

Quan açò se fa el Govern d'Espanya se gasta 700 milions d'euros en València.
Se modifica l'aeroport, l'A-3, tot el que feia falta per modernitzar la ciutat.
L'AVE.
I després 500 milions d'euros per a la marina, que era una cosa que en teoria no hauria de fer falta per a un esdeveniment d'este tipus, sinó perquè les condicions que posa l'adjudicatari que busca l'Ajuntament de València les han de fer.

I ara arriba el deute.
Mire, yo voy a llamar ahora al señor Ribó, si es verdad que en el año 2013 le propuso el Gobierno de España condonar la deuda, entre otras cuatro alternativas, y no ha contestado, pues porque se habrá perdido el telegrama.
Pero, vamos, sería.
.
.
, o está falseando la verdad radicalmente o esa propuesta nunca llegó.

El ICO tiene impagados uno de cada diez euros que presta.
El ICO, comandado por el Partido Popular en esta última época, ha condonado y da por fallidos préstamos a empresas vinculadas con algunas tramas raras.
El ICO está beneficiando a algunas empresas próximas al Partido Popular.
Y el ICO no quiere beneficiar al país de los valencianos.
Esa es la única realidad.
No la van a cobrar nunca.
Y ya puede esforzarse el señor Llorens en tener planes estratégicos, en intentar captar ayudas, en intentar dinamizar económicamente la marina.
Pero con esa losa nunca más salir adelante, porque todo el dinero que ingresa se lo queda una tercera mano por ahí para pagar no se sabe qué.

Y ese es el conflicto.
Yo cuando digo lo de la posverdad, mire, a mí, lo que me parece dramático es que, igual que esta mañana ustedes han dado un espectáculo lamentable que conflictúa, que hace pensar qué hacemos aquí, más que ver cómo se crean conflictos artificiales que mañana les darán un cierto eco y ustedes viven cómodos en el conflicto.
Es que la posverdad llega a tal extremo que aún hay editoriales, periodistas, no sé qué, que dicen que el tripartito bloquea inversiones maravillosas para esta ciudad.

Bueno, pues mire, una de la posverdad que aún se sigue repitiendo es: dos personas, dos, que vienen a la Comunidad Valenciana, que anuncian que tienen mil millones de euros para gastar, que esos mil millones de euros los van a gastar en un hotel con habitaciones a 10.
000 euros la noche, que además van a hacer un casino -cuando todos los casinos están cerrando porque la gente apuesta online y ni siquiera las quinielas tienen la recaudación que tenían-.
Y a poco que alguien averigüe quienes son, pues ve que son dos señores que viven en Málaga, que tienen una SL, que vende muebles por internet, en Marbella; y cuando alguien no les hace caso pensando que eso es un disparate, ustedes empiezan a…, es que el tripartito expulsa… ¡Oiga!
Pero que esos señores han tenido la jeta de luego dar una rueda de prensa en Marbella, en Málaga, y decir, bueno, pues como Valencia no quiere los mil millones, los traeremos a Málaga.
Dan una visita por la ciudad y acaban diciendo, Â«es que Málaga está muy bienÂ».
¡Coño, pero si viven en Marbella!
¡Si pasan todos los días por ahí!
En ese mundo de fantasías, y de vividores y de sinvergüenzas, se vivió toda la Copa America.
Una auditoria ciudadana diría que menuda chorizada colectiva que ensoñó, mareó y pervirtió a todos los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Senyor Ibáñez, té vosté la paraula, si la vol, i ja passaríem a votació.

Quan vosté vullga, senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Es cierto, señor Mata, y entiendo las dudas de hacer la réplica o no.
No tenía ya muchos más argumentos.
No es que lo yo le mienta, le he leído y le he dado la fecha exacta del acta del Consejo Rector, exactamente del 26 de abril de 2013.

Hay cuatro planteamientos por parte del Gobierno de España, entre ellos, uno de ellos es Â«el estado asume la deuda del ICOÂ», uno de ellos.

Pero, en cualquier caso, en cualquier caso, hay algunas cuestiones que usted ha pasado… (veus) hay algunas cuestiones que usted ha pasado muy de puntillas y no ha querido, no ha querido profundizar.
El primero es por qué el Gobierno de España socialista financió estas obras con préstamo.
Y ustedes tan contentos, y ustedes aplaudiendo.
¿Por qué?
Pero fue además tal el nivel de juego político que pretendían sacar de esto, por aquello de lo de las fotos…

Mire, aquí está el protocolo de actuaciones de la época.
¿Sabe quién lo firmó por parte del estado?
Jordi Sevilla, que tenía unas competencias en esto absolutamente bárbaras.
La única competencia que tenía es que de vez en cuando ejercía de valenciano, la única competencia, porque no era competente para esta cuestión.
Sin embargo, Jordi Sevilla vino a la firma con un rédito político.
Sobre el rédito económico, aquí se ha hablado de sábanas blancas, sobre los retornos del impacto de la Copa America y después se dice que ha tenido un gran retorno y tal.

Mire, el retorno está cifrado en 2.
700 millones de euros.
Y dirán: Â«¡Hombre!
, 2.
700 millones no está nada mal.
Â» Pero, ¿eso quién lo dice, Gerardo Camps?
No, no lo dice Gerardo Camps.
¿Sabe quién lo dice, señor Mata?
Eso lo dice Vicent Cucarella, el hoy síndico mayor de cuentas, en su informe, (aplaudiments) del IVIE sobre el retorno de la Copa America.
No vayamos a poner en duda ahora al síndico mayor de cuentas.
El informe lo tiene colgado en la página web, con lo cual lo puede comprobar.
(Veus) Lo ha visto, ¿verdad?
Pero eso no quería hacer réplica.
Yo también lo entiendo.
(Rialles)

Pero la verdad es esa, señor Mata, esa es la verdad y la posverdad.
La verdad es que un gobierno socialista, como siempre, hundió y maltrató a esta comunidad.
20.
000 millones de euros es el coste para los valencianos de un gobierno socialista en España.
La posverdad es que el retorno, si existió, quien lo certificó fue el hoy síndico mayor de cuentas.
(Veus) Por lo… No sé si palabra de Dios, señor Mata, pero usted alguna credibilidad le dará porque lo ha votado.
Por lo tanto, si no es bueno, dígalo.

Por lo tanto, señor Mata, esta proposición que usted trae aquí no tiene demasiado sentido cuando hay un consorcio a tres bandas que tienen que decidir cuál es el futuro del propio consorcio, del propio consorcio tanto en actividad como en activo como en pasivo, en todo.
Y, por lo tanto, imponer uno de los miembros la solución no es la adecuada.

Nosotros apostamos por una solución abierta, de diálogo y que sea dentro del propio consorcio que se decida qué se quiere hacer con el consorcio, si se quiere mantener la actividad, si se quiere disolver o qué es lo que se quiere hacer.
Pero, desde luego, nosotros no consideramos que podemos imponer una solución cuando lo que se quiere hablar es de diálogo y de apertura.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyories, anem a passar a votació el segon punt.
Senyories, anem a votar el segon punt de l'ordre del dia, la presa en consideració del Partit Socialista, del Grup Socialista.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la proposició no de llei per 50 vots favorables, 28 abstencions.
Queda aprovada.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la creació d'un model productiu basat en l'impuls d'una transició ecològica que pose especial atenció a l'eficiència energètica, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 47.
285, BOC número 150)

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el tercer, que es la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència d'un nou model productiu basat en l'impuls d'una transició ecològica.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei, té la paraula la il·lustre diputada Teresa García.

La senyora García Muñoz:

Efectivament, deu ser qüestió de mascles colpejar-se el pit amb la denominació de la llengua i alçar cortines de fum en una situació on el valencià és una llengua minoritzada.
(Aplaudiments) I per a mostra, per a mostra, un botó.
Analitzen vostés en l'àmbit de l'arquitectura i de l'enginyeria els projectes que es redacten i es tramiten en valencià fora de l'àmbit universitari.
Se sorprendrien, es sorprendrien de la minorització del valencià en aquests camps.
En Compromís no ens resignem a deixar la llengua tancada en casa y con la pata quebrada.
Per això, avui anem a parlar d'energia i anem a parlar d'energia en valencià.

Europa avança satisfactòriament cap al compliment dels objectius sobre el clima i l'energia en l'any 2020.
Malgrat les incerteses geopolítiques que ens afligixen, Europa seguix apostant en el seu procés de transició cap a energies netes.
No hi ha una altra alternativa, les dades parlen per sí a soles.

Les energies renovables són ja competitives i a voltes inclús més barates que els combustibles fòssils.
Donen ocupació a més d'un milió de persones a Europa i atrauen més inversions que molts altres sectors.
I han permés també reduir les importacions de combustibles fòssils i les emissions de gasos d'efecte hivernacle.

Ara Europa ha de mantenir aquest esforç en col·laboració amb els seus socis per a liderar la transició cap a una economia més sostenible i competitiva.

Aquestes paraules no són paraules nostres, són paraules de les declaracions del comissari encarregat de l'acció pel clima i l'energia, l'exministre del Partit Popular Miguel Arias Cañete, més conegut per la seua gestió en Doñana i per ser precisament accionista del sector dels combustibles fòssils en la presentació que va fer la Unió Europea el passat 1 de febrer del winter package.

Aquestes paraules també contrasten no sols amb els seus fets personals sinó amb la realitat de l'estat espanyol, la realitat del Partit popular quant a l'eficiència energètica i la lluita contra el canvi climàtic.

Mentre la Comissió Europea en el winter package que estàvem parlant establix uns objectius energètics i climàtics per als anys 2020-2030, que sustenten els acords del clima de París, Espanya no deixa d'incomplir els seus objectius.

En 2030, segons diu Europa, el 27% de l'energia que es consumirà en la unió ha de provindre de fonts renovables.
Espanya, en el 2015, estava un 15%, per davall dels seus propis objectius anuals.

Hem de reduir també un 40% les emissions de gasos contaminants i, en canvi, Espanya any rere any va augmentant-les a un ritme del 3%.
I hem de tindre un increment mínim del 30% de l'eficiència energètica, tres punts més d'allò que està previst fins ara, que no sabem com anem a estar.

Estem a tretze anys de l'any 2030, però difícilment assolirem aquests objectius si les nostres legislacions estatals i autonòmiques en la matèria desregulen i donen passos enrere, tal com està ocorrent actualment.

Amb cada pas que es dóna a nivell regional, per exemple, amb el tema de l'autoconsum, ens trobem, i dóna igual el color polític que ostente el govern en les regions, ens trobem amb el bloqueig sistemàtic de recursos d'inconstitucionalitat per part del govern Rajoy.
El justo derecho de conquista es veu que a dia de hui l'exercix el sector elèctric.

Aquesta PNL, que és extensa, podia haver estat dividida en diferents, però hem volgut presentar-la destacant tres línies d'acció per reforçar les línies del pacte del botànic que el pacte del botànic ha renovat recentment.

Per una banda, hem d'exigir al Consell transformar en accions eixes línies polítiques, però, per una altra banda, i sobretot, hem de denunciar i posar damunt la taula les restriccions de l'estat per a introduir canvis en el sistema energètic que permeten la seua democratització.

És per això que és necessari fomentar l'autoconsum, l'eficiència energètica i un tracte igualitari per al consumidor.
L'autoconsum, per exemple, que és un dels blocs d'aquesta PNL, és un sistema que afavorix el consum responsable, fomenta les energies renovables i netes i la generació distribuïda, i així mateix també reduïx la dependència energètica.
I a més, genera economia i ocupació de qualitat.

No hem d'esperar Tesla perquè ja hi ha empreses valencianes desenvolupant bateries per a les nostres llars que pugen acumular energia i que rebaixen el rebut de la llum, però ens topetem amb les regulacions estatals que impedixen i dificulten la seua comercialització.

El dany que el PP ha creat en el sector va a ser molt difícil de reparar, perquè ha desincentivat la iniciativa empresarial i la innovació del sector, introduint incertesa jurídica i decrets com el 900/2015, de l'impost al sol, que ha perjudicat associacions, organitzacions socials, particulars, empreses, etcètera, etcètera.

La majoria d'autonomies estem intentant pal·liar els efectes desincentivadors d'aquest impost amb ajudes i bonificacions per inversions en instal·lacions d'autoconsum, tal i com estem fent nosaltres amb el pla d'estalvi i eficiència energètica del sector públic o aprovant deduccions fiscal de fins el 20% de l'IRPF i préstecs bonificats a interés zero a les nostres empreses.

És curiós com les autonomies, les administracions dels serveis de les persones, defensen l'autoconsum i el gran estat sistemàticament les bloqueja.

Per això, demanem que es promoga des del Consell la constitució d'una aliança estratègica entre els governs dels diversos territoris de l'estat espanyol pera reclamar davant del govern una aposta decidida i transparent per l'autoconsum i les energies renovables que elimine les barreres legals, econòmiques, burocràtiques i sancionadores.

Ningú dubta, per exemple, que els aljubs, que tradicionalment tenim en les nostres casetes, o els sistemes de reaprofitament de les aigües pluvials són beneficiosos i no existix cap restricció més que la sanitària per tal de desenvolupar-los.

No entenem com els aljubs elèctrics que podríem tindre en les nostres cases estan penalitzats, però dóna igual.
L'autoconsum i el canvi de model energètic s'acabarà imposant, per molt de boicot que faça el Partit Popular, per la pressió europea i per la pressió ciutadana, com tantes altres coses.

També és un compromís amb el medi ambient i amb el desenvolupament econòmic sostenible de la nostra societat l'eficiència energètica i també altra oportunitat de generació d'economia i ocupació de qualitat.
El parc públic de vivenda, la depuració d'aigües, el tractament de residus, els sistemes d'enllumenat públic, les infraestructures de serveis públics, etcètera, són sectors a potenciar dintre de les infraestructures públiques.

Així mateix, cal exigir també la introducció d'aquelles àrees…, respecte de l'eficiència energètica, en l'edificació que el govern Rajoy no va voler introduir en la seua transposició de les directives europees, impedint el desenvolupament d'un nínxol d'ocupació de qualitat per a un sector maltractat per l'especulació, com és el de la construcció.

Demanem -i açò és molt important també- que el Consell inste el govern perquè els fons gestionats per l'IDAE es transferisquen a les comunitats de forma efectiva, perquè es tracta també d'igualtat.
Hi ha subvencions, per exemple, en eficiència energètica on també sofrim la discriminació per part de l'estat.
Ajudes en edificació que rebem només…, de les quals rebem només 303.
000 euros d'un total de 142 milions, que deurien haver transferit al País Valencià.
Només estem rebent un 0,2%.

Però, sobretot, reclamem que el Consell inste el Govern d'Espanya a realitzar de forma urgent una auditoria dels costos energètics, com a pas previ d'una àmplia reforma del sector elèctric que garantisca un preu just per als consumidors i una major transparència en el sector, així com una millor regulació que done oportunitats a la societat civil d'involucrar-se en el sistema energètic i de respondre a les variacions dels preus.

No és possible que un 17% de la nostra població patisca pobresa energètica, i és un absolut contrasentit que a dia de hui es retalle l'accés a l'autoconsum i, al mateix temps, es decidisca obrir la Central Nuclear de Garoña, una central nuclear de quaranta-cinc anys d'antiguitat, que volen fer-la durar quinze anys més fins que en tinga 60, una situació mai vista a l'estat espanyol i que ens va a costar, com a mínim, 200 milions d'euros, quan el sol és debades.

No és una qüestió de com bufa el vent, com ens volen fer creure, és una qüestió de considerar l'accés a l'energia com un dret o com un luxe.
Per això demanem el recolzament per a la nostra PNL.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyor Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora García.

Per a fixar la posició de cada grup, té la paraula, en primer lloc, el Grup Parlamentari Podemos-Podem i la seua diputada senyora Beatriu Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Bon dia, senyories.

Bon dia, presidenta.
Moltes gràcies.

La transició ecològica, és a dir, la transformació del sistema productiu de manera que es reduïsquen dràsticament les emissions de gasos d'efecte hivernacle és a la vegada l'envit major del segle XXI i potser també, amb l'impuls de les polítiques adequades, un projecte de societat capaç de generar prou de feina i de creixement per fer eixir l'Europa de la depressió.

Els principals eixos de la transició ecològica que permetrien escapar a anys d'estancament econòmic i a l'atur de massa es basen en tres grans sectors prioritaris, rics en potencial d'activitat i de feina: la renovació tèrmica dels edificis, la transformació dels modes de transport i la transformació dels modes de producció d'energia.

El meu Grup Parlamentari Podemos-Podem té clar que el sector energètic està en el centre de la transformació estructural que ha de dur a terme el nostre sistema econòmic i productiu per a reduir el seu impacte mediambiental a nivells sostenibles.
D'altra banda, aquesta transformació és una oportunitat única per a engegar noves àrees d'activitat econòmica amb alt valor afegit.

Volem destacar d'aquesta proposició no de llei la necessitat urgent, per part del Govern d'Espanya, de derogar de manera immediata el Reial decret 900/2015, de 9 d'octubre, conegut com impost al sol, que representa un atemptat als interessos de les petites i mitjanes empreses que resulten ser les més perjudicades per la prohibició de l'autoconsum.

A més, ens sembla també molt urgent dur a terme les transposicions de totes les directives europees.
És una autèntica vergonya que duguem anys acumulant sentències per part del Tribunal de Justícia de la Unió Europea i devem pagar les multes que això comporta amb diners de tota la ciutadania per deixadesa, incapacitat dels qui ens han governat.

Respecte a l'establiment d'un pla d'auditories energètiques dels edificis públics, considerem que han d'incloure el consum públic de cada municipi, dependències i instal·lacions, edificis i enllumenat i es podrien concretar en un pla de viabilitat d'eficiència energètica en cada municipi amb l'estalvi que suposarien les mesures per a valorar la conveniència de la inversió.

Senyories, des del nostre punt de vista, aquest canvi en el model productiu ha d'anar acompanyat de mesures pressupostàries que el facen viable.
Estes ajudes, a més d'afectar el tipus de subministraments existents, haurien d'estendre's a la qualitat del parc edificat existent i futur, és a dir, a rehabilitacions tant de l'envolupant com de l'interior dels edificis per a millorar l'aprofitament de les condicions climàtiques i la seua eficiència tèrmica i reduir, per tant, el seu consum, i no trobar-nos col·legis com el del meu fill on fa quasi vora cinquanta graus al mes de juny.

A més, la redacció de la normativa ha de ser conforme amb la recomanació de la Unió Europea, 2016/1.
318, de 29 de juliol, per a promoció d'edificis de consum d'energia quasi nul.
Açò hauria d'aplicar-se de manera que no solament s'incentiven els canvis de font d'energia sinó el canvi de fusteries, portes i finestres, la millora de l'aïllament de les façanes i cobertes, l'obligatorietat per a edificis nous de recollida i emmagatzematge d'aigua de pluja, la inclusió de sanitaris de baix consum, etcètera.
I, per descomptat, no podria fer-se sense modificar les ordenances locals de construcció i els paquets de mesures d'incentiu per a tots els edificis nous que complisquen amb la legislació europea, especialment per a edificis de les administracions locals.

No obliden en este nou model productiu el sector primari i la gestió forestal que han de tendir a pràctiques molt més sostenibles que permeten realment un compromís amb el medi ambient i el desenvolupament econòmic sostenible del món rural al País Valencià.

Per tots estos motius el nostre grup votarà a favor d'aquesta PNL.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora Gascó.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos té la paraula la il·lustre diputada María José García.

La senyora García González:

Gracias, señor presidente.

Hoy estamos debatiendo una iniciativa de tramitación urgente que mezcla por una parte el autoconsumo energético y por la otra la eficiencia energética.
Como ustedes, señores de Compromís, saben o por lo menos deberían saber, el Grupo Ciudadanos está preocupado por y en continuo trabajo con ambos conceptos, tanto que lo que ustedes piden, la modificación del artículo 9 de la Ley 24/2013, del sector eléctrico, se aprobó ya hace unos meses en el pleno del Congreso de los Diputados a través de una proposición no de ley de medidas urgentes de fomento del autoconsumo eléctrico, presentada justamente por el Grupo Parlamentario Ciudadanos y apoyada tanto por el PSOE como por Podemos.

En esta iniciativa se solicitó, entre otras cosas, la modificación de este artículo, porque entendemos que el gobierno debe dejar de regular en contra del autoconsumo y defender por fin el derecho a autoproducir y a autoconsumir energía.

España, señorías, no puede seguir dando la espalda a Europa.
El gobierno no puede seguir contradiciendo lo que dicen sus propios comisarios europeos.
Y, además de acabar con el impuesto al sol, nuestra propuesta abogaba también por acordar un pacto de estado por la energía y un plan de transición energética que apueste por un modelo de impulso de las renovables y por la reducción de las emisiones.

Dicho esto, voy a pasar a relatarles en qué puntos entonces de su proposición no estamos de acuerdo o no estábamos de acuerdo.
Concretamente en el punto 2 de su propuesta que ahora han modificación ¿Por qué?
Se lo digo enseguida.
Porque la normativa a la que ustedes apelaban para proceder a legislar nuestra comunidad autónoma era inconstitucional.
Una sentencia que además ya se sabía diecisiete días antes de que ustedes registraran esta PNL de urgencia que ahora han modificado, afortunadamente, y piden en ella eliminar las trabas administrativas, técnicas y económicas.

Bueno, de nuevo les comento que en eso ya estamos trabajando nosotros, Ciudadanos.
Tengo aquí Â«A la mesa del Congreso de los Diputados, doña Melisa Rodríguez Hernández…Â» un montón de iniciativas respecto a ese sentido.
Es que lo saco porque se debate donde corresponde, en el Congreso de los Diputados, y además desde el pasado mes de agosto.
A ver si cuando se debata, por cierto, esta iniciativa en el Congreso, tienen ustedes la voluntad política de apoyarla y de votar en positivo.

Y referente a la segunda parte, la eficiencia energética, ya he comentado que estamos totalmente de acuerdo pues viene en nuestro ADN.
Pero, señora García, permítame que le pregunte: ¿se ha mirado la legislación que afecta a los municipios?
Se lo comento porque existe ya legislación en la que se establecen planes de auditorías energéticas en edificios públicos, sobre todo en ayuntamientos, adopción de medidas para disminuir el consumo energético y programas que están funcionando de forma efectiva, como el Gestiona, en los ayuntamientos.
Y todo ello lleva implantado y funcionando progresivamente desde 2008.
Pero es más, el 18 de julio de 2016, en el que ustedes, por cierto, ya estaban en el poder, desde Diputación de Valencia, se lanza el programa de pacto de alcaldías donde los municipios se comprometen a reducir emisiones de CO2 a través de medidas de eficiencia energética.

Por tanto, señora García, -es que no la encuentro, sí, está allí, perdón- si es posible no nos hagan perder el tiempo y si es posible no lo pierdan tampoco ustedes que tenemos muchísimas, pero muchísimas cosas que hacer.
Esto es importante, importantísimo, pero es que está hecho, es que está hecho.
Esperamos de todas formas que estas medidas, que incluyen en su iniciativa, sean complementarias de lo que ya está en marcha y no sustitutorias.

Y para finalizar me deja repetirle, si es tan amable, que nosotros ya estamos trabajando en ello desde donde corresponden, desde el Congreso de los Diputados.
Por ello, nuestro grupo parlamentario votará a favor de esta iniciativa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Agraïm a la il·lustre diputada Rosa García, que no María José, com he dit abans per un error, la seua intervenció.

Passem ara a la intervenció per a fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat José Muñoz té la paraula.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias, señor vicepresident.

Bueno, yo creo que hoy hablamos de una cuestión que es muy importante.
No puedo estar de acuerdo con la compañera de Ciudadanos, creo que es necesario hablar de estos temas aquí.
Y realmente se enmarcan en una serie de iniciativas legislativas que se han ido produciendo en todos los parlamentos, Congreso de los Diputados, Senado, parlamentos autonómicos, para modificar el modelo energético español.
Una serie de iniciativas que siempre ha contado con el denominador común del voto en contra del Partido Popular.

Y aquí yo supongo que ahora abriremos un debate en el que se nos explicará cómo funciona el modelo energético, cómo se fijan los precios, cómo o porqué paga la ciudadanía estas facturas de luz y de alguna manera intentaremos, con cifras y demás, explicarlo, algunos intentaran confundir, en definitiva, pues se generará debate.

Pero, claro, yo la primera reflexión que querría hacer es que si todo funciona bien ¿por qué hay que cambiarlo?
Y, claro, evidentemente, no funciona bien el sistema energético español, no funciona bien el sistema de fijación de los costes.

Y hoy se hablaba aquí de posverdad y de una serie de términos que han ido apareciendo con la crisis económica, con la crisis política, con la crisis social.
Y hay una serie de términos nuevos, también, que afectan al sistema energético, como puede ser la pobreza energética, que al final esto de energético es un adjetivo que se le añade a lo que es pobreza en general.

Pero, en cualquier caso, la primera pregunta que me haría es qué está funcionando mal y aquí funcionan mal una serie de cuestiones.
Lo primero que funciona mal es que el 75% del recibo de la luz vaya a término fijo, independientemente de lo que se consuma.
Mala ayuda hacemos a la eficiencia energética cuando, independientemente de lo que se consuma en una casa, de lo que se consuma en una industria, de lo que se consuma de la energía, vaya a un término fijo.
Eficiencia energética el Partido Popular, por supuesto, no lo va a apoyar.

Y el segundo o la segunda cuestión que hablaría sobre la fijación de precios es la utilización del sistema marginalista de fijación de precios.
Yo sé que me va a decir el compañero del Partido Popular que esto se utiliza en otros países europeos.
Pero no debemos obviar que en otros países europeos el mix energético es muy diferente al que hay en España.
En España hay un mix energético en el que hay muchas tecnologías, tenemos tecnologías renovables, fotovoltaica, eólica; tenemos un mix en el que también tenemos energía nuclear, energía hidroeléctrica, energía del carbón, energía de ciclos combinados.
En definitiva, una serie de energías que lo que hacen es producir y fijar costes.

Claro, en un sistema como el marginalista español, la energía más cara fija el coste de todo el sistema.
¿Esto qué produce?
Que en los momentos en los que hay picos de necesidad de energía la energía más cara, que es la última que entra, es la que fija el precio de todo, independientemente lo que cueste la producción de la energía.
Esto es totalmente injusto.

¿Y qué es lo que nos dice el señor Nadal respecto a esto?
Que hay que acostumbrarse al incremento de la subida de la luz.
Oiga, ¿cómo que hay que acostumbrarse a los incrementos del precio de la luz?
¿Pero qué tipo de gobierno en España nos dice a los ciudadanos que nos tenemos que acostumbrar a un sistema injusto, como si no hubiera política para solucionarlo?
Pues, mire, ese es el primer objeto de debate: cómo se está marcando el precio de la luz en España y cómo está llevando eso a la pobreza energética de muchas familias en riesgo de vulnerabilidad.

Y lo segundo es que el Partido Popular parece que sigue siendo un partido que piensa que la política energética es la del siglo XX, no se ha enterado que la descarbonización de la economía es una realidad.
Es que Europa nos está pidiendo en la Agenda 2020 que tenemos que ir a las energías renovables, tenemos que fijar una serie de objetivos que hemos de cumplir y que España no está cumpliendo.
Y pongo dos ejemplos.

En el año 2015 España instaló 0 megavatios de energía eólica, 0.
Desde los años ochenta no había habido un dato así en España.
Pero es que en el año 2016, en el año 2016 solo instalamos el 0,09% de la instalación mundial.
Es que el Partido Popular sigue pensando que la política energética es la del siglo XX y, evidentemente, tenemos que ir a otro modelo energético mucho más eficiente y mucho más justo.

En la réplica supongo que hablaremos de todo esto y también quiero hacer una referencia a la ley de fomento de autoconsumo en la que el Partido Popular intenta confundir, pero lo que no quiere es que haya energías renovables y que al final haya un precio más justo en la energía del mercado eléctrico.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

Fixació de posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que, en la línia del que plantejava la diputada Mínguez este matí, anem a parlar de matemàtiques i anem a parlar d'integrals.
I, per tant, toca parlar amb dades, amb dades, sense demagògia, eh?
, toca, dades.
I vosté ja s'ha curat la ferida abans de començar; ja mos ha dit: Â«Vindrà el senyor del Partit Popular i mos traurà dades i xifres.
.
.
Â».
Home!
, doncs, clar.
Primer posem les dades, després discutim de les dades; eixa és la meua manera de treballar, i no al revés, com la que vosté ha plantejat.

Mire, debatem hui una extensíssima PNL que ha presentat Compromís i que aborda tres temes que, encara que relacionats, mereixen que els considerem de forma separada.

Ja els avance que no podem recolzar esta PNL per tres raons: per insolidària, per incongruent i perquè està carregada de fals oportunisme.
I m'explicaré.

La primera part de la seua PNL i les seues propostes de resolució primera, segona i tercera, a què han afegit una quarta, fan referència a l'autoconsum.

Miren, ja els ho vaig dir en este plenari, davant d'una PNL que va demanar.
.
.
, que crec que la va presentar Podemos, que demanava instar el govern a la derogació del Decret 900/2015.
No estem d'acord en la seua posició sobre l'autoconsum, perquè -i si tinc temps els posaré fins i tot un exemple- el dit balance neto, que propugnen els qui estan en contra d'eixe decret, és una proposta insolidària i en la línia d'allò que va fer el govern de Rodríguez Zapatero entre 2004 i 2011, que produiria nous increments de la tarifa precisament per a aquells que no tenen recursos per a instal·lar-se unes plaques.
Perquè tinguen en compte, i no enganyen la gent, que, segons l'article 2.
2 d'eixe reial decret, se deixa ben clar que este decret no és d'aplicació a les instal·lacions aïllades; és dir, sols a aquelles que se connecten a la xarxa i que, si me dóna temps o en la rèplica, podré raonar.

La segona part de la seua PNL la dediquen a exigir al Consell que se pose a treballar, d'una vegada, en la implementació de polítiques per a fomentar l'estalvi i l'eficiència energètica, tant en empreses com en administracions.

Bàsicament estaríem d'acord en tota eixa part.
Però, home, ens pareix d'una certa hipocresia, si no de cinisme, que al pobre conseller, senyor Climent, li posen deures perquè treballe en la línia d'estalvi i d'eficiència energètica i li lleven en el pressupost, a través de l'esmena 1.
192, de socialistes-Compromís, una bona part d'allò que ell havia destinat per a açò, i és un poc incongruent.
.
.
, sí, sí, en la línia S-8082 de l'Ivace; i l'esmena número 1.
200, de Podemos, rebaixant uns altres 500.
000 euros en la línia S-6840, de l'Ivace, destinada també al ahorro y eficiencia energética.
És dir, que al pobre senyor Climent, que poc ha fet en esta matèria, ara li posen deures i, a més, li lleven el pressupost.

Miren, a més, des del Partit Popular vam presentar una esmena -que van rebutjar, evidentment, com totes les que vam presentar en indústria- per a dotar en un milió d'euros les ajudes per a ajuntaments, per a complir eixe pacto de alcaldes, que algú ha citat, que se va firmar per molts ajuntaments, per a implementar les mesures que puguen permetre que en l'any 2020 s'alcance l'objectiu de 20% d'estalvi.
També va ser rebutjada.

Per tant, mos pareix bé, però els demanaríem una miqueta de congruència i no que li demanen al senyor Climent que faça els deures i, damunt, li lleven el pressupost.
Al final, el que li estan demanant al pobre senyor Climent és un miracle.

I en la tercera part de la proposta, que és la del sistema elèctric, la veritat és que no me queda temps.
.
.
Sí, és veritat que a la millor s'hauria de revisar.
És possible que sí.
Però li dic una cosa, perquè la tinga clara, igual no estan equivocats tots els països occidentals en tindre un mercat marginalista com l'espanyol; igual no estan equivocats.
Igual és vosté qui té la raó de dir que el mercat marginalista no és convenient.

Tots els països occidentals tenen mercat marginalista.

Mire, vaig a llegir-li -i acabe, senyor president- què deia fa uns dies un prestigiós economista sobre l'episodi de preus alts de l'electricitat.
Deia: Â«Cuando suben los precios de la luz, aparece otra inflación inmediata: la demagogia.
Y, cuando baja, el silencio de los intervencionistas es palpable; mientras que, cuando sube, afloran como los hongos, poniendo como ejemplo que hay que intervenir.
No hay más que ver el exitazo de las empresas públicas eléctricas en Grecia o en Italia, donde la gestión pública es tan excelente que los precios de la electricidad son de los más altos de Europa.
Â»

Les dades, una vegada més, posen les coses en el seu lloc.
(Aplaudiments) Li ho dic i li ho repetisc, les dades són la millor medicina contra la demagògia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Sí, per a rèplica, senyora García.

La senyora García Muñoz:

Per a contestar un poc a les intervencions que s'han fet en aquest faristol.

Dir-li a la companya de Ciutadans que sí, que efectivament la proposta per a derogar l'impost al sol va ser signada per tots els grups parlamentaris de l'oposició en les Corts espanyoles, entre els quals també se trobava Compromís, i que va ser signada una setmana abans que la registraren vostés.

Per tant, ací no anem a córrer ni anem a competir a vore qui està més a favor de les energies renovables, perquè entenem que és un objecte d'espectre comú de qualsevol grup parlamentari.
Perquè és aixina com ocorre als diferents governs autonòmics.
Tant la Regió de Múrcia, governada pel Partit Popular, Aragó, Catalunya, Navarra, el País Valencià, han mostrat a l'estat la seua disconformitat amb el Decret 900/2015.
Per tant, el que estem fent ací és reforçar l'acció d'eixos governs autonòmics, com el nostre.

A la millor, del que té por Ciutadans és que, regionalment, també pressionem per regular aquelles competències que són nostres i que siga l'estat qui haja de regular-les.

En el tema.
.
.
Per contestar també al Partit Popular, no entenem per què l'autoconsum no és possible regular-se, quan sí que ha sigut possible fer-ho amb sistemes de calefacció com l'aigua calenta sanitària.
Ningú discutix que, en l'actualitat, en els nostres edificis n'hi hagen sistemes de calfament de l'aigua calenta a través d'energia renovable i, al mateix temps, s'estiga connectat a la xarxa.
Tal volta serà perquè ni Aigües de Barcelona ni Aigües de València ni ninguna d'aquestes empreses siguen empreses estatals ni tinguen en els seus consells d'administració diputats del Partit Popular o del Partit Socialista.

Si ha sigut possible desenvolupar el codi tècnic perquè se pugen realitzar els sistemes d'abastiment d'aigua calenta sanitària dintre de les cases a través d'energies renovables, no entenem per què no se pot traslladar aquesta mateixa regulació per als sistemes de consum elèctric.
Perquè, a més, a dia de hui, l'abastiment elèctric a través d'energies renovables té una competitivitat que abans no tenia i que, evidentment, ara permet implantar-ho en totes les nostres llars.

També pot ser que siga una competència que s'haja de desenvolupar a nivell autonòmic i que l'estat no tinga a bé deixar que les autonomies regulen aquesta situació que millora la sostenibilitat de tots i de totes.

Aquesta PNL, encara que tracta diferents àmbits del que ha de ser el foment de les energies renovables, és una PNL que fomenta la sostenibilitat; que afavorix la reducció d'emissions, dintre del repte del canvi climàtic; però, sobretot, sobretot, que genera ocupació i reforça sectors productius intensius en coneixement.
Si no som conscients que les energies renovables són un camí per a l'economia del valor i per a la sostenibilitat, seguirem instal·lats en la competència en preu i farem bo, farem bo, el tàndem Rajoy-Soria o Rajoy-Nadal, de la mà d'accions polítiques com les que està desenvolupant el senyor Trump en Estat Units, derogant també tot el sistema d'energies renovables que s'havia pogut arribar a desenvolupar.

Ja vàrem perdre un tren quan se va desmuntar tot el sistema de recolzament a les energies renovables, que Espanya havia desenvolupat.
I hem passat de ser un sector capdavanter en Europa i en el món a estar a la cua i a rebuf d'altres països, com pot ser Alemanya o com pot ser, inclús, els Estats Units.

Tenim, en este moment, l'opció de trumpitzar-se, com bé ens proposa el Partit Popular, o de recolzar sectors que generen ocupació, que generen valor i que respecten el nostre desenvolupament sostenible.

Per això, els agraïsc el recolzament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

(Veus) Sí, senyora Rosa García, ¿vosté vol exercir el seu dret de rèplica, des de l'escó?
Molt bé.

Demane vosté la paraula.
Ara.

Sí, te vosté quatre minuts, com a màxim.

La senyora García González:

Sí, muchas gracias.

Bueno, simplemente decir que estoy muy de acuerdo con el señor Muñoz.
Pienso que, tal y como ha dicho usted, que el que se esté debatiendo un tema tan importante, como el tema de la energía, en el Congreso de los Diputados, que es donde se debe de debatir, no es óbice o no contrapone el que nosotros podamos hacerlo también aquí, porque es importante para nosotros.
En este sentido, no tendría nada que decir.

Y, por otra parte, decirle a la señora García no que no es mi intención, desde luego, hacer ninguna carrera, ni con su grupo parlamentario ni con ningún otro de los grupos que se encuentran en esta cámara.

Ahora bien, lo que yo pretendía en mi discurso dejar claro es que nosotros lo que pretendemos, lo que queremos, lo que nos exigimos a nosotros mismos y creemos que estamos en el derecho de exigir también al resto de grupos, es maximizar toda nuestra energía en pro de los proyectos que tenemos que llevar a nuestro país y, desde luego, a la Comunidad Valenciana.

Pero cuando se presenta un trabajo, por parte de su grupo, que nace ya herido, nace enfermo, por ser anticonstitucional, a nosotros nos obliga a trabajar sobre ello.
Y estamos ocupando un tiempo, unas horas, un personal, además, asesor, porque tenemos que echar mano de todos los recursos que tenemos para poder rebatirles lo que están haciendo; y, de momento, llegan y, claro, lo cambian porque se han dado cuenta.
Eso es lo que decíamos.

Por favor, vamos a ser un poco más prudentes e intentar trabajar de forma que maximicemos el trabajo entre todos.
Así, pues, bueno, para toda la Comunidad Valenciana…; y el trabajo de este parlamento será mucho mejor.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
vosté també demana.
.
.
?
Sí?
(Veus)

Té vosté la paraula, senyor Muñoz.
(Se sent una veu que diu: Â«Replicant a Casanova.
Â»)

El senyor Muñoz Lladró:

Yo únicamente quería aclarar una serie de cuestiones, porque… Si aquí estamos…, si entendemos que el precio de la energía o el precio de la luz -para que nos entienda todo el mundo- es ajustado, entiendo que el Partido Popular piensa que es razonable lo que se está pagando actualmente por el precio de la luz.
¡Ah!
Pues, de sus palabras, lo que entiendo es que el precio de la luz, lo que se está pagando aquí, estamos de acuerdo, o sea…; o, por lo menos, el Partido Popular está de acuerdo.

Es cierto que en Europa se utiliza un sistema de fijación de precios marginalista, es cierto.
Pero usted lo que no dice es que en Europa el mix energético por países cambia muchísimo.
En España tenemos seis, siete tipos diferentes de producción energética.
En Francia, el 80% se produce de la misma manera.
La gran pregunta aquí es por qué en España fija el precio, cuando hay tanta diferencia de costes en la producción…, porque usted estará de acuerdo conmigo en que la producción de la energía hidroeléctrica es muchísimo más barata que la de la energía de los ciclos combinados; ¿estamos de acuerdo en eso o no?
No.
Bueno, pues, es así.
Eso es así.
Eso es así, y lo podemos comprobar con datos.
Lo que me pregunto yo es por qué no se puede modificar el sistema o, al menos, adaptarlo para que las energías más caras sean las que fijen el coste, independientemente de lo que cueste la producción en otro tipo de energías.
Y me explico: si a mí me cuesta producir diez en energía hidroeléctrica, ¿por qué al final el coste lo tiene que marcar una energía que vale sesenta, como es la de ciclos combinados?
¿Por qué?
Es injusto.
Y se está viendo actualmente, cuando el precio de la luz se está disparando.

Y si no me dice lo contrario, entiendo que usted está de acuerdo en lo que la gente, lo que la ciudadanía está pagando ahora por la luz en sus casas.
Yo creo que no.
Y creo que mi grupo parlamentario, y estoy seguro, también lo piensa.

Entonces, aquí de lo que se trata es de hacer, y eso se proponía en la PNL, hacer una auditoría de costes para ser capaces de actualizar o de conocer cuánto cuesta realmente producir la energía, y por tanto que las retribuciones de las compañías eléctricas vayan en consonancia.
Yo creo que es una cuestión absolutamente lógica y de eficiencia de mercado.
Y mire, igual estoy utilizando hasta términos más de liberalismo económico, pero en definitiva.

Lo segundo, usted hablaba del sector fotovoltaico y el balance neto.
Yo sé que el sector fotovoltaico mucho aprecio no le tiene al señor Rajoy, mucho aprecio no le tiene.
Porque en los últimos años se ha destruido, pero destruido toda la industria fotovoltaica que, por cierto, en España era pionera.
Era pionera y puntera.
Es que ahora Polonia produce más energía fotovoltaica que España, y eso es una auténtica barbaridad.
Y esa es la política del Partido Popular.

¿Saben qué política es la suya?
La de que hoy el Consejo de Seguridad Nuclear ha autorizado que se abra Garoña.
Hoy.
¿Sí?
Pero es que al final ustedes apuestan por las energías nucleares, en lugar de favorecer las energías renovables, que es lo que está pidiendo Europa.
Esa es su política energética.
Y por supuesto, el Grupo Parlamentario Socialista no está de acuerdo.
Desarmonización de la economía, ahorro energético, eficiencia energética y, en definitiva, un sistema energético justo y para todos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Senyories, estem en el torn de rèpliques de tot aquell que haja segut contradit en la seua argumentació.
I ara el senyor Casanova finalitzarà el debat.
Senyor Casanova, finalitza el debat.
Senyor Casanova, vosté té la paraula.
Quan vosté vullga.

El senyor Casanova Claramonte:

No sé si he de replicar a Compromís o al PSOE.
Tinc quatre minuts per a cada u, o com està això?
(Rialles i aplaudiments)

A vore, primer sí que m'agradaria damunt de la taula, com ha dit, Â«datos, datosÂ», dibuixets, estos dibuixets dels Â«quesitosÂ» vénen de cine.
Mire, açò és tret de l'informe ja que està provisional encara del 2016, de la producció del mix d'energia, que vosté diu, de l'any 2016.
Producció, eh?
El 52% de l'energia produïda en Espanya en el 2016 és de renovables.
52%.
No el 27 o el 13 o no sé què ha dit.
52%.
Li estic donant dades, perquè ací s'han donat dades, val?

Sí, sí, i ara li diré com se paga.
Se paga per la tarifa de tots.
Vosté sap a quant va eixir la subhasta de renovables ací en Espanya en temps de Rodríguez Zapatero?
A 400 euros el megawatt/hora.
Vosté sap a quant ha eixit una subhasta en Mèxic en el mes de maig per a poder aportar renovables al sistema elèctric de Mèxic que gestiona la CFE?
Sap a quant ha eixit?
A 40 euros el megawatt/hora.

I això què vol dir?
Que eixos 360 euros els està pagant la tarifa.
Quan vosté diu: Â«Me pareix bé que paguem.
.
.
?
Â», no me pareix bé.
Perquè el 65% de la tarifa del que estem pagant són costos polítics.
(Aplaudiments) Costos polítics, introduïts en la tarifa pel senyor Zapatero.

Mire, li vaig a ensenyar una gràfica, que no sé si la porte, que l'he gastat ja més vegades.
Mire, açò és el que li va passar a la tarifa en Espanya.
Època d'Aznar.
.
.
El roig, és el roig.
El roig de Zapatero, mire el roig.
Va passar, aproximadament va créixer un 70%.
Vosté sap per què?
Perquè se van instal·lar a Espanya una enorme quantitat, innecessària o no, ahí no entre, però sí sobresubvencionada, però, clar, a l'estil de l'esquerra.

Â«Jo convide i els usuaris que paguen.
Â» (Aplaudiments) Clar, eixe 70% de la tarifa, mire, si vosté agarra ara el kilowatt, només el 35% són costos elèctrics.
Només el 35%.
L'altre 65% són costos polítics.
I molts d'ells introduïts en l'època nefasta en què anàvem a jugar la champions de l'economia, i per poc baixem a tercera divisió.
(Aplaudiments)

Mire, i sobre l'autoconsum i el balanç net, vaig a explicar-li-ho, a vore si m'ix bé l'exemple.
Vaig a explicar-li-ho a vosté, i a.
.
.
, en fi, vaig a explicar-ho el millor que sàpia.
Tractaré de ser el més didàctic possible.
Un senyor que s'instal·la una placa en sa casa, si no se connecta a la ret, no li afecta per a res el decret d'autoconsum.
Per a res.
Per tant, ja estem parlant d'un tema diferent.
És quan un se connecta.
I quan un se connecta, segons els defensors del balanç net, deuria pagar per la diferència entre l'energia que consumix de la ret i la que entrega a la ret.

Posem un exemple: donem la casualitat que una placa, una vivenda, entrega a la ret deu kilowatts/hora i rep de la ret en les hores que no té producció, deu kilowatts/hora.
Quin seria el balanç net?
Zero.
Quan pagaria al sistema?
Zero.
Eixe senyor no ha de pagar el mateix que paguem tots els que estem ací i tots els altres per eixe 65% del kilowatt que són costos polítics?
(Aplaudiments) Ho ha entés o no açò del balanç zero?

Doncs mire, perquè ho tinga clar, això, quan vullga, li ho torne a explicar.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Senyories, realitzat el debat, passaríem a la votació del tercer punt de l'ordre del dia, que és la proposició no de llei de tramitació especial sobre la transició ecològica.
Senyories, anem a passar a votació.
Senyories, anem a passar a votació.

Senyories, comença la votació.
Un segon.
.
.
Se para la votació.
No sé si.
.
.
Està parada la votació.

Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la proposició no de llei per 58 vots favorables, 28 en contra.
Queda aprovada la proposició no de llei.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la geriatria a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 38.
028, BOC número 127)

El senyor president:

Tenim encara dos punts en l'ordre del dia, en què n'hi ha prou consens, i és el de la presa en consideració no de llei d'urgència sobre la geriatria, en què s'ha arribat a un.
.
.
En tot cas, el ponent ho explicarà, que és l'il·lustre diputat Juan Córdoba.
Quan vosté vullga.

El senyor Córdoba Cortijo:

Muchas gracias, señor presidente.

Honorable vicepresidenta, honorables consellers.

Señores diputados.

Hoy quisiera saludar también al público que nos acompaña.
En primer lugar, al doctor José Antonio López Trigo, presidente de la Sociedad Española de Geriatría y Gerontología, y también a los miembros de la directiva de la Sociedad Valenciana de Geriatría y Gerontología.

Es para mí una satisfacción presentar esta iniciativa parlamentaria, a la cual tengo que decir que hemos llegado a un acuerdo, un acuerdo de todos los grupos parlamentarios, un acuerdo transaccional.
Por lo tanto, dar las gracias a los portavoces de sanidad del Partido Socialista, de Compromís, de Podemos y del Partido Popular, que hemos decidido entre todos potenciar esta especialidad médica, que está constituida desde el año 1978, y que la verdad es que habíamos dejado de apoyarla en la Comunidad Valenciana.
Y para lo cual voy a exponer los siguientes argumentos.

Señorías, con los cambios demográficos producidos, el mundo occidental ha incrementado en gran medida la esperanza de vida y ha disminuido la tasa de natalidad, por lo que se ha ido generando un envejecimiento relevante de la población.
La esperanza de vida al nacer en España es en el momento actual de 75 años para los hombres y 83 para las mujeres.

Todo ello unido a una tasa de nacimientos que está en franco descenso de 1,1 hijos por mujer, lo que nos lleva a que en la Comunidad Valenciana aproximadamente tenemos unas 900.
000 personas que están por encima de los 65 años, exactamente casi un millón de personas.

Y es que este envejecimiento, consecuencia, como les decía, de la elevada esperanza de vida, nos lleva a situaciones, como fracturas por caídas, polimedicación y pluripatología, todos ellos procesos muy prevalentes en el anciano, que aumentan la tasa de dependencia, y acaban desencadenando un mayor gasto sanitario, farmacéutico y social.

Señorías, por todo lo anterior, estamos hablando de un problema grave sanitario, social y de salud pública.
Está demostrado que las personas mayores de 65 años utilizan en mayor medida los recursos sanitarios, acuden más a las consultas de atención primaria.
También acuden más a los servicios de urgencia, e ingresan más en los hospitales, siendo las estancias más prolongadas, pero también justificadas.

Sin embargo, la realidad económica ha llevado a recortes en la financiación de estos servicios, algo que unido al aumento de las necesidades, ha supuesto una gran injusticia para muchos ancianos.
El sistema sanitario público debe ser considerado como uno de los pilares básicos del estado de bienestar, y su cartera de servicios básicos debe estar garantizada e ir adaptándose a las necesidades que se vayan produciendo en la población.

Y ante esta situación es responsabilidad del Consell y de esta cámara legislativa promover el envejecimiento activo y mejorar la calidad de vida de las personas mayores, impulsando medidas de prevención y promoción de la salud, tal y como se establece en el cuarto plan de salud 2016-2020 de la actual conselleria de sanidad.

Organismos internacionales, como la Unión Europea y la Organización Mundial de la Salud proponen que en un futuro próximo los pacientes mayores que ingresen en los hospitales de la unión deberían de tener acceso a la asistencia geriátrica especializada y multidisciplinar adaptadas a las necesidades de cada individuo, de sus familias y sus cuidadores.
Por lo tanto, es necesario ampliar recursos, capacidad y conocimientos destinados a la atención geriátrica, facilitando la capacitación básica sobre los temas geriátricos y gerontológicos.

Respecto a los profesionales, el médico y la enfermera especialistas en geriatría son los que mejor conocen los cambios que se producen con el envejecimiento, las variantes de las diferentes enfermedades crónicas, y son los primeros que detectan precozmente los llamados síndromes geriátricos, como la demencia, caídas, incontinencia, malnutrición entre otros, así como los efectos de los medicamentos en el tratamiento de las diferentes patologías.

En los ancianos, la forma de presentación de la enfermedad varía con los cambios fisiológicos y patológicos propios de la edad.
En estos, es frecuente modificaciones sensoriales y cognitivas, siendo habitual una presentación atípica de los síntomas, con un deterioro funcional multifactorial.
La principal herramienta diagnóstica es la valoración geriátrica integral que, de forma dinámica, evalúa y cuantifica el estado síquico, físico y social, haciendo énfasis en la capacidad funcional, como principal variable para establecer los planes de cuidados.

Por todo lo anterior, se requiere la participación efectiva de un equipo multidisciplinar: médico, enfermera, trabajador social, psicólogo, terapeuta ocupacional, para alcanzar unos objetivos sociosanitarios adecuados para el anciano.

Desde Ciudadanos apostamos por la geriatría como uno de los instrumentos más óptimos para implementar políticas públicas destinadas a nuestros mayores.
La geriatría es una especialidad médica que viene definida por la Comisión Nacional de la Especialidad como la rama de la medicina dedicada a los aspectos preventivos, clínicos, terapéuticos y sociales de las enfermedades en los ancianos.

En la Comunidad Valenciana disponemos entre sanidad pública y sanidad público-privada tan solo de trece geriatras, es decir, un geriatra por cada más de 60.
000 personas mayores de sesenta y cinco años, muy por debajo de lo recomendado por el grupo de estudio de calidad en geriatría, que considera como necesarios cuatro geriatras por cada 10.
000 habitantes de más de sesenta y cinco años.

Miren, señorías, si esto no fuera suficiente para hacernos enrojecer, pese al objetivo del plan de salud de la conselleria para promover el envejecimiento activo, de las dos mil trescientas noventa y dos plazas publicadas en la última oferta de empleo público de la conselleria de sanidad el 22 de septiembre, no se ha incluido ni una sola plaza de especialista en geriatría, algo totalmente inaudito.
Y lamento mucho tener que decir esto pero es la realidad.

Del mismo modo, resulta del todo intolerable que una especialidad idóneamente concebida para tratar las consecuencias producidas por el envejecimiento, como es la geriatría, no tenga el peso que sí tiene en otras comunidades autónomas.
Ello nos lleva a evidenciar que la sanidad pública no es igual en todo el territorio nacional y, lo que es peor, que los ciudadanos mayores valencianos no pueden disponer de las mismas prestaciones específicas que otros españoles en materia sanitaria.

Señorías, necesitamos políticas públicas sanitarias que nos den cobertura a las necesidades de nuestros conciudadanos.
Si, además, nos estamos refiriendo a nuestros mayores, aquellos que han luchado y trabajado para que podamos tener estos servicios, no podemos dejar de prestarles el mejor servicio posible y que, además, ellos han pagado.
Se hace pues necesario, a nuestro juicio, la incorporación urgente en el sistema de salud valenciano del número adecuado de médicos y enfermeras especialistas en geriatría necesarios para atender a las personas mayores de nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Córdoba.

Puesto que ha llegado la transaccional ahora, pasaríamos a explicar la postura de cada grupo parlamentario y empezaríamos por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem.

Señor Daniel Geffner.
Durante cuatro minutos cada uno de ellos.

Cuando usted quiera, señor Geffner.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, el Partido Popular en sus dos décadas de gobierno no dio respuesta al problema que abordamos hoy.
Y hoy daremos un paso para mejorar esta situación gracias al acuerdo alcanzado entre los grupos parlamentarios de la cámara.
A los partidos, como a las personas, los debemos apreciar más por los hechos que por sus palabras y por eso hay que ver no sólo las fotos de hoy sino toda la película.

Y la película protagonizada por el Partido Popular es del género de drama social para la mayoría de la población.
Nosotros no tenemos amnesia a las funestas consecuencias del Partido Popular para la sostenibilidad del sistema sanitario público infrafinanciado, recortado y privatizado.
Estamos en una sociedad con mayor presencia de personas mayores.
El grupo etario que más crece son especialmente los muy mayores, para referirnos a los y a las mayores del ochenta y noventa años.
La tercera edad se afianza como una etapa vital activa y con la preocupación por mantener su independencia y preservar una buena calidad de vida.

Con el envejecimiento hay mayor presencia de enfermedades crónicas, discapacidad creciente, comorbilidad, polimedicación y mayor frecuentación de las consultas sanitarias.
Hay un subgrupo de pacientes agrupados en el término de ancianos frágiles con pluripatología, mayor complejidad que se benefician de un abordaje proactivo, supervisión y de cuidados integrados en el equipo de atención primaria, médico y enfermería.
Así, no es infrecuente que un pensionista tenga diabetes, hipertensión, demencia, sordera, pobre visión, rápida fatiga, caídas ocasionales y sea portador de una gran bolsa de medicinas de casi todos los colores y que toma varias veces al día.

El sistema sanitario público tiene que responder y atender a las necesidades también de este sector de la población.
Por eso es necesario abordar toda esta complejidad asistencial sanitaria con una atención en equipo y multidisciplinar, integrada e integral, adaptada a la situación y a las necesidades de cada persona.

Para esto necesitamos que los y las profesionales de nuestro sistema sanitario estén preparados para dar respuesta a la cronicidad, especialmente la población mayor y frágil.
Necesitamos mejorar la formación y capacitación en geriatría, así como planificar la adquisición de habilidades y competencias en atender a este colectivo en nuestra atención sanitaria en sus distintos niveles, primaria y especializada, incluyendo la hospitalización domiciliaria así como la gestión de casos.

La especialidad de geriatría presenta entre países de la Unión Europea gran variación en su grado de reconocimiento, según datos de la organización médica colegial.
En Estados Unidos la geriatría es una subespecialidad de medicina interna, medicina familiar, mientras que en el Reino Unido hay unidades hospitalarias geriátricas.
Nuestra profesión considera al especialista en geriatría no reemplazando ni al internista ni al especialista o especialista en medicina de familia ni a otros especialistas, sino formando parte del equipo.
Un equipo que se enriquece con esta incorporación como consultor en ocasiones, formador en otras y asistencial en casos complejos.

Debemos incorporar a la geriatría en la cartera de formación MIR, ya que continuamos siendo una de las pocas comunidades autónomas que no lo ofrecen.
Debemos incluir en los equipos multidisciplinarios la visión de la geriatría a los geriatras para formar una perspectiva global para una atención sanitaria integral.

Termino agradeciendo la actitud abierta del Grupo Ciudadanos y su diputado señor Córdoba en esta propuesta no legislativa sobre la atención geriátrica en nuestra comunidad que ha permitido aproximar diferentes perspectivas para mejorar las resoluciones.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Geffner.

Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la seua diputada senyora Mònica Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, presidenta, i gràcies també al públic assistent avui.

En primer lloc, volem celebrar la capacitat d'acord que hem aconseguit entre els diferents grups parlamentaris en este tema entre totes i tots.
Gràcies per això.

Consens orientat a millores per a població major de seixanta-cinc anys per a la qual avui volem que disposen d'una millor atenció mèdica i més adaptada a les seues necessitats.
En eixe sentit, ja vam presentar una proposició no de llei on proposàvem i impulsàvem la implantació de serveis especialitzats en geriatria en el sistema sanitari valencià.
De fet, casualment, aquesta proposta la signava la meua portaveu en sanitat, Isaura Navarro, el 27 d'octubre de l'any passat, coincidint amb la proposta del Grup Parlamentari Ciudadanos.

En Compromís, per tant, estes necessitats no passen inadvertides.
Som conscients que al País Valencià tenim més de nou-centes mil persones majors de seixanta-cinc anys.
Aproximadament una cinquena part de la població.
Segons les previsions per a l'any 2035, un de cada quatre valencians serà major de seixanta-cinc anys.
Per això necessitem que l'administració i, en este cas, els recursos sanitaris s'adapten i s'adeqüen al repte de l'envelliment que afronta la nostra societat.
Vaja!
Que ens posem les piles.

És per això que, com diem i ratifiquem avui, volem que s'impulse la implantació de serveis d'equips mèdics especialitzats en geriatria en el nostre sistema sanitari.
En l'actualitat, si s'ha dit, comptem únicament amb tretze metges geriàtrics, un per cada cinquanta-tres mil persones majors de seixanta-cinc anys.
Allò òptim seria que cada àrea sanitària comptara, com a mínim, amb quatre geriatres per deu mil habitants majors de seixanta-cinc.
Per tant, tenim molt de camí per recórrer en esta necessitat que no oblidem que ve marcada per Europa i que arreu de l'estat espanyol s'hauran de fer esforços.
Ací, avui, comencem.

També és fonamental, tal com recull la proposta de resolució, que s'incorpore la formació sanitària especialitzada en geriatria al País Valencià.
Estem parlant -i s'ha dit- que la formació no se pot fer en el País Valencià i que hem de recórrer a territoris com Madrid, Castella-la Manxa, Galícia.
I és ahí on també els esforços conjunts fan falta i cal també ficar-nos les piles, com els deia abans.

Per últim -i també s'ha dit- en la darrera convocatòria de l'oferta pública d'ocupació per a institucions sanitàries no es contemplava la plaça per a geriatria.
A través de l'esmena també s'incorpora, tal com promovíem en la nostra proposta inicial.
I això, senyories, això és ficar-se les piles.

La visió d'un geriatra es basa en evitar i minvar la deterioració del pacient, de situacions de dependència a través de la prevenció.
A més, un geriatra està preparat per a donar pacient tractament neurològic, psiquiàtric i altres sense necessitat de derivar-lo a l'especialista.
Així, fomentant aquesta figura, estalviarem també una sobreutilització de recursos públics, un possible col·lapse de les diferents especialitats i estalviarem també molèsties als pacients creades per les constants cites a les quals han d'acudir.

En resum, senyories, visualitzem les dades.
2035, un de cada quatre valencians serà major de seixanta-cinc anys com hem dit abans.
I, ara per ara, hi ha una manca de formació geriàtrica específica al País Valencià i cal una visió general per a atendre millor la ciutadania i, si s'escau, administrar de forma òptima els recursos.
I el que ací ara es vota va d'això concretament, de posar-nos les piles en tots els sentits i preparar-nos.
I tot això sense deixar de banda programes i polítiques d'envelliment actiu que ben aviat, senyories, ens faran falta a totes i a tots.

Els temps canvien, la societat canvia i de ben segur que el dia de demà ha de ser millor que el d'avui i mil voltes millor que el d'ahir.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Álvaro.

Pel Grup Socialista, el senyor Ignacio Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Buenos días, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Quiero saludar también a los representantes de la especialidad de geriatría, hoy aquí, que se encuentran entre nosotros.

Miren, uno de los… Bueno, en primer lugar, decir que bien está lo que bien acaba y que, por lo tanto, si hemos sido capaces de llegar a un consenso entre todos pues me parece que hemos tomado la mejor solución que nos ha parecido, cediendo cada uno sin duda de, quizá, posturas previas y, por tanto, muy bien está.

Miren, uno de los retos a que se enfrenta el sistema sanitario por una parte es la atención a la turnicidad y, por otra parte, a la coordinación del sistema sociosanitario.
Como consecuencia de los avances científicos, tecnológicos y sanitarios pues cada vez se viven más años.
Yo tengo unos datos que son un poco mejores para los hombres que los que ha dado el señor Córdoba, pero bueno, lo cual nos favorece.
Que en lugar de setenta y cinco años de media estamos cerca, alrededor, de los ochenta.
Y que las mujeres sobre ochenta y tres o por ahí.
Vamos, no es por debatir pero la esperanza de vida media es un poco superior.

Todo eso conlleva una sociedad más envejecida, pero con unas expectativas superiores a las que se podían tener hace un tiempo.
Y cada vez las personas vamos a tener más pluripatologías y vamos avanzando, más problemas de discapacidad y de dependencia.
En nuestra comunidad, actualmente, el 17% de las personas tienen entre sesenta y cinco años o más y -como se ha dicho- dentro de unos años vamos a llegar a un 20% de la población.
Es decir, en estos momentos hay más de novecientas mil personas con sesenta y cinco años o más y dentro de unos años uno de cada cuatro, un 25% perdón, valencianos o valencianas vamos a tener sesenta y cinco años o más.

Y, por lo tanto, esto supone una adaptación del sistema sanitario y por eso nos parece fundamental, primero, un sistema sociosanitario que funcione conjuntamente, promover la atención primaria como eje fundamental de la atención sanitaria, promover perfiles de profesionales en geriatría tal y como hoy estamos proponiendo, equipos multidisciplinares, planes de autocuidados, potenciar la atención domiciliaria y, sin duda, también aprovechar las nuevas tecnologías a este nivel.

En 1978 se crea la especialidad de geriatría como una especialidad en la medicina que se debe dedicar a aspectos de prevención, clínicos, terapéuticos y sociales de las enfermedades de los ancianos o mayores.
Se debe hacer desde una visión integral del paciente anciano que tiene características comunes con otros pacientes pero también características diferenciales.

Un documento de la Unión Europea dice que en un futuro los pacientes mayores que ingresen en centros tendrán derecho a una asistencia geriátrica especializada o una asistencia multidisciplinar, coordinada e integral.
La OMS también indica que hay bajo nivel de formación en general en geriatría, que es fundamental incrementar los conocimientos y la capacidad en geriatría y que es necesario incrementar los especialistas en geriatría.

En general, la geriatría no ha sido una prioridad en la Comunidad Valenciana, así es.
Mire, solamente al final del gobierno socialista en la época de Joan Lerma, siendo conseller Joaquín Colomer, hubo un plan de implementación de la geriatría.
Pero al final de dicho gobierno y durante estos años ha habido una vacuidad absoluta.
No se ha hecho absolutamente nada en eso.
En España…, en la comunidad en estos momentos tenemos -como decía- trece geriatras.
Es evidente que un geriatra tiene una visión integral que puede facilitar múltiples acciones en la visita al paciente, puede dar una mejor calidad, una mayor agilidad, independientemente de otros beneficios como es la descongestión de consultas o la disminución de derivaciones a urgencias.

Hay comunidades como Castilla-La Mancha, por ejemplo, en que las unidades geriátricas atienden en los hospitales, sirven también de consultores, realizan valoraciones en residencias geriátricas públicas, participan con sesiones en atención primaria y ayudan también en la estabilización del paciente a nivel domiciliario.
En Cataluña realizan estas funciones semejantes, las denominadas UCI.

Parece evidente que hay que plantearse en nuestra comunidad la atención a la cronicidad, y dentro de ella la atención al paciente anciano, mayor, y sin duda como consecuencia la potenciación de la geriatría.
Hay que ser conscientes, saber de dónde partimos, qué recursos tenemos y a partir de ahí hay que llevar adelante un plan, un plan por ejemplo como el que planteamos.

Seguro que cualquier plan es mejorable, pues este es el plan que hemos decidido aquí y es el plan que tenemos que pasar a la conselleria para que se lleve adelante.

Yo creo que nos tenemos que dar todos la enhorabuena.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Subías.

Per a tancar el torn d'intervencions té la paraula la diputada del Grup Parlamentari Popular, senyora Remedios Yáñez.

La senyora Yáñez Motos:

Buenos días.

Gracias, presidenta.

En primer lugar, saludamos a todos aquellos que nos han acompañado por este motivo.

Señorías, agradezco que finalmente el resto de grupos parlamentarios nos hayan tendido la mano para incorporar las pequeñas aportaciones que presentamos el Partido Popular y hayamos llegado a esa transaccional de consenso, porque de esta manera se ha creado más concreción y también mayor compromiso, esto ha enriquecido la iniciativa pues en mi opinión esta iniciativa en los términos en los que se estaba utilizando no reflejaba un compromiso real.

Por lo tanto hemos cedido y hemos dado valor como parlamentarios en beneficio de los valencianos, en este caso de las personas mayores, y también de los profesionales que tienen esta especialidad en geriatría.

En mi opinión, la geriatría debemos potenciarla con la mayor sensibilidad y al máximo por diversas razones: por dignidad; por respeto; por calidad de vida; por una deuda generacional; por utilización adecuada de los recursos y que sean eficientes, de los recursos sanitarios y sociales; y sobre todo porque debemos tratar a los mayores como queremos que nos traten a nosotros en el futuro.
(Aplaudiments)

Por lo tanto, en relación a lo que se va a aprobar hoy, quiero hacer referencia a determinados puntos y acciones que son concretos y que son importantes, como son la catalogación de puestos de trabajo vinculados a la especialidad de enfermería geriátrica, al igual que existe en la medicina geriátrica, permitiendo con ello convocar en las OPE plazas que estarán destinadas luego para todos los centros sanitarios en plazas de enfermería, y que esperemos que en las siguientes convocatorias estén también las plazas de geriatría porque en las dos últimas OPE que se han convocado no ha aparecido ninguna plaza de geriatra, médico geriatra.

A partir de entonces, ya se podrán vertebrar todas las acciones determinadas como la implantación progresiva y que es imprescindible en los hospitales de agudos, en los departamentos, conformando equipos con médicos, enfermeros, especialistas en geriatría y apoyados por otros profesionales conformando equipos multidisciplinares y que trabajarán de forma coordinada e integrada con el resto de servicios de los departamentos.

Es evidente -y así lo han hablado los diputados anteriores- los beneficios que tiene el tener equipos de geriatría en los hospitales de agudos, pero yo he de hacer también especial hincapié en que hay un menor deterioro funcional cuando están hospitalizadas las personas mayores; la polimedicación en más de ochenta años siempre se tiende a tener mayores efectos secundarios.
Por lo tanto, es un beneficio el que haya geriatras, médicos y enfermeros en los hospitales.

Debemos adecuar, también, los ratios de medicina y de enfermería geriátrica en los HACLE.
Actualmente, solo tenemos cuatro médicos geriatras en cuatro hospitales de larga y media estancia, y un geriatra en el hospital doctor Peset, en el hospital de agudos.

Y, bueno, otra cosa que hemos aprobado y creo que es muy buena es la colaboración y participación de las especialidades de estos especialistas en programas y en planes.
No puede ocurrir, como ha ocurrido con el último plan que ha elaborado este gobierno, el plan de salud, que no hubiera ningún experto en geriatría que formara parte del grupo de trabajo.

Y yo, por último, solo quería añadir que debemos dar, y es otro de los puntos importantes que se ha llevado a cabo, que demos las mismas oportunidades que tienen otras comunidades autónomas a los profesionales que quieran realizar la especialidad de geriatría, médicos y enfermeros, que se promocionen en su tierra con el impulso de la creación en este caso de una unidad docente de geriatría en nuestra comunidad.

Como ven, el Grupo Popular está por la labor apoyando a la geriatría, la consideramos imprescindible pero tiene que ser siempre con propuestas que sean claras, que sean concretas y, por supuesto, con un buen compromiso.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Xavier Morera Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, realitzat el debat i havent-hi un gran consens, anem a passar a votació que esperem que siga per unanimitat.
Els demane que se situen en el seu escó, senyories, i anem a passar a votació.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposta de resolució del Grup Ciudadanos s'ha votat per unanimitat, s'han (inintel·ligible) .
.
.
85 vots favorables.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la millora de la implementació del pla nacional de garantia juvenil a la Comunitat Valenciana, com també la creació de l'oficina de coordinació estatal de la garantia juvenil, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 28.
470, BOC número 96)

El senyor president:

Senyories, anem a passar al següent punt de l'ordre del dia i últim d'este matí, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre garantia juvenil que presenta el Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Senyor Estañ, té vosté la paraula.

Quan vullga.

El senyor Estañ García:

Moltes gràcies.

Buenas tardes.

En primer lugar, quiero mostrar desde aquí el agradecimiento a todos los cuerpos de emergencias que ahora mismo están y han controlado el incendio en Paterna y esperar que no haya más daños materiales ni humanos.
(Aplaudiments)

Y sobre el tema que nos ocupa, que es la garantía juvenil, de Bruselas por regla general no vienen buenas noticias a nuestro territorio, sobre todo cuando tienen que ver con diseño político y económico, especialmente en los últimos tiempos, no en vano gran parte de los problemas que tiene nuestro país, siempre con la inestimable ayuda y colaboración de fuerzas políticas patrias, pues tienen que ver con esas decisiones.
Esto ha sido agravado en la gestión de la crisis con las políticas de austeridad, la modificación del artículo 135 que invierte en nuestra Constitución y que aumenta la desigualdad.

No obstante, las buenas ideas, que evidentemente existen y que en muchos casos han servido para poner freno a malas ideas de aquí, sobre todo en materia medioambiental, en materias de transparencia, en materia social, cuando llegan, llegan tarde y llegan mal a nuestro territorio, y algo así pasa con la garantía juvenil.

La garantía juvenil es una idea que no surge de la nada sino que viene dada por la presión de los grupos sociales y de los consejos de la juventud de los países nórdicos, que allí lleva funcionando prácticamente desde los ochenta, y que se entiende como un derecho universal garantizando el derecho al empleo de los jóvenes, como una red de derechos sociales mucho más amplia.

Cuando el capitalismo de casino colapsa y entramos en la crisis financiera pasamos en la Unión Europea de tener cinco millones de desempleados jóvenes en 2007 a ocho millones en 2013.
En España, y sobre todo en los países del sur, el paso fue de medio millón en 2007 al millón y medio, triplicarse en 2013 llegando a las cifras más altas de Europa con tasas del 50%.

Esta diferencia de más de veinte puntos en las tasas de paro juvenil entre la media europea y los países del sur, que marcan una clara brecha, sumado a cómo se articula el gasto social pues resulta en que son los jóvenes los grandes perdedores de esta crisis, lo cual resulta en que la Unión Europea será perdedora de esta crisis si no le pone solución.

Una de las pocas propuestas centradas en políticas de juventud fue el lanzamiento de esta garantía juvenil tras -como digo- la presión de diversas organizaciones juveniles en la sociedad civil, que comienza en abril de 2013 con el objetivo de garantizar que todos los jóvenes menores de veinticinco años que pierdan su trabajo o no lo encuentren reciban una oferta laboral de calidad -algo importante-, o educación, prácticas o formación, en un margen de cuatro meses.

Los fondos destinados a este plan fueron evidentemente insuficientes si los comparamos con otros fondos o con otros planes, sobre todo si los comparamos con el destinado a rescatar a la banca que supuso un 8% del PIB de la zona euro.
Por el momento, los estados miembros han destinado a este plan seis mil millones más diversas ampliaciones pero algo abiertamente insuficiente que no llega al 0,3% del PIB.

Dentro de este plan, nuestro país, gracias al expolio continuado, pues tiene un papel fundamental.
Es el país que más recibe, que ha sido un tercio del plan con 1.
800 millones, y es aquí cuando entra la administración Rajoy, ese gestor que ahora quiere mediar con Trump, y que consigue varias cosas, ¿no?

En primer lugar, que nadie se enterara de qué era la garantía juvenil, solo un 10% del público objetivo de esta medida se incorporó debido a la poca y mala difusión, debido a la nula participación de entidades y organizaciones juveniles, debido a la mala o nula coordinación con entidades autonómicas y locales, amén de unos requisitos a veces demenciales como haber estado sin trabajar, tener que haber estado sin estudiar pues durante más de un mes para poder optar.
(Soroll de papers)

Otro de los logros fue que no se cumplieran los plazos establecidos de cuatro meses, una vez que se conseguía optar al programa debido, entre otras cosas, a la falta de controles y a la falta de inversión en recursos para gestionar estos fondos europeos ya que solo se gastó dinero europeo, no hubo ninguna inversión ni pública ni privada desde aquí para gestionar esta cantidad de fondos mostrando así la nula apuesta por afrontar este problema.

Y la más importante, que una idea que podía ser buena pues tuviera unas condiciones pésimas al encajarlo en la forma que tienen algunos de entender el empleo: precarizándolo, aumentando horas, bajando salarios y con una apuesta que abarataba la contratación de los jóvenes con 300 euros a seis meses para ser despedidos cuando terminaban sin ningún seguimiento del mismo.
Por tanto, redundaba en esta temporalidad y precarización del mercado laboral y en esta pérdida de recursos a la seguridad social fiándolo todo a la figura del emprendimiento juvenil.

La figura del emprendedor que se ha construido desde aquí pues es una especie de figura mesiánica, de superhombre nietzscheano, siempre valores masculinos, que amén de no solucionar problemas estructurales pues lo fía todo a la iniciativa de la persona, por tanto si esa persona no consigue triunfar pues el problema es suyo no de la administración.

El real problema, por tanto, de la garantía juvenil, no ha sido la falta de dinero, que en manos de extensos gestores pues seguramente ni se gaste, sino la calidad del empleo que crea, sino una cuestión de mal enfoque y de mala gestión.

Se emitió un informe por la Unión Europea sobre la gestión española de esos fondos que apuntaba en esta dirección, esto ocasionó que hace pocos días como malos estudiantes se tomaran algunas medidas para rectificarlos, sobre todo en la cuestión de los requisitos y de las bonificaciones, pero que son unas medidas pues insuficientes en tanto que siguen estando integradas en esta mala visión y que no han aportado diálogo social ni van a los problemas estructurales.

Desde aquí, pues, queremos contribuir con esta propuesta a un mayor control, un mejor uso del dinero europeo a nivel estatal y a nivel autonómico, que es quien asume las competencias en materia de empleo, y sobre todo una visión de la garantía juvenil que no precarice todavía más el empleo y que no contribuya a culpabilizar a los jóvenes por no tenerlo.

Agradecemos al Grupo Socialista y al Grupo Compromís por las matizaciones a la propuesta de su enmienda, que adelanto que aceptamos, y seguimos denunciando que para solucionar el empleo juvenil, que es de lo que debe partir garantizar los derechos de nuestro país.
Pues lo que habría que hacer en adelante sería derogar las dos reformas laborales, aumentar el salario mínimo interprofesional y contribuir a la creación de empleo digno que compita en innovación, en desarrollo, definiendo una apuesta por el futuro de este país y de su gente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Com molt bé s'ha comentat, n'hi ha una esmena, firmada per dos grups parlamentaris, que s'ha consensuat.
Per tant, per a l'explicació de l'esmena s'ha reduït el temps inclús, tindran quatre minuts cada grup parlamentari.

En primer lloc, en nom del Grup Compromís, per a explicar el contingut de l'esmena, la diputada Marian Campello i, a continuació, el senyor José Muñoz.

Els agraïm que hagen inclús reduït el seu temps d'explicació.

Quan vosté vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, vull agrair al Grup Podemos que hui ens porte a debat la garantia juvenil.

La garantia juvenil és un pla que mai ha parlat la llengua dels joves.
És un pla executat, almenys en Espanya, fora dels hàbits i dels llocs naturals de la joventut.

Ha segut un pla per a la joventut, per la joventut, però sense la joventut.
Un pla que cal que comencem a traduir per entendre el que ha fet el Partit Popular amb ell.

Miren, és un pla europeu, per fomentar l'ocupació jove al nostre continent, on Europa fa elevades transferències als estats.
Transferències que s'han de saber invertir, de la forma més profitosa per a obtindre els millors resultats.

I, ¿què penseu que ha fet l'estat espanyol amb tots eixos diners?
Ha fet pràcticament res.
I, com sempre, Europa ens ha cridat l'atenció.
I ens ha dit que posem en marxa activament la garantia juvenil o que si no, haurem de tornar tots eixos diners.
I la pregunta és: ¿i els valencians i valencianes on quedem en tot açò?

Mire, hem de saber que Europa destinà 6.
400 milions d'euros per desenvolupar la garantia juvenil.
Per les dades tan preocupants que teníem a Espanya d'atur juvenil, es van destinar 1.
800 milions d'euros.
A la Unió Europea la implantació del pla juvenil té un mitjana del 47% dels joves que estan aturats.
En França apleguen fins al 80% dels joves que estan aturats.
.
.
, que fan ús del pla de la garantia juvenil.
Doncs bé, a l'estat espanyol estem en un 10,7%.
I és que, per exemple, mentres en França, donant-se d'alta en el servei de busca d'ocupació, ja estaves directament inscrit en el servei de garantia juvenil.
Però aquí en Espanya no van tindre prou.
Van decidir fer-ho difícil, complicat.
Hi havies de tindre un procés concret per a estar en la garantia juvenil.

Fixen-se si era complicat apuntar-se a la garantia juvenil que t'havia d'ajudar un tècnic.
Els joves havien de tindre un tècnic per a poder apuntar-se a la garantia juvenil.
I d'ahí estem veient com era de complicat i com se'ns ha complicat i s'ha fet difícil posar en marxa una cosa que, com bé dia el company Estañ, estava prou bé i era una bona idea.

Després de fortes reivindicacions de les comunitats autònomes i dels moviments juvenils, hem aconseguit des de gener que ja ens pugam apuntar a la garantia juvenil directament, en el nostre cas, des del Servof.

Miren, necessitem una millor coordinació de les comunitats autònomes en els seus consells de joventut per desenvolupar un pla del que, recordem, cal donar comptes a Europa.

El govern central ha d'entendre que els fons destinats al nostre futur són sagrats i que no se poden fer en ells els que es done la gana.
I de la mateixa manera, pensem que cal fer-ho a nivell autonòmic.
Per això hem presentat l'esmena en la qual demanem la coordinació entre els principals actors, com són el CJCV, l'Ivaj, la Direcció General de Fons Europeus i el propi Servof.

Una coordinació que porte el pla als estats naturals del jove valencià.
Una diferència que podria ser ens donara pistes de per què en França estem en el 80% d'aplicació i en Espanya estem en un 10,7%.

Miren, l'administració ha de respondre a les realitats del repartiment de competències.
Si la competència en polítiques actives d'ocupació són de les comunitats autònomes, ¿quin sentit té que la garantia juvenil, un pla de foment de l'ocupació, estiga centralitzat?
No té cap sentit que això siga aixina, però així ho tenim.
I per això demanem també en la nostra proposta que se descentralitzen eixos diners.

Jo crec que ja sabem com ha aplicat Rajoy la garantia juvenil.
Volem convertir esta posada en marxa mediocre en un projecte valencià, un projecte que a dia de hui.
.
.
, un projecte valencià.
I, a dia de hui, valencià vol dir pròxim, vol dir honrat, vol dir digne i vol dir valent i eficaç.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Campello, Marian Campello, per la seua fixació de posició.

El senyor José Muñoz, en nom del Grup Socialista, fixarà la posició sobre l'esmena acceptada pel senyor Estañ.

El senyor Muñoz Lladró:

Gràcies, senyor president.

Mire, cuando un país tiene un 55% de paro juvenil, pasa de ser un problema puntual a ser un problema como país.

De hecho, cuando la Unión Europea decidió rescatar al sector financiero, y se inyectaron muchísimos fondos para que eso ocurriera, se dijo que era porque había un riesgo sistémico.
Si el sistema financiero caía, había un riesgo real de que el sistema cayera.

Yo creo que cuando un país tiene un 55% de paro juvenil hay un verdadero problema de que el sistema caiga también.

Muchas veces hablamos de pensiones, muchas veces hablamos de educación, muchas veces hablamos de sanidad, pero muy pocas veces hablamos del gran problema que tiene la juventud española para encontrar trabajo.

Y esto tiene no únicamente un riesgo como país, o no es solo un riesgo como país.
Esto las propias personas que sufren esta situación se les produce, en primer lugar, un coste profesional tremendo, porque son personas que están formadas, son personas que han trabajo, que han estudiado, que han luchado para intentar tener un futuro y un presente digno, y ven que están fuera, expulsados del mercado laboral.
Lo cual.
.
.
, en tu primera experiencia laboral no estar dentro del mercado es un verdadero problema para tus próximos años.

Pero, en segundo lugar, y esto se habla muy poco, hay un coste personal que yo creo que es incluso peor.
Porque yo creo que lo peor que puede sentir un ser humano, y esto a muchos jóvenes les pasa, es que son inútiles para esta sociedad.
Ese coste personal yo lo he vivido en amigos míos, en personas de mi entorno cercano, y es realmente insufrible.

Por lo tanto, yo creo que es positivo que aquí hablamos de iniciativas que fomenten el empleo juvenil.
Es positivo que.
.
.
, es cierto que España tiene una serie de problemas como país, pero que seamos capaces de centrar también el foco en los grandes olvidados por las políticas del Partido Popular: por los jóvenes.

Este Consell, este grupo parlamentario que represento, sabemos y estamos convencidos de que los jóvenes tenemos presente y tenemos futuro.
Estamos, además, dispuestos a dar lucha para asegurar que los jóvenes tenemos presente y tenemos futuro.
Estamos dispuestos a denunciar la irresponsabilidad del Partido Popular que durante muchísimos años no hicieron absolutamente nada en materia de empleo juvenil.
Durante muchísimos años, y actualmente también lo hacen.
Porque este Consell se ha enfrentado a dos situaciones:

La primera, utilizar y poner en marcha un programa de garantía juvenil que el Partido Popular había olvidado.
Un programa que se desarrolla entre el año 2016 y 2020, en el que ya se está poniendo en práctica, porque creemos que la política es solucionar la vida de la ciudadanía.

Y, en segundo lugar, este Consell, este grupo parlamentario también se opone firmemente a la utilización que se hace por parte del ministerio de trabajo de los fondos de garantía juvenil.
Y el hecho más claro fue la última conferencia sectorial en la que tuvieron que ir las comunidades autónomas no gobernadas por el Partido Popular para decir que ya estaba bien de esquilmar los fondos públicos que debían ser utilizados para la garantía juvenil, para el empleo juvenil, y el Partido Popular quería utilizarlos para otras cuestiones.

Esa oposición de las comunidades autónomas, gobernadas en su mayoría por el Partido Socialista, fueron muy claras y dijeron que por ahí no íbamos a pasar.
Porque, como decía antes, por todos esos jóvenes que han visto truncadas durante demasiados años sus expectativas profesionales.
Y lo que es peor, sus expectativas vitales no pueden seguir esperando.

Y aquí, en la Comunidad Valenciana, hay un Consell que, como decía.
.
.
, y un grupo parlamentario, que, como decía, creemos que los jóvenes tenemos presente y futuro, y sobre todo estamos dispuestos a luchar sin tregua para conseguir que los jóvenes tengamos presente y futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

A continuación, en nom del Grup Ciudadanos, per a fixar posició sobre la PNL amb l'esmena incorporada.
Senyor Woodward, quan vosté vullga.

El senyor Woodward Poch:

Gracias, presidente.

Señorías.

Miren, el plan nacional de garantía juvenil se puso en marcha, como ya se ha dicho, en el año 2013 con un compromiso bien claro, y este no era otro que facilitar a los jóvenes un empleo, hacer prácticas o recibir formación en un plazo de cuatro meses.

Bruselas dotó este programa con 6.
400 millones de euros y a España se le asignó el 30% de los fondos, unos mil ochocientos millones.
.
.
Pero, como siempre, somos muy buenos en preparar diagnósticos, proyectos, programas.
.
.
, en PDF, pero parece que cuantos más se preparan, y muchos más, es mucho mejor.
Pero aplicar, gestionar y desarrollar estos programas.
.
.
, somos un desastre.
Y lo digo tanto a nivel nacional como autonómico.

No voy a explicar el contenido del plan nacional de garantía juvenil, que sinceramente es, en su teoría, muy interesante, esperanzador e incluso diría yo atractivo y creíble.
Pero algo debe pasar.
Algo ha fallado otra vez para que Bruselas nos haya estirado de las orejas, y por enésima vez, con la implementación de este plan.
Ha sido y es un auténtico fracaso.
Y me explico.

Miren, la cobertura, como ya ha dicho mi compañera, del programa apenas alcanza el 10% de los jóvenes españoles a los que va dirigido, aquellos jóvenes que no tienen empleo o que no estudian.
Y es que uno de los problemas está en que los jóvenes no se registran al programa.
La media, como han dicho, europea es del 42% o 47% frente al 10% mencionado.

Al principio no llegaba a entender el significado muy bien de esta PNL inicial que se había presentado, ni tampoco la enmienda con las modificaciones.
Por ejemplo, el punto 1.
b, cuando hablan de atribuir los fondos a las comunidades autónomas.
Porque si vemos los presupuestos de 2016 se han cargado de un plumazo el programa F7973, que es el programa mixto de empleo y formación, con los 19 millones de euros, o las acciones formativas de garantía juvenil por nueve millones de euros.
O el programa de empleo para jóvenes, que estaba dotado con 16 millones de euros, que ha pasado a 12 millones, pero que solamente se ha ejecutado el 58%, es decir, nueve millones de euros.

Y el punto 2, que insten al Consell a crear una mesa de coordinación autonómica con la finalidad de obtener resultados óptimos de implementación del plan.
Cuando ya se ha implementado el Avalem Joves.
Esto creo que debe significar algo.
Les recuerdo que un 50% del programa está gestionado por las propias autonomías.
Los datos y las estadísticas son claros para decir que el programa es un fracaso cuando la semana pasada se publicaban con casi el 50% del paro de la gente joven aquí en la Comunidad Valenciana.
Y nos demuestran.
.
.
, no demuestran otra cosa que el programa de Avalem Joves, que no es más que el plan nacional de garantía juvenil retocado, mejorado, disfrazado con otro nombre, no está teniendo los efectos esperados.

No podemos pensar o esperar que por dotar una determinada cantidad de dinero va a ser sinónimo de éxito.
Tenemos que saber también en este caso el motivo por el cual los jóvenes no se apuntan al programa.
¿Por qué no ha despertado ningún interés entre ellos?
Y esto en la PNL no se recoge.

También, el tipo de formación que se les puede dar o van a recibir, identificar las áreas con mayor demanda.
No por arte de magia van a salir nuevos trabajos y, además, trabajos dignos y de calidad, como se pretende y se reclama.

Uno de los principales problemas que nos encontramos cuando nos vamos a las estadísticas en este índice de población está relacionado con el fracaso escolar, cuando uno de cada cinco jóvenes abandona los estudios, y eso es que pasa algo.
El nivel de estudios de la mayoría de los jóvenes que están en paro es ridículo e inaceptable.
Algo no funciona en nuestra sociedad.

Uno de los principales problemas de nuestro mercado laboral es la total descompensación que hay entre lo que necesita la empresa y los perfiles que se ofertan.
El 91% de los contratos de nuestra comunidad son temporales y precarios y escasos.
Lo que nos indica que es fundamental hacer algo.
Pero, ¿quién ofrece empleos de calidad hoy en día?
Este colectivo de jóvenes requiere formarse a través del propio trabajo, pero si no lo tiene es muy difícil de mejorar.

El problema de este tipo de programas es que la coordinación efectiva no se ve y, si por casualidad los planes dan sus frutos, vendemos que somos los mejores y lo bien que lo hemos hecho.
Sin embargo, si lo planteamos mal y no tiene éxito echamos la culpa al otro, la tenga o no la tenga.
Pero mientras tanto Europa se pregunta qué pasa con España y qué estamos haciendo con el dinero.
Como ya he resaltado, somos el país al que más recursos se le asignan, pero el dinero se va y no vemos cambios sustanciales; y en algunos casos, como en la Comunidad Valenciana, hasta crece el desempleo juvenil.

Miren, desde nuestro grupo no vamos a presentar nada hoy, pero sí que vamos a presentar una serie de iniciativas en los próximos días que entendemos ayudarán a mejorar las desigualdades que se dan en nuestro mercado laboral y que podrán dar solución a esta situación.
Aunque no debemos olvidar que en España la tasa de desempleo tradicionalmente en los últimos 40 años es del 17%.

Nos abstendremos en la votación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Per a conéixer la posición del Grup Parlamentari Popular respecte a l'esmena acceptada sobre el text original i que el ponent ha acceptat.

El senyor Juan Carlos Caballero fixa la posició del seu grup.

Quan vosté vullga.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Señor Estañ, está bien traer a esta cámara propuestas sobre la garantía juvenil.
Pero estaría todavía mejor si esas propuestas no estuviesen contempladas ya en la normativa vigente.

Mire, señoría, fíjese si estamos de acuerdo en que hay que impulsar el sistema de garantía juvenil que justamente los acuerdos que usted propone ya están recogidos en la legislación vigente impulsada justamente por gobiernos del Partido Popular.

Pide usted una oficina estatal de coordinación, seguimiento y evaluación de la garantía juvenil en España.
Le pregunto: ¿conoce usted la Conferencia sectorial de empleo y asuntos sociales, de la que depende la comisión delegada de seguimiento y evaluación del sistema nacional de garantía juvenil?

¿Sabe que ahí están representados el gobierno, las comunidades autónomas y los interlocutores sociales?

¿Sabe que lo que usted está proponiendo simplemente ya existe?

Señor Estañ, hoy debatimos aquí una PNL que presentaron en junio - mucha prisa no tendrían porque la traen ahora, en febrero- que la tenían madurando en el cajón y que la traen hoy aquí.
Mientras tanto el Gobierno de España, conjuntamente con las comunidades autónomas y conjuntamente con los interlocutores sociales, ha trabajado para aprobar un real decreto que plasma, entre otras cuestiones, muchas de sus reivindicaciones.

Señor Estañ, con esta propuesta no sé si su intención era aparentar que su grupo estaba preocupado por la garantía juvenil, pero no lo ha conseguido.
¿Sabe por qué?
Yo se lo digo.
¿Sabe qué hizo su grupo la semana pasada en el Congreso de los Diputados cuando se votaba la convalidación del real decreto ley sobre garantía juvenil?
Se lo digo yo: no la respaldaron.

Señoría, es una vergüenza (aplaudiments) que Podemos en el Congreso de los Diputados no respaldara medidas para facilitar la incorporación de los jóvenes dentro del sistema de garantía juvenil, medidas para mejorar su gestión y su eficacia.
Es una vergüenza, señorías, que Podemos no respaldara reforzar los mecanismos de participación del estado, las comunidades autónomas y los interlocutores sociales a fin de mejorar la gestión de la garantía juvenil.
Justamente lo mismo que vienen hoy a pedir.

Señorías, una cuestión que no quería dejar pasar por alto, fruto de la enmienda, el texto definitivo incorpora una cuestión que desde luego, ya les adelanto, no vamos a estar a favor el Grupo Popular; y que también, aunque sea aprobada, no se va a poder poner en marcha.
Y me estoy refiriendo a la atribución de los fondos correspondientes a la garantía juvenil a las comunidades autónomas, excluyendo al Gobierno de España; entre otras cosas no porque lo diga yo, sino porque lo dice la Unión Europea, lo dice la Comisión Europea, y está configurado que los estados miembros son los interlocutores en este plan.

Señorías, por lo que respecta a la segunda parte de su proposición no de ley, completamente de acuerdo en reprobar la actuación del Consell que está llevando a cabo en materia de empleo juvenil.
Lo que me sorprende es que también la enmiende de plano el Grupo Socialista y Compromís.
Pero en eso estamos, estamos todos de acuerdo.

Los jóvenes que acuden al Servef en busca de oportunidades no encuentran en el Consell un aliado, sino más bien todo lo contrario.

Dice en su propuesta, señor Estañ, Â«incluir criterios de calidadÂ».
Ninguna objeción al respecto.
Ahora bien, dice, Â«promover el empleo dignoÂ».
¿Empleo digno?
¿Con Nomdedéu al frente del Servef hablan de empleo digno?
¿En serio?
¿Tiene que venir el señor Nomdedéu o el señor Pablo Echenique a explicarnos cómo defraudaban a la seguridad social para justamente combatir lo que ellos hacían?
(Aplaudiments) Quizá es una buena propuesta, quizá es una buena propuesta.

En cualquier caso, y para concluir, el Partido Popular siempre estará a favor de las políticas que creen más empleo y mejor empleo.

Le voy a aportar unos datos.
Yo no sé cuán de malo es el Gobierno de España y el gobierno de Rajoy, pero le voy a decir unos datos.
Fruto de sus medidas, de las medidas emprendidas por este gobierno, los datos de Eurostat nos sitúan como el país europeo donde más se redujo el desempleo el último año.
Uno de cada dos europeos que abandona el desempleo en la zona euro lo hace en España.
Ocho de cada diez jóvenes que dejan y que abandonan el desempleo en la zona euro lo hacen en España.
¿Quiere que hablemos de los datos del gobierno socialista cuando pasamos de un 18% de paro juvenil al 50?
Es que los responsables son ustedes, el Partido Socialista.
(Aplaudiments)

Por todo ello, estos objetivos, señorías, y no declaraciones de intenciones.
Y, señor Estañ, sean más rigurosos en las propuestas que presentan.
No se puede rechazar una cosa en Madrid y luego venir aquí y pedir exactamente lo mismo.

Tuvieron la oportunidad de apoyar el real decreto ley de garantía juvenil, consensuado con las comunidades autónomas y los interlocutores sociales, y no lo hicieron.
Su propuesta quizá tuviese sentido hace unos meses, en junio, cuando la presentaron, pero justamente hoy no.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Senyor Estañ.
Des de l'escó?
Sí, sol·licite vosté la paraula.

Senyor Estañ, té vosté la paraula.

El senyor Estañ García:

Gracias, presidente.

Yo quería que hubiésemos terminado pronto, pero entenderán que no es culpa mía.

Le explico, le explico, usted me lo quería explicar, pero se lo explico yo mejor.
¿Por qué no aprobó el Grupo Unidos Podemos este decreto?
Pues, porque, como ya he dicho en mi intervención, es insuficiente e ineficaz.
Y no es que solo es que se negaran a aprobarlo, sino que lo que se propuso fue que para hacerlo eficiente y eficaz, hacerlo en proposición de ley, para que no fuera un decreto que, como siempre, que como siempre (remors), como siempre el gobierno impone sin coordinación y sin diálogo.

Lo que no va a tolerar ni va a reforzar nunca nuestro grupo es que se use dinero europeo para perjudicar la situación laboral de los jóvenes españoles, porque eso es absurdo, porque nos parece una pérdida de dinero y porque nos parece que va contra todo lo que entendemos en materia juvenil.

Sobre… Efectivamente, quien negocia, quien recibe el dinero es el estado, por eso pone redistribuir, es decir, recibirlo y redistribuirlo.
Quien tiene que coordinarlo es el estado.
Esas medidas quien ha dicho que son insuficientes han sido esos miembros que usted dice que forman parte de esos organismos, como es Comisiones Obreras, UGT, como son de nuevo los consejos de la juventud.
Es decir, estamos en un decreto que ustedes han planteado para cubrir un expediente, que Europa no les vuelva a tirar de las orejas y que no perdamos dinero que tanto necesitamos, pero que ustedes tan mal gestionan e invierten.
Por eso era necesario traer aquí esta PNL.

Y ya, para finalizar, sé que gran parte de la gestión depende de la comunidad autónoma, y pensamos que es mucho lo que debe mejorar y lo que debe gestionarse aquí.
Tal vez usted también debería hablarnos de su experiencia, de cómo se gestionaba en el Ivaj, porque igual se generaba empleo, pero en una zona muy concreta de la población juvenil.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Senyor Caballero, si vol…, té vosté la rèplica per a finalitzar el debat.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Señor Estañ, tuvo la oportunidad y no lo hizo.
Dicen que no era suficiente, pero lo que está claro es que esto mejora el sistema de garantía juvenil en España, y ustedes lo rechazaron, y ustedes lo rechazaron.
Luego, no se quejen.

Ineficaz e ineficiente es este Consell, este gobierno, que pocas políticas de empleo hace en favor de los jóvenes, bien poquitas, excepto, bueno, la de enchufar a sus amigos.
Que de esto podemos hablar también.
En muchas consellerias, no sólo la de empleo.
(Veus) En la de sanidad…, en muchas, en muchas consellerias.
Sí, sí.

Le voy a hablar de datos, le voy a hablar de datos.

El senyor president:

Escoltem amb silenci i respecte el senyor Caballero.

Continue vosté, senyor Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias.

Le voy a hablar de datos.
Desde que estamos gobernando en el Gobierno de España, le voy a decir… Mire, en 2011 se destruían 1.
500 empleos cada día.
Hoy están creando 2.
500 al día.
Ese es el mal gobierno del Partido Popular.

Hoy, hoy…, discúlpeme, más del 75% de los contratos en España hoy son indefinidos, no cuando gobernaba la izquierda.

Le voy a dar más datos.
Y ya se lo han dado los mismos datos Eurostat.
Ocho de cada 10 jóvenes europeos que abandona el desempleo en la zona euro son españoles.
Algo bueno estaremos haciendo en España.
¿Pero sabe lo que pasa cuando hablamos de la Comunidad Valenciana?
Pues que hay determinadas políticas que no se llegan a realizar, ¿no?
Es que estamos hablando de la gestión y la eficiencia de los proyectos europeos -se acaba de ir el conseller-, bueno, y lo ha dicho mi compañero de Ciudadanos.

Programa mixto de empleo y formación, garantía juvenil, 12.
250.
000 euros: cero por ciento ejecutado.

Acciones formativas en garantía juvenil: 9 millones de euros, cero por ciento ejecutado.

Programas mixtos de empleo y formación, el programa operativo de la Comunidad Valenciana: 9.
750.
000 euros, cero por ciento ejecutado.
(Remors)

¿Quiere que sigamos?
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Senyories, anem a passar a votació.

Senyories, votem el punt 5 de l'ordre del dia sobre la proposició no de llei, en este cas amb l'acceptació de l'esmena, que presenta el Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la proposta amb 43 vots favorables i 38 abstencions.
Queda aprovada la proposició no de llei del Grup Podemos-Podem.
(Aplaudiments)

Senyories, per petició popular i tot i que mos hem passat (inintel·ligible) .
.
.
reprendrem els treballs a les quatre i mitja, 16:30.
A les 16:30 es reprendrà la sessió.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 47 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)

El senyor president:

Es reprén la sessió.

Preguntes

El senyor president:

Senyories, continuem amb el nostre treball, i el sisé punt de l'ordre del dia, que és el torn de preguntes al Consell, sessió de control al Consell, des de les Corts Valencianes, amb les preguntes que formulen els grups parlamentaris.

I en primer lloc, tenim la pregunta que formula la il·lustre diputada Marian Campello, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació, al qual donem la benvinguda i el felicitem per la recuperació de la dolència que tenia.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyor conseller.

Durant els últims anys hem vist com el govern anterior ignorava l'associacionisme de base enfront de les grans associacions, deixant pràcticament sense finançament projectes d'entitats locals i menors, que treballaven en realitats dels seus pobles i dels seus barris.

La proximitat de la conselleria amb la societat civil és un factor fonamental per al seu desenvolupament, i és que és als pobles i a les ciutats on es dóna la participació ciutadana real, en contacte directe amb els veïns i les veïnes.

Podríem dir que apostar per subvencions transparents, justes i dignes a les entitats que fomenten la participació i la transparència és apostar pel municipalisme i per la proximitat.

Vivim, afortunadament, en democràcia, i podríem dir que l'essència de la democràcia és la participació ciutadana.
I ja ho hem escoltat moltes vegades, però és que és així.
Democràcia no és votar cada quatre anys.
Una democràcia que s'estanca i no innova en eines de participació ciutadana mai no pot ser una democràcia de futur.

Qualsevol govern valent que opte per una ciutadania crítica i informada enfront d'una ciutadania enganyada; qualsevol govern que aposte per una ciutadania apoderada enfront d'una ciutadania vassalla; qualsevol govern que preferisca una ciutadania plena i activa enfront d'una ciutadania controlada i submisa ha de apostar, indubtablement, per la innovació democràtica que aporten els projectes des de baix, valorant el projecte enfront del nom, el nombre o la grandària de l'organització, primant l'interés i el calat social del projecte enfront de diversos factors.

L'impacte social que suposa la participació i la plena ciutadania sobre la qualitat democràtica no és només un fet eteri i filosòfic, sinó que és un factor d'estudi per part de les millors universitats i centres que se dediquen a açò.

Com es va deliberar en les jornades sobre qualitat democràtica, participació pública de la Universitat de Navarra, on es dia que Â«para las administraciones hablar de la participación de la sociedad en la construcción de políticas públicas es hablar de gobernanza, de responsabilidad social, de nuevas maneras de relacionarse la administración con la ciudadanía.
Hablar de participación implica hablar de buen gobierno, de transparencia y de caminar hacia una administración más deliberativa.
Ello, sin lugar a dudas, ayudará a aumentar la eficacia y la eficiencia de su planificación y aplicación posteriorÂ».

Per això, en la línia d'apostar en este sentit, en el grup per la participació de base, la transparència y la plena ciutadania li dirigisc la següent pregunta: ¿quina és la valoració de la conselleria de les ajudes i projectes de participació i transparència resoltes a l'any 2016?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Honrable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyoria.

Moltes gràcies per la pregunta que em permetrà explicar en seu parlamentària algunes qüestions que desenvolupem des de la nostra conselleria.

La valoració dels projectes de participació i transparència que presenten en la conselleria de transparència les diverses entitats i administracions locals, així com les consegüents concessions d'ajudes, tenen una importància, efectivament, de primer ordre.

És des de la proximitat i la interacció amb la ciutadania com millor es bastix una nova cultura cívica que intentem fomentar.
El pla de 2016 ha sigut el primer en què el nou govern ha preparat les convocatòries i ha avaluat tot el procés i hem fet canvis respecte a anteriors convocatòries.

Cal tindre en compte que fins l'any passat les ajudes destinades a foment de l'associacionisme i la participació eren una barreja de línies nominatives i línies de concurrència competitiva.
Feia falta simplificar i ordenar i també garantir millor la igualtat d'oportunitats vinculants les ajudes a projectes concrets.

Ara, totes les ajudes en esta matèria són per concurrència competitiva i es classifiquen per tipus d'entitats, perquè entenem que certs tipus de col·lectius tenen peculiaritats que aconsellen un tractament específic.

Així, s'han introduït en els criteris de valoració aspectes com ara la igualtat de gènere, les accions solidàries o atenció a col·lectius desfavorits o a joves desplaçats per raons econòmiques.

Els quatre grans grups d'entitats en què es classifiquen les ajudes són: entitats locals, cases regionals d'altres comunitats, centres valencians en l'exterior i entitats ciutadanes en general, entre les que s'inclouen també les associacions veïnals.

Tots estos tipus d'ajudes s'han regulat en unes bases conjuntes i en les convocatòries específiques en cada cas.

Pel que fa a entitats ciutadanes, la dotació sumava 271.
000 euros, dels quals el 60% s'ha destinat a federacions i l'altre 40% a associacions.
S'han subvencionat un total de 35 projectes de participació, transparència i cooperació interassociativa.

Tenint en compte la bona acollida d'esta convocatòria, la dotació d'ajudes s'ha incrementat per al pressupost d'enguany fins a 400.
000 euros, un 47% més.

Quant a les subvencions dirigides a entitats locals, sumaven 104.
000 euros, que s'han dividit per parts iguals entre projectes destinats al foment de la participació i l'associacionisme i els que s'emmarquen en l'àmbit de la transparència.
En total, 22 projectes.

En esta convocatòria hem detectat que la major part de les sol·licituds en matèria de transparència han estat de municipis menuts, de menys de 5.
000 habitants; mentre que en matèria de participació, els municipis interessats són els més grans, de més de 20.
000 habitants, la qual cosa ens oferix un cert retard sociològic i, al mateix temps, ens advertix sobre les dificultats que els pobles menuts tenen per a complir amb la legislació sobre transparència.

La dotació d'aquestes ajudes en el pressupost de 2017 s'ha incrementat més del doble i passa a 250.
000 euros.

La quantitat destinada a cases regionals és de 70.
000 euros, dels quals 25.
000 s'han destinat a associacions, 45.
000 a federacions, i s'han subvencionat 15 projectes.

Per últim, s'han destinat als centres valencians a l'exterior 150.
000 euros, que han anat a parar a associacions de les zones, lògicament, amb major dinamisme d'aquests centres, o siga, Espanya, França i Argentina.
En el pressupost de 2017 s'ha incrementat la dotació en més d'un 30% fins a 200.
000 euros.

La valoració que fem d'esta nova dinàmica és, en general, satisfactòria, principalment perquè estem arribant a més destinataris com ho demostra l'augment de projectes que se presenten i també perquè els projectes són objectivament de millor qualitat que els que s'hi presentaven fins ara d'acord amb les baremacions.

N'hi ha algunes coses que volem millorar.
Cal més dotació pressupostària.
Per això, el pressupost d'enguany ha incrementat el fons global d'ajudes i subvencions en un 36%, fonamentalment per a entitats locals.

I en segon lloc, hem de tramitar més ràpid per tal que les entitats tinguen més temps per a desenvolupar projectes i justificar despeses.
En este sentit, i atés que les bases ja estan publicades, podem dir que les convocatòries van a eixir abans i podrem facilitar a les entitats la presentació dels projectes.

Pense que estos ajustos.
.
.
l'actuació de la conselleria en esta matèria continuarà millorant en el 2017.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

¿La diputada es dóna satisfeta amb la resposta?
Doncs passem a la pregunta 723, que formula la il·lustre diputada Mònica Álvaro al conseller.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

D'ençà que es publicà la llei de transparència, molts dels nostres ajuntaments s'han ficat les piles per a actualitzar conceptes i per a donar a conéixer a la ciutadania en què es gasten els diners dels contribuents.
A Compromís això ho tenim clar i des de sempre hem propugnat esta necessària transparència en la gestió.

Però sovint, recentment, hem rebut algunes preguntes d'ajuntaments atònits en comprovar factures que no saben molt bé on encaixar-les.
Jo mateixa -no sé si ho he contat alguna volta-, quan vaig arribar en l'anterior legislatura al govern municipal del meu poble, doncs, em vaig trobar una factura, una mica estranyats.
.
.
, es tractava d'una caldera en un col·legi.

La caldera s'havia comprat a una empresa que tots i totes coneixem, una empresa que s'anomena Piaf, relacionada amb la Gürtel, i això era un procedir habitual de l'anterior govern.
El problema és que la caldera mai se va col·locar en Vila-real, sinó que se va col·locar en un col·lege d'una altra localitat.

I així podria continuar-los relatant un munt de factures que ens trobem els i les regidores de pobles de Â«moatrosÂ», com diuen els companys de Kalebarraka, i no sabem ben bé quina collita fer amb este tipus de factures.

Com els vaig contar ací en el seu dia, a l'Ajuntament de Torrent es va fer públic, i així va aparéixer en els mitjans de comunicació, unes despeses per equips de so, cadires, escenari i fins i tot una catifa blava que en els fulls de comunicació amb l'empresa proveïdora apareixia sota el concepte de Â«acto fin de campaña del PP TorrentÂ»; comunicacions signades pel regidor de brigades municipals.
I fins ací ho coneixíem tots.
Cadascú dóna la seua versió dels fets i normalment tot s'atribueix a un error del proveïdor que, en alguns casos, es queda sense cobrar o retira la factura.

Eixe últim concretament va ser el cas d'un ajuntament d'un poble que algunes de les presents coneixem prou bé, de la Plana Baixa, una comarca bonica com ella a soles, la meua comarca.
¿Què tinc de dir?
I aquest poble, doncs, té unes singularitats turístiques que el fan destacar, com ara un riu soterrani, que comença a ser més conegut gràcies a les iniciatives que el nou govern en la localitat està duent a terme.
Estic parlant, òbviament, de la Vall d'Uixó.

I concretament, volia comentar-li el cas d'una factura estranya que allí ens trobàrem en concepte de Â«moqueta azul marÂ», exactament 171 metros de moqueta azul, suficient per emmoquetar tot un teatre, les coves de Sant Josep i mitja comarca.
Igual per això en comprar amb tanta.
.
.
, un 17 d'abril del 2015.

Efectivament, poc després hi hauria un acte de companya, on el govern municipal de l'ajuntament d'aleshores, estaria acompanyat, entre altres, doncs d'Alberto Fabra i altres personalitats de tots conegudes.
Moqueta, això és el que estaven xafant en eixe moment, moqueta azul.
I ací se parla molt que si la senyora Oltra xafa moqueta.
.
.
, que si el Consell pisa moqueta.
.
.
, però jutjaran vostés quina moqueta estaven xafant en aquell moment els presents en aquest acte.

Per acabar, la catifa blava encara no ha aparegut enlloc i el proveïdor, doncs, no sabem ben bé per què va retirar la factura, la qual cosa la despesa finalment no es va produir, afortunadament.

Tota eixa informació la coneixem gràcies als principis de transparència que permeten als ajuntament pujar les actes dels plenaris a les webs municipals, que és d'on jo he tret tota esta informació que avui li volia contar, senyor conseller.
I per descomptat, és eixa mateixa transparència que promulguen vostés i de la qual vostés són exemple, la que m'ha permés donar aquesta informació avui.

Però no ens podem donar per satisfets, perquè queda molta i molta feina per fer i molt que treballar.
Els ajuntaments necessiten de la seua ajuda, i estic segura que l'estan rebent.

Però per això, senyor conseller, li pregunte: ¿quines són les mesures que han pres des de la conselleria per a ajudar que els municipis desenvolupen una gestió transparent?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Gràcies, senyor president.

Moltes gràcies per la seua apassionant narració, senyora.
.
.
, senyoria.

És el cas de la catifa màgica, (rialles) que eixint de la cova d'Alí Babà, va eixir volant.
Bé.
(Veus) Jo no ho sé.
És el cas de la moqueta desapareguda.
(Se sent una veu que diu: Â«A la Vall.
Â»)

Bé.
La transparència implica un canvi cultural que han d'afrontar totes les administracions i la ciutadania en general.
I en este canvi és evident que la llei de transparència juga un paper important com a punt de partida.

No obstant això, sabem que no totes les administracions tenen les mateixes facilitats per a complir la llei i mantindre els paràmetres de transparència i bon govern que volem.

La transparència implica, entre altres coses, canvis organitzatius i modernització de l'administració.
Si això ja és costós per a totes les administracions, ho és més encara per a les que tenen els mitjans i els recursos més limitats, (veus) que a més són els que estan més propers a la ciutadania, els nostres ajuntaments.
Hem tingut de felicitar l'Ajuntament de la Vall d'Uixó, que va tindre l'amabilitat de convidar-me a la presentació del portal de transparència.

Per això el paper del govern és de facilitar als ajuntaments valencians a aquesta tasca, ajudar-los, col·laborar amb ells per a què puguen avançar en eixe sentit amb el màxim respecte a l'autonomia local.

Per això estem portant a terme un programa específic de promoció de la transparència en els ajuntaments, que anem a intensificar en estos mesos dins sempre de les nostres limitacions pressupostàries.

Dins d'este programa global se porten ja a terme algunes mesures, com ara, en primer lloc, se va elaborar una guia per a la implantació de la transparència en les entitats locals amb l'objectiu de facilitar l'aplicació de la llei que se va remetre a totes aquestes entitats locals.

En segon lloc hem signat convenis amb la Diputació Provincial de Castelló i València per a la formació i la difusió de la transparència pública i la rendició de comptes en l'àmbit local.
Amb això volem ajudar els municipis a complir la llei de transparència en activitats dirigides als tècnics municipals.
Actualment ens trobem en rehabilitacions, conveni 2017.
Hem de dir que tenim una molt bona valoració de la relació amb esta diputació de Castelló i de València.
No ha estat possible dissortadament una reunió amb el president de la diputació d'Alacant, que persevera en el seu paper de ser el Gibraltar valencià i no vol reunir-se normalment amb membres d'aquest govern pel bé dels pobles.

En tercer lloc, s'ha creat la Xarxa 50.
000, un grup de treball en què participa la Direcció General de Transparència i Participació i els quinze municipis valencians amb més habitants per intercanviar projectes, informació i bones pràctiques.
Actualment s'està preparant una aplicació informàtica interna per a treballar en xarxa online.

En quart lloc, l'any 2016 s'han convocat i resolt subvencions destinades a entitats locals valencianes per a projectes de foment de la transparència a la qual he al·ludit en l'anterior intervenció.

En cinqué lloc, hem fomentat l'adhesió voluntària dels membres de les corporacions locals al Codi de bon govern, mitjançant la difusió d'este instrument, la col·laboració de ja molts ajuntaments que ho han signat i d'alguna diputació.

En sisé lloc hem remés a cadascun dels ajuntaments un qüestionari sobre les eines amb les que compten per a compliment de la llei de transparència.
Amb tota la informació recopilada realitzarem una avaluació detallada del nivell de compliment de la llei en els ajuntaments per a oferir-lo a la col·laboració que resulte més útil.
Necessitem, primer, un mapa de com està el compliment de la llei.

En seté lloc, en el marc dels convenis amb les diputacions que ha estat possible, oferirem als tècnics municipals formació especialitzada i cursos territorialitzats.
En el cas de la província d'Alacant ho farem amb diversos ajuntaments.

I en huité lloc, de manera paral·lela amb totes estes mesures, col·laborem activament amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, les diputacions provincials de les que he fet esment i el consell general de secretaris i interventors i tresorers d'administració local, per a definir l'espai de col·laboració i implicar a totes les institucions i col·lectius en la difusió de la cultura de la transparència.

En definitiva, estem portant a terme una sèrie d'actuacions complementàries que s'emmarquen en un programa de foment de la transparència en els ajuntaments valencians, insistisc, respectant sempre l'autonomia local.

La nostra voluntat i compromís és col·laborar tot el possible amb aquestes entitats per facilitar el compliment de la llei, el desenvolupament d'una gestió de proximitat que siga ètica i transparent, perquè tots els poders públics hem de treballar junt a la ciutadania per a constituir unes institucions íntegres i responsables i en les que la ciutadania se senta ben representada.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Anem a passar a la pregunta 713, crec, sí, que formularà el diputat del Grup Parlamentari Popular, senyor Castelló, a la consellera d'habitatge.

Un momentet, senyor Castelló, i li done la paraula de seguida.
Quan vullga.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, consellera.

Mire, en el pacto del Titanic inicial, respecto al tema de vivienda solo ponía un punto y era: Â«a) Derecho a la vivienda.
Tomar los acuerdos necesarios para evitar que se desahucien personas sin alternativas de vivienda.
Â» Consellera, si eso fuera un concurso seguramente sonaría un meeec prolongado, simplemente por el texto.
Si después de ese concurso se viera que usted estaba haciendo récords de desahucios en la Comunidad Valenciana, el meeec todavía sería más fuerte y más prolongado.

El tema es que es todavía más preocupante cuando el pacto del Titanic 2, tanto a usted como al resto creo que le sorprende una medida que consiste en lo siguiente, así dice: Â«Plan de choque por el derecho a la vivienda con el objetivo de llegar a 1.
000 viviendas al año en alquiler social, con reservas a los colectivos de víctimas de violencia machista, jóvenes que salgan de la tutela de la administración y con las ideas urgentes.
Â» ¿Esto qué es lo que es, consellera?
¿Nos lo puede explicar?
Ese es el objetivo de nuestra pregunta, que nos explique en concreto en qué consiste esta medida que acaban de firmar ustedes.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Consellera, quan vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyoria.

Mire, senyor Castelló, jo li recomanaria o li suggeriria que no frivolitze tant en una qüestió tan dramàtica com és el fet que les persones perguen el seu habitatge.

Respecte del botànic, no és el pacte del Titanic.
El pacte del botànic, jo també li demanaria un poc de respecte, encara que ja sé que no és la seua tònica habitual, hem complit cap desnonament en el parc públic d'habitatge.
I, el més important, que ja ha aprovat este parlament una llei per la funció social de l'habitatge amb el seu vot en contra, senyories, i per tant poques lliçons en esta matèria.

Per a centrar la pregunta llegiré literalment l'objectiu número 2 de la renovació del pacte del botànic al qual sa senyoria se refereix i que diu el següent: Â«Pla de xoc pel dret a l'habitatge amb l'objectiu desitjable d'aplegar a 1.
000 vivendes any en lloguer social amb reserva per als col·lectius de víctimes de violència masclista, joves que ixen de la tutela de l'administració i amb necessitats d'urgència, elaboració d'una nova ordre per a la convocatòria d'ajudes de lloguer social.
Â»

Per tant, a la seua primera pregunta sobre si es tracta, com diu en la pregunta que vostés m'han formulat, vosté no, la senyora Elisa Díaz, que diu concretament, li dic que no es tracta d'ampliar en 1.
000 vivendes anualment el parc públic d'habitatge en la mesura en què no implica construir més vivendes.
Jo ja sé que vostés, evidentment, quan parlem d'ampliar parc públic o parlem d'habitatge el primer que els ve al cap és que anem a construir, que és el que vostés feien, vinga construir vivendes i vivendes protegides i després deixant-les buides o incitant el mercat, a través de l'aleshores IVHSA, a participar en el mercat de l'especulació.

Nosaltres governem per a les persones, especialment per a les més desprotegides o que tenen més difícil accés a la vivenda, com les que pateixen un desnonament, les víctimes de violència masclista o els joves.
I l'objectiu desitjable, arran del pacte del botànic, és que almenys 1.
000 persones o unitats familiars puguen accedir cada any a una vivenda tant pública com privada en lloguer o que disposen d'ajudes amb eixa finalitat.
Per això ens agrada parlar de solució habitacional.
I he de dir-li que nosaltres portem any i mig treballant perquè siga així, per donar resposta a milers de valencians que tenen dificultats per accedir a una vivenda assequible, als qui l'han perduda o als qui estan en risc de fer-ho, senyoria.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Senyor Castelló, un segon…

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

Mire, ¿sabe lo que es frivolizar, consellera?
Frivolizar es decir que Â«mi prioridad es aprobar una leyÂ».
Eso es frivolizar, mientras bate usted récords de desahucios en la Comunidad Valenciana.
Eso es frivolizar, consellera.
(Aplaudiments).
¿Sabe qué es frivolizar?
Poner en esa ley, de la que usted saca pecho, la mitad de dinero que dice la memoria económica que es necesaria para ponerlo en marcha.
Eso es frivolizar también, consellera.
¿Sabe qué es frivolizar?
Salir el mes de diciembre diciendo que no hay más dinero, ni recursos para pisos sociales y luego poner esta medida.
Eso es frivolizar, consellera.
¿Sabe qué es frivolizar, ahora que nos dedicamos a comprar estadios?
Que tengamos un presidente de La Generalitat que se dedique a hacer como un jeque árabe, que se dedique a comprar estadios en vez de a arreglar viviendas sociales.
Eso es frivolizar, consellera.
(Aplaudiments)

Le podría decir usted al Titanic que se dedique a rehabilitar vivienda protegida en vez de comprar estadios.
Seguramente muchas familias valencianas se lo agradecerían mucho más.
Desde luego, de usted hemos aprendido una cosa desde su espera de dos o quince minutos misóginos en Ferrocarriles de la Generalitat, y es que no controla usted los tiempos muy bien.

Habló de la revolución en la vivienda y va a esto a un paso absolutamente de hormiga sin priorizar absolutamente nadie.
¿Esta es la revolución en la vivienda del jeque al Titanic, consellera?
¿Es esta, este desastre?
¿Salvamos estadios y nos olvidamos de las personas?
Eso es frivolizar, consellera.

Mire, a usted con el presupuesto aprobado en el mes de diciembre le colocan 1.
000 viviendas más en el mes de febrero y no dice nada y se queda tan tranquila.
Supongo que pondría la cara del emoticono este de la sorpresa con las órbitas completamente abiertas, porque le piden a usted que haga milagros, consellera.
¿Cómo va a hacer usted milagros si tiene el presupuesto cerrado?
Es imposible, salvo que también usted haga el milagro de los panes y los pisos, estoy convencido que es capaz.
Si no había dinero en diciembre, ¿me puede decir cómo lo va a haber ahora, consellera, me lo puede explicar?
Es que yo no lo entiendo, debe ser que le tienen mucha fe a usted o que se la quieren cargar, una de las dos cosas.

Por otro lado, le diré -para acabar- que usted decía que habían 9.
000 familias en lista de espera y pone que le van a resolver el tema a 1.
000.
Conociéndonos, si llegan a 100 ya irá bien la cosa, con lo cual no me parece demasiado ambicioso su objetivo.

Por otro lado, si tenemos en cuenta que en 2016 había 4,6 millones de euros para esta cuestión y ahora tienen 2, espero que les salga muy bien el milagro de los panes y los pisos, consellera, desde luego con el jeque y el Titanic lo tiene usted bastante claro.

Gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Castelló.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Mire, senyoria ¿sap què és frivolitzar?
Frivolitzar és arribar a este govern, el nou govern, i que ens trobem 340 milions d'euros en els calaixos d'ajudes impagades a la vivenda, a persones, senyories.
(Aplaudiments) Això sí que és frivolitzar.
Vosté hauria de tindre una miqueta de decor a este parlament a l'hora de parlar de dret d'habitatge, senyoria.

Mire, estem reformant les vivendes del parc públic, que vostés ens en van deixar 700 en ruïna, vosté en seu parlamentària me va dir, quan vaig comparéixer en 2015, Â«si usted lleva 200 el año que viene la voy a felicitarÂ».
Quasi 500, senyoria, estic esperant que vosté ens felicite, no a nosaltres, a les famílies que ja estan ocupant eixes vivendes.
(Aplaudiments) I en 2017 anem a introduir criteris socials per a l'adjudicació i lloguer de les vivendes pròpies de l'Eige i totes les mesures que anem a desplegar amb la llei per la funció social de l'habitatge.

Senyoria, vosté no se preocupe que nosaltres continuarem treballant.
I vosté no se preocupe, vosté continue criticant sense ningun argument este govern en matèria d'habitatge.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

Continuarem amb la pregunta número 731, que formularà la diputada del Grup Parlamentari Popular, senyora María José Ferrer a la consellera de justícia.

Senyora Ferrer, quan vosté vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Buenas tardes.

Señora consellera, ¿por qué se sigue obligando a las partes en los procesos judiciales donde se exige la presentación telemática de demandas y contestaciones a hacerlo también en papel?

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Cuando quiera, señora consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Señora Ferrer, conociendo su dilatada trayectoria como jurista me sorprende mucho la pregunta.
Pero, no obstante, por si se le ha olvidado, yo le voy a recordar lo que dice el artículo 273.
4 de la Ley de enjuiciamiento civil, dice que junto a aquellos escritos y documentos que se presenten vía telemática o electrónica y que den lugar al primer emplazamiento, citación o requerimiento del demandado o ejecutado se deberá de aportar, en soporte papel, en los tres días siguientes, tantas copias literales cuantas partes lo sean en el procedimiento.
(Aplaudiments) No lo digo yo, señora Ferrer, lo dice la Ley de enjuiciamiento civil.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Ferrer, si es tan amable de pulsar.

La senyora Ferrer San Segundo:

Señora consellera, siento decir una vez más que la respuesta en su intervención se resume en dos palabras: usted miente y oculta parte de la verdad.
Porque sabe perfectamente que se están exigiendo no solo para las partes sino también porque los jueces no tienen y reclaman el soporte en papel, porque no tienen resuelto el tema del expediente electrónico.

Y lo que la realidad esconde es que la presentación telemática en esta comunidad es una farsa.
Y es una farsa lo que está pasando en los juzgados y es que se sigue obligando a presentar con todos los documentos y que cada vez que se intenta presentar un escrito se recibe notificación de error, notificación de error porque los códigos no funcionan.
Que los profesionales entonces han de solicitar al juzgado una nueva clave que funcione y el juzgado contesta cuando puede que otra clave correcta hay que introducir y otra vez a empezar.
Eso en cada procedimiento y, oiga, no tiene nada que ver con la Ley de enjuiciamiento civil, no siga mintiendo.

Además, cuando se intentan trasladar escritos, ¿qué pasa?
Que continuamente da exceso de cabida, un nuevo error.
Y lo que pasa, en fin, cuando ya la paciencia está en alarma roja, es que hay que llevar lo presentado telemáticamente también en papel y físicamente, porque así lo requieren no solo las partes sino los jueces.

Tiempo, costes, congestión, inseguridad jurídica, porque tardan días los profesionales en saber si cada escrito ha quedado presentado en plazo.

Y lo que me extraña es que usted diga que esto no lo sabe de los profesionales, de los operadores jurídicos, porque está generando un auténtico colapso a los profesionales, a los despachos, pero también en los tribunales.

Mire, pues, ustedes pueden pensar, como usted mismo ha sugerido, que estas son apreciaciones subjetivas de esta diputada.
Pues, déjenme que les cuente lo que manifiestan por escrito desde la propia judicatura.

Acta de la junta de jueces de los juzgados de Gandía, de 3 de noviembre de 2016, el juzgado que fue partido judicial elegido por la conselleria como piloto, lo que dicen los jueces.
Denuncian los jueces de este partido piloto -y lo digo sucintamente, porque son cuatro folios relatando deficiencias-: lentitud, pérdida de tiempo, confusiones, masivos fallos técnicos del sistema, extravío de escritos en procesos equivocados, duplicidades, saturación o -y este es un tema sensible- inviabilidad en los juzgados de violencia sobre la mujer porque atestados o informe se siguen presentando en papel.
Eso no es la ley de enjuiciamiento civil, no engañe a la sociedad.

Y, mire, no lo diré con mis palabras, sino de los jueces.
Dicen los jueces: Â«El expediente electrónico y la idea de papel cero son ahora mismo una entelequia.
Â» Dicen los jueces: Â«Por parte de la junta de jueces de los juzgados de Gandía, se quiere poner de manifiesto la precipitación o improvisación con la que se ha implantado el sistema, por lo que exige, exige a su conselleria una seria reflexión.
Â»

Y la conclusión, no mía, no mía, de los jueces: Â«La implantación que se ha efectuado ha seguido un camino inadecuado -su implantación-, con precipitación -la suya-, improvisación -la suya- y con constantes fallos del sistema, -dicen- todo ello está convirtiendo a los juzgados en oficinas (inintel·ligible) … de demanda.
Este no es el expediente digital que esperábamos y tampoco es el que necesitamos.
Â»

Pero ustedes siguen diciendo que la implantación es un éxito; anunciando en cada nueva plaza que la doble vía telemática solo va a durar siete días, escudándose -ahora vemos, ahora- en la Ley de enjuiciamiento civil.
Y eso es mentira o posverdad, si usted lo prefiere.

Por eso, le pedimos que suspendan de inmediato la implantación hasta que solucionen los problemas de códigos y de cabidas.
La tenía que haber hecho en enero de 2016, pero, ya que no lo ha hecho, le pido, por favor, además solicitamos y lo solicitan los profesionales y operadores que no lo implanten los juzgados de Valencia, de justicia de Valencia, por el caos que usted va a generar.
(Inintel·ligible) …

Improvisación, precipitación, fallos masivos, saturación, entelequia… Esto dicen los jueces.
Esta es su gestión tras veinte meses: fracasos, lentitud y colapso.

Le daría a usted el acta, pero veo que ya la tiene.
Y sé que la tiene porque se la trasladó a usted la sala del gobierno del TSJ, en sesión de 30 de noviembre de 2016.
La conoce, y ni ha solucionado ni ha suspendido.
El papel sigue inundando los juzgados y ustedes huyendo para adelante.

Consellera, usted, una vez más, nos miente.
Miente, y lo sabe.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ferrer.

Cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Ferrer, su obsesión por atacarme, como trampolín para su carrera política, (protestes) le está evitando, le está impidiendo una debida reflexión sobre los problemas de la justicia.
(Veus) …

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…Pero, mire, en términos coloquiales, se lo voy a decir de otra forma: los árboles le impiden a usted ver el bosque.
Y yo se lo voy a explicar, porque, todo lo que usted acaba de decir aquí, en esta sala, lo que denota es que tiene una falta de conocimiento, no sé si es por falta de experiencia y por haber pateado poco los juzgados, ¿eh?
, o bien porque actúa desde la teoría.
Pero se lo voy a explicar.
(Aplaudiments)

Mire, señora Ferrer, con todos mis respetos, si alguien ha actuado con improvisación, si alguien ha actuado en términos puramente electoralistas, si alguien ha actuado con absoluta irresponsabilidad ha sido el Ministerio de Justicia que, vísperas de unas elecciones generales, se empeñaron en poner…, en obligar a los profesionales, a través de una reforma legislativa que apoyaron con su única mayoría absoluta, para hablar de esta entelequia…, que yo comparto, señora Ferrer.

¡Claro que el llamado papel cero de su ministro Catalá es una entelequia, es un engaño y no responde a la verdad!
Porque, ¿sabe qué hizo el ministro?
Pues, que construyó la casa por el tejado.
Sabían, perfectamente, en el Ministerio de Justicia, que los sistemas procesales en este país, la mayoría, empezando por territorio ministerio, el llamado Minerva, no estaban preparados.
El de la Comunidad Valenciana, el sistema Cicerone, dieciséis años tenía ese sistema, señora Ferrer, un 600 que el gobierno del Partido Popular, en vez de decidir cambiar, decidió tunear.

Decidieron tunear el 600; el Ministerio de Justicia decidió tunear el Simca 1000… Y obligaron a las comunidades autónomas a que, con apresuramiento, pusiéramos en marcha ese sistema que no es el papel cero, porque no está preparado ningún sistema para el expediente digital.
Ni está preparado el de esta comunidad que, además, encima de tomar una mala decisión política, de evolucionar un sistema obsoleto, como era el sistema Cicerone, que ya los jueces y los fiscales decían que no servía para nada, y en el año 2014, con retraso, decidieron prorrogar el contrato con Indra, que ni siquiera firmaron, y nos dejaron encima de la mesa para firmar nosotros.
(Veus i aplaudiments)

La hoja de ruta no la marcó esta consellera.
La hoja de ruta la ha marcado el ministro de Justicia para hablar de un papel digital, que no lo es, para hablar de una entelequia y para hablar de una farsa.
Y nos ha obligado a todas las comunidades a implantar un sistema que está produciendo muchísimos problemas a todos los órganos judiciales, no en esta comunidad… Mírese la hemeroteca, que yo sé que usted lee mucho.
Y le recomiendo que se lo estudie, que no es un problema de la Comunidad Valenciana, sino que es un problema de todo el territorio.
(Veus)

Y permítame además que le diga otra cosa.
Desde mi responsabilidad, lo que hemos hecho es estudiar los sistemas procesales más avanzados: Navarra, País Vasco y Canarias.
Y usted teme que, desde el ámbito informático, declare yo la independencia de la Comunidad Valenciana.
(Veus, aplaudiments i rialles) Pero, ¿qué me está contando?
Señora Ferrer, ya me gustaría.
No lo voy a hacer.

Desde mi responsabilidad, lo que estoy haciendo es estudiar los sistemas procesales más avanzados que no están dando problemas para implantarlo en esta comunidad y abandonar el sistema Ágora que usted me dejaron como entelequia, ustedes y el ministro Catalá.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

Anem a continuar amb la pregunta 725, que formularà la diputada Rosa Peris, del Grup Parlamentari Socialista, també a la consellera de justícia.

Senyora Peris, demane, per favor.
.
.
, aprete el botó del micròfon.

Quan vullga.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyora presidenta.

Quienes tanto han mentido, como sus señorías del Partido Popular, piensan que el ladrón es…, o que todos son de su condición.
Pero bueno…

Señora consellera, hoy quería preguntarle por las cláusulas abusivas, entre ellas las cláusulas suelo, que diferentes entidades bancarias han impuesto en las condiciones hipotecarias.

La crisis económica que vivimos se ha llevado por delante millones de empleos y también, con ellos, las posibilidades de muchísimas familias de poder hacer frente a sus pagos.
Ha quedado al descubierto un estado incapaz de proteger a la ciudadanía más vulnerable, pero también ha exhibido con total crudeza las vergüenzas y la vileza del sistema financiero.

Hace ya cerca de setenta años, tras el crac del 29, el premio Nobel, John Steinbeck, escribía la novela Las uvas de la ira, una apabullante oda a la dignidad de millones de personas desesperadas que, tras perder sus cosechas, ven embargadas sus granjas y, llamando a muchas puertas que nadie contestaba, se pusieron en carretera rumbo a un incierto porvenir.
Un exilio que revelaba la solidaridad, la cooperación y la unión, como semilla para lograr un mundo distinto; pero también la ruindad espoleada por los intereses de unos pocos, ante la impotencia y el desamparo de muchos otros.

Traigo la referencia a esta novela, señora consellera, porque, a pesar del tiempo, parece que la lección no ha sido aprendida.

Las uvas de la ira vienen a denunciar las triquiñuelas, esas argucias carentes de escrúpulos que hoy, en pleno siglo XXI, nos siguen siendo familiares, porque siguen vigentes los métodos empleados por las élites financieras.

¿Han sofisticado las técnicas?
Sí.
¿Las maneras de embaucar a la ciudadanía?
Sí.
Pero la filosofía que los impulsa es la misma: acaparar beneficios a costa de esa gran mayoría silenciosa y resignada.
Su voracidad sigue incontrolada.
Pero, afortunadamente, la justicia y los tribunales están, a golpe de sentencia, minando los privilegios de los que han disfrutado.

La sentencia de 2013 del tribunal superior de justicia de la Unión Europea ha sido un bálsamo para los consumidores, que se ha visto acompañada de cientos de sentencias de nuestros tribunales que aplican el criterio del tribunal europeo.

El próximo 15 de febrero está previsto que el Tribunal Supremo aborde la cuestión de las cláusulas suelo.
Y esperamos que adopte plenamente la doctrina europea, incluida la retroactividad.
Pero es sin duda necesario, señora consellera, abordar ya la reforma de la ley hipotecaria.

Desde el govern de La Generalitat se están adoptando medidas reparadoras: la ley de función social de la vivienda, de la que hablaba la consellera, las medidas contra la pobreza energética, entre otras, dirigidas a las personas más vulnerables, a las que no tienen de casi nada.

Pero también hay ciudadanos y ciudadanas que sí están pudiendo hacer frente a sus pagos hipotecarios, les aterra perder sus viviendas; personas que acudieron a las entidades bancarias desde la relación de confianza, fiabilidad y seguridad jurídica.
Y esto fue tremendo, porque las entidades bancarias se aprovecharon de esa relación de confianza de millones de ciudadanos y ciudadanas; las quebraron, al incorporar en los contratos hipotecarios cláusulas abusivas, escondidas, ininteligibles.
Y el abuso individual se convirtió en un escándalo colectivo en un país con un 30% de población en riesgo de exclusión social.

Y, cuando ya se ha ido conociendo el tamaño del abuso, ni siquiera lo han reconocido, y han seguido haciendo uso de su posición dominante para seguir amedrentando a los ciudadanos.
Muchos de ellos, lo hemos visto, acudían a los bancos que simplemente les amenazaban con que demandaran, que para eso tenían gabinetes jurídicos potentes para llegar hasta el final, hasta el Tribunal Supremo, para que ningún ciudadano reclamara sus derechos.
Ciudadanos que saben que la batalla de David contra Goliat, salvo en la Biblia, pocas veces se resuelva a favor de los más débiles.

Luis Sampedro decía que el sistema ha organizado un casino para que ganen siempre los mismos.

Por eso yo le pregunto, señora consellera, ¿qué pueden hacer, desde La Generalitat, para ayudar a los que siempre pierden?
¿Qué pueden hacer para ayudar a quienes fueron engañados por las cláusulas suelo?

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Peris.

Consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Peris, le voy a dar la espalda, me va a perdonar, pero, si no, tengo que dar la espalda al resto del hemiciclo.

Como sabe, este govern apuesta por las políticas sociales, apuesta por el ciudadano.
Y, desde la conselleria que yo dirijo, no podíamos concebir la justicia si no destacando fundamentalmente ese concepto social de la misma, que sitúa al ciudadano en el centro de nuestras actuaciones.

Uno de los principales problemas que todos sabemos que ha generado la crisis económica y que es bien conocido ha sido la pérdida de muchos derechos sociales y prestacionales por parte de la ciudadanía.

Durante mucho tiempo, además, hemos vivido arropados por el calor del boom inmobiliario, sin atender con demasiada atención a todas las consecuencias negativas que afectarían, sin duda, como lo hemos podido comprobar, a los más vulnerables.

Hemos convivido y hemos consentido, además, una legislación asimétrica, que ha garantizado verdaderos desequilibrios entre las partes, información insuficiente, desprotección al consumidor…; y todo siempre decantándose a favor de las partes más poderosas, desde el punto de vista económico.

Hoy estamos, lamentablemente, viviendo las consecuencias de ese sistema y, además, de esas políticas.

Desde luego, tras los pronunciamientos del Tribunal de Justicia de la Unión Europea sobre la nulidad de determinadas cláusulas suelo, que se estima que en esta comunidad podría afectar a más de quinientas mil personas, hemos considerado, desde la conselleria, necesario y prioritario actuar para poner a disposición de todos los ciudadanos afectados medios necesarios para poder tener una adecuada información y, además, los instrumentos necesarios para poder efectuar las reclamaciones.

El pasado 12 de enero acordamos, con el Consejo Valenciano de Colegios de Abogados, la prestación del servicio de asesoramiento gratuito desde los servicios de orientación jurídica.

Se ha creado un SOJ específico que va a atender a todos aquellos ciudadanos afectados por las cláusulas suelo, con la finalidad de que puedan tener la debida información, el debido asesoramiento jurídico y la orientación necesaria, incluso para salir de allí con la reclamación realizada, para presentarla ante la entidad bancaria que corresponda.
La efectiva puesta en funcionamiento del servicio ha tenido ya lugar, concretamente el 30 de enero en el colegio de Valencia, al que se han sumado Sueca, Alicante y Elche.

Está previsto que, a partir del día 22 de febrero entre en funcionamiento este SOJ específico para atender a estos ciudadanos en Alcoi, Castellón, Alzira y Orihuela.
Y hemos optado por esta fórmula porque, a través de los colegios profesionales, es una buena manera de poder garantizar estos servicios públicos al ciudadano, garantizar fundamentalmente la proximidad de estos servicios.

Esto ha permitido que en el momento en que se aprobó el Real decreto 1/2017, de medidas urgentes de protección de los consumidores, este Consell tuviera ya instrumentos y medios necesarios para apoyar a la ciudadanía.
A través de este nuevo servicio de orientación jurídica, cualquier ciudadano que se considere afectado, puede acudir al mismo para recibir, como he dicho antes, la asistencia, e incluso se le puede elaborar desde allí y redactar la correspondiente reclamación.

Tendrán, además de los formularios, toda la información necesaria.
Y además, la información en el caso de que la reclamación económica sea negativa y el banco no atienda sus peticiones, desde este servicio también se le puede informar de los servicios de que se disponen para garantizar el beneficio de justicia gratuita.

Esta información, además, se puede también facilitar de forma telefónica, está en la página web de la conselleria.
Y en definitiva, lo que estamos intentando es publicitar este servicios, que lo conozca la ciudadanía, que la ciudadanía lo pueda utilizar.

Y no es más que una muestra de las políticas que este Consell está desarrollando para apoyar a la ciudadanía, y sobre todo a aquellos sectores más vulnerables, que sin duda son todas aquellas personas que se encuentran en esta situación y que muchas de ellas incluso han perdido su vivienda.
El govern del botànic va a estar siempre al lado de los más vulnerables.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Pregunta número 726, que formula la diputada del Grup Parlamentari Socialista, Concha Andrés, a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Senyora Andrés, quan vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidenta.

Muy buenas tardes, señora vicepresidenta.

Ya sabemos que la ley de la dependencia ni era ni es una ley querida por el Partido Popular.
La pregunta que hoy le formulo se tiene que remontar al año 2012, cuando el gobierno del señor Rajoy decidió poner en marcha su cruzada, la de los recortes sociales.
En aquel momento, aprobó un real decreto que era una forma de intentar evitar derogar esa ley.
Pero lo que sí que es cierto que poco a poco la iba matando.

Con ese real decreto se abrió la vía para que pudieran aumentarse los copagos por parte de las comunidades autónomas.
Se redujo también la prestación que se recibía por el cuidador no profesional y se eliminó el derecho a la seguridad social.
Se aprobó una moratoria para todos los dependientes moderados y al mismo tiempo se eliminó el nivel concertado que recibían las comunidades autónomas.

Para nuestra comunidad en cuatro años eso supuso una mengua de 286 millones de euros que eran destinados anteriormente para consolidar, para poner en marcha ese sistema de la dependencia.
Lógicamente, el señor Rajoy iba disminuyendo de forma vergonzosa su aportación a la Comunidad Valenciana para mantener este sistema de dependencia.
Por primera vez, las aportaciones de las familias superaron a las del estado.

Y mientras tanto, el Partido Popular aquí, en la comunidad, no tenía ninguna intención de que el dinero de los valencianos se dedicara para esos menesteres.
Ellos tenían otros planes, aquellos que tanta alegría y tanta gloria les dio y -para qué repetir- todo aquello que supuso el descrédito en nuestra comunidad, en toda España, espectáculo y banquillo que mejor hoy no recordar.

Mientras tanto, aquí lógicamente tenían que continuar, pues, en la misma línea que el señor Rajoy, por eso de la complicidad con ese gobierno.
La Comunidad Valenciana era el laboratorio de las maldades del señor Rajoy, y prueba de ello es la aprobación del Decreto 113/2013, en el que regula un nuevo copago, un copago confiscatorio injusto, que tenía solamente un objetivo: recaudar más para mantener la dependencia.

Que afectó a muchísimas personas mayores, y también discapacitados dependientes, que estaban en residencias, centros de día y de noche, viviendas tuteladas, ayudas a domicilio, teleasistencias o que tenían un cuidador.
Expulsaron del sistema a muchísimas personas, no podían pagar las familias las cantidades que les pidió la conselleria.
Algunos trabajadores sociales decían, Â«hemos vuelto a los años sesentaÂ», porque entonces las personas discapacitadas estaban en casa junto a una mesa camilla y los abuelos.

Afortunadamente, se recurrieron por el Cermi, también por otras entidades.
El Tribunal Superior de Justicia dictó la Sentencia 465/2014, en la que declaró nulo de pleno derecho este decreto, tanto por requisitos formales, porque no constaba el informe preceptivo, y tampoco porque no se cumplieron los principios fundamentales, como podían ser el de reserva de ley o jerarquía normativa.

Principios que eran fundamentales, que son fundamentales en un estado de derecho, a tener en cuenta cuando la administración impone coactivamente, como fue el caso del repago, una prestación a los ciudadanos.
Y para eso tiene que ser aceptada por sus representantes legales.
Es decir, la conselleria, La Generalitat, lo que hizo fue usurpar sus competencias a estas Cortes.

De esta manera, nos encontramos también con que, una vez que ya hemos obtenido la primera sentencia del Tribunal Superior de Justicia, no fue suficiente.
Mantuvieron en vigor este decreto, siguieron aplicando los repagos, y también la orden correspondiente del 21 del 2012, que venía lógicamente a ultimar todo el procedimiento que necesitaban.

Las dos última sentencias del Tribunal Superior de Justicia, de marzo del 2016, han venido a concluir que también es nula parte de esa orden, y por lo tanto procede la devolución de cantidades abonadas, tanto como por el copago, como dejadas de percibir por parte de los cuidadores familiares, los intereses correspondientes, y todo ello hasta la regulación legal que es a quien correspondía y que se efectuó por el nuevo Consell.

Señora vicepresidenta, el daño que se ha producido a estas personas que dejaron de recibir estos servicios indispensables ya no se va a poder evitar.
Pero yo sí que le pediría que por favor estudie, estudie la necesidad de exigir responsabilidades a los gestores de aquella época que hicieron las cosas tan mal.

Y por esto, le pregunto, señora vicepresidenta.

Aquestos darrers dies les plataformes en defensa de la llei de la dependència han fet pública la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que obri la via a més de 6.
000 dependents, per a exigir la responsabilitat patrimonial de la Generalitat valenciana, per tal de recuperar les quantitats abonades pel copagament aplicat per l'antic govern entre els anys 2012 i 2015, com també recuperar la reducció aplicada en la quantia de la prestació econòmica als cuidadors no professionals.

Quines són les conseqüències jurídiques i econòmiques d'aquesta sentència, com també les responsabilitats de l'antic Consell per la declaració de nul·litat dels copagaments i reduccions aplicades a les prestacions de la dependència?

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Andrés.

Per favor, es pregaria que s'ajustaren més al temps.

Senyora vicepresidenta, quan vullga vosté.
Gràcies.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Andrés, per la seua pregunta.

Doncs, mire, este és un d'estos exemples que, quan parlem de ruïna en diferit, que ens deixaren els antics governants del Partit Popular, este és un dels exemples.
El que passa és que este és un dels exemples més sagnants d'eixa ruïna en diferit.
La responsabilitat de l'antic govern, tota, d'haver fet una traïció a un dels col·lectius més vulnerables de la nostra societat, com són les persones en situació de dependència, el col·lectiu de la discapacitat o la diversitat funcional.
I, a més, haver-ho fet tan rematadament il·legal, com han determinat els tribunals.

Efectivament, vosté feia referència a l'Ordre 21/2012, al Decret 113/2013, que establia la minoració en les prestacions a les persones cuidadores, i el copagament confiscatori del servei de centre de dia, centre ocupacional, residències, etcètera.
Tot això, després d'haver obtingut el seu programa individual d'atenció les persones en estes situacions.

Dos sentències del Tribunal Superior de Justícia, la 237/2016, 248/2016, que el que diuen és que esta normativa era il·legal.
Conseqüències jurídiques que vosté pregunta?
Òbviament la il·legalitat de l'aplicació dels copagaments i de la minoració de les prestacions durant l'època que això va estar vigent, tant per al copagament dels serveis com per a la minoració de prestacions.

Conseqüències econòmiques?
Calculem 122 milions d'euros d'impacte.
122 milions d'euros d'impacte que m'encantaria anar al Tribunal de Comptes i que aquells gestors que varen provocar este forat hagueren de fer front en el seu patrimoni personal.
(Aplaudiments)

Mire, este és l'impacte global, però sap vosté què?
122 milions d'euros ens diu poc a la gent que vivim d'un salari.
Igual als que fan els pelotassos i als que s'emporten sobres sí que els diu alguna cosa eixa quantitat.
Però mire vosté, a mi m'importa molt més l'impacte econòmic i moral que açò va a produir en milers de famílies que van vore com les seues prestacions de cuidadors o professionals passaven de 380 a 20 euros, que és el que estava passant en este país.

Mire vosté, com vosté molt bé sap, a l'arribada del govern del botànic, l'1 de gener de 2016 es va arreglar el tema de les minoracions de les prestacions, i les persones varen tornar no només a cobrar el que cobraven abans, que ja s'havia minorat pels decrets que vosté ha anomenat, sinó apujar les quanties a màxims, el màxim que permet la legislació estatal, perquè tingueren unes ajudes dignes.

Se va eliminar completament el copagament en centres diürns, vol dir centres de dia, centres ocupacionals.
Se va tornar la paga extraordinària a les persones en residència, que el Partit Popular havia confiscat, i es va deixar uns diners per a una vida digna mensual, més elevada de la que havia regulat el Partit Popular.
Jo li podria dir la comparació entre l'antic govern i el govern del botànic.

En l'antic govern, decrets que retallàvem, decrets que deixaven la gent sense seguretat social, decrets que varen provocar que molta gent haguera d'abandonar els seus centres ocupacionals.
I hem recuperat quasi un 40% de persones que hagueren d'abandonar les seues rehabilitacions i els seus recursos, perquè no podien fer front a la confiscació del Partit Popular.
I enfront d'això, nosaltres hem dignificat tot este àmbit.

Però mire, li vaig a dir una altra cosa, li vaig a fer un anunci, senyora Andrés.
Estem ara mateixa arreglant el tema de la responsabilitat patrimonial per a poder-la fer d'ofici, de totes aquelles persones que moriren sense haver obtingut una resposta dels poders públics, i per tant, se deriva responsabilitat patrimonial.

Quant això, que ja ho tenim encarrilat, estiga funcionant, este Consell posarà en marxa d'ofici tornar a les persones que van vore minorades les ajudes a cuidadors no professionals, que això sí que ho podem calcular, en eixe copagament encobert que es va introduir en el sistema de la dependència de manera perversa, per a començar a tornar-li a la gent el que durant anys els va llevar de manera injusta i il·legal.
(Aplaudiments) I això començarem a fer-ho els pròxims mesos.

Malauradament, i amb açò acabe, senyora presidenta, malauradament ho podrem fer només amb la minoració de prestacions de cuidadors no professionals.
Sap vosté per què?
Perquè el copagament, tal com l'introduí el Partit Popular, se pagava directament als centres.
I la conselleria d'ofici no pot fer la devolució, perquè desconeixem les quanties que es varen haver d'abonar, perquè se vehiculava directament a través els centres.

No obstant això, òbviament animem a tot el món que reclamen en via administrativa, i esta conselleria, este govern del botànic, respondrà.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Continua la pregunta número 655, que formularà la diputada Cristina Rodríguez, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de sanitat universal.
En un momentet, és quan posem el temps.
Per favor, vol polsar?
Que t'ha de demanar.
.
.
Eso es.
Quan vullga.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

Consellera, señorías, buenas tardes.

Antes de nada, agradecer la presencia hoy aquí de algunas de las mujeres de El Parto es Nuestro, una de las organizaciones pioneras en la denuncia de la violencia obstétrica.
Les agradezco su presencia hoy aquí, y les agradezco todo el trabajo de todos estos años para erradicar este tipo de violencia contra las mujeres.

La mayoría de las mujeres hoy día no asistimos a otro parto que no sea el nuestro.
Esto significa que nuestra información sobre este proceso natural es muy limitada, o se basa con suerte en la experiencia relatada por otras mujeres.
Este hecho, unido a la prevalencia de una medicina occidental que no tiene en cuenta una visión integral de la salud y que trata a pacientes y a usuarias como sujetos pasivos convierte un proceso natural, como el parto, en una experiencia traumática para muchas mujeres.

Las consecuencias del exceso de medicalización, del embarazo y del parto son la pérdida de autonomía y capacidad de decisión de las mujeres sobre sus cuerpos y su sexualidad.
Tratando a la futura madre como una paciente se coarta o incluso se niega la capacidad de decidir de la mujer sobre su propio cuerpo, y su experiencia de maternidad, embarazo, parto, puerperio y lactancia, influyendo negativamente en su calidad de vida.

La aplicación de oxitocina, las episiotomías y las cesáreas urgentes o programadas se han generalizado desgraciadamente en nuestros hospitales.
Es una circunstancia desigual en el estado español, donde la comparación entre comunidades autónomas deja algunas cifras que nos ponen los pelos de punta.
Sólo les daré un dato, si naces en Extremadura tienes hasta cuatro veces mayor probabilidad de nacer por cesárea que si nacieras en Euskadi.

Pero señorías, centrándonos en los hospitales de nuestra comunidad, tenemos que decir que las cifras siguen estando muy alejadas de las recomendaciones de la OMS y a la cola de las comunidades autónomas españolas.
La Organización Mundial de la Salud aconseja que los partos postcesárea no superen el 15% del total.
Pero en la Comunidad Valenciana las cesáreas ascienden al 24% de los partos.

Para combatir estos datos, el estado español ha previsto la estrategia de atención al parto normal en el sistema nacional de salud que en el País Valenciano se concreta en la llamada estrategia para la atención del parto normal en la Comunidad Valenciana y que debería regir en todos nuestros centros hospitalarios.

Sin embargo, nos consta que esta estrategia se está implantando de manera desigual.
Nos consta porque así lo evidencian, por ejemplo, las peticiones de muchas mujeres de la comarca de la Vall d'Albaida que, asignadas en un principio al hospital de Ontinyent, han optado en los últimos años por el traslado al Hospital Mare de Déu dels Lliris de Alcoy.
Turismo obstétrico.
Así lo denominan con mucho acierto las mujeres de El Parto es Nuestro.

Años de trabajo en el protocolo de atención al parto del Hospital Mare de Déu dels Lliris y su equipo de matronas avalan su atención respetuosa con las madres y el proceso de parir y nacer.
Por lo que muchas mujeres que en principio, por cercanía, deberían ser atendidas en el hospital de Ontinyent, eligen este otro hospital para parir mediante la solicitud de libre elección de atención especializada.

Las recomendaciones de la Organización Mundial de la Salud respecto a la atención al parto datan de 1985.
Señora consellera, estará de acuerdo conmigo en que es intolerable que estas recomendaciones no se estén aplicando en todos y cada uno de los hospitales de nuestra comunidad.
Estará de acuerdo conmigo también que es intolerable que las mujeres embarazadas sigan teniendo que hacer turismo obstétrico.

Por todo esto le pregunto, ¿qué medidas tiene previstas el Consell para hacer cumplir a todos los hospitales públicos y privados del País Valenciano con las citadas estrategias de atención al parto normal?
(Aplaudiments)

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Senyora presidenta.

Senyora Rodríguez.

La estrategia a la que usted se refiere está incluida en la cartera de servicios de todos los hospitales de la Comunitat Valenciana con la única excepción del Hospital Clínico San Joan de Alicante que lo pondrá en marcha antes de que finalice este año, una vez hayan adaptado sus infraestructuras a las recomendaciones de la estrategia.

Además, en el marco de la implantación de la iniciativa para la humanización de la asistencia al nacimientos y la lactancia que promueve la Organización Mundial de la Salud y UNICEF para la progresiva acreditación de la IHAN, la iniciativa para la humanización de la asistencia al nacimiento de los centros sanitarios.
Todos los hospitales de la Comunitat cuentan también con un comité de lactancia.

Señora Rodríguez, añadirle que la Organización Mundial de la Salud en la Declaración de Fortaleza, Brasil, en 1985, recoge las recomendaciones que refuerzan el concepto de que el embarazo y el parto son procesos fisiológicos.
Por esa razón se pretende que en la atención prestada se use la tecnología apropiada para cada proceso de parto y nacimiento y reconoce el importante papel que tienen las mujeres en la toma de decisiones que les afectan.

En esa línea el IV Plan de salud de la Comunitat Valenciana 2016-2020 dedica un objetivo íntegramente a la salud sexual y reproductiva.
Y en la esfera reproductiva las acciones se dirigen a potenciar las estrategias de atención al parto y salud reproductiva, concediendo el máximo protagonismo a las mujeres y a sus parejas -si las tienen y si ellas así lo desean- en la vivencia fisiológica del embarazo, del parto y crianza, insistiendo en los aspectos de calidad y también calidez.

Siguiendo las recomendaciones de la Organización Mundial de la Salud y el IV plan de salud -a lo que hacía anteriormente referencia- desde la conselleria de sanitat presentaremos en el próximo semestre -sabe que así lo manifestamos y lo anunciamos en los acuerdos del seminario de gobierno de Sagunt- la estrategia de salud sexual y reproductiva de la Comunitat Valenciana 2017-2021.
En ella se contempla ese objetivo -al que hacía mención- de apoyar a las mujeres y a sus parejas, si las tienen, en la vivencia fisiológica del embarazo, parto y puerperio, facilitando la información y desarrollo de habilidades de favorezcan un rol activo y participativo en la toma de decisiones y utilizando la tecnología adecuada.

Además, se garantizará la oferta de información fiable, completa y basada en la evidencia científica de atención al parto que incluya beneficios y riesgos de las distintas opciones para la participación y toma de decisiones compartidas entre las mujeres y los profesionales sanitarios en la elaboración de algo que es clave, un plan de parto donde queden plasmadas sus preferencias.
Todo ello siguiendo los principios que regirán esta estrategia que están basados en el reconocimiento de la dignidad humana y en la necesidad de un pleno desarrollo, respetando la diversidad funcional de género, funcional, cultural y de creencias.

Y, por último, hago una reflexión.
Usted sabe, como yo, que existe un movimiento neoconservador que intenta influir en una decisión exclusivamente de las mujeres, como es el parto.
Así que yo creo que debemos estar atentas de no caer en un discurso de vuelta a lo natural o a lo ancestral que, a veces, está más acorde con esa maldición bíblica de Â«parirás con dolorÂ» que con un empoderamiento a las mujeres para que reciban una atención de calidad y de calidez, con la tecnología apropiada y de forma autónoma.
Decidiendo las mujeres su propio plan de parto.

Y la clave desde un punto de vista feminista y desde la conselleria está ahí.
En que las mujeres decidan cómo quieren su plan de parto, cómo quieren ser madres acompañadas en la decisión por la evidencia científica.
Y en eso estamos trabajando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

I anem a passar a la pregunta número 392 que formula la diputada María José García del Grup Parlamentari Ciudadanos a la consellera d'habitatge.

Senyora García, quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, presidenta.

El día 1 de marzo de 2016 la señora consellera, en calidad de presidenta del consejo de administración de FGV, firma un convenio laboral propio en el que se mantiene y blinda la plantilla resultante tras un expediente de regulación de empleo que se realizó entre los años 2012 y 2013.
En dicho acuerdo se comprometen a mantener aproximadamente a mil quinientos trabajadores de la plantilla de Ferrocarriles de La Generalitat Valenciana.
Dicho convenio, aunque tenía vigencia hasta el 31 de diciembre de ese mismo año, 2016, si no se producía antes de esta fecha alguna modificación, dicho convenio se prorrogaba de forma indefinida.

El tema de esta pregunta no es que no estemos de acuerdo en mantener dicha plantilla -¡Dios nos libre!
-, tal cual como está la situación laboral en la Comunidad Valenciana- si no que va enfocada a otro aspecto, al aspecto de las necesidades y del déficit económico que existe y sigue lastrando la FGV.

En relación al plan económico financiero, en la previsión del beneficio y pérdidas que presenta la empresa pública FGV, indica y leo textualmente lo que su página oficial dice: Â«Los ingresos obtenidos por la entidad en la prestación de sus servicios son insuficientes para alcanzar la cobertura global de sus gastos.
La diferencia entre ingresos y gastos es financiada mediante aportaciones de la Generalitat valenciana en función del presupuesto preparado por la entidad antes del inicio de cada ejercicio y con las ampliaciones del fondo social por parte de la Generalitat valenciana.
Adicionalmente las inversiones de esta entidad son financiadas también mediante subvenciones de capital concedidas por La Generalitat.
Â»

Partiendo de la base que no es rentable, otro factor importantísimo que se debería tener en cuenta en una planificación correcta de las necesidades reales de las personas, del personal.
Si el personal, un total mil quinientos empleados, están blindados por el propio convenio que ha firmado usted, señora consellera -de lo cual, repito, nos alegramos, pero en el que no hay posibilidad de modificación- comentarle que no salen las cuentas, señora consellera, no salen las cuentas.

Por lo tanto, desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos, le preguntamos, ¿ha realizado el Consell algún estudio acerca de la estructura organizativa y las necesidades reales del personal, teniendo en cuenta la situación económica actual de la FGV?

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, el proper 3 de març farà un any des que el seu grup parlamentari va formular aquesta pregunta que, precisament, coincidia.
.
.
, uns dies abans havien signat el XII conveni interprovincial d'FGV per a mantindre el nombre de treballadors de l'empresa com molt bé vosté ha indicat.
Cal recordar que este conveni va servir per a recuperar la normalitat laboral en una empresa que portava més de cinc anys sense conveni, al temps que milloraven les condicions laborals anteriors en diversos àmbits.

Si s'ha realitzat un estudi sobre l'estructura organitzativa i les necessitats reals del personal, tenint en compte la situació econòmica actual d'FGV.
En efecte, des de principi de 2016 la direcció d'FGV va promoure un estudi de la necessitat real de recursos humans amb una comparativa a més amb dos empreses que són semblants a FGV, com és el cas de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya i Metro Bilbao.

A partir dels resultats obtinguts, s'ha redactat per part d'FGV un pla d'ordenació de recursos humans que permetrà la planificació eficient de les necessitats de personal, dimensionament i distribució en funció de les necessitats de l'explotació.
A més, el pla ens ha servit també per a elaborar una proposta de relació de llocs de treball que està en fase de negociació amb els representants laborals i que després, una vegada es concloga aquest procés de negociació, remetrà a la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic per al seu estudi i, en el seu cas, la seua aprovació.

Sense perjudici del que ja hem dit, pel que fa a l'estructura organitzativa d'FGV, una de les primeres coses que va fer la nova gerència i el nou consell d'administració al juliol de 2015 va ser reorganitzar l'organigrama per a obtindre una estructura més adequada a les necessitats de l'empresa i a la prestació de servei públic de transport amb els estàndards de qualitat adients.
A més, i des de juliol de 2015, s'han produït algunes adaptacions a l'organigrama, totes les quals es poden consultar a la web de transparència de ferrocarrils.

A diferència del que va fer l'anterior govern que va ser un ERO que va reduir el 25% de la plantilla, este govern ha pactat un conveni col·lectiu per a garantir l'estabilitat de la plantilla d'FGV, ha elaborat un pla d'ordenació de recursos humans, té en negociació una relació de llocs de treball i ha adaptat d'estructura organitzativa de l'entitat a les necessitats actuals i de futur.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Nos congratula que se haya realizado un estudio y que se estén valorando las necesidades reales que se necesitan y el dimensionamiento del personal.
Pero hay una cosa que también tendría que comentarle y es que pienso que hay una mala gestión.
Una mala gestión porque hay una deuda -no lo decimos nosotros, lo dice la página oficial que hay- en la que asciende a cuatrocientos ochenta y seis millones de euros.
Con lo cual vemos que toda esa cantidad económica es un despropósito.
Debería de regularse de tal forma para que eso fuese… los ingresos y los gastos fuesen, por lo menos, similares.
Hubiese un equilibrio.

Por lo tanto, nosotros lo único que le pedimos e instamos es que se valore y se mire todo eso para que al final haya un equilibrio cero en el que las ganancias suplan lo que son las pérdidas que están ocurriendo.
Porque la situación, la verdad es que es francamente desoladora y, por lo tanto, tenemos que comunicarle que la situación en la que usted bien sabe y lo tiene bien claro, pero que la cantidad que están pagando los billetes no cubre tampoco todo el gasto del personal que están manteniendo.

Por lo tanto, valoren.
Valoren la cantidad de excedente que tienen y miren a ver qué se puede hacer o qué remodificación se puede hacer para que esto no tenga tantas pérdidas y esas pérdidas tan excesivas.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Senyoria, jo li agraïsc molt els seus suggeriments i aportacions, però no podem perdre de perspectiva que el servei que es presta en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana és un servei públic i que, per tant, evidentment, que hem de fer una gestió eficient, no ens hem trobat una situació fàcil, estic segura que millorarem i estic segura també que vosté compartix amb mi que també el que fa falta en ferrocarrils són també més treballadors, més maquinistes, més personal per a poder prestar un millor servei.

Els preus dels bitllets este any els hem congelat amb tot l'esforç econòmic que suposa, però també hem de pensar en la butxaca de les persones que fan ús d'aquest servei i, evidentment, en la nostra voluntat i en la nostra vocació està sempre preservar eixa funció de servei públic que té l'empresa i esperem, segurament, doncs amb totes les aportacions que també vostés ens poden fer, millorar la seua tasca.

Però és ineludible no poder perdre de perspectiva la funció social i el caràcter de servei públic de ferrocarrils.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Pregunta número 616 que formula el diputat Antonio Woodward, del Grup Parlamentari Ciudadanos, al Consell, corresponent la resposta al conseller d'hisenda.

Un segon.

Senyor Woodward, quan vullga.

El senyor Woodward Poch:

Buenas tardes, señor conseller.

Mire, usted ya lo sabe, la Comunidad Valenciana cierra el año 2016 con una deuda por encima de 44.
000 millones puesto que durante los últimos meses o durante el último año se ha ido incrementando la misma con respecto al 2015.

Según los datos de la Airef, cada valenciano debería realizar unos ciento cincuenta y siete días de trabajo para pagar esa deuda de la Comunidad Valenciana y somos los españoles que deberíamos hacer un mayor esfuerzo, en concreto hasta datos del 30 de junio.
La previsión de la Airef es que la deuda se sitúe por encima de los 40.
000 millones, incluso al menos hasta el 2019.

Y resulta evidente la dependencia que tiene La Generalitat al famoso FLA, que siempre estamos hablando de él, y se convierte el estado en el principal acreedor; cerca de las tres cuartas partes de esta deuda corresponde o está en manos del estado.

Estamos también de acuerdo que parte de esta deuda que se genera se deba a que estamos infrafinanciados, eso nadie lo pone ya en duda -creo- en toda España.
No parece lógico que se fíe todo a que estamos infrafinanciados y que por esto se genera deuda, y por lo tanto se recurre al FLA mientras La Generalitat crea o no otros entes y duplicidades.

A mí me gustaría saber, en estos momentos que se está también pensando en quitar el instrumento del FLA -como ha salido en las noticias-, aunque se esté estudiando un nuevo sistema de financiación, usted bien sabe que la deuda que se generó en la Comunidad Valenciana en el 2015 se achacó mucho al tema de la herencia recibida y de los anteriores gobiernos del PP, pero la del 2016 ya se puede achacar a los gobiernos del botànic.

Y me gustaría saber qué medidas tiene previsto adoptar el Consell para corregir las desviaciones del objetivo de deuda en el cierre del 2016.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Woodward.

Senyor conseller, si vol polsar, per favor, el micròfon.
Molt bé.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Woodward.

He de manifestar a la seua senyoria que en relació al deute -això que vosté pregunta-, ara per ara, i segons les nostres estimacions, la data definitiva la tindrem el 15 de març del Banc d'Espanya, l'exercici del 2016 haurà acabat sense desviació respecte de l'objectiu.
Per tant, no es preveu que s'hagen de prendre mesures correctores en principi.
Ara parlarem de tot això i com es genera el deute, ¿eh?
I vaig a donar algunes xifres.

El Consell de Ministres, del dia 23 de desembre del 2016, va establir el sostre de deute nostre, de la Generalitat valenciana, en un 40,8% per al darrer any, i el deute que nosaltres estimem com a subjecte de l'objectiu per al final de l'any, respecte al PIB estimat per la Intervenció General de l'Administració de l'Estat, situa la ràtio en 4,7%.
Per tant, una dècima sota l'objectiu.

Com he comentat ja moltes voltes en esta cambra, senyor Woodward, este Consell considera el deute històric valencià inassumible, arran del desajust estructural que patim en matèria de finançament.

A hores d'ara, l'última xifra de deute publicat del Banc d'Espanya correspon al tercer trimestre del 2016 i ascendix a 43.
194 milions d'euros.
La nostra estimació és que a finals de desembre s'haja situat al voltant de 44.
710 milions d'euros.
De la xifra actual de deute, 34.
224 milions són deute amb el fons de finançament de les comunitats autònomes, i d'ells 27.
674 milions corresponen al FLA.

D'altra banda, també vullc dir a sa senyoria que estem disposats a fer-nos càrrec de la part del deute imputable al balafiament, a la corrupció i al desficaci dels governs valencians que han gestionat La Generalitat al llarg de vint anys i que es troben ara a eixa part de l'hemicicle.
He de dir-los una cosa: els que voten saben que també són contribuents i, per tant, han de ser conscients que quan es fa este tipus de govern estan votant este tipus de desficacis.

Per tant, hem de fer-nos càrrec d'això però no assumirem mai el percentatge que pertoca a l'infrafinançament, que actualment està intentant esbrinar-se amb precisió.
Estem amb l'IVIA i el grup d'experts buscant-lo i que trencaria radicalment el criteri de solidaritat interterritorial, aconseguiria vulnerar la Constitució i seria una autèntica llosa per als interessos dels valencians i les valencianes.
No podem fer-nos càrrec d'això quan continuem gastant per sota de la mitjana espanyola, és a dir, està clar que la bola de neu es genera per un dèficit a causa de l'infrafinançament.

Així mateix, i espere que sa senyoria també estiga d'acord, este Consell vol que les despeses del fons de contingència destinats a pal·liar als mals ocasionats per les catàstrofes naturals, com per exemple la gota freda, no computen com a deute i, per tant, estiguen exempts en el còmput del compliment de l'objectiu, com així ha reivindicat el president de La Generalitat.

En definitiva, la posició del govern valencià és que el deute ha de ser compartit, mutualitzat, esbrinant la part que ha d'assumir l'estat i la que ha de fer-se càrrec unilateralment La Generalitat.
Per això, cal una comunicació fluïda entre administracions i cal confiar en el treball que el comité d'experts sobre la reforma del finançament, el qual sembla, sembla que este divendres es farà realitat en el Consell de Ministres, puga trobar un punt òptim que satisfaça a tot el món.

Per tant, el govern valencià vol i reivindica des de la lleialtat institucional un canvi de l'statu quo del model de finançament territorial i el reconeixement del deute que les comunitats autònomes, no només la nostra, ¡totes!
, han acumulat amb el govern central com a resultat d'un model ineficient.

Com ha dit el president de l'Airef, l'Autoritat Independent de Responsabilitat Fiscal, el senyor Josep Lluís Escrivà, cal posar el comptador a zero amb el mateix finançament autonòmic.
Esta setmana hem conegut el darrer informe de l'Airef on es deixa palés que els valencians rebem -¡atenció!
- 150 euros menys que la mitjana espanyola, el que suposa un 7% d'infrafinançament anual.

Volem i reivindiquem un nou model que done viabilitat financera a la distribució vertical de competències entre les diferents administracions, estatal, autonòmica i municipal, i les competències i les despeses que se'n deriven han de tindre recursos necessaris i les administracions han de tindre la capacitat per a captar-los perquè sense recursos no n'hi ha suficiència i sense capacitat per a captar no n'hi ha coresponsabilitat fiscal, i sense suficiència ni coresponsabilitat no trobarem -segur- una eixida eficient al carreró sense eixida que patim ara per ara en matèria de finançament.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

I creem que els valencians no en tenim cap pecat mortal per a haver de patir esta situació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Woodward, a vosté li queda un minut i quaranta nou segons, si vol fer ús d'ells.

Quan vullga.

El senyor Woodward Poch:

Como le contesto muchas veces a mi compañero, me alegro de que me haya dado esa respuesta en este caso (rient), pero yo le preguntaba por el 2016 y me ha dejado claro que no vamos a tener -digamos- déficit en el 2016.

Y como una de las preguntas mías era cómo se iba a corregir el objetivo del déficit del 2016 y me dice que no lo voy a ver, me alegro mucho, esperaremos al 31 de marzo del 2016, pero a lo mejor una de las claves del motivo porque no tendremos déficit en el 2016 -y siento que no me pueda contestar- es que no se haya ejecutado el presupuesto del 2016 como toca.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Woodward.

No té temps per a contestar.

Anem a passar a la pregunta número 672 que formula el diputat César Jiménez, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, a la consellera d'habitatge també.

Senyor César Jiménez, quan vosté vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Per qüestions de registre, pràcticament tindrà vosté l'oportunitat de contestar en compareixença a una pregunta molt similar a la que hui faré.
Però, bé, jo li avance ja les preguntes i vosté tindrà més temps la setmana que ve per a contestar-les.

Pràcticament, quan encetàvem la legislatura escoltàvem de la senyora consellera les seues intencions de constituir l'autoritat de transport metropolità de València, qüestió que recollíem altres forces polítiques en el nostre programa i que vam estar d'acord d'incloure en la renovació del pacte del botànic com a mesura 160, i llisc textualment: Â«Perseverar en la reivindicació de contractes programa de transport públic per a les àrees metropolitanes de València i Alacant, amb la constitució d'autoritats del transport de les àrees metropolitanes.
Â»

Bé, doncs, la recent constitució de l'autoritat de transport metropolità de València és un pas pel que no ens queda més que felicitar-nos; ara bé, és el primer i en queden molts.
No ens agradaria que caiguérem en la temptació d'anotar aquesta mesura com a complida sinó que queda, per exemple, aconseguir que en els pressupostos generals de l'estat de 2017 -de moment prorrogats- totes les forces polítiques d'aquesta cambra amb representació a Madrid incloguen una modificació pressupostària per a aconseguir el contracte programa.
La senyora Bonig, que té molta predicació últimament a Madrid per qüestions molt importants, segur que convencerà els seus diputats que facen esta tasca.
Però la senyora consellera sap, com nosaltres, que aquest temps no ha de ser només una eina per a demanar el contracte programa sinó que ha d'estar dotat de continguts i competències.
I és aquí on ens assalten molts dubtes.

En primer lloc, per l'escassesa de dotació pressupostària per a l'any 2017 amb només 100.
000 euros, que no ens permeten veure grans avanços en aquest exercici.
Una mínima dotació del personal ja consumiria gran part del pressupost i tots els estudis necessaris per posar ordre a la caòtica situació que van deixar els governs autonòmics i municipal del Partit Popular tampoc es podrien assumir, una provisió de llocs de treball que tenen el mandat d'aquestes Corts de fer, segons una RPT, a definir en sis mesos, comptant amb personal provinent de l'extinta agència valenciana de mobilitat que el Partit Popular va anar col·locant en diferents departaments.

En puc dir que és possible una modificació pressupostària i que l'aportació estatal via contracte programa ajudaria a posar l'entitat a funcionar amb major ritme, però no ho podem fiar tot a la voluntat de Mariano Rajoy.

Necessitem que aquesta autoritat funcione, s'ha de tractar tot allò que té a veure amb el transport de manera holística, fent èmfasi en la potenciació del transport públic i els mitjans autopropulsats o sostenibles.

Necessitem posar ordre a les línies de transport amb concessió caducades que encara continuen; s'han d'atendre queixes ocasionades per canvis de línies de transport que provoquen desequilibris; s'han d'establir prioritats per a organitzar els trajectes, no pot ser que es dediquen 200.
000 euros anuals a una línia de bus fins Mislata quan existeix una alternativa molt similar amb el metro i que, al mateix temps, poblacions com Xirivella, Aldaia o Alaquàs hagen de suportar la mateixa precarietat del transport des de fa vint anys.

Cal buscar una solució meditada al sector del taxi, que no deixa de ser una altra concessió d'un servei públic.
Creiem que en un enfocament integral del transport és necessari, que el taxi s'ha de contemplar com un element decisiu en l'ordenació del trànsit.

No podia acabar la meua intervenció sense parlar de la bicicleta i altres vehicles autopropulsats.
Crec que s'està fent una aposta decidida per la potenciació d'aquests mitjans de transport però, tanmateix, la proliferació de les vies dedicades no s'està fent de manera ordenada i, de vegades, les exigències en el lliurament de les obres s'haurien de supervisar per ens com el que reclamem, vosté sap de quina cosa estic parlant.

I bé, si bé he fet moltes preguntes sobre l'autoritat de transport metropolità de l'àrea de València i augurem que la cosa pinta verda, ¡que li diré ja sobre les autoritats de transport metropolità, les d'Alacant, Elx, o de la plana de Castelló!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyoria.

Bé, com ha indicat vosté molt bé, aquestes Corts es van pronunciar al voltant de les autoritats metropolitanes del transport en diverses resolucions distingint el cas de l'autoritat del transport metropolità de València i les d'Alacant, Elx i Castelló.

La creació d'una autoritat de transport metropolità a l'àrea de València és un objectiu del Consell compartit pel legislatiu des del primer moment, atés a la situació del transport en la zona i els antecedents d'entitats que ja n'hi ha hagut en algun moment.
Així, Les Corts ho han reflectit, entre altres, en les resolucions 326, 790, 796 i 866.
9 aprovades entre setembre i octubre de 2016.

Pel que fa a la Resolució 790, aquesta dóna suport a la iniciativa del Consell perquè en 2017 es dispose d'una autoritat de transport metropolità de València i la Llei 3 de 2016, de mesures, ha inclòs en l'article 90 la creació de l'autoritat que entrarà vigor, com de fet ha sigut així, l'1 de gener de 2017.

En estos moments disposem d'un primer text de reglament de funcionament, que ha de ser tramitat i aprovat pel Consell perquè l'autoritat comence a funcionar.

D'una altra banda, les resolucions 326, 796 i 866 coincidixen a l'hora d'exigir al govern central la inclusió en els pressupostos generals de l'estat de 2017 d'una línia o partida econòmica suficient per al finançament del transport públic metropolitana de l'àrea de València, i aixina ho hem fet.

Ja, en els primers dia d'octubre, abans que isqueren publicades les resolucions subsegüents al debat de política general, el conseller d'Hisenda i Model Econòmic i jo mateixa vam enviar una carta al ministre d'Hisenda i Administracions Públiques demanant que en el projecte de pressupostos de 2017 figurara una partida per al finançament del transport metropolità de valència amb un import, almenys, com el que hi havia en els pressupostos generals del 2010, de 38 milions d'euros.
La resposta del secretari d'Estat d'Administracions Públiques en aquell moment va ser que ho estudiaria.

Uns dies després, també en octubre, vaig remetre el ministeri d'hisenda les resolucions 326 i 796/IX; esta vegada, sense contestació.

I en novembre de 2016 vaig enviar dos cartes als ministres d'hisenda i funció pública, i de foment, arran de la resolució 866.
I hem rebut resposta de l'actual secretari d'Estat de Pressupostos i Despeses del ministeri d'hisenda assenyalant que s'analitzaran les disponibilitats pressupostàries per a poder atendre la petició.

D'altra banda, i pel que fa a Alacant, Elx i Castelló, la Resolució 326/IX diu que el Consell avaluarà la conveniència de crear les autoritats de transport, i això és el que anem a fer.

Ses senyories saben que en novembre hem licitat la redacció de dos plans de mobilitat metropolitana sostenible per a les àrees de València, Alacant, Elx i Castelló, els quals estan actualment en fase d'adjudicació.

En eixe sentit, la nostra intenció és vore les conclusions a què arribem amb la redacció del pla de mobilitat metropolitana sostenible d'Alacant, d'Elx i el de Castelló i, a partir de ahí, i de l'experiència de l'Autoritat de Transport Metropolità de València, podrem determinar amb coneixement de causa les necessitats i la viabilitat d'autoritats en aquestes dos zones.

En qualsevol cas, entenem que, de manera ineludible, l'estat ha d'ajudar al finançament del transport públic de les àrees metropolitanes, com s'ha dit, a més, en la resolució 866 en esta cambra i, per tant, ja el Govern d'Espanya no té ningun motiu per a no concedir-nos aquesta subvenció, a l'igual que tenen altres ciutats, en una xarxa i una àrea metropolitana com és el cas de la de València.
No crec que ja ens deguen demanar més deures.
Pla de mobilitat metropolità sostenible, per una banda, i per una altra banda, la creació de l'Autoritat de Transport Metropolità, els dos condicionants en marxa.
I, per tant, entenem que ja queda el tercer element, i fonamental, que és l'aportació econòmica del Govern d'Espanya, que esperem se produïsca en el pressupost de l'any 2017.
I si no, esperem que els grups parlamentaris esmenen eixe pressupost i que hi haja recolzament per part de tots els diputats i diputades valencians al mateix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

Anem a continuar amb la pregunta número 566, que formula la diputada Llum Quiñonero, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, al conseller d'educació.

Senyora Quiñonero, quan vullga.

La senyora Quiñonero Hernández:

Vengo esta tarde a hablar de patrimonio, de obras de arte.

La alarma cundió en el Ayuntamiento de Castelló cuando descubrió el nuevo gobierno municipal que el ayuntamiento carecía de catálogo artístico y que su listado estaba sin actualizar y sin digitalizar.

Tras iniciar un proceso de investigación, que encargaron a la UJI, confirmaron que faltaban, según los datos precarios que tenían, faltaban 50 piezas de las contabilizadas, y en esa investigación fueron encontrando 200 piezas más que no estaban en ningún listado y, por supuesto, en ningún catálogo.

El asunto fue a la fiscalía y el resultado de aquella investigación fue que en la fiscalía se consideró que lo denunciado no revestía más envergadura, y concluyó que se trataba de un extravío o de una falta de rigor en los registros.

Además, el informe del fiscal, lo dio dándolo por bueno, dijo que antes del 2010, en la casa de cultura, las entradas y salidas de las obras de arte no se registraban.

Además, el fiscal señaló.
.
.
, decía: Â«Próximamente aparecerá seguramente alguna de las obras cuyo paradero actualmente se ignora.
Â»

Bueno, aunque eso es lo que dijo el fiscal, pues que conste mi respeto, pero no puedo compartirlo.
Parece más bien que deja en manos de san Cucufato la situación del catálogo artístico, en este caso, del Ayuntamiento de Castellón.

Advertía también que Â«aunque se hubiera podido producir algún hurto, no existen -decía- indicios del mismoÂ».
También planteaba que ante la apropiación indebida de uno de los cuadros, tal vez, esculturas, monedas antiguas que se echan en falta, el autor o autora pudiera haber sido cualquiera de los cientos y cientos de personas que han prestado sus servicios al ayuntamiento.

Si la fiscalía no lo juzga como delito, lo cierto es que no podemos quedarnos a la espera de que este san Cucufato que nos ayuda tantas veces cuando se nos despistan las cosas, pues nos ayude a encontrar el patrimonio de nuestras ciudades, de nuestros pueblos, ¿no?
, del pueblo valenciano.

El asunto no viene de nuevas.
La prensa valenciana se hizo también eco hace unos meses, El Mundo y el Levante, de las múltiples obras de arte colgadas en las paredes de la residencia del antiguo conseller Blasco y de la que fuera directora del IVAM.
Decía, hablaban de numerosas de esas piezas que eran de artistas que casualmente habían expuesto también en el IVAM.
La policía, unos meses después, también investigó el envío de obras del IVAM a casa de una de las hijas de este matrimonio tan tristemente famoso.

Y por si fuera poco, tenemos solo, por nombrar otro ejemplo de relieve, el asunto de la Fundación CAM, que lo tenemos muy cerca.
¿Qué pasa con sus fondos?
¿Se pueden consultar sus catálogos?
¿Dónde se pueden consultar?

Dentro de unos días, parte de la colección de arte contemporáneo de la CAM verá la luz estupendamente, y como una idea magnífica, en el Centro del Carmen.

Esas obras son patrimonio de nuestra gente, de nuestro pueblo.
Obras conseguidas a lo largo de más de cien años -140 años- de existencia de diferentes cajas de ahorro que llegaron a ser.
.
.
, a crecer, a ser el patrimonio, con una fundación, una obra social, que construyó también la vida cultural de nuestro territorio.
¿Dónde está ese catálogo?

Quiénes han estado cerca de la obra social de la CAM hablan de que el 80% del patrimonio ha quedado en manos del Sabadell, del Banco de Sabadell.

En el 2014, el Consell Valencià de Cultura realizó un informe sobre los fondos de las fundaciones y llamaba la atención a La Generalitat, señalando a esta como la primera institución destinada, como lo es, a velar, a garantizar la integridad de la propiedad del patrimonio cultural y de los bienes muebles e inmuebles de las cajas de ahorro y sus fundaciones.

El entonces director de la Fundación CAM hacía expedir su.
.
.
, no se presentó a la comparecencia que le solicitó el Consell Valencià de Cultura.
El informe que presentó el consell se presentó sin conocer el inventario de obras que quedaban en manos de la fundación, y de las que pagó el Banco de Sabadell por esas obras y por el conjunto de la caja de ahorros -de la CAM- un euro.

De Castelló a Alacant, de los ayuntamientos del PP a la bancarrota económico cultural.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Quiñonero, ¿concretamos?

La senyora Quiñonero Hernández:

.
.
.
y la opacidad total respecto al patrimonio, están extraviados.
A La Generalitat le concierne su cuidado y su custodia.

La pregunta es, señor conseller: ¿qué medidas ha pensado tomar la conselleria d'educació respecto a la protección y la seguridad del patrimonio cultural y artístico?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Quiñonero.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, evidentment, a la diputada també pel seu interés pel patrimoni.
Com pot estar ben segura, com a conseller de cultura també és un dels meus interessos i la meua preocupació, saber on estan les obres, i més, aquelles que són propietat del poble valencià i, per tant, que deuríem tindre especial protecció.

Del primer cas, a més a més, com a castellonenc, sé com ha funcionat el cas i vosté l'ha descrit molt bé.
Així va ser, en l'entrada del nou govern, que vam detectar que no hi havia catalogació, que no s'havia fet un registre de l'inventari.
No s'havia fet un inventari del patrimoni que havíem pagat entre tots els castellonencs i castellonenques i que, per tant, no sabia on estava.
I va ser, efectivament, una gent de la Universitat Jaume I la que va testimoniar quines són les obres que no.
.
.
, que no es sap on estan i que no consten a cap lloc.

Dir-li que és evident que l'Ajuntament de Castelló ha treballat molt bé (inintel·ligible) .
.
.
nova entrada.
I estic segur que la regidora de Cultura, Vero Ruiz, podria explicar-li encara millor que jo el que han fet, però sí que han anat donant solució més enllà del que la fiscalia també ha determinat.
Vosté ho ha dit, ¿no?
, les obres s'ha de saber on estan, més enllà de si u puga dictaminar si és delicte o no.

De fet, el mateix ajuntament ha donat resposta i, ara mateix, ja tenen els equips tècnics per a poder catalogar i, per tant, a partir d'ara, no podrà seguir passant això.
I l'ajuntament podrà seguir catalogant aquelles obres que puguen anar funcionant.

Pel que dia de la resta de patrimoni.
Mire, nosaltres, com a conselleria, malauradament el que tenim.
.
.
, no tenim les competències precisament pel que fa als espolis.
I, per tant, si és que hi ha hagut algun espoli, això és competència de l'estat.
I haurem de demanar-li a l'estat que faja efectiva la seua competència i protegisca el patrimoni que puga estar espoliat.

Pel que dia a l'IVAM.
És evident la nostra actuació.
Des que vam arribar, ens vam personar en la causa directament.
Pel que sabem, no s'ha gestionat precisament de la millor manera.
I estem segurs que hem d'arribar fins al final i que les nostres actuacions han de ser en la línia de rescatar tot allò que puga ser per als valencians i les valencianes.
.
.
, i si n'hi han obres, com ha eixit publicat en algun lloc, en altres llocs que no són els del propi IVAM, evidentment no només que se tornen, sinó que paguen les conseqüències aquells que ho han fet.
I per això estem en l'acusació particular i per això estem apretant des de l'advocacia.

Nosaltres tenim competència per a aquelles obres que són propietat de La Generalitat i, per tant, hem de fer el patrimoni de la que és propietat de La Generalitat, i en això ho fem, i fem l'inventari, fem els catàlegs, les catalogacions que pertoquen i, evidentment, estem en contacte en el conjunt d'entitats que tenen patrimoni propi, per a veure quina és la seua vinculació al patrimoni general de La Generalitat.

El que ha dit de la Fundació CAM.
Com vosté sap, nosaltres ja estem posant en valor eixos fons.
En breu anem a inaugurar una exposició en col·laboració de la Fundació CAM i el consorci de museus, que estem segurs que podran mostrar al conjunt del poble valencià quin ric patrimoni tenia la Fundació CAM.
I el cert és que si n'hi ha algun indici del que vosté deia, nosaltres ens posarem en contacte, evidentment, en els patrons de la fundació per tal que ens determinen si ha hagut algun tipus de mala gestió del patrimoni i si realment el que vosté estava indicant ha ocorregut.

No li ha de cabre cap dubte que per a nosaltres que el patrimoni estiga controlat, que el patrimoni estiga ben catalogat, que estiga ben inventariat, que sapiguem on està i que estiga ben mantingut és un dels nostres objectius, i en això estem treballant.
Per tant, ninguna negligència, tampoc als anteriors governants, ha de poder-se continuar fent.
I, per tant, nosaltres ja estem treballant en eixe sentit i posant-li mesures a allò que està en la nostra competència.

L'IVAM, ja ho sap, ens hem personat, posant en valor el patrimoni també d'altres entitats, inclús de les que no participen via el consorci de museus, i acompanyant als municipis com, per exemple, l'Ajuntament de Castelló perquè el seu patrimoni estiga ben catalogat i puguem gaudir-ho tota la ciutadania.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem les preguntes amb la il·lustre diputada Sandra Mínguez, que farà una pregunta al conseller d'educació, cultura i esports.
Quan vosté vullga.

 La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Bona vesprada, senyories.

En primer lugar, dar las gracias a la plataforma de intérpretes de lengua de signos en ámbito educativo de la Comunidad Valenciana.
Muchísimas gracias por asistir y estar aquí en esta pregunta.

Y ya lo he hecho en otras ocasiones, me encantaría de verdad, me encantaría que fueseis vosotras mismas las que estuvieseis aquí en la tribuna y pudieseis realizar la pregunta, pero no entendemos muy bien por qué, pero no se puede.
Así que voy a leer literalmente lo que vosotras -la plataforma- queréis trasladarle al conseller de educación.

La figura del profesorado especialista intérprete de lengua de signos -ILS-, dependiente de la conselleria d'educació se introdujo en los centros educativos de la Comunidad Valenciana en el curso escolar 2003-2004, es decir, hace trece cursos.

El papel de las profesionales que desarrolla su labor en el ámbito educativo es ligeramente diferente al de las intérpretes que trabajan en otros ámbitos.
Sus tareas incluyen, entre otras, interpretar de manera simultánea la lengua de signos a la lengua oral los contenidos impartidos por el profesorado, así como las intervenciones de los demás compañeros de clase; elaborar materiales y proporcionar horas de apoyo adicional al alumnado sordo; adaptar la interpretación a las características específicas del alumnado; fomentar la participación del alumnado sordo, que es muy importante, y facilitar su inclusión en la comunidad educativa.

Y la consolidación del servicio de intérpretes en los centros de referencia de alumnado sordo propició posteriormente un aumento progresivo de solicitudes por parte de las personas sordas del derecho al acceso a la educación en otros centros educativos y que se ampara en la normativa vigente.

Puesto que esta normativa es bastante imprecisa en cuanto a la forma de selección de estos profesionales y ante el aumento significativo en la contratación de profesorado especialista en los últimos años, se han producido algunos casos de arbitrariedad en la baremación y adjudicación de vacantes, donde debería primar… (Sorolls) Está bien.

El senyor president:

Senyor José Muñoz, sabem que la pregunta és molt important i s'ha quedat impactat per la pregunta.
(Remors) Però no li ha passat res, no?
(Pausa)

La senyora Mínguez Corral:

Continuem, per favor?

El senyor president:

Ja sabem que és una persona molt ocupada i té altres responsabilitats, i esperem que no li passe res.
(Rient) Ho tindré en compte en el temps.

Continue vosté formulant la pregunta.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, president.

Se han producido algunos casos de arbitrariedad en la baremación y adjudicación de vacantes donde debería primar el respeto a los principios de igualdad, mérito y capacidad.
A consecuencia de esta necesidad de mayor regularización y estabilidad laboral y otros motivos relacionados con la mejora en la educación de las personas sordas, desde el colectivo de profesionales de interpretación de lengua de signos creamos la plataforma de intérpretes de lengua de signos en el ámbito educativo en la Comunidad Valenciana en octubre del 2015, con los siguiente fines:

Promocionar y apoyar el acceso de los alumnos sordos a la educación en condiciones de igualdad y atendiendo a las necesidades derivadas de su discapacidad.

Velar por el cumplimiento de la normativa vigente que regula los procedimientos selectivos de ingreso en el profesorado especialista.

Colaborar con la conselleria de educación para la elaboración de un protocolo de actuación acordado para la eficacia y la transparencia de estos procesos, de solicitud, selección y contratación de los profesionales.

Trabajar de manera conjunta y colaborar con la administración y centros educativos para optimizar y mejorar el recurso y su presencia en todas las actuaciones que se desarrollan en esta etapa formativa.

Desde la plataforma deseamos solicitar la apertura de un proceso de negociación para la regularización de la figura de intérprete de lengua de signos en el ámbito educativo y ofrecernos nuestra total disposición a participar y colaborar en el mismo como entidad representante de los profesionales.

Mediante la regularización se conseguiría que la figura del intérprete de lengua de signos se reconociera y se definieran los requisitos y mecanismos de acceso a las plazas públicas, de acuerdo con los principios de igualdad, mérito y capacidad, garantizando la estabilidad laboral de estos profesionales mediante el acceso a la condición de laboral fijo y/o bolsa de empleo.

Le preguntamos, señor conseller: ¿tiene planificada la Conselleria de Educación, Cultura, Innovación y Deporte alguna iniciativa para regularizar la situación del colectivo de intérpretes de lengua de signos en este ámbito educativo?

Muchas gracias por vuestra asistencia y disculpas por la interrupción.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mínguez.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, diputada, també.
I gràcies per acompanyar-nos avui ací, per les seues propostes també.
I disculpeu per donar-vos l'esquena, però, bé, no puc estar de cara a tots.

El cert és que l'educació és un pilar, com tots sabem, un pilar bàsic per a la inclusió del conjunt de persones en la societat.
I, efectivament, hem de garantir una educació accessible per a totes i tots i adaptada a les necessitats de cada col·lectiu.
Per tant, és evident que compartim bona part del que s'ha manifestat i també del que el col·lectiu manifesta que haurien de treballar i que se disposen a treballar de forma conjunta.

De fet, volem una resposta adequada a la diversitat del nostre alumnat, i això implica també tindre els mecanismes, el personal, els instruments suficients per a poder-ho fer.
No ho podrem fer tot en dos dies, però a base d'anar seguint treballant, constància i molt de treball podrem anar aconseguint-ho.

Així ho vam especificar en la Resolució d'11 de maig de 2016, en la qual es dicten les instruccions per a sol·licitar els recursos personals complementaris a l'educació especial.

Els centres disposen ja, els centres educatius disposen d'un pla d'atenció a la diversitat i d'atenció a les necessitats educatives de l'alumnat, mitjançant el qual es regula també i es regulen ahí les necessitats de suport i els ajustos que s'han de fer per a l'atenció que necessita el nostre alumnat.

De fet, és una qüestió que volem anar més enllà.
És evident que necessitem professionals que treballen específicament en l'alumnat amb unes necessitats específiques, però volem integrar-ho, ja està passant, ja s'està fent, que siga el conjunt del professorat el que siga competent i que s'implique en el nostres alumnes, perquè és competència de totes i tots que realment fem una educació molt més inclusiva.

Pel que fa el cas concret dels intèrprets de llengua de signes, accedixen, com ha dit, a l'àmbit educatiu, al treball dins de l'àmbit educatiu en qualitat de professors especialistes, els contracten com a professors especialistes.
I això és una figura que està regulada en una llei estatal, una llei orgànica de l'any noranta, i ahí regula com es fa la contractació dels especialistes, estableix el marc normatiu i regula també altres especialistes d'altres àmbits com, per exemple, la formació professional, el conjunt d'especialistes que estan contractats.

Com es contracten fins ara?
Es contracten de la següent manera.
Els centres educatius sol·liciten les necessitats que tenen, les direccions territorials les canalitzen, hi ha un escrit del servei psicopedagògic que determinen les necessitats.
Una vegada determinades, el Servei d'Ordenació Acadèmica examina la petició i és el servei de personal el que autoritza la contractació d'intèrprets.
Però a més és la direcció de cada centre educatiu la que, seguint eixos procediments que hi ha establerts, la que realitza la convocatòria pública i, per tant, conforme als principis de publicitat, igualtat, mèrit i capacitat, que són els que haurien regir, i per tant compartir, que hauria de ser així, és la manera que es fa la contractació.

Per tant, este és el procediment que ara mateixa els he dit.
Compartim les necessitats que s'hagen d'atendre bé aquestos alumnes.
I voldríem evidentment col·laborar en este procés.
Per tant, en parlarem, parlarem de quina manera pensen que es pot millorar el procés de contractació.
El que fem nosaltres de moment ha estat aplicar la llei i intentar, evidentment, que tots els que ho necessiten puguen arribar a tindre eixe recurs.

De moment, a l'actualitat hi ha autoritzats 26 llocs d'intèrprets en tot el territori i volem que.
.
.
, i evidentment les seues hores lectives van en funció de les necessitats de cada alumne, com deia vosté també, en funció de les necessitats que té, en funció de les assignatures, la relació interna en els seus companys de classe i, per tant, i del conjunt de l'escola o institut.
I, per tant, seguirem treballant d'esta manera i, evidentment, col·laborarem per tal de mirar quina és la millor manera de millorar.
Si hi ha alguna arbitrarietat, com deia vosté, evidentment que això no passe i que puga millorar-se el seu accés.

Per tant, donar-li les gràcies també per haver fet aquesta pregunta i al col·lectiu per estar ací present i voluntat per a col·laborar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

A continuació la pregunta 651, que formula l'il·lustre diputat Juan Carlos Caballero, en nom del Grup Parlamentari Popular, a l'honorable conseller d'economia sostenible.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Señor conseller, el Servef navega a la deriva, sólo con un rumbo: el azar.
Están esperando ustedes a que las cosas funcionen como hasta ahora, simplemente por inercia.

Pero a mi grupo, señor conseller, esta situación le preocupa.
Usted me dijo en la última intervención que siempre utilizaba Â«el text com a pretext per a fer un totum revolutum per atacar la gestió en un titular o en un tuitÂ».

Preste atención a los datos que le voy a dar, no son ningún titular ni ningún tuit.

Primero, en formación.
La oferta formativa del Servef, que cualquiera de nosotros, cualquiera que está en la calle puede buscar a través de un ordenador, pues si entra a ver la formación encontrará como en Castellón, únicamente para 2017 tiene siete cursos; en Valencia, 2 cursos; en Alicante, 2 cursos.

Señor conseller, ¿cree que esto es admisible?
¿Cree que ahora desde que gobiernan ustedes los desempleados valencianos ya no necesitan formación en la Comunidad Valenciana?

En segundo lugar, fomento del empleo.
Avalem Joves, Avalem Joves, ese gran programa, ¿no?
, que iba a ser un antes y un después en las políticas de la creación de empleo en la Comunidad Valenciana, que anunciaron a bombo y platillo, con más de 200 millones de euros.
¿Sabe en qué se concreta?
En que en 2016 no ha habido ayudas ni subvenciones al emprendimiento juvenil.
¿Sabe en qué se concreta?
En que una de las convocatorias estrellas que tenía para contratar, para incentivar la contratación de los jóvenes, se ha resuelto únicamente con la contratación de 50 personas a jornada completa.

Señor conseller, de 3 millones de euros, ustedes se han gastado 460.
000.
El 15%.
De 10 euros, ustedes se han gastado uno.
De 10, uno.
¿Qué pasa con los nueve restantes?
¿Eso es buena gestión, señor conseller?

Señor Climent, Avalem Territori.
Otra de las grandes promesas y otro de los grandes programas de esta conselleria.
¿En qué se concreta en el presupuesto para 2017?
Pues en una colaboración para el desarrollo del plan Avalem Territori, en 300.
000 euros a tres universidades públicas.
Y digo yo, si ustedes subcontratan el desarrollo del plan a unas universidades, entonces, ¿qué hacen ustedes?
¿Para qué les pagan ustedes?

Señor conseller, estos son unos ejes fundamentales, que a mí personalmente y a mi grupo nos lo parece, la formación y el empleo para los desempleados.
No me extraña que nadie en el Servef quiera hacerse responsable de estos resultados.
¿Sabía que desde que ustedes gobiernan han dimitido hasta tres subdirectores generales en el Servef?
No me extraña que ningún funcionario quiera hacerse cargo de estos resultados.
¿Usted lo será?
¿Usted se hará responsable de los resultados que tenga el señor Nomdedéu en el Servef?
, si es así.
Y no si no es así, ¿por qué lo sigue manteniendo y lo sigue respaldando?

¿Qué plan tiene, señor conseller, para el Servef?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Sí.
Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Senyories.

Seguix fent el mateix, eh?
Vull dir, vosté sempre agarra el text com a pretext i, si no, vaig a llegir la pregunta.
Diu, Â«sobre els eixos principals sobre els quals s'estructurarà l'acció del Servef per a 2017Â».

Anem a vore, vosté simplement s'agarra de dades concretes, que probablement no li podré rebatre, eh?
, perquè a més eixa informació li la passe jo, eh?
, li la passe jo mateix.

Però sí que vaig a dir-los que tenen poca vergonya, poca vergonya, a més d'incompetència i roïns gestors.
I ara els explicaré per què, els explicaré per què.

Generalment açò ve del programa operatiu i del fons social europeu, bàsicament al que vosté està referint-se.
No està parlant de diners propis, està parlant d'açò.

I he dir-li una cosa ben clareta perquè l'escolten d'una vegada per totes.
Vam salvar 400 milions d'euros de l'anterior pla operatiu, 400.
Huitanta que els perdien, però Brussel·les anava a llevar-nos tot el pla operatiu, 400 milions d'euros de gestió per a la formació i l'ocupació, per ser uns incompetents, per gestionar fatal tot el tema de polítiques actives d'ocupació.
I això ha hagut de ser este govern el que ho salve.
Eixa és la primera.

I segon.
Per mirar-nos en lupa, perquè estan mirant-nos en lupa, resulta que no vam poder tenir aprovat fins el 2016, fins el 2016, el programa operatiu.
I, per tant, mínimament han perdut dos anys per a poder traure eixes ajudes.
La sort que tenim és que les podem traure d'enguany i l'any que ve i l'altre.

Per eixa és una realitat que vostés deurien saber.
I a més a més la paralització del govern central que ha tingut contínuament, respecte les polítiques actives d'ocupació, enfront dels diners que havien de vindre del Sepe a les diferents comunitats autònomes paralitzades, paralitzades.
Gràcies que vostés en estos moments no tenen majoria, gràcies que no tenen majoria, i a la proposta de les comunitats autònomes, el dia 23 de desembre de 2016 aproven el reial decret per a tirar endavant la garantia juvenil.
Torne a repetir, 23 de desembre de 2016.
Vergonya, cavallers, vergonya, que diu el meu company Baldoví, vergonya!
(Aplaudiments) Vergonya!

I, mire, no vaig a entrar amb més detalls.
La realitat és eixa.
I per culpa, per culpa de la nefasta gestió que s'ha fet des del govern central, la ciutadania i els valencians i les valencianes tardaran més en poder tindre eixos diners per a tirar endavant les polítiques actives d'ocupació i de formació i d'inserció laboral.

Per tant, reflexionen, reflexionen, perquè vostés són els que realment estan fent molt de mal a les polítiques actives d'ocupació.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor Caballero, té 47 segons, però pot reformular, aprofundir en la pregunta.

El senyor Caballero Montañés:

Muy bien.
Muchas gracias, presidente.

Señor conseller, ven ustedes siempre la culpa…, no, siempre es de otros.
Ya le digo, no mire hacia otro lado, la culpa de su incompetencia simplemente la tienen ustedes, porque no saben gestionar (aplaudiments), porque no quieren o porque no les da la gana ponerse a trabajar.
Esa es la realidad, esa es la realidad.

Ahora resulta que porque ustedes no gestionan las órdenes, no convocan las ayudas, no dan subvenciones a los emprendedores, no hacen programas de formación para los jóvenes… ¿Por qué?
Por la culpa del PP.
¡A ver!
, por favor, señor conseller, seamos mucho más rigurosos.

Avalem Territori, se lo he dicho.
Ustedes dan 300.
000 euros para el desarrollo del plan.
(Veus) Oiga, es que no están saliendo muy caros a los valencianos tener su Consell si luego lo subcontratan.
¿Están diciendo que ustedes son prescindibles?

Avalem Joves, ya lo he dicho, y usted no puede decir que la culpa es de otro.
De los diez euros que ponían, uno va a gastarse…, unos han ido realmente a lo que iban; nueve se han perdido.
¿Cómo discute eso?
Eso es su gestión.
Eso ni es el Gobierno de España, ni es el Partido Popular, ni es Europa.
Eso es su gestión.
¿Se ha gestionado bien?
(Veus)

Y, por último, uno de los pilares fundamentales a los que me refería en mi pregunta, y usted no ha mencionado, es a la orientación laboral.
Señor Climent, ¿cómo?
Señor Climent, ¿cuándo?
Si no es por el Partido Popular, 120 orientadores laborales hubiesen sido despedidos a fecha de diciembre de 2016.

Le pregunto, señor conseller: ¿qué está haciendo su conselleria para dar cumplimiento a la ley de acompañamiento que establece la creación de la escala de orientación laboral del Servef?

Consultado el anteproyecto de ley, lo tengo aquí, consultado el anteproyecto de ley de función pública, no dice nada de la creación de esta escala, nada.
¿Puede asegurar usted…

El senyor president:

Senyor Caba…

El senyor Caballero Montañés:

…que la ley de función pública recogerá la escala de orientación laboral con las 120 plazas o con la nueva ley harán que dicha disposición local quede sin efecto, señor conseller?
Porque eso sería un fraude y eso sería un nuevo engaño a los orientadores laborales.

Espero que me conteste y no me derive a la señora Bravo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Ho contemplarà, ¿eh?
Tinga-ho això clar.

Però -torne a repetir, torne a repetir-, més de 50 milions, més de 50 milions no s'han pogut executar pel que els acabe de dir.
Perquè el govern central ha fet el que a ell li ha donat la gana quan realment tenia majoria i ho ha paralitzat.

Torne a repetir, el 23 de desembre de 2016 és quan aprova el reial decret.
I això ens ha fet molt de mal.
I que vosté utilitze este matí una PNL per a poder dir que s'ha executat zero, simplement i deixar-ho d'eixa manera, em resulta vergonyós, mínimament vergonyós.

Per tant, si vostés mínimament hagueren fet els deures, ara estaríem parlant d'una altra manera i estaríem executant més de 50 milions dels fons social europeu i del programa operatiu europeu.
Eixa és la qüestió.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació, ja serà l'última pregunta, que formula la il·lustre diputada Rosa María García, en nom del Grup Ciudadanos, al conseller d'economia.

Quan vosté vullga.

La senyora García González:

Muchas gracias, señor presidente.

Voy a mejor.
Esta es la última ya.

Bueno.
Señor conseller, el sector cerámico en general y el azulejero en particular a día de hoy crece y genera riqueza, y esto pese a la falta de ayudas del Consell.

Pero a pesar de los datos que le indican claramente la consolidación del crecimiento del sector, el mismo se encuentra desamparado no solamente en el ámbito nacional, sino también en el ámbito autonómico, resultando la inobservancia de esta última hacia el sector azulejero especialmente relevante, porque no existe una política industrial en clave autonómica definida a medio y a largo plazo, tal y como se ha venido reclamando por parte de este sector industrial.

No obstante estas reclamaciones, el Consell apenas se ha ocupado de abordar las problemáticas que afectan al clúster cerámico y que competen a La Generalitat.
Y como prueba de ello, voy a resumir cronológicamente lo sucedido en este sector.

En el 2016, en febrero, el presidente Ximo Puig se reunió con la junta directiva de los fabricantes de cerámica para prometerles la constitución de la mesa de trabajo del azulejo en un plazo de un mes.
Eso, sumado a los acontecimientos posteriores, me hace pensar que menos mal que el presidente es castellonenc.
En mayo, el conseller de Hacienda y Modelo Económico, Vicent Soler, dice en Castellón que no se va a poner en marcha ningún plan de reindustrialización porque no hay un duro.

En 2017, en enero, el día 13, hace nada, el sector critica la falta de visibilidad de la industria para el bipartito del Consell porque en unos días se cumple el año sin activar la prometida mesa del azulejo.
Ese día 13, por cierto, cayó en viernes, puse al lunes siguiente, día 16, nuestro Grupo Ciudadanos ya registramos la pregunta que hoy nos ocupa.

Y el día 31 de enero, el señor Climent anuncia que convocará -loado sea el dios de la baldosa- la mesa del azulejo para febrero que nos ocupa, a las puertas, por cierto, de Cevisama.
Al parecer, lo anuncia en una reunión con representantes del sector azulejero, aunque no nos consta que todas las asociaciones estuvieran representadas en esa reunión.

Por todo ello, y a pesar de que la pregunta puede parecer anticuada, caduca o incluso absoluta, le pregunto: ¿cuándo se va a poner en marcha la mesa del azulejo, tal y como se comprometió el Consell hace más de un año?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada.
Senyories.

Pràcticament vosté se l'ha contestada la pregunta.

Jo l'únic que sí que vullc dir-li és que el sector del taulell té una gran importància per al conjunt de l'economia del nostre territori.
I això de tots és sabut.
I per a este govern i per aquesta conselleria, tinc de dir-li que hem estat treballant des del primer moment en contacte directe amb el sector.

I la contestació de manera directa és que este mes de febrer, probablement la setmana que ve, es constituïsca la mesa del taulell.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

La senyora García González:

Afortunadamente, tenemos el derecho a réplica y entonces voy a continuar, señor conseller.

Mire, más allá de que no han cumplido ustedes el plazo indicado para la constitución de la mesa del azulejo, la pasividad del Consell que denuncia este sector industrial se traduce en que -yo pensaba que usted me lo iba a comentar y me iba a pisar la réplica, pero no ya sido así, lo cual celebró porque así ya lo digo yo-…, se traduce, le digo, en que ni se ha puesto en marcha durante el 2016 el plan de apoyo a la rehabilitación de viviendas, que contempla ayudas directas por un valor de 3 millones de euros y que resulta necesario para la reactivación del mercado nacional del sector.

No se han atendido las reivindicaciones del sector respecto a la necesidad de dinamizar el consumo del mercado azulejero, ya que no ha habido ningún tipo de impulso por parte del Consell en el sentido de instar al gobierno central para poner en marcha un plan de incentivos, como, por ejemplo, el plan Pive, que sirve para unificar el consumo, en este caso, de la automoción.
Pues algo parecido pero para el azulejero.

Además, ante las necesidades de invertir en innovación en aras a la mejora de la competitividad de este sector productivo, nos encontramos con que el plan mediante el que pretenden priorizar la innovación en la comunitat se basa en crear un nuevo ente, la agencia valenciana de la innovación, que tal como está configurada a día de hoy provocará el solapamiento de funciones con el Ivace y con el consiguiente aumento del entramado burocrático, de tal manera que la agencia ha despertado el rechazo, como usted sabe, por parte de los institutos tecnológicos.

Por todo esto, desde mi grupo parlamentario, le instamos a que el Consell concrete de manera inmediata, clara e inequívoca los temas de interés que precise el sector dentro de la constitución de esa mesa del azulejo, a fin de tratar todos y cada uno de los asuntos que reivindican.

El clúster cerámico lleva esperando la constitución de este foro desde hace un año y creemos que ya es hora, pero, ¡ojo!
, la mesa no puede ser una mera formalidad o un trámite en el cual no se sabe qué función va a tener el sector, ni tampoco siquiera si van a poder decidir.
No sabemos tampoco qué competencias tiene La Generalitat respecto a todo este tema, sobre todo en materia de energía.

Así que, señor conseller, póngase las pilas implementando políticas de apoyo a la reindustrialización en los sectores potentes, que son los que impulsan la economía, porque tras ello viene todo lo demás.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Diputada.
Senyories.

Dir-li que, bàsicament, en la mesa del taulell el que anem a tractar són assumptes en matèria d'innovació, d'internacionalització i d'energia; internacionalització perquè els interessa moltíssim.

Jo també l'únic que vullc dir-li és que no hem de funcionar a cop de titular, i sembla que es funciona molt a cop de titular.
O sembla que si es diu que no s'ha constituït una mesa determinada és com si no s'haguera fet res.
Jo diria que res més lluny de la realitat.

Mire, fa poquet, i no és la primera vegada, ens vam reunir amb el sector del taulell i membres de Qualicer, de la Cambra de Comerç de Castelló, del col·legi d'enginyers superiors industrials de la comunitat i del col·legi de Castelló i ja vam parlar de les necessitats més imperioses que té el sector.
Però torne a repetir-li, no és la primera vegada.
Hem parlat, hem parlat molt.

Som conscients que aquest sector pateix una situació molt injusta i que suporta costos energètics molt elevats -som conscients-, que influeixen negativament en la seua productivitat i competitivitat en un entorn global com l'actual, sent un sector molt competitiu, però podria ser-ho més si els costos energètics foren menors.

Dir que ens hem compromés a traslladar aquesta situació al ministeri d'energia perquè prenga cartes en aquest assumpte.
Perquè he de dir-li una cosa: el preu de l'energia no depén tan sols si plou o no, com sembla ser que diuen alguns, i espere que a Madrid ho tinguen clar.
¿Val?
Vullc dir, que estem ahí compromesos.

I des de la part nostra, el Consell i la conselleria, a banda de convocar la mesa, dir-li que anem a presentar un nou pla, que vosté ho sap, de rehabilitació i eficiència energètica en habitatges, impulsat de forma conjunta amb la conselleria d'habitatge, el pla Renata, que beneficiarà la indústria del taulell.

Anem a continuar donant suport al congrés mundial de la qualitat del taulellet i paviment ceràmic, Qualicer.

Quant als incentius per al 2017 a les empreses del taulell, s'ha creat una línia -que vostés ho saben perquè ho han vist en pressupostos- d'1.
450.
000 euros per a inversions en el sector.

A més a més, tindran la possibilitat per a plans d'acció en matèria d'indústria d'una línia també de concurrència competitiva de més de 3 milions d'euros, a la qual podrà accedir el sector.

Estem també en la promoció de la innovació i d'R+D+I, en el pla de recerca i desenvolupament empresarial, que està dotat amb més de 6,5 milions d'euros, al qual podran accedir.

El pla d'innovació empresarial, que comptarà amb quasi 14 milions d'euros.

Estem treballant en la indústria 4.
0, i és un sector pioner en el tema, pioner.
Estem treballant amb ells.

En matèria d'internacionalització, estem…, préstecs a cost zero, beques de formació especialitzada en comerç exterior, línia de suport als plans d'internacionalització, amb més de 10 milions d'euros.

Per a eficiència i estalvi energètic, també tenim 2,5 milions d'euros, que eixiran prompte.

I per a energia renovable i biocarburants, més de 1,5 milions d'euros, al que podran accedir i que, de fet, en el 2016 ja han accedit i han arribat a moltes empreses i indústries del taulell.

I per a concloure, i de manera molt singular, des del Servof estan treballant en col·laboració amb Ascer per a proporcionar al sector formació adequada per als treballadors del sector.
Estem treballant amb les empreses des de baix per a vore quines són les necessitats, cosa que no s'havia fet mai.

Estem xafant realitat.
Dades que marquen clarament, des del màxim rigor, que estem treballant en i per al sector del taulell i altres -estem parlant del taulell- en tot allò que podem, independentment que tingam mesa o no tingam mesa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al Consell, que contesta el conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, respecte als informes del Síndic de Greuges, que formula la diputada senyora Beatriz Gascó Enríquez (GP Popular) (RE número 47.
060, BOC número 150)

El senyor president:

Senyories, finalitzat el punt de preguntes al Consell, preguntes de control, passaríem al punt 7 de l'ordre del dia, que són les interpel·lacions al Consell, en este cas, la que formula la il·lustre diputada Beatriz Gascó, en nom del Grupo Parlamentari Popular, al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señor Marzà.

Mire, esta interpelación es para conocer su proceder cuando recibe informes del Síndic de Greuges.
Supongo que a priori le puede parecer una interpelación sencilla, porque supongo que usted subirá aquí y me contestará que contestan y que atienden absolutamente todas las observaciones del Síndic de Greuges.

El problema es que, por desgracia, como ya viene siendo habitual, una cosa es lo que usted dice y otra muy diferente lo que usted hace.

Entonces, antes de seguir, me gustaría recordarle que el Síndic de Greuges es alto comisionado de las Cortes Valencianas para la defensa de los derechos y las libertades comprendidas en la Constitución Española y en nuestro Estatuto de autonomía.

Señor Marzà, esto es algo muy serio y lo que no puede ser es que se salte a la torera su parecer cuando las observaciones que le hace el síndic no le gustan o no comulgan con el ideario de Compromís.
Eso no es serio, señor Marzà.
Y precisamente para eso existe la figura del Síndic de Greuges, para que ningún gobierno se sienta con la legitimidad de imponer su voluntad, que es algo a lo que usted tiene muchísima afición, yendo en contra de la legalidad y yendo en contra de la opinión de muchos, de muchísimos ciudadanos.

La educación valenciana no es su corralito, señor Marzà, no lo es.
Usted se piensa que sí, pero no lo es.
Aquí hay unas reglas y aquí hay unas normas que se deben cumplir.
Aquí hay unas reglas y unas normas que usted debe hacer cumplir y no lo está haciendo.
Lo que está haciendo es abrir las puertas al adoctrinamiento, al sectarismo, a la imposición de su modelo de escuela y a la catalanización de las aulas.
Algo preocupante.

Y he olvidado los expedientes, pero tengo encima de escaño todos los expedientes, que si mi compañero puede los puede levantar, de las muchísimas familias que están interponiendo quejas por su manera de imponer y de adoctrinar en la escuela.
Y no lo dice el Partido Popular, insisto, no se lo tome como un ataque del Partido Popular, son asociaciones y familias que ven vulnerados sus derechos, que sienten que a sus hijos no se les está dando una educación plural, que sienten -y esto es muy importante- que a sus hijos se les está manipulando.
Así que cuando suba aquí no se dirija a mí, diríjase a esas familias que no ven otra solución que interponer quejas ante el Síndic de Greuges, porque ven continuamente sus derechos vulnerados y sus libertades frustradas.

Pero sabe qué es lo que más preocupa y molesta a estas familias: su pasividad ante las denuncias que están interponiendo.
Pero esto ya viene de lejos, señor Marzà.
Hace un año salió publicado en los medios de comunicación, y yo le hice una pregunta escrita, sobre boletos de Escola Valenciana que se estaban vendiendo, exactamente estos boletos.
Yo le hice una pregunta escrita y exactamente le solicitaba la relación de centros donde los tutores habían vendido papeletas, el número de alumnos afectados, si los equipos directivos tenían constancia de este asunto, si había algún informe de inspección, si se había abierto algún expediente informativo y en caso negativo que se abriera.
Y también le preguntamos que qué acciones pensaba tomar la conselleria para que este tema, este tema tan serio de venta de boletos para una asociación y una entidad privada, no se volviera a repetir.

La firmada respuesta por su puño y letra, firmada de su puño y letra, fue que usted no tenía constancia de este hecho, un hecho que había salido hasta en los medios de comunicación.
Pero usted no se había enterado, señor conseller, bonito control el de la conselleria de educación el suyo, déjeme que se lo diga.
Pero las familias que evidentemente vieron la pasividad en sus hechos y vieron que usted no estaba dispuesto a hacer absolutamente nada decidieron ir al Síndic de Greuges.
Y Escola Valenciana, viendo que usted hace la vista gorda, este año se nos ha venido arriba, ha vendido muchísimos más boletos y las familias han tenido que interponer muchísimas más quejas, insisto, porque usted mira hacia otro lado.

Y este tema, señor Marzà, nos preocupa por tres razones, porque usted intenta normalizar algo muy gordo, que es que se haga política en las aulas.
Y, oiga, que se vean como positivas cuestiones como la llengua catalana, las cuatribarradas y els països catalans y eso en nuestro Estatuto de autonomía y en nuestras escuelas públicas no se puede ver como algo normal.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, porque está permitiendo lucrarse a una entidad privada.
Una entidad privada utilizando los centros educativos y con su consentimiento se está lucrando.
Y lo va a tener que explicar, porque ya las familias están interponiendo las quejas ante el síndic, insisto, no es una interpelación de dudas o de preguntas que le esté haciendo yo, son todo expedientes que están ante el Síndic de Greuges.

Y, luego, sobre todo, porque la tercera razón por las que nos preocupa muchísimo es porque sentimos que Escola Valenciana, como se siente altamente protegida por usted, están campando a sus anchas por el panorama educativo valenciano y se sienten intocables.
Y esto es muy peligroso, señor Marzà, porque no se puede hacer política en las aulas, porque no se puede mirar a otro lado, que es lo que está haciendo usted.
La administración debe actuar y censurar y no convertirse en cómplice de estos actos adoctrinadores, pero es que usted lo que hace es mirar siempre para otro lado.
(Aplaudiments) Aunque si le soy sincera a mí esta situación ya no me sorprende.

Mire, desde el momento en que presentamos esta PNL desde el Grupo Parlamentario Popular, en la comisión de educación, para que se abriera un grupo de trabajo de inspectores y de inspectoras para que pudieran revisar los textos, unidades didácticas y demás material educativo para que no se vulnerara ni la Constitución, ni tampoco el Estatuto de autonomía.
Y ustedes, bajo su criterio, votaron que no, todos ustedes votaron que no, a conciencia Podemos y Compromís y cómo no, el Partido Socialista, como siempre maniatado, no le quedó otra opción.
Me dijeron que esto del adoctrinamiento no pasaba en la Comunidad Valenciana.
¿Cómo llamamos a lo de Escola Valenciana, señor conseller?

Pero le voy a poner más ejemplos, ejemplos que usted tiene porque son quejas presentadas ante el Síndic de Greuges, ejercicios en colegios de la Comunidad Valenciana -se ve muy mal esta imagen y lo siento- donde les hacen pintar els països catalans; ejercicios donde les dicen a los alumnos Â«señala tu comunidad autónoma y en el mapa escribe la lengua en la que hablas túÂ» y tienen que poner que hablan catalán.
Tienen libros para niños de siete años que están escritos íntegramente en catalán, con terminología catalana.
Aquí tiene la relación de veinte libros, estos para seis años, todos, absolutamente todos, escritos en catalán.

Este es mucho más representativo.
Hay un ejercicio que les dice: Â«Escribir los nombres de vuestros maestros y relacionarlos con las áreas, con las asignaturas.
Â» Está inglés, medio natural, medio social, castellano, matemáticas y catalán, conseller, y catalán.
Y a usted le encanta que ponga catalán.
Y esto es un verdadero problema.

Y esto ya sin complejos, directamente, el libro Llengua catalana, en centros educativos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments) Mire a las familias y dígales que no hay adoctrinamiento en la Comunidad Valenciana, que no hay material catalán en los centros educativos de la Comunidad Valenciana, que no tiene importancia y que no pasa nada por vulnerar nuestras señas de identidad.
Dígaselo, señor Marzà.

Igual que las banderas cuatribarradas.
Yo no sé en qué consiste o si esta es la esencia de la nueva política de los nuevos tiempos, el llegar a los centros educativos de cuatribarradas y de señeras.
Igual eso es lo que les gusta e igual eso incrementa la calidad de la enseñanza.
No lo sé.
Explíquenoslo.
Pero es lo que está pasando.
Porque también tiene otro puñado de quejas al síndic por la inundación o el gran volumen de repente de señeras que han salido como setas en los centros educativos de la Comunidad Valenciana desde que gobiernan ustedes.

Mire, lo peor de todo es que cuando se presentan las quejas su director general sabe lo que hizo: justificarlo, lo justificó.
Dijo que no hay ningún problema porque se pongan cuatribarradas en los centros educativos.
Y yo le pregunto: ¿suscribe las palabras de su director general, señor Marzà, y da por buena la respuesta al síndic de que no pasa absolutamente nada porque hayan señeras, banderas de Cataluña, en los centros educativos de la Comunidad Valenciana?
Es muy sencillo: sí o no.

Y voy terminando.
Respecto al síndic, una queja muy importante que también interpuso, en concreto esta vez, la mesa por la educación a la libertad, en la que denunciaban un arreglo escolar opaco que desde luego no tenía en cuenta la demanda social y también consideraba la concertada como subsidiaria en vez de complementaria.

Mire, el síndic emite un informe demoledor que le saca los colores, que además le tuvieron que reiterar por segunda vez, porque en primera instancia no contestaba, tardó dos meses en contestar, es decir a renglón y medio por día, no se van a herniar en la conselleria de educación, para después ni siquiera darles la respuesta que les requería el Síndic de Greuges.

Mire, hay una cosa muy importante, no me da tiempo de decirle nada más, pero el síndic le recuerda algo que me parece que es fundamental y que nos gustaría muchísimo, desde el Grupo Parlamentario Popular, que usted tuviera en cuenta, señor Marzà, y es que no puede anteponer su ideología al derecho constitucional que ampara las familias para escoger el centro escolar.
Eso se lo dice el Síndic de Greuges.

Y por todas estas cuestiones termino y le pregunto cuestiones muy sencillas, señor conseller, cuestiones que están pasando ahora, en su gobierno, en su legislatura, ahora mismo.
Por lo tanto, le pediría que por favor no pusiera el ventilador y empezara a hablar de lo humano y de lo divino, de las cuestiones, de las quejas al síndic que le acabo de plantear.

Y le pregunto: ¿va a tomar medidas para acabar con el adoctrinamiento en las aulas?
¿Va a tomar medidas en contra de Escola Valenciana o me va a volver a decir que no tiene constancia de los hechos?
¿Va a obedecer o no al Síndic de Greuges?
¿Va a hacer un arreglo escolar conjunto, teniendo en cuenta la demanda social, tal y como se le recomienda en las observaciones?
¿Va a seguir de una vez las normas y va a hacer que se sigan, que es lo más importante?
Y, la última: ¿piensa tomarse en serio la educación valenciana o va a seguir tomándosela como si esto fuera la república bananera del señor Marzà?
Usted mismo, ahora me contesta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada per la seua interpel·lació.

A continuació li contestarà l'honorable conseller d'Educació, Cultura i Esports.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Gràcies als diputats que queden.

El cert, és que m'agrada la força de la senyora Gascó.
La veritat és que si haguera tingut la meitat de la força en defensar l'escola pública quan era directora general no tindríem els problemes que ara atenim.
(Aplaudiments) La mitat, amb la mitat no haguérem tingut problemes.

Sap què passa?
Que els llibres que acaba d'ensenyar ja estaven en les aules quan vosté era directora general i no passava res.
(Aplaudiments) Quina casualitat, ¿no?
O siga, que vostés abonats a seguir fent no aprenen, no?
Al final pensarem que on més catalanistes hi ha és al Partit Popular, que són els qui no paren de parlar del català, com este matí que s'han quedat a soles.
Bé, no saben que quedar-se a soles és anar fent el ridícul, vosté continuaran fent-lo sense cap problema.
(Veus)

Mire, deia que m'agrada la seua força.
El que no m'agrada tant és que es dediquen normalment a insultar, a dir mentires i no a argumentar.
(Veus) Sí.
Comencem per les dades.
Vosté diu els expedients que no hem respost o que no hem respost satisfactòriament, segons vosté.
En tot el 2016 van haver-hi 232 expedients.
Sap quants encara no s'han contestat?
8.
De 232 no se n'han contestat encara 8.
Això és el 3%.
Entenc que se pose nervioseta pel 3%, però diria que això de no haver-ne contestat 8 només, no es preocupe que els contestarem en la mesura que tinguem les respostes i sobretot tinguem les millores aplicades.
Perquè no fem com vostés.
Perquè vostés contestaven i després no feien res i deien, Â«sí, sí, està fetÂ».
I no havien fet res.
I el problema continuava.
Nosaltres, no.
Contestem solucionant el problema i això és el que fem nosaltres.
(Aplaudiments)

Mire, pel que fa a la política general que és el que vosté preguntava.
Clar, normalment fa una pregunta i després comença a hablar de lo divino y lo humano, vosté sí que parla de lo divino y lo humano i no de la pregunta que ha formulat.
Nosaltres atenem els requeriments i les demandes d'informació del Síndic de Greuges, com no podia ser d'altra manera, utilitzant aquesta informació i els seus suggeriments per a millorar la nostra gestió.
I això és el que fem.

I de les preguntes que vosté ha fet dels requeriments, mire, la majoria, la majoria de les seues aportacions, les que ve ací i de vegades renega o crida o fa alguna cosa de les seues, no hem tingut cap queixa després.
Per tant, jo crec que s'ho hauria de fer mirar a vore si està representant una realitat que només és la seua, però bé, faça-s'ho mirar.

De què hem tingut més procediments?
De dos qüestions ben concretes: de Xarxa Llibres, evidentment, i de l'arranjament dels centres concertats.
Quines dos mesures són aquestes?
Dos mesures que precisament el que fan és retornar als ciutadans els drets que vostés els havien llevat, quina casualitat, i que eliminen privilegis i posen, evidentment, la igualtat d'oportunitats per davant de tot.

Xarxa Llibres, ja li ho dit en diverses ocasions.
Es posa en marxa un programa i s'ha d'anar millorant.
De fet, en atenció a moltes de les mesures del Síndic de Greuges hem pogut millorar el seu funcionament, com per exemple, a una de les seues atencions, per exemple, a Bigastro, que vosté va dir que s'acabava el món i resulta que hem pagat només, La Generalitat, hem pagat la part dels ajuntaments i la nostra.
Així que anem solucionant les coses, evidentment que sí.

I la realitat és que vostés el que probablement passava és que hi haguera banc de llibres, per això, perquè 300.
000 persones tingueren un banc de llibres i vostés estaven en contra.
Ja sabem que vostés estan acostumats i els agrada que la gent pague peatges per accedir al seu dret i nosaltres no, no volem que ningú pague un peatge per accedir a l'educació.
(Aplaudiments) I per això hem fet el banc de llibres.
Davant els seues problemes, les nostres solucions; davant dels apreciats privilegis, la nostra política d'igualtat d'oportunitats.

Pel que fa a l'arranjament dels centres concertats.
Si volen que parlem d'objectivitat, la majoria, la majoria, la immensa majoria dels requeriments que hem tingut per part del síndic són d'una plataforma de la que el Partit Popular és fundadora, per tant la seua objectivitat és màxima, i una altra que s'anomena Hazte Oír, la mateixa que està dient i està denunciant que protegir les persones LGTBI és un atac contra la llibertat de la gent.
No sé què pensarà vosté d'eixes plataformes, però jo tinc molt clar que evidentment hem de contestar i hem de dir.
.
.
(Aplaudiments)

Mire, ens ho prenem seriosament, tan seriosament que fins i tot estes plataformes els donem resposta i els donem una resposta, com no pot ser d'una altra manera, una resposta tan radical com la següent.
Per a tots els centres públics, tots els centres sostinguts amb fons públics els mateixos criteris, tan senzill com això, i una gestió conjunta, una gestió conjunta i planificada, és a dir complir amb la legalitat.
I això és el que estem fent nosaltres.
Vostés generen problemes, nosaltres solucions.

No tenim res a amagar, ¿sap per què?
Perquè ho podem explicar absolutament tot allò que el síndic ens demana i així ho fem i donem solució.
Dubte, dubte que vostés tingueren esta capacitat de defensar amb tanta seguretat.
Sap per què?
Perquè resulta que en l'any 2014, el 95%, ni més ni menys, de les queixes del síndic depenien de vosté, de la seua direcció general.
Sap quin eren els motius?
Les retallades, efectivament, els problemes que generaven a l'atenció i la defensa d'interessos particulars i partidistes.
Eixos eren els seus problemes.
Mire, li'ls concrete.

Els 5.
000 treballadors de l'ensenyament que vosté va tirar al carrer, d'això anaven les queixes, dels 5.
000 treballadors que va tirar al carrer, de com no pagaven les beques menjador, ni el transport o com, per exemple, les ajudes a llibres de text no arribaven.
Eixes eren les preguntes que vostés tenien i que no solucionaven, com mancaven recursos per a l'atenció a les necessitats educatives especials.
Així ens van trobar la conselleria quan vam arribar amb totes aquestes retallades, amb tots aquests problemes que vostés van generar i que no havia resolt.
Tant que diu que fa cas del Síndic de Greuges no havien resolt ni un problema quan vam arribar nosaltres a la conselleria.
I resulta que allí estaven eixes demandes del síndic a què vosté no els feia cas.
Però, clar, d'això més val no parlar, com solen acostumar els senyors del Partit Popular, tancar carpeta i guardar, a vore si algú no s'entera, com allò de pagar coses en diferit i tot això que solen fer la gent del Partit Popular.

Miren, no només això.
Ens vam trobar un estat d'infraestructures que no cal ni dir-ho, no?
Abans s'ha fet esment a una pràctica semblant des de la conselleria d'economia.
Vam trobar tota una llista d'escoles, instituts, que havien estat finançats pel BEI, finançats pel BEI, i que no s'havien ni construït ni començat -finançats pel BEI.

I, ¿sap què hem fet?
Mire, ací tinc la llista.
Tots els que estan en blau -i encara n'hi han més- són centres que vostés deurien haver construït amb diners del BEI i que no van construir, i que els solars estaven allà.
(Aplaudiments) I quan vam arribar, teníem això.
¿Qui li responia al síndic?
Vosté.
¿Què li responia al síndic, quan trobava això?

¿Sap què ha passat?
Que el govern del botànic no només ha posat, sinó que ací pot començar.
.
.
Obra acabada, obra acabada, obra acabada, obra acabada, obra acabada, en execució, en execució, en execució, en execució, en execució, en execució, en execució, adjudicada, en execució.
.
.
, i podria seguir, i podria seguir.
I, ¿sap què hem fet?
Que estem construint aules dignes per als nostres estudiants.
(Aplaudiments)

I no només això, no només això, senyora Gascó, no només això, sinó que estem recuperant la reputació en les institucions europees.
I l'estem recuperant per a evitar la multa que haguérem hagut de pagar si haguérem continuat fent com feien vostés.
I, a més a més, per a poder aconseguir nous fons i poder seguir construint escoles.
Això és el que estem fent nosaltres.

Mire, senyora Gascó, el PP generava problemes, molts problemes, tants que el Síndic de Greuges.
.
.
, i els seus problemes els hem hagut de resoldre nosaltres, de la seua gestió.
Per tant, Partit Popular: problemes; govern del botànic: solucions dels seus problemes i de les gestions que, dia a dia, nosaltres anem millorant.

Per tant, vostés queda clar que el que els agrada és allò de limitar drets, allò de tirar gent al carrer, allò de menysprear l'educació pública.
A nosaltres el que ens agrada és ampliar els drets, garantir una educació per igual per a totes i tots i, sobretot, fer que els compromisos que adquirim es complisquen.
I això és el que estem fent des de la conselleria d'educació i del Consell del botànic des que hem arribat.

Així que de lliçons les justetes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller, per esta resposta a la interpel·lació, que continuarà formulant la diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Señor Marzà, usted tiene que asumir que es el conseller de educación.
Si no le gusta, no quiere o no sabe, márchese.
Pero está usted aquí, en una sesión de control, en una interpelación, (aplaudiments) para dar explicaciones de su gestión.
Poner el ventilador lo sabemos hacer todos.
Ser conseller es su responsabilidad.
Por favor, cuando suba aquí, demuestre que es el conseller de educación de esta legislatura.
(Aplaudiments)

Usted me dice a mí una cosa, conseller: Â«Ustedes no hacían nada.
Â» Yo le puedo garantizar una cosa, y le reto públicamente aquí -que va a constar en el Diario de Sesiones- a que cada vez que haya una queja del Síndic de Greuges.
.
.
, por lo menos el gobierno del Partido Popular abría un expediente informativo.
¿Va a abrir un expediente informativo a cada uno de los casos que yo le he comentado?

Porque, además, usted miente más que habla, conseller, de verdad, es que es indignante.
(Veus) Me dice: Â«Ninguna de las quejas que se han interpuesto, después han presentado ninguna de argumentación.
Â» Mire, en dos minutos que he tenido de los expedientes, todo esto son argumentaciones a sus respuestas; porque las respuestas faltan a la verdad continuamente, continuamente, de verdad.
(Aplaudiments) Esto es indignante.

Luego me dice que no argumentamos.
Bueno, voy a intentar argumentarle, lo más que pueda, todas las quejas que están habiendo de su gestión, señor Marzà, de su gestión, de su responsabilidad, de su cartera.
Porque usted sigue sin contestarme absolutamente nada de lo que le he planteado.
Porque Escola Valenciana sigue lucrándose -y es una entidad privada- con, con, con la complicidad de la consejería de educación.

Mire, conseller, (soroll de papers) con el logotipo de la Generalitat valenciana, ¿usted lo ve bien?
, con el logotipo de la Generalitat valenciana, los centros educativos, con fecha 23 de enero de 2017, firmado el equipo directivo del centro: Â«Necessitem la vostra col·laboració amb la compra de dos paperetes per alumne, amb un preu total de 2 euros.
Â» Están pidiendo dinero para les trobades de Escola Valenciana.
(Aplaudiments)

Y, ¿usted sabe qué pasa en les trobades de Escola Valenciana?
Porque allí, educación poquita, (veus) pedagogía poquita y política mucha.
Escola Valenciana, la realitat d'una entitat clau en la construcció dels països catalans.
Esa es su Escola Valenciana, señor Marzà.
Ahí están les trobades, financiadas y pidiendo dinero con el logotipo de La Generalitat.

Miren los niños.
¿Ven los niños, (veus) sujetando banderas catalanas?
¿Ven los niños?
(Veus) ¿Ven las esteladas al lado de los cuentos infantiles?
¡Qué risa!
¡Qué bonito!
, ¿eh?
Esta es la educación de qualitat i en valencià que defiende Compromís, (aplaudiments) los libros infantiles con estelades.
Més estelades, estelades, camisetas…

Bueno, Escola Valenciana llevando la pancarta en Barcelona… Míreme, conseller, que le va a gustar.
Escola Valenciana patrocinando, liderando, sujetando la pancarta de una defensa de la inmersión lingüística en Cataluña.
Y para eso le piden el dinero a los colegios de la Comunidad Valenciana.

Más estelades.
(Soroll de papers) Mapas, en les trobades, dels països catalans, els països catalans.
Miren los niños cómo los llevan.
¿Ustedes lo pueden ver cómo llevan los niños?
(Veus) A ustedes esto les va a gustar menos, porque no comulgan con estas cosas.

Es una auténtica barbaridad.
Y todas estas cosas las están pagando con boletos.
Y se pide el dinero con el logotipo de La Generalitat.

Si esto no son argumentos suficientes, bajo su responsabilidad y sin que usted haga absolutamente nada… Porque le vuelvo a preguntar: ¿va a abrir a estos centros que mandan circulares un expediente informativo, señor Marzà?
¿Sí o no?
Es que es muy sencillo.

Igual que es muy sencillo que explique por qué los centros están llenos de actividades como esta: diada del País Valencià.
Eso en un centro educativo público ahora mismo.
Yo no sé lo que pasó hace cinco años, yo no lo sé.
Es que estoy hablando de ahora, de su gestión, de qué va a hacer y si va a permitir que sigan habiendo diades del País Valencià, si va a seguir permitiendo que pase esto en los centros educativos, que pase esto -(soroll de papers) ¿lo ven bien?
- en los centros educativos.

Yo se lo dejaré todo aquí.
De todas formas, tiene todos los expedientes… Me pone cara de sorprendido.
Si son a su conselleria, ¿no los ha visto?
Pues, léaselos, que le va a encantar.
(Veus)

Todo, todo lleno de banderas catalanas en los centros educativos, señor Marzà.
Tiene usted un verdadero problema.

Mire, a mí me gustaría también que me contestara al tema de la mesa por la libertad, que parece usted que, como no comulgan con los suyos, como no son sus amigos, no tienen derecho a ser contestados.
(Protestes) El síndic le ha dicho que no puede hacer un arreglo escolar como el del curso pasado.
Explíquenos qué es lo que va a hacer; o se va a pasar por el arco del triunfo las observaciones del Síndic de Greuges que, por lo que parece, es lo que va a pasar.

Y termino… (Veus) No pintan bien las cosas, señor conseller.
Porque, por desgracia, la insensatez, yo creo que se lo he demostrado suficientemente, se está apoderando de la conselleria de educación.
Y ya son muchas, demasiadas las personas alarmadas por su forma de gobernar.
De verdad… Y no se esfuerce en intentar demostrar talante y buenas formas, porque todos sabemos que a usted no le tiembla la mano cuando pone en marcha la maquinaria adoctrinadora en las escuelas valencianas.
Y, desde el Partido Popular, se lo digo ya, no se lo vamos a consentir, señor Marzà, (aplaudiments) no se lo vamos a consentir.
Iremos donde haga falta para que no se vulneren los derechos, derechos de los valencianos que usted no para de pisotear, porque, a pesar de su intento de buenas formas, usted es el conseller más radical que tiene el Titanic.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

El conseller contestarà a la seua interpel·lació, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga, conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.
(Veus)

Veig que la força se va apagant, perquè no l'aplaudixen ni els seus, però bé.
(Veus i aplaudiments) Anem a continuar.

Miren, resulta que la veritat és que.
.
.
(Veus.
Algú demana silenci: Â«Xxt!
Â») És sorprenent, és sorprenent, és sorprenent que tinguen tant de fetge, és de veritat.
És sorprenent que tinguen tant de fetge per a fer estos paperots, ho dic de veres, i siguen tan incoherents.
Jo crec que s'haurien d'aclarir.

¿Vosté és del Partit Popular?
(Se sent una veu que diu: Â«Sí.
Â») ¿Sí?
Molt bé.
¿Qui és la secretària general del Partit Popular?
(Veus) Ho saben, no?
María Dolores de Cospedal, no?
¿Què va fer la senyora De Cospedal quan va entrar al govern?
Eliminar el Síndic de Greuges, eliminar el Síndic de Greuges, això és el que va fer la senyora De Cospedal, la seua secretària general, quan va arribar al govern.
¿Per què?
Perquè no volia control.
(Aplaudiments) Això és el que vostés volen, això és el que vostés volen.
Ara, ací, van de grans defensor; i resulta que la seua líder els ha llevat.

I jo entenc que puguen estar nerviosos, clar que sí, és normal, perquè en huit anys de responsabilitats educatives no hagen pogut resoldre les queixes del Síndic de Greuges, evidentment.
És normal, no?
(Veus) Resulta que en huit anys de regidora d'educació, després de directora general, no ha pogut resoldre pràcticament ningun problema; més bé, n'ha generat molts, com alguns que li he dit, com li he comentat, no només dels treballadors i treballadores, sinó que ha fet moltíssims problemes, ha generat moltíssims problemes que hem hagut de resoldre nosaltres.

I resulta que nosaltres hem començat a resoldre'ls, clar que sí.
¿Sap per què?
Perquè, mire, govern del botànic, en díhuit mesos, hem baixat les ràtios i n'hi han quatre xiquets menys per aula que quan vostés governaven, quatre xiquets menys per aula.
Sí, sí, vostés en la bandereta, nosaltres a baixar quatre xiquets per a aula, perquè puguen estudiar millor, (aplaudiments) perquè puguen estudiar millor, sí senyora.

N'hi han 3.
200 més contractats.
Vostés ne tiraven a cinc mil, nosaltres en contractem més de tres mil per a atendre millor els nostres xiquets, clar que sí.
Vostés no van a tindre prou bandera per a embolicar-se, per a amagar les seues mentires; no tindran prou bandera.
(Veus)

Hem reduït a la meitat de temps les substitucions, a la meitat de temps les substitucions.
(Aplaudiments) ¿Sap què vol dir això?
Que els xiquets tenen abans un professor.
I això és el que estem treballant, perquè això és l'important.
Vostés deuen tindre altres preocupacions.

Hem donat estabilitat a les plantilles.
Clar, nosaltres, donar estabilitat a les plantilles, que tinguen professors els seus alumnes, no tirar-los al carrer.
.
.
Eixa és la nostra preocupació, sí.
Vosté, banderetes.
Tranquil·la, no es preocupe.

Els interins cobren el mes de juliol.
Quina casualitat, no?
, una persona que treballa que cobre, no?
Molt bé, clar que sí.
(Veus) I, a més a més, van a tindre també els sexennis que vostés els van incautar.
(Aplaudiments) També, també els drets laborals, recuperant drets laborals.

Tenim deu mil xiquets més que tenen beca menjador, ni més ni menys.
Deu mil xiquets més que tenen beca menjador.
Això implica 17 milions d'euros més invertits en menjadors escolars, (veus) 17 milions més invertits en menjadors escolars.

Tres-cents mil xiquets que tenen el banc de llibres, clar que sí.
(Veus) Vostés, bancs de llibres, no, no; peatges per a garantir l'accés al dret a l'educació, peatges per a garantir el dret a l'educació.
Nosaltres no.
Llibertat per a accedir al dret a l'educació, clar que sí.
(Veus)

No només això.
Vostés, per a atenció, per a atenció a les necessitats educatives especials, (protestes) ni més ni menys que 86.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

Un segon, conseller.

Senyories, demane silenci.
(Veus) Senyories, el conseller està en l'ús de la paraula.
Demane silenci i respecte perquè puga acabar de respondre a la interpel·lació.
(Veus)

Senyor conseller, disculpe la interrupció.

Té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.
(Veus)

Ara quan acaben.
.
.

El senyor president:

Senyories, ja sé que és una hora.
.
.
(Veus)

Senyories, no estan en l'ús de la paraula.
En l'ús de la paraula, en estos moments, està el senyor conseller.

Senyories.
.
.
(Veus) Senyories, senyories.
.
.

Senyor conseller, continue vosté.

Senyories, no estan vostés en l'ús de la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Estava parlant dels xiquets amb necessitats educatives especials.
I eixe és el respecte que els tenen vostés als xiquets amb necessitats educatives especials.
86 aules de comunicació i llenguatge, 86 aules de comunicació i llenguatge que n'hi han ara mateix (protestes) .
.
.

El senyor president:

Senyories, he demanat l'atenció a totes les persones que no tenen en estos moments l'ús de la paraula.

Si han de dir-se alguna cosa, (se sent una veu que diu: Â«Ya está bien.
Â») per favor, fora de l'hemicicle.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¡Que le llames la atención!
Â») Senyories.
Senyories.
.
.
(Esbronc.
El vicepresident segon diu: Â«¡Hombre!
Ya está bien.
Â»)

Senyories, si han de dir-se alguna cosa, els demane que abandonen l'hemicicle per a poder dir-se el que hagen de dir-se.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Llámales la atención a todos los que están insultando por aquí.
Â»)

Senyories, jo no puc estar atenent (se sent una veu que diu: Â«Están insultándola.
Â») tots els comentaris que se fan fora del micro.
(La senyora Bonig, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Insultando.
Insultando.
Â» Veus)

Senyories, no puc escoltar tot el que es diu fora del micro.
L'únic que dic és que està.
.
.
, i no té ningú.
.
.
(Veus) L'únic que dic és que se guarde respecte a la persona que està en l'ús de la paraula.
Els comentaris que es poden fer fora de micro no és la meua responsabilitat.
Però aquelles persones que hagen de dir-se alguna cosa, que abandonen l'hemicicle i que s'ho parlen fora de l'hemicicle.
(Veus) I demane respecte a l'orador que està en l'ús de la paraula i, en este cas, el conseller.
(Veus)

Senyor conseller, continue vosté, per favor.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Moltíssimes gràcies.

El cert és que és bastant difícil poder u fer una al·locució mentre la gent no està treballant, sinó que està insultant o està cridant, no?
Però el cert és que estàvem parlant d'educació i estic segur que si tots la tinguérem no faríem estos espectacles tan lamentables.
(Aplaudiments i veus)

Miren, deia.
.
.
, les necessitats educatives especials.
.
.
, deia que, de necessitats educatives especials, 86 aules SIL són les que tenim ara mateix en marxa; 25 més, ni més ni menys que 25 més que quan governava el Partit Popular.
I ni més ni menys que 183 milions d'euros invertits en persones perquè estiguen atenent persones en necessitats educatives especials, més que mai.
Evidentment que més que mai.
Perquè volem també que tinguen una bona atenció d'infermeria; per això, els centres d'educació especial per fi tenen atenció d'infermeria, gràcies al govern del botànic.
I perquè hem destinat també el doble de recursos per a la formació del professorat, per acompanyar el nostre professorat a ensenyar millor, a tindre més educació que alguna gent de la que estem ací, malauradament.
Però per a poder educar els nostres xiquets i xiquetes en la igualtat, en la llibertat, en la justícia, clar que sí, i en l'educació, a respectar el torn de paraula, per exemple.

També hem posat les beques salari en funcionament.
Per fi hi haurà una generació, el botànic, que podrà estudiar gràcies a les beques salaris que entre totes i tots (aplaudiments) hem aconseguit.
I només això, senyores i senyors, sinó que destinem més de 22 milions d'euros perquè en les universitats puguen accedir tots aquells que vullguen accedir, i no només aquells que tenen recursos.

Miren, acabe ja ací, a pesar que estic segur que tindria molt més temps si no m'hagueren interromput.
Hem solucionat molts dels seus problemes, moltíssims, i tant que sí.
Hem atés els síndics, a pesar que vostés, almenys la seua secretària general el que faria és eliminar-los, com va fer en el seu govern.
Nosaltres els atenem, a pesar de pensar diferent.
Clar que sí.
A pesar de pensar diferent.
Atenem, responem i millorem, gràcies a les aportacions que fa tot el món.
Sí, gràcies a les aportacions que fa tot el món.

Però això, nosaltres ho tenim ben clar.
Mentres vostés vagen fent espectacles, nosaltres seguirem arromangant-mos, seguirem treballant perquè l'educació en este país funcione molt millor cada dia.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Bonig, per a què demana vosté.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

Por alusiones directas del señor Delgado a.
.
.
, y por unos hechos que están haciendo aquí en esta cámara respecto a esta síndica y a este grupo.
Y solicito el amparo del señor presidente, porque empezamos a cansarnos ya de esta situación.
(Remors)

El senyor president:

Senyoria, té vosté un minut per a exposar…

La senyora Bonig Trigueros:

De verdad, señor presidente, solicito el amparo de la cámara y de su presidencia, porque este grupo y en especial esta síndica empieza a hartarse y a cansarse de las actitudes poco democráticas del señor Fernando Delgado (remors), de sus insultos, concretamente hacia la persona de la síndica.
Y creo, señor presidente, que usted toma cartas en el asunto, porque son reiteradas las veces que se ha faltado al respeto y al honor de este grupo y de esta síndica.

Y, si continúa esta actitud y no obtengo el amparo de esta cámara, tendré que acudir a los tribunales.
(Remors) Es sencillamente antidemocrática su actitud.
El otro día, Â«rabaleraÂ».
Soy la síndica del Grupo Popular, que es el grupo mayoritario de esta cámara y del partido mayoritario de esta comunidad.
Y exijo respeto.
(Veus) Y tengo exactamente la misma legitimidad que todos ustedes.
Así que ya está bien de denegarnos el derecho a ser escuchados.
No lo pienso tolerar.
Y si no rectifica, irá a los tribunales.
(Aplaudiments)

Actitud machista.
Hombre, ya está bien.

El senyor president:

Senyor Fernando Delgado, per al·lusions.

En tot cas, senyories, abans de donar-li… Per al·lusions de la senyora Bonig.
Senyories, de vegades es fa molt difícil, sobretot quan… (Veus) Senyories, senyories, senyories.
Jo em responsabilitze de les afirmacions, de les expressions, dels comentaris que fa un diputat, una diputada, en l'ús de la paraula.
No puc atendre tot el que es pot dir dins de l'hemicicle en conversacions directes, privades, que no són en l'ús de la paraula.

Per tant, eixa és la meua faena i de la mesa.
Lamente que se puguen arribar a eixes situacions, i no dubten que intente, en la mesura de les meues possibilitats i capacitats que no són moltes, evitar que n'hi hagen comentaris que siguen, fins i tot fora de l'ús de la paraula, que siguen negatius.

Senyor Delgado, per al·lusió directa, té vosté per a este tema concret, un minut.

El senyor González Delgado:

Sí.
Bien, yo pido disculpas al Grupo Popular, porque jamás le he faltado el respeto al grupo.
Siento que la síndica del grupo con frecuencia pierda las formas y sea ella la que actúe de una manera, en fin, no voy a usar ningún término que pueda constituir agravio, pero desde luego de una manera muy poco elegante para representar a su grupo.
O sea, ella no guarda las formas, hace mucho gesto.

Jamás, jamás le he faltado yo al respeto cuando ha intervenido desde la tribuna, pero es que con frecuencia hace gestos como el que ha hecho hoy, refiriéndose a este sector, a esta bandada.
Por lo tanto (aplaudiments) he tenido que hacerle gestos en respuesta a la indignidad que tiene desde el punto de vista formal.
Y por mí me puede llevar a los tribunales por una cuestión de estética, nunca de ética, que es por lo que yo no la voy a llevar a ella a los tribunales.

Pero supongo que los tribunales no están para estas cosas y supongo que la dignidad de esta cámara lo que requiere es buenas formas y más de la representante de un grupo tan importante, tan significativo y que me merece tanto respeto como el Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Delgado.

Senyories, qui en la vida no s'ha alterat una miqueta?
Jo sí que sé que són hores intempestives.
Portem moltes hores ací.
Jo crec que me puc fer responsable de les expressions vessades per qualsevol diputat en l'ús de la paraula.
I intente, en la mesura de les meues possibilitats evitar que n'hi haja un mal clima que impedixca el debat intens que se produïsca ací a Les Corts.

Interpel·lació al Consell, que contesta el conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre les mesures que ha adoptat per a incrementar les inversions estrangeres a la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor David de Miguel Martínez (GP Ciudadanos) (RE número 47.
428, BOC número 150)

El senyor president:

Senyories, continuem el nostre treball, que és el punt huité, que és la interpel·lació al Consell, concretament al conseller d'economia, que formula el Grup Ciudadanos, concretament l'il·lustre diputat David de Miguel.

Senyor De Miguel, té vosté la paraula.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias.

No sé qué pasa, siempre me toca a mí intervenir después de todos estos líos.
Ojo, a nosotros nos han dicho perezosos también, y muchas cosas, desde allí, cuando.
.
.
(Aplaudiments) Pero tenemos la piel menos fina que usted, pero bueno, bien.

Al turrón.
Conseller, yo creo que usted y el Consell al final estará de acuerdo con nosotros, con mi grupo, en que la falta de inversiones extranjeras que padece la Comunidad Valenciana es un problema estructural, no es una cosa de ahora ni de la crisis.
Es un problema estructural.
Se viene arrastrando año tras año, pero no por ello deja de ser más preocupante.
No podemos conformarnos, ¿no?
Â«Mira, como Madrid y Cataluña reciben lo de siempreÂ»…

Por ejemplo, Madrid 2.
100 millones, nosotros 46.
Pero es preocupante además, no solo esta diferencia con Madrid y Cataluña, que podría tener una explicación, sino por ejemplo con comunidades, como por ejemplo, Murcia, tengo aquí los datos.
Casi duplica la inversión extranjera.
Y en teoría, sin desmerecer a los murcianos, dios me libre, parece que la Comunidad Valenciana es más grande, un mayor potencial que Murcia.

Sin embargo, ustedes, aun siendo conocedores de estos datos, como los sabemos todos, hasta que no pasa un año del Consell, hasta junio del año pasado, según una nota de prensa, no se encienden las alarmas en el Consell ante la falta de inversión extranjera.
Y ojo que es obvio que en un año poco podían hacer para mejorar una situación que, como digo, se viene arrastrando desde siempre.
Vamos, que es un problema estructural que tiene nuestra comunidad.

Pero claro, ya empiezan como siempre.
En ese momento, se encienden las alarmas y empiezan las prisas.
Empiezan las prisas y empieza lo que mejor hacen, que eso se lo reconozco, el mérito que tienen.
Ya los anuncios y las notas de prensa.
Ya empiezan con las medidas para reforzar el departamento de atracción de inversiones del Ivace, eliminar trabas administrativas.
Y mientras tanto, la clásica pugna entre economía y hacienda, entre economía y el IVF para ver quién se queda la competencia de la captación de las inversiones extranjeras.

Y oiga, yo se lo digo muy en serio, nosotros coincidimos plenamente con ustedes.
Como nos hemos casado también, nos han dicho, nos hemos casado ahora con ustedes, pues coincidimos en que es necesario cambiar esta política de captación de inversiones.
Pero, ¿qué es lo que se ha hecho hasta ahora?
¿Para qué han sido todos estos anuncios?

Es que, le insisto, yo estoy de acuerdo en una cosa que usted dijo en la nota de prensa, en que la excesiva burocracia y las trabas administrativas son un freno a la inversión, claro que sí, pero ya sea extranjera o una inversión nacional, o una inversión local.
Es el mayor freno que tienen las empresas en la actualidad.
También lo es, también es un freno a la inversión extranjera la falta de seguridad jurídica.
Y el sectarismo con el que se toman algunas decisiones.

Yo, ya le digo, la simplificación, por ejemplo, de trámites administrativos sería una propuesta que nosotros apoyaremos siempre, sin fisuras.
Pero, ¿qué medidas han tomado al respecto en la simplificación de los trámites administrativos?
¿Qué medidas han tomado hasta ahora, desde el año pasado?

Luego, anuncian, como ya le he dicho antes, la creación de la nueva oficina de captación de inversión extranjera, la creación de la ley de impulso a la inversión.
La creación de la figura de los proyectos de inversión económica sostenible.
Nos parece fenomenal.
Usted mismo, el mes pasado, dijo que en febrero o marzo se podrá aprobar el anteproyecto de esta ley.
Es que yo ya vengo escaldado del conseller de hacienda de los anteproyectos de ley y de los borradores, que siempre son en los próximos meses, en las próximas semanas, el mes que viene, y al final van pasando los meses, y nada.

Entonces, por eso le digo, dígame, conseller, ¿en qué estado está el proyecto o el anteproyecto de ley de inmersión?
Dígame qué es lo que han hecho estos meses, durante todos estos meses, desde que tomaron posesión hasta ahora, para tener las inversiones extranjeras.
Porque es que yo, se lo decimos casi siempre a todos los consellers: no todo son buenas intenciones, no todo son titulares.

Porque usted mismo, o el president Puig dijo que es un objetivo clave la inversión extranjera, claro que sí.
Pero, más allá del anuncio, ¿qué es lo que se ha hecho?
Porque ustedes, ¿sabe lo que han hecho?
Caer en la autocomplacencia.
Usted mismo dijo, ya le digo, la semana pasada, que todos los indicadores económicos son buenos.
No hay ningún dato económico negativo en nuestro tiempo de gestión.
El PIB, las pernoctaciones, la afiliación a la seguridad social y el paro.
Vaya hombre.
Sí, sí, usted lo dijo, el 24 de enero.

El presidente Puig.
No solo es no se ha reducido la inversión.
Es que hay un gran aumento.
Y ha mejorado porque entre otras cosas el gobierno actúa con -y ahora es lo de siempre- transparencia, honradez, tranquilidad y diálogo.
Es que siempre están igual, hombre.
Es que se presupone que tienen que actuar con transparencia, honradez, tranquilidad y diálogo.
Eso, vale, generará confianza en los inversores, pero no es la clave para… O sea, no es lo que más va ayudar en atraer la inversión.

Entonces, y no lo digo, creo que lo dijo incluso el señor Montiel en algún programa de televisión, que la transparencia y la honradez se presupone, y que de eso no se come.
Vamos, es que no se pueden escudar siempre en esto.

Entonces claro, y no quiero entrar en este tema, porque es muy recurrente, pero en estos dos años, pues hombre, tenemos el tema de Puerto Mediterráneo, tenemos el tema de Ikea en Alicante.
Tenemos temas menos mediáticos, como por ejemplo Parc Castelló, que también hay una noticia, que la falta de iniciativas para atraer la inversión… Mire, La duda de la intermodal amenaza inversión británica en Parc Castelló.

Es que tiene que haber coordinación, es que tiene que haber seguridad jurídica, es que tiene que haber diálogo.
Es que tiene que haber rigor técnico y jurídico, que también se lo han criticado al Consell por parte de los promotores de Puerto Mediterráneo.
Es que es en todo eso.
Podemos vender la cabra que queramos.
Los inversores, pero no extranjeros, es que ni nacionales van a venir aquí.

El otro día, volviendo al tema de la autocomplacencia, la vicepresidenta Oltra también dijo que la inversión había crecido y que muchas empresas han vuelto a la Comunidad Valenciana, que eso también es muy recurrente del señor Puig.
Thyssen ha vuelto a abrir, y Mercadona ha comprado una parcela en Parc Sagunt.
Hombre, van a estar viviendo de eso, ya le digo yo, todo lo que queda de legislatura.

Pero es que encima es falso, porque los últimos datos dicen que es poco, el dato no es espectacular, pero… Se han ido 50 empresas de la Comunidad Valenciana.
O sea, hay 50 empresas menos.
No que se hayan quedado, no.
Que se han ido.
Entonces, claro, aquí es que ya no se trata de atraer inversión extranjera.
Es mantener las empresas que tenemos.

Porque hay otro dato que es curioso, que este, ya le digo, la deslocalización empresarial entre comunidades autónomas, es que el saldo es negativo en la Comunidad Valenciana.
Es que, por ejemplo, salió hace poco una noticia que… La fuga de empresas que ha habido en Cataluña ha recibido muchísimas más Baleares que la Comunidad Valenciana.
Y creo yo, vamos, que es más incómodo ir a Baleares, porque tienes que coger el barco o el avión, que bajar por la AP-7 a la Comunidad Valenciana.

Entonces, todo esto yo sinceramente hace que me pregunte si realmente para ustedes es tan prioritario la inversión extranjera, si es tan prioritario la economía, como han dicho, en este seminario último que tuvieron.
La economía… O la ampliación del botánico, no sé dónde fue.
Que la economía era prioritaria.
Hombre, pues ya va bien, casi dos años después de que hayan tomado posesión del Consell.

Y por tanto, ya les digo, a mí me gustaría que me explicara acciones concretas, genéricas y concretas a la pregunta que le había hecho: ¿qué medidas adopta el Consell para incrementar las inversiones extranjeras en la Comunidad Valenciana hasta la fecha?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

Honorable conseller, per a respondre a la interpel·lació.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor president.

Senyor diputat, senyories.

Que no li càpia cap dubte que tant per al Consell com per a aquest conseller que li parla, vull dir, és evident que té una gran importància la inversió estrangera.
Perquè contribuïx de manera directa al desenvolupament econòmic, empresarial, ja que a esta van associats factors de transferència de coneixement que sustenten la millora de les bases exportadores gràcies a la implantació de models innovadors, reforçant la competitivitat de les empreses locals i la creació i el manteniment de llocs de treball.
Vull dir, això que no li càpia cap dubte.

I el que sí que vull dir-li és que per a tenir o per a poder atraure inversió estrangera s'ha de planificar, s'ha de tindre recursos per a poder atraure'ls.
Hem de tindre una seguretat jurídica important i que ens vegen realment com un territori tractor i atraient com a tal.
I això està costant-nos.
I no fa falta que els diga per què, perquè crec que vostés són coneixedors.
I estem planificant.
I per a això també hem de tindre.
.
.
, seguretat jurídica significa sòl industrial, sòl industrial de qualitat.
I obtenir sòl industrial de qualitat per a poder atraure eixes inversions porta un termini determinat per a poder aconseguir-lo i estem treballant en eixa línia.

També he de dir-li que l'objectiu del Consell és millorar la comunicació destinada a promoure estos avantatges.
Importantíssim comunicar-nos, comunicar en l'exterior, cosa que no s'estava fent.
Dir que la conselleria d'economia sostenible, a través d'Invest Comunitat Valenciana que, com molt bé saben, està integrat en l'Ivace internacional, té constituït un grup de professionals dedicat exclusivament a la identificació i atracció d'oportunitats d'inversió, així com a l'assessorament i suport a les empreses estrangeres que també estan implantades en el nostre territori, que són unes quantes.

Estem treballant, no sols de manera reactiva, és a dir, proporcionant assessorament personalitzat i acompanyament a l'inversor en la implementació dels seus projectes, sinó també en l'aplicació de mesures proactives que afavorisquen la identificació i atracció d'oportunitats d'inversió cap a la nostra comunitat.
I li destaque algunes qüestions que hem fet.
Accions singulars de promoció del nostre territori.

Sense anar més lluny, un exemple va ser la campanya de promoció del sector químic de la nostra autonomia a Alemanya, on més de mil quatre-centes empreses alemanyes del sector químic es van posar en contacte.
En l'esdeveniment principal de la campanya duta a terme en Düsseldorf van participar díhuit empreses alemanyes d'aquest sector amb interés a internacionalitzar-se i amb projectes d'implantació a tot el territori estatal, bàsicament a l'est d'Espanya.

Cal ressenyar també l'organització d'esdeveniments al nostre territori que s'erigixen com a fòrum de contacte entre inversors internacionals i empreses del nostre territori, com és el cas de Digital Health Venture Forum, dirigit a empreses del sector de salut digital al qual van assistir fins a quaranta inversors internacionals i que va tenir lloc el passat mes d'octubre ací a València.
Dels reconeixements atorgats per l'organització Tech Tour als deu millors projectes, cinc van ser atorgats a empreses d'ací de la Comunitat Valenciana.

També organització de presentacions del nostre territori com a destinació d'inversions.
S'han realitzat presentacions en mercats exteriors considerats d'interés pel seu potencial inversor com, per exemple, la presentació d'oportunitats de negoci al nostre territori celebrada a Sao Paulo, Brasil, i la presentació del sector químic duta a terme en el marc de la campanya de promoció celebrada -com li acabe de dir- a Düsseldorf.

Així mateix, s'han presentat també a la nostra comunitat amb motiu de les missions internacionals i empresarials estrangeres que es reben al llarg de l'any, tals com la delegació Sachsen-Anhalt i la delegació Renània-Palatinat, les dues a Alemanya o la delegació procedent de Jiangsu a Xina.
Altra mesura és la xarxa internacional de prescriptors que recolzen Invest Comunitat Valenciana en la identificació i canalització de noves oportunitats d'inversió.
En aquest apartat destaquem noves oportunitats d'inversió, les entaulades amb les agències de promoció a la inversió, consolats o ambaixades.

També, una altra estratègia de comunicació dirigida a enfortir la imatge del nostre territori i millorar el seu posicionament, tant a nivell nacional com internacional, com a destinació idònia per a invertir i en la qual s'inclou l'elaboració de material promocional, campanyes de promoció en mitjans alternatius, com Google Adwords a través de la realització d'una landing page.
I s'han realitzat dues campanyes ja, una a Alemanya i l'altra al Regne Unit i tenim en fase el vídeo promocional, l'optimització del portal web i un fullet divulgatiu.
L'aprenentatge d'idiomes també l'entenem importantíssim.

I finalment, i com a mesura dirigida a la promoció i estímul del creixement, vosté ho ha dit, l'avantprojecte de llei de creació del punt d'atenció a la inversió Valencian Investment Desk, com a instrument que ens ajudarà a la simplificació administrativa i la coordinació interadministrativa.
Sabem que la burocràcia és un impediment i esperem que aquesta oficina ens ajude a poder atraure i donar moltes més facilitats a les inversions que puguen vindre al nostre territori.

Aquesta llei, he de dir-li que va dirigida a projectes d'inversió, reinversió, escomesos per empreses en l'àmbit local, regional, estatal, internacional, per la qual cosa tindrà un impacte directe en la millora de l'atractiu del nostre territori per a la inversió empresarial estrangera, en alleugerir la càrrega administrativa a la qual s'enfronten a l'hora d'abordar els seus processos d'inversió i reinversió.

En aquest sentit, servirà també per a fomentar la coordinació entre tots els departaments i organismes de La Generalitat, així com amb l'administració de l'estat i l'administració local i la resta d'organismes involucrats en els mateixos projectes d'inversió.
I he de dir-li que prompte arribarà ací.
És a dir, està en tot el tràmit final per a tenir l'avantprojecte i presentar-lo al Consell.
Jo espere que, si es possible, este mes el puguem aprovar ja en el Consell i puga vindre a Les Corts i espere que la puguen millorar.

A més de tot açò -i ja per concloure- els diré una cosa important i és que, per primera vegada, comptarem amb un pla estratègic de captació d'inversions.
Un pla que anem a fer amb la base, amb els empresaris, amb les associacions, veent les necessitats que tenen les nostres empreses per a obrir els mercats que realment siguen necessaris i que puguen ser canviants en funció de la dinàmica econòmica.
Aquest pla ens permetrà assenyalar els principals avantatges comparatius que tenim respecte a la resta de comunitats autònomes i altres regions europees i ens permetrà establir les línies estratègiques a treballar, així com les accions a desenvolupar en el període 2017-2020.

He de dir-li que ens importa moltíssim perquè això genera economia i, de fet, només ha de vore que les empreses valencianes tenen un valor afegit també per les que s'han implantat des de l'exterior, perquè un 27% del producte interior brut valencià va en l'àmbit de l'exportació i, fins i tot, de la internacionalització.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor.
.
.
, des d'ahí?
Senyor De Miguel, un momentet.
Quan vullga.

El senyor De Miguel Martínez:

Sí, es que voy a ser rápido, voy a ser breve.

Yo le agradezco, conseller, todo lo que me ha dicho.
Lo que pasa es que de ocho minutos, claro, seis minutos son explicándome la promoción y la comunicación con el exterior.
Además, claro, eso nos parece fenomenal y es fundamental dar a conocer la Comunidad Valenciana, las ventajas competitivas que tenemos respecto a otras comunidades y demás.
Pero claro, yo, lo que me preocupa es sobre todo lo que me ha comentado al final, en poco más de dos minutos, la ley de apoyo a la inversión y la eliminación de trabas.

Porque es que, la eliminación de trabas burocráticas y la simplificación de trámites parece que es un concepto así como muy teórico pero queremos saber ¿cómo lo van a articular?
¿En qué va a consistir?
Porque nosotros no pretendemos que ahí que haga pues como, por ejemplo, en Madrid con lo del…, ¿cómo se llama?
, el casino este de Eurovegas y cambiar todas las leyes y demás para hacernos atractivos.
Hombre, pues no.
Las empresas que vengan tendrán que adaptarse a la legislación que hay aquí.

Pero sí que es verdad que me gustaría que me concretara…, a parte del tiempo, porque el Â«prontoÂ» -yo se lo digo en serio- a mí cuando dicen Â«prontoÂ» cualquiera de ustedes me da pánico.
Pronto es…, vamos, puede ser (rialles) … ya veremos cuando.
Veremos si no tengo que volver a hacerle una pregunta oral para recordárselo.
Pero, el tiempo y sobre todo pues qué ideas tienen para esta simplificación de trámites.

Y luego, otra cosa que me da también bastante pánico es lo de los planes estratégicos.
Porque los planes estratégicos, las comisiones de expertos y demás suelen ser sinónimo de meses, meses, meses y meses y, al final, pocos resultados.
Entonces sí que…, bueno, esto mejor sabemos que comparezca en una comisión y que nos explique ese plan estratégico.

Pero que, en cualquier caso, ya le digo, mi humilde y modesta opinión para estar ya casi en el ecuador de la legislatura estar hablando todavía de anteproyecto de ley y de vamos a hacer un plan estratégico, pues me parece que es llegar tarde, sobre todo para sus intereses.
Quiero decir, porque en dos años seguramente se van a ir fuera, entonces, por lo menos para poder haber cumplido una de las promesas que era pues incrementar las inversiones y mejorar el modelo económico.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor De Miguel.

Conseller, un momentet, i li pose el micro.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Anem a vore, senyor De Miguel, tot no s'acaba en el 2019.
Vull dir.
.
.
, bé, però probablement si assentem les bases per a un futur millor per als valencians i valencianes ens anirà millor a tots.
Ja està bé de fer plantejaments a curt termini, electoralistes i que sembla ser que això el puga estar o fer estar en la butaca durant molt de temps però sense resoldre cap problema.
Per tant, val la pena que treballem amb rigor, participadament i intentar fer les coses el millor possible encara que tardem un poquet més.

Vosté vol que li avance coses d'esta llei.
Vull dir, vosté les podrà vore, però en principi fins i tot hem intentat copiar i copiar bé.
És a dir, vosté ha nomenat Múrcia.
Doncs, per exemple, la directora general ha estat a Múrcia, ha estat veient la llei, per posar un exemple i no parlar-ne de més.
I a Múrcia no governa Compromís, que jo sàpia.

Vull dir que estem intentant, des del màxim rigor, analitzar tot allò que n'hi ha i que veiem que està funcionant.
Doncs, per exemple, és important que un projecte que entre al nostre territori siga sostenible.
I sostenible ¿què vol dir?
Allò que està en la interjecció del que és econòmic, social i mediambiental.
I això es valorarà.
Important, ¿eh?
Perquè també sabem cap on volem anar.

Però també és important que volem que mínimament en l'oficina d'inversions un projecte o supere els sis-cents mil euros o genere més de deu llocs de treball.
O l'un o l'altre.
I a partir d'ahí serà un projecte buit.
I, aleshores, des d'eixa oficina parlant el mateix llenguatge, quan vinga un inversor, anirà ahí i des d'ahí, com que parlen el mateix llenguatge en tota l'administració, tindran la possibilitat d'alleugerir moltíssim tot el tema burocràtic.

I no farem el vuelva usted mañana o deixar un expedient damunt d'un altre que això sí que comporta el que un projecte o eixa idea de l'ATE resulta que en huit mesos la teníem i resulta que ara necessitem quatre o cinc anys.
Volem que les coses siguen àgils i vagen més ràpid possible, també, perquè a les inversions i als empresaris s'implanten el més aviat possible.

Doncs, en eixes qüestions és en les que estem treballant.
I jo li dic, està en l'últim tràmit pendent que cadascuna de les conselleries ens puga millorar en estos moments l'avantprojecte i una vegada ho tinguem ja complet el que ens quedarà és arrodonir-ho, passar-ho al Consell i ipso facto la passarem ací.
I, fins i tot, li dic i li avance que anem a intentar que vaja amb caràcter d'urgència perquè pensem que pot ser un molt bon instrument per a millorar l'economia del nostre territori.
Val?

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general del Consell respecte al suport i el foment a les cooperatives valencianes i a les seues organitzacions associatives, tant en el vessant sectorial com en el territorial, que formulen el síndic del Grup Parlamentari Podemos-Podem i el diputat del mateix grup parlamentari, senyor José Francisco Almería Serrano (RE número 46.
095, BOC número 145)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar a l'última interpel·lació sobre.
.
.
, també al conseller d'economia sostenible, que li farà el diputat senyor Josep Francesc Almería del Grup Parlamentari Podemos-Podem, sobre suport i foment de cooperatives valencianes i a les seues organitzacions associatives.

Quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Conseller d'economia sostenible.
Senyories.

Una vegada més estem ací en la cloenda d'aquesta sessió del ple, en una magnífica hora per al debat polític.
Gràcies per la seua paciència i consideració.

Â«Amb aquest conseller teniu un aliatÂ», això deia vosté, conseller, el 30 de juliol de 2015, poc després del seu nomenament, en el primer contacte que va tenir amb els membres del Consell Rector de la Confederació de Cooperatives de la Comunitat Valenciana afirmant, així mateix, que es pot fer economia d'una altra manera i que aquesta altra manera és precisament la de les cooperatives.

En aquesta mateixa reunió es comprometia vosté amb el cooperativisme valencià a donar visibilitat al sector perquè -i cite textualment- Â«els vostres valors són els que ens agradaria que tinga la societatÂ».
Avui, per a començar, no podem estar més d'acord.

Benvolgut conseller, des del Grup Parlamentari Podemos-Podem li hem fet aquesta interpel·lació perquè ens aclarisca la política general del consell respecte al suport i foment de les cooperatives valencianes i a les seues organitzacions associatives, tant en el seu vessant sectorial com territorial.
(Soroll de papers)

En un sistema d'economia de mercat, l'activitat empresarial és impulsora primordial de la creació d'ocupació, riquesa i benestar social i necessita de la implicació dels poders públics per al seu desenvolupament.

És una realitat que les economies desenvolupades disposen d'una estructura econòmica basada fonamentalment en la petita i mitjana empresa, i també en la micropime -com és el nostre cas-, constatant una correlació positiva entre la creació de micropimes i pimes i el creixement del producte interior brut d'un territori.

En aquest sentit és fonamental per a qualsevol economia facilitar i simplificar l'accés a l'activitat empresarial en tota la seua diversitat, ja que s'obtenen resultats que no sols afavoreixen al mateix emprenedor sinó a la societat en el seu conjunt.
A més, ha quedat demostrat que els procediments senzills estimulen la creació de noves empreses i correlacionen amb una productivitat més gran en els empreses ja constituïdes, facilitant que les persones treballadores i el capital es moguen entre els diferents sectors quan les economies experimenten moments difícils.

Cal aclarir en aquests punts que, sense perjudici de la possible qualificació d'algunes cooperatives com entitats sense ànim de lucre, d'acord amb el que disposa l'article 114, de la Llei de cooperatives, la gran majoria d'aquest tipus d'organitzacions tenen els mateixos problemes i reptes que la resta d'empreses que exerceixen activitats econòmiques en els seus mercats subjectius.

En general, podem dir -i diem- que les cooperatives són empreses que aporten un model organitzatiu avançat basades en el valor del treball, la solidaritat i en el seu fort substrat de responsabilitat social.

En particular, la Comunitat Valenciana és l'autonomia en la qual el cooperativisme té un major pes específic a l'estat espanyol amb 2.
547 cooperatives presents en tot el nostre territori, de totes les dimensions i sectors econòmics presents en pràcticament totes les activitats econòmiques, amb un volum de negoci total de més de 18.
000 milions d'euros.

Les cooperatives valencianes han demostrat una gran resiliència a una crisi d'especials característiques mai vista abans tant en matèria d'ocupació com també d'altres dinamitzant un sector que proporciona 77.
280 ocupacions, de les quals el 84% són indefinides, molt per damunt de la mitjana espanyola, la qual cosa suposa més del 90% de l'ocupació de l'economia social.

Estimem que més d'1,5 milions de persones formen part d'alguna cooperativa al País Valencià, la qual cosa equival a més del 30% de la població, és a dir, tres de cada deu persones de la població valenciana són cooperativismes d'alguna forma en qualsevol de les seues excepcions, formant part d'un model econòmic que aposta per valors de democràcia, participació i solidaritat, que funciona amb criteris de responsabilitat social, generador d'una ocupació estable per definició i, per tant, d'igualtat, amb societats generadores de capital social que contribueixen a l'estabilitat i al pluralisme dels mercats econòmics.

Per tot l'exposat li preguntem per l'aprovació d'un pla biennal de suport i foment del cooperativisme que està expressament contemplat en l'article 109, de la Llei de cooperatives, en vigor des de juliol de 2014, i que per això ja porta més de dos anys de retard.

No cal recordar en aquest parlament que s'ha de complir la llei, conseller, i sabem que ho farà, ho farà, ho sabem, de la mateixa forma que supose que vosté ja disposarà del document i esborrany d'aquest pla elaborat des de les entitats associatives del cooperativisme valencià en 2014 a petició de la mateixa Generalitat, un document que de segur podrà ajudar en aquesta necessària tasca.

Respecte al programa d'ajudes públiques al cooperativisme i d'economia social que s'ha incrementat en 2017, poc més del 15%, netament per damunt del mateix creixement de la conselleria d'economia que registra un 9% de creixement, ens complau, conseller, això està bé.
No obstant això, no solament és important el factor econòmic ací sinó també la gestió realitzada al voltant de les ajudes al cooperativisme.

En principi, és d'importància vital que les ajudes es publiquen, totes; a més, caldria que es publicaren als primers mesos de l'any i vagen decantant l'origen dels seus fons cap a majors aportacions pròpies de la Generalitat valenciana, per una banda, però també caldrà utilitzar completament els fons d'aportacions externes com, per exemple, les del servei públic d'ocupació estatal.

Constatem una tendència pressupostària a l'alça, ¡molt bé!
, i no es pot retrocedir, conseller, encara que estem lluny de les dotacions que s'estableixen en altres comunitats autònomes.

Pel que fa al registre de cooperatives, a l'objecte de fomentar la creació d'este tipus d'empreses i facilitar la seua constitució i registre, caldrà eliminar totes les barreres burocràtiques possibles en aquest procés.
I este projecte és molt necessari, la digitalització del registre.
Sabem que està fent-se però no sabem en quin punt està la implantació per a poder realitzar telemàticament tots els tràmits en la línia del document únic, electrònic, cooperatiu, regulat pel Decret 44/2015, de 2 de febrer, que reduiria al mínim la càrrega burocràtica de les persones emprenedores i les cooperatives en els tràmits necessaris per a posar no només la seua activitat empresarial sinó per poder desenvolupar-la posteriorment, cosa que frena a alguns emprenedors.

També he d'esmentar el Consell Valencià del Cooperativisme, eixe compromís que esperem que tinga la conselleria amb este òrgan de promoció, d'assessorament i planificació de la política i legislació en matèria de cooperatives, format bipartidament per representants de la Generalitat valenciana i de la Confederació de Cooperatives de la Comunitat Valenciana.

En resumen, conseller, necessitem conéixer de la seua pròpia veu el compromís del seu departament per a l'aprovació d'eixe pla biennal de suport i foment del cooperativisme, expressament previst en la legislació vigent; per a recolzar a les entitats representatives del cooperativisme i col·laborar en facilitar la seua tasca associativa; per a culminar amb celeritat l'aprovació dels decrets normatius del Consell Valencià del Cooperativisme i del reglament per al registre, perquè el Consell Valencià del Cooperativisme puga disposar d'un pressupost propi, d'acord amb l'esmena aprovada per aquestes Corts a proposta del nostre grup parlamentari; perquè el Consell Valencià del Cooperativisme puga disposar de portals webs que faciliten la tasca de digitalització; per a propiciar la presència del cooperativisme en el diàleg social, d'acord amb la seua representativitat i impacte econòmic i importància estratègica; per a connectar -important també- les activitats d'assessorament per a l'ocupació amb la difusió de l'alternativa del moviment cooperativista; per a la creació d'empreses i ocupació de qualitat, i d'altres i d'altres que podríem esmentar i que ja només espere escoltar en la seua intervenció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Almería.

Conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat.

Senyories.

Bé, pràcticament quasi no faria falta ni que li replicara, ¿no?
, perquè més o menys els eixos del treball que estem fent des de la conselleria doncs vosté ja els ha esmentat, i jo crec que això és un indicador del mateix pacte del botànic que vostés estan en contacte amb el cooperativisme valencià i que nosaltres d'una manera molt participada estem treballant colze amb colze amb la confederació de cooperatives del nostre territori.

Primer, donar una noticia: despús-ahir va eixir l'ordre de bases d'economia sostenible i economia social.
Per tant, jo pense que és un indicador clar del camí que també està agafant el consell i dita conselleria.

I sí que m'agradaria repetir -encara que vosté ja ho ha dit i que vosté sap, i les seues senyories saben- que les cooperatives tenen en el centre de la seua gestió a les persones, i això ens agrada; tenen un gran ingredient solidari inherent a la seua idiosincràsia, a més de responsabilitat social, i són integradores del teixit social i territorial, i eixa també ens agrada.
En definitiva, són entitats que entenen molt bé l'ajuda mútua, la responsabilitat, la democràcia, la igualtat, l'equitat, la solidaritat, i això és potent i genera equilibri i estabilitat.
I també he de dir-li que això doncs ens agrada, ¿no?

Dir-los que en 2015 es van crear 147 noves cooperatives; en 2016, 153 noves cooperatives.
Per tant, no anem malament, ¿no?

I dir-li que estem treballant en tres eixos fonamentals que partixen d'una premissa prèvia, i eixa premissa és fonamental en la política del consell en la matèria i consisteix en buscar el màxim consens amb el sector, a través del seu representant natural i legal -com he dit-, que és la Confederació de Cooperatives de la Comunitat Valenciana en l'elecció i planificació de les mesures i actuacions del consell en eixa matèria.

És en este marc de col·laboració i consens en el que s'estan desenvolupament les competències en la matèria i molt especialment les que tenen a veure amb les pròpies del Consell Valencià del Cooperativisme, que és l'òrgan paritari i de cooperació entre l'administració valenciana i les cooperatives a què legalment corresponen àmplies competències en matèria legislativa, de foment i de resolució extrajudicial dels conflictes cooperatius.

En la present legislatura ja s'han celebrat diverses sessions plenàries, a més d'altres en comissió, i s'han aconseguit consensos en el seu si per a reformar les normes per les quals es regeix el mateix consell i per a facilitar-li el desenvolupament de les seues funcions.

Pel que fa al primer eix, aquest se centra en facilitar a les cooperatives valencianes una legislació adequada que responga a les seues necessitats i garantisca la consecució dels seus objectius empresarials i socials.
El nostre territori té competències plenes sobre la matèria cooperativa substantiva, però troba una important limitació en la normativa fiscal i de seguretat social que són de competència estatal.

A pesar d'això, la primera línia d'actuació continua sent que en matèries de competència nostra les cooperatives compten amb una normativa pròpia que responga a les seues necessitats i allibere tot el seu potencial generador de riquesa i ocupació.

En este sentit, el consell està obert a proposar qualsevol modificació legislativa que perseguisca eixa finalitat, així s'ha fet amb la recent reforma de la Llei de cooperatives de la Comunitat Valenciana operada a través de la Llei 13/2016, de 29 de desembre, de mesures fiscals de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat per al 2017, que es va originar inicialment en una sol·licitud de la Confederació de Cooperatives de la Comunitat Valenciana.

Un segon eix d'actuació se centra a tractar de fer una política de foment del cooperativisme valencià adequada a les nostres cooperatives i capaç de satisfer les seues aspiracions.
Per això, s'han aprovat molt recentment les ordres 23/2016 i 25/2016, de la conselleria d'economia, amb les bases reguladores de les ajudes tant per al foment de les empreses cooperatives i de les societats laborals, com per a la promoció, foment i difusió de l'economia social que assenten les bases per a la política de foment en els pròxims anys, i això sense perjuí que les referides ordres siguen completades amb altres que acullen les noves mesures de foment del cooperativisme valencià que resulten de l'aplicació -com vosté deia- del pla biennal de suport i foment del cooperativisme valencià, la tramitació de les quals ha iniciat el Consell Valencià de Cooperativisme i que, sens dubte, requeriran una nova política de foment lliure d'urgències i dels lligams que es deriven de la necessitat actualment existent de cenyir-se a les noves estatals de foment de l'ocupació en les cooperatives que daten de 2005 i que precisen una profunda revisió.

En aquest camí s'ha avançat en la recuperació pressupostària de les partides vinculades al foment del cooperativisme i l'economia social.
En 2015, ascendien a 2.
600.
000 euros; i en 2017 ascendeixen a 4.
300.
000 euros, és a dir, un increment del 63% en dos anys -i que vosté també ha fet menció.

I el tercer eix, que també consumirà nous recursos, s'articula en torn d'una nova definició dels serveis administratius que el Consell destina al servei del cooperativisme valencià.

En aquest punt, el compromís del Consell és el d'incrementar la qualitat i quantitat dels recursos al servei del cooperativisme, tant pel que fa als mitjans i recursos tècnics, amb una nova ordenació del registre de cooperatives, que el situe en el segle XXI a nivell tecnològic i que reforce la seua funció central en la vida jurídica de les cooperatives valencianes, alleugerint, com vosté ja deia, càrregues que per a elles comporta el compliment dels tràmits registrals i, d'una altra part, reforçant el serveis administratius vinculats a la promoció i foment del cooperativisme, començant pels vinculats a la promoció i foment, recuperant la funció de promoció i difusió, i reforçant les unitats de gestió de les ajudes, la qual cosa permetrà una gestió eficaç d'estes i còmoda per a les mateixes cooperatives.

I, en este punt, i també a la demanda que vosté m'ha fet, el compromís passa per publicar les convocatòries d'ajudes en el primer quadrimestre de l'exercici i per resoldre-les amb l'antelació necessària per a una gestió ordenada i sense aclaparaments.

Eixos són els tres eixos en els quals estem treballant els nostres objectius, i dir-li que els tenim bastant avançats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Quan vullga, senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Breument.

Conseller, agraïm la informació de primera mà.

Entendrà que per a nosaltres és inquietant qüestions com el baix nivell d'execució del pressupost d'esta partida concretament, un 18,7% en les últimes dades publicades d'octubre.
Queden dos mesos, però entenem que no donaran per molt, des de Tots Sants a Nadal, per incrementar eixe percentatge.

Esperem que el problema de les ajudes no publicades es resolga i, també, que puga contemplar-se si.
.
.
, per exemple, en les ajudes a la inversió, que la següent convocatòria puga, d'alguna forma, intentar recuperar possibles sol·licitants de l'anterior, ¿eh?
, de l'anterior.

També esperem que eixes dificultats per a complir en la llei de cooperatives puga resoldre's i accelerar, digam, tots els projectes que hi ha en marxa, preferentment el que fa referència al registre de cooperatives, que afecta, i en molt, a la dinàmica i el funcionament del sector cooperatiu.
I que les dificultats que es troben les cooperatives per a la gestió administrativa fa que en molts dels casos els assessors o les persones que han de recomanar la gent que opte per l'alternativa cooperativa, doncs es faja retraure's un poc d'eixa opció, la qual cosa afecta negativament a este sector.

Només, per finalitzar, m'agradaria que -està contemplat en el mateix enunciat de la interpel·lació- que fera alguna especificació per al foment del cooperativisme a nivell sectorial i territorial, ¿eh?
, un mica un poquet més en profunditat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Almería.
(Soroll)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

El senyor president:

A vore si a estes hores de la nit se mos trenca la megafonia.
(Rialles)

Té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Sí que és de veres, i de tots és sabedor, que hem tingut una ordre que realment ens ha fet anar en la llengua fora per a poder arribar a totes i cadascuna de les subvencions, que és eixa famosa Ordre 1/2015 d'hisenda, que realment, mentres hem hagut de traure l'ordre de bases i després les ordres, doncs la veritat que no és una qüestió estrictament d'esta conselleria, sinó de tot el Consell, i la veritat que hem hagut de treballar de valent per a poder arribar a una execució del pressupost mínimament digna.

Jo li puc dir que.
.
.
, i estic parlant de memòria, però al final en el que és el tema del cooperativisme hem superat el 65% d'execució de pressupost, a 31 de desembre de 2012, que és on sempre jo he dit que hem d'anar, hem d'anar, vull dir, sempre està la campanada d'última hora que fa possible el poder traure algunes ajudes i que arriben a algunes entitats, en este cas, cooperatives, empreses, etcètera que puguen tenir eixes ajudes.
I, per tant, ahí sí que és de veres que el percentatge que vosté dóna és d'octubre, però, clar, si se n'anem a juliol, segurament serà menor, ¿no?
, vull dir.
.
.
Per tant, sigam una miqueta rigorosos i parlem a 31 de desembre, que és el que toca, encara que sí que me faig càrrec que hem tingut problemes i que esperem -i ho dic ací públicament- que en este primer quadrimestre, no única i exclusivament esta ordre, moltíssimes ordres puguen eixir de la conselleria, que és una conselleria subvencionadora en si i, a més, hem d'intentar estructurar tot el procés de cara també a les ajudes que són fonamentals per a la nostra economia.
Per tant, ahí estem treballant.

Ja m'he compromés que en el primer quadrimestre d'enguany eixiran i, fins i tot, si podem a l'any que ve, voldríem avançar-les.
És a dir, traure-les el dia 1 de desembre, perquè és el límit que mos dóna, 31 de novembre, ¿eh?
I, a partir de l'1 de desembre, anticipar-les.
Eixa és la idea i seria un dels objectius que té la conselleria damunt de la taula.

Pel que fa al registre, un dels objectius de Torrevella era: en una primera fase, en este semestre, tindre el registre ja confeccionat i que telemàticament anaren les coses millor.
.
.
I, de fet, ho tenim ja, ho tenim ja.
I anem a fer el possible perquè es registre una cooperativa en no més de quinze dies.
És a dir, és un dels objectius que tenim, a banda de la manca de personal que tenim.
I, de vegades, els consellers i conselleres ho diem, però la desestructuració que tenim en les diferents conselleries de vegades no ens fa arribar tot l'àgil o tot el ràpid que voldríem en la gestió.
Però, així i tot, n'hi ha un compromís també per part, en este cas, de la direcció territorial que anem a vore si podem inscriure les cooperatives en quinze dies màxim.
I si poguérem en el temps equiparar-les a les SL o a les SA, doncs seria fantàstic, perquè és molt més àgil una societat, ¿no?

I, per últim.
.
.
, bé, per descomptat que sí, vull dir, el territori i el sector formen part de l'ADN d'este Consell i d'este conseller.
En qualsevol aspecte, que estem treballant, tant el tema sectorial com el tema territorial, i jo m'atreviria a dir que este conseller el tema territorial el té més en l'ADN si cap, doncs per descomptat que sí que estarà.

De fet, he de dir-li que en la mateixa confederació he tingut l'ocasió de xafar el territori visitant cooperatives de diferents sectors.
Ahir mateixa vaig estar en Font de la Figuera i en Moixent; un, del sector agrari i l'altre, del moble.
Però no fa massa temps, cinc o sis mesos, vaig estar en una cooperativa de taüts.
.
.
Vull dir que, en qualsevol cooperativa i en qualsevol àmbit territorial, nosaltres anem a estar ahí, anem a donar a suport i, per descomptat, els ajudarem, perquè formen part, com ha dit vosté al principi, i no em cansaré de repetir-ho, perquè tenen el centre a les persones i, realment, tenen uns valors que hem de cuidar.
.
.
anem a estar ahí perquè formen del nostre ADN i de la nostra manera d'entendre un poc la vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, amb esta resposta a la interpel·lació, hem finalitzat els nostres treballs de hui.
Demà continuarem a les deu del matí.

De moment, jo crec que s'està fent un bon treball.
Demà a vore si ho rematem.

Es suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 12 minuts)