DS-075%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de març de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 45.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Es reprén la sessió.

En primer lloc, el vicepresident va a donar lectura d'una declaració institucional.

Declaració institucional en suport a la declaració de les Falles de València com a patrimoni cultural immaterial de la humanitat

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, president.

«Declaració institucional de suport a la declaració de les Falles de València com a patrimoni cultural immaterial de la humanitat:

»L'Organització de les Nacions Unides per l'Educació, la Ciència i la Cultura -UNESCO-, amb 193 estat membres i sis membres associats, porta treballant més de sis dècades en l'esfera de la cultura, però fou l'any 2003 quan es va adoptar un acord per a la constitució de la convenció per a la salvaguarda del patrimoni cultural immaterial.

»En aquest context, l'Ajuntament de València, en sessió plenària de data 28 de gener de 2011, va acordar l'impuls de l'expedient que donés inici al procediment per a obtenir de la UNESCO la inscripció de la festa de les Falles en la llista representativa del patrimoni cultural immaterial de la humanitat.
Per açò, es va portar a terme un exhaustiu treball de documentació i investigació, per part de la Junta Central Fallera i de la Direcció General de Patrimoni Cultural de La Generalitat.

»Posteriorment, el Consell, mitjançant el Decret 44/2012, de 9 de març, va declarar les Falles com a bé d'interés cultural immaterial, reconeixent així la seua projecció internacional i la seua àmplia implantació a la ciutat de València.

»Fa ara quasi un any, el 9 de març de 2012, el Consell de Patrimoni Històric es va reunir a Tarragona i seleccionà la candidatura de les Falles perquè el Govern d'Espanya la presentés davant la UNESCO.

»A València, el cap i casal de la festa de les Falles, constituïx la màxima expressió d'una tradició festiva i cultural que ha perviscut en les arrels del nostre poble fins a l'actualitat, i que ha suposat la implicació directa de nombroses professions artesanals, com fusters, orfebres, seders i teixidors, i la dels artistes fallers pròpiament dits, versadors, poetes festius i mestres coeters.

»A més, les Falles, com a manifestació cultural, han contribuït directament a mantenir i transmetre la nostra llengua pròpia i són la manifestació de l'expressió viva, artística i cultural, satírica i popular d'un poble, expressada en actes com la plantà, l'ofrena floral a la Mare de Déu dels Desemparats i la cremà, amb el foc com a element que convertix la falla en monument efímer.

»Per tot açò, les Corts Valencianes acorden:

»Primer, manifestar el seu suport a la candidatura de les Falles de València, elaborada per La Generalitat i l'Ajuntament de València, per a obtenir de la UNESCO la seua inscripció en el llistat representatiu del patrimoni cultural immaterial de la humanitat que, sens dubte, contribuirà a realçar l'autoestima i el prestigi dels valencians com a dipositaris i usuaris de l'element del patrimoni inscrit.

»Segon, traslladar la present declaració al Govern d'Espanya, al Consell de La Generalitat, a l'Ajuntament de València i a la Junta Central Fallera de València.

»Corts Valencianes, 13 de març de 2013.
»

Signat pels portaveus dels grups parlamentaris.
(Aplaudiments)

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 50.
887, 50.
888, 50.
889 i 50.
886)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Bon dia.

Molt honorable president de la Generalitat valenciana.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats.

Senyor president, l'administració valenciana està transformant-se; una autèntica metamorfosi que conclourà en una administració més àgil, més austera, més eficaç i més eficient, tal com vosté va comprometre.

La Generalitat valenciana està fent els seus deures, i els està fent bé.
El govern valencià ha aprovat més d'un centenar de mesures per a aconseguir una reducció en els gastos de funcionament de la nostra administració; al llarg de 2012, una reducció de dos mil milions d'euros, dos mil milions d'euros, senyores i senyors diputats, més de tres-cents mil milions de les antigues pessetes.
I ho està fent, senyor president, davant d'una oposició per a la qual l'austeritat és un pecat, davant d'una oposició per a la qual la responsabilitat és més un vici que una virtut, davant d'una oposició per a la qual optimitzar els recursos, que no és més que fer més coses amb els diners de tots els valencians per als servicis públics, és roí, en una oposició per a la qual escometre reformes dels servicis públics per a garantir la seua pervivència i la seua qualitat és retallar.
En definitiva, senyor president, ho ha fet davant de l'oposició més incapaç, davant de l'oposició més incoherent i davant de l'oposició més irresponsable que mai ha tingut la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

No podem oblidar, senyor president, no podem oblidar que uns dels qui critiquen les reformes del govern valencià van ser qui van deixar en la ruïna a Espanya.
I no podem oblidar que ells mateixa tenen, en estos moments, els seus comptes embargats.
O que altres, que critiquen les retallades, doncs, es queden amb els diners que deurien pagar pels seus treballadors, a compte de IRPF.
O aquells, els altres, els de més enllà, que volen donar lliçons de transparència i governen l'ajuntament més opac que n'hi ha en Espanya.
Això és el que tenim davant.
I, enfront d'això, senyor president, vosté està traguent totes les iniciatives.

Mosatros a la nostra, senyor president.
El govern valencià i el Grup Parlamentari Popular, a la nostra.
Mosatros parlem el mateix idioma que la majoria dels valencians, i per això els valencians mos han donat la responsabilitat de govern.

I jo els dic que la valenciana és la primera autonomia que ha pres, ha aprovat i ha ficat en marxa un pla de reforma del seu sector empresarial i fundacional, la primera.
I només.
.
.
A més, La Generalitat ha exigit a les seues conselleries un certificat mensual en què es garantisquen les mesures d'austeritat i els estalvis que s'estan aconseguint.

En el Partit Popular entenem que no podem seguir demanant ajustos als ciutadans, que no podem tolerar que la nostra administració continue sent un pou sense fons.
I per això el govern valencià ha reduït un 30% el seu personal de confiança; per això el govern valencià ha ficat un límit salarial als directius de les seues empreses públiques, i també dins de La Generalitat, perquè ningú cobre més que el president que, per cert, recordar-los, és un dels quatre presidents amb el sou més baix de tota Espanya.

Miren, el govern valencià, el govern valencià administra amb responsabilitat, serietat, rigor i esforç compartit una comunitat de cinc milions d'habitants, amb els millors i més eficients servicis públics en sanitat i en educació de tota Espanya.

A més, hui el govern espanyol, el govern central sap qui fa més amb menys, qui atén millor les necessitats dels seus ciutadans amb més eficiència.
Ara el govern té dades per a comprovar que mosatros no tenim un problema de gastos, que el que tenim és un problema d'ingressos.
Ningú treballa més ni té més interés que mosatros en traure endavant la situació econòmica que estem vivint.

Miren, mosatros creguem en la Comunitat Valenciana.
Mosatros creguem en el potencial de les nostres empreses.
Mosatros creguem en la qualitat dels productes de la nostra terra.

Sabem que hem fet molt.
Sabem que hem de fer molt més.
Per això, senyor president, li pregunte, després de l'esforç que ha fet La Generalitat al llarg de l'any 2012 per a aconseguir un estalvi de dos mil milions d'euros, ¿quines mesures pensa aportar el Consell per a continuar avançant en la senda de la consolidació fiscal?
¿I quines iniciatives impulsarà en l'economia durant l'any 2013?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Como bien decía el síndic del Grupo Popular, el año 2012 fue un año de ajustes y de ahorro espectacular, dentro de lo que es la historia de la Comunidad Valenciana.
Fue el año donde más conseguimos ahorrar de toda la historia de La Generalitat, dos mil millones de euros, en el peor escenario que ha tenido esta comunidad en los últimos veinte años.
Eso supone un ahorro de más de treinta y siete millones de euros cada semana o de más de cinco millones de euros al día.
Y lo hemos conseguido sin que se vean afectados los servicios destinados a sanidad, a educación o a servicios sociales.

Hemos sabido hacer más o igual con menos.
Y, comparando con otras comunidades, hemos sido mucho más eficientes.

Y hemos sido también una administración transparente, no tenemos ni una sola factura en el cajón.
Somos la única comunidad que tiene un registro unificado de facturas.

Hemos sido de los que más esfuerzo hemos hecho para reducir el déficit el año pasado.
Hemos bajado 1,55 puntos del PIB; la media española es 1,58%.
Y sólo seis comunidades han estado por encima de nosotros con respecto a ese esfuerzo.
Y ésas seis todas tienen mayor financiación por ciudadano que nosotros, una media de 444 euros.
Si nosotros hubiéramos tenido también ese incremento en la financiación por ciudadano, al igual que ésas seis, nuestro déficit hubiera sido el 1,18%.

Y hemos vivido como en los últimos años se ha ninguneado una parte importante de los ciudadanos que reciben los servicios de La Generalitat, un millón de ciudadanos menos.

Como bien decía el portavoz, nuestro problema no es que gastemos más que ingresemos, es que ingresamos bastante menos que lo que eficientemente gastamos.
Y ahí están los datos que dicen que la Comunidad Valenciana necesita, más que nunca, una revisión de sistema de financiación actual.
Porque, al igual que la Región de Murcia, somos los únicos que tenemos menos financiación que la media española, que tenemos una renta per cápita inferior que la media española y que aportamos más al estado de lo que recibimos.

Es por eso que necesitamos, más que nunca, el revisar el sistema de financiación actual.
Y queremos liderar ese proceso, porque hemos sido los que peor hemos sido tratados en el último modelo.

Sé los esfuerzos que está haciendo esta cámara.
Sé que hay una comisión de expertos.
Cada grupo ha aportado a un experto para que pueda valorar cuáles son los efectos que supone el actual sistema de financiación en las cuentas de la Comunidad Valenciana.

Pero quiero ir más allá.
Y por eso, haciendo compatible ese informe y el esfuerzo que están haciendo los expertos, voy a convocar a la comisión de economía de los premios Jaime I para que hagan un estudio que evalúe el sistema actual y que proponga un nuevo modelo de financiación (aplaudiments) que podamos (inintel·ligible) .
.
.
al estado para que tengamos una financiación…, una financiación justa, equitativa, que garantice los servicios básicos a los ciudadanos y que dé las mismas oportunidades a los ciudadanos valencianos que al resto de ciudadanos españoles.

Y todo esto lo hacemos sabiendo que tenemos que incidir en lo que son las políticas de incentivo a las empresas.
Y por eso, también, esta semana hemos constituido el Instituto de Financiación Empresarial, donde buscamos el poder garantizar, mantener o crear 10.
000 puestos de trabajo para dar oportunidad a aquellas empresas que o bien están en sectores estratégicos o bien que quieren empezar la actividad empresarial innovando.

Queremos dar el crédito a la iniciativa, al esfuerzo, a la investigación y a la proyección internacional.
Eso es construir futuro.

Intentamos ajustar, hacer la administración más asumible, que cueste menos al ciudadano y dar oportunidades a la sociedad para que sean ellos los que puedan crear empleo y riqueza en esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor president.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Gracias, señor presidente.

Bon dia, señoras y señores diputados.

Tempus fugit, señor Fabra, y a usted se le complican cada vez más las cosas, los meses van pasando y los ancontecimientos le desbordan.
Y lo peor es que con su inacción le está complicando la vida a todos los valencianos.
Usted y el señor Rajoy se han convertido en un obstáculo para la recuperación y para la salida de la crisis.
A usted, señor Fabra, se le ha escapado ya de las manos la situación.

El número de parados de nuestra comunidad sigue creciendo mes a mes y ha alcanzando ya la cifra más alta de toda la serie histórica de nuestra comunidad.
Ha sido incapaz -pese a lo que ha dicho- de cumplir el objetivo de déficit por segundo año consecutivo y ha cerrado el año 2012 con la mayor desviación de toda España.

Señor Fabra, ¿considera usted que es democráticamente aceptable no dar la cara en esta cámara ante los graves problemas por los que atraviesa nuestra comunidad?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señor Torres, en la anterior sesión de control comparecí a petición propia y, ante mi sorpresa, usted no me hizo ninguna pregunta.

Hoy, vuelvo a estar aquí para contestar a las preguntas que hagan falta porque nosotros, señor Torres, contestamos y damos la cara (aplaudiments), explicamos a los ciudadanos lo que hacemos y cómo está la situación.

Usted habla del déficit que ha tenido nuestra comunidad y le gusta decir que hemos sido el que ha encabezado dicho déficit.
Pero debemos explicar por qué, señor Torres.
Como le he dicho, hemos sido la séptima comunidad que más esfuerzo ha hecho durante el año pasado, y eso usted lo tiene que reconocer.
Pero, además, también ha de reconocer que la fotografía del déficit está distorsionada porque no valora el esfuerzo, solo tiene en cuenta las aportaciones que el estado de forma injusta y desigual hace a las comunidades autónomas, un modelo que hicieron ustedes y que deja en evidencia la capacidad y la fuerza de la Comunidad Valenciana.
Ese es el único mérito que ustedes han hecho en los últimos años.
(Aplaudiments)

Si nosotros hubiéramos recibido la misma cantidad que recibe un ciudadano catalán, hubiéramos cumplido el objetivo de déficit; si hubiéramos recibido la misma cantidad que recibe un extremeño, hubiéramos tenido un déficit del 0,5%; y si hubiéramos tenido la misma cantidad que percibe un cántabro, hubiéramos tenido superávit, pero el esfuerzo en la comunidad va a seguir estando, vamos a seguir ahorrando dinero a los ciudadanos y, sobre todo, prestándoles el mismo servicio que merecen y que tenemos que ofrecer las administraciones hacia ellos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Mire, señor presidente, ni usted ni su gobierno dan nunca la cara.
En el pleno de ayer faltaron cuatro consellers y para el próximo pleno nos anuncian cinco su ausencia.

Usted mismo se ha negado sistemáticamente a comparecer en esta cámara.
No lo hizo para explicar las causas y los objetivos de la remodelación de su gobierno, tampoco lo hizo para analizar los datos del paro y hacer propuestas de medidas para combatirlo, y se ha negado también a comparecer en esta cámara para explicar la desviación de más de un 130% del objetivo de déficit y los efectos que ello puede provocar en los valencianos.
Y, mientras tanto, las familias valencianas están sufriendo mucho más que las del resto de España de las consecuencias de la crisis, y todo por su incompetencia y por la mala gestión de su gobierno.
Ya no le quedan excusas, señor Fabra, nadie le cree ni confía ya ni en usted ni en su gobierno.

Y, por eso mismo, los socialistas le hemos propuesto un gran acuerdo, un acuerdo que antepone los intereses de los valencianos que en este momento lo están pasando mal, un acuerdo que se conforma tras el diálogo con los sindicatos, los empresarios, las universidades, la sociedad civil, en general.
Y los socialistas hemos hecho lo que tendría que haber hecho usted: negociar, dialogar, consensuar y buscar soluciones.
Mi secretario general, Ximo Puig, se lo hizo llegar a través de un escrito; todavía no ha dicho nada usted sobre el mismo, y contiene tres líneas de actuación.

La primera, la lucha contra el paro.
Sabe usted que es la primera y la principal preocupación para el 80% de los valencianos, 24.
000 parados más en los dos primeros meses de 2013, 400 valencianos cada día van al desempleo, una situación intolerable y, sobre todo, inmoral, señor Fabra.
Y usted, mientras tanto, no ha adoptado ni una sola medida para la recuperación del empleo.

La segunda va dirigida a la mejora de la financiación.
No basta con decir que hay que mejorar la financiación, señor Fabra, hay que pasar a la acción, y la solución la tiene el señor Rajoy.
(Aplaudiments) ¡No pierda usted el tiempo hablando con el señor González!
¿O es que acaso el señor Rajoy no le quiere recibir?

En los últimos meses, el Partido Popular ha votado dos veces en contra de la mejora de la financiación de nuestra comunidad.
Van a tener una tercera oportunidad, porque nuestro partido ha presentado una nueva iniciativa en el Congreso de los Diputados.
Ustedes tienen veinte diputados en el Congreso.
Sea valiente, señor presidente, ejerza de presidente y exíjales a sus diputados que voten a favor de la propuesta del Grupo Socialista -que se verá próximamente-.
Exíjales que rompan la disciplina de voto y se pongan al lado de todos los valencianos.
(Veus)

Y la tercera tiene que ver con la regeneración democrática.
La corrupción es la segunda gran preocupación de los ciudadanos, pero a usted parece que no le importa, no le importa la corrupción, no reacciona, sigue encubriendo los casos de corrupción de nuestra comunidad y no permite la transparencia.
Y le voy a poner dos ejemplos porque con usted nada ha cambiado.

En el año 2006, la diputada socialista Jeannette Segarra pidió información sobre el convenio ante el Instituto Nóos y la Generalitat valenciana.
¿Sabe usted qué se le respondió?
«Es un dato confidencial y supondría vulnerar el secreto profesional entre las partes.
»

Con usted, el señor Buch, hace unos días, y en relación con la solicitud de información sobre la venta del aeropuerto de Castellón, respuesta: «No es posible dársela en atención a los compromisos asumidos.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
en el acuerdo de confidencialidad.
»

Ustedes se excusan en la confidencialidad para encubrir la corrupción, señor Fabra.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Más de lo mismo con usted.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Nos acusa usted de no dar la cara.
Yo he comparecido ante esta cámara en veinticinco ocasiones, señor Torres, veinticinco ocasiones.
Comparado con otras cámaras donde está el Partido Socialista gobernando, he incrementado -con bastante- el número de ocasiones que he tenido que venir aquí, a la cámara, a hablar.

Entonces, no diga usted que nosotros nos escondemos.
No lo diga, porque no es verdad, porque este gobierno se dedica a explicar las cosas y decir con transparencia, seguridad y sinceridad cómo estamos a todos los ciudadanos para que sean conscientes de lo que un gobierno socialista a nivel nacional nos dejó en los últimos años.
(Aplaudiments)

Habla usted de engañar y no dar la cara.
Mire, tengo una serie de frases célebres del señor Zapatero en los últimos años, y la verdad es que me da vergüenza hasta de leerlas.
(Veus) Cosas como que «España está totalmente a salvo de la crisis», o en el 2008, «no estamos en crisis económica», promesas de llegar al pleno empleo (veus), la de, «creo que en el segundo semestre del año.
.
.

El senyor president:

Por favor.

El senyor president del Consell:

.
.
.
2008 estaremos ya con actividad económica», «que tendremos en dos o tres años la misma renta per cápita que los alemanes», o «es probable en el 2009 que lo peor de la crisis económica haya pasado».

¿Qué nos tiene que decir usted, señor Torres, ante esa evidencia?
Esa es la realidad de lo que ustedes han hecho a todos los ciudadanos españoles.

Y hablan de acuerdos.
¡Claro que nosotros queremos llegar a acuerdos!
Ya lo dije en el pleno del debate del estado de la comunidad.
Pero es que, ¡fíjese!
, es difícil, el Partido Socialista respalda una acción coordinada en defensa del catalán.
¡Así nunca vamos a llegar a ningún acuerdo!
, señor Torres.
(Aplaudiments) ¡Queremos defender nuestras señas de identidad por encima de todo!
Y no crea que ese es el camino para poder llegar a acuerdos.

Ustedes, en cuanto a romper la disciplina de voto, nos pueden dar lecciones pero no nos pueden aconsejar.
Lo que sí que le diría es que, al menos, sean ustedes honestos con la verdad y no pongan en evidencia lo que es su propio partido y la dignidad de las personas.

¡Fíjese!
, hace unos días, su secretario general -ya que usted lo ha nombrado- fue a hablar y a ver a una persona que está protestando por una situación dada su discapacidad.
El señor Puig nos llamó que «tenemos una administración deshumanizada», y nos llamó también «miserables», pero lo que no sabía el señor Puig -y debería haber sabido- es que la reducción del nivel de discapacidad de esa persona lo hizo un gobierno socialista, el señor Zapatero.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor presidente.

El senyor president del Consell:

Con lo cual, lo que tienen que hacer ustedes es pedir perdón y dejar bien claro quiénes son los que están al lado de las personas y los que no.

Nosotros damos la cara, ustedes tienen cara, mucha cara y muy dura.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Benlloch.

El senyor Benlloch Fernández:

Frase célebre, señor presidente: «Esto antes era Sicilia», el señor Buch.
(Aplaudiments)

Señor presidente, los familiares que cuidan personas dependientes y usted no les paga; los que montaron un negocio ilusionados con sus ayudas y usted no les paga; los ciudadanos que compraron, arriesgando su patrimonio, una vivienda, animados por las ayudas y que usted, ahora, no les paga, son solo algunos ejemplos que sí dan la cara para sobrevivir a su abandono y a sus recortes.

Los ayuntamientos damos la cara día a día cumpliendo con nuestras obligaciones y con las suyas, sin cobrar ni unas ni otras.
2.
000 millones de euros de deuda a los ayuntamientos por dar la cara por usted, justo lo que ha dicho hoy que hemos ahorrado no pagando lo que se ahorra, se arruina el futuro.
Ahorrando, no pagando, es cargarles el déficit a los ayuntamientos, mientras los bancos, clubes de fútbol y los organizadores de saraos cobran hasta el último euro los primeros.

Y conocemos cómo nuestro dinero e ilusiones tienen que buscarlos los jueces en Suiza o en islas perdidas del Caribe.
(El president desconnecta el micròfon del diputat) (Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor vicepresidente, un momento.

Ya, en algunas ocasiones, he comentado a los señores diputados que se ciñan a la pregunta, al tema que se ha tratado y, a su vez, que se haga una pregunta.
(Veus)

Tiene usted la palabra.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Evidentment, s'ha parlat de coses que no tenen res a vore amb la pregunta i, al final, no s'ha fet pregunta.
Però, jo sí que voldria dir-li alguna cosa al senyor Ximo Torres (rialles), perdó, senyor Antonio Torres.

Diu que no donem la cara.
Miren, aquí donem la cara tots els dies i ho fem a la Comunitat Valenciana, altres se'n van a Brussel·les a donar la cara per a parlar malament i denigrar la Comunitat Valenciana per a dir que es declare «zona catastròfica immobiliària», i això ho ha fet el seu jefe de files.

Per tant, no donen lliçons.
Vostés seguixen sense ser la solució.
Seguixen sent part del problema.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

S'ha parlat de donar la cara davant els problemes.
I de cares va la qüestió que li volem formular, senyor president, les moltes i variades cares que presenten vostés sobre l'aeroport de Castelló.
Resulta impossible resumir tots els episodis esperpèntics i surrealistes que vostés han protagonitzat.

Inaugurat fa dos anys, l'han convertit en un dels paradigmes de les males pràctiques i de la pèssima gestió en l'àmbit internacional.
No és l'oposició, és la premsa internacional, és el senyor Margallo, és la ministra de Foment, és la crua realitat.

I, ara, l'espectacle de la venda.
Dos anys després, no saben encara què van a fer.
Quin model de gestió, saben el que volen fer en l'aeroport de Castelló?
Per les seues indissimulables contradiccions, no.
Agrairíem que contestara vosté, senyor president, si és que té permís de Carlos Fabra, que diu que «del aeropuerto solo hablo yo» y que «vale lo que yo digo».

Doncs, si vosté, senyor president Alberto Fabra, té permís de Carlos Fabra, conteste.
Conteste vosté i done la cara des de la realitat d'un aeroport, l'únic al món, inaugurat oficial.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies.
.
.
moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Mire, señoría, yo ya lo he dicho en repetidas ocasiones, pero lo vuelvo a decir: el objetivo nuestro es que el aeropuerto de Castellón, que es una obra fundamental para el desarrollo turístico de la provincia de Castellón, se ponga en marcha lo antes posible.
Nuestro empeño es que se ponga en marcha antes de final de este año.

Y, en ese sentido, sea por nuestra propia gestión, sea vía concesión, o sea vía externalización, o sea vía venta, vamos a seguir todos los caminos en paralelo para conseguir que esa obra se ponga en marcha, porque es fundamental, porque aportará contribución al desarrollo turístico de la provincia, y aunque parece que a algunos les sepa mal, al final eso es una inversión que va a generar valor para la provincia de Castellón y, por tanto, para la Comunidad Valenciana.

También quiero decirles que sus críticas y sus permanentes intromisiones en este tema, que están ustedes en su derecho, sí que es.
.
.
, (remors) sí que contribuyen básicamente a dificultar ese proceso.
Es decir, porque un inversor extranjero.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias,.
.
.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

.
.
.
cuando ve que la oposición.
.
.

El senyor president:

.
.
.
muchas gracias, señor conseller.
Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president de La Generalitat, els valencians crec que ens mereixem un debat amb altura, amb rigor, seriós, passar del «y tú más» a una qüestió que mos ha situat com a líders de dèficit públic a Espanya.

Vosté va comprometre ací la seua paraula i va fer una afirmació molt seriosa sobre l'acompliment del dèficit que li mana Rajoy, i a Rajoy li mana la senyora Merkel.
I, per tant, quina valoració fa el Consell d'haver segut líders en dèficit públic?
I què pensa fer per a remeiar esta situació?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor Morera, ayer se produjeron unas declaraciones por parte de un concejal de Alfafar de su grupo lamentables, diciendo: «O tiramos al PP votando, o lo tiramos con la escopeta.
»

O usted rectifica esas declaraciones y hace desmentido de las mismas por respeto a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana o a los demócratas, o yo no le voy a contestar ninguna pregunta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Morera.
(Veus)

Senyora Mollà.
(Remors) Senyora Mollà, por favor.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor president de La Generalitat, m'ha donat vosté la impressió de ser el violinista del Titanic.
No tenim cap regidor en Alfafar.
(Rialles) No tenim cap regidor.
(Rient) Què mos està diguent?
Qui li passa la informació?

Jo crec que la situació és més greu del que realment he vingut a exposar ací, però.
.
.
però, escolte, no sé qui li informa, però, en tot cas, el que li vaig a dir.
.
.
, el que crec.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Por favor.
.
.
por favor, señores diputados.

Siga, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor president, vosté no sap ni per on va.
Està offside.
Vosté ha segut el líder en un dèficit estructural.
Li ho vaig preguntar ací.
Va dir que es baixaria el sou.
S'hauria de baixar el sou 130%.
Jo no li desitge açò, simplement constate que vosté no sap ni per on va i no tenim lideratge, perquè estos ja són els seus pressupostos.
Li ho vaig dir ací, és impossible complir l'objectiu del dèficit.
És impossible aconseguir-ho.
Li ho vaig dir ací.
N'hi han proves.
I vosté va dir que sí.

Ara s'ha enterat vosté que el problema era dels ingressos?
Però si des que han manat vostés o vostés, els valencians sempre han estat «infradotats» quant a finançament autonòmic.
No era nou.
Se sabia.
I vosté va dir que faria no sé què.
S'ha equivocat vosté i el primer que hauria de fer és dimitir.
No fer eixes fanfarronades que acaba de fer, sinó dimitir, plegar, perquè no dóna més per ací.

I pregunta és: per què hem arribat a esta situació?
Efectivament, n'hi ha un problema de finançament autonòmic mane el PSOE o mane el PP, però després per la gestió negligent dels recursos públics.

Vosté estava ahí quan ací se gastaven irresponsablement els nostres diners sense tindre dotació per a això.
Vosté estava ahí aplaudint a qui ara no està, el diputado ausente, que a eixe sí que se li hauria de posar alguna sanció per no acudir ací a complir el seu deure.
Jo vinc ací a complir el meu deure i dir-li que vostés no saben per on van.

L'agenda judicial que tenen vostés de balafiament dels nostres recursos és espectacular.
S'han gastat vostés els nostres recursos en sobrecostos, en sobresous, en enxufats, en amiguismes a tothora.
I, ací, només ho arreglarem això si n'hi ha una gran transparència i podem posar açò negre sobre blanc.

La Generalitat valenciana no pot ser percebuda, com ho és, com un greu problema, i vosté sap, com jo, que en comissions d'experts.
.
.
, faça totes les que vullga, amb mosatros no compte, perquè ací ja hem fet les declaracions que s'havien de fer i vosté ha estat incapaç d'anar a Madrid a reclamar el que és just al seu partit, eixos 11.
000 milions de dèficit que.
.
.
, de deute acumulat, deute històric de l'estat amb el poble valencià.
Vaja i reclame-ho!
I que mos descompten, que mos facen una quitació.
Perquè és impossible.
Si vosté ha incrementat 6.
000 milions d'euros el deute públic de La Generalitat!
Què mos està contant ací de l'administració més eficient?
No n'hi ha solució.
No n'hi ha solució per eixe camí i pel camí que van dissenyar vostés en la reforma de l'article 135 de la Constitució, no n'hi ha solució, el PSOE i el PP.
Per ahí no n'hi ha solució.
No n'hi ha confiança.
No podem caure en l'austericidi.
Necessitem canviar les coses.

Jo li propose -i m'agradaria que em responguera, perquè si no està continuant devaluant les Corts Valencianes- un gran diagnòstic del que han fet els governs del PP en els últims anys per a saber la legitimitat del deute.
Jo li anuncie que hui el Grup Compromís presentarà un estudi sobre la legitimitat del seu deute, no la dels ciutadans; que, per cert, ha dit ací una cosa increïble: «Sin que se vean afectados los servicios públicos.
» És fals!
Si la devaluació social i les retallades han segut exponencials.
Si vosté mos està portant a la catàstrofe social.
És que vostés no veuen la realitat?
Estan absents de la realitat?

N'hi han moltes més coses que s'han de fer.
S'ha de saber que vostés han avalat empreses, algunes d'elles privades, com la fundació del València, vostés.
3.
000 milions d'euros han fet de préstecs a empreses pròpies del Consell i més de cinc mil milions d'euros d'avals a empreses de La Generalitat i a algunes privades.
És, o no, aixina, senyor conseller?
És una catàstrofe!
I això no ho arreglarem convocant no sé quines comissions i tal.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Per això, senyor president, jo li faig la pregunta, pensa vosté dimitir?
Què pensa fer davant esta situació?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.
(Aplaudiments i veus)

Senyora diputada!

Senyor president.

El senyor president del Consell:

Señor Morera, lamento que no haya querido rectificar ni pedir perdón.
Es cierto, no es concejal.
Es el coordinador de Compromís.
Fue número uno en la lista y no salió ni en su pueblo, pero la gravedad de sus declaraciones siguen siendo las mismas.

Y le vuelvo a insistir, hasta que usted no rectifique y pida perdón, no le voy a contestar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president, lamente que tinga la pell tan fina, quan des d'eixa bancada reiteradament s'ha insultat diputades d'ací i no ha dit absolutament res!

Mire, ací el que passa que, davant de diputats absents, a partir d'ara tenim un president mut, un pato mut.
Vosté ja sap a què em referisc.
Un pato mut, ací, perquè no vol contestar.

Mire, parlem de la liquidació que és l'única realitat objectiva.
No me parle de quimeres.
No me parle d'informes que farà, que ja els té fets.
Mire, despesa, 14.
981 milions d'euros; ingressos, 10.
597.
Vosté s'ha gastat un 41% més del que ha ingressat.
Un 41% més del que ha ingressat.
No té capacitat de fer front a la despesa, un dèficit de 6.
602 milions.

Va a canviar la política irresponsable i contrària al benestar de les persones o van a seguir exactament igual amb eixa patent irresponsabilitat?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president, per les raons apuntades ja pel president, no hi ha resposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señores diputados por favor.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor president, espere que vosté siga capaç de respondre la meua pregunta sense al·ludir a un comentari que va fer una persona en un facebook, eh?
(remors) perquè li diré, li diré.
.
.
(veus) li diré.
.
.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
ací, a este grup, ens han insultat des de les seues files i des dels seus militants, i vostés han callat molt la boqueta.

Però, mire, habemus o no habemos president, senyor Fabra?
Molta gent diu que no, perquè un president no faria patir la seua ciutadania per a ofrenar noves glòries a Montoro, a Merkel i a la banca.

Senyor Fabra, vosté està deixant sense prestacions els dependents, vosté està impulsant la ruïna de milers d'emprenedors, vosté està expulsant milers d'estudiants de les universitats valencianes, vosté està massificant les aules a les escoles, vosté està a punt de deixar-mos sense ciència valenciana, vosté està fent pagar i repagar als malalts sense recursos per a tindre els seus medicaments, vosté està deixant sense atenció milers de persones migrades.
Això no ho faria el president de veritat.

Pensa vosté continuar amb esta política austericida, sí o no?
Responga, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president, lamentem que siguen sense rectificar o demanar perdó.
No hi ha resposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta de la síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señorías.

Señor presidente.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Fabra, me parece un espectáculo lamentable el que usted como presidente y sus consellers están dando.
¡Es una falta de respeto a la representación del pueblo valenciano, a esta cámara y al parlamentarismo, que ustedes se nieguen a contestar!
(Aplaudiments) ¡Es una falta de respeto!
¡Y esto lo van a pagar!
¡Y lo van a pagar políticamente!
¡Políticamente!
¡Lo van a pagar!
(Aplaudiments)

Y volviendo a lo que vamos, que es hablar de los problemas que tienen los valencianos y las valencianas, (remors) señor presidente, ¿cómo piensa el Consell hacer frente al déficit estructural de la Generalitat valenciana que está manifestándose en impagos generalizados y en un incremento desorbitado de la deuda financiera?

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Aquí, señora Marga Sanz, no vale todo.
Y eso es lo que tenemos que poner de manifiesto aquellos que somos representantes del pueblo, y no incitar a la violencia como a algunos de ustedes tanto les gusta hacer.
(Aplaudiments)

Ya les he indicado los esfuerzos que estamos haciendo para contener el déficit.
Hemos sido austeros, transparentes y sobre todo hemos hecho saber al ministerio cuáles son las nuevas claves que debe contemplar el nuevo sistema de financiación para poder cubrir aquellos servicios que son básicos para todos los ciudadanos españoles.

Fíjese en nuestro caso si estamos mal financiados que con la aportación del estado, 8.
300 millones, no cubrimos ni el gasto ni en educación ni en sanidad.
Y a pesar de todo eso, que es una situación reiterada en los últimos años, desde el equipo de gobierno, desde el grupo que le sustenta, se ha hecho un esfuerzo importante para que los ciudadanos no vieran menoscabados lo que son sus servicios, las oportunidades, las infraestructuras, equipamientos y dotaciones.
Un esfuerzo que hemos hecho todos los valencianos.
Porque, como ya hemos dicho en otras ocasiones, si hubiéramos tenido la financiación media que el resto de los españoles, en estos momentos tendríamos el 60% menos de deuda.

Pero había que hacerlo porque, si no, hubiéramos tenido una comunidad con muchas menos oportunidades, menos competitivas, que es lo que debemos poner en valor para poder salir de esta situación.
Y vamos a seguir haciendo este camino, seguir y continuar ajustando, reivindicar y reclamar al gobierno un sistema de financiación justo, que equipare a todos los ciudadanos y nos cubra aquellos servicios básicos.
Y no vamos a parar, señora Sanz, porque esa es la obligación que tenemos los responsables públicos, no poner en tela de juicio, con malas artes o con amenazas, sino trabajar todos los días por los ciudadanos que nos han votado.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Fabra, ¿a usted realmente no le dio vergüenza que el señor Cotino reivindicara financiación justa para el País Valenciano mientras usted callaba días antes cuando los diputados del Partido Popular en el Congreso no votaron, se opusieron y votaron en contra una propuesta de Izquierda Unida de financiación justa para el País Valenciano y realmente se abochornaron y no se abochornó sobre esa situación que se creó aquí, que nadie entendió, que ni entendieron empresarios, ni entendimos los valencianos, ni entendieron los sindicatos ni los agentes sociales?
¿Cómo es posible que con las arcas vacías a las que ustedes han llevado con sus políticas ustedes votaran en contra?
¿Cómo es posible?
¿A usted no le da vergüenza que el presidente de esta cámara enmendara la plana al presidente de La Generalitat?
A mí me lo daría, me lo daría profundamente.

Mire, y le voy a decir, hemos conocido la cifra del déficit, una cifra del déficit que ustedes han ocultado sistemáticamente.
Han ocultado que no tiene nada que ver con el sistema de financiación, eh, porque cuando ha venido el plan de pagos han sacado las facturas que tenían escondidas.
Y, claro, lo que ahora queremos saber es si cuando los valencianos pasemos la vergüenza de que vienen los «hombres de negro» del señor Montoro a revisar nuestras cuentas y a decir que tienen que hacer un recorte de 2.
100 millones para cumplir el déficit de financiación de 2013, si usted se va a oponer a más recortes o no se va a oponer a más recortes.
Porque aquí los valencianos no pueden aguantar más recortes, están en el límite de sus posibilidades.
Y ya no se puede más, ya no se puede recortar más, porque sí que incide en el gasto social.
¡Claro que incide en el gasto social, en la educación, en la sanidad y en los servicios sociales!

Y, miren, la peor receta es la que ustedes han dado a la depresión y a la crisis.
Recortes ante la depresión es más paro, es más pobreza, es más atonía económica.
Y eso es lo que ustedes están haciendo.

Mire, mientras no den prioridad a la protección del empleo, a la protección social, a la inversión pública y al estímulo económico, de aquí no vamos a salir.
Pero tienen para eso que hacer dos cosas, hacer dos cosas, muy sencillas, pero tienen que hacerlas: una, que ustedes tienen que quitar privilegios a los poderosos, privilegios a los poderosos; y otra, si es necesario, enfrentarse a Madrid con justeza y diciendo que necesitamos una financiación digna, justa para los valencianos.

Y eso es lo que ustedes hasta la fecha no han hecho.
Porque nos pedían que hablemos del sistema fiscal, nos tendrían que decir por qué siguen empeñados en recortar los ingresos fiscales en 1.
586 millones, casi el 13% del presupuesto.
Díganoslo, porque no es entendible con los recortes y los impagos que hay, que ustedes sigan bonificando a los más ricos, que es lo que hacen esos recortes de 1.
586 millones.

Y, miren, ustedes deberían desglosar esas bonificaciones fiscales, las que vienen por decisiones de Madrid y las que vienen por decisión del Consell.
Y decirnos a qué ciudadanos afecta más, a los que tienen rentas más altas o a los que tienen rentas más bajas.
Sería un ejercicio de transparencia democrática que hacen otras comunidades autónomas, pero que ustedes no hacen.

Y mire, claro, por qué no lo hacen.
Pues seguramente no lo harán, y estoy convencida, porque el resultado sería insultante.
El resultado sería evidenciar que hay un privilegio que hoy es una broma macabra, el privilegio de los ricos, una broma macabra, ante una pobreza que es imposible ya de esconder y en una exclusión social que cada vez afecta más al conjunto de la ciudadanía, hace sufrir más a la gente.
Y eso es lo que está pasando en la calle, señor Fabra.

Mire, yo le voy a volver a preguntar, se lo dije otra vez, ¿están dispuestos a recuperar el impuesto de sucesiones, es decir, 826 millones que ustedes no han querido recuperar?

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora diputada.

La senyora Sanz Alonso:

¿Están ustedes dispuestos a ir directamente a la Moncloa, sin pasar por la mano del presidente de la Comunidad de Madrid…

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

La senyora Sanz Alonso:

…a exigir un sistema de financiación como corresponde y sin humillarnos a los valencianos?

Porque, si no lo hace, señor Fabra, ustedes están…

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz, por favor.

La senyora Sanz Alonso:

…desacreditados para seguir gobernando y debería convocar elecciones… (El president desconnecta el micròfon de la diputada) (Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Sanz, las únicas bonificaciones que se han incorporado este año al presupuesto han sido las bonificaciones de libros y para familias numerosas.
Esas son las únicas bonificaciones que hemos hecho este año.

Estamos hablando, lógicamente, de planteamientos ideológicos distintos.
Ustedes creen que habiendo una mayor inversión pública, es decir, incrementando el déficit, se podría resolver la situación.
Le voy a poner un ejemplo, señora Sanz.
En 2009 había en el Gobierno de España un superávit en las cuentas públicas; al año siguiente había un déficit de 11,2%.
110 millones de euros.

El último año, en el 2011, hubo un gasto por parte de las administraciones de 90.
000 millones de euros superior a los ingresos.
Hasta que no seamos capaces de reducir el déficit, difícilmente podremos crear crecimiento económico y empleo.

Sé que eso es contradictorio y opuesto a lo que ustedes dicen, por eso a nosotros nos dan la mayoría y a ustedes les vota muchísimo menos la gente, porque confía en este sistema, que es un sistema que da oportunidades a la sociedad, que lo único que busca es hacer pequeña la administración.
No como ustedes.
Dar más posibilidades y oportunidades a la sociedad, crear un escenario adecuado para que sean los propios emprendedores los que puedan sacar adelante la economía de esta comunidad.
Y no como ustedes, que lo único que buscan es la intervención, la tutela y atar de pies y manos a lo que es la sociedad para que no pueda ejercer su protagonismo.

Esa es la realidad.
Con lo cual, señora Sanz, vamos a seguir trabajando en lo que nos supone nuestra responsabilidad.
Y es seguir reduciendo el peso de la administración sin que se vean afectados los servicios públicos.
Fíjese, en sanidad tenemos un coste por ciudadano y año de 1.
110 euros.
Otras comunidades, como por ejemplo Extremadura, tiene un coste de 1.
697 euros ciudadano y año.
Hacemos lo mismo, somos más eficientes.
En esa eficiencia usted nos encontrará, dando por menos el mismo servicio a los ciudadanos y buscando reactivar la economía y creando un escenario adecuado para que la sociedad, las empresas, los ciudadanos puedan sacar adelante esta comunidad.
Ahí nos encontrará siempre.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor president, sembla que vosté hui no sap molt bé de què parla.
Beneficis fiscals del projecte de llei de pressupostos de 2013, 1.
586 milions d'euros.
Pràcticament mil de l'impost de successions i donacions que li ha preguntat la síndica del Grup d'Esquerra Unida si va a recuperar, perquè està bonificat pel seu Consell.
Eixe és el 25% dels ingressos de La Generalitat, segons va dir Moragues.
L'altre 75%, el sistema de finançament, que vostés ja no reivindiquen on cal, a Madrid, al Congrés dels Diputats.
Ací poden dir moltes coses, però on toca no.
I no és amb Ignacio González, sinó amb Mariano Rajoy.

I jo li pregunte: la falta de pes polític del Partit Popular valencià dins del PP espanyol és evident.
La falta de pes polític d'este Consell davant el Govern d'Espanya també és evident.
Fins i tot vostés han deixat que decaiguen o han retirat les proposicions de reforma de la LOFCA i de l'Estatut d'autonomia del País Valencià.

Per què passa tant Rajoy dels valencians?
Serà que estan vostés empestats per alguna raó en Gènova i en Moncloa?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí, gracias president.

Señorías.

Bueno, yo creo que ha quedado más que claro, más que patente y evidente que tenemos un déficit de ingresos y no tenemos un déficit de gastos, es decir, gastamos con eficiencia, apostamos por el gasto social.

No hay que hablar de recortes, hay que hablar de correcciones, hay que hablar de ajustes.
Nosotros tenemos hacemos una búsqueda continua de la eficiencia en nuestra administración pública.
Y lo que vamos a hacer, y eso sí que se lo digo, señor Blanco, es apostar, priorizar, por el gasto social y mantener la calidad de los servicios públicos, educativos, sanitarios y servicios públicos en general, porque la sociedad valenciana se merece esos servicios públicos de calidad y eficientes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.
Senyor president, l'actual situació financera de la Generalitat valenciana no sols és conseqüència d'un mal finançament, també han col·laborat vostés activament en fer aquest forat amb les seues polítiques malbaratadores i les seues infraestructures megalòmanes.

L'aeroport ha passat de ser el projecte estrella del Partit Popular a Castelló a voler ser venut a preu de saldo, però ni amb les rebaixes se'l vol quedar ningú.
Què ha passat amb el fons hispanolibi?
Sembla que Carlos Fabra no sols ens ha pres el pèl a la ciutadania, sinó també a vosté, senyor Fabra.

L'aeroport de Castelló és al 99% de la Generalitat valenciana, però el Consell no pinta fava.
Carlos Fabra fa i desfà al seu parer.
En aquesta qüestió tot el Consell està supeditat al poli-imputat de Castelló.
Fins a quan pensen mantindre Carlos Fabra al front d'Aerocas?
Quin Fabra mana més?
Carlos o Alberto?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Gracias, presidente.

Señoría.

Podríamos decir repetición del minuto anterior, pero se lo vuelvo a contar porque veo que le hace ilusión.
(Rialles)

Además, como en comisión ya quedó claro que usted está en contra del aeropuerto, que usted no quiere que vayan turistas a Castellón, (veus) cosa que es bueno que se sepa, pues le reitero que nosotros sí que queremos que vayan turistas a Castellón, y para eso está el aeropuerto…

El senyor president:

Senyora diputada!

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

…y estamos trabajando para que se ponga en funcionamiento.
Y para ponerse en funcionamiento, cosa que antes no me ha dado tiempo de decir, si ustedes hacen mucho ruido y hablan mal los inversores se suelen asustar.
(Protestes) Sí, sí, sí, sí, sí.
Cuando ustedes ponen en duda.
.
.
, (veus) cuando ustedes ponen en duda una infraestructura fundamental para una provincia y para su desarrollo turístico, que la oposición no esté de acuerdo con el desarrollo turístico de una provincia, pues, a un inversor (veus) le preocupa.
Eso a usted a lo mejor le cuesta entenderlo, pero le digo, nosotros trabajamos (veus) para poner en marcha el aeropuerto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments i veus)

Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació per a investigar i conéixer totes les actuacions dutes a terme pel Consell o alguna de les empreses públiques que hagen participat en la celebració de totes les edicions del gran premi de fórmula 1, com ara Circuit del Motor i Promoció Educativa, SAU, o Societat de Projectes Temàtics de la Comunitat Valenciana, SA, i amb relació a la compravenda de Valmor Sports, SL, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 44.
191 i 44.
888, BOC número 136)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació per a investigar actuacions del Consell o d'algunes empreses públiques que han participat en el gran premi de la fórmula 1, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a torn a favor, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

Per favor, senyors diputats.
.
.
(Remors) Senyors diputats, per favor.
.
.
Comence quan vullga.

La senyora Martínez Ruiz:

Señor presidente.

Señorías, una vez más subo a la tribuna de este hemiciclo a pedir su apoyo, su compromiso serio y sincero por la trasparencia, su apoyo para esclarecer absolutamente todo lo que por parte del gobierno valenciano se nos ha ocultado y se nos oculta de la fórmula 1, desde la construcción del circuito y hasta la compra de Valmor, por no decir el informe sobre los costes de la última edición, que aquí, en esta trona, el presidente Fabra se comprometió a entregar, y ya han pasado nueve meses.

Miren, nos mintió Camps y también nos está mintiendo el presidente Fabra, que es más de lo mismo.
El gobierno valenciano nos mintió sobre la construcción del circuito y los millones de euros que nos ha costado a los valencianos, y esta es la única respuesta que tenemos, muy clarita y muy escueta, eso sí, no se lo voy a negar: dos hojas en negro con un sello que marca «confidencial» del informe del IVIE sobre la fórmula 1.
Y yo les pregunto: ¿a esto se está refiriendo el presidente Fabra cuando habla de trasparencia?
(Aplaudiments) Señor Bellver, señor Bellver, ¿es esto en lo que usted está pensando cuando sonríe al hablar de trasparencia?

Miren, es una broma de muy mal gusto, porque nos hemos gastado.
.
.
, estas hojas en negro esconden más de cien millones de euros que es lo que nos hemos gastado en la construcción del circuito de fórmula 1.
Así es que, sí, nos mienten.
Nos han mentido también acerca del impacto de la celebración de las ediciones de la fórmula 1, porque el informe del IVIE recogía información falsa facilitada por Valmor.
Ya lo dije aquí una vez: o nos mentían en el número de asistentes o nos mentían en la recaudación por venta de entradas; o se perdieron 30.
000 asistentes o Valmor intentaba defraudar a la hacienda pública en las cuentas depositadas en el registro mercantil.

Y, finalmente, sobre la compra de Valmor, sobre la nacionalización de las pérdidas de esta empresa privada, y repito, «privada», hasta hace unos meses, vemos que el presidente Fabra se está incluso superando a su predecesor.
No digo yo que vaya a ser acusado de cohecho impropio por haber recibido unos trajes, pero hágaselo mirar, porque quizás su actuación pudiera encajarse y podía incluso haber incurrido en un delito de malversación de caudales públicos, el del artículo 434 del Código penal.
Así es que, sí, esta última actuación directa del presidente Fabra sobre la compra de Valmor es lo que ha motivado que los socialistas pidiéramos esta comisión de investigación.

Fuimos lo socialistas los que ya en diciembre del 2011 denunciamos y nos opusimos rotundamente a que se comprara Valmor, a que con el dinero de todos los valencianos se nacionalizara las pérdidas de una empresa privada.
Y qué descubrimiento, esta fue la primera decisión del presidente Fabra sobre los grandes eventos y sobre la fórmula 1, aquí vimos cuál era la prioridad del presidente Fabra, descubrimos en este momento que los valencianos tenían un presidente capaz con una mano de aplicar recortes tremendos en servicios públicos básicos, y con la otra mano era capaz de seguir pagando al magnate Ecclestone y de seguir manteniendo la fórmula a toda costa.

Pero, miren, aun en ese momento los socialistas confiábamos que esto no pasaría de ser un medio anuncio por parte del presidente Fabra, pensábamos que no sería capaz de ir a una notaría y de firmar la escritura pública de compra, a pesar de que también se intentaba engañarnos diciéndonos que la compra solamente iba a costar 1 euro.
.
.
Pero ellos sabían muy bien que lo que encerraba era asumir los 30 millones de euros de pérdidas que tenía Valmor.

Y yo me pregunto: ¿por qué esos 30 millones de perdidas?
¿Acaso el negocio de la fórmula 1 no daba beneficios?
¿Es que cuando el Consell embarcó a los socios de Valmor, que todo el mundo sabemos quiénes son, para constituir esta empresa pantalla, no estaban seguros de que iba a ser un gran pelotazo?
¿Entonces, quién se ha llevado este dinero?
¿Cómo se ha esfumado y cómo ha desaparecido?
Porque, si la fórmula 1 ahora sabemos que ha sido una auténtica ruina, ¿pueden explicar a todos los diputados de este hemiciclo y a todos los valencianos por qué es imprescindible salvar la fórmula 1?
.
.
.
¿Porque es rentable para la Comunidad Valenciana y para el turismo?
Pues, va a ser que no, porque incluso los informes del IVIE y la venta de las entradas y la recaudación por entradas lo dicen claramente, y además, al sector turístico se le puede ayudar de muchas otras maneras.
¿Porque la resolución del contrato con Ecclestone suponía pagar mayores indemnizaciones?
Pues, tampoco, porque, que yo sepa.
.
.
, claro, que no he visto ningún documento, el Consell directamente no contrató con Ecclestone, lo hizo Valmor.
.
.
Por lo tanto, Valmor tenía que ser quien pagara las indemnizaciones en caso de resolución del contrato.

Miren, la única respuesta posible es que el presidente Fabra quiere salvar Valmor y la fórmula 1, evidentemente, para tapar irregularidades.
(Aplaudiments) Y, miren, indistintamente de las razones políticas que en aquel momento el gobierno anterior decidiera para mantener la fórmula 1, lo cierto, lo efectivamente cierto, es que ya le corresponde al señor Fabra la decisión directa del señor Fabra y no del diputado ausente y barquero en ratos libres, es él el protagonista de este nuevo capítulo vergonzoso de la fórmula 1 que supone comprar Valmor.
Ha sido el presidente Fabra, y solamente él, quien se ha comprometido en escritura pública, en nombre de todos los valencianos, a no exigir responsabilidades a los administradores de Valmor por el incumplimiento de las obligaciones derivadas de su cargo, y esto, señores diputados, esto es muy grave.

¿Desde cuándo.
.
.
, me pregunto, desde cuándo los valencianos le han dado a Fabra facultades para elegir y decidir a quién no se le van a aplicar las leyes?
¿Desde cuándo?
Al firmar esa escritura, el presidente Fabra no solamente ha comprado una empresa sin saber el coste real de la misma, no solamente ha pagado 1 euro ficticio inyectando dinero público a Valmor, insisto, una empresa en ruinas y quebrada, para que no tuviera que disolverse, sino que, además, ha concedido él solito una amnistía al más puro estilo Montoro a los administradores de Valmor por las actuaciones ilegales y fraudulentas que pudieran haber llevado a cabo mientras administraban Valmor.

Así es que yo me pregunto y les pregunto: ¿dónde está el informe jurídico y económico que habilita, que faculta a la Generalitat valenciana a firmar, a comprar Valmor en estas condiciones?
¿Qué abogado del estado, qué alto funcionario ha informado positivamente la compra de Valmor?
¿Dónde está ese informe?
¿Qué informe se ha elaborado y por quién que diga que el coste de la compra de Valmor no supone un enriquecimiento injusto para los propietarios de la empresa y que, además, es adecuado?

Miren, yo lo he pedido por escrito, ¿y saben lo que me ha contestado, como siempre, de juzgado de guardia?
Pues, que no hay ningún informe económico ni jurídico que justifique y avale la compra de Valmor, que lo único que hay es un acuerdo del consejo de administración del circuito del motor, lo único que hay es un informe de la sociedad de proyectos temáticos, es decir, nada de nada.
.
.
Esto es como Juan Palomo, yo me lo guiso y yo me lo como, porque, que yo sepa, los miembros del consejo de administración de Circuito del Motor y los miembros del consejo de administración de Sociedad Proyectos Temáticos, son también ustedes.
Por lo tanto, más mentiras, más ocultación y más falta de trasparencia.

Por eso, presidente Fabra, como le decía al principio, recapacite, ándese con mucho cuidado, porque algún día algún valenciano, alguna asociación, algún diputado, algún grupo de la oposición, acudirá a los tribunales para que ustedes respondan de lo que han hecho por la compra de Valmor, para que usted explique por qué, según el artículo 434 del Código penal, usted ha dado una aplicación (veus) privada a los bienes de la administración pública.
Así es que, pida a su grupo parlamentario que voten a favor de la constitución de esta comisión, no nos haga otra vez tener que ser los socialistas valencianos quienes acudamos de nuevo a los juzgados para que den explicaciones de lo que ha hecho, porque ya le anticipo, señor Fabra, señores diputados del Partido Popular, no les vamos a consentir que ustedes.
.
.
, Fabra garantice nada menos que en escritura pública, impunidad a quienes han incumplido las leyes con tanto descaro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Martínez.

¿Para el turno en contra?
Por parte del Grupo Parlamentario Popular, el ilustre diputado César Sánchez tiene la palabra.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Martínez, el Grupo Parlamentario Popular no va a apoyar la creación de esta comisión de investigación, y voy a darle algunos motivos.

Todo el mundo es consciente de que el escenario económico internacional y nacional que había cuando se decidió poner en marcha la fórmula 1 nada tiene que ver con el escenario actual.
Y el gobierno actual de La Generalitat está siendo responsable y está haciendo todo lo que puede para gestionar de la mejor manera la fórmula 1 pensando siempre en el interés general de todos los valencianos.
Como usted bien sabe, en 2013 no habrá gran premio de fórmula 1 en Valencia y la apuesta de este gobierno es una apuesta por la alternancia.
Ayer mismo lo volvió a anunciar el presidente del Consell, su reunión con el señor Ecclestone para acordar la alternancia del gran premio de Europa con Montmeló.
Y ahora falta simplemente el acuerdo con el gobierno de Cataluña.

Desde la responsabilidad, negociamos la alternancia y tampoco renunciamos a la rebaja del canon.
Queremos asumir el contexto económico en el que vivimos con la máxima sensatez.
Hoy las prioridades del gobierno valenciano son diferentes, hoy las prioridades del gobierno valenciano son pagar y seguir haciendo reformas que mejoren nuestra competitividad y nos hagan más sostenibles.
Y todo esto queremos hacerlo compatible con trabajar para mantener una imagen atractiva de nuestra comunitat, para generar riqueza, para atraer inversiones, reducir el gasto y garantizar nuestros compromisos de pago.
Este es el plan que hemos establecido para salir de la crisis: mejorar lo que funciona y eliminar aquello que no funciona.
Desde el compromiso con las personas, que es una prioridad de este gobierno, y siendo conscientes de que es imprescindible para nuestro futuro la internacionalización de nuestra tierra.

Y eso es precisamente lo que estamos haciendo en relación a la fórmula 1 en nuestra comunidad, actuar, como decía, con sensatez, con responsabilidad, que son las características del gobierno del presidente Fabra.
Porque para nosotros la fórmula 1 es una buena herramienta para promocionar nuestra comunidad y una herramienta que estamos adaptando a la realidad económica que vive nuestra tierra, con eficiencia y con austeridad.
El hecho de que podamos tener un gran premio en 2014, en 2016 y en 2018 alternando con Cataluña garantiza precisamente esto, hacer compatible nuestros compromisos con las personas y, al mismo tiempo, hacer compatible esto con seguir invirtiendo en nuestra comunidad y en el futuro de todos los valencianos.

No somos los únicos que apostamos por la alternancia.
El gran premio de Alemania, por ejemplo, ya se celebra en dos ciudades distintas desde el año 2008.
Además de grandes premios como el de Francia y Bélgica que se alternan a partir de este año, como otras regiones de Europa, que también apuestan por la internalización de sus regiones e intentar ponerlas y ubicarlas en el mapa del mundo.

En cuanto a la petición de crear una comisión de investigación, ustedes solicitan una comisión de investigación para poner a disposición de la cámara contratos, expedientes.
Y saben perfectamente que la inmensa mayoría de la información está a disposición de su grupo parlamentario y de todos los grupos parlamentarios.
Además sabe que la Sindicatura de Cuentas está fiscalizando absolutamente todas las cuentas del gobierno valenciano y todas las cuentas de las operaciones que ejecuta el gobierno valenciano, también en este tema que nos ocupa.

Habla usted de irregularidades.
Ustedes pueden decir y hablar mucho de irregularidades, pero todavía no ha puesto ninguna irregularidad encima de la mesa.
No le quepa a usted la menor duda de que si existe una irregularidad el gobierno valenciano será el primero que perseguirá esa irregularidad.

Pero a ustedes no les preocupa realmente el hecho de crear una comisión de investigación.
Ustedes lo que quieren es seguir en su campaña de desprestigio a nuestra comunidad.
Para nosotros es esencial que nuestra comunidad tenga una buena imagen dentro y fuera de nuestras fronteras, para que puedan seguir viniendo turistas, para que puedan seguir viniendo inversiones del extranjero y para que los ciudadanos que viven en nuestra comunidad se sigan sintiendo orgullosos de vivir en nuestra comunidad.

Ustedes, a diferencia de nosotros, se dedican todo el día a atacar a nuestra comunidad fuera de nuestras fronteras, a atacar la imagen de nuestra comunidad fuera de nuestras fronteras.
Y lo que ustedes deben saber es que cada ataque que hacen a la imagen de nuestra comunidad es un ataque al futuro de los valencianos y es un ataque al bolsillo y a la economía doméstica de las personas que viven en nuestra comunidad.

Vamos a hacer compatible cumplir con nuestras obligaciones y seguir apostando por el futuro económico de nuestra comunidad.
Como he dicho antes, no podemos perder la perspectiva.
Somos conscientes de que el compromiso del gobierno valenciano en estos momentos es cumplir con sus pagos, es cumplir con las personas y, al mismo tiempo, hacerlo compatible con seguir invirtiendo en el futuro de nuestra comunidad.

Los eventos de promoción que se celebran en la comunitat son indispensables para nuestro sector turístico e industrial y son un gran instrumento de promoción que nos permite ofrecer la imagen que queremos ofrecer fuera de nuestras fronteras, con todas nuestras potencialidades.

Ahora bien, lo vamos a hacer desde la sensatez, desde la austeridad, desde la eficiencia y desde la transparencia, siendo conscientes.
E insisto en que la prioridad para el gobierno valenciano hoy es hacer compatible, invertir en nuestra comunidad, invertir en la imagen de nuestra comunidad, teniendo claro que la prioridad es pagar y la prioridad es cumplir con las personas que viven en nuestra comunidad.
Porque en un mundo cada vez más competitivo debemos seguir apostando por aquello que genera empleo, es decir, bienestar.

Y nuestra apuesta también son las exportaciones de nuestros productos, las inversiones extranjeras y establecer lazos que nos permitan que por el canal por el que pueda salir una naranja fuera de nuestra comunidad pueda volver un turista o pueda volver una inversión del extranjero.

De ahí nuestra apuesta por las comunicaciones, nuestra apuesta por el AVE, el AVE a Valencia, el AVE a Alicante, que será un gran éxito del gobierno de Marino Rajoy.
Y nuestra apuesta también por los aeropuertos que van a traer no sólo turistas sino además inversiones del extranjero.
Y además nos van a permitir poder colocar nuestros productos, lo que somos capaces de hacer en nuestra comunidad, en cualquier punto del mundo en tiempo récord.

Señorías, gestionar una comunidad es tomar decisiones y, con independencia del color político, lo razonable es pensar que siempre quien toma decisiones las toma desde la buena fe.
Entiendo que algunos de ustedes que nunca han gobernado no entienda esto de tomar decisiones, pero es incomprensible en el caso de otros que han gobernado España, como su caso, más después de ver toda la sociedad española cómo decisiones erróneas han dejado a España en la ruina más absoluta.
Siendo muy bien pensado, algunos de ustedes pueden pecar por desconocimiento o por inexperiencia; en el caso de los socialistas pecan de solo ver la paja en ojo ajeno.

Señores de Partido Socialista, nosotros vamos a seguir apostando por lo que es importante para nuestra comunidad: generar empleo.
Y entendemos que generamos empleo invirtiendo en las infraestructuras necesarias e invirtiendo, también, en promocionar nuestra comunidad lejos de nuestras fronteras siendo conscientes.

Insisto una vez que para nosotros la prioridad hoy son las personas y pagar, pagar a todos aquellos que en estos momentos están esperando que la administración autonómica les pague.
Por eso vamos a seguir reivindicado una financiación justa para nuestra comunidad.
Lo hicimos entonces, cuando gobernaba el Partido Socialista, y lo hacemos ahora que gobierna el Partido Popular.
Ustedes entonces callaron, cuando la economía según ustedes era una economía boyante, la que había en España, y ahora, sin embargo, se apuntan con algo de recelo al carro.
Entonces ustedes no fueron leales con la Comunidad Valenciana.
Hoy les puedo decir que ni son leales con la Comunidad Valenciana, ni son tampoco leales con España.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Per a torn de rèplica, té la paraula la senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Muchas gracias.

Señor Sánchez, me parece muy bien lo que aquí ha planteado sobre la fórmula 1 y su futuro.
Pero es que aquí lo que estamos pidiendo los socialistas son explicaciones del pasado, de lo que han hecho, de por qué han comprado Valmor.
(Aplaudiments) Y esta comisión es para esto.
Y además, en fin, con todo el cariño, no sé qué intervención le han pasado, me parece que ha sido la equivocada, no sé, no le he escuchado a usted hablar nada sobre la fórmula 1 y sobre la actuación del presidente Fabra.
Y en cuanto a las prioridades del gobierno valenciano: pagar.
Ya, ya lo sé, pagar a Ecclestone, pagar a Valmor.
(Aplaudiments) Sí, eso lo tenemos muy claro.

¿Y la documentación la tenemos toda a nuestra disposición?
Mire, eso es absolutamente falso.
Hasta cuando les he preguntado al Consell sobre la deuda que tienen con fórmula one, porque ustedes deben a todo el mundo, pero, claro, a Ecclestone le pagan, hasta en esto me han contestado que esta información es confidencial.
No tienen ustedes vergüenza, no tienen ustedes vergüenza.

Miren, y en relación con el señor Bellver, que ahora lo veo aquí, cuando hace cuatro días ya anunciaba que nos iban a votar en contra de todas las comisiones de investigación, porque los grupos de la oposición abusábamos, no hacíamos más que pedir comisiones, no teníamos propuestas.
Pues, mire, sí, le voy a dar la razón, señor Bellver, sí, es cierto.
Los grupos de la oposición abusamos.
Pedimos comisiones de investigación.
Y es verdad que las comisiones de investigación es para supuestos muy graves, para supuestos realmente excepcionales.
Y seguramente ese es el uso que en el resto de parlamentos autonómicos y en el resto de parlamentos europeos se hace.
Pero, mire, es que lo que está pasando aquí no está pasando en ningún sitio.
La situación en la que se encuentra la comunidad es excepcional.
¿O me pueden decir cuántos parlamentos tienen imputados, acusados, sentados tranquilamente en sus escaños?
¿Cuántos?
Díganme algunos.
¿Cuántos?
(Aplaudiments)

Así es que sí, aquí no tenemos otra posibilidad que pedir comisiones de investigación porque es la única manera que tenemos de hacer público y de denunciar las irregularidades en las que ustedes están metidos, que con el paraguas de la opacidad y escondidos en las cláusulas confidencialidad, ustedes campan a sus anchas para desviar el dinero presuntamente para financiar a su partido político, al Partido Popular.
(Aplaudiments) Así es que sí, esta es la alternativa para los socialistas.
O venimos aquí y pedimos comisiones de investigación o nos vamos a los juzgados a denunciar sus tropelías y sus fechorías.

Y, miren lo que dicen algunos jueces sobre las cláusulas de confidencialidad.
El juez de Nóos cuestiona la opacidad de los contratos de los eventos deportivos.
Cuidado que a algún juez no le gusta lo que ustedes hacen.
Así es que les pedimos que no esperen más, que sea valientes, que ahora tienen una oportunidad, que no esperen a sentarse en un banquillo, ni que sean jueces, como el juez Castro, quienes les pidan los papeles confidenciales y quien les pregunte por estos negocios opacos de la fórmula 1, que les pregunten a quién o qué están protegiendo con estos documentos.
Porque, mire, los valencianos no nos merecemos un presidente que se esconda bajo estos contratos, bajo cláusulas confidenciales, ni que tampoco gobierne bajo la sombra de absolutamente ningún sobre.

Por eso, porque la transparencia es la única solución para salvar la ya muy escasa credibilidad que tienen los gobernantes de esta comunidad, por eso les pedimos que voten a favor de esta comisión.

Y, miren, les pido que este debate no sirva solo para disimular la vergüenza de muchos de los diputados de su partido que están en sus escaños y que en conciencia votarían a favor de más luz y de más transparencia en la gestión de su gobierno.
De diputados y de diputadas imputadas en causas judiciales que con toda probabilidad e injustamente van a pagar las decisiones y los delitos de otros.
De otros que les pusieron los papeles encima de la mesa para firmar, pero que seguramente los que firmaron no obtuvieron nada a cambio.

Así es que les pido que ya que parece no importarle nada la imagen de la Comunidad Valenciana, ni los valencianos, les pido que aunque sea solamente por solidaridad con esos compañeros y compañeras de su partido y de escaño a los que se les está pidiendo penas de cárcel por esta manera de gobernar, al menos por eso deberían votar a favor de esta comisión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Martínez, son ustedes de los de haz lo que yo digo, pero no lo que yo hago.
Nos hemos cansado de escuchar al señor José Blanco y a líderes de su partido en la Comunidad Valenciana decir algunas cosas y ahora resulta que han descubierto la presunción de inocencia en su partido.
(Aplaudiments)

Tenemos también en la oposición a Izquierda Unida, que ahora resulta que también ha descubierto la presunción de inocencia, ahí arriba, en el norte de España, y tenemos a la escopeta nacional, que es el mejor reflejo de esta UTE temporal de partidos, el tripartito, que tiene fecha de caducidad, las próximas elecciones, que cuando pierdan cada uno volverá a su gallinero.
(Aplaudiments)

Ustedes son el partido de la incoherencia, el partido de la incoherencia… No, esa parte de ahí es más gallinero que escaño.
(Protestes) Ustedes son el partido de la incoherencia.
Mociones de censura… Esto es un parlamento y eso son escaños con gallinero.
(Protestes) Ustedes son el partido de la incoherencia.
Mociones de censura cuyos detalles prefiero no entrar en ellos, ex ministros que descubren la presunción de inocencia y líderes nacionales de un partido que vienen a la Comunidad Valenciana a decir una cosa y luego a hacer otra distinta.

Mire, señora Martínez, ustedes pueden dar poco ejemplo de ética y de moral.
Y tienen un problema, y es que cuando se suben a esta tribuna y hablan de determinados temas tienen antes que mirar dentro de su partido, porque su partido tiene muchas explicaciones que dar a la sociedad española y también a la sociedad valenciana después del daño que han hecho a la Comunidad Valenciana durante los últimos años.
(Aplaudiments)

Se lo he dicho en mi primera intervención, señora Martínez, el Partido Popular en la Comunidad Valenciana, este grupo parlamentario y el gobierno valenciano va a apostar por la prioridad, que son las personas en nuestra comunidad y pagar las deudas que tenemos, siendo conscientes del por qué tenemos estas deudas.
Pero lo vamos a hacer con perspectiva, teniendo en cuenta que tenemos que seguir invirtiendo en nuestra comunidad, con sensatez, con responsabilidad, con sentido común, pero seguir invirtiendo en el futuro de esta comunidad.

Por eso, la fórmula 1 entendemos que nos sitúa en el mapa.
Lo entendíamos antes; lo entendemos ahora, aunque racionalicemos la inversión.
Nos sitúa en el mapa.
Nos hace más fuertes.
Y nos hace más competitivos.
Nos da una imagen de modernidad.
Nos permite que, por ejemplo, en el año 2012, quienes visitaron Valencia, la Comunidad Valenciana, invirtiesen en turismo 4.
840 millones de euros.
O, según la encuesta del gasto turístico Egatur 2012, y también el impacto de la fórmula 1 en la Comunidad Valenciana, prevea que durante el año 2012 y el gran premio de 2014 se deje en la Comunidad Valenciana un retorno de más de cien millones de euros.

Ustedes no quieren investigar nada.
Quieren seguir dañando a la Comunidad Valenciana.
Quieren seguir haciendo ruido, ensuciando la imagen de la Comunidad Valenciana.

Yo no sé si ustedes ya se han puesto de acuerdo para ver quién de todo el tripartido irá a Bruselas a decir que en la Comunidad Valenciana también se están haciendo las cosas mal en materia de fórmula 1.
Lo que deberían es ustedes ponerse de acuerdo para ir a Bruselas a hablar de las potencialidades que tiene nuestra comunidad, de las oportunidades que tiene nuestra comunidad, que es un lugar excepcional donde invertir, donde vivir, donde venir de vacaciones para disfrutar de nuestra cultura, de nuestra tierra, de nuestro medio ambiente, para disfrutar de la calidad de vida que hay en nuestra comunidad.
Eso es lo que tienen que hacer cuando salen de nuestras fronteras, en vez de seguir ensuciando la imagen de nuestra comunidad.
Porque, le digo lo que le dije en mi primera intervención, cada vez que ustedes atacan la imagen de la comunidad están atacando directamente el bolsillo y el futuro de todos los valencianos.

Nosotros podemos darles explicaciones, si quieren una comisión de investigación, del por qué estamos como estamos.
Les podemos dar explicaciones de por qué la comunidad ha tenido que endeudarse durante estos últimos años.
Y también podemos explicarles que el gobierno de Zapatero maltrató a la comunidad.

Y también podemos explicarle, lo que le he dicho también en mi primera intervención, que nosotros vamos a seguir reivindicando una financiación justa.
No queremos ser más que un extremeño, que un cántabro o que un asturiano; queremos ser iguales.
Y vamos a reivindicarlo.
Y vamos a lucharlo.
Y vamos a estar al lado del presidente Fabra.
E iremos donde haga falta a defender lo que es justo para nuestra comunidad, que es una financiación que nos negó Zapatero y que ahora, con toda la fuerza del mundo, les reivindicamos al Partido Popular en España y a Mariano Rajoy.
Ustedes, entonces, no hicieron lo mismo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Per a fixació de posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró.
(Remors) Ah!
, no?
Perdó.
Doncs vosté, no passa res.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories, jo al·lucine cada vegada més.
En l'última intervenció de cinc minuts no s'ha parlat res de la qüestió.
Li ha faltat nomenar Filesa.
.
.
, jo què sé, podia haver parlat de qualsevol cosa; però res de la proposta de comissió d'investigació, que jo crec que en condicions normals no caldria, de deveres ho dic.
Si funcionaren els mecanismes de control parlamentari, no caldria esta comissió d'investigació que es proposa.
El problema és que no estem en condicions normals, perquè el PP ho impedix.
No estem en condicions normals en el País Valencià, i no estem en condicions normals tampoc a esta institució parlamentària.

L'objecte de la comissió, en el fons, és accedir a informació que hauria de ser pública, perquè la despesa també és pública i perquè ho diu la llei.
I el tema és la fórmula 1, eixe desgavell que sí que ha posat València en el mapa, però no crec que perquè puguen entendre les nostres reivindicacions de finançament.

Ho vaig dir en el debat amb el senyor Moragues, és una anècdota real.
Este estiu estava jo en Santander, vaig anar al mercat, i parlant amb el pescater em va dir que ací cremàvem bitllets.
La imatge que tenien nostra era que cremàvem bitllets, perquè veuen com estem gastant-s'ho, en un moment de crisi, en carreres de cotxes, en Bernie Ecclestone, en Fernando Alonso.
.
.
Eixa imatge del Ferrari de Rita Barberá i de Francisco Camps, eixa és la imatge que vostés volen projectar.
Però la imatge real és la dels xiquets i xiquetes en barracons; la imatge real és la dels dependents que estan morint-se sense que arribe l'ajuda; la imatge real és la dels proveïdors que no cobren; les associacions que tanquen.

I vosté puja ací a fer un discurs que.
.
.
, li faltava un poquet més d'èmfasi i era, tal qual, Francisco Camps en la legislatura anterior.
(Remors)

La política d'escaparata, la política de malbaratament, la política d'estar submisos als interessos privats.

No sabem exactament quant ens ha costat la fórmula 1.
Però entre la construcció del circuit -que no anava a costar-nos res i sembla que són més de 90 milions d'euros-, el cànon -que no hem sabut exactament la quantitat fins fa ben poc, vora 23, 24 milions per any-, les despeses d'organització i seguretat, els drets de televisió -que després hem vist com eren una corruptela absoluta-.
.
.
; jo crec que més de 200, tal vegada 250 milions d'euros.

Això sí, se li cedix l'organització del gran premi a una empresa privada, a Valmor, hem de dir: a Bancaixa, a Fernando Roig, a Jorge Martínez Aspar i a Vicente Cotino, perquè tenen noms i cognoms.
Són amics del Partit Popular, ben propers.
I dius tu: «Bé, una empresa que voldrà fer negoci, assumir els riscos empresarials, perquè s'haurà cregut el discurs del Partit Popular que ahí hi ha un potencial.
» No, no, no.
Eixa empresa resulta que és comprada per un euro per part de la Generalitat valenciana, que assumix un deute de 24 milions i un préstec de 16; és a dir, una pèrdua de 40 milions d'euros.
Però quina inversió empresarial és eixa?
Eixos són els emprenedors que tenen vostés, els qui fan negoci segur a costa de l'administració i, quan el negoci no funciona, ho assumim tot i totes les seues pèrdues.
Eixe és el fons de la qüestió.

I quina és la forma?
La forma és l'opacitat més absoluta.
Clàusules de confidencialitat absolutament contràries a la llei; i podria citar-li la senyora Alicia de Miguel, que s'asseu al seu costat.
Mire vosté, ho va dir el dia 18 d'octubre: «En ningún momento, en ningún momento se puede considerar confidencial y no se considera, y usted lo sabe, el coste.
En ningún momento en los contratos, que están bajo esta ley de contratos del estado, puede considerarse confidencial cómo y dónde se paga, y usted lo sabe.
» Això me responia la senyora De Miguel.
I això estan incomplint-ho vostés.

Quan vosté ha pujat ací a dir que está todo a su disposición.
.
.
, jo, de deveres, no sé si vol provocar la hilaritat de l'oposició, però Miliki i Fofito ho feien millor.

Perquè, mire, jo vaig demanar el contracte de la fórmula 1; em digueren que no, que era confidencial.
Aleshores, vam dir: «Ensenye'ns les parts del contracte que no siguen confidencials.
» I la resposta va ser: «No, tot el contracte és confidencial.
» I la tercera sol·licitud va ser: «Mostre'ns, almenys, la clàusula de confidencialitat per a poder comprovar que existix -perquè en el cas de Calatrava ens van mentir durant dècades, no existix la clàusula de confidencialitat.
» Sap quina va ser la resposta?
, que la clàusula de confidencialitat és confidencial.

Per tant, la forma és l'opacitat, la falta de legitimitat, perquè va ser renovat el contracte per un president que estava a punt de dimitir en juliol de 2011, i l'engany, amb eixe informe de l'IVIE que mai ha existit.

Per tant, hi ha matèria de sobra per a esta comissió.
Ja que ni el president de la cambra ni la mesa -amb majoria del PP- defensen els drets dels diputats i les diputades per a accedir a eixa informació i per a obtindre resposta, esta comissió permetria demanar la compareixença de les autoritats que han de donar explicacions de com s'han malbaratat eixos més de dos-cents o dos-cents cinquanta milions d'euros de diners públics.

Ja sabem que el PP no ho va a permetre; però, mire,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
almenys, passem ací l'estona i parlem d'este tema.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixar posició el Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Miren, estic totalment d'acord amb el que ha dit el senyor Blanco a l'inici de la seua intervenció.
Sembla que ací hem vingut a parlar de tot, menys de la fórmula 1, dels contractes opacs, de la compra de Valmor, etcètera.
No he sentit encara el representant del Partit Popular parlar del que hem vingut ací a parlar.
Per tant.
.
.
I no entenc que el president d'estes Corts no haja tallat i dir-li que se cenyira al tema, com ens fa als diputats de l'oposició.

Miren, el govern del Partit Popular ens va dir que «la fórmula 1 tendría un coste neutro; que el gran premio no costará ni un euro a las arcas públicas.
En Valencia, tendremos fórmula 1 a coste cero para La Generalitat».
Com diria l'humorista, ¿saben aquell que diu que no ens costarà ni un duro i acabarà costant-nos 300 milions d'euros?
300 milions: 100 milions en un circuit urbà, quan a pocs quilòmetres tenim el circuit de Xest; 134 milions d'euros en el cànon, pagats en paradisos fiscals britànics, com hem denunciat des de Compromís; 22 milions d'euros en la retransmissió de Canal 9, sense exclusivitat, perquè també ho feien altres cadenes; i, finalment, la cirereta del pastís, 41 milions d'euros que va assumir La Generalitat en el deute de Valmor.
300 milions d'euros de despesa.
I encara no ens han dit quin és l'impacte econòmic que ha generat la fórmula per a valencians i valencianes, cosa que va prometre el senyor Fabra.

Senyories, estos 300 milions d'euros exemplifiquen la política del Partit Popular.
Una política opaca que amaga el que es fa amb els diners públics, darrere d'una suposada confidencialitat que, como bé ha dit el senyor Blanco, és il·legal.
Una política fracassada, perquè ni els mateixos informes de La Generalitat d'impacte econòmic avalen una despesa tan gran.
I, finalment, el més preocupant, els 300 milions d'euros, que representen una política pensada per als amiguets i no per a la ciutadania.

La compra de Valmor i el pagament del seu deute, però també tota la despesa que ha assumit La Generalitat, correspon a un model que podíem qualificar el model del capitalisme d'amigatxos.
En este capitalisme, tots els qui paguem impostos generem un negoci, posem les infraestructures, la promoció i els diners perquè, al final, els amiguets del Partit Popular acaben muntant el seu negoci.
Si la cosa té èxit, si la cosa té èxit, els diners se'ls emporta Valmor -que es podia haver denominat, perfectament, «Amigatxos del PP, SL»-; si la cosa no va bé, com ha sigut el cas de la fórmula 1, tots els valencians i valencianes patim retallades en sanitat, en educació, en investigació, per a donar-los a «Amigatxos del PP, SL».

És un modus operandi que recorda, i molt, al que ha passat amb les ajudes de la banca als diferents governs d'Espanya; negocis que quan hi ha guanys se'ls emporten uns poquets, però quan hi ha pèrdues les paguem entre tots i totes.
Quina casualitat que este tipus d'operacions sempre passen amb els mateixos, grans empresaris i grans amics del Partit Popular.
Si eres una persona emprenedora, no tens sort en la teua iniciativa, pots quedar-te en la ruïna.
Si tens una casa i no pots pagar-la, et quedes endeutat per a tota la vida i, a més, sense casa.
Però si eres un empresari amiguet del Partit Popular, no només no perds res, sinó que, a més, no has d'assumir ninguna responsabilitat, perquè això és el que va firmar el senyor Fabra amb el contracte de la compra de Valmor.

Senyories, fins ací, podíem tirar-li la culpa al senyor Camps i dir que han evitat un mal major.
Fins i tot, podíem fingir que, mentre es feien totes estes barbaritats, vostés no estaven aplaudint d'allò més en els seus escons.
Però a vore si ens poden explicar açò, ¿qui va obligar el senyor Fabra a signar un contracte de la compra de Valmor que deia: «Asume la exención de responsabilidad civil de los administradores salientes, por incumplimiento de las obligaciones legales derivadas de su cargo.
»?
Qui el va obligar?
Qui el va obligar?

I podem anar més enllà.
Com vam denunciar fa uns dies des de Compromís, ¿qui obliga Fabra a comprar una empresa sense cap informe de l'IVIE?
¿Qui obliga Fabra a mentir al síndic de Comptes, dient que existix un informe, que després la consellera Català -que està ací present- diu que no existix?

Miren, se m'ocorren moltes preguntes: per què el senyor Fabra accepta eixa clàusula?
Els propietaris de Valmor, també han fet donacions al Partit Popular?
Per què es paga el cànon en un paradís fiscal?
Per què el cànon es paga quan toca, mentre no es paguen a milers de valencians i valencianes les seues subvencions?
Quins són els estudis econòmics que avalen el cost zero?
Per què es va comprar Valmor sense cap informe i mentint al síndic i a la societat valenciana?
Què hi ha darrere de les pàgines opaques i negres dels contractes de la fórmula 1?

Crec que són preguntes que mereixen una resposta.
No ho creuen, senyories del Partit Popular?

Per això, des de Compromís anem a recolzar la creació d'aquesta comissió d'investigació i.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
esperem que vostés recapaciten.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Acabat el debat del sext punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
42 vots, sí; 48 vots, no.
Queda, per tant, rebutjada.

Propostes de creació d'una comissió especial d'investigació que estudie les adjudicacions de contractes públics de La Generalitat a l'empresa Over Marketing i a la resta d'empreses propietat de Daniel Mercado, presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 44.
199, BOC número 136) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 44.
359, BOC número 136); i propostes de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre les relacions dels responsables polítics de La Generalitat amb l'Institut Nóos, presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 48.
989, BOC número 138) i pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 49.
154, BOC número 138)

El senyor president:

Sèptim punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió especial d'investigació sobre els contractes públics de La Generalitat a l'empresa Over Marketing, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 44.
199, acumulada a la proposta de creació d'una comissió especial d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Compromís amb el registre d'entrada número 44.
359, acumulada a la proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre les relacions de La Generalitat amb l'Institut Nóos, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 48.
989, acumulada a la proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Socialista amb el registre d'entrada número 49.
154.

Per al torn a favor, té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories, anem a debatre dos propostes diferents o quatre propostes sobre dos temes diferents, que són dos casos de corrupció diferents, que mereixerien dos debats diferents.

Han estat presentades, en primer lloc, per Esquerra Unida, després s'han sumat altres grups, però no anem a poder tindre un debat normal, anem a embolicar el cas Over Marketing y el cas Nóos perquè al PP li convé mitigar els danys, ja que no pot evitar -perquè això sí que no pot fer-ho- que fem estes propostes, que les portem al ple, que les defensem, el que intenta és que tingam menys temps.
Jo crec que quasi podien haver-ho embolicat tot, totes les comissions d'investigació en un paquet i en deu minuts.
El cas és que entre Over Marketing i Nóos n'hi ha poques similituds però alguna n'hi ha.

En primer lloc, que els dos casos estan dins del sumari del Palma Arena, que està portant a terme el jutge Castro però, clar, Nóos és la peça separa número 25 i Over Marketing la número 27, i, per tant, porten instruccions diferents.

També tenen en comú que són testimonis de la megacorrupció del Partit Popular balear i del Partit Popular valencià.
Recordem tots aquella foto en l'any 2005 de Francisco Camps, Jaume Matas, Esperanza Aguirre, presentat l'eix de la prosperitat.
Doncs, bé, eixe eix de la prosperitat s'ha demostrat que era l'eix de la corruptela, l'eix del malbaratament.

Tenen en comú els dos casos que ens han costat, com a mínim, de moment, més de quatre milions d'euros als valencians i les valencianes, amb convenis en el cas de Nóos i amb contractes en el cas Over Marketing i empreses satèl·lits.

Tenen en comú l'opacitat, que en el cas Nóos és total i absoluta, i, en el cas, Over Marketing, és selectiva.
¿On estan les factures?
Les factures, ¿on estan?

I també tenen en comú que afecten a altíssims dirigents del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, altíssims dirigents del PP, que són diputats o diputada d'esta cambra i que, curiosament, en estos moments no estan ací per a escoltar-nos: el senyor Francisco Camps -que hauria de seure en aquella banqueta-, la senyora Rita Barberá i el senyor Serafín Castellano no estan, però estan afectats directíssimament per estos casos.

I, per últim, tant Nóos com Over Marketing tenen per davant un llarg futur judicial.
La instrucció de Castro ha demostrat que s'ha acabat la impunitat amb què el Partit Popular i altres institucions de l'estat han estat actuant durant tant de temps.

Però bé, en els tres minuts i mig que em queden hauré de parlar de Nóos i hauré de parlar d'Over Marketing.

Sobre el cas Nóos ja demanàrem una comissió d'investigació l'any passat.
El 8 de març de 2012 va fer el debat, Esquerra Unida va fer la primera proposta i la senyora Verònica Marcos va prendre la paraula per a manifestar la posició contrària del seu grup, fonamentalment amb dos arguments i, després, tota la parafernàlia esta que estem en contra dels interessos valencians i que taquem la imatge, però coses concretes en va dir dos: primer, que ens havien respost totes les preguntes i ens havien donat tota la documentació, cosa que li vaig demostrar en aquell mateix debat ensenyant-li les respostes que era absolutament mentida, i, en segon lloc, va dir que tot estava fiscalitzat per la Sindicatura de Comptes.
Això era de veres, tan fiscalitzat com que pot llegir vosté ací «El síndic contradice al Consell al denunciar que los contratos con Nóos fueron irregulares.
» Van tindre una compareixença fa escassos dies.
Esta és la fiscalització de la Sindicatura de Comptes, no crec que siga una defensa molt adequada per a la seua posició.

El cas està ben clar.
Iñaki Urdangarin i Diego Torres són socis, se munten una empresa i volen aprofitar els lligams familiars que vinculen Urdangarin amb el rei d'Espanya, i fan una reunió a Sarsuela, i són apadrinats, en primer lloc, per Juan Carlos de Borbón, i, després, a partir d'ahí, per Rita Barberá i Francisco Camps que li dien que «sí, que sí, que sí», i, després, ja busquen instrumentalment qui va a poder assumir la factura, que és, en este cas, CACSA i la Fundació Turisme Valencià, que està finançada fonamentalment per l'ajuntament.
Ahí se perden 4,5 d'euros de les valencians i les valencianes que, després, els dos pillos se'ls emporten a paradisos fiscals.
Delictes dels quals estan imputats: prevaricació, malversació, frau a l'administració i falsedat documental.
¡No és poca cosa!

I la veritat és que igual que n'hi ha imputats en l'actualitat que ho tenen molt malament, també n'hi ha gent que encara no està imputada però que prompte ho podria estar, i que l'únic escut que de moment ho ha evitat ha sigut l'escó d'esta cambra, malgrat que últimament no vénen molt a seure's.
Són Rita Barberá i Francisco Camps els padrins polítics d'Iñaki Urdangarin.

Jo, sincerament, sincerament, crec que en este cas no n'hi ha enriquiment personal de Barberá i de Camps, crec que en este cas els que s'han enriquit han sigut Torres i Urdangarin, i, probablement, en este cas no n'hi ha ni vestits ni bolsos, únicament buscaven la foto -i l'aconseguiren-, unes quantes fotos.
I jo ja he dit que possiblement tinguen més fotos, a la millor acaben tots junts fotografiats en la banqueta dels acusats.
¡Ja ho vorem!

De moment, nosaltres hem demanat la personació de La Generalitat com a acusació particular, el mateix que ha fet La Generalitat en el cas Blasco o en el cas EMARSA, perquè entenem que hauria de defensar els interessos valencians i no els interessos partidistes del PP, i, concretament, d'algunes figures del PP.

Doncs, bé, el senyor Alberto Fabra ja va dir en desembre de 2011 -fa un any i tres mesos- que estudiarien els serveis jurídics si calia fer alguna acció en el procés judicial.
Després, en gener de 2013, quan es va produir l'auto del jutge que li dia a La Generalitat i a CACSA, i a l'ajuntament, que es poden personar, va tornar a ser preguntat el senyor Fabra i va dir: «Sí, encarregarem un informe als serveis jurídics, a l'advocacia de La Generalitat.
» Doncs, bé, ací està l'informe, ací està l'informe de l'advocacia de la Generalitat valenciana, firmat per Emilio Torrejón Puchol.
I només vaig a llegir-li unes quantes coses.

«La normal actuación es ejercitar la acción penal, acusación particular junto con la acción civil.
En caso de ejercitar la acción penal, La Generalitat ha de determinar la persona o personas frente a las que se dirige su acusación y la calificación de los hechos, además de estar obligada a fijar en el escrito de acusación a determinar los delitos imputables a cada uno de los acusados y sus penas.

»Ejercitar solamente acciones civiles conlleva una escasa incidencia en la calificación penal, además de no ejercer la posición procesal acusatoria.
En síntesis, actuamos pero no tenemos una posición activa contra los imputados.
»

I, finalment, una anotació en cursiva i negreta que diu: «Los precedentes condicionan la decisión por cuanto todas las personaciones llevadas a cabo por La Generalitat en procesos penales de relevancia -el caso de las ONG, EMARSA, casos de violencia de género- han sido en calidad de acusación particular, es decir, se ha ejercicio la acción penal.
» Cinc de febrer de 2013.
Informe dels serveis jurídics en què s'escudava el president Alberto Fabra per a personar-se o no personar-se, recomana la personació com acusació particular.
Però, clar, haurien de dir vostés contra qui i per quins delictes, i resulta que tal vegada haurien de dir vostés que contra Rita Barberá i contra Francisco Camps per delictes, entre altres, de prevaricació.
Eixe és el cas Nóos.

El cas Over Marketing, pel qual demanem la comissió d'investigació després d'haver fet tot tipus d'iniciatives parlamentàries, perquè he fet preguntes, sol·licituds de documentació, compareixences i, fins i tot, denúncies als tribunals.
El senyor Serafín Castellano, una i altra vegada en la premsa diu: «qui tinga alguna cosa que vaja als tribunals», «qui tinga alguna cosa que vaja als tribunals».
Doncs, ¡jo ja he anat als tribunals!
El 12 de novembre de 2012 denúncia el jutge Castro i el 15 de gener ampliació de la denúncia, auto del jutge Castro on incorpora al sumari la meua denúncia i on diu que va a interrogar al senyor Daniel Mercado.
¿I per què va a interrogar al senyor Daniel Mercado, propietari d'Over Marketing i d'altres empreses, Traci, Abanico, MCW, etcètera, de la trama?
Perquè a diferència del Bigotes, a diferència de Correa, Daniel Mercado està cantant la Traviata.

«El dueño de Over Marketing confiesa que sus contratos con el Consell se amañaron.
» I ho confessa en seu judicial, ho confessa com a imputat davant el jutge Castro i el fiscal Horrach a Palma de Mallorca.
Per tant, la cosa està interessant; tenim una autoconfessió de finançament il·legal al Partit Popular a través de contractes públics de les Illes Balears, de Castella-Lleó i de la Generalitat valenciana, en este cas ja tenim localitzats deu contractes més un conveni amb la Fundació Bancaixa, que després contractava Over Marketing, onze negocis per un import de més de 4,5 milions d'euros.
No és poca cosa.

I jo diria que posats a agrupar este cas amb alguns altres hauria d'haver estat agrupat amb Gürtel, perquè és el més paregut, el modus operandi era el mateix; de fet, Over Marketing és la precuela de Gürtel quan arriba després Correa i li diu a Mercado, «tu, fora d'ací, que este és el meu territori», i fins i tot tenen les mateixes inicials, Orange Market, Over Marketing, el cas, OM.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Per concloure, en estos deu minuts que se'ns han donat, crec que cal esclarir els fets i depurar responsabilitats.
Les responsabilitats penals, evidentment, les depurarà la justícia, però les polítiques corresponen a estes Corts.

Per això, demane el vot a favor de tots els grups parlamentaris per a les dos propostes que ha formulat Esquerra Unida.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a torn a favor, té paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Molt bon dia, de nou, senyories.

El nostre grup parlamentari ha demanat una comissió d'investigació sobre el cas Nóos i el Partit Popular, en la Junta de Síndics, va estimar convenient unificar estes dos peticions de comissions d'investigació en una sola.
(Rient) Això demostra un poc com de desorientat que està el Partit Popular i el mal que li van les coses, perquè unir un cas palmari, peça separada número 27, de finançament il·legal del Partit Popular -segons ha declarat el propietari d'Over Marketing- amb el que és un saqueig de les arques públiques que, en principi -pel que sabem-, no té res a vore amb un finançament il·legal, doncs és una prova més de la desorientació en què es troba el partit que sustenta este govern.

Jo li he dit al president de La Generalitat quan no ha volgut contestar-me, ha fet una cosa, un episodi, que nosaltres lamentem, hem criticat i hem condemnat perquè ho desconeixíem, mos ha sorprés molt la seua actuació per a no contestar, és el pitjor que pot fer un president de La Generalitat, que ací cal fer una gran catarsi pública i és necessari fer una auditoria claríssima de què ens ha passat, per què hem arribat a esta situació, per què en estos moments La Generalitat es troba en la situació en què es troba.

I li hem apuntat en la nostra intervenció que una de les coses és que s'han desviat molts recursos públics per a empreses privades, perquè s'ha beneficiat un entorn d'amiguisme per part del Partit Popular, i això demostra una ineficaç, una ineficient i, fins i tot, una il·legal administració dels cabals públics.

Per tant, nosaltres continuem considerant que si realment el que es vol és servir la ciutadania cal posar el focus sobre els casos que tenim en estos moments que sí, que, efectivament, estan en estos moments en un procés judicial, però saber què ha passat a l'àmbit administratiu, a l'àmbit governamental, per a no repetir els errors que ens ha portat ahí.
Els ciutadans necessitem un major control públic del que han sigut uns recursos públics.

Ja veig que m'estan fent molt d'interés en esta compareixença.
Doncs anem a dir alguna cosa.
¿Què va passar amb la citació del senyor Esteban González Pons?
¡Vinga!
¡Anem a animar el tema!
¿Va ser el senyor Esteban González Pons, el nostre síndic, el que va firmar el contracte amb l'Institut Nóos o van ser uns altres?
¿Per indicació de qui?
Eixe és el tema.
Jo he dit i he manifestat en esta trona, quan vam ser els que vam obrir en pregunta al president de La Generalitat, al senyor Francisco Camps, sobre los juegos europeos, ell ens va dir que «estaba todo perfectamente auditado».
És la resposta típica.
Sembla ser que la justícia no ho veu així i la fiscalia està fent un treball d'investigació, i seriós, sobre el que ha passat.

Què diu la fiscalia?
Diu coses molt curioses, coses que estan en absoluta contradicció amb el que ens diu el govern i la seua magnífica resposta i transparència.
Diu el fiscal: «Los convenios de colaboración son fruto de decisiones administrativas arbitrarias, cuya única finalidad es la de beneficiar económicamente a unas personas concretas, obviando deliberadamente la utilidad e interés público que debe presidir cualquier actuación administrativa.
Inexistencia de expediente administrativo.
»

Diu més coses: «Los responsables políticos de las administraciones correspondientes pactaron de forma verbal -qui va pactar de forma verbal?
, eixe és el tema- con los representantes del Instituto Nóos.
» Per cert, pactaren, constituïren una societat pública, la sociedad temática para la promoción de la imagen de la comunidad, i als onze dies este instituto ja tenia el conveni.
És de ser molt hàbils i molt espavilats.
«Y la celebración de los llamados Valencia Summit -y tal- con anterioridad a la formalización de los respectivos convenios de colaboración.
»

Recapitulem, senyories, qui va anar a la Moncloa.
.
.
, perdó, a la Moncloa no, a la Zarzuela, qui va anar a la Zarzuela, amb una invitació del rei Juan Carlos, que el millor que podria fer l'home és deixar-ho córrer i abdicar, qui va anar a la Zarzuela per a, a demandes del senyor Bertarelli, que era el propietari de la Copa de l'America.
.
.
, qui va anar allí a explicar.
.
.
, perquè este senyor estava molt neguitós perquè no s'estaven fent les coses?

A eixe dinar van anar Rita Barberá, alcaldessa de València i col·lega nostra, i Francisco Camps.
Però també estaven allí el senyor president del govern de l'època, el senyor José Luis Rodríguez Zapatero, estava també allí el senyor ministre d'Economia i Hisenda i estava allí també el senyor Jordi Sevilla, que van configurar un consorci per a la gestió de la Copa de l'America.
I en acabar se van entrevistar amb el senyor Urdangarin i van muntar tot l'entramat eixe dia de juliol.
D'ahí va passar a la formalització del conveni.

Qui haja formalitzat verbalment i haja acreditat, com hem presentat, eixe conveni segurament haurà de respondre davant de la justícia en peça separada d'imputació, com jo he afirmat ací.

S'està instruint el cas i, una vegada finalitzen les citacions del senyor Esteban González Pons i el senyor José Manuel Romero, comte de Fontao, com a testimonis, segurament s'obrirà peça separada per a imputar a persones que ara en estos moments estan absents d'ací.
És evident que el modus operandi que se va fer en esta causa és el que s'ha utilitzat per a saquejar diners públics del poble valencià que ara no arriben on han d'arribar.

Si s'ha arribat a fer això, haurien d'acreditar totes les actuacions que s'han fet per a, en uns.
.
.
, el que nosaltres denominem uns xiringuitos, en aparença de legalitat, que diuen alguns que són privats -no, són públics, i ja s'ha dit claríssimament que si tens una gestió de diners públics, són públics i s'ha quedat molt clar que tant el Valencia Convention Bureau, com la sociedad para los parques temáticos de la comunidad i tot això són públics perquè utilitzen diners públics- qui haja malversat fent contractes a mida, pactant verbalment, eixes persones hauran de donar comptes davant la justícia.

Per tant, tot això la justícia ja ho està investigant i n'hi han peces separades, i és que estem sorpresos de vore la quantitat d'imputacions i la quantitat de processos judicials, que van lents, però van.

El que ens tocaria fer ara ací, i per això des del Grup Parlamentari Compromís ho exigim, ho reclamem, seria fer una gran comissió de neteja pública.
Vore per què hem arribat ací.
Vore quin ha estat el modus operandi.
Vore com no está todo perfectamente auditado.
I vore com s'anaven detraient d'una forma sistemàtica, siga en el cas Nóos, siga en el cas Over Marketing o en altres, diners públics per a beneficiar a l'entorn i a l'amiguisme del Partido Popular.
Eixa és la gran neteja pública que hem de fer, perquè si no és molt difícil que pugam recuperar la confiança amb els nostres ciutadans, si no fem primer una neteja de la nostra casa i saber el que ha passat i per què hem arribat a esta situació.

El cas d'Over Marketing.
.
.
, mos espera moments de molta glòria, perquè, efectivament, com ha assenyalat el diputat Ignacio Blanco, s'està informant del què ha passat.
Este senyor, a través d'Over Marketing -posen noms a empreses totes en anglés-, dels quals vostés no van voler donar-me cap informació del que ha passat i mos obliguen a fer altre tipus de coses, doncs este senyor ha dit que, fins i tot, ha pagat actes del Partit Popular, actes electorals, la qual cosa és una «gravíssima» perversió democràtica.
Perquè s'utilitzen uns recursos opacs i en negre, i això mos portaria a la connexió amb el senyor Bárcenas i el finançament il·legal del Partit Popular, i la qual cosa distorsiona completament el resultat electoral.

Si s'utilitzen recursos públics per a beneficiar, a través de contractacions, a través d'adjudicacions fetes a dit, unes empreses que després paguen les campanyes electorals del Partit Popular, doncs estem en el que estem.

O és que el senyor Mariano Rajoy pensava que venia a València i menjava paella i tot això se pagava del no res?
Si té pendent de pagar, fins i tot, la factura del congrés del Partit Popular que el va entronitzar com a presidente nacional del Partido Popular en Feria Valencia!
La té per pagar!
Qui pagava això?
Després, tot això ho encomanava els que van substituir a Over Marketing, que va ser.
.
.
, ai, perdó, a Over Marketing, sí, Orange Market -uns noms tots molt en anglés i molt bonics-, que són els que després van propiciar tot això.

Per tant, senyories, allò d'Over Marketing, allò de l'Institut Nóos, allò d'Orange Market, allò de Gürtel.
.
.
tota la llista, caldria que férem una auditoria pel bé de la democràcia, per a saber exactament la ciutadania quina ha estat la forma en què s'han derivat recursos públics per a totes estes qüestions i caldria fer un gran exercici de responsabilitat, fer una gran auditoria i una auditoria de tots estos excessos.

I, a banda, com he assenyalat abans, els ciutadans, si vostés no volen, farem una auditoria.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
del deute il·legítim, per a saber d'eixe deute que mos volen encolomar als ciutadans a través de les seues retallades i no l'anem a acceptar.
Tot açò que estem parlant ací també forma part d'un episodi del deute legítim que nosaltres anem a (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per al torn a favor, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señor presidente.

Señorías.

Cuando este grupo parlamentario, el 20 de febrero, solicitó.
.
.
, queríamos que se debatiera aquí y se aprobara una comisión de investigación sobre Nóos para que los responsables políticos que pudieron contratar con la trama corrupta, me estoy refiriendo supuestamente al señor Camps, al señor González Pons y a la señora Rita Barberá, vinieran aquí y explicaran las gestiones que habían llevado a cabo directamente con representantes de este Instituto Nóos, lo hacíamos a la vista del contenido del auto de medidas cautelares, de medidas civiles que había dictado recientemente el juez Castro, instructor en los juzgados de Palma de Mallorca del caso Nóos, y entendíamos que en ese momento tenía mucho sentido.

Pero, desde luego, hoy más que nunca, nos afirmamos en esa necesidad de esta comisión de investigación.
Y digo más que nunca y con más rotundidad y más fuerza que nunca, porque ahora ya no solamente es el Consell quien reiteradamente está denegando dar explicaciones, deniega y oculta la información, no la facilita a los miembros de la oposición, sino que ahora ya es la Mesa de estas Cortes, es la mayoría del Partido Popular de la Mesa de estas Cortes, su presidente, como digo, la mayoría del Partido Popular, es quien está amparando y está protegiendo a los miembros del gobierno, está impidiendo que vengan aquí, que comparezcan y respondan a preguntas de la oposición.

Como digo, es gravísima esta actuación por parte del presidente y los miembros del Partido Popular.
Entendemos que se están encubriendo a los miembros del Consell y está abocando a que seamos los diputados los que acudamos al Tribunal Constitucional para reestablecer los derechos fundamentales que entendemos se están vulnerando con la decisión de no tramitar estas iniciativas parlamentarias.

Y usted, señor Cotino, permítame que le diga que no es un miembro del gobierno, que en fin, que a mí me parece muy bien que usted vaya dando recetas para mejorar la financiación, porque eso nos interesa a todos, pero que sea usted.
.
.
, es el presidente de esta institución y usted debe velar por el cumplimento del reglamento, debe usted representar a todos y cada uno de los miembros que estamos en este hemiciclo, y no solamente a los del Partido Popular.
(Aplaudiments)

Y, miren, aquí tengo las respuestas, 7 de marzo, 1 de marzo.
Esta diputada pidió que compareciera el vicepresidente Ciscar para que explicara todo lo relativo a la trama Nóos.
Esta diputada presentó una pregunta oral para que respondieran si era cierto o no la presunta reunión en la Zarzuela de Camps y Rita, y se nos ha denegado.

Se nos ha denegado y dice textualmente: «Perquè parteix d'un fet que està provat i, alhora, no sembla ser competència del vicepresident del Consell i, a més, perquè este fet ha sigut declarat per un imputat en un procés judicial.
» Evidentemente, señorías, que se tratan de hechos que no están probados.
Está claro que no están probados.
Es que si estuvieran probados, lo que tendría yo aquí sería la sentencia judicial y seguramente esa sentencia judicial lo que estuviera diciendo, supuestamente, es que los responsables políticos, o a lo mejor incluso también penales, de esos negocios opacos del Valencia Summit eran el señor Camps y la señora Rita Barberá o quizá también el señor González Pons.
Evidentemente que no son hechos probados.

Pero digo yo que si ustedes al menos hubieran leído, ya no digo los 500 folios, pero al menos los diez primeros folios del juez -del auto dictado por el juez Castro- pues, sinceramente, no sería necesario que yo subiera aquí a explicar los motivos de la comisión de investigación porque estaría clarísimo.

Miren, ese auto, de 30 de enero, dice claramente que los responsables de las administraciones públicas, de común acuerdo, voluntad, de común acuerdo, se tomaron decisiones administrativas arbitrarias e injustas, que se tomaron decisiones al margen de absolutamente cualquier expediente administrativo y que -ojo, y yo considero muy importante- si la apertura del expediente administrativo y el procedimiento administrativo hubiera podido impedir y obstaculizar la consecuencia de la ilícita finalidad de beneficiar a determinadas personas.

Está muy claro, el juez Castro lo que nos está diciendo es que si se hubiera tramitado el expediente con arreglo a la ley de contratos del sector público, seguramente, seguramente, con toda probabilidad, se hubiera evitado que una trama corrupta se hubiera llevado nada menos que cuatro millones de euros de todos los valencianos.

Así es que digo yo, ¿tendremos o no tendremos derecho los valencianos a saber quién ordenó no tramitar ese expediente administrativo?
¿Quién ordenó tan solo que tres días después de la reunión entre Urdangarin, Rita Barberá y Camps se firmara con urgencia un convenio que nadie conoce ni nadie tiene?
¿Tendremos derecho a exigir que responsable político dio esta orden y por qué razones de urgencia o no llevaron a incumplir absolutamente por completo la ley?
Eso es lo que queremos con esta comisión de investigación.

Pero continúa el juez Castro y dice que estos convenios de colaboración son fruto de decisiones arbitrarias cuya única finalidad era beneficiar económicamente a unas personas concretas, y si Rita Barberá y Francisco Camps estuvieron en esa reunión, seguro sabían que esta era la finalidad de estos convenios.

Admite, también, y ratifica el juez Castro que no había absolutamente ningún expediente administrativo y, lo que es muy grave, que los responsables de las administraciones correspondientes, entre ella la valenciana, pactaron de forma verbal con los representantes del Instituto Nóos para esos congresos, los llamados Valencia Summit, al margen de cualquier expediente.
Y, claro, ya dijeron: «Si metemos la mano, la metemos entera.
» Pactamos verbalmente, (aplaudiments) que empiecen los trabajos incluso antes de firmar el convenio.
Y, en fin, como dicen aquí, lo que faça falta.

¿Han leído, señorías, este auto judicial?
Porque es muy clarito lo que dice, es muy clarito: que si el señor Camps y la señora Rita Barberá efectivamente se reunieron y pactaron lo que el auto del juez Castro dice están incurriendo gravemente en responsabilidades políticas, desde luego, y penales; y ya lo dirá la justicia.

Así es que, miren, cuando esta diputada les pidió toda la documentación relativa al expediente del Valencia Summit, parecido a lo que me suelen contestar, dicen que, claro, que no pueden entregar ese expediente porque obraba todo en los juzgados de Palma de Mallorca.
¡Otra mentira!
¡Allí no hay nada!
¡Si el juez dice que no hay expediente!
¿Cómo me contestan a mí que están allí?
Si es que el problema es que no hay.

Si la realidad es que el señor Fabra nunca ha tenido voluntad de entregar a la oposición absolutamente nada.
Y lo que no sabemos es a quién está protegiendo.
Si está protegiendo a la institución monárquica, si se está protegiendo a él o a algunos de sus compañeros de gobierno.
Miren, no sabemos a quién está protegiendo.
Pero lo que sí que sabemos es que está perjudicando gravemente a todos los valencianos y está perjudicando gravemente la imagen de la Comunidad Valenciana, esa en la que pone tanto interés en limpiar.
Así es que, miren, así, señor Fabra, así nunca saldremos de la crisis.

Simplemente recordar la consellera Johnson, que yo en alguna ocasión le dije que no se venía aquí a mentir a la cámara.
¡Claro, estaba mintiendo!
Ella decía que el tema del Valencia Summit estaba absolutamente claro, que se habían auditado todas las facturas, que había pasado por el trámite legal oportuno.
Y como ratifica el juez Castro, absolutamente nada de nada.

Por último, en cuanto a la comisión de investigación sobre Over Marketing, solicitada por los grupos Compromís y Esquerra Unida, evidentemente, vamos a apoyar esta iniciativa.
Porque los socialistas siempre vamos a estar al lado de la transparencia y porque, además, a este grupo y a esta diputada también se le ha ocultado deliberadamente información.

Y digo «deliberadamente» porque, claro, en fin, los compañeros comentamos las cosas, y yo aún no entiendo cómo a mí se me facilita un expediente concreto de un contrato concreto y a un compañero de otro grupo de la oposición, al que también se le ha facilitado, y no nos coinciden los documentos.
A mí se me facilita, no sé por qué, menos documentación que a otros compañeros.

Por lo tanto, como les decía, vamos a votar que sí, vamos a votar a favor de la transparencia, a favor de pedir explicaciones y responsabilidades a quien corresponda por el encubrimiento de contratos de campañas institucionales con la Conselleria de Sanidad y de las administraciones públicas, que entendemos que, en definitiva, estaban encubriendo, podían haber estado encubriendo campañas del Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Pel torn en contra, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Verónica Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

En este pleno han solicitado ustedes, los miembros de la oposición, siete comisiones de investigación.
Y en lo que va de legislatura, creo que hemos perdido casi ya la cuenta, no sé si son, aproximadamente, unas 65.

Las iniciativas que debatimos ponen bien a las claras cuáles son las prioridades políticas de la oposición en estas Cortes.
A falta de alternativas, a falta de proyecto político, utilizan estas Cortes para hacer el ruido, judicializar la política, el sensacionalismo y buscar los titulares fáciles y desprestigiar las instituciones públicas sólo por el hecho de que ustedes no las controlan, señorías.

Estamos ante propuestas propias de una oposición «desnortada» y con una ambición desmedida de alcanzar el poder a cualquier precio.
Sí, señorías, a cualquier precio.
Ya lo decía ayer el señor de Compromís, de Alfafar: «Si es preciso, se saca la escopeta.
» Lo que faça falta, senyora Martínez.
Si es preciso se pacta con un maltratador de mujeres.
¡Eso son ustedes, señorías, eso son ustedes!
(Aplaudiments)

El planteamiento de los grupos de la oposición es claro y directo.
Pero es que además ustedes no se esconden, es que se les ve el plumero, señorías, se les ve el plumero.

Esta oposición, esta oposición no se la merecen desde luego los valencianos.
Una oposición como el Partido Socialista, que pide dinero a sus militantes, no para pagar a sus trabajadores ni para saldar sus deudas, sino para pleitear, porque fuera de eso no existen ni se escuchan porque están mudos de alternativa y de proyecto político, señorías.
(Aplaudiments)

Una oposición que, como decía anteriormente, solamente busca atajos para su finalidad, que no es otra que derrocar el proyecto del Partido Popular legitimado en las urnas.
Y, como decía antes, tiran de escopeta y tiran de maltratadores de mujeres.

Y ustedes, además de extender la sombra de sospecha y acusar sin pruebas, porque como dice el refrán, a río revuelto, ganancia de pescadores, ¿verdad, señorías?
, juegan a ser fiscales, jueces, detectives y quieren usurpar funciones que un estado de derecho corresponden a otros poderes independientes.

Pero es que además ustedes lo hacen con esa doble vara de medir que les caracteriza.
Porque, señorías, para ustedes un imputado si eres de izquierdas es una garantía procesal y si eres del PP, estés o no estés imputado, estás totalmente condenado.
(Aplaudiments) Totalmente.

Claros ejemplos hemos visto estos días.
El señor Rubalcaba defendiendo la presunción de inocencia del señor Blanco.
O los señores de Izquierda Unida, de Asturias, defendiendo también a ese ex consejero imputado por fraccionamiento de contratos.

Señorías, la coherencia, la calidad y la seriedad democrática brillan por su ausencia en las filas del PSOE, de Izquierda Unida y de Compromís.

El Partido Popular y el grupo parlamentario están por colaborar al máximo con la justicia y que sea lo más rápida posible, señorías.
Pero desde luego no cuenten con este grupo parlamentario y con el Partido Popular para esa política de circo y de numerito permanente, que sólo contribuye a desprestigiar las instituciones públicas y la imagen de la Comunidad Valenciana.

Pero lo más inaudito, señoras y señores diputados, es que ustedes suben a esta tribuna pleno tras pleno sin tan siquiera inmutarse, pretenden dar lecciones de transparencia al Partido Popular y al Grupo Parlamentario Popular.

Bien, señorías, ustedes no están legitimados para dar lecciones de transparencia al Grupo Parlamentario Popular.
No señorías, y les diré por qué.
Porque yo cuando subo a esta tribuna contrasto los datos y afirmo cosas que son realmente contrastables y realidad.

Al Partido Socialista los bancos les condonan las deudas sin saber nadie por qué y sin dar ningún tipo de explicación ni a cambio de qué.
Casi 40 millones de euros.
Tampoco han dado ustedes, señorías, explicaciones de por qué parte de los intereses bancarios de las instituciones públicas cuando ustedes gobernaban en esta comunidad iban supuestamente a las cuentas del Partido Socialista.

Pero es que tampoco han dado cuentas ustedes al Tribunal de Cuentas, que en el año 2006 les reclaman a ustedes la escritura de la sede de Blanquerías, y ustedes tienen la callada por respuesta.

Mire, señorías, quizá por esas cosas, señores compañeros del Grupo Parlamentario Popular, quizá por esas cositas que van saliendo poco a poco se negaran a hacer aquí, en estas Cortes, una comisión de investigación para que todos enseñáramos nuestras cuentas (aplaudiments) y la financiación de los partidos políticos.

Son, señorías, los campeones, los campeones -nunca mejor dicho, desde luego-, el PSOE es el campeón de la opacidad y del escapismo a dar explicaciones absolutamente a nada.

Y sigamos hablando de transparencia: Esquerra Unida.
Anunciaron a bombo y platillo su portal de la transparencia.
Recuerdo el titular, me llamó muchísimo la atención porque era muy gráfico: «Esquerra Unida hace un striptease de sus cuentas».
Y yo, sinceramente, señorías, me lo creí.
Me creí por un momento que ustedes habían hecho un ejercicio de desnudez parlamentaria con su portal de la transparencia.

Pero, miren, después de meterme en su portal y contrastar los datos, puedo afirmar en esta tribuna que el portal de la transparencia de Esquerra Unida del País Valencià es el portal de la mentira, de la manipulación y de la opacidad.
Y le voy a explicar por qué.

Mire, portal de Esquerra Unida.
Cuentas de la organización, dicen: «Todos los años anteriores al año 2009 las cuentas están informadas por el Tribunal de Cuentas, y los informes son públicos.
» Pues bien, nos vamos al Tribunal de Cuentas.
¿Y qué es lo que dice el Tribunal de Cuentas?
Dice: «La Federación de Izquierda Unida, con representación parlamentaria en las Cortes Valencianas, no nos ha facilitado la contabilidad de sus cuentas.
» Eso es lo que dice el Tribunal de Cuentas, señorías.
Aquí está.
Y que además son ustedes reincidentes.

Esto sabemos que lo han hecho ustedes desde el año 2000 hasta el año 2006.
Y en el año 2007 lo presentaron fuera de plazo.
Y esto, señoría, según el Tribunal de Cuentas, confronta totalmente con la ley de financiación de partidos políticos.

En fin, si mienten en su portal de transparencia, si no pagan el IRPF de sus trabajadores -como dice Hacienda-.
¿Qué no serán ustedes capaces de hacer, señores de Izquierda Unida?
Van de Robin Hood en Andalucía, robando supermercados, ocupando ilegalmente propiedades, no pagan y deben a Hacienda 1,2 millones de euros, y ocultan sus cuentas en Valencia.

Esa es la oposición que tenemos en estas Cortes.
¡Estos son el partido de la oposición, (aplaudiments) el partido del portal de la transparencia, señoras y señores diputados!

Si ustedes estuvieran en el gobierno.
.
.
¿Ustedes hablan de transparencia?
Si ustedes estuvieran en el gobierno, ¿acaso darían algún contrato?
¡No, señorías!
Permítanme, con estos antecedentes, negándoles al Tribunal de Cuentas, que por ley le tienen que dar sus propias cuentas, déjenme que dudo muchísimo de que ustedes hagan ningún tipo de contrato.

Y, señores de Compromís, a ustedes también hace referencia, a la opacidad de su grupo, el Tribunal de Cuentas.
No les dieron las cuentas en el año 2007 los señores del Bloc.
Pero es que además el Tribunal de Cuentas habla también de esa coalición que ustedes formaron, la primera, el primer Compromís, con Gloria Marcos, Izquierda Unida, el Bloc, Els Verds, en fin, aquella coalición.
El Tribunal de Cuentas también habla de ello.
Y dice que ustedes no han dado explicaciones de cómo se repartieron económicamente la subvención de estas Cortes.
¡Curioso, señorías!
O sea, que ustedes no solamente tuvieron fisuras, no solamente tuvieron fisuras ideológicas, Esquerra Unida-Bloc-Compromís, sino que además, parece ser, que algún tipo de fisura económica también hubo a la hora del reparto de las subvenciones.

Señores del Partido Socialista, yo me pensaría muy mucho con quién me hago las fotos y con quién hago las ruedas de prensa, porque desde luego ya sabemos todos como quedó aquello y ya sabemos todos lo que pone el Tribunal de Cuentas, señorías.

Miren, señorías, yo creo que ya está bien.
¡Basta ya!
¡Basta ya!
Los ciudadanos yo creo que nos agradecerían que habláramos aquí de lo que realmente importa: del empleo, de la economía, de política social.
Y yo entiendo que ustedes, en su labor de oposición, pidan los contratos que quieran pedir.
Pero es que se les ha dado, señorías, se les ha dado contratos y expedientes completos de la empresa Over Marketing.
Se las han podido hasta incluso fotocopiar.
Y en todos los expedientes se dice que existe certificación emitida por personas responsables y que se ha cumplido con el objeto del contrato.
Y además está la firma del interventor general.

Pero es que, señorías, en ese afán de montar tanto el lío, están poniendo hasta en tela de juicio a los propios funcionarios.

Y mire, en el caso Nóos.
Está claro que lo que ocurre con el caso Nóos es que éste es un caso tremendamente mediático y ustedes quieren aprovechar ese tirón mediático para promocionarse.

Pero miren, señorías, les voy a decir una cosa, es de justicia que quien la haga, que la pague.
Pero también es tremendamente injusto que ustedes juzguen, condenen e imputen a personas que ni siquiera están imputadas.
Porque ni la señora Rita Barberá ni el señor Francisco Camps están imputados en este caso.
Y de lo único que podrían ustedes acusarles es de trabajar por esta gran ciudad y de trabajar por esta comunidad.
Esta es la impotencia que ustedes tienen, que no han podido ganarle a la señora Barberá en las urnas.

Y miren, señorías, no confundan ustedes los deseos con la realidad.
Porque ustedes no son los encargados de decir si uno es culpable o no, o si uno está imputado o no.
Yo entiendo que ese es su deseo, pero los deseos muchas veces no son realidad.
Y les voy a decir cuál es el mío.
El mío es que todos juntos trabajemos aquí para sacar esta comunidad adelante.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Per al torn de rèplica, té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, no sé si demanar un aclariment.
Si he de fer el torn a favor de les comissions d'investigació de Nóos i Over Marketing o el torn en contra de la comissió d'investigació de l'oposició que no està registrada encara en estes Corts, la comissió del ventilador, no?
Com que tenim problemes, perquè tenim una situació insostenible amb els comptes de Bárcenas, amb nou imputats a Les Corts, amb l'alcaldia d'Alacant, anem a posar el ventilador i parlar d'uns comptes de fa molts anys que, per cert, li assegure, senyora Verónica Marcos, que el portal de transparència no diu ni una sola mentira, (remors) que tots els comptes electorals i de les subvencions institucionals estan presentats davant del Tribunal de Comptes.
I també li dic que tots els valencians i les valencianes poden saber en estos moments quant cobra un diputat o una diputada d'Esquerra Unida i quina part del seu salari dóna a la seua organització, que no té finançadors privats, que no té gürtels, (remors) que no té over marketings i que no té este tipus de corrupció a la qual ens hem acostumat tristament al País Valencià (remors) perquè és hàbit en el Partit Popular.
¿Quant cobra vosté.
.
.
legal o il·legalment, de Les Corts o del seu grup?
(Veus) ¿Quant cobra el senyor Bellver, legal o il·legalment, de Les Corts o del seu grup?
No ho sabem perquè no ho diuen i, per tant, la seua transparència sí que és inexistent, absolutament inexistent.
(Remors)

Diu vosté que nosaltres volem desprestigiar les institucions públiques.
.
.
Jo no sé.
.
.
, jo és que no parlaria d'això, jo crec que és una mala defensa, perquè les institucions públiques en el País Valencià estan desprestigiades pels nou imputats que continuen ahí asseguts en la banqueta.
.
.
Bé, tots no han vingut hui, però els nou imputats, ¡per un jutge!
, ¡o per una jutgessa!
, ¿eh?
, que no els ha imputat Esquerra Unida ni Compromís ni el Partit Socialista, els imputen els jutges per gravíssims delictes de corrupció, en alguns casos amb una abjecció moral absolutament insuportable.
¡I ahí continuen!
, i vostés, defensant-los.
I ahí tenen al senyor Fabra i a la senyora Castedo i al senyor Blasco i a tants altres.
.
.
¿I diu vosté que nosaltres anem a desprestigiar les institucions públiques?
¿I damunt diu que el senyor Francisco Camps «trabaja por la comunidad»?
¿Per quina comunitat, per la de veïns?
¿A on està el senyor Francisco Camps?
¡Si no ve mai!
.
.
.
, més que a fer-se ¡una xarradeta i un café!
.
.
.
¿Ell treballa per la comunitat?
¡Quina vergonya!

Parlem del tema, que era el que havíem de comentar.
Nosaltres no hem tingut mai en el cas Over Marketing contractes i expedients complets, i ho sap vosté i ho sap el jutge, ja li ho he dit, una denúncia, una ampliació de denúncia i una altra que ficaré prompte, un aute judicial, i ahí li dic clarament que en el cas dels expedients que vaig poder consultar in situ falten les factures, que segons els contractes i els plecs de prescripcions tècniques i clàusules administratives han de justificar que s'ha fet la difusió de les campanyes publicitàries i que ha costat el que ha costat.
I no hi estan les factures.
I vaig parlar amb la Conselleria de Sanitat durant mesos, em van prometre que em portarien els factures de l'arxiu de Riba-roja, i finalment estan confiscades pel gabinet del conseller de Sanitat.

També he de dir-li que al principi vaig vore alguns expedients incomplets, perquè segurament vostés no sabien ni per què els demanava, perquè jo vaig començar el mes de maig del 2012, però des que açò ha esclatat ¡ja no me donen expedients complets!
Ara fan com amb la diputada del Partit Socialista, m'envien un CD en el qual hi han alguns documents, però no molts altres.
.
.
Per exemple, no hi estan les ofertes presentades, no hi està l'informe de la intervenció, no hi està l'informe previ que justifica la necessitat de la despesa, i no hi estan les factures.
Insistixc: ¿on estan les factures?
Sense factures no poden vostés demostrar que s'han gastat bé els diners dels valencians i les valencianes, ¡4 milions i mig!

Per tant, no diga que nosaltres posem en tela de judici els mateixos funcionaris, perquè ací el que ha posat en tela judici els funcionaris ha segut el senyor Blasco, que va cessar i va apartar els funcionaris que feen complir la legalitat, i en va posar altres que després estan imputats (veus) en el mateix cas que ell, ¿no?
, ¿no és aixina?
(Veus) ¡Clar que sí que és aixina!
¡Imputats, igual que vosté!
(Veus)Ui, de mentides, vosté n'ha dit tantes, n'ha dit tantes.
.
.

El senyor president:

Senyor Blasco.
.
.
Senyor Blasco, (inoïble) .
.
.
que li correspon, per favor.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
«No se demostrará nada», «Felipe es inocente».
.
.
Va.
.
.
, tantes mentires que ha dit vosté que no sé com té la cara dura de continuar ací assegut i parlant-nos d'eixa manera.

En definitiva, nosaltres no posem en tela de judici el treball dels funcionaris, posem en tela de judici el treball de determinades autoritats públiques, en este cas, del Partit Popular, que no han fet un bon ús dels recursos públics i que, suposadament, poden haver comés delictes, perquè els casos, ja dic, estan judicialitzats, no per Esquerra Unida, sinó per uns jutges.

I vosté, finalment, ha dit també que volem derrocar el Partit Popular.
.
.
Jo crec que vosté.
.
.
, no sé si el traïx el subconscient o confon la semàntica, però s'ha equivocat en una lletra: nosaltres no volem «derrocar», ací, «derrocar» ha segut la dreta la que ha derrocat governs legítims en la república.
(Veus) Ací nosaltres el que volem és «derrotar».
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
¡«derrotar» el Partit Popular!
, «derrotar» democràticament.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
el Partit Popular.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Veus i aplaudiments)

Per favor, senyors diputats.
.
.
Senyor diputat, per favor, torne vosté al seu escó que.
.
.
(Veus)

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, està clar que el Grup Parlamentari Popular no vol que n'hi haja una investigació sobre el modus operandi que mos ha portat ací, en uns casos, que ha ajuntat el cas Nóos i el cas Over Marketing.
És un pena, perquè judicialment això durà el seu procés, però políticament i quant a la transparència i quant a la dignitat d'estes Corts i quant a la necessària transparència que ens hem d'anar adoptant, seria convenient que se fera una comissió per a saber què ha passat.
.
.
, políticament, i com una sèrie de recursos públics se n'han anat a uns llocs que no tocava.
Si ho mirem bé, totes les.
.
.
, quasi totes, excepte una, crec, les propostes que hem plantejat els grups de l'oposició, van en eixa direcció, van en la direcció de la transparència, de saber en què se n'han anat els nostres recursos públics.
Per això coincidix que cal treballar tots junts per a «sacar adelante esta comunidad», ha dit.
Sí, i per això volem que el Partit Popular acabe de danyar esta terra amb les seues polítiques que mos han portat a ser líders de desocupació, líders de descrèdit, líders de dèficit públic i líders de la devaluació social que estem patint el nostre poble.
¡Clar que volem traure'ls democràticament de les institucions!
, ¡perquè estan danyant les institucions!
I seria bo que s'agruparen totes les propostes per a fer una gran comissió d'investigació sobre la transparència en la gestió dels diners públics, per a saber en què s'han gastat tots eixos diners públics.
.
.
¡Seria necessari!

Perquè si no recuperem el crèdit de cara a la ciutadania i respecte a uns governs que han dilapidat els nostres recursos en mil històries.
.
.
Valmor, és el primer cas gravíssim de com se compra una empresa, s'ha assenyalat, una empresa privada, i se fa recaure el deute a lo públic.
.
.
O les altres, la de Televisió Valenciana, que després (inintel·ligible) .
.
.
, el que ha passat en Televisió Valenciana, com s'ha saquejat Radiotelevisió Valenciana, com s'ha mal gestionat; o el cas Nóos, o el cas Over Marketing.
.
.
Seria bo, seria bo que això se fera, i el primer interessat en generar la democràcia amb criteris de transparència i amb criteris de saber com ha estat el modus operandi per a que no torne a passar, i posar els mecanismes de control per a evitar que esta situació se torne a donar, és el partit del govern.
Però si davant les propostes de l'oposició mos diu que no, està fent-se.
.
.
, estan fent-se l'harakiri.

Després n'hi han coses molt sorprenents.
.
.
, molt sorprenents que vostés no contesten: ¿per què La Generalitat està personada en l'acusació penal en el cas que afecta el diputat senyor Blasco, el cas de la cooperació -¿per què?
- i en el cas de Nóos, no?
.
.
.
Eixa doble vara de mesurar.
.
.
Ja sabem que s'han personat (remors) en molts casos per a intentar retardar o obstaculitzar la causa penal, però, bé, sorprén.
.
.
, sorprén.
És evident que vostés estan dividits, és evident que vostés estan enfrontats, és evident que vostés no poden continuar danyant esta terra, i és evident que vostés necessiten una gran catarsi, ho necessitem tots, i necessitem saber per què hem arribat a esta situació, i això s'aconseguix amb uns mecanismes d'una democràcia normal amb unes comissions d'investigació, amb unes comissions en què l'oposició puga actuar i puga rebre la informació que vostés no donen, i tot açò, esta situació, necessitem anar aclarint-la.

Perquè, si no, estem danyant la democràcia, estem devaluant l'autogovern, estem fent un mal servei a les Corts Valencianes, i seria bo, seria bo, que alguna.
.
.
, o una comissió de clarificació de tots estos casos, que els afecten a vostés majoritàriament com a grup parlamentari que ha donat suport a una acció de govern que ha permés tot açò.
.
.
I és que ja hem perdut fins el compte dels casos judicials.

I segurament tindrem d'arribar a una posició.
.
.
Evidentment, imputat no vol dir acusat ni condemnat, segurament tindrem d'anar a reformar les lleis.
.
.
, segurament tindrem d'anar.
.
.
Ara, una cosa: ¿modificar-les en quin sentit?
Doncs, que siga el jutge el que tinga d'anul·lar o dir claríssimament que ja no se pot continuar amb l'activitat pública, però una cosa és això i una altra cosa és la necessària assumpció de responsabilitats polítiques i institucionals, i fins que no ho fem açò, els nostres conciutadans mos van a castigar, van a castigar les institucions.
Vostés volen posar-mos a tots en un mateix (inintel·ligible) .
.
.
No, alguns apliquem i actuem amb molta transparència, però la necessitat que les institucions tornen a connectar amb una ciutadania que veu que els seus governants l'han estafat i l'han portat, és absolutament necessari, perquè no eixirem de la crisi sense una recuperació de la democràcia per als ciutadans i una gran regeneració.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
de l'ètica i la vida pública.

Necessitem, senyor president, i acabe, necessitem decència, decència a les Corts Valencianes, decència.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
per a poder investigar per què hem arribat a esta situació.

El senyor president:

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora Marcos, ¿que le molesta que pidamos comisiones de investigación?
(Remors) Ah, es que estamos en nuestro derecho.
Le encanta.
Bueno, estamos en nuestro (veus) derecho.

Y, mire, señora Marcos, este partido es un partido «honrado», este partido tiene deudas, sí, como la mayoría de los españoles, sí.
Este partido lo que no tiene son cuentas en Suiza, (aplaudiments) eso no tenemos, este partido, cuentas en Suiza, no tiene.
(Veus) Tampoco tenemos.
.
.
, tampoco tenemos, este partido, 8 millones de euros en beneficios, como tienen su partido, el Partido Popular.
(Veus) Este partido, lo que no tienen son barcenitas por ahí distribuidos por toda la Comunidad Valenciana.
Este partido tampoco lo tiene.

Y, señora Marcos, (veus) cuando habla usted de trasparencia, explíqueme: ¿qué cobra usted en sobresueldos?
(Aplaudiments) Porque mi salario.
.
.
, mi salario es totalmente público, mis bienes y mi salario son absolutamente públicos.
Suba, por favor, y sea trasparente de verdad, díganos qué cobra, por favor.

Miren, ya sabemos que en relación con el tema Nóos.
.
.
, el tema está en los juzgados y, evidentemente, menos mal, porque los socialistas acudimos a los tribunales y confiamos plenamente en la labor de la justicia.
Ya sabemos que se han personado civilmente en el tema de Nóos.
.
.
Claro, es que la situación ya era insoportable, ¡cómo no se iban a personar!
, eso sí, civilmente.
Lo que no sabemos es si ustedes van a pedir diligencias judiciales para, de verdad, recuperar el dinero de todos los valencianos, para, de verdad, recuperar los 4 millones de euros.
No sabemos si acaso ustedes se habrán personado en el caso Nóos para, igual que en el caso Gürtel, dilatar y poner recursos y trabas para que la investigación judicial no vaya a más.
(Veus) Eso es lo que no sabemos, (aplaudiments i veus), eso es lo que no sabemos.

Hacía usted referencia a no sé qué de los funcionarios, que los ponemos en aprietos, en apuros, no sé qué.
.
.
Mire, esto no es un funcionario, era una ex cargo de Camps que ahora es la secretaria de la delegación de gobierno, Isabel Villalonga.
Esta fue citada por el juez Castro y, al final, no la imputaron.
(Veus) ¡Es que es muy lista!
, ¡es que es muy lista!
Esta señora vio que el tema era oscuro, que el tema no pintaba nada bien, (veus) y se dedicó a ir recopilando nada menos que 123 facturas que se habían aportado por el Instituto Nóos por trabajos que nunca se llegaron a hacer, y eso, fíjese si es lista, le valió para que el juez Castro, directamente, no la imputara.

Pero es que, vamos, según ustedes, debemos estar absolutamente todos equivocados, el juez Castro, la fiscalía anticorrupción, los proveedores que también han declarado que entregaron facturas que no se correspondían con trabajos efectivamente realizados y que hubo un intento de engaño.
Y es que es muy curioso, porque yo me he referido antes a que la mesa hacía referencia en su contestación a que no le daba credibilidad a hechos que no estaban probados por haber sido dichos por un imputado.
Y es que, claro, señorías del Partido Popular, para ustedes parece que todos los imputados mienten.
.
.
Parece que Diego Torres miente, porque supuestamente, según ustedes, todos los correos electrónicos que implican a Rita Barberá y a Camps son falsos; y parece ser que mienten porque son imputados.
También parece que miente, porque también es imputado, Daniel Mercado, en el caso de Over Marketing, cuando dice claramente ante el juez que amañó contratos con las administraciones públicas y con la administración valenciana también.

Respecto de Bárcenas, también miente.
Claro, es un imputado.
La letra no es suya, todos los apuntes que constan en su libreta de contabilidad B, porque es imputado.
Y digo yo también debe mentir Josep María Felip cuando acusa al señor Blasco de amparar el fraude de cooperación, porque como también es un imputado pues seguramente esta persona también miente.

Pero, mire, a mí lo que me preocupa no es que los imputados mientan, porque además tienen derecho constitucional a no declararse culpables y para si lo entienden en su defensa, mentir.
Y eso ya lo valorará el juez.
A mí lo que verdaderamente me preocupa es que el gobierno de mi comunidad engañe sistemáticamente y que siga gobernando desde la más absoluta transparencia y que con su mayoría se sigan impidiendo comisiones de investigación.
Porque, claro, si mienten todos los imputados, ¿o es que sus imputados del Partido Popular no mienten y los otros sí que mienten?
Suba, señora Marcos, y nos lo aclara.

Les pido, por último, que voten a favor de esta comisión, que voten a ayudar a recuperar el dinero de los valencianos que una trama corrupta…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

.
.
.
-enseguida- organizada y corrupta y criminal nos robaron, con la presunta complicidad de los padrinos del señor Urdangarin…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

…que les abrieron las puertas de esta comunidad a cambio de no sabemos muy bien.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Señoras y señores diputados.

Miren señorías, yo lo que cobro lo sabe perfectísimamente Hacienda (aplaudiments) no como ustedes que no pagan ni el IRPF de sus trabajadores a los que Hacienda les embarga las sedes, señorías.
(Aplaudiments) Transparencia total.

Miren, señoras y señores diputados, yo sé que a ustedes les molesta en un momento determinado que se les quite la careta, se les quite la careta y además con pruebas.
Pero miren, señorías, esto es así, esto es así.

En primer lugar, hablaba la señora Martínez de la señora Villalonga.
Sí, la señora Villalonga cumplió con su trabajo y dijo «aquí hay dos millones de euros en facturas de la Fundación Nóos que no han cumplido con su trabajo.
No las pagamos».
¿Qué tiene de malo eso, señora Martínez?
Cumplir con su obligación, no pagar lo que no se ha realizado, señoras y señores diputados.
(Aplaudiments)

Mire, también les molestó a ustedes mucho que La Generalitat se personara en el caso Nóos, porque ustedes afirmaban, con esa ligereza que afirman todos, que este gobierno iba a ser incapaz de personarse en el caso Nóos, porque nos da miedo, porque somos opacos, porque aquí no hay transparencia.
Totalmente mentira.
La Generalitat se ha personado precisamente para defender cada céntimo de euro de todos los valencianos en el caso de que se hubiera defraudado a esta institución, señorías, para eso se ha personado el gobierno del presidente Fabra.

Y, miren, señoras y señores diputados, a ustedes les da igual, les da igual que se les hayan dado los expediente, porque ustedes vienen aquí a montar su número, a montar su circo y a hablar de opacidad, etcétera, etcétera.
Les da igual que el caso Nóos, porque solo el caso Nóos está en los tribunales, señorías, esté en manos de la justicia.
Porque para ustedes la justicia sólo es válida cuando dicen lo que ustedes quieren.
Esa es su doble vara de medir y ya lo estamos viendo estos días.
Imputado de izquierdas es una garantía procesal y si uno es del Partido Popular, esté o no esté imputado, está condenadísimo.

Han venido aquí a lo suyo, señorías, frente a la transparencia del gobierno valenciano que les ha dado todos los expedientes, ustedes han venido aquí a montar lo de siempre, el circo de siempre, a imputar, a condenar, a hablar de casos judiciales que ni siquiera existen.
Porque les recuerdo a sus señorías que no hay un caso Over Marketing, señorías.
Ustedes confunden la realidad con lo que les gustaría.
Dejen actuar a la justicia que, miren, a cada uno lo pone en su sitio.
Cuando la gente se pensaba que todo un Partido Socialista del señor Felipe González era intocable, resulta que la justicia les puso en su sitio al Partido Socialista del señor González y del señor Rubalcaba.
¿Cómo no vamos a creer, señorías, en la justicia?

Y, miren, señores del Partido Socialista, ustedes son una organización que ni siquiera puede pagar a sus trabajadores.
¿Cómo van a gestionar toda una Generalitat?
Esquerra Unida y Compromís hemos visto que huyen del Tribunal de Cuentas y ahora piden aquí transparencia y contravienen la ley de financiación de partidos políticos.
Miren, ustedes no son ejemplo absolutamente de nada, ni de buena gestión, ni de seriedad, ni de transparencia, señorías, no son ejemplo absolutamente de nada.

Y, mire, señor Blanco, usted que quiere hacerse famosillo por Palma de Mallorca sembrando dudas y faltando a la verdad, porque usted sabe que no hay caso Over Marketing, aunque aquí lo ha estado usted afirmando constantemente en la tribuna.
Su castellanofobia, señor Castellano.
.
.
(rialles) digo, perdón, señor Blanco, su castellanofobia.
.
.
(veus) sí, sí, le está produciendo una miopía política que no le deja hacer política con mayúsculas y solamente se dedica usted, usted, a sembrar dudas y a manipular y a mentir.
Probablemente sea porque el señor Castellano es el secretario general del Partido Popular de la Comunidad Valenciana, porque le está usted imputando hasta contratos que ni siquiera se firmaron en época en la que el señor Castellano era conseller.

Y, mire, señor Blanco, no se esfuerce, usted no está a la altura de la señora Oltra, no, no, no se esfuerce, usted no tiene libro, usted no tiene quien le escriba.
Y además ayer ya lo vimos, le dejaron incluso al margen de esa coalición nueva y de esas nuevas formas de hacer política que hacen el Compromís y el Partido Socialista.

Si creen que chillando y armando ruido, señoras y señores diputados, van a sacar más rédito, sinceramente creo que eso es pan para hoy y hambre para mañana.
No cuenten con este grupo parlamentario…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora Marcos Puig:

…porque este grupo parlamentario es el grupo de la seriedad, de la sinceridad, del rigor, de la transparencia y del gobierno del presidente Fabra.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat anem a passar a la votació per separat.

En primer lloc, la votació de la proposta de creació d'una comissió, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
42 vots, sí; 47 vots, no.

Segona votació la proposta de creació d'una comissió no permanent presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
41 vots, sí; 45 vots, no.

Votació de la proposta de creació d'una comissió permanent d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
42 vots, sí; 47 vots, no.
(Remors)

Si no marca la votación, si es tan amable, señor secretario, dónde podría utilizar para votar.
(Remors) El escaño 89 fue utilizado por un compañero de usted.
Si es tan amable.
(Remors)

Vamos a pasar a la última votación de este grupo.
Comienza la votación.
42 votos, sí; 47 votos, no.

Proposta de creació d'una comissió especial d'investigació per a aclarir si algun membre del govern de La Generalitat o dels governs municipals de la Comunitat Valenciana ha format part de la trama de cobrament de sobres amb diners de dubtosa procedència i no declarats, presumptament rebuts pel Partit Popular, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 45.
406, BOC número 137)

El senyor president:

Vamos a seguir el orden del día.
Octau punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió especial d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 45.
406.
Per a torn a favor té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Puge ací a defensar la proposta de creació d'una comissió especial d'investigació per aclarir si algun membre del govern de la Generalitat o dels governs municipals de la Comunitat Valenciana han format part de la trama de cobrament de sobres amb diners de dubtosa procedència i no declarats presumptament rebuts pel Partit Popular.

Aquesta proposta es va presentar el 25 de gener quan va esclatar, li va esclatar sobretot al Partit Popular el cas Bàrcenas.
Un cas en el que nosaltres volem, des del punt de vista polític, que quede molt clar això, que quede clara la diferència entre el que són imputats i el que és una investigació política, entre el que és un tribunal i el que és un parlament, que sembla que a vegades les seues senyories no acaben d'entendre la diferència.
I, segons la nostra opinió, els valencians tenim dret a saber si a més de repartir-se els sobres que van repartir-se de diners de la subvenció del grup parlamentari i que la premsa ha reflectit en diversos articles i que vostés mateixa han reconegut i no sabem encara si se van declarar o no, a més d'això, si algú de vostés membre o ex membre del govern valencià o d'algun ajuntament, alguna corporació municipal, s'ha beneficiat dels diners negres repartits per l'extresorer o tresorer, no se sap mai, del seu partit a Madrid.

Jo li he de recordar que ací hi ha molts de vostés que encara se senten ací, encara que vénen poc, que han estat membres de la direcció nacional del Partit Popular, han estat fins i tot presidents de la federació estatal de municipis i províncies.
Segurament, segurament també això es va pagar molt bé.
El senyor Camps, ara també el senyor Fabra, han sigut o són membres de la direcció nacional del Partit Popular, també la senyora Barberá o el senyor Ciscar o el senyor Gerardo Camps.

Volem saber i crec que els valencians tenen dret a saber, perquè l'emergència que vostés han creat democràtica en esclatar este tema als mitjans de comunicació nacionals i internacionals, la credibilitat que vostés han ferit de mort de la política en l'únic lloc on se pot restablir és en l'àmbit polític.

Vostés estan fent molt de mal i damunt els diuen als altres que aquells que ho denuncien som els qui estem danyant la imatge de la política o la imatge de la comunitat.
Són vostés els qui han fet el mal.
I nosaltres el que creiem és que eixe mal s'ha de restañar.
I l'àmbit és este, és l'àmbit polític, perquè el que està ferit de mort, independentment dels processos penals, és la credibilitat de la democràcia, és la credibilitat d'estes institucions, és la credibilitat d'un diputat que cobra en sobres i no se sap com i no se sap com ho declara.
Això és el que s'ha de restañar.

I vostés s'entesten en enrocar-se i en fer una defensa fèrria, que té més a vore en els tribunals que en la política.
Deixen de defensar-se.
Deixen de defensar la gent que no és defensable.
Deixen de defensar el que no té defensa.

La meua obligació, òbviament, com a diputada d'estes Corts, però la seua també, és posar llum sobre este tema, és que els ciutadans puguen saber quines són les trames polítiques que han dut a molta gent davant dels tribunals.
Probablement, si hi haguera hagut més transparència, si vostés no s'hagueren negat a que la democràcia fera el seu curs, si vostés no s'hagueren negat a donar contractes, a donar factures, ara no tindrien a tota la gent imputada que tenen.
No se n'adonen que la transparència és aliada dels governs?
La transparència fa molt més perquè un partit es perpetue en el poder que tota l'acumulació de poder que han fet vostés i totes les fotos que hem pagat a preu d'or.

Efectivament, ho deia abans el senyor Blanco, jo crec que en alguns episodis que han passat alguna gent no s'ha enriquit en diners i no se van vendre per diners, però es van vendre per poder.
I això no ho van a vore els tribunals.
Això ho hem de mirar ací.
No se n'adonen vostés?

¿No se n'adonen que, cada vegada que vostés s'enroquen, s'afonen més?
Si només per instint de supervivència haurien de dir que sí a estes comissions, i haurien de fer comissions que veritablement investiguen, i haurien de no posar entrebancs a eixes comissions, i haurien de deixar que la gent compareguera i vinguera ací i s'esclariren les situacions.
A vostés és als qui més els convé que açò s'aprove perquè, aleshores, se sabrà i se netejarà el blat del que no és blat.
Però vosté s'entesta en això.
I les acumulacions de casos de corrupció que salpiquen fonamentalment esta terra.
.
.
, perquè ací qualsevol cas de corrupció que està investigant-se en els tribunals, senyories, qualsevol, passa pel presumpte finançament il·legal del Partit Popular.
Este és el problema.

Tots els camins conduïxen a Roma.
I tots els camins de la corrupció conduïxen al Partit Popular.
I eixe és un problema que vostés tenen com a estructura.
Perquè l'estructura més beneficiada per la corrupció no ha sigut ningú de vostés individualment, imputat o no imputat, condemnat o no condemnat; l'estructura beneficiada ha sigut el Partit Popular.

Volen vostés salvar l'estructura o volen salvar els imputats que tenen?
Esta és la pregunta que s'han de fer.
Perquè, si volen salvar l'estructura, han de ficar llum i taquígrafs damunt dels casos de corrupció política, més enllà dels tribunals.
Els tribunals, en tot cas, depuraran les responsabilitats individuals, penals, i les col·lectives a partir de 2010, que s'inclou la responsabilitat penal de les persones jurídiques.
Però les responsabilitats polítiques de vostés, com a estructura, només les poden salvar ací.

I són vostés els qui estan en la picota.
Ni és Esquerra Unida, ni és el PSPV, ni és Compromís; vostés, vostés com a estructura, vostés, vostés.
(Remors) No se senta vosté al·ludit, senyor Maluenda, no se senta vosté al·ludit.
Si el que estic intentant és que vostés se n'adonen que, com a estructura, han de reaccionar, precisament els qui no estan imputats, com vosté, que no està imputat.
Vosté hauria de tindre -i ara sí que l'al·ludisc-, vosté hauria de tindre més interés que ningú en que se separe el trigo de la paja.
.
.
(Veus) Jo també, jo també crec en la presumpció d'innocència.
Però vosté sap, que porta ací més que les portes d'esta casa, vosté que porta ací abans que este hemicicle hauria de saber que en política és al revés.
En política és al revés; u ha de demostrar-ho i ser-ho tots els dies.
(Remors) No n'hi ha presumpció d'innocència en política.
La presumpció d'innocència és per als tribunals.
En política no, en política u ha de demostrar tots els dies que és honrat, en política u ho ha de demostrar tots els dies que és honrat.
I les implicacions penals són una altra cosa.

Però vostés volen barrejar-ho tot, perquè se pensen que en la confusió van a guanyar.
I no, en la confusió no van a guanyar, van a perdre.
El problema -i per això jo estic defensant açò ací- és que qui perd és la democràcia, i ahí perdem tots, però sobretot perdem els ciutadans.

Vostés estan posant en la picota la credibilitat democràtica.
I això és una cosa que sí que no se'ls pot perdonar, jo almenys no els ho vaig a perdonar mai que vostés estiguen debilitant d'esta manera la democràcia.
Perquè la democràcia no és de vostés, la democràcia és de tots, és del poble.
I vostés estan debilitant-la.
.
.
, i en eixe eix diabòlic que han fet ací, i el partit seu en Madrid, en què tots els escàndols passen per este eix.

I vostés són els qui debiliten la imatge d'esta comunitat.
Vostés són els responsables que, quan se parla dels valencians, no se parla de l'esforç que està fent molta gent per a eixir d'esta crisi que, a més, és l'estafa que vostés estan alimentant.
D'això no se parla, de l'esforç d'emprenedors, de l'esforç de la gent que ja no té per a pagar els bolquers o que li han retallat les medicines, no.
Cada vegada que se parla d'este país se parla de la corrupció associada a la seua acció política.
I això és també el que hem d'evitar.
Estes són les Corts que han d'evitar que la imatge pública dels valencians fora d'ací siga la de la corrupció, la d'un poble que és corrupte i que tolera la corrupció i que vota corruptes.
I això és responsabilitat de vostés.
La mala imatge del nostre poble és responsabilitat de vostés.

I, sense dubte, jo sóc diputada d'estes Corts i jo represente, igual que vostés, el poble valencià.
I jo crec que el poble valencià se mereix molt més que la imatge que vostés estan fent d'esta terra.
Perquè el poble valencià és un poble digne, és un poble honrat i treballador, que si alguna cosa no es mereix és els escàndols del partit que sustenta el govern, dia sí dia no, en la premsa nacional i internacional.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a torn en contra, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Començaré la meua intervenció recordant, encara que estic segur que vosté ho coneix, allò de què parla l'Estatut d'autonomia en l'article 22, en l'apartat e, que parla de l'exercici del control parlamentari sobre l'actuació.
.
.
, l'acció de l'administració situada baix l'autoritat de La Generalitat, i que parla que, a tal efecte, es podran crear les comissions especials d'investigació o atribuir-se eixa facultat a les comissions permanents.

I, per posar-ho en relació al que diu el Reglament de Les Corts, el reglament efectivament parla que el Ple de Les Corts, a proposta del Consell, de la Mesa, d'un grup parlamentari o de la dècima part dels membres de la cambra, podrà acordar la constitució d'una comissió d'investigació sobre qualsevol assumpte d'interés públic per a la Comunitat Valenciana; interés públic entés com interés general, però no en l'antiga idea de l'interés general que suposava la suma d'interessos particulars, que ara mateix no té cap sentit.
Com pareix lògic, la idea de l'interés general es contraposa a la idea de l'interés particular.

En este assumpte, vostés, en busca d'un presumpte interés general, pretenen que s'investiguen no uns fets, sinó unes informacions aparegudes en un mitjà de comunicació i, després, reiterades per altres, però no fets.

No existix interés general, perquè únicament el que busquen és un interés particular, un interés electoral, un interés mediàtic.

La proposta jo la qualificaria d'extravagant perquè no concreten fets, no concreten persones ni circumstàncies algunes.
Parlen.
.
.
, bé, del que es parla en el mitjà de comunicació que va publicar estes informacions, de generalitats o d'uns documents a què vostés donen la presumpció de veracitat, quan deuria ser tot el contrari, deuria demostrar-se que són certs.

L'objecte de les comissions d'investigació que poden crear les Corts Valencianes, com deia, ha de connectar-se necessàriament en l'exercici del control parlamentari sobre el govern, com s'ha dit, qualsevol assumpte d'interés públic per a la Comunitat Valenciana.

El Consell d'Estat, en uns quants dictàmens, diu que no pareix que la constitució de dites comissions puga vincular-se a la mera existència d'un genèric interés públic.
I no pareix deduir-se, del que s'ha parlat ací, d'una qüestió absolutament genèrica i, com dic, que ve donada per unes informacions publicades en un mitjà de comunicació, puga ser alguna cosa més que un genèric interés públic.
Per tant, no existix cap concreció.

Per tot açò, jo pense que no podem més que acabar concloent que esta iniciativa únicament busca -com li he dit abans- un interés particular, un interés fonamentalment mediàtic, un interés per tal de fer propaganda, d'acudir a tertúlies, d'anar a programes per a comentar temes, que com a actualitat doncs està molt bé, però que no tenen cap interés públic, atés que no se concreten en res i són única i exclusivament unes informacions que trau un mitjà de comunicació -sobre el qual, per cert, doncs, bé, altres governs de la mateixa tendència política que vostés han donat que parlar, quan parlaven de la.
.
.
, allí han posat en tela de juí la serietat de determinades informacions que han publicat- o, en última instància, per a generar juís sumaríssims de manera paral·lela o juís sumaríssims en què, sense el menor respecte pels drets fonamentals de la resta -eixos que tots vostés s'afanen en reclamar per a si mateixos, però que després no respecten per a la resta-, en un sol acte s'instruïxen, se jutgen i condemnen, en una actuació molt lleugereta.

Senyories, els ciutadans ens demanen que aportem solucions als problemes que tenen realment, als desnonaments, a l'atur i a les desgràcies i als problemes que tenen tots i cada u dels cinc milions dels valencians.

Per això, m'agradaria proposar-los que, d'una vegada per totes, comencem a construir i deixem, abandonem l'entestament de destruir; que les iniciatives com estes, de crear una comissió d'investigació, les encarreguem als tribunals, les encarreguem a la policia, excepte que el que vostés vullguen fer és avançar-se a la resolució judicial perquè tinguen ja clar que el resultat no és el que vostés pretenen, com ha ocorregut ja en alguna altra ocasió.

Una comissió d'investigació no està concebuda per a investigar el que siga ni amb la finalitat que siga, com he dit.
I això, al meu parer i al del meu grup, ho deuen de fer, com els he dit, la policia i els jutges, si el que realment es pretén és esbrinar la veritat; perquè, si no, la veritat és que qualsevol instrument val.
Si el que realment volem és saber el que ha passat, deguem deixar que la policia, deguem deixar que els jutges, que són als qui s'encomanen eixes faenes, esbrinen el que ha passat.

Per tant, com se pot imaginar, el meu grup està absolutament en contra de que es constituïsca esta comissió d'investigació, per tal de que.
.
.
, perquè vosté no ha concretat els fets.
Vosté ha parlat d'uns fets que se publiquen en un mitjà de comunicació, però que.
.
.
, bé.
Doncs, inclús d'eixes informacions no se deduïx que ningun membre del govern valencià ni que ningun membre, per tant, dels qui poden ser sotmesos a una investigació en una comissió d'investigació en esta cambra, tal com diu el reglament, puga estar implicat.
I, com dic, són meres especulacions, són meres informacions d'un mitjà de comunicació, en una única finalitat que és danyar la imatge del Partit Popular.

Per tant, ja li dic que no anem a acceptar la constitució d'esta comissió d'investigació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Betoret, quina poca convicció, no?
Li ho agraïsc, la poca convicció li l'agraïsc.
Però, probablement, a la millor, alguna cosa del que jo he dit en l'anterior intervenció.
.
.
, alguna cosa li ha fet efecte.

Però, mire, el control parlamentari també inclou la possibilitat de les comissions d'investigació.
I això és una figura que està en l'ordenament jurídic no per a fer d'adorn.
És una figura fonamental, la qual s'utilitza per a, precisament, depurar responsabilitats polítiques més enllà de l'àmbit penal que no depura responsabilitats polítiques.
I això.
.
.
No, l'àmbit penal depura les responsabilitats penals, de vegades té conseqüències, perquè quan n'hi ha una inhabilitació òbviament la gent no pot seguir en política, però les responsabilitats polítiques d'aquell que no va delinquir però que en la seua actuació política ha afavorit que un altre delinquisca, això, per a això estan les comissions.
(Veus) No ha afavorit com a encobridor ni com a còmplice.
¡Estan vostés tan en el tema penal!
¡Per favor, que sensibles!
, ¿eh?
(Veus) Si és que vostés mateixos, si se callaren, si se callaren farien millor, perquè cada vegada que parlen se destapen.
¡Quina mala consciència tenen que han d'estar ahí txu-cu, txu-cu, txu-cu, txu-cu!
¡Per l'amor de Déu!
¡Deixen al senyor Betoret que ho està fent molt bé i s'està mantenint en l'àmbit d'allò polític!
I vostés, torna al tema penal.
¿Vostés sabran el que han fet i per què estan tan tremolosos?
(Veus)

Per tant, deixen al senyor Betoret que ha mantingut els termes on calia, que és en la política.
I quan una actuació política, quan una estructura falla, quan una estructura falla, i es donen casos de corrupció generalitzada -com està passant ací- doncs, va i resulta que cal una comissió que investigue què és el que ha fallat.
¿Volen aprendre per al futur o no?
¡Clar!
, a la millor és que alguns volen seguir beneficiant-se d'esta situació.
Eixe és un altre cantar.
I, aleshores, doncs ja les veus discordants se justifiquen.
A mi si me diu: «No, mire, és que a mosatros mos va bé, molt bé aixina perquè volem seguir fent el que estem fent.
» ¡Val!
, ¡val!
(Veus)

Mire, a mi me preocupen algunes coses que ha dit vosté, i en l'àmbit polític me preocupa, i en l'àmbit democràtic, amb la vènia del senyor Maluenda, si vol deixar que esta diputada puga acabar la seua intervenció.

Mire, quan vosté parla del tema dels mitjans de comunicació i desprecia d'eixa manera els mitjans de comunicació.
.
.
(Veus) Sí, perquè vosté diu: «és que açò ha eixit en un mitjà de comunicació» -que no és u, per cert-, i diu, ¡oiga!
, ¿vosté sap les implicacions que té que dos mitjans de comunicació de les de més tirada a nivell nacional publiquen uns fets que han de vore amb el repartiment de sobres, amb el finançament -presumptament il·legal- del Partit Popular, amb la implicació de moltíssima gent vinculada a governs i a governs municipals del Partit Popular, que és el partit al que vosté pertany, i això vosté diu que és un remor?
¿Vosté se creu que això és un tuit?
¿Vosté se creu que això és una entrada en el Facebook?
¡Clar!
, a la millor és que vostés li donen més importància a això que als dos diaris de més tirada nacional en este país.

¿Vosté ha sentit parlar del Watergate?
¿Vosté ha sentit parlar de moltíssims escàndols polítics que s'han ventilat?
I els Estatuts Units d'Amèrica són un molt bon exemple si algú vol saber què és una comissió d'investigació parlamentària.
¿Eh?
I, aleshores, ¿vosté ha sentit parlar d'això, del dret comparat, de les democràcies occidentals?
És una figura fo-na-men-tal.
I vosté ve ací a dir que això no val perquè ja està la policia i els tribunals.
¡És que són qüestions diferents!
¡És que no té res a vore una cosa amb altra!
I barrejar-ho és, o bé perquè u vol ocultar el tema de fons, o bé perquè desconeix completament, tenen una ignorància del que és el sistema de dret, un estat de dret, en els països del nostre entorn.

I vosté diu: «és que vostés volen fer sang».
No, mire, si jo vullguera fer sang haguera dit que esta és la història de Mariano Rajoy dient «todo es falso menos lo que se ha publicado», de Floriano dient que «Sepúlveda ya no trabaja», «¡ah!
, pues sí que trabaja», «¡ah!
, pues es que está en el Estatuto de los trabajadores», «¡ah!
, pues no, pues sí que lo podemos despedir».
Si jo haguera volgut ridiculitzar-los a vostés haguera parlat de Cospedal i los finiquitos diferidos, simulaciones, apócrifas, haguera parlat de tot això, però no he triat parlar d'això perquè no vull ridiculitzar-los, perquè per a això ja estan vostés, vostés ja se ridiculitzen a soles.

Jo el que vullc és que la democràcia en este país prenga l'ofensiva a tanta misèria política i tanta misèria moral i se defense.
Jo quan vinc ací a fer la proposta l'única cosa que vullc és que mos pugam col·lectivament -i això també ens inclou a vostés- defensar democràticament.

No vullc ridiculitzar-los, això ja ho fan vostés molt bé a soletes.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a fixació de posició, té la paraula en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la senyora Esther López.
(Veus)

Perdón, perdona, disculpen.
No, no, ahora, le toca a usted ahora la réplica.
Disculpen el fallo.
.
.

El senyor Betoret Coll:

Senyora Oltra, si fóra per vostés, ho investigaríem tot.
A vostés, la veritat és que els ha anat molt bé tot açò de generar l'ombra de la sospita, la teoria de la taca d'oli, que deixa la gota i, al final, posar a tots en el mateix sac.
I açò els ha anat fenomenal, electoralment li han tret un rèdit magnífic a costa d'altres.
I, al final, doncs vostés van a mantindre la mateixa estratègia, la de seguir per eixe camí, la del seguir pel «difama que algo queda», que és el que a vostés els resulta, sense importar-los la veritat.
A vostés no els importa en absolut la veritat.

D'altra manera, el que farien seria anar-se'n al jutjat, d'altra manera el que farien seria respectar els drets de la resta, la presumpció d'innocència i totes eixes coses que vosté coneix però, quan a vosté l'interessa, oblida o les deixa apartades.

Mire, a mi clar que me preocupen totes estes coses, però jo no sóc el que va tertúlies i a programes a demonitzar i a posar en tela de judici l'actuació de ningú.
Jo m'espere que els tribunals actuen i, a partir ahí, després, jo ja dic el que considere que s'ha fet bé o que s'ha fet malament, però jo no m'anticipe a la decisió de la justícia ni pretenc actuar de jutge, eixa faena jo li la deixe al que ha de fer-la, que són els jutjats i els tribunals.

I, mire, evidentment que no és un tuit, el que és un tuit és allò de tirar-mos a base d'escopetes.
Això sí que ha sigut un tuit molt desafortunat.
(Aplaudiments) I per ahí a mosatros no mos trobaran, per ahí a mosatros no mos trobaran.

Mire, a vosté no li interessa que s'investigue res ací, a vosté el que li interessa és que s'arme el major escàndol possible per a tindre el major nombre de titulars, per a participar en el major nombre de tertúlies, que em pareix correcte, açò forma part d'una estratègia política que no tinc per què criticar, és la seua i allà vostés com la facen, però això no ajuda en res, eixa suposada imatge de la classe política que vosté ha pujat ací a defendre, això no ajuda en res.

Si vosté vol fer un favor a la classe política el que ha de fer és deixar que actue qui ha d'actuar i no generar l'ombra de la sospita sobre tota la classe política ni sobre ningun partit en concret.
(Aplaudiments) El que ha de fer és fer-ho on ha de fer-ho, en els jutjats, denunciant el que haja de denunciar, en la policia i en el jutjat, però no demanant comissions d'investigació que col·laboren precisament, en este cas, al que no deu ser, que és a generar una ombra de sospita perquè -ja li dic- vostés quan llegiren el diari en qüestió digueren, «mira, una oportunitat, la que fa seixanta-cinc de presentar en esta legislatura una comissió d'investigació, una altra oportunitat per a una roda de premsa, per a una tertúlia», qui sap, per a una samarreta per a afegir a la col·lecció primavera-estiu d'este any.
No se sap.
Però, jo li dic que per ahí és fa un flac favor a la política, jo li dic que per ahí es fa un flac favor al funcionament de la democràcia.

Per tant, el que ha de fer és anar als tribunals, denunciar el que considere que no s'ha fet bé, i, una vegada els tribunals i la policia determine qui són els responsables, a partir d'ahí investiguem políticament les responsabilitats de qui faça falta, però el que no podem fer és jutjar a ningú.
.
.
(Veus) Bé, fins ara -jo no sé si afortunada o desgraciadament-, he participat en dos de les comissions d'investigació que s'han produït en esta cambra, i jo li dic que de moltes de les intervencions que s'han produït ahí molta gent ha fet juís sumaris amb una sola intervenció.
Per tant, li dic jo a vosté que, en moltes ocasions, açò és absolutament injust.

Estic d'acord amb vosté que les responsabilitats polítiques s'han de depurar, però s'hauran de depurar després que quede clar que hi ha havut una responsabilitat judicial i no abans perquè, si no, estaríem en un terreny d'absoluta injustícia, que és el que a vostés segurament els interessa, però jo crec que a la democràcia, en general, no és el que li interessa.

Moltíssimes gràcies.
(Se senten unes veus que diuen: «Muy bien.
») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Demane disculpes a Esther López, que ara sí que li correspon.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida por supuesto vamos a apoyar esta petición de comisión de investigación, como no podía ser de otra forma, porque es la forma democrática de depuración de responsabilidades políticas.
Y no podía ser de otra forma porque, al igual que estamos en contra de la amnistía fiscal que protege a los delincuentes, en contra de una ley hipotecaria que criminaliza la pobreza, estamos en contra de la corrupción y degradación del sistema democrático.

Y, por tanto, ante la magnitud y la gravedad del lamentable y universalmente conocido caso Bárcenas, desde Izquierda Unida hemos elevado también a la justicia una querella, querella que ya ha recibido más de veinticuatro mil adhesiones de apoyo de la ciudadanía, de una ciudadanía harta de la impunidad social.
Le hemos puesto la querella que no se ha atrevido a ponerle Rajoy, a pesar de que su ex tesorero le haya denunciado a él por robarle el ordenador de su despacho en la sede de Génova.

Porque podemos estar -presuntamente- ante la mayor operación delictiva que ha habido en la historia reciente de nuestro país, porque al igual que nunca fueron solo cuatro trajes, aquí no hablamos de cuatro sobres, estamos hablando de que empresas contratistas del estado que, a tenor de esos papeles, parece que frecuente, continuada y sistemáticamente estaban pagando al partido en el gobierno, no solamente en España, sino en comunidades autónomas y ayuntamientos, ministros que -presuntamente- recibían sistemáticamente dinero procedente de esas empresas en una situación que nos ha llevado a una economía de casino, que ha provocado una situación muy grave en nuestro país, porque el estado español, señorías, se ha convertido en el país de la Unión Europea que mayor porcentaje del producto interior bruto ha dedicado a la construcción de infraestructuras para, posteriormente, provocar el hundimiento de la economía del ladrillo, el estallido de la burbuja financiera, el endeudamiento imparable del estado y rescates millonarios del sector privado que ha dejado un 26% de paro, desahucios y recortes criminales a su paso, y todo esto en el contexto de estaciones que no se utilizan por los trenes, aeropuertos que no tienen aviones, un auténtico despropósito donde, evidentemente, ha habido gente que ha vivido muy encima de sus posibilidades a costa de un inmenso crimen social que se ha cometido contra la ciudadanía.
Eso es lo que a Izquierda Unida nos parece que trasluce de los papeles de Bárcenas.

Pero en esta cámara tenemos derecho a saber que si Correa -presuntamente- pagaba a Bárcenas por los negocios con La Generalitat, ¿cuántos -presuntos- sobres en B fueron a parar a dirigentes valencianos del Partido Popular, dirigentes algunos de los cuales se sientan en esta cámara?
Entre ellos, Rita Barberá, Francisco Camps.
.
.
-bueno, se sientan cuando se sientan porque vienen poco, pero tienen escaño-, Sonia Castedo, Gerardo Camps o Trillo, que han tenido responsabilidades ya sea en el seno del comité ejecutivo o en la junta directiva del PP en los tiempos de los sobres en B.

Pero la clave, señorías, no es que haya políticos corruptos, todo el mundo sabe que los hay, en todas partes, la clave es que, por lo que se trasluce de estos papeles, desde el PP han -presuntamente- montado un sistema ideal para la corrupción, un sistema que permite que el tesorero de su partido esté forrado amasando millones en cuentas en Suiza mientras se desahucia a persones y mientras más de la mitad de los jóvenes están en el paro, un sistema que permite que el que fue su ministro de Economía cobrara sueldos millonarios como jefe de Bankia y, después de arruinarla, fiche por Telefónica para seguir forrándose.
Ese es el problema de la corrupción, un sistema que les permite reformar el Código penal para encarcelar a la gente que protesta a la vez que favorecen la amnistía fiscal para premiar a los que nos roban a todas y todos.

Y ante la inacción por parte del estado y el riesgo -porque es un riesgo- de que los delitos prescribieran, hemos decidido presentar una querella criminal junto a otras organizaciones ciudadanas para garantizar que esto no acaba en la impunidad, porque entendemos también que nuestra organización tiene una obligación y es también la de defender los derechos de la ciudadanía, cueste lo que cueste, y nos enfrentemos a quién nos enfrentemos porque, como hoy mismo ha dicho el señor Fabra aquí, en cámara parlamentaria, no vale todo y, como no vale todo en democracia, tendrán que explicarnos por qué tienen miedo a una comisión de investigación sobre la posible vinculación de este gobierno a esta presunta trama.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a la fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista, senyor Miguel Ángel Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Gracias, señor presidente.

Comenzaba su intervención el señor Betoret citando el artículo 22 del Estatuto de autonomía y el reglamento que regula las comisiones de investigación.
Pues las comisiones de investigación no son otra cosa que un recurso parlamentario del cual disponemos para ejercer una de las funciones que tiene esta cámara, que es la de control del gobierno.
Y eso lo tenemos que ver desde un punto de vista de total normalidad democrática y que, además, ayuda, y mucho, a dar ejemplo de transparencia.
No en balde cuando nosotros propusimos la reforma completa del reglamento, proponíamos un sistema que simplificaba el procedimiento de creación de estas comisiones.
Además, por citar, también hablábamos de un sistema de declaración de actividades y de bienes bastante más completa que mejor nos hubiese ido.

Miren, señorías, la posible discrepancia en la fórmula genérica y vaga utilizada en la propuesta no nos impide para nada apreciar la necesidad de esta medida de transparencia.
Hay indicios suficientes que así lo aconsejan.
Por eso nos parece bien y respaldamos la propuesta de creación de esta comisión.

No es descabellado pensar que hayan podido existir sobres en el ejecutivo valenciano o en algún ejecutivo local valenciano en manos del Partido Popular.

La propia justicia, la propia justicia aquí, que tanto se han mencionado, ha establecido las relaciones entre la trama Gürtel y el caso Bárcenas, que es lo mismo que decir: establecer relación entre adjudicación de contrataciones administrativas irregulares, generosas donaciones empresariales, siempre posteriores, y sobresueldos a destacados dirigentes del Partido Popular de procedencia cuanto menos dudosa.
Es un grave problema político y social y, por tanto, requiere soluciones políticas, no solo las judiciales y no tienen por qué ni posponerse ni condicionarse, llevan caminos muy diferentes.

El CIS nos ha vuelto a recordar recientemente que la corrupción y el fraude se han convertido en el segundo problema nacional después del paro.
En enero, estos factores preocupaban al 18% de la población; en febrero, al 40%.
En solo un mes, ¿por qué ha sido?
Lo sabemos todos: el caso Bárcenas.
Una referencia muy breve a la historia de financiación legal.
.
.
, la historia legal de financiación de los partidos, la ley del año 1987 que regulaba la financiación de los permitidos: permitía las donaciones anónimas con determinadas limitaciones.
Es luego, posteriormente, en el año 2007, con Zapatero en el gobierno -ustedes que tanto lo mencionan- precisamente quien prohíbe expresamente, por un lado, las donaciones privadas superiores a 100.
000 euros y, en segundo lugar, las donaciones anónimas las prohíbe todas, ejemplo de clarificación en cuanto a la financiación de los partidos políticos hecho por el presidente Zapatero en el gobierno.

Y más recientemente, nuestro secretario general, Rubalcaba, ha propuesto la posibilidad de prohibir expresamente cualquier donación por parte de una empresa.
¿Por qué?
Porque la experiencia ha demostrado que la generosidad empresarial no siempre ha resultado tal.

Mientras tanto, nosotros haciendo estas propuestas y aquí, ¿qué nos encontramos?
Pues precisamente ese sistema retributivo complementario que sigue manteniendo el Grupo Popular en esta cámara y al que ya se ha hecho referencia.
No entramos en la legalidad del mismo, simplemente no lo consideramos nada oportuno, no son criterios de legalidad.
Son criterios de oportunidad, que lo hacen no oportuno, e incluso me van a permitir que les diga que resulta opaco para los propios interesados.

Ayer aquí se hablaba del derecho civil, del derecho administrativo y la fuente de todos ellos, que es el derecho romano.
Eso me da pie a una cita latina: «Honesta non sunt omnia quae licent», no todo lo que es lícito es moral.

Es más, pónganse de acuerdo los propios responsables del Partido Popular, por un lado, el señor Bellver, portavoz del Grupo Popular, admite este sistema de pagos internos, incluso desvela el sistema seguido; por otro lado, otro tesorero, el del Partido Popular en la Comunidad Valenciana, Rafael Calvo, que los negaba.
De todas formas, no nos extraña viniendo de quien viene, que es un experto en ocultar las retribuciones complementarias que durante muchos años se han venido percibiendo, pese a su dedicación exclusiva en Segorbe, sea posiblemente (aplaudiments) fruto.
.
.
, escúchenme, sea posiblemente fruto de las habilidades adquiridas gracias al hermanamiento taurino con la capital navarra -léanlo entre comillas.

Señorías, no puede ser este el camino para intentar devolver la confianza ciudadana en la política.
Cumplan con sus promesas cuando hicieron el congreso de las promesas de transparencia que acordaron cuando hicieron su último congreso, que no ha pasado más de un año.

Miren, declaraciones del señor Ciscar: «Aquí todo es muy transparente y todo está declarado.
» El señor Fabra: «El PP no tiene nada que esconder.
» Si esto es así, si todo es transparente, si no hay nada que esconder, si no existen sobresueldos sospechosos, coincidirán conmigo que aceptar la creación de la comisión.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Guillén Galindo:

.
.
.
-voy acabando, señor presidente- demandada es la conclusión lógica, necesaria e inevitable.
Lo contrario significará continuar dando pábulo a la sospecha y a la intriga, algo que nada ayuda a dignificar (inintel·ligible) .
.
.
política.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

El senyor Guillén Galindo:

Acabo ya.
La honradez, como el valor, se supone.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Guillén Galindo:

Tengan la valentía suficiente para aceptar la comisión.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Guillén Galindo:

.
.
.
y así demostrar lo que afirman, que son honrados.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Guillén Galindo:

Si no lo aceptan, no lo parecerán.

El senyor president:

Gracias, señor diputado.
Gracias, señor diputado.
(Aplaudiments)

Acabat el debat de l'octau punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
(Veus) Senyor Maluenda, per favor.
Comença la votació.
37 vots, sí; 48 vots, no.

Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre l'accident de metro ocorregut a València el 3 de juliol de 2006 per a investigar i conéixer nous elements que poden donar una visió diferent sobre els fets i variar les conclusions a què va arribar la primigènia comissió, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 46.
777, BOC número 137)

El senyor president:

Anem a passar al nové punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre l'accident del metro ocorregut a València el 3 de juliol de 2006, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Gràcies, senyories.

Gràcies, consellera, per estar ací en este debat, perquè possiblement hui senca coses en estes Corts Valencianes que fins ara no ha sentit.

Tornem a presentar esta petició de comissió d'investigació sobre l'accident del metro perquè no es pot consentir que s'oblide que varen morir 43 persones i 47 ferits en un accident que era previsible i evitable, i que va tindre i seguix tinguent una resposta de La Generalitat vergonyosa i indecent, senyora consellera.
Una resposta que estic segur que encara pesa sobre les seues consciències, sobre les consciències dels diputats del Partit Popular.

Tancaren la comissió en quatre dies, amb 32 compareixences i amb el veto a aquells tècnics que sabien que no anaven a avalar la seua versió.

La comissió fou una burla a les víctimes, familiars i amics, però també a tota la societat valenciana.
La comissió fou una provocació a la decència pel que ja se sabia en aquells moments i pel que s'ha anat coneguent després.

Judicialment es va donar carpetada a un assumpte en què la compra d'unes balises que valien 12.
000 euros, que hagueren evitat l'accident, no es varen instal·lar.
Però molts sabien del risc, molts coneixien les solucions, però miraren cap un altre lloc i ningú va assumir la responsabilitat de l'error.

En produir-se l'accident, la programació de Canal 9, d'una forma indecent, no es va interrompre fins una hora després, quan va rebre l'ordre de la superioritat, mentres la resta de les cadenes estatals ho varen fer totes de forma immediata.
No volien que els entorpiren la gran festa preparada per a la visita del papa.

Senyories, avui tot el món, quasi set anys després de l'accident, seguixen qüestionant les conclusions de la comissió d'investigació, seguixen qüestionant-se per com es va desenvolupar i tancar la comissió, però també perquè en este temps han anat donant-se a conéixer informacions que en aquells moments no es coneixien.

Senyories, s'ha parlat moltes vegades del direccionament en les respostes en la comissió d'investigació als membres de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana que varen comparéixer, elaborat a través de dos informes d'HM & Sanchis i que estos varen complir de forma literal no contestant segons la seua consciència i enganyant a la comissió.
«Ha sido un accidente cuya causa ha sido el exceso de velocidad, que no puede ser atribuido a ninguna deficiencia técnica ni a ninguna dejación de responsabilidades», els va obligar a dir Ferrocarrils a través de l'informe que se'ls passà, a més de 66 possibles preguntes amb la resposta exacta que havien de donar i que, evidentment, donaren tots, la mateixa, en la comissió.

El 29 de juliol de 2012 també coneguérem les declaracions de l'enginyer industrial José Boluda, expert en ferrocarrils, que aquella nit de l'accident entrà al túnel amb Pedro Marco, aleshores secretari autonòmic d'Infraestructures, i en eixir va expressar al conseller García Antón que l'accident era evitable si s'havera posat la senyalització mínima.

Segons Boluda, el conseller li demanà silenci, però ara està disposat a declarar en una nova comissió d'investigació o en un judici reobert.

També sabem ara que Ferrocarrils va tapar deficiències greus en el control d'accidents fins que va creure prescrit el delicte i l'auditoria de prevenció de 2006, any de l'accident, no es va entregar fins l'any 2011.
En la línia 1, per cert, no s'havia fet absolutament (inintel·ligible) .
.
.
l'accident, cap simulacre.

També, senyories, sabem ara que abans de l'accident, se n'havien produït uns altres dos en la mateixa línia.
Un, entre Picanya i Paiporta, amb 35 ferits, a pesar de la qual cosa, i a petició dels sindicats que s'instal·laren balises, l'empresa va dir que no era necessari instal·lar-les.
I nou mesos després d'eixe accident, tornava a descarrilar un altre tren en la mateixa línia 1.
Dos accidents abans del 3 de juliol de 2006, senyories; per cert, dos accidents anteriors que no foren comunicats al pèrit judicial, i estes són les dos fotografies dels dos accidents previs a l'accident fatal del mes de juliol de 2006.

Senyors del Partit Popular, hi ha raons més que suficients per crear la nova comissió d'investigació.

Vull pensar que per a vostés totes les víctimes són iguals, totes.
Els he escoltat en moltes ocasions posar-se al costat de les víctimes, en moltíssimes.
Vull pensar que de totes, de totes les víctimes i de qualsevol condició.
Vull pensar-ho.
També és veritat que no sempre s'han posat al costat de les víctimes amb les mateixes ganes ni amb la mateixa bel·ligerància.
També és veritat això.
Hi ha raons, repetisc, per crear una nova comissió d'investigació i estes víctimes no entenen per què no es fa.

No els demanen -a vostés- l'associació de víctimes que cada 3 de juliol es posen junt a la seua pancarta, com en moltes altres pancartes s'han posat darrere a la plaça de la Verge.
No, no els demanen això.
Els demanen que esbrinen, que investiguen què va passar aquell dia 3 de juliol com a representants.
.
.
, que esbrinem què passà com a representants que som d'ells i de tot el poble valencià, i per tant formem part d'ells, i investiguem què és el que va passar.

Senyories, vostés -del Partit Popular- no poden castigar més encara a qui ja ha segut castigat pel destí, a eixes 43 víctimes i 47 ferits.
No poden castigar-los més votant «no» a esta comissió.
No poden.
No deuen.

L'anterior president, senyories, ja va demostrar la seua falta de dignitat en negar-se a rebre a l'associació de víctimes, haver-los escoltat i haver atés les seues demandes i necessitats.

Senyories, Fabra els va rebre per a dir-los que no anava a reobrir la comissió.
Senyories, Fabra els deu una comissió d'investigació sobre l'accident a les víctimes, i cada dia que passa el president de La Generalitat ferix la memòria de les víctimes i ignora els familiars.
I vosté, senyora consellera, cada dia que passa, seguix adquirint més responsabilitats en este tema.

Cada dia que passa sense que sapigam de veritat què passà aquell dia, senyories, qualsevol.
.
.
qualsevol unitat, qualsevol dia, qualsevol unitat de metro pot convertir-se en un nou tren de la mort, qualsevol dia en la mesura que la comissió d'investigació no ha esbrinat, no ha esbrinat exactament què és el que passà.
Per tant, qualsevol tren de qualsevol línia de Metrovalencia, qualsevol dia pot convertir-se de nou en un nou tren de la mort.

Senyors del Partit Popular, si el seu vot és en contra demostraran, com es preveu que serà en contra, i com han fet en altres ocasions que el Partit Socialista hem demanat esta nova comissió d'investigació, demostraran una vegada més que encara no han recuperat la dignitat política que en esta qüestió van perdre aquell dia 3 de juliol.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a torn en contra, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor David Serra.

El senyor Serra Cervera:

Molt bon dia.

Senyories.

Senyora consellera, moltes gràcies per estar ací hui, en este debat.

Onze ocasions en el que va de legislatura han sigut les vegades que els grups de l'oposició han demanat de manera insistent que se reobrira la comissió d'investigació o se'n creara una nova sobre l'accident del metro del 3 de juliol de l'any 2006; i onze vegades des del grup majoritari li hem dit que no, i li tornem a dir que no.
No estem d'acord, senyor Signes.

Vostés tenen legítimament una estratègia feta al voltant de l'accident del metro, des de fa molt de temps, i en la qual creuen que va a dur-los rendibilitat política; i mosatros no estem d'acord.

Vostés, inclús el seu síndic, este passat diumenge dia en les notes informatives: «Respecto al accidente del metro ocurrido en Valencia en el año 2006, Francesc Signes manifestará la necesidad de investigar y conocer nuevos elementos que puedan dar una visión diferente sobre los hechos y variar las conclusiones a las que llegó la comisión.
»

Senyor Signes, vostés volen una nova realitat, vostés volen canviar les coses com són.
I uns accidents són uns accidents.
I l'accident del metro va ser un accident.
I vosté no va a canviar això per molt que vullga, ni vosté ni cap grup de l'oposició, en una estratègia absolutament premeditada.

Fa uns mesos vosté parlava ací que hi havien quatre elements nous, i cap dels elements nous que va dir hui ens ha parlat d'eixos quatre, n'ha repetit tres, un se li ha oblidat.
Un no l'ha nomenat.
I li he de dir.
Cap d'eixos elements varia ni canvia per a res el que va ocórrer en l'accident del metro.

Mire, ha parlat la justícia, i vostés moltes vegades demanen que parle la justícia.
I ha parlat en un accident i en una catàstrofe com la que vam patir és molt difícil, es molt difícil -vosté parlava al principi que este grup havia perdut la dignitat política el dia 3 de juliol-, és molt difícil que qualsevol partit amb un mínim nivell de dignitat no estiga al costat d'un govern, recolzant-lo en les mesures i en les solucions.
I vostés, com demostra este debat, no han estat.
Ni vostés ni la resta de grups de l'oposició.

Mire, diu la justícia, diuen els autos judicials, que: «Queda constatado indiciariamente que el conductor del tren incurrió en una grave infracción del deber de cuidado, producida por una acción punitiva, cual fue circular a 81 kilómetros por hora en un tramo en el que existía una limitación de 40 kilómetros por hora.
No se constata la existencia de fallos técnicos que hayan concurrido como causa del accidente junto al exceso de velocidad.
No se puede imputar a los miembros del consejo de administración de Ferrocarriles de la Generalitat la omisión de un deber objetivo de cuidado, pues no cabe exigir a los responsables de las administraciones un control absoluto y total sobre el riesgo de una actividad hasta el punto de imponerles el deber de anular cualquier posibilidad de un resultado dañoso que pudiera ser causado por un tercero al sobrepasar éste los límites del riesgo permitido.
Por ello, en la práctica llevaría a la paralización de todas las actividades de gestión pública.
Que la baliza 1.
680 cumplía con la finalidad para la cual se colocó, cual era que los trenes entraran en la estación de Jesús a 40 kilómetros por hora.
Y no existe ningún indicio que ese día no funcionase correctamente, que el elemento determinante del descarrilamiento fue el exceso de velocidad en la circulación.
»

Això és el que diu la justícia, això és el que han dit els tribunals.
Ha parlat amb els pèrits, tenen tots els informes tècnics.
Però vostés això no ho assumixen.
I sap per què no assumixen la veritat objectiva del que va ocórrer?
Perquè vostés volen una altra responsabilitat.
Vostés sols estaran satisfets, sols si se diu en algun moment que la culpa va ser del Partit Popular o si, inclús, si pogueren arribar a dir que algú pròxim al Partit Popular havia estat propet dels trens eixe dia.

Eixa és l'altura que vostés volen donar-li a esta situació.
Eixe és el debat real.
Hui el Partit Socialista no vol saber la veritat perquè la sap.
Hui no assumixen la veritat perquè la sap, sinó perquè estan convençuts que seguint en esta estratègia va a donar-los a vostés rèdits polítics.
I ahí no anem a estar.
I ahí no anem a estar.
Anem a estar al costat de les víctimes, al costat dels afectats, al costat de les famílies, senyor Signes, però no anem a estar al costat de la utilització que vostés estan fent des de fa molts anys d'una catàstrofe que tingué lloc en la nostra terra, d'una gran desgràcia col·lectiva i que, li dic, vostés se poden ací omplir la boca, inclús fer afirmacions bàrbares com les que vosté ha fet ací dient que qualsevol persona que puge en un mitjà de transport públic en la Comunitat Valenciana està arriscant la vida.
Mire, vostés, vostés haurien d'elevar el to i el nivell de dignitat política quan parlen d'estes coses.
És molt fàcil pujar ací i dir que la bancada majoritària és la culpable de l'accident.
Que és el que vostés acaben dient i és el que volen dir.
Perquè vostés necessiten políticament eixe argument.

I jo li dic, des d'este grup no anem a estar al costat d'eixes iniciatives, no anem a participar d'eixa estratègia demagògica.
I vosté no ha dit res que justifique l'obertura de la comissió.
Ni els famosos informes d'HM & Sanchis, ni els famosos informes tenen res a vore en l'accident, no tenen res a vore.
Explique'm vosté a mi com afecta això a l'accident.
No tenen res a vore.
L'auditoria de riscs laborals res té a vore amb l'accident.
Puge vosté i justifique-ho.
O els informes que diu vosté que ix un dia un enginyer i diu que ell té una altra opinió i que creu.
.
.
Doncs mire, no n'hi ha un, n'hi ha molts enginyers que tenen moltes opinions, i tant vàlides són unes com les altres.
Però al final haurem de fiar-mos d'algun pèrit.
Al final els tribunals funcionen, la justícia ordinària funciona, i els peritatges serveixen per a alguna cosa.

Per tant, li ho dic, molt de soroll, molta propaganda, però res de convenciment, res de serietat.
No han canviat les coses.
Vostés necessiten una altra veritat objectiva per a justificar-se políticament.
Perquè m'agradaria saber en la intimitat, quan juguen amb el dolor de la gent i amb els sentiments de les persones que ho han passat mal, què els han dit o que els han promés que van a fer.
Perquè no se poden crear falses esperances.
No se'ls pot dir a les persones afectades, a les famílies que s'han vist dins d'esta tràgica situació, que la veritat és una altra, quan vostés saben quina és la veritat.
I la veritat és que hi va haver un accident per excés de velocitat.
I això està demostrat en les Corts Valencianes, en una comissió d'investigació, en tres resolucions judicials que l'administració de justícia ha dit i s'ha pronunciat.

Per a vostés no és vàlid, perquè vostés necessiten polititzar esta qüestió com tantes altres.
Necessiten fer un ús polític instrumental per a deteriorar el govern del Partit Popular, el legítim govern de la Comunitat Valenciana.
I vostés creuen que tot val en política.

I, senyor Signes, en estes coses no se juga, en estes coses no se juga.
Estem jugant amb la vida de les persones, i vostés damunt intenten mesclar-ho amb la dignitat d'un partit polític o d'un altre.
I se permeten el luxe de pujar ací i dir qui és digne o qui no és digne, quan hi ha un govern que ha estat al costat de les persones, hi ha un grup parlamentari majoritari que ha estat al costat de les persones i hi ha uns grups minoritaris i un majoritari, de l'oposició, que no ha estat a l'altura de les circumstàncies.

I li ho dic ací, en seu parlamentària, alt i clar: els socialistes valencianes no han estat a l'altura de les circumstàncies en l'accident del metro, senyor Signes.
Això és aixina.
No han canviat els fets, no han canviat les circumstàncies i no hi ha res nou, perquè si hi haguera alguna cosa nova la justícia ja haguera actuat d'ofici i vostés també hagueren fet alguna cosa, i vostés no han donat cap pas en eixa direcció que tant els agrada i que creuen que tants rèdits polítics els dóna.

Per tant, senyories, no anem a recolzar una vegada més.
.
.
, són onze les ocasions que hem fet este debat, no anem a recolzar esta comissió.
I li dic hui, els socialistes estan fent-los un flac favor a les víctimes, a les persones afectades i al conjunt de la societat de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor Serra, mire, el nostre nivell de dignitat, tal com i vosté m'ha dit, no se mesura posant-nos al costat del que opina el Partit Popular.
El nostre nivell de dignitat se mesura amb la mesura que insistim en saber la veritat i amb la mesura que estiguem al costat de les víctimes, reclamant, recolzant el que les víctimes reclamen.
(Aplaudiments)

Mire, nosaltres no volem donar la culpa al Partit Popular.
Nosaltres volem saber la veritat, que és el que el Partit Popular no vol saber.
(Remors)

Senyor Serra, en la comissió d'investigació es van escoltar els arguments del Consell, els arguments dels grups polítics amb representació parlamentària, de tècnics que defensaven les tesis del Partit Popular, per suposat.
Però, senyories, les nostres consciències no s'han deixat encara, des que estem ací, no s'han deixat encara interpel·lar en seu parlamentària i amb la solemnitat que això comporta per les veus de les víctimes, de les quals una i altra vegada estem tots fent esment, nomenant-les.
No mos han deixat interpel·lar.
No sabem què opina esta cambra, la cambra de representació de la Comunitat Valenciana, del País Valencià.
No sabem quina és la seua opinió.
I menys vosté, senyor Maluenda, menys vosté.
Perquè jo sí que vaig a les concentracions i els escolte.
Però vosté no els ha escoltat mai, senyor Maluenda, mai!
(Aplaudiments) Per tant, no sap què opina l'associació de víctimes.

Així és que no me talle, senyor president, per favor, que no me talle, que no me talle.
(Remors)

El senyor president:

(Inintel·ligible) .
.
.
que l'han tallat.

El senyor Signes Núñez:

Perquè les veus de les víctimes, de les quals, com dic una altra volta, una i altra volta, les nomenem.
No hem escoltat la seua opinió perquè vostés ho han impedit, ho han impedit, contínuament.

Però, mire, esta és l'opinió de la presidenta de l'associació de víctimes Beatriz Garrote (El diputat posa una gravació: «Esta es la única forma que tenemos de traducirles que se están riendo de las 43 personas que murieron y de los 47.
.
.
»)

El senyor president:

(El president desconnecta el micròfon del diputat)

Senyor diputat, senyor diputat, no procedix en el reglament ficar transcripcions en esta cambra.
(Veus)

Si és tan amable de seguir vosté la seua intervenció.
Quan acabe la seua transcripció seguisca i el temps va transcorrent (Remors)

El senyor Signes Núñez:

Molt bé.
Doncs esta és l'opinió de la presidenta de l'associació de víctimes, Beatriz Garrote.
Per primera volta, i a pesar de vostés, per primera volta l'opinió de les víctimes s'ha escoltat en les Corts Valencianes.
(Aplaudiments) Per primera volta s'ha escoltat en les Corts Valencianes, senyors del Partit Popular!

I si no ha entés el que dia, jo li ho diré, (veus) estan diguent que estan burlant-se d'ells ja des de l'any 2006.
La presidenta de l'associació de víctimes està diguent que no estan fent-los ningun cas, que per part del Partit Popular és una burla contínua, que exigixen una nova comissió d'investigació, que exigixen que es conega la veritat, que exigixquen que tot allò que s'ha conegut després que se torne a esbrinar, se torne a estudiar i que se torne a aplegar a les conclusions que siguen.
Això dia esta presidenta de l'associació de víctimes, i això, senyories, en estes Corts encara no s'havia escoltat, vostés ho havien impedit, però hui, repetixc, per primera volta la presidenta, Beatriz Garrote, ha interpel·lat no les consciències d'esta part de la bancada, sinó ha interpel·lat les consciència de tots vostés.
Si no s'ha sentit bé o si no s'ha entés bé, ha estat interpel·lant les seues consciències, i ha estat tirant-los en cara la seua falta d'ètica i dignitat política per aquella comissió d'investigació i la seua falta d'ètica i dignitat política per, reiteradament, evitar que, tal i com el Partit Socialista hem demanat en estes Corts, hagen evitat que ells estiguen ací per a ser escoltats.
¡Que menys -que menys- que els familiars dels morts!
, ¡que menys que els ferits!
, ¡que menys ser escoltats pels representants de les Corts Valencianes!
Si tanta gent ha estat escoltada, tanta gent que mentia, l'hem escoltat, i hem tingut d'escoltar les seues mentires, (veus) ¿per què no escoltar les víctimes?
, ¿per què no?
, ¿quina por tenen?

Les víctimes no són víctimes d'un error, les víctimes l'única responsabilitat que tenen és haver fet ús d'un servei públic de La Generalitat, és l'únic error que varen cometre aquelles víctimes aquell dia.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
3 de juliol de l'any 2006.
¿Per què no volen escoltar-les?
¡Diga-ho!
, ¿per què no volen escoltar-les?

Doncs, en este moment.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
vullguent o no vullguent, per primera volta, repetixc, l'associació.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
de víctimes s'ha fet present en este parlament valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Maluenda, (inintel·ligible) .
.
.
per quina.
.
.
?

El senyor Maluenda Verdú:

Per al·lusió, una al·lusió directa que afecta.
.
.

El senyor president:

Breument.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
la meua dignitat com a polític i com a persona, sobretot.

En ningun moment (veus) hi ha havut ningun valencià o valenciana que haja vullgut parlar amb mi i no ho haja aconseguit.
¡Mai, senyor Signes!
, mai ningun afectat d'eixos col·lectius a què vosté se referix, que me mereixen el màxim respecte, s'han dirigit a mi per a que els rebera,.
.
.

El senyor president:

Molt bé.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
si no, els haguera rebut.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
amb la dignitat que mereixen.
Per tant,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
la seua senyoria ha mentit.
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Signes.
.
.
Sí.

El senyor Signes Núñez:

Mire, senyor Maluenda, a mi tampoc s'han dirigit formalment com als presidents de La Generalitat.
.
.
 (Veus) ¡Deixe'm parlar, senyor Maluenda!
, ¿o és que ací només pot parlar que vosté?
(Veus)

El senyor president:

Per favor, senyor Maluenda.

El senyor Signes Núñez:

¿Però açò què és?
¿Vosté dirigix el debat, senyor Maluenda o què?
, ¿o el dirigix el president?
¿Me deixa parlar.
.
.
(remors) o fa com sempre?
(Veus)

A mi tampoc s'han dirigit en la condició en què les víctimes s'han dirigit al senyor Camps o al senyor Fabra, però jo i els d'este grup parlamentari i els dels altres grups parlamentaris, hem tingut la dignitat política, la decència i sobretot la sensibilitat (veus) d'assistir a les seues concentracions per a vore com estan, parlar amb ells,.
.
.
(veus)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
per a vore com se senten, per a vore.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
quin sentiment tenen de cara al nostre comportament.
.
.

El senyor president:

Gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
polític,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i ho hem fet a iniciativa pròpia, cosa que vostés.
.
.

El senyor president:

Senyor Signes.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
no han fet.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per favor, breument.
(Veus)

Perdone un moment.
.
.
(Veus) Mire, jo crec que les reflexions que se fan en estos temes per al·lusions.
.
.
, vosté ha segut al·ludit, ha demanat la paraula i este president li l'ha concedit a vosté i li ha contestat el senyor Signes, (veus) que és el que correspon.
Per tant, està acabat ja este debat.
(Veus i aplaudiments)

Senyor Serra, per favor.
(Veus)

Molt bé, senyor Serra.
(Veus)

El senyor Serra Cervera:

Senyories, amb la vènia de la presidència.

Senyor Signes, mire, jo crec que vosté ha qualificat el debat i, el que he dit, l'ha intentat instrumentalitzar una vegada més.

Vostés estan en una situació, mire, ja li ho hem dit moltes vegades, molt complicada políticament, el tripartit que tenen format els tres partits de l'esquerra intenten llevar-li el protagonisme a la cap, tot és complicat, jo ho entenc, (veus) i vosté hui ha vingut ací amb la gravadora.
Doncs, mire, vostés i les gravadores, ací i en altres llocs, les víctimes, quan vullguen, mos tenen, a este grup parlamentari i a este govern.
(Veus) Vam estar el dia 3 de juliol de l'any 2006, primer que ningú, a primera línia, el govern va estar donant la cara, va ajudar a tot el món.
Però vostés no saben separar les coses, (veus) vostés no saben separar les coses i vostés volen continuar utilitzant el dolor de la gent.
(Aplaudiments) I a vostés, l'única cosa.
.
.
, a vostés, l'única cosa que els servix és que se diga que «el Partido Popular tuvo la culpa del accidente», i com això no és veritat, no va a produir-se, senyor Signes.
Eixe és el problema, vostés volen canviar la realitat, el nom de la sol·licitud de la comissió ja ho diu, volen canviar els fets objectius, quan la justícia ha parlat.
I jo, el que no m'explique és com el Partit Socialista no fa més d'un any que se n'ha anat a la justícia ordinària i ha posat les accions legals pertinents, si tot era fals, si tot era mentira, i està al costat d'estes persones que han patit una cosa irreparable enganyant-los.
¿Per què?
Perquè vostés són capaços de tot, per a vostés tot val en política.

Mire, mosatros no anem a entrar a eixe joc, no anem a entrar-hi, no mos van a trobar, senyor Signes, ni vosté ni la resta de grups.
Vosté saben que astò.
.
.
, o creuen que els dóna rèdit electoral.
Mentres això ho pensen, continuaran duent esta petició de comissió.
El dia que vostés sàpiguen que no els servix electoralment, deixaran l'associació i les persones tirades com han fet tantíssimes voltes.
(Veus i aplaudiments)

Mire, mire, vostés.
.
.
, vostés han tengut la responsabilitat de govern en la Comunitat Valenciana i fora d'ella, hi han hagut catàstrofes dures, complicades, quan vostés han governat, han deixat tirat els ciutadans sempre, i podríem començar des de la pantanada de Tous fins als últims accidents que hi han hagut estant vostés governant en el govern central: sempre han deixat la gent de costat.
I ací el que han dit és: «anem a utilitzar-los políticament per al nostre interés», i ahí no mos trobaran.
Les víctimes mos tenen a mosatros, tenen el govern, i quan vullguen mos assentarem i se parlarà del que vullga, però ningú pot negar i ningú excepte vostés ha posat en dubte el que va ocórrer el dia 3 de juliol en eixe fatídic accident.
Ningú.

Hi han informes tècnics, en esta comissió se veiggueren tres informes tècnics, la justícia els ha tengut damunt de la taula, han tingut els pèrits, no hi ha cap element que canvie les coses, excepte el soroll que vostés volen fer, els sorolls que altres tenen interés en fer, que no perseguix una altra cosa que criminalitzar, que culpabilitzar un partit polític, perquè aixina entenen que tenen rendibilitat política.
És l'única cosa.
I, això, li dic una cosa, els nivells de dignitat d'un partit com el seu, que se fa partit de govern, deurien estar a un altre nivell.
Vosté tenia d'estar al costat de les víctimes, no darrere espentant-les o agarrat a la pancarta davant, al costat d'elles, i al costat d'elles és buscant solucions, és buscant projectes, és assentant-los a parlar amb qui faça falta.
Però això vostés no ho volen, vostés no volen que mosatros parlem amb l'associació.
Si a vostés el que els convé és tot això altre.

Senyor Signes, no mos va a trobar en eixe camí.
Mire, vosté ha dit que se li va donar «carpetazo judicial».
.
.
, «carpetazo judicial» a les resolucions dels jutges.
No, és que el tema se tancà judicialment, se tancà i se digué el que passava, i li he llegit literalment, i està en el Diari de Sessions, el que van dir els jutges.
.
.
, que jo crec que no eren del PP ni tenien res a vore amb el PP ni amb gent del PP, és gent professional que administra justícia, que vol el millor per a la seua societat, i s'ha dit clarament.
Per tant, el que vostés han fet hui ací és el que han fet, igual que altres grups, en repetides ocasions, polititzar un tema superat i resolt, no estar al costat de la societat.
.
.
Perquè sí que és veritat que este accident afectà la dignitat no d'un partit polític o d'un govern, sinó d'una societat, que patírem tots molt, i que tots vam estar.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
al costat dels afectats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixació de posició, té la paraula el representant del grup parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

43 morts, 47 ferits, 0 responsables: és el balanç de l'accident de metro més greu de la nostra història.
Que avui seguixquen sense assumir responsabilitats davant d'un accident que va costar, repetixc, 43 vides i 47 ferits, és d'una immoralitat sense límits de què avui estan tornant a fer gala.
Per això, una vegada més, tornem a demanar una comissió d'investigació, ens sumem a la petició i tornem a exigir-la amb tota la contundència i amb tot la nostra força.

L'obertura d'una nova comissió d'investigació està més que justificada, perquè la que es va fer en l'estiu de 2006 es va tancar de forma absolutament fraudulenta.
El Partit Popular es va negar a la pluralitat d'opinions, censurant determinats testimonis, de manera que la comissió va quedar copada pels compareixents que proposava el Partit Popular.
El Partit Popular ens va negar a l'oposició l'estudi de la documentació necessària, ens va negar 40 dels 48 documents sol·licitats, perquè li van donar carpetada a la comissió amb estivalitat i traïdoria.
La comissió d'investigació que es va celebrar en aquestes Corts des del 17 de juliol fins al 7 d'agost de 2006 és la fita més negra de la història de les Corts Valencianes.
Sols per això ja tenim motius per a demanar una nova comissió d'investigació.

Però és que encara n'hi ha més, és que la falta d'ètica va encara més llunt i des de l'any 2006 fins ara hem anat coneixent nova informació que va ser ocultada en aquella comissió, en aquell paripé, i també, sembla, en els jutjats.
Van ocultar dos accidents en la mateixa línia abans del de juliol de 2006, van mentir, van ocultar informació, posant els càlculs electorals per sobre de la veritat, perquè són vostés, senyor Serra, els que ho mesuren tot en vots, són vostés.
I van amanyar les declaracions, perquè per a vostés tot val.

Avui tenim la constatació que Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana va manipular, conjuntament amb responsables de la conselleria d'infraestructures, les respostes d'aquells que van comparéixer en la comissió, cosa que demostra la indecència i la immoralitat del Partit Popular.
Van contractar una empresa, HM & Sanchis, per a instruir aquells que tenien de comparéixer, van coordinar les respostes de tècnics i directius de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana amb les respostes d'aquells compareixents citats pel Partit Popular, com a mínim 18 dels 32 compareixents van coordinar les seues contestacions.
L'accident de metro més important es va saldar amb 66 preguntes i respostes amanyades, per a arribar a la conclusió final que el sinistre no era ni previsible ni evitable i que no es derivava cap responsabilitat política.
Confirmaven la versió oficial, ho van amanyar tot per a confirmar la versió oficial, la versió oficial que ja havia traslladat l'aleshores conseller García Antón i que avui el senyor Serra vol convertir en realitat.
(Remors)

¿Sabien els membres del Partit Popular que estaven presenciant aquella comissió que es va instruir els compareixents?
¿Sabien que estaven sent instruïts?
¿Ho sabia el president de la comissió, el senyor Maluenda, i ho va permetre?
¿Vosté sabia, senyor Maluenda, que s'havia instruït els compareixents de la comissió?
Ho sabia?
Sabia que es van amanyar les preguntes?
Ho sabia?
Ho va permetre?

Van a tornar, senyories del Partit Popular, vostés a votar en contra d'aquesta comissió d'investigació?
Senyories del Partit Popular, van a continuar anteposant el seu partit a la decència?
Van a complir les ordres del senyor Bellver i el senyor Maluenda per a votar en contra avui d'aquesta comissió?
O, no sé, igual directament el qui els dóna l'ordre és el senyor Fabra?
Senyories, van a votar en contra una altra volta?

La comissió d'investigació no li tornarà la vida a les 43 persones mortes, no acabarà amb el dolor dels seus familiars, tampoc esborrarà la vergonyosa actuació del Partit Popular i del Consell tots aquests anys.
Però és absolutament necessària per a conéixer la veritat, eixa veritat que tants anys porten vostés amagant.
És una qüestió de justícia, de decència, una qüestió de dignitat d'aquesta institució parlamentària, una qüestió d'humanitat amb les víctimes i amb els seus familiars.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Un moment, senyor Maluenda, ¿per a què demana la paraula?
Perquè conste en acta té un minut.

El senyor Maluenda Verdú:

Mire, senyora Albiol, jo no crec que ningun president de comissió sàpia quines preguntes van a formular i molt menys què se va a contestar.
Si jo no sabia ni el que anava a preguntar el seu grup, ni el que anaven a contestar els compareixents, com crec que no ho sap ningun president de comissió, ni tan sols el president de Les Corts.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor Maluenda, aleshores confirma vosté que no coneixia l'informe de HM & Sanchis, ho confirma?
(Remors) (Un diptuat, amb el micròfon desconnectat, diu: «No s'atrevix a dir-ho.
No s'atrevix a dir-ho.
») Ho confirma?

El senyor president:

Senyora Albiol…

La senyora Albiol Guzmán:

Confirma vosté que no sabia…

El senyor president:

Señora Albiol, (veus) no corresponde hacer preguntas desde el escaño, ni desde la tribuna a ningún diputado.
Usted ha dicho una afirmación, el señor Maluenda le ha contestado y queda reflejado en acta.
Nada más.

Seguimos con el punto del orden del día.

Por parte del Grupo Parlamentario Compromís, té la paraula la senyora Mònica Oltra.
(Veus)

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

La pregunta que no s'ha contestat encara és: es podria haver evitat?
Esta és la pregunta.
I esta pregunta és la que encara no s'ha contestat amb altres prioritats, amb altres polítiques, ¿es podria haver evitat?
Es podria haver evitat és el que se pregunten les víctimes una i altra volta i els familiars dels 43 morts es pregunten, ¿es podia haver evitat?
I mentre esta pregunta no es conteste, i s'ha de contestar ací, seguiran preguntant-s'ho.

I ací se falta al respecte a les víctimes quan se diu que ací anem a utilitzar a les víctimes.
Vostés, com no escolten a ningú, vostés com estan amagats, perquè ja no poden ni eixir al carrer perquè els tiren a vostés ous, com estan amagats i no escolten a ningú no se n'adonen que la gent no se deixa utilitzar.
La gent sap molt bé el que vol, les víctimes saben molt bé el que volen.
I si no hagueren apagat vostés el micro haurien escoltat el que els ha posat ací el senyor Signes.
Però jo entenc que és una vergonya perquè, efectivament, si hi ha una taca de vergonya sobre estes Corts és la comissió d'investigació de l'accident de metro de 3 de juliol de 2006.

I saben què passa?
Mentre els familiars se seguixen preguntant si es podia haver evitat, seguixen imaginant-se què haguera passat si s'haguera evitat.
I, aleshores, s'imaginen que si una balisa reprogramada o 3.
000 euros que haguera costat una altra balisa o un altre mecanisme de seguretat podria haver evitat l'accident.
I mentre es pregunten això, saben vostés què passa?
S'imaginen que els seus familiars hagueren pogut vore nàixer els seus néts, s'imaginen quina cara tindria ara, nou anys després, la mare que va faltar en l'accident, s'imaginen quina seria la careta del fill que aquell que va morir en l'accident no va poder tindre?
Este és el tema.

Vostés estan entrebancant la contestació a una pregunta que per a les víctimes és fonamental, ¿es podria haver evitar?
I això només es podrà contestar ací.
No s'ha contestat en l'auto del jutge, perquè l'auto del jutge, el que ve a reflectir és si hi ha responsabilitat penal o no d'algú, però no és la responsabilitat penal, senyories, és si se podia haver evitat.

I esta pregunta no deixa dormir les víctimes.
És més, jo no sé per què esta pregunta a vostés les esvara tant, per què no els lleva una miqueta la son també a vostés.
Perquè esta és la pregunta que una comissió d'investigació hauria de contestar.
I si és que sí, anem a posar els mecanismes perquè açò no torne a passar mai més; i si és que no, tots podrem descasar.

Mire, després d'eixa comissió ignominiosa s'han sabut moltes coses.
S'ha sabut que el vagó ja havia tingut problemes, s'ha sabut que el vagó es va trencar i hi ha fotografies que això ho demostren, s'ha sabut que les declaracions dels tècnics que van anar a la comissió d'investigació es van amanyar i preparar per una consultora, que no per advocats, no era per a preparar la gent davant d'una declaració i que no estigueren nerviosos, perquè aleshores s'hauria utilitzat advocats, es va utilitzar una consultora que els deia el que havien de dir i el que no en funció de la repercussió mediàtica.
Tot això s'ha sabut i està en els tribunals, senyors del PP.

HM & Sanchis els hem dut als tribunals, perquè damunt de la ignomínia d'haver preparat les testificals dels tècnics, damunt hem pagat amb diners públics les mentides que any rere any, quan tocava l'aniversari del metro, se feien circular per a contrarestar les peticions de les víctimes.
I l'única petició de les víctimes és: «volem una resposta: es podia haver evitat?
».

Miren, clar que hem dut açò onze vegades i ho durem totes les que faça falta i votarem a favor les voltes que faça falta, perquè l'últim mal que els podem fer a les víctimes i que serà un mal mortal, però no només a les víctimes sinó a la societat valenciana, és pujar-nos col·lectivament al tren de l'oblit.
Sembla que vostés sí que se volen pujar al tren de l'oblit i hui tornaran a prémer el botó del no.
Però nosaltres no ens pugem a eixe tren, perquè és el de la ignomínia, és el tren del dolor fatal i el dolor final.
Ahí nosaltres no ens anem a pujar.
El que haurien de preguntar-se vostés és perquè vostés sí.
Es podia haver evitat?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Acabat el debat, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
40 vots, sí; 47 vots, no.

Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre la gestió econòmica realitzada des de l'entrada en vigor de la modificació de la llei de creació de RTVV, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 49.
040, BOC número 138)

El senyor president:

Dècim punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació sobre la gestió econòmica de Radiotelevisió Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per al torn a favor té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat José Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president.

Senyories.

Espere que l'aigua aquesta no l'hagen agarrat d'una aixeta d'Alzira perquè eixa als de la meua comarca ens arriba amb pesticides.

Oración, despedida y cierre.
Així acabaven les emissions de la televisió (remors) franquista.
Vosté és de la seua època, ho recordarà.
(Remors) No passa res.
Arribem en aquest punt al final d'un rosari de vergonya política i institucional que ha estat aquesta sessió plenària en la qual s'han rebutjat totes, absolutament totes les comissions d'investigació demanades en un parlament, que es coneix com el parlament dels 10 imputats.

La primera vegada que vaig pujar a esta trona -ho recordaré sempre, ho recordaré tota la vida- estava extraordinàriament nerviós.
Si m'hagueren posat un d'aquestos aparells que mesuren la tensió arterial o la palpitació s'haguera disparat.
Estava nerviós, no veia res, estava carregat de responsabilitat pel respecte que m'infonia aquesta cambra, que m'infonien els diputats, perquè pensava que este és un lloc en què no podia pujar-se a fer el ridícul.
(Remors) Sí, seriosament, ho pensava, vostés no s'ho creuran però ho pensava.

Un any després els confesse que he estat un any pensant i dient moltes vegades si la meua feina servix per alguna cosa.
Si ser diputat val la pena, si les iniciatives que tenim ací valen la pena.
De què servix ser diputat, responsable, portaveu de la comissió de control de la Radiotelevisió Valenciana, si fa huit mesos que no es convoca, si fa huit mesos que no puc acudir a d'ella per obtindre una resposta, per a obtindre la possibilitat de fer senzillament el meu treball perquè vostés ho impedixen.

Penses per a què?
Per a què demanar una comissió d'investigació per a repetir el que tot el món sap, per a vindre ací i per a dir el que tot el món sap.
Ho sap tot el món perquè ho ha publicat la premsa internacional, ho sap tota Espanya, però és que ho saben… Ho sap l'escala sencera de la seua finca, ho saben tots els companys de la seu urbanització, ho saben els familiars amb els que van vostés a dinar vosté el dia de Sant Josep.
Saben tots el que són, ho saben tots.
De què servix, doncs, açò?

Miren, un altre fet és que quan vostés contesten ací podrien estalviar i fer açò molt més àgil amb una resposta que es limitara a un exercici de política macarra, que és vindre ací i contestar-mos, quan els demanem una comissió d'investigació: «¿I?
».
I baixar i dir: «Bé, ja heu dit tot açò, ja està publicat, ací estan les factures, ¿i?
» Seria molt més ràpid en lloc de dir-mos que si Blanco, tripartits, que estem arruïnats, el club de la comèdia, tot això que li han preparat a vosté perquè m'ho diga ara, que si Zapatero inventa l'Èbola.
Saps?
Xe, quan pugen ací fagen: «Eh, ¿i?
Què?
» Tranquil·lament.
I diguen el que pensen o pugen i diguen el que pensen, com la senyora Andreíta Fabra, diguen: «Eh, he!
, que està tancat Carlos Fabra o què?
Psss!
No.
Ens podem pagar els millors advocats més que vosaltres, que esteu arruïnats.
Saps?
Ja es cansareu de perseguir-mos.
» Podien pujar ací i dir-mos el que de veritat pensen quan els demanem una comissió d'investigació, que és això.

És curiós que siguen Salut i Vicent, els qui perdran el seu treball, els que me diguen: «No, Moreno, sí servix, dis-ho, torna-ho a dir, torna-ho a demanar.
» (Aplaudiments) És curiós que siguen ells els que em recorden que cada vegada que puja un polític ací per a res, per a dir-los a vostés a la cara i mirant-los als ulls les veritats, anem trencant eixa amalgama de complicitat i interessos que cada vegada es trenca més i cal continuar fent-ho.

Dia el senyor Betoret quan ha pujat ací, i tenia raó, que les comissions de control són per al control parlamentari, que han de respondre a l'interés públic, que han de tindre fets que els sustenten.
Mire, anem als fets, perquè tenia raó vosté, anem als fets.

El grup de Radiotelevisió Valenciana, inclòs el mecanisme extraordinari de finançament al pago de proveïdors, com comença l'informe de la sindicatura.
.
.
«Els fons propis del grup Radiotelevisió Valenciana a desembre presenten un valor negatiu de 1.
217 milions d'euros que no se sap on estan.
» Sindicatura de Comptes.
«S'ha incomplint l'article 327 del text refós de la llei de societats de patrimoni, perquè el patrimoni.
.
.
, perdó, de la llei de societats, perquè el patrimoni net està per baix de les dos terceres parts del capital social.
Deficiències en l'adquisició dels drets d'emissió i comercialització de documentals; pagaments pendents de 178 milions d'euros; existència de personal denominat “extraplantilla” que supera el màxim, incomplint la llei, article 18.
2; contractació temporal no realitzada, en els casos, conforme a la normativa aplicable; cobertura de vacants i de contractació de personal, sense comptar amb l'autorització prèvia de la conselleria d'economia -el síndic.
»

»Valor negatiu.
.
.
Presenten un valor negatiu de 1.
217 milions d'euros.
El desequilibri patrimonial es va iniciar en 2000, com a conseqüència del canvi de finançament, de les ampliacions de capital de les societats dependents que, a partir d'eixe any i fins 2008.
.
.
Des de l'exercici 2009, el model del finançament de la televisió va canviar i va produir eixa ruïna.

»La prestació realitzada per la televisió de televisions locals, de TDT adjudicades il·legalment per vostés, no està sustentada en contractes i no tenen vigència determinada.

»Els drets de fórmula 1 que s'han pagat són exagerats, desproporcionats i no fonamentats.
I pugen a 22 milions d'euros, només els drets.

»Compra de produccions alienes.
S'han pagat drets d'exclusivitat, sense haver estat sustentats.
S'han venut els drets d'uns documentals que es compraren per 700.
000 euros per 20.
000 euros.
Podria continuar fins que m'esgotara.

»No es deixa constància en la natura de l'extensió de les necessitats que pretenen cobrir-se en els contractes.
La fórmula de valoracions.
.
.
»

Bé, xe!
, seriosament, és.
.
.
Vostés s'ho han llegit açò?
Vostés s'han llegit açò?
Vostés deurien haver demanat la comissió d'investigació a la Radiotelevisió Valenciana.
Són vostés els qui l'haurien d'haver demanat.
Hi ha un quadre que per si sols ho justifica tot, el quadre en què el síndic diu que vostés paguen programes com els que li compraren a la Triskel per 9.
000 euros i li pagaren 700.
000 euros a una trama d'empreses, 700.
000.
Ho diu el síndic.

Miren, la comissió d'investigació per a la Radiotelevisió Valenciana té altres fets en què se sustenta.

Pablo Crespo deia en la seua agenda: «Peter quiere ir a la tele.
Peter -Pedro García- quiere ir a la tele.
» En esta comunitat, com alguns diputats ara absents saben -no estan-, per a entrar en el Consell no li ho havies de demanar al president absent, ni per a anar a la tele; li ho havies de demanar a Pablo Crespo o al Bigotes, que eren els qui controlaven el govern valencià.
Ells eren, es veu, els qui decidien.
Alguns il·lustres diputats saben que això és exactament aixina; i que alguns dels casos més vergonyosos de corrupció valenciana s'expliquen pel control que diverses trames corruptes exercien de la televisió pública, fins a fer-li un forat de 1.
200 milions d'euros.
Ho saben.

No sé si la raó per la qual el vicepresident absent no vol, i el seu govern, que s'investigue té a vore amb que aquestos mateixos senyors, segons una informació d'un diari, del diari El País, datada el 27 d'agost, diu: «En la documentación incautada a la trama Gürtel aparece, para la celebración de un mitin, el nombre y el teléfono de José Ciscar, entonces alcalde del PP de Teulada, hombre de contacto de la trama.
» (Remors) No sé si té a vore amb això.
Però, tinga o no tinga a vore, tinga o no tinga a vore, l'evident és que les trames de corrupció eren les que controlaven i governaven el discurs, el transcurs, l'economia, els interessos, en què gastaven o no gastaven els diners.

La visita del papa.
Després els en diré unes altres, però la visita del papa.
.
.
Vull acabar amb ella, em queden 33 segons.
Miren, jo crec que si el nou papa ahir li telefonà a l'antic per demanar-li algun consell, li degué dir: «Tio!
, el que siga, però no vages a València.
» (Rialles.
Aplaudiments) No t'arrimes per allí.
Tudela.
.
.
, on vullgues; però allí no vages».
Fins el papa.
.
.

I continuen les trames.
Els les contaré després.

Espere que tinguen interés en aprovar aquesta comissió, perquè un, dos, tres, quatre i cinc, fins a sis de vostés tenen familiars treballant en la tele.
Així que.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
sis vots segur que aconseguix.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per al torn en contra, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Sagrario Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Señor Moreno, acaba de demostrar el cariño y el respeto que le tiene al pueblo valenciano con el consejo que le quiere dar al nuevo papa.
Cuando todo el mundo está celebrando y dando la enhorabuena, usted.
.
.
, «que no venga a Valencia».
(Aplaudiments) Un gran valenciano.
Pero, bueno, bueno, bueno…

Estamos nuevamente en una comisión de investigación, la última de hoy; el recurso del Partido Socialista y, en general, de la izquierda, porque quieren imprimir en estas Cortes y en esta comunidad esa gran capacidad en el análisis y en la gestión de los asuntos.
Y buena prueba de ello, señor Moreno, lo acabamos de ver; ustedes, el Partido Socialista, en el caso de Ponferrada y su estupenda, su estupendísima solución, (veus) su ejemplarizante exigencia de responsabilidad.
Claro, para ustedes, para otros no.
Y el maravilloso y sorprendente cierre de filas, «porque aquí no pasa nada.
Para eso somos los del PSOE y nos cubrimos con la bandera de la izquierda y la de la democracia».
Fetén.

Bueno, usted, usted…, los del PSOE le digo, porque usted viene pidiendo esto en nombre del PSOE.
Aunque estos días, precisamente esta mañana, le veíamos en una foto -y ayer, aquí en los pasillos- al lado de otras personas, otros miembros de otros grupos políticos de izquierdas.
No sé si es que está haciendo usted los primeros pinitos para pasarse e intentar asegurarse lo que no le aseguran los de su partido.
(Remors) Y también nos hemos enterado que alguna reprimenda…

El senyor president:

Céntrese al tema, por favor.

La senyora Sánchez Cortés:

…de oreja tiene por ello.

Bien.
El objetivo es el mismo, esté en una bancada o en otro grupo, y es a los del PP caña, como sea, y que no gobiernen.
Ya se ha dicho también por sus amiguitos, donde lo hacen.
Y como aquí, en la Comunidad Valenciana, no nos pueden eliminar a través de las urnas, pues de otras maneras, permanentemente, (veus) poniendo en duda…

El senyor president:

Por favor, señora diputada.

La senyora Sánchez Cortés:

…cualquier gestión, sea la que sea.
(Protestes) Y si hay una estrella,…

El senyor president:

Por favor, señora diputada.

La senyora Sánchez Cortés:

…una estrella de todas estas cuestiones,…

El senyor president:

Haga usted el favor, señora diputada,…

La senyora Sánchez Cortés:

…una estrella mediática…

El senyor president:

…de no interrumpir la sesión.
(Protestes)

La senyora Sánchez Cortés:

Señor Moreno, yo le decía que es usted una estrella, una estrella a través de la televisión valenciana, su gran tema recurrente.
Sé que es usted del sector.
No sé si tiene más o menos interés, no me atrevo a ir por ahí; pero, bueno, algo cabría deducir.

Mire, entrando en la materia -como pedía alguna de sus compañeras-, lo sabe, se lo hemos explicado infinidad de veces, lo han dicho aquí miembros del Consell que tienen la capacidad de decidir, y es que la televisión valenciana que existía no era viable y habían varias soluciones: una, que desapareciera el ente y, por lo tanto, el servicio público; y la otra era acometer, como se ha hecho, un proceso de reestructuración, una nueva ley -que aprobamos aquí-, redimensionar la plantilla y un nuevo presupuesto, y esto todo está en vías de implantarse a lo largo de este año 2013, que podemos llamar de transición, en el que se terminará el proceso.

Le voy a dar unos datos, porque es bueno comparar con lo que hacen otros sitios y así tener un criterio mejor, un criterio objetivo, que es lo que a mí me gustaría que tuviese -sé que no lo voy a conseguir-.
Pero, mire, por ejemplo, en el año 2011, ejercicio cerrado en las trece televisiones autonómicas que existen actualmente en España.
Ambas tienen una media del 1,13% del presupuesto de la comunidad destinado a las televisiones.
En algunos lugares, como Cataluña, el 1,53% -época del tripartito, estoy hablando de 2011-; en el País Vasco, el 1,83% del presupuesto -época de gobierno socialista-; en Baleares, la IB3 representa el 3,48% de su presupuesto -etapa también socialista-; y la nuestra, aquí, en ese mismo año, el 1,31% del presupuesto.

Igualmente, las autonómicas tenían en aquel momento, en aquel año, un coste medio por ciudadano, por familia de la comunidad, de 122 euros; unas menos, como la de Asturias, comunidad pequeña, 67 euros, y otra, como la de Euskadi, 188.

En aquellos momentos, ¿sabe cuál era la más económica -estamos hablando de 2011?
La Televisión Española.
¿Sabe por qué?
¿Sabe por qué?
Porque ya habían acometido una profunda remodelación con el gobierno socialista.
Habían suprimido más de cinco mil puestos de trabajo.
Y el gobierno de la nación, presidido por el señor Rodríguez Zapatero, para limpiar la televisión valenciana, asumió su deuda, más de siete mil millones de euros.
En aquel momento, en aquellas circunstancias, ustedes, el Partido Socialista de aquí, de la Comunidad Valenciana, alababan esa gestión.
Ahora, evidentemente, no les parece bien.

Nosotros hemos acometido esta reestructuración -se ha dicho muchísimas veces- conscientes y viviendo el dolor que se siente…, las familias, cada uno de los trabajadores, porque reconocemos, como un derecho fundamental, el derecho al trabajo.
Pero, simplemente, había dos cuestiones: el cierre o la viabilidad económica.
Y hemos optado por la segunda, la viabilidad económica y la gestión pública, que quede muy claro -no así otras televisiones autonómicas.

Señor Moreno, los que parece que no lo tienen claro…, bueno, no lo tienen claro…, sí que lo tienen, pero tienen que escenificar otra cuestión, son ustedes; ustedes que dicen que llevan en su ADN, y algunas filiales sindicales de ustedes, el derecho al trabajo.

Yo no puedo dejar de comentar aquí una realidad que ha sucedido en las negociaciones del ERE de Radiotelevisión Valenciana, y es un ofrecimiento que les hace la empresa al comité, en la medida de restringir este ERE, 200 trabajadores menos a cambio que los que se quedasen redujesen el 10% de su salario.
Señoría, esto no se admitió por el comité de empresa.
Esto, ¿qué quiere decir?
, que los que tienen en la vanguardia de sus pancartas, de sus camisetas, de sus acciones, el deber de representar a los trabajadores y salvaguardar los puestos de trabajo no…, claro, eso no lo admitieron, «esos 200 que se vayan a la calle, porque yo no me quiero reducir ni una décima mi salario».
(Aplaudiments)

Yo, verdaderamente, me parece esto muy fuerte.
Me parece indignante.
Y me parece que usted pierde toda legitimidad, si tenía alguna -que le quedaba poca-, de venir aquí a pedir nada, cuando usted, usted ni nadie de los que están aquí han denunciado esta cuestión.

Una vez más, señoría, a través de esta comisión, quieren sacar un rédito, quieren llegar para engañar a las personas, para agitarlas… Porque ya se ha dicho aquí a lo largo de toda la mañana, estamos siempre hablando de la misma cuestión.
Ahí creen que todos ganan, que todos somos iguales…

Y se ha pedido, por algunos compañeros de mi grupo político, incluso de grupos de la izquierda, que dignifiquemos el mundo de la política.
Yo se lo tengo que pedir a usted en este momento.

Y, mire, me llama la atención que usted siga por este camino, este camino que le acabamos de escuchar.
Porque este fin de semana oíamos a su secretario general -bueno, el de su partido, en el que usted todavía es-, al señor Puig, decir que el Partido Socialista quería ser el partido de las empresas, el partido de los empresarios, con el señor Rubalcaba al lado.
(Veus) Y la verdad es que una cosa no me concuerda con la otra.
Y yo no sé si tengo que tener toda la seguridad de que usted está en el camino que decía antes.

Pero la verdad, señor Moreno, me sorprende totalmente su intervención.
Porque aquí en esta cámara, y en estas Cortes, hace tiempo, hace años, pero por compañeros suyos -algunos están todavía aquí, algunos de los que lo escucharon como yo- y el que lo dijo todavía está vivo, políticamente hablando, y en el Ayuntamiento de Valencia, es que el Partido Socialista de la Comunidad Valenciana proponía… (Veus) No, no.
Es que «¡oh!
», no.
Es que es una realidad y está en la hemeroteca de estas Cortes, en el acta de la comisión, está en todos los medios de comunicación del momento en el que se propone, por parte del Partido Socialista, por el señor diputado entonces, Vicent Sarrià, un saneamiento de la Radiotelevisión Valenciana.
Se propone un ERE o lo que haga falta.
Y resulta que ahora no estamos con el mismo PSOE.
Ésta es la gran confusión que no sé por dónde tirar en este momento.
(Protestes) Bueno, nosotros sí; ustedes son los que no saben por dónde tirar.
Y ésa es su cruda realidad.

Pero, mire, le pondría muchos ejemplos de otras televisiones autonómicas, unas televisiones autonómicas que ustedes han puesto como modelo,.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortes:

.
.
.
como la catalana, que está en el mismo proceso, la televisión madrileña, Canal Sur.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortes:

.
.
.
Canal Sur no quiere recortar empleos pero va asumiendo el gobierno la deuda, no sé hasta cuándo.

El senyor president:

Gracias, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortes:

Bueno, señor Moreno, luego seguiremos que datos hay todos los que quiera.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president, moltes gràcies.

Senyora Sánchez, no hauria acabat vosté més prompte fent-me cas a mi pujant ací i dir, «¿i?
», i baixar.
Sí, «¿i?
»

Mire, anem a fer-li un favor al senyor Sarrià, ¿val?
, perquè modifiquen vostés l'argumentari, de tot, li ho he endevinat tot, no era difícil, però se m'ha oblidat allò de Sarrià, doncs li vaig a fer un favor.
Jo, Josep Moreno, diputat de les Corts Valencianes demane un ERO en la Televisió Valenciana, però deixeu-me que el faça jo, deixeu-me a mi, no es preocupeu que jo faré l'ERO, ja ho podeu dir a partir d'ara: «El diputat socialista demana un ERO en la Televisió Valenciana.
» (Veus) Sí, sí, poden acabar amb el senyor Sarrià.

¿De veritat ha anomenat vosté ací Ponferrada?
(Rialles) ¿De veres?
¿De veres ha pujat vosté ací a parlar d'abusos i assetjament sexual (aplaudiments) d'un militant del seu partit?
Però, ¿què li han donat a vosté, senyora?
¡Com s'atrevix!
¡Com s'atrevix!
L'assetjador sexual era del seu partit, i els assetjadors sexuals relacionats amb la Radiotelevisió Valenciana i darrere dels ERO de la Televisió Valenciana era del seu partit, i no han fet res més que !
indemnitzar-lo!
¡Això és el que vostés han fet!
(Aplaudiments) Demane disculpes a les treballadores que patiren això -presumptament.

Miren, la visita del papa, saqueig, desenes i desenes de milions d'euros; el cas Triskel, pagat per coses que el síndic diu que en val set, 700.
000; el cas Seara, açò són las propuestas de contratación civil del cas Seara, açò és tippex, açò són anotacions en llapissera.
¿Aixina, veritat, senyor Blasco, aixina es fa un expedient?
¿Aixina es fa un expedient a la Generalitat valenciana de contractació?
No n'hi ha res, no és urgent investigar on han anat a parar els 1.
200 milions d'euros?
Aixina, ple, estava l'expedient.
El cas de DBT, la senyora Durán, els tertulianos y los legionarios de Camps que venien ací a cobrar per a, després, repartir doctrina per Madrid, ara pareix que no el coneixen.
¡Està ple!

Però, si una cosa greu en tota l'operació aquesta de liquidació, de soterrament en una fosa comú comptable, que és el que volen fer vostés amb la liquidació de la Radiotelevisió Valenciana, liquidar 1.
200 milions d'euros sense donar cap explicació -i els dic que no ho aconseguiran, pregunten per ahí, no ho aconseguiran-, si n'hi ha una cosa greu és que, a més, estan volent perpetrar un blanqueig, no només de capital, que ja sembla que algunes trames relacionades amb això estava, un blanqueig de personal.

L'ERO, com ha quedat demostrat mil vegades, no és producte que els professionals de la Televisió Valenciana fossen dolents, ni que la Televisió Valenciana no fos viable, que ho va ser fins que vostés modificaren la llei, l'ERO és la gran excusa per a tapar la corrupció i per a blanquejar el personal.
Vostés han fet una purga política, han eliminat els periodistes molestos, els treballadors molestos, (aplaudiments), els han enviat al carrer, i alguns dels seus, dels seus -un, dos i tres fills, un germà i un marit i mig-, alguns d'eixos els han enviat per a recol·locar-los després en l'únic sector que els interessa a vostés -jo, si fóra del sector, no passaria res que m'interessara el sector, no ho sóc, ja li dic que si estan buscant per ahí, no continuen buscant, no, no ho sóc-, però vostés sí que estan interessats en el sector: en Secuoya, del sector; en Triskel, del sector.

Vostés sí tenen un sector en el que estan interessats, el de sempre, el sector que ha dut i ha constituït el major escàndol polític d'este país: «Las cuentas del Partido Popular entre 2008 y 2011 señalan beneficios de hasta diez millones en un solo año.
» El Partit Popular en un sol any guanyà ¡deu milions d'euros!
¡I no és una empresa privada!
Jo, que guanyen deu milions d'euros en un any només conec organitzacions de narcotraficants, que no siguen empreses privades.
(Aplaudiments) ¡No en conec ni una!
¡Deu milions d'euros de benefici!

Doncs, mire, abans que puge a dir-m'ho perquè li ho hauran apuntat,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
el meu partit està arruïnat i orgullós dels motius que han causat la ruïna.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Señor Moreno, ya sabemos -y se lo he dicho antes- que nos quieren borrar del mapa político, pero de momento no pueden y tampoco nos pueden cerrar la boca.
Y yo tengo derecho aquí a usar mis cinco minutos como réplica y los voy a usar, diga su democracia lo que diga.

Porque, verdaderamente, a mí más que risa me da vergüenza, me da vergüenza que usted hable de que lo que estamos haciendo en la Televisión Valenciana sea una purga política, y usted venga a darnos lecciones aquí con la experiencia y con el historial que tienen cuando han gobernado -y lo sabe-.
Y no tengo más remedio, pero tengo nuevamente que hablar de lo que hicieron cuando ustedes gobernaban, en los ocho años anteriores, en la Televisión Española (veus), cómo se pulieron a la gente, cómo la trataron y qué hizo ese gobierno socialista, también, absorbiendo una deuda para sanear una empresa pública que, luego, entre todos los españoles, desempolvando, cuando hemos llegado otros al gobierno, pues hemos tenido que asumir.

Y es que no nos pueden dar lecciones de nada, porque tener en esos momentos tuvieron de todo.
Hubo sentencias, señor Moreno, a la Televisión Española -cuando ustedes la dirigían- hasta de acoso laboral contra un periodista de Radio Nacional, de despido improcedente también, hubo denuncias y sentencias de falta de parcialidad por obviar, entre otros, el caso Bono, ¿se acuerdan de este señor?
, ¿se acuerdan de su caso?
(veus) pues este tema no aparecía en la Televisión Española, y hubo cuestiones sangrantes en el trato a los a trabajadores afectados por el ERE, no sé decirle si sería una persecución política.
Usted mismo, interprételo.

Pero tengo yo aquí un recorte de prensa del año 2010, en mayo, que comparecían dos periodistas nombrados de televisión, uno de ellos -yo creo que nos vamos a acordar todos-, Andrés Aberasturi -no sé si os acordáis de él-, que era un buen periodista, pues este señor fue afectado en el año 2009 por el ERE de Televisión Española.
Y no solamente se ve que pactaron fraccionar mensualmente su indemnización, sino que le dejaron de abonar, que le dejaron de abonar.
(Veus) Y otro señor, Sebastián Álvaro, le pidieron -dejándole de abonar- devolver lo que ya le habían pagado.
(Veus) Sí, escandalícense porque es para escandalizarse cuando esto.
.
.
(Aplaudiments)

Y, también, también hay denuncias importantes de empresas amigas que podían ser las que financiaban a algún partido, algún partido de izquierdas -vamos a dejarlo ahí-, y externalizando servicios como es el caso de Mediapro o de Lavinia, entre otras empresas, o como es el caso de quitar la publicidad a la Televisión Española porque, claro, como es una televisión pública se tiene que financiar íntegramente con fondos públicos, le pondremos todo el dinero que haga falta y, de paso, de paso, pues ahora nosotros resulta que.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Por favor.

La senyora Sánchez Cortés:

Yo no sé si hacer como el presidente esta mañana y coger y decir: «Mira, no hablo más porque de alguna manera no tienen nada que decir.
»

Pero, la realidad es que ustedes preparaban a esas empresas privadas para que los amigos que dejaran la empresa pública, cuando llega el otro gobierno y le propone -como le pasó a Ana Blanco, a Ana Pastor, a Pepa Bueno- rebajar esos salarios desorbitados, esos salarios desorbitados (veus) y descomunales de más de 300.
000 euros, pues entonces se van a las privadas que tienen sus buenos ingresos en la publicidad y pueden pagar a nuestros amigos.

Sí, esta era la cruda realidad.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

.
.
.
y esto es lo que a lo mejor el PP resulta que pedimos una comisión con el mismo criterio que hoy hemos visto hacer,.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

.
.
.
una comisión de investigación en el próximo pleno.
.
.

El senyor president:

Gracias, señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

.
.
.
de lo que fue la Televisión Española en aquellos años.
(Veus) Sería interesante también.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Vale, gracias.

Per a fixació de posició, té la paraula la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Bueno, a estas alturas del debate una no sabe si tiene que justificar por qué va a apoyar la propuesta de creación de una comisión no permanente de investigación -que ha presentado el Grupo Socialista- o tenemos que hablar de otras cosas, porque que sepa el señor Moreno que, efectivamente, nuestro grupo va a apoyar -no podía ser de otra forma-, pero también la diputada del Partido Popular tendrá que reconocer que como ha acabado Radiotelevisión Valenciana es una chapuza a todos los niveles, a todos los niveles.

Hoy, no tenemos la nueva Radiotelevisión Valenciana en marcha, el contrato programa se tenía que haber aprobado en el mes de diciembre y, por tanto, estar ya presupuestado, y se han incumplido todos los plazos de la ley y nadie sabe si estamos en un limbo flotando o si hay legalidad para lo que se está haciendo en la Radiotelevisión Valenciana en estos momentos.
Es una chapuza integral.

Y usted dice que no hay un problema en el ERE de «limpieza étnica» -que le han llamado-.
Pues, dígame, si ustedes en estos momentos estudiaran quiénes han salido de Radiotelevisión Valenciana, tendrían que reconocer que profesionales críticos con la gestión y que lo han venido manifestado se han quedado en la calle, tendrían que reconocer y darse cuenta de la vergüenza que supone que dos personas elegidas por estas Cortes Valencianas para formar parte del Consejo de Radiotelevisión Valenciana se hayan quedado en la calle después de tener reconocidos por estas Cortes un currículo imprescindible e impecable como profesionales del medio y del periodismo.
Es increíble.

Y no es porque reclame privilegios, ni ellos mismos, es que a nadie le cabe en la cabeza que a personas de ese prestigio hayan quedado fuera del ente para el futuro.
Les molestan, les molestan esas personas en las plantillas porque quieren, quieren personas que digan «sí, bwana» y les importa -perdón- un bledo si se privatizan o no las parrillas informativas, los programas y todo lo que venga.
Porque ustedes lo van a vender, han metido ahí un nuevo director general que se va a dedicar a tirar a la gente a la calle.
El señor Jaraba les ha dejado plantados y se ha ido a asesorar a empresas del mundo audiovisual, que yo no sé ni cómo esas cosas no están en estos momentos sometidas a una prohibición absoluta por incompatibilidades.
Pero, bueno, eso es lo que ustedes han generado.
Eso es lo que ustedes han generado.

Y claro que queremos esa comisión de investigación.
Y queremos esa comisión de investigación porque la gestión que ustedes han hecho en estos diecisiete años ha dado un resultado demoledor, un resultado de más de 1.
200 millones de pérdidas.
.
.
, perdón, de hueco, de boquete financiero, diez años de quiebra continuada, porque había que leer los informes de la sindicatura para ver que año tras año decía que si se cumplieran las normativas de una sociedad de capital, la Radiotelevisió Valenciana tendría que estar declarada en quiebra, lo que pasa que siempre estaba detrás la Generalitat valenciana para meter ahí, para meter ahí.

Pero, ¿qué responsabilidad tuvieron ustedes en esta quiebra?
Pues precisamente la de modificar una ley que les permitió a la Radiotelevisión Valenciana endeudarse por sí misma sin que tuviera que acudir radiotelevisión.
.
.
, perdón, la Generalitat valenciana a tener que financiarla.
Y aparecieron a partir de ahí.
.
.
, a partir de ahí, la posibilidad de endeudarse con entidades de crédito y quien se prestara, y a partir de ahí aparecieron todo.
.
.
, unas prácticas de endeudamiento por derroche, por amiguismo, por prácticas oscuras, oscurantistas y yo diría también que corruptas, porque eso se está ya estudiando.

Mire, el Consell lo que no puede hacer es pasar página sin haber asumido responsabilidades, sin haber asumido el desastre que tiene entre manos en estos momentos con la Radiotelevisión Valenciana.
No puede hacerlo.
No puede hacerlo.
Tiene la obligación de rendir cuentas.
Tiene la obligación de decir esos 1.
200 millones, que vamos a tener que pagar entre todos los valencianos, por qué se tiene que pagar por todos valencianos y quién lo ha generado.

Porque, mire, la sindicatura y todos sus informes.
.
.
, y precisamente en base a eso pedimos esta comisión, en base a lo que dice el síndic, no lo que dice el señor Moreno, ni a lo que dice la señora Marga Sanz, ni seguramente lo que dirá el señor Morera, sino en base a lo que dice el síndic, se tiene que abrir esa comisión de investigación, porque es absolutamente escandaloso leer los informes de la sindicatura sobre Radiotelevisión Valenciana.

El síndic viene alertando de falta de control sobre el gasto de personal.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
y sobre los contratos de productora, porque se dispararon los gastos de personal.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
-sí- y los gastos de compras de derechos deportivos, que eso ha arruinado absolutamente a una radiotelevisión valenciana cada vez con menos ingresos.
Por eso.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
ustedes tendrán que explicar por qué se han conjurado detrás de una ley de punto y final.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Gràcies, senyor president.

Estem acabant i, bé, anem a acabar amb una bona notícia, perquè el tribunal de Luxemburg, el tribunal de la Unió Europea, ha declarat que la llei hipotecària, que no es va modificar, contempla clàusules abusives i, per tant, no es podrà tirar la gent de la seua casa i que continua tinguent el deute.
Crec que és una bona notícia.
Alguns havien d'haver canviat abans eixa llei que perseguix les persones.

I parlant d'abusos, i parlem d'abusos, seria convenient que vostés reflexionaren, perquè no són els treballadors que ens acompanyen, sinó uns directius i uns governs irresponsables, els que han portat a un element tan fonamental del nostre autogovern, com és Radiotelevisió Valenciana, a la situació a la qual l'han portada.
Són vostés, si tenen a bé escoltar, els que han portat la situació de Radiotelevisió Valenciana.
.
.
, a la que han portat.

No som una democràcia de primera.
L'altre dia, per haver mentit, un exministre del Regne Unit, un exministre britànic del Partit Liberal, -i suplantar la identitat- ha segut condemnat a huit mesos de presó.
Això és una democràcia que actua i que té mecanismes de control.

Ací, s'ha portat a una societat pública a tindre un nivell d'endeutament de 1.
217 milions d'euros, que es diu prompte, i ningú assumix cap responsabilitat.
Tenim Radiotelevisió Valenciana.
.
.
, que el símbol podria ser, l'altre dia, l'exdirector, eixe senyor que va dimitir, el senyor José López Jaraba, que ni se sabia on estava.
Haguérem d'anar al jutjat i dir «viu en tal lloc», perquè done testimoni de la seua gestió.
Han fugit.
Ha pegat a fugir.
I, l'altre dia, hagué de declarar el que sabia de què ha passat en esta radiotelevisió.
No són culpables els treballadors.

Aleshores, seria convenient saber què ens ha passat.
Perquè arribar a este nivell en un element tan important com el que han arribat per culpa de les seues males polítiques, crec que s'hauria d'analitzar per a no tornar a repetir els mateixos errors.

Ahí n'hi ha de tot, però el que resulta sorprenent és que se vagen fent ampliacions de capital o préstecs d'una entitat pública, quan això tots sabem que el que amagava era un deute ocult, un deute il·legítim, i alguns i algunes hauran de pagar per tot el mal que han fet a la nostra autonomia.
Només per això esta comissió ja necessitaria obrir-se, per a saber el que està passant.

N'hi ha un signe d'esperança, i és que hui els treballadors i les treballadores, als quals vostés han aplicat un ERO, i l'han aplicat de forma totalment arbitrària, perquè han tirat gent que tenia un lloc de treball garantit per una oposició que va fer en el seu dia, i vostés no se sap amb quin criteri, que això també és un element que s'haurà d'analitzar, han deixat fora uns treballadors amb oposició guanyada, i altres, s'ha assenyalat ací, que tots coneguem persones que van entrar sense capacitat, sense mèrits, simplement a dit, els han deixat allí.
Això no és just.
I això precaritza la nostra democràcia, precaritza les nostres institucions.

Eixa.
.
.
eixa radiotelevisió valenciana és viable.
S'ha dit ací que tenia un pressupost reduït.
No és cert, perquè vostés anaven ampliant el capital.
Però si s'havera actuat des d'un principi prestant un servici públic, impulsant la indústria de l'audiovisual valencià i s'havera fet una aposta ferma i decidida, que és el motor i l'origen de radiotelevisió, per defensar, per promocionar, per impulsar la nostra llengua que està en una situació d'absoluta debilitat, Radiotelevisió Valenciana no és que és viable, és que és absolutament necessària.

I els treballadors, que hui es reuniran per a.
.
.
, els expulsats, als aplicats l'ERO, per a buscar altres fórmules per a fer una ràdio i televisió d'altura, els donaran a vostés una lliçó.

Només per estos motius, i altres, calia hui ací que com a agents de dignitat d'estes Corts, com a agents de decència democràtica, com a agents de transparència.
.
.
, haver enviat un senyal al nostre poble i dir, «anem a investigar per què hem arribat a esta situació», i buscar les responsabilitats dels directius i dels governs que han consentit que Radiotelevisió Valenciana desaparega.

Estem en una situació de llimbs jurídics, que vam aprovar una llei, s'ha aplicat un ERO, i la indecència és que, fins i tot, no se convoca la comissió de control de Radiotelevisió Valenciana.
Tenim un problema.
Tenim un problema com a poble valencià, però eixe problema es diu: el govern i la gestió del Partit Popular, que no sols han danyat i han deixat malmesa la nostra radiotelevisió valenciana, sinó que de retruc estan danyant d'una forma irreversible en alguns punts.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
la democràcia valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat este punt, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
38 vots, sí; 45 vots, no.

Un moment, senyories.
Abans d'alçar la sessió, comunicar-los dos breus avisos: un, que la sessió que estava prevista sobre pressupost, hisenda i economia, estava prevista després de finalitzar la sessió, s'ha traslladat a les quatre i mitja de la vesprada, i l'altra, invitar els portaveus, si són tan amables d'arrimar-se a la taula, per a tindre una breu Junta de Síndics.

(S'alça la sessió a les 15 hores i 10 minuts)