Untitled Web Page



**Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat realitzada el dia 24 de març de 2006.
Comença la reunió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix l'Il·lustre Diputat Senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 19.**

 

***Debat en comissió de les esmenes a les modificacions introduïdes per les Corts Generals al text tramés per les Corts Valencianes de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.***

 

 

**El senyor president:**

 

Pregue al senyor secretari que comprove el quòrum.

 

*(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar l'existència de quòrum)*

 

Moltes gràcies, senyor secretari.

Senyories, el primer punt és la lectura i aprovació, en el seu cas, de l'acta de la reunió anterior.
Les seues senyories tenen en la carpeta, com és de costum, l'acta, l'esborrany de l'acta.
És el moment de si han de fer alguna observació, fer-la; és este el moment.
Del contrari, considerarem que s'aprova.
Bé, s'aprova per assentiment per tots els membres de la comissió.

Moltíssimes gràcies.

Passem al segon punt de l'orde del dia, que és debat en comissió de les esmenes a les modificacions introduïdes per les Corts Generals al text remés per les Corts Valencianes de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.

La primera de les esmenes, per ordre de presentació i, a més, mantenint el criteri que ja vam anunciar en la passada sessió, que aquelles que impliquen retirada de la reforma seran les primeres a debatre's, passem, doncs, a donar-li la paraula al diputat senyor Tomás per a la defensa de la seua esmena 48.
109.

Senyor Tomás, té la paraula.

 

 

 

***Debat en comissió de les esmenes a les modificacions***

***introduïdes per les Corts Generals al text remés per les Corts Valencianes de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana***

 

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gràcies, senyor president.

La nostra esmena demanant la retirada de la proposició de llei de la reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana pretén fer patent el descontent d'una part molt considerable del poble valencià que no vol la modificació estatutària pactada entre el PP i el Partit Socialista.

Estem en presència d'una reforma de mínims no demanada per la societat valenciana que en ningun cas redundarà en benefici per als ciutadans.

Les modificacions introduïdes en esta reforma fiquen en qüestió determinats articles de l'estatut d'autonomia de 1982, en especial aquells referits a la protecció de les senyes d'identitat dels valencians, com és el cas del reconeixement de la nostra entitat estatutària, de la catalanista Acadèmia Valenciana de la Llengua en l'article 7 de la futura reforma.

També devem recordar la dubtosa constitucionalitat d'alguns preceptes incorporats en esta reforma com la mal dita «clàusula Camps», que no sols vulneren principis constitucionals sinó que evidencien una important carència del PP i Partit Socialista en matèria de definició territorial i política per a la Comunitat Valenciana.

En la reforma de l'estatut d'autonomia ens hem embarcat en este discurs de la modernitat copiant conceptes provinents del nacionalisme basc i català, com és el cas de «nacionalitat històrica», desdenyant la mateixa tradició històrica legal i cultural del Regne de València.

En definitiva, estem en presència d'una reforma que no suposa un avanç qualitatiu en autogovern i fiançament de la identitat i personalitat dels valencians com a comunitat foral i històrica dins del conjunt de la nació espanyola, redactada i consensuada amb l'únic objectiu de facilitar una foto de consens parlamentari entre PP i Psoe, un fet que tant uns com altres necessiten en este moment.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Torn en contra.
El senyor Such té la paraula.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Sí, moltes gràcies.

Senyor president.

En primer lloc, vull manifestar que el Grup Socialista va a contestar l'esmena de retirada que presenta el Grup Mixt en este cas.
Considerem que és necessari puntualitzar determinats aspectes que per a nosaltres són fonamentals.

En primer lloc, dir i rebatre el que és la intervenció que ha plantejat el diputat del Grup Mixt respecte que és una reforma de mínims.
Tot al contrari.
És una reforma molt ampla que hem vullgut que tinguera el màxim consens polític i, sobretot, un consens polític que representa un ampli consens de la societat valenciana que si bé podem reconéixer que no hi havia una demanda excessiva de modificació, de reforma estatutària, hem de manifestar que 24 anys després cal adaptar el que és el marc del text estatutari cap a adaptar-lo a la nova realitat política i social del nostre país.

Nosaltres creguem que eixa és la tasca que hem fet durant este últim any i, per tant, podem ubicar la nostra comunitat, podem ubicar el nostre país al màxim nivell competencial, al màxim nivell d'autogovern i, sobretot, tornar a ser allò que mai hauria d'haver deixat de ser, i és una comunitat de màximes competències de l'article 151 de la Constitució espanyola.

Dir i avançar que és inconstitucional, em pareix a mi un poc atrevit.
Jo crec que, en tot cas, la inconstitucionalitat no la fixen els polítics sinó, en tot cas, la fixen els tribunals i, en eixe sentit, moltes vegades se recorre a etiquetar com a inconstitucional allò que deu ser normal per a la vida i el progrés dels ciutadans, que viuen i treballen als determinats territoris.

Nosaltres creguem, per tant, que esta és una reforma important, una reforma que abunda en els objectius que ens havíem marcat d'aconseguir un gran nivell d'autogovern, aconseguir el màxim sostre competencial i possibilitar que ens equipararem a les comunitats denominades nacionalitats històriques.
En este sentit, anem a rebutjar el que és l'esmena de retirada que planteja el Grup Mixt.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Such.

Per a rèplica, el senyor Tomás, té la paraula.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gràcies, senyor president.

Insistir en el que he dit abans; dir que.
.
.
, i a més ho ha reconegut el mateix portaveu, que no hi havia massa demanda per part de la societat de la nostra comunitat, i dir que, evidentment, el tema de constitucionalitat o no inconstitucionalitat evidentment no sóc el primer que gaste eixe terme.
En esta cambra s'ha gastat moltíssimes vegades, i jo he ficat abans d'eixe qualificatiu la paraula «dubtosa».
De totes maneres, açò seguirà un tràmit i, aleshores, vorem si.
.
.
Tampoc he sigut el primer, ni moltíssim menys, que ha ficat eixa paraula «dubtosa» en este text que també coincidim que és important però que, a més de ser important no és menys cert que fique en qüestió determinats articles de l'estatut d'autonomia de 1982 i que, evidentment, allò que fa referència a les senyes d'identitat dels valencians és una qüestió que està patent i està ahí.

I, res més, ratificar el que he dit anteriorment i insistir especialment en el tema que m'ha comentat i que m'ha rebatut per part del Partit Socialista, del tema d'inconstitucionalitat.

 

**El senyor president:**

 

Té la paraula, senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Sí, molt breument.

Senyor Tomás, respecte al tema de les senyes d'identitat vosté ha posat de manifest la seua enemistat o el seu rebuig a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Jo vull recordar-li que vosté formava part d'un partit fa poc que va ser el que va recolzar i va votar en estes Corts la creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, esforç que des del Grup Socialista volem reconéixer com a adequat i com a molt important per a intentar acabar amb este tipus de disputes lingüístiques i de senyes d'identitat.
Per tant, si vosté ara canvia de posició és un criteri que vosté té a bé fer en estos moments però cal recordar-li que en política s'ha de ser un poc coherents al respecte.

 

*(Inoïble per raons tècniques)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Bon dia.

Jo vull començar com comencí ahir, precisament, en la Universitat d'Alacant.
Al nostre grup ens plantejàvem al començament de tot este procés que acabarem presumiblement dilluns, ens plantejàvem treballar per a votar que sí.
Arribàrem a una conclusió després d'una sèrie de voltes que no ens satisfeien les condicions mínimes perquè el nostre grup, en funció del programa que tenim i que està palés en qualsevol.
.
.
, qualsevol el pot trobar, perquè poguérem votar que sí.

En el procés que es va realitzar posteriorment i que és normal i que és obligatori en tot procés de reforma de qualsevol estatut d'autonomia en Madrid, nosaltres ens plantejàrem seriosament poder no votar que no, és a dir, abstenir-mos.
Estiguérem durant un període tenint a l'abast de la mà la possibilitat d'abstenir-nos en base a dues condicions només.
Per una banda, el tema de la retirada de la paraula «idioma» davant de «valencià»; i, per la segona, que eren dos opcions molt xicotetes i molt concretes, passar del 5% al 3% els mínims per a arribar a tenir representació en les Corts.

Bé, finalment no ha estat possible i avui hem d'anunciar que si no canvia i, amb més moral que l'alcoià encara esperem que puga canviar, doncs, nosaltres haurem de votar que no a aquest estatut perquè entenem que no compleix les condicions.
Entenem, a més, que en estos moments, el millor que s'hauria de fer, i per açò presentem l'esmena, és tornar a començar.
O si es vol dir en llenguatge taurí, tornar.
.
.
, com és un bou de mala qualitat, que torne a *toril*, crec que es diu.
Jo no vaig als bous però alguna vegada ho he sentit.

Per quins motius?
Bé, jo crec que hi han una sèrie de motius que jo voldria descriure breument ací, i que moltes vegades hem contat ja al llarg d'este procés.
El primer motiu fonamental és perquè no afronta ni resol adequadament aspectes que cal reformar de l'actual estatut d'autonomia.
Començant per la seua importància, el primer, el problema dels diners, el problema del finançament.
Jo crec que és clar que esta comunitat té un problema de finançament.
Ho hem reconegut, ho hem comentat, ho hem dit moltíssimes vegades per molts motius.
Però un dels motius clars són els insuficients recursos que vénen, en estos moments sols sabem que vénen fonamentalment de Madrid i que fan que al final els recursos per càpita que té la Generalitat Valenciana estan en la cua dels recursos que té qualsevol comunitat espanyola.
Si no recorde malament, en l'any 2005, érem els últims de qualsevol comunitat espanyola.
Per tant, açò s'ha d'abordar perquè si no s'aborda açò, després no podrem parlar de res, ni d'ensenyament, ni de sanitat, ni d'investigació i desenvolupament ni d'afrontar els greus problemes industrials que tenim, etcètera, etcètera, per una manca de recursos.
No s'ha abordat adequadament.

Jo crec que hi havien moltes maneres d'abordar-lo però no s'ha abordat adequadament i nosaltres veiem que en el model de finançament l'única cosa que es fa és dir: «Bé, el que diga Madrid».
Jo crec que açò no es pot plantejar d'aquesta manera i no es planteja d'aquesta manera per part, al meu entendre, de cap reforma d'estatut d'autonomia amb un plantejament seriós.

El segon tema, el tema municipal i a nivell comarcal.
Moltes vegades hem dit que el que demanàvem era el que havien signat en la Federació Espanyola de Municipis i Províncies persones de totes les organitzacions, una sèrie de demandes que en el seu moment plantejàrem i que per desgràcia han quedat reduïdes als quatre articles fonamentalment que hi havia en l'Estatut.
Doncs sí, els municipis valencians necessiten tenir més recursos econòmics, els municipis valencians necessiten tenir més recursos legals, per abordar els problemes que tenen per afrontar els temes que tenen.
I no ho diem nosaltres; ho ha dit la Federació Valenciana de Municipis i Províncies reiteradament, a més de l'espanyola, i pensem que era un moment adequat per a incloure-ho en la reforma d'aquest estatut de la mateixa forma que ho fan altres comunitats autònomes.

El tercer tema, que era un dels temes que nosaltres hem plantejat, l'estatut valencià té un problema.
És, en estos moments, a nivell de vigència, l'únic estatut de comunitat pluriprovincial que té la limitació del 5%, concretament en el seu text.
Pensem que açò introduïx una sèrie de restriccions que d'alguna manera condicionen, limiten la democràcia, i que per a nosaltres és un element que sempre hem plantejat.

El segon aspecte pel qual nosaltres plantegem aquesta devolució és perquè empitjora considerablement alguns aspectes respecte a l'estatut anterior, allò de l'acudit de *virgencita que me quede como estoy*, en el tema de la denominació del valencià.
Nosaltres volem reiterar que és un atac gravíssim al valencià reiterar durant set vegades --si no recorde malament-- la definició «idioma valenciano», cosa que no estava en l'estatut anterior.
L'única denominació que n'hi havia, el valencià és idioma oficial com ho és el castellà, no és el mateix que dir «el idioma valenciano» set vegades.
Açò per a nosaltres pot tenir gravíssimes conseqüències jurídiques en un futur.
I em sembla que és una qüestió gravíssima.

És per a nosaltres molt negatiu també --per ficar un altre exemple-- que una sèrie de lleis queden blindades als dos terços, perquè pensem que impossibiliten la mobilitat d'aquestes Corts, que impossibiliten que aquestes Corts puga moure, puga tenir el joc que tenen normalment.

El tercer element que per a nosaltres és greu és que és un estatut pensat en coordenades i en reivindicacions del segle passat.
Efectivament, som nacionalitat històrica, però jo crec que en estos moments tots estem d'acord amb que el que s'està debatent a Espanya no és ser nacionalitat històrica, sinó ser altres coses.
Açò fa uns anys era un tema important, avui no és l'objecte de discussió.
Estem en una discussió antiga, estem en unes coordenades antigues.
I jo crec que en estos moments este tema l'anem a veure amb moltíssima claredat.
I jo li ficava al president de les Corts, l'altre dia, un exemple del mateix Consell.
Haver de reivindicar en base a l'esperit d'una clàusula una determinada competència és el millor exemple que no hem sabut fer adequadament un estatut i no hem sabut posar blanc sobre negre el que realment volem reivindicar.
I jo crec que aquest tema, per desgràcia, l'anem a patir moltíssim.

La pressa terrible de ser els primers ens va a fer ser els últims dels estatuts de l'antiga generació.
Perquè jo estic convençut que en estos moments estem entrant en una nova fase de redacció d'estatuts, i ahí sí que crec que és important el *tempus*.
Han estat molt més intel·ligents que nosaltres --li ho de dir-- qui reforma l'estatut a Galícia, o l'està reformant a Andalusia o qui, tenint ja determinats esborranys a Canàries, ha dit «esperem un poc que potser podrem millorar la situació».
Jo crec que aquest tema és un tema que, per desgràcia, l'anem a viure reiteradament en un futur.
L'anem a viure reiteradament en un futur.

Jo crec que, per desgràcia, els estatuts no es canvien tots els dies i estem desaprofitant una oportunitat.
Els estatuts acostumen a durar --almenys fins ara--, les reformes en profunditat acostumen a durar de 20 a 25 anys, i estem desaprofitant una reforma que hauria de ser una reforma important.
Ens va a deixar --i aquest és el final de la nostra anàlisi--, va a deixar el nostre estatut en una situació de secundarietat, exactament el mateix que estàvem abans.
Si abans en totes les coordenades de la transició el nostre estatut per desgràcia no va poder arribar a primera divisió --em referisc als estatuts que anaren per la via del 151--, a partir d'ara, i m'agradaria equivocar-me, ho dic honradament, a partir d'ara tenim la sospita que ens anem a quedar exactament igual.
Si abans va ser per unes causes, en estos moments les causes són molt clares: haver tingut un excés de pressa i, d'alguna forma, no estar preparats o no haver abordat els plantejaments tal com s'estan abordant ara.

Jo, per posar un exemple, llegint només el capítol de drets que està en l'esborrany, que estan redactant en estos moments a Andalusia el partits polítics, almenys de l'esquerra, no sé si el Partit Popular s'ha integrat en l'últim moment per les diferències, en un tema que en principi aquí ens havien plantejant, les diferències són tan importants que a nosaltres crec que ens fa pensar que valdria la pena que este estatut el retiràrem i tornarem a començar.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Gràcies a vosté, senyor Ribó.

El torn en contra a esta esmena van a compartir-lo el Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Socialista, segons m'han comunicat els portaveus.

Té la paraula el senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó, és una pena que, una vegada més, Esquerra Unida-l'Entesa perga l'oportunitat de sumar-se a esta reforma que va a resultar tremendament beneficiosa per a la societat valenciana i que ha merescut tots els *(inintel·ligible)* des de fora de la nostra comunitat, inclús s'ha arribat a parlar del model valencià, tant en el grau de consens aconseguit en tota la seua tramitació, com el seu contingut, per la potència del seu contingut, i tant, també, perquè ha sigut un exemple de respecte, de solidaritat territorial i de respecte i de lleialtat constitucional.

Vostés s'han automarginat voluntàriament d'este procés i s'obstinen ara en seguir a soles dient al futur dels valencians, dient no als avantatges socials que comporta este estatut en un nou títol II, d'un gran contingut de polítiques socials i de garanties per als ciutadans i les ciutadanes de la nostra comunitat, dient no a la denominació com a nacionalitat històrica, que sempre havia d'haver sigut la Comunitat Valenciana.

Mire vosté, senyor Ribó, nosaltres no volem ser nació.
Nació sols és una, que és Espanya.
Som nacionalitat històrica dins de la Constitució.
Dient no a l'equiparació política i institucional, és a dir, la capacitat de dissolució del president de les Corts de la Generalitat, en ratificar el referèndum en les futures reformes, dient no al nostre dret foral, dient no a l'ampliació del sostre competencial i de la consolidació d'autogovern o dient no al dret de l'aigua --com estos dies ha vingut reiterant últimament-- o dient no a la consolidació de les nostres senyes d'identitat.

I mire, quan estem en la recta final d'este procés de reforma de l'Estatut, ara demanem també que se retiren.
Mire, senyor Ribó, reflexionen una vegada més, no s'autoexcloguen i sumen-se a una majoria que està davant l'interés general.

Esta reforma ha tingut el 90%, més del 90% de consens en estes Corts i en les Corts Generals.
Ha tingut una amplíssima majoria, que dóna un suport social i polític, que li dóna solidesa i li dóna vocació de futur.
Per tant, jo li demane que reflexionen i, evidentment, que retire esta esmena i es puga sumar a eixa reforma.

La reforma els podrà agradar o no, li podrà donar satisfacció o no a totes les seues aspiracions, però el consens, senyor Ribó, exigix concessions; i cedir pensant en l'interés general dels ciutadans, no sols és un acte de generositat política, sinó sobretot és un exercici de maduresa política i democràtica.

Mire vosté, vostés mai han volgut negociar, han volgut imposar.
I és mol difícil arribar a acords quan u vol imposar i no vol negociar.
I això no conduïx a res.
Demanar que se retire l'Estatut perquè no satisfà les seues expectatives, és pegar un pas més en eixa política de terra cremada que han tingut vostés en els últims mesos respecte a l'Estatut.
Perquè este no és un projecte d'un determinat partit o uns determinats partits.
Este és un projecte de tots i per a tots els valencians.
Este no és un projecte del Partit Popular o del Partit Socialista.
És un projecte que ha fet seu les Corts Valencianes, que ha fet seu el Congrés dels Diputats, que ha fet seu el Senat, i per tant és un projecte de tota la societat valenciana en el seu conjunt.

I mosatros sí que hem inclós en la reforma, quan vosté inicialment participava en la ponència, propostes que eren seues i del seu grup parlamentari, i les hem mantés, perquè eixa és la grandesa de la democràcia, encara que vosté les vote en contra, les hem mantés.
I això és el més important.
Vostés han dit que no a esta reforma, amb molt poca consistència i amb molt poca argumentació, perquè volen imposar la llengua catalana, la denominació del País Valencià, la quatribarrada, la bilateralitat del finançament.

Mire vosté, precisament mosatros mos sentim tremendament orgullosos d'haver reforçat les nostres senyes d'identitat, mos sentim tremendament orgullosos de l'idioma valencià, i haguérem aprovat que haguera estat en set o vint ocasions en el text.
Mire vosté, per coherència i per convicció, mos sentim orgullosos de la nostra denominació, de la nostra senyera i de totes i de cadascuna de les parts de la nostra història, perquè és un patrimoni de tots, no és un patrimoni de cap partit, és un patrimoni de tots els valencians i de totes les valencianes, i no anem a renunciar.

Mire, senyor Ribó, li ho vaig a dir més clar.
Mosatros no anem a demanar perdó per defendre el nostre, ni sentim complexos front a ningú, front a ningú.
Per això creiem que esta reforma, precisament, torna als valencians la seua autoestima.
Som els primers perquè tenim les idees clares i perquè no hem de deprendre de ningú, sabem el que volem de cara al nostre futur i no hem de mirar-se a l'espill de ningú.

Mire vosté, ha parlat vosté de finançament.
Vostés aposten per la bilateralitat, per trencar la igualtat i la solidaritat.
Mosatros apostem per multilateralitat.
Apostem per un acord de totes les comunitats autònomes en l'estat a través del Consell de Política Fiscal i Financera.
Apostem per una igualtat de dret de tots els espanyols.
Apostem per estar dins del marc constitucional.
Si és respectable que vostés tinguen altres idees, però mosatros apostem per això.

Ha parlat d'administració local.
Pel temps no vullc estendrem molt, però li diré que en l'administració local som el primer estatut que fica l'obligatorietat del Fons autonòmic de cooperació municipal a semblança del que està ja en l'administració de l'estat.
I és molt important.
O que quan es minvem ingressos per supressió de tributs de l'estat o de la Generalitat als ajuntaments, que hi hagen compensacions i que no n'hi haja pèrdues adquisitives per part de l'administració local, entre altres moltes coses.

Però, mire vosté, hem aconseguit el màxim sostre competencial dins del marc constitucional.
I hem aconseguit amb esta reforma ser una comunitat històrica, de l'article 151, que ja ho havia d'haver sigut l'any 1982, però ara som plenament, plenament una comunitat autònoma de l'article 151.

Per tant, senyor Ribó, no sols no anem a retirar, evidentment, la reforma de l'Estatut, sinó que vullc aprofitar per a felicitar a tots els valencians i a totes les valencians perquè es van a tindre uns beneficis enormes en la seua qualitat de vida, en el dia a dia.
Perquè s'ha fet una reforma potent, ambiciosa, una reforma de màxims i, com mos fica, com una comunitat de primera.
I ho fem sense titubejos, sense complexos, apostant per la solidaritat, apostant per la unitat i la igualtat de tots els espanyols, i també ho fem per coherència.

Per tant, jo l'he sentit moltes vegades, senyor Ribó, en esta cambra i en altres tertúlies que hem tingut i hem pogut compartir satisfactòriament, que se lamentava que l'any 1982 se canvià l'Estatut en les Corts Generals i que no se respectà la voluntat de les Corts Valencianes o dels valencians.
Mire vosté, ara no ha sigut aixina.
Ara s'ha respectat claríssimament la voluntat de les Corts Valencianes, perquè no han hagut modificacions en les Corts Generals del que ha sigut els principis i els acords importants d'esta reforma.

El llistó electoral conté una esmena parcial, parlarem també posteriorment.
Però diga les coses com son.
Hi ha altres comunitats pluriprovincials que tenen també el 5%, el cas d'Extremadura, el cas de Galícia, el cas de Canàries, etcètera, etcètera.
Després li ho debatré amb més tranquil·litat.

Però, mire vosté, és que són incorregibles.
Quan canvien alguna cosa en les Corts Generals, perquè ho canvien.
Quan no ho canvien, perquè no ho canvien.
És a dir, no es pot estar en la política del «no» permanent.
Ja li he dit que per arribar a consensos s'ha de fer concessions per de tothom, pensant i mirant l'interés general dels ciutadans i pensant i mirant l'interés de la societat.

Per tant, esta vegada s'ha respectat la voluntat de les Corts Valencianes, i això demostra influència, això demostra respecte, això demostra que se sent, i això demostra que esta cambra ha fet un treball seriós, basat en el diàleg, basat en el consens i basant en el respecte i la lleialtat constitucional.

Mire vosté, açò és el que mosatros estem ara fent i açò és el que el proper dilluns anem a votar.
I per això li demane que retire esta esmena, i li demane, li demane que reflexionen vosté i el seu partit polític i que se sumen a les majories que han de portar un progrés i un benestar en un text que mos convertix en comunitat autònoma del 151, en un text que mos convertix en nacionalitat històrica i en un text que mos convertix i que dóna i restablix una injustícia històrica que es feu ja en els valencians.
No soles ja en l'any 1707, sinó també l'any 1982, en què el procés ja ens mos havia d'haver denominat comunitat històrica, com altres que hi havia, perquè ens pertanyia per tot el tema dels fets diferencials, per la nostra cultura, per la nostra història, per la nostra llengua i pel nostre dret foral o el nostre dret propi.

Per tant, senyor Ribó, reflexionen, sumen-se a les majories i pensen en l'interés general de la comunitat, en l'interés general dels ciutadans, perquè jo crec que és la millor prova de maduresa política i democràtica que pot fer un partit polític i que pot fer una persona que vol treballar pels interessos dels valencians.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Castellano.

Senyor Ribó, vostè està en el dret de fer la rèplica quan crega convenient, o conjuntament o.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Ah, no!
Millor.
.
.
, millor la farem per separat.

 

**El senyor president:**

 

Com crega la seua senyoria.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Jo crec que aixina pot estar més divertit.

A veure, la primera cosa que jo voldria ressaltar és que el tema de l'automarginació voluntària no és cert, eh!
O siga, quan una formació política planteja una sèrie de mínims, i aquestos mínims no són acceptats, no té massa sentit que en un moment determinat no continue, perquè és un sentit.
.
.
, l'únic que pot fer és obstruir el procés.
I, com és conegut, nosaltres estiguérem treballant com els primers fins que determinats elements.
.
.
I jo li vull recordar, senyor portaveu, les vegades que se'm va dir: el títol primer i el preàmbul està blindat i és intocable.
Jo li vull recordar aquest tema.
I si vol, jo li porte el programa d'Esquerra Unida-l'Entesa i veurà vosté com nosaltres tenim un apartat, en el qual, per a mi fins i tot és obligatori abordar una sèrie d'aspectes.
Efectivament.
Nosaltres creguem que este país s'ha de dir País Valencià, com hem dit moltes vegades, perquè això es va canviar a Madrid per part de la dreta, curiosament aquí les coses a Madrid es canvien quan té majoria la dreta a Madrid.
No es canvien quan hi ha altres majories a Madrid.
Jo crec aquest tema.

Mire, sí que li voldria fer una reflexió.
Vosté ha fet una afirmació molt seriosa.
Jo li comentava el tema de nacionalitat històrica avui és una qüestió del passat.
I diu, nació només una, que és Espanya.
Doncs mire vosté, jo què sé, jo què sé, eh.
El concepte de nació és un concepte molt complex.
El concepte de nació està basat en elements culturals, en elements lingüístics, i sobretot sobretot diuen els tècnics, els teòrics en açò, que està basat en una voluntat.

Aleshores, jo no tinc clar, per exemple, que la gent de Quebec no tinga concepte de nació respecte a un Canadà, per posar un exemple.
O jo no tinc clar què és el que pensen els suïssos, que són.
.
.
O no tinc clar què és el que pensen els belgues, que hi ha, ahí hi ha una diferenciació en dos elements molt clars.

Espanya és el país més plural d'Europa, eh.
I aleshores, parlar del concepte de nació a vosté li semblarà un sacrilegi, a mi, jo crec que és perfectament possible que este país pugam continuar seguir junts parlant de nacionalitats diferenciades.
Per suposat no em pregunte si este país és una nació o no, que no li sabré respondre.
Per tant no m'ho pregunte.
Li diré que no ho sé.
Si m'ho va a preguntar.
No és este el cas.
Però evidentment, jo tinc clar que hi ha determinats territoris de l'estat espanyol que perfectament es poden considerar com a nació.

Sí que hi ha un element que li vull comentar.
Mire vosté, ha parlat de nivell de consens molt elevat, dos.
.
.
El mateix nivell de consens, aproximadament al País Valencià, que en el 82.
Però sí que li vull reparar en un detall: menor nivell de consens en les Corts i en el Senat estatal que en 1982.
Revise vosté les actes.
Menor nivell de consens.

Perquè en este debat, hi ha hagut el número de vots en contra respecte a aquest estatut, ha augmentat de forma significativa.
És a dir, pràcticament els dos grans partits han mantingut aquest nivell de consens.
I a mi me sembla molt bé.
És el gran element significatiu, el consens entre el Partit Socialista i el Partit Popular en este tema.
Consens que, per cert, no acostuma a mantenir-se en altres comunitats autònomes.
I a mi em sembla que és positiu.

Jo no li vaig a negar, que tant de bo pogueren haver nivells de consens com el que hi ha ací en altres temes, i en altres problemes que este estat, que Espanya, haurà d'afrontar prompte.
Tant de bo tinguem este nivell de consens.
Ens fa falta.
I jo crec que vosté sap perfectament de què parle.

Mire vosté, jo li volia comentar dos aspectes perquè segurament després no estan en les esmenes.
No hem de dependre de ningú.
Si no hem de dependre de ningú, si no hem de plantejar-nos els nostres plantejaments respecte ningú, jo li demane amb sinceritat, què pinta la clàusula Camps en l'estatut, que és una relació de dependència sistemàtica respecte al que li donen a altres comunitats?
No.
Esta clàusula diu exactament, que és un estatut depenent del que aconseguisquen.
És un intent de dependència que després no servirà per res.
Per tant esta afirmació no és correcta.
Està escrit.
I no li vull llegir perquè es podria llegir.

I el segon tema.
Els temes del finançament.
Mire, nosaltres sí que pensem que el model de finançament es pot parlar perfectament d'un concert econòmic, i després establir mecanismes de solidaritat, perfectament.
Hi ha estats arreu d'Europa i arreu del món, que tenen models pròxims, no exactes, al concert econòmic, i que tenen models solidaris molt potents, fins i tot més potents que ací.
No és un problema d'açò, és un problema d'on està el poder econòmic.
Si ha de residir sempre a Madrid o pot residir a les distintes comunitats autònomes.

Nosaltres apostem per la solidaritat.
Apostem perquè la solidaritat, evidentment, siga una solidaritat feta entre tots els territoris.
Però açò no té res a veure el tema de la solidaritat amb el tema del model de finançament.
Pensem que és bo que tinguem responsabilitat fiscal.
Pensem que és bo que nosaltres hàgem de resoldre els problemes fiscals des d'ací, perquè açò es pot pegar molt millor al territori.
I pensem que podem ser tan solidaris o més, des d'un plantejament de concert econòmic com l'altre model.
Perfectament.
L'única cosa que s'ha de fer és delimitar.

Mire, li vaig a dir amb molta claredat el que s'ha de fer.
Delimitar en molta claredat quant valen les competències que ha d'assumir l'estat, i passar-les, en funció del PIB a les distintes comunitats, i delimitar en molta claredat els fons de compensació.
I passar-les en funció del PIB a totes les comunitats.
Mire què senzill, eh.
El que passa que no es vol fer este model.
Perquè potser este model canvia les estructures de poder, d'un poder molt centralitzat a un poder més federal, com és el que nosaltres pensem.

Per tant, no és açò.
No han volgut vostés plantejar este tema.
Jo ho lamente.
Però de veritat que no és un problema de solidaritat, és un problema d'on està el poder econòmic.
I a nosaltres ens sembla que és bo que el nostre país tinga capacitat de decisió en els temes fiscals, i tinga capacitat de gestió dels seus problemes fiscals.
La diferència és que vostés volen que açò es faça des de Madrid, com els temes de la policia o com altres temes.
Nosaltres pensem que s'hauria de fer des d'ací.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ribó, jo crec que és tremendament positiu que vint-i-quatre anys després de l'aprovació del nostre Estatut d'Autonomia, se reitere i se consolide i se torne a aprovar les nostres senyes d'identitat, jo crec que és una cosa tremendament important.
I mire, les senyes d'identitat és que no són patrimoni de ninguna sigla de ningun partit.
És que són patrimoni de la societat valenciana dels ciutadans.
I per tant no se pot imposar eixes qüestions, sinó que ha de ser la gran majoria social i política, que ara ha reiterat en un gran consens altra vegada eixa qüestió.
Amb la qual cosa jo crec que vosté hauria d'estar satisfet.

Jo entenc que a vosté el text de la reforma catalana li agrade més.
Però és que, mire, a mosatros, ni és el nostre model ni el compartim ni el volem.
Ni el volem.
Perquè tenim el nostre propi.
I per tant, jo, quan li parle, és a dir, és que la Comunitat Valenciana no vol ser Quebec, en tots els respectes, en tots els respectes.
I mosatros parlem del terme de nació dins de la Constitució, i parlem del terme de comunitats autònomes dins de les regions i les nacionalitats que estan plasmades en el text constitucional.
Per tant, mire vosté, és que, sí, tenim ahí una discrepància important en eixa qüestió.

Bé, vosté parla de consens.
Jo m'imagine que vosté no voldrà menysprear més del 90% de la majoria que ha aprovat en les Corts Generals i en les Corts Valencianes esta qüestió.
M'imagine que vosté això ho valorarà més que ho menysprearà.

Parla vosté també de la clàusula Camps.
La clàusula Camps és una clàusula molt clara.
I què vol dir la clàusula Camps?
La clàusula Camps vol dir que no poden haver comunitats autònomes de primera i de segona en este país.
La clàusula Camps vol dir que no poden haver discriminacions ni privilegis d'uns territoris front a altres.
I és important que eixa filosofia i és important que això estiga plasmat en el nostre text estatutari.
Mire vosté, perquè no poden haver privilegis d'unes comunitats front a altres, no poden haver ací espanyols de primera i de segona.

I cada u, dins del que crega que és millor pels interessos de la seua comunitat, dins de la pluralitat que és molt rica i que hi ha que potenciar dins d'este país que és Espanya.
Mire vosté, per què?
Perquè mosatros, per exemple, no renunciàrem al tema de les institucions penitenciàries com a competència, o al tema de tràfic, i el tenen altres comunitats.
Però mire vosté, mosatros hem cregut convenient que per la Comunitat Valenciana, hem cregut convenient que eixes qüestions no havien de tindre la competència exclusiva sobre les mateixes.
No vulguen tergiversar el que és la clàusula Camps.
La clàusula Camps té un missatge molt clar.
Que és la igualtat de totes les comunitats autònomes.

Parla de finançament.
Mire vosté, és que el finançament en primer lloc un estatut d'autonomia no és el text adequat per a tindre un sistema de finançament.
Ni un estatut d'autonomia deu trencar la solidaritat i l'equilibri territorial, ni menys en una cosa tan important com és el finançament de les comunitats autònomes.
N'hi ha una Llei orgànica de finançament de les comunitats autònomes.
N'hi ha un Consell de Política Fiscal i Finançera que estan representades totes i cada una de les comunitats autònomes.
I han de fer-se uns acords multilaterals entre tots.
Perquè allò altre, vosté sap perfectament, i ahí està la història per a corroborar-ho de manera objectiva i evident, l'única cosa que comporta són discriminacions i privilegis d'uns sobre altres.
I ningú pot basar-se en res per a tindre privilegis o per ser més que altres comunitats autònomes.

Mire vosté, i eixe és el gran valor, jo diria que eixe és el doble valor que té esta reforma estatutària.
Que aposta per una igualtat de drets entre tots els espanyols, i que aposta sobretot també per una lleialtat i una solidaritat interterritorial.
A mi el que em sorprén, és que partits d'esquerra i concretament el seu partit, estiguen ficant en tela de juí una cosa tan important com és la solidaritat i com és la igualtat de drets.
És que és una cosa sorprenent, no?
, que partits d'esquerres estiguen qüestionant permanentment eixos principis d'una potència constitucional tan grans, com és la solidaritat territorial i com és la igualtat de drets entre tots els espanyols.
Per suposat, *quién te ha visto y quién te ve*, en eixe tipus de qüestions.

Per tant, senyor Ribó, jo el que li demane i el que li dic, és que vosté sap que esta reforma de l'estatut és molt potent.
I li recorde que vosté i la seua formació, abans de començar l'inici de la reforma d'esta última etapa, dien que la sola capacitat de dissolució del president de la Generalitat d'estes Corts Valencianes, ja valia més que de sobra una reforma.
Doncs mire vosté, s'ha obtingut això de manera plena i s'ha anat infinitament a molt més.

Però vostés també ho han dit, i això els honra perquè és un exercici de sinceritat, que se canviara el que se canviara, que s'acceptaren les esmenes que s'acceptaren, i que se fera el que se fera, no anaven a votar a favor.
Doncs bo, jo crec que això és un exercici de coherència.
Però si abans d'iniciar la reforma, sols la capacitat de dissolució de les Corts per part del president, ja valia una reforma, aconseguint moltíssim més.
.
.
almenys convindrà en mi que és una incoherència, una incoherència, que això no se faça.

Perquè vosté sap perfectament, perfectament, que el que es fa en esta reforma --i en açò acabe, senyor president-- és pràcticament un nou estatut.
Pràcticament se modifiquen tots els articles, els seixanta-un articles de l'actual estatut de l'any 1982.
S'amplien a vuitanta-un, vint articles més.
S'amplien les disposicions.
I sobretot se li dóna un contingut institucional, polític i competencial i social molt més ample, molt més positiu i molt més ambiciós que el que tenia.

Jo sols per això crec que, per eixa responsabilitat i per pensar en l'interés general, crec que s'havien de replantejar el seu vot, i encara tenen temps d'ací al dilluns.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Castellano.

Torn en contra a la defensa que ha fet el senyor Ribó.
Té la paraula el senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

El que més greu ens sap als socialistes és, de totes les esmenes que ha presentat el seu grup, és realment esta.
És realment esta.
És la que sol·licita la retirada del text estatutari.
I ens sap molt greu, i li ho dic sincerament, perquè he estat escoltant ja massa vegades, que esta reforma estatutària empitjora l'estatut del 82.
I jo crec que això no és cert, senyor Ribó.
I vull demostrar-li-ho.
O almenys convindre en vosté que té el 75, el 80 o el 90% de coses molt millor que l'estatut del 82.
I que pot ser que alguna cosa a vosté no li agrade, o al seu grup parlamentari no li agrade.
Però no es pot fer una desqualificació de la reforma estatutària, diguent que és pitjor este estatut que el del 82, perquè jo crec que, apart de no ser cert, els valencians no es mereixen este tipus d'afirmacions ni es mereixen este tipus de confusions.

Mire vosté, plantejar la retirada del text vol dir que ens hem de quedar en el del 82, apart que es poguera tornar a començar un altre procés negociador.
És pitjor tindre els drets reconeguts en el nostre estatut que no estaven en el 82?
¿És millor pels valencians que es reconega el dret a la bona administració, el dret a l'accés a la tecnologia, a la vivenda digna, els drets que estan reconeguts en el propi estatut, això és pitjor que no tindre-ho?

Jo crec que això, al que se li conte i se li explique, no ho podrà comprendre, senyor Ribó.
Jo crec que no ho podrà comprendre.
Jo lamente que vosté i el seu grup parlamentari mai s'hagen plantejat el votar afirmativament.
I que de les negociacions hagen baixat a l'abstenció.
Vosté ha manifestat que sempre ha sigut el no, i com a molt estaven disposats a arribar a l'abstenció.
Mai a recolzar el text estatutari.
Jo crec, i li demanaria sincerament, senyor Ribó, que s'ho replantejaren.
Almenys que esta esmena de retirada no la portaren al ple.
Perquè crec que no es mereixen els valencians que se'ls intente confondre diguent que este text és pitjor que el del 82.

I este text insistix en l'autogovern.
Si mos creguem l'autogovern realment, hem de convindre que la dissolució de les Corts per part del president és un fet d'autogovern, és un fet d'autonomia, hem de convindre que la incorporació de les institucions és un fet d'autogovern i d'autonomia, hem de convindre que el que hi hasca un Consell Valencià de Justícia és un fet d'autogovern i d'autonomia, hem de convindre que pugam tindre una agència tributària pròpia: això també és un fet d'autogovern.

I moltíssims més elements que vosté coneix i vosté ha estat apostant i hi ha donat suport en la ponència, fan d'este estatut un estatut molt millor que el del 1982, senyor Ribó, molt millor!
I jo crec que vosté n'és conscient.
Ens agradaria que foren valents, pegaren un pas endavant i almenys allò que suposa la retirada del text, vostés ho portaren a ple.

Jo crec que podem debatre i podem discutir les esmenes puntuals i parcials.
Però plantejar a estes altures la retirada amb el discurs que l'estatut del 1982 és millor, jo no puc compartir-ho.
Vosté ha portat ací alguns elements per a justificar la seua posició en el seu discurs inicial, senyor Ribó, i ha portat el tema de la llengua, i vosté ha tornat a dir que empitjora el text del 1982: jo no puc compartir-ho.
Crec que ahir tinguérem ocasió i oportunitat de poder debatre-ho: no puc compartir-ho.

Perquè això suposa no reconéixer l'Acadèmia Valenciana de la Llengua com a ens normatiu, això suposa no reconéixer que l'ortografia i la gramàtica i la normativa de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua té de ser d'aplicació obligatòria en totes les administracions públiques, això és no reconéixer que el valencià és la llengua pròpia dels valencians.

I vosté dirà, el tema de l'idioma, i ho ha dit, «ajuntar idioma amb valencià» i en l'estatut del 1982 dia que el valencià és l'idioma oficial, i vostés fan eixa matisació, però li recorde també que quan vostés esmenaren el text de l'Estatut, de les set vegades que dia idioma sols esmenaren dos i en deixaren cinc per esmenar: supose que estaven reconeguent que això era bo o que era possible.
Li ho recorde, perquè és la realitat i és el que en eixos moments va passar.

Jo li tinc de dir que l'article 7 parla de «la llengua pròpia dels valencians és el valencià», parla de l'idioma valencià, parla de la llengua valenciana i torna a parlar del valencià.
I fa el reconeiximent de les tres accepcions reconegudes tant en els dictàmens de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua com en el dictamen del Consell Valencià de Cultura, i jo crec que no cal alarmar-se per això, són les tres accepcions reconegudes per aquells a qui nosaltres els donem capacitat perquè fixen els criteris en matèria lingüística.
I el dir que el del 1982 és millor que este nou respecte al tema de la llengua, jo crec que és un greu error històric, senyor Ribó, un greu error històric!

Vosté i jo hem compartit posicions de denúncia d'actituds del Govern Valencià atacant l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, hem compartit posicions de denúncia de determinades declaracions parlant de la dissolució de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, i tornar al del 1982 és deixar oberta la possibilitat que això siga real i efectiu, senyor Ribó, i nosaltres no estem per això, nosaltres estem per donar estabilitat al tema de la llengua, pel reconeiximent, el recolzament i el suport absolut a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, perquè faja la seua faena amb tranquil·litat, amb normalitat i amb independència del govern, i que fixe els criteris als quals tots tenim d'estar sotmesos per este nou estatut.
Este estatut és molt més avançat que el del 1982 en matèria lingüística.

Vosté estava parlant del tema dels recursos i del tema municipal i vaig a recordar-li que va ser el meu grup el que va apostar pel fons autonòmic de cooperació municipal, i ho incorporàrem en l'Estatut, i això és un reconeiximent molt clar i molt evident que es necessiten recursos per als ajuntaments.
L'única diferència constatable era que vostés volien fer tot el desenvolupament d'allò que era matèria competencial dels ajuntaments i que nosaltres creíem que era suficient a través de la llei i que era prou obert perquè el legislador, perquè aquestes Corts, poguera legislar respecte a les competències municipals que es pogueren plantejar.

I una última cosa, per acabar ja, que s'acaba el temps, senyor Ribó, mire, vosté diu que ens hem quedat antiquats i que açò és un estatut del segle passat, ho acaba de dir fent referència que el terme *nacionalitat històrica* està superat per altres termes, supose que estarà referint-se vosté al terme *nació*.
.
.
Supose que estarà referint-se al terme *nació*: jo li tinc de dir que, efectivament, vosté si que ha estat mirant altres estatuts per a fer este tipus de plantejaments, perquè en la ponència no tinguérem ocasió de debatre sobre el tema nació, perquè ni el Grup Popular, ni el Grup Socialista, ni el Grup d'Esquerra Unida va plantejar la discussió del terme nació en la ponència de l'Estatut.
Per tant, si algú ha mirat a altres comunitats per a poder fer este tipus de plantejaments, no hem segut nosaltres, senyor Ribó, i nosaltres estem molt satisfets de tindre el terme *nacionalitat històrica*, perquè considerem que és el que ens mereixem també i el que el poble valencià aconseguix en este estatut i el que ens fa equiparat a les comunitats amb més alt grau d'autonomia, autogovern i competències de l'estat espanyol.
I podem comparar-ho després, ja que hem anat al màxim sostre competencial que la Constitució espanyola ens permetia.

Per això li reitere de de veres que siguem conscients de les dificultats que pot comportar, que vostés retiren esta esmena i que no la porten al ple.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Such.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Gràcies.

En primer lloc, manifestar que gràcies pels intents però em sembla que va a ser que no.
*(Riuen)* O siga, anem a vore, nosaltres afirmem que l'Estatut no és que s'empitjore, sinó que empitjora algunes coses, i aixina s'ha afirmat, ho tinc escrit ací i espere haver-ho dit bé.
Si s'ha entés com una afirmació d'un empitjorament global, no; jo crec que el que he dit exactament és que empitjora algunes coses.
I, evidentment, ho mantinc.

I com que no podrem parlar més de valencià, perquè això no ha estat tocat i en les esmenes tots sabem la mecànica, sí que vull entrar en este tema.
Mire vosté, per a nosaltres introduir el terme *idioma valencià*, que nosaltres esmenàrem, i si no ho férem més, doncs, va ser un error personal meu, que no ho vaig veure, el que diguem és que pensem que això pot generar inseguretat jurídica, pot generar permanentment conflictes.
Per què ho diem?
Doncs, mire vosté, perquè tenim la sensació que això pot passar i perquè ens hem llegit determinats informes: Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana, diu exactament el mateix; Institut Lluís Vives, on estan totes les universitats valencianes, diu exactament el mateix.

No, que no és una mania nostra només *(veus)*, que no ens hem *emmaniat* en eixe tema.
I, mire, ens hem llegit també --li vaig a dir-- l'estudi científic o lingüístic que ha fet l'Acadèmia Valenciana de la Llengua a la utilització: només --li reitere-- hi ha una referència històrica respecte al tema *idioma valencià*, una!
, quan respecte a *valencià* n'hi han centenars, i és referida a una gramàtica.
.
.
No n'hi ha una altra, eh!
I, que curiós, vostés han agarrat una única referència històrica de tota la història del valencià per a ficar-ho set vegades en l'Estatut.
A nosaltres ens sembla que això genera inseguretat jurídica.

Per què li dic açò?
Doncs, mire vosté, perquè l'altre dia.
.
.
, és que encara no ho tenim aprovat i un alt responsable del Partit Popular ja deia: «A vore si els de Filologia Valenciana van canviant el nom en funció d'açò».
.
.
És que era una reivindicació.
.
.
, no vaig a dir el nom, perquè crec que no toca, però era un responsable d'organització o alguna cosa aixina del Partit Popular!
És que no està aprovat i ja estan en la faena!
*(Veus)* És que jo crec que no s'enteren, eh, de veritat, que crec que no s'enteren, de veritat que crec que eixe tema és d'una extrema gravetat.

I no ho diem nosaltres, no ho diem només nosaltres, ho diuen totes les persones que saben d'este tema, les que més saben d'este tema.
Nosaltres tenim una mania, quan estem malalts anem a metges que vénen de la Facultat de Medicina, eh?
, quan ens fem una casa, doncs, ens agrada que ens la facen almenys l'estudi dels arquitectes *(veus)*, la gent que està preparada, des del naixement de les universitats, doncs, acostuma a passar aixina.
I li reitere: l'Institut Interuniversitari diu una cosa molt clar i l'Institut Lluís Vives, amb totes les universitats valencianes, reitera el mateix i, per tant, reiterem nosaltres aquest tema.

Tema de finançament.
Nosaltres hem dit que no afronta adequadament, i, mire, no vaig a parlar, evidentment, de l'estatut català ara; sí que vull parlar de l'andalús, eh?
Nosaltres presentàrem una esmena, perquè ens semblava important, que és una esmena respecte al deute històric.
Com vosté sap, és plenament constitucional, etcètera, etcètera, i ho tenen les comunitats d'Andalusia i de Múrcia.
Com vosté sap també, l'any passat, concretament, la comunitat d'Andalusia va rebre milers de milions d'euros per este concepte.
*(Veus)* Els valencians tenim deute històric?
Nosaltres pensem que sí, nosaltres pensem que seria un bon moment per a intentar reivindicar els nostres greuges en les insuficiències en infraestructures de tot tipus, també les insuficiències que es van produir en la negociació de determinades transferències.
Nosaltres pensem que sí, però lamentablement es veu que vostés pensen que no.

Per açò diem, no és només el tema del concert econòmic, és que ja anant a la seua, quan nosaltres plantejàvem esmenes d'un nivell més baix, el tema del deute històric ens podia donar joc per a reivindicar determinades coses.
.
.
, que a vegades es reivindiquen en molts camps, i no es va voler acceptar res d'açò, en Madrid van dir que no tocava als uns i als altres i no hi va haver manera d'avançar en este tema.

Nosaltres pensem que no s'aborden aquestos temes.
Jo vull reiterar-li, per acabar, en cap moment, li ho he dit abans, eh?
, el tema de nació nosaltres no ho plantegem, ni se'ns ocorreria plantejar coses de nació en esta comunitat, pobres de nosaltres!
, el guirigall que es muntaria.
Però sí que he volgut fer una referència respecte que este tema és un tema que és el que s'està parlant avui dia.
El que s'està parlant avui dia no és de nacionalitat històrica, jo ho lamente, miren les pàgines dels diaris, tal.
.
.
S'està parlant d'altres coses *(veus)*, s'està parlant d'uns estatuts que s'estan plantejant altres problemes.
No s'està parlant del tema de l'article 151 perquè açò és una qüestió vella: ara s'està parlant d'altres coses.
És el que li voldria plasmar d'una manera clara.

Doncs, evidentment, el tema del 151 era important en el procés de constitució.
Ara, el 151 és una relíquia històrica, estem parlant d'altres conceptes.
El problema és que estem pensant en coordenades del segle passat, en les coordenades de la transició, i ara, quan la gent fa estatuts per ahí, per les distintes comunitats autònomes d'Espanya, ja no parlen en estes coordenades, i el problema és que estem fora del temps, el nostre estatut està fora del temps, i açò ens ho dirà amb moltíssima claredat no l'estatut de Catalunya, l'estatut andalús, per posar un exemple.
Ho anem a veure amb una claredat absolutament meridiana.

I ho dic, perquè en este estem treballant conjuntament la seua força política i la meua.
Quan veiem com està l'estatut andalús, en molts aspectes, per exemple en el capítol de drets, en molts altres capítols, veiem que està pensat en unes altres coordenades.
Els andalusos han estat molt més intel·ligents que nosaltres, com els gallecs i com els canaris.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Gràcies a vosté, senyor Ribó.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, la veritat és que quan nosaltres ens plantegem treballar en la reforma, no ho fem amb criteris de complexos, complexos dels altres i.
.
.
, sinó que ho plantegem des d'un criteri d'assumir la màxima capacitat d'autogovern possible que la Constitució espanyola ens permeta, i crec que hi hem arribat.
I jo li recorde que hem deixat dos elements competencials, que no hem incorporat, com el tema de presons i el tema de la policia trànsit, que ho hem reiterat fins a la sacietat que eren els dos elements, però és cert que hem incorporat el màxim sostre competencial en el nostre estatut, almenys de forma enunciada, perquè nosaltres sigam capaços de desenvolupar-ho i de tirar endavant al detall en els propers anys i d'una forma clara i evident.

Mire, jo vullc agrair-li, vullc començar a agrair-li de de veres l'inici d'esta segona intervenció, senyor Ribó.
.
.
És a dir, perquè la sensació que nosaltres hem tingut durant tot este temps, de negació del tema de l'estatut i de la reforma estatutària, ens preocupava molt.
Vullc agrair-li que reconega que este estatut és molt millor que el del 1982 i que empitjora algunes coses!
De veres que vullc agrair-li-ho, perquè jo crec que açò era necessari que es clarificara, perquè hem estat en molts llocs i sempre sentim el mateix i pareix ser que s'està donant el missatge --o s'intenta donar el missatge-- als valencians que este estatut és molt més roín que el del 1982, quan no és cert i vostés ho saben que no és cert, i vostés poden tindre el criteri que empitjora algunes coses, però que en el 90% estic convençut que millora, al seu parer, hi estic convençut, millora molt el text estatutari de l'any 1982.

Mire vosté, parlar d'idioma valencià o que el valencià és l'idioma, pot ser que siga en termes jurídics.
Vosté m'està parlant de l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana, m'està parlant de l'Institut Lluís Vives, m'està parlant d'especialistes filològics.
Però parlar dels termes, quan diu idioma valencià o el valencià és l'idioma, jo me portaria més a termes jurídics, en tot cas.
I jo estic convençut que això no afecta absolutament res a la seguretat jurídica del valencià, retirades en les distintes sentències del Tribunal Suprem respecte al tema de la nostra llengua.
Estic convençut d'això.

 

És cert que hi ha hagut alguns que han intentar alarmar amb això, és cert.
És cert que s'ha posat la llum d'alarma respecte a la inseguretat jurídica i a la possible variació de les diferents sentències del Tribunal Suprem respecte al tema de la unitat de la llengua.
És cert.
I jo reitere que el meu partit no és un partit secessionista de la llengua.
Al contrari: anem a recolzar la normativa lingüística de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, anem a recolzar les normes 32 i la gramàtica i l'ortografia que des de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua es pose per a la nostra llengua.
I anem a fer-ho.
I això sí que és donar seguretat jurídica.
És donar seguretat jurídica als operadors, és donar seguretat jurídica a les escoles, és donar seguretat jurídica a les administracions.
I que a ningú li torne a passar el que va passar quan el Partit Popular va fer eixa coalició de govern amb Unió Valenciana, que al final, on governava Unió Valenciana s'escrivia d'una manera i on governava el Partit Popular s'escrivia d'una altra.
I al final tots acabaren parlant castellà, senyor Ribó.
En este Estatut això va a ser impossible que torne a passar.
I allò va ser una etapa molt negra per a la nostra llengua, molt negra per a la nostra llengua.
I que no torne a passar això.
I este Estatut impossibilita que això torne a passar, perquè este Estatut va a donar seguretat i garantia jurídica a la nostra llengua d'una forma clara i evident.
I parlar, per tant, d'inseguretat jurídica no puc compartir-ho, i està molt per vore, està molt per vore, encara que s'intente alarmar en eixa matèria.

Mire, el tema del deute històric.
És a dir, parlar de deute històric sempre és un tema molt socorregut, jo crec que és un tema molt socorregut, però cal detallar què és el deute històric, cal concretar què és el deute històric.
Estem parlant que hem crescut en habitants respecte als criteris últims de finançament en matèria de prestació de serveis públics?
Estem parlant d'això?
Podem parlar-ho, podem parlar-ho.
Estem parlant que hem incrementat la prestació de serveis públics per part de la Generalitat Valenciana i que no se'ns compensa per això?
Podem parlar-ho també.
Però jo crec que cal concretar eixes coses.
No podem parlar en abstracte, en abstracte.
Perquè si vosté recorda, si vosté recorda, quan ho van fer els andalusos, estaven fixats els criteris de per què han de portar el deute històrics.
Estaven fixats.
I això és el que va servir al govern Zapatero, després de huit anys del govern del senyor Aznar, que es va negar a pagar el deute històric, a liquidar, amb un acord que va haver, un acord que no suposava la totalitat del deute històric, en teoria, que s'havia d'haver reconegut.
Va ser al 50% o al 75% d'eixe reconeixement del deute històric.
Però jo crec que cal parlar amb propietat i que cal fixar i dir en què consistix el tema.
I no parlar del deute històric per sempre estar permanentment en un greuge comparatiu amb altres comunitats autònomes o permanentment reivindicant a Madrid.

I mire, m'alegre que no parle vosté del tema nació, ho ha dit.
*(Veus)* Ha dit vosté que no.
.
.
que quan planteja que el terme nacionalitat històrica és antiquat i és del passat i que estem parlant en terminologia del segle passat, serà la seua percepció, no és la meua, no és la meua.
Quan hem incorporat un muntó de drets emergents, de nous drets emergents, que no estan reconeguts en el 82 i els hem incorporat en el mateix Estatut.
I hem incorporat noves institucions i noves possibilitats d'autogovern per a esta comunitat.
Si vosté creu que això és parlar en termes del segle passat, bé, és la seua percepció, no és la meua, no és la meua.
I nosaltres venim batallant i lluitant molt de temps perquè nosaltres fórem reconeguts com a comunitat històrica, nacionalitat històrica.

I mire, vosté diu que el tema del 151 està superat.
Jo puc estar d'acord amb vosté, senyor Ribó, en este tema.
Està superat, entre altres coses, gràcies que ja en estos moments el govern de l'Estat ha apostat pel reconeixement de la pluralitat i la diversitat, ha apostat d'una forma clara i evident, i perquè cada comunitat i el seu parlament eleven els estatuts que consideren dins del marc constitucional.
Això sí que ha sigut una aposta.
I això acaba amb les comunitats de primera i les comunitats de segona *(veus)*, acaba d'una forma clara i evident.
Per cert, ja no estem parlant, per tant, del 151 o 143, estem parlant del reconeixement de l'autonomia, la pluraliltat i la diversitat que cada comunitat pot ser, reconeixent i estant dins del marc constitucions, ha apostat per l'estatut que considere oportú.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Such.

Passem a votar l'esmena o proposta registre d'entrada 48.
131, que ha defensat el senyor Ribó i que demana la retirada de la reforma.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot a favor, 1 abstenció i 15 vots en contra.
Queda rebutjada.

Passem al bloc d'esmenes o propostes registre d'entrada 48.
132, 48.
142, 48.
143, 48.
144, 48.
150 i 48.
153, que ha agrupat el síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Sí, diga'm.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

La 10 està retirada o.
.
.
?

 

**El senyor president:**

 

No.
La 48.
110 és a l'article 23, que anirà quan aplegue el moment.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Ah!
És 48.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Sí, que és a l'article 23.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.
Totes esmenes.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Té la paraula, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Molt breu.
Totes esmenes tenen a veure amb un retall que s'ha fet.
On diu «dret foral valencià», en el text original, de Madrid ha vingut «dret foral civil valencià».
Bé, jo crec que això està clar que, per a qualsevol personal, el dret foral valencià és més que el dret foral civil.
Té una part de civil i té altres parts.
Per tant, açò suposa un retall que jo crec que és important.
És un retall que d'alguna manera.
.
.
.

Jo vull recordar a totes aquelles persones especialistes en dret foral valencià que vingueren aquí.
Hi havia un acord unànime que el dret foral valencià era el dret foral més potent de tota Espanya en el seu temps i que d'alguna manera s'havia de reivindicar.
El que passa és que jo crec que, lamentablement, aquí el que hi hagut és un empitjorament, i és un empitjorament del text que ens torna des de Madrid respecte al valencià en el sentit que limita el dret foral a la seua aplicació només a la part civil.

Hi ha un altre element --que sí que crec que és important també comentar--, i és que hi ha una referència --és l'última esmena, concretament--, hi ha una referència a la seua aplicació.
A vore si la trobe.
*(Pausa)* Un moment, perdó.
*(Pausa)* Sí, la 92 tercera en el text valencià deia: "La competència exclusiva sobre el dret foral valencià s'exercirà per la Generalitat a partir de la normativa foral derogada pel Decret de 29 de juny de 1707 --quasi tres-cents anys--, recuperada esta i exercitada aquella mitjançant l'actualització de la continguda en el règim foral de l'històric Regne de València --i ahí ve la part significativa--, conforme a la disposició addicional primera de la Constitució Espanyola».
Jo vull ressaltar que en eliminar açò i canviar açò, ens impedeix, evidentment, tenir accés a aquesta addicional primera de la Constitució Espanyola, i crec que és un element significatiu.

Per tant, jo crec que es pot concloure d'una forma clara i evident --i no vull entrar en més justificacions de moment-- que d'alguna manera hi ha un retall important, podria ser que molt important, segurament el més important del text que es va enviar des d'ací a Madrid, que ha vingut clarament només acotada la part civil.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Ribó.

Torn en contra compartit.
Senyor Castellano, té la paraula.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, vosté sap que si alguna de les qüestions el portaveu que li parla ha fet sempre un èmfasi molt especial, per condició i, a més, per donar impuls, és a la qüestió del dret foral valencià.
Jo crec que era una de les injustícies històriques més grans que s'havien comés en esta comunitat, ja que als antics territoris de la Corona d'Aragó, després del decret de Nova Planta de Felip V, de 1707, se'ls havia abolit els seus Furs, privilegis, propis, menys a la Comunitat Valenciana fou l'únic territori de l'antiga Corona d'Aragó, sent, com vosté molt bé ha dit, que el dret foral valencià, a dir de pràcticament la unanimitat de la doctrina, era el més ample i el més potent de tota eixa antiga Corona d'Aragó.
Vosté sap perfectament que ja teníem més de 1.
500 Furs en 1238, quan Jaume I entrà a València.
Acabà amb vora 5.
000 Furs quan foren abolits en l'any 1707.
I, per tant, este portaveu sempre ha tingut un èmfasi i, a més, un especial interés en este tipus de qüestió.

És més, sempre s'ha parlat --i ahí estan totes les publicacions-- de dret civil valencià.
En l'any 1982, en l'article 31, crec que és.
.
.
.
parla de competències exclusives del dret civil valencià, no fa menció, ninguna paraula ni ningun text de l'any 1982, al dret foral.
I precisament una de les qüestions, per a mi bàsiques, més potents i de major inconformisme que ha tingut esta reforma de l'Estatut, una d'elles és precisament el dret foral valencià.
I per què, per què?
Perquè feia falta aclarir la manera d'exercici d'eixa competència.
Perquè en l'any 1982, i les lleis orgàniques posteriors, mos donaven eixa competència, però no la manera d'exercir al cent per cent com havien de desenrotllar eixa competència.
I precisament el que ha fet la reforma és això.
Per això era tan precís, tan necessari i tan urgent que eixa qüestió.
.
.
Jo crec que en això estarem al cent per cent d'acord vosté i jo.

 

I, en efecte, les Corts Generals han sigut una de les coses que han substituït, la referència al dret foral valencià pel dret civil foral.
Però mire vosté, no en tots els articles, en alguns articles, i en alguns potser que justificat, com després li diré.
Però mire vosté, el dret foral més d'un 80% era tot civil, perquè el dret públic és competència estatal, no és competència de les comunitats autònomes, i pràcticament eixa qüestió està ahí.

Però mire, hi ha una cosa que és fonamental, i és que dins del títol I està l'article 7, i en l'article 7 es parla de dret foral, no es parla de dret foral civil.
Mire vosté, en l'article 7, i també la disposició transitòria tercera que vosté ha fet referència, és el més important que té la reforma en el dret foral.
I què és el que diu?
L'article 7 diu literalment «que el desenrotllament legislatiu de les competències de la Generalitat procurarà la recuperació del contingut corresponent dels Furs de l'històric Regne de València en plena harmonia amb la Constitució i amb les exigències de la realitat social i econòmica valenciana».
Dels Furs, de tots.
De tots, no sols dels civil.

Però és que és més, en el paràgraf segon diu : «Les normes i disposicions de la Generalitat i que integren el dret foral valencià.
.
.
» I no té el cognom de civil, el dret foral valencià.
I esta norma és del títol primer, i és bàsica, bàsica, esta i la disposició transitòria.

Per tant, jo crec que hi ha unes qüestions.
.
.
Jo li deia que hi havia altres qüestions, com per exemple, i li ho dic a títol anecdòtic.
.
.
Perquè jo crec que en este tema.
.
.
espere que sí que hi haja una unanimitat també.
A mi em complauria molt que això fóra aixina.
Que, per exemple, quan s'està parlant de la utilització del dret foral, en l'article referit a notaris i registradors.
.
.
Home!
, tot el món sap que notaris i registradors se basen en el dret privat, en el dret civil, mai en ninguna altra jurisdicció, perquè no tenen competència en ninguna altra jurisdicció.
Per tant, ahí necessàriament s'haurà de ficar civil.
És un exemple de dir.
.
.
Però en el que és la disposició transitòria i en el que és l'article 7, que realment ahí és on està la mare del corder que se sol dir, està parlant de dret foral, no està parlant de dret, evidentment, civil.

I, bé, m'alegra, m'alegra enormement, senyor Ribó, que vosté eixa redacció que es feu a la disposició transitòria tercera, amb tot el *carinyo* i, a més, amb tot el apassionament del món, ara vullga tornar-la a eixa redacció, quan vosté la votà que no en els tràmits corresponents.
Jo crec que és important.

I li deia abans: el consens exigix concessions, sempre i quan no s'haja de renunciar a l'objectiu que es perseguix.
I ací no se renuncia ni un *ápice*, ni un mil·límetre, com vosté vulga dir-li, a l'objectiu, perquè l'article 7 i la disposició transitòria, que són les que van.
.
.
I li recorde també una altra cosa, la disposició transitòria diu «d'acord amb la Constitució».
I la Constitució és des del preàmbul, l'articulat i les disposicions, siguen addicionals, transitòries o finals, a totes.
I, per tant, no canvia absolutament res de l'objectiu ni de la finalitat que es perseguix.
Jo podria estar d'acord amb vosté en esta qüestió si, excepte en els exemples que li he ficat, s'haguera pogut mantindre textual aixina i isquera redactat des d'ací.
Però crec que no lleva ni un *ápice* ni un mil·límetre a l'objectiu i a la finalitat, i que en els temes importants, com és l'article 7 o la disposició transitòria, etcètera, està parlant d'un dret foral a nivell general, encara que en l'aplicació pràctica, que cal adaptar-la a la Constitució i a la realitat social i econòmica dels valencians, que les lleis de desplegament que presentarem el més promptament possible perquè se puguen ja ficar en marxa el que és el nostre dret propi, doncs, evidentment, se vorà d'una manera potent i se vorà d'una manera clara tot allò que li estic diguent.

Per tant, sí que és un ajust del text que fan les Corts Generals, que no varia l'objectiu ni la finalitat, que se manté en els articles importants, que és l'article 7 i la disposició transitòria, parlant, en la Generalitat, del dret foral, i que inclús en altres qüestió que sí que s'havia ficat *civil* era necessari ficar-ho, com per exemple quan estem parlant del registre de la propietat o dels notaris.

Per tant, jo crec que en este tema, a més, hem coincidit vosté i jo en diverses ocasions, en parlar d'una manera clara i positiva, no?
, i jo crec que és un dels elements més importants d'equiparació institucional i política que fa esta reforma d'estatut, entre altres moltes, però jo, en eixe sentit, li vull portar al seu ànim que se complixen els objectius, se complix la finalitat, se manté el dret foral en l'article 7 i en la disposició transitòria a nivell, sense ningun tipus de cognom, com estava, i que realment jo crec que una de les qüestions que se podem sentir tots orgullosos d'esta reforma, precisament és en eixa recuperació del dret foral valencià.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Per al torn en contra, senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Per a reiterar el que ha manifestat el portaveu del Grup Popular.
La veritat és que el que han fet les Corts Generals ha segut una adaptació al tema del veïnatge, al tema del que és la ciutadania, en el punt 4, a on vosté diu que cal posar el tema foral, en compte del civil foral.
Jo crec que s'ha fet una adaptació al que és la realitat, al que és l'articulat en si mateix.

Jo vull manifestar i jo crec que vosté compartirà amb mi que el Grup Socialista en tot el debat d'elaboració del nou estatut.
.
.
, nosaltres hem intentat sempre acotar i les nostres propostes sempre han anat en el sentit d'intentar acotar el dret foral al dret civil.
Jo crec que tots els especialistes i els informes que nosaltres teníem ens marcàvem que calia acotar el dret civil foral d'una forma clara i evident, perquè parlar del dret foral en si mateix.
.
.
, però, a més, hem tingut.
.
.
, amb experts que han pogut comparéixer en la ponència, que marcaven i remarcaven la dificultat de parlar del dret foral aplicable en si i que el dret foral aplicable en si realment era el dret civil foral, al qual espere que la comissió de codificació del dret civil valencià que té la Generalitat Valenciana, doncs, abunde i treballe ràpid perquè pugam tindre prompte els resultats que els valencians ens mereixquem i posem en valor realment el dret civil foral valencià i les seues institucions d'una forma més que immediata.

Per tant, nosaltres sols hem de manifestar la nostra satisfacció que s'haja adaptat, a través de les Corts Generals, el que era una demanda que el Grup Parlamentari Socialista en tots els debats, tant en ponència com en comissions, hem mantingut, i és que no podíem parlar en abstracte de determinats temes, parlant del dret foral, quan es tractava realment de dret civil foral, i això calia acoblar-ho i adaptar-ho.

Vosté planteja el tema de la disposició addicional primera de la Constitució com a l'element substancial que fea variar un poc les possibles pretensions futures d'una comunitat en l'autogovern.
Mire, jo crec que pot reconéixer, com al final també han reconegut els catalans en el seu nou estatut, que la disposició addicional primera quan fea referència al tema dels drets històrics fonamentalment estava parlant d'Euskadi i de Navarra.
Jo crec que el legislador, quan ho va fer, efectivament, quan ho va fer ho va plantejar en eixos termes, i tots els altres així ho estan reconeguent en les seues redaccions estatutàries.
Nosaltres hem tingut almenys l'habilitat d'incorporar en la disposició transitòria tercera la possibilitat oberta de poder debatre i poder discutir respecte a això, i està incorporat.

I, per tant, jo tampoc m'alarmaria perquè es deixara de fer referència al tema de la disposició addicional, sinó que hem tingut l'habilitat de deixar la Constitució espanyola, i quan parlem de la Constitució espanyola, parlem de l'article primer i del preàmbul i de la disposició addicional primera, si en volem parlar i volem debatre i volem discutir respecte al tema de les possibilitats que la nostra comunitat, amb totes les portes obertes, té respecte a parlar del dret foral en la seua plenitud i d'allò que siga adaptable a la nostra constitució.

Eixa ha segut la voluntat, jo crec que ha segut la voluntat de les Corts Generals i que nosaltres ens donem per satisfets amb el que realment s'ha portat ací.

 

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Such.

Per a rèplica conjunta, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí, anem a vore, jo crec que hi ha una cosa en la qual sí que estem tots d'acord i és el tema, efectivament, que la recuperació del dret foral és un pas important.
Crec que va ser un tema on hi hagué un acord general per part no solament de tots els grups parlamentaris que estàvem en la ponència, sinó també per part de totes les persones que participaren en el procés de sol·licitud d'informació, etcètera, i tot este treball.

Però, efectivament, com ha mencionat abans el portaveu del Partit Popular, doncs, cinc mil furs abolits en el 1707, aproximadament, no tots eren de dret civil, jo crec que açò està clar, n'hi havien també relacionats amb la qüestió fiscal, amb altres temes *(veus)*, i jo crec que ahí el nus de la qüestió l'ha plantejat amb molta claredat el portaveu del Partit Socialista.

El problema que nosaltres plantegem i tal com estava plantejat, efectivament, nosaltres féiem una referència directa a la disposició addicional primera de la Constitució espanyola, que, és cert, va ser el camí pel qual, entre altres coses, i tornem al model de finançament, tant Navarra com el País Basc van tenir un model de finançament diferenciat de la resta de l'estat.
*(Veus)* Clar, això ja ho sabíem alguns, efectivament, clar que ho sabíem, i nosaltres sabíem que era una porta oberta que igual algun dia es podria creuar i avançar en eixa direcció, ho teníem molt clar *(veus)*, i per açò nosaltres pensem que era un pas important.

Clar, el que ha quedat no és el mateix.
Jo vull que quede molt clar, i sí que crec que hem de llegir el text.
El que venia era: la competència exclusiva sobre el dret foral valencià, conforme a la disposició addicional primera de la Constitució.
I el que diu ara és: la competència exclusiva sobre el dret civil foral valencià.
.
.
No sobre tot el dret foral, sinó el civil foral, per tant, està retallat, dels set mil furs, doncs, dos mil retallats, aproximadament, eh?
, tots els aspectes econòmics.
.
.
Clar, és que és aixina!
*(Remors)* Per tant, que no se'ns diga que ha tornat igual que ha anat: ha tornat retallat respecte a com s'havia enviat.
I açò és evident.
*(Veus)*

 

Efectivament, el dret civil es recupera, clar que sí, jo ho celebre!
, però aquella part dels furs que no es refereixen a dret civil, que es refereixen a parts econòmiques, que podien obrir una porta i, efectivament.
.
.
O siga, fórem nosaltres qui parlàrem de consorcis, de concerts, etcètera, doncs, esta porta s'ha tancat, i açò és evident que s'ha tancat *(Veus)*.
Que quede clar: que el text que ve de Madrid ha tancat la porta a la possibilitat d'utilitzar el dret foral per a parlar algun dia del sistema de finançament.
Que quede clar!
, perquè és aixina.
*(Veus)* Efectivament, és aixina.

Es podrà parlar de dret civil, cosa que tots celebrem, però no es podrà parlar d'altres aspectes que pogueren parlar Navarra i que pogueren parlar el País Basc en el seu moment, quant al model de finançament.
Curiosament, si algú mira els nivells de finançament dels governs de les distintes comunitats, els millor finançats, curiosament, són Navarra i el País Basc.
Curiosament!

Per tant, estàvem parlant d'açò, no estàvem parlant només de dret civil, que em sembla important en alguns aspectes, però estàvem parlant també dels aspectes econòmics, que podia obrir una possibilitat.
I és cert que, efectivament, en l'estatut de Catalunya s'ha intentat plantejar i els han dit també que no.
És cert!
Però és cert que nosaltres ho havíem plantejat i que ens han pegat un retall, i és cert que nosaltres no estem d'acord amb açò.
Doncs, mire, què anem a fer!
A nosaltres ens semblava molt millor com venia d'ací, del País Valencià, que com ens ha tornat.
L'Estatut està pitjor encara amb la redacció de Madrid.
.
.
*(Veus)* En este tema, pitjor encara.

I jo crec que és una qüestió evident.
En este tema, doncs, en el tema del dret foral, doncs, s'ha convertit en dret civil foral, amb la qual cosa, si algú tenia alguna aspiració de, per este camí, poder plantejar-se algun finançament autònom específic d'esta comunitat, eh?
.
.
.
Clar, perquè és que amb el dret foral, va ser el camí pel qual --reitere-- l'estatut de Navarra i del País Basc va accedir a un model de finançament diferenciat.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, el senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

Sí, senyor, president.

Mire, senyor Ribó, per aclarir conceptes, una cosa que jo crec que cal tindre molt clara, és a dir, mosatros no fem la reforma de l'Estatut pensant amb mentalitat de transició, sinó amb mentalitat de constitució.
És que, clar, si els conceptes no els tenim clars, açò és un batibull que no hi ha ningú que s'aclarixca.
*(Veus)*

No, és que vosté està parlant amb mentalitat de transició i cal parlar amb mentalitat de constitució.
Mire, la història no és una font del dret, la història no és una font del dret i, per tant, no crea dret, i ningú pot emparar-se en la història per a demanar competències o per a demanar institucions o el que vosté li convinga que no li dóna la Constitució, perquè els estatuts emanen i tenen raó de ser de la Constitució i, per tant, no entrem en demagògies que estan fora de lloc.
És a dir, la història no és font de dret, ningú pot emparar ningun dret històric per a demanar competències que no li done o drets que no li done o li empare la Constitució.

Jo crec que eixe tema és un tema absolutament molt clar.
En la forma podrem estar d'acord, però en el fons, de veres, no se perjudica en res el que té de ser l'exercici i la clarificació d'exercici del dret foral.
N'hi han dos coses diferents.
Vosté jo crec que té un interés especial en el tema del finançament.
Jo ja li he dit que mosatros entenem que no té d'haver un sistema de finançament en cada estatut d'autonomia, perquè això trencaria la unitat de la caixa en Espanya *(veus)*, seria una anarquia, seria un batibull i ningú podria governar-la.
Per tant, mosatros entenem que ahí la política té de ser la de la multilateralitat i la de l'acord de les comunitats autònomes amb l'estat.

I vosté té un altre model, que jo li'l respecte, evidentment, però que no és el model territorial que està en el títol VIII de la Constitució de les comunitats autònomes, i mentres la Constitució espanyola és la que és jo crec que cal respectar-la i complir-la com a màxima norma que n'hi ha.
Per tant, vosté diu: «És que en la disposició addicional transitòria tercera s'ha ficat el tema del civil».
.
.
Jo li ho he dit i li ho he llegit, no vaig a tornar-lo a llegir, en l'article 7 parla de furs, a més, amb una referència molt clara, dels furs de l'històric Regne de València.
.
.
, de tots!
I en el paràgraf segon torna a parlar i diu: «Del dret foral valencià», sense ningun cognom, i este és l'article de la part dispositiva que està en el títol primer, que és, ni més ni menys, de la Comunitat Valenciana, a on estan les senyes d'identitat, a on està el veïnatge, on estan els temes de la condició política dels valencians.

Per tant, jo crec que està absolutament molt clar, i crec que està absolutament molt clar que açò era absolutament necessari que se regulara en esta reforma, perquè sentències que havia tingut el nostre dret propi, el nostre dret foral, des de l'any 1982 fins a la data per part del Tribunal Constitucional, no se tornen a repetir i que tingam clar de quina manera tenim d'exercitar el nostre dret propi o el nostre dret foral.

Amb la qual cosa, de veres, senyor Ribó, i jo sé que en el fons estem totalment d'acord, no vullgam mesclar les xurres amb les merines, perquè no anem a entrar al que és l'abast o no de la disposició addicional primera, que ni tan sols l'esperit del legislador n'hi ha en contra d'això, perquè n'hi havien alguns que dien que a soles era per a Navarra i per al País Basc, i n'hi havien altres, senadors del Partit Socialista, de la UCD, com Txiqui Benegas, etcètera, etcètera, que estaven diguent que era al conjunt de les comunitats autònomes.

Jo no vaig a entrar ahí!
, perquè la doctrina és més sàvia i molt s'ha escrit sobre eixa qüestió, però, per favor, pensem amb mentalitat de constitució, no amb mentalitat de transició.
I jo li demane que en un tema en què s'ha donat un vot qualitatiu, quantitatiu i necessari per a l'exercici del dret foral, jo li demanaria, almenys, que el seu grup fóra generós i, sobre la base de tots estos arguments, que jo crec que són contundents i són sòlids i són seriosos, almenys este grup d'esmenes el retirara i tinguérem una unanimitat d'una cosa que jo crec, senyor Ribó, que tots sabem que en el fons és de veres: que fea falta eixa nova regulació de l'article 7 i la disposició transitòria tercera, que fea falta la clarificació de com exercir el nostre dret foral i que, per tant, de veres, i esta és una qüestió especial per a mi, si vosté vol, però faja un esforç de generositat i almenys que en una cosa que *(veus)* evident i objectivament comporta una milloria inqüestionable per a la comunitat, donem almenys eixa unanimitat en un tema que jo crec que coincidim en eixa qüestió.

Altres temes seran els temes de finançament, etcètera, etcètera, que tenen també altres derroters, però jo li demane eixe esforç.

 

 

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Castellano.

Senyor Such.
.
.

 

**El senyor Such Botella:**

Sí, senyor president.

Molt breument i per a no repetir massa, mire, senyor Ribó, quan es vol parlar en abstracte es pot parlar en abstracte.
És a dir, jo crec que quan es parla del tema del dret foral, si vosté ja ha dit que el dret civil són cinc mil de set mil, jo m'he preocupat per vore i vore els furs, els seus continguts, i he intentat vore, i hi han coses molt curioses, la veritat, quasi totes elles són molt curioses, inaplicables de ninguna de les maneres en estos moments, com el tema del tamany de la falda de les dones, que era un fur que se li havia manat als sastres perquè determinades mides de les faldes no passaren i tal.
Això, això és la realitat.
Això és el que hi ha en els furs valencians.
Com la concepció de la prostitució en funció de si estava casada o no.
És a dir, eixes coses, jo m'he preocupat per anar a vore el realment de què estem parlant amb això.
I el ben cert és que si vosté diu que en queden dos mil, si vosté diu que en queden dos mil, els cinc mil poden ser vists en el tema del dret civil.
Home!
d'eixos dos mil, la veritat és que anem a vore això què es podria fer.

Per tant, tota concepció política, intentar incorporar en un text estatutari alguna cosa, ha de tindre una certa concreció o almenys saber a on se va, almenys saben a on se va.
I jo puc respectar-li a vosté la intenció de dir, jo el que vull aconseguir d'açò realment és un nou sistema de finançament.
Punt.
A mi me pareix bé que això es plantege i vosté ho diga aixina.
Això a mi em pareix correcte.
Però anem a parlar dels furs en matèria fiscal, el tema del *diezmo*, el que li donaven al senyor, el *grano* i estes coses.
I podem vore el que s'aplica ací i el que no s'aplica ací.
Però, ja li dic, vosté vol el tema del finançament?
Bé, anem a buscar, anem a vore si pot haver un fur que diga que ací el concert i el *cupo*, la recaptació i li donàvem a l'estat no sé què.
A més, jo crec que això no ho trobarà vosté.
Li ho dic jo i li ho puc garantir que això no ho trobarà vosté, el *cupo* i el concert, en els furs antics no va a trobar-ho, no va a trobar-ho, eh, no va a trobar-ho.

Per cert, quan parlem d'estes coses hem de saber de què parlem nosaltres.
I reitere, érem partidaris des del primer moment d'acotar el dret civil, perquè entenem que les institucions de dret civil, dins del que és el dret valencià, són d'aplicació i poden ser plenament constitucionals.
I, per tant, es pot portar a efecte.
Parlar d'altres coses, la veritat és que nosaltres ni ens ho plantegem.
Altres coses sense saber on volem anar i què és el que volem recuperar.

I, per tant, jo el que sí que veig és que dir.
.
.
, devíem fer un reconeixement exprés, està, que teníem un dret foral valencià, està, en l'estatut.
Podem fer una cosa simbòlica de reconeixement que nosaltres teníem un antic regne, que teníem furs, que teníem la legislació més avançada per a la seua època.
Està en l'estatut, si volem fer això.

Si volem parlar del tema del finançament a través de la disposició addicional i el dret foral en si, busquem a vore en els furs on està el tema del *cupo* i el concert.
Anem a vore on està el tema del *cupo* i el concert.
Jo ho he buscat, eh, ho he buscat i no ho he trobat de ninguna manera.
M'he trobat coses, coses curioses, senyor Ribó.

Per tant, jo crec que, conforme ha quedat, conforme ha quedat, està molt més que correcte, i a més satisfà jo crec que plenament les aspiracions del Grup Socialista en esta matèria.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Such.

Bé, senyories, passem a votar este bloc de sis esmenes o propostes de modificació, que ha defensat el senyor Ribó.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Per 1 vot a favor i 16 en contra queden rebutjades.

Senyories, fem un descans de cinc minuts.

 

*(Se suspén la reunió a les 12 hores i 15 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 12 hores i 35 minuts)*

Es reprén la sessió.

Passem al bloc d'esmenes o propostes, de modificació en este cas, 48.
133, 48.
134 i 48.
135, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, senyor president, per tal d'avançar un poc i donat que el dilluns les tornarem a debatre, que passen directament a votació.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Vots a favor d'estes esmenes?
1.
Gràcies.
*(Inoïble perquè no està connectat el micròfon)*.

.
.
.
per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, també que passen a votació.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Passem a votació estes tres esmenes 136, 147 i 148.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot a favor, 1 abstenció i 11 vots en contra, queden rebutjades.

Passem a les esmenes 137 i 138, també de modificació, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Estes anem a defensar-les.
És concretament, en l'article 18 --si no recorde malament--.
Sí, efectivament, nosaltres el que plantegem en estes dues esmenes, la 137 i 138, és substituir concretament un parell de termes respecte al tema de l'aigua.

Diu --el tema de l'aigua jo crec que és un tema important i hem de comentar-lo un poc--, diu «se garantiza el derecho de la Comunidad Valenciana a disponer de abastecimiento suficiente de agua de calidad».
Fins ahí no hi ha cap problema, sembla claríssim.
Entenem que el dret a l'aigua com a recurs bàsic per a les persones i el tema de l'aigua com a servei públic és una qüestió clara, s'està debatent en estos moments en l'ONU, tot també, o siga, és una qüestió evident.

El que no és tan evident és el que apareix posteriorment.
Diu: «Igualmente, se reconoce el derecho de redistribución de los sobrantes de agua de cuencas excedentarias atendiendo a criterios de sostenibilidad».
Esta seria la primera esmena que nosaltres plantegem que no es diga.

I la segona, concretament, la segona, que és la següent esmena diu, en l'apartat següent diu: «los ciudadanos y ciudadanas valencianos tienen derecho a gozar de una cantidad de agua de calidad, suficiente y segura, para atender a sus necesidades de consumo.
.
.
».
Bé, em sembla perfecte, però el que no em sembla ja tan clar és «para desarrollar sus actividades económicas y sociales».

Per què plantegem aquestes dues esmenes?
La primera jo crec que està clara.
Plantejar-se el dret a la redistribució dels sobrants d'aigua a nosaltres ens sembla que és un plantejament i és una cosa que es va debatre prou en la Comissió Constitucional en el Congrés, a Madrid.
És un dret.
.
.
, nosaltres tenim dret a l'aigua, però el que no és raonable plantejar és plantejar el dret a una redistribució dels sobrants d'aigua.
L'aigua és un bé indistintament d'on vinga i plantejar-se la redistribució dels sobrants d'aigua és una qüestió que implica, eh, normalment, encara que no es diu explícitament, però està fent una referència implícita, els sobrants d'aigua d'altres conques excedentàries fóra de la nostra comunitat.
És establir un dret respecte a altres temes de la nostra comunitat, que pot ser l'estat espanyol o, com fan alguns, fins i tot reclamen el Ródano i jo no sé si reclamaran el Po o qualsevol altra cosa en qualsevol moment.

A nosaltres ens sembla que és un plantejament, en primer lloc jurídicament que no té cap sentit, perquè un estatut no es pot referir a altres zones, jo crec que és una qüestió que no té sentit.
I, per una altra banda, és un plantejament d'una vella política de l'aigua.
Jo crec que els plantejaments d'una nova cultura de l'aigua no es plantegen les coses d'esta manera.
És una qüestió que cada vegada està més clara.
És una qüestió que, en definitiva, hem debatut molt estes vegades.
I nosaltres estem convençuts que açò, d'alguna manera, és una voluntat que d'alguna forma em recorda a allò «del idioma valenciano», però ara en variant d'aigua, o siga, perquè determinada formació política puga seguir utilitzant-la en determinats elements, en este cas sobretot de confrontació amb altres comunitats autònomes.
A nosaltres ens sembla que és negatiu este tema i ens sembla que hauria de ser eliminat.

El concepte d'excendentari és un concepte complex.
El concepte d'excedentari, segons la nova directiva europea de l'aigua, és un concepte complicat, és un concepte que sempre té a veure amb altres comunitats autònomes.
I jo vull recordar, per exemple, com un transvasament tan important per al nostre país, per al País Valencià, com és el Tajo-Segura, eh, que cal reivindicar que es mantinga, i ho dic amb molta claredat, per exemple, respecte a les opinions d'altres partits, concretament de Castella-La Manxa, que és un concepte complicat i que a la llarga ens va a generar molts problemes.
I jo crec que és important en estos moments fer una defensa per una gestió, per una nova cultura de l'aigua.

I, clar, el segon raonament és: és claríssim que les necessitats de consum humà s'han de garantir.
Però desenrotllar les activitats econòmiques i socials, doncs açò no és una cosa que es puga garantir d'una forma absoluta en un estatut.
Anem a garantir l'activitat econòmica de qualsevol despesa d'aigua?
Nosaltres pensem que açò no es pot garantir en un estatut.
Els negocis, les activitats econòmiques es podran garantir o no en funció de determinats paràmetres.
I pensem que això no es pot garantir d'una forma general.
Si algú vol fer qualsevol tipus d'activitat amb elevats consums d'aigua, ho podrà fer o no ho podrà fer en funció de la situació.
No es pot plantejar d'una forma.
.
.
d'una forma global.

Açò seria exactament el mateix que garantir que un senyor que viu al Sàhara té dret a tenir una piscina olímpica per a la seua activitat econòmica.
I, evidentment, a nosaltres ens sembla això un desgavell.
Ens sembla un desgavell perquè, en definitiva, nosaltres no podem fer plantejaments deslligats de la situació geogràfica, de la situació climatològica del nostre país com si l'aigua, que és el fons d'aquest plantejament, l'aigua no és un recurs inesgotable, l'aigua és un recurs escàs que s'ha de gestionar d'esta forma, i quan es gestiona d'esta forma, sempre tenim els problemes que tenim.
I tenim un exemple claríssim respecte a este tema, el problema de la conca del Xúquer.
Quan es fa una gestió de ficar el doble de necessitats que de recursos, al final qui pateix és el que està al final del riu, que són els regants concretament d'ací, qui s'ho queda són els que estan al començament, i qui pateix són els del final.

Jo crec que açò és una qüestió claríssima.
En la conca del Xúquer, per posar un exemple, quan no es fan els plantejaments és sense un plantejament que l'aigua és un recurs escàs, doncs arriben a contradiccions tan flagrants com que des de l'últim assut, on agarra la sèquia real del Xúquer, fins concretament a la mar, no hi ha cabal ecològic, cosa que no passa en cap riu.
Eixa és una conseqüència d'una forma, d'una política d'aigua determinada.
I és una conseqüència de plantejar que l'aigua és un recurs, que si no hi ha prou en buscarem en un altre lloc, i és un recurs absolutament inesgotable.

Per tots aquests motius nosaltres plantegem que se suprimisquen.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Torn en contra compartit, senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, clar com l'aigua el que vosté vol fer en estes esmenes.
Mai millor dit.
Vosté el que vol és suprimir el dret dels valencians i les valencianes a la redistribució dels sobrants de les conques excedentàries que es reconeixen precisament en este nou article 17 de la reforma de l'Estatut.

I vosté crec que vol ahí, i ja li ho llegia en algun mitjà de comunicació, que els valencians diu que estem reclamant en este article una cosa que no és nostra.
Mire, res més incert que eixa afirmació que vosté ha fet.
Perquè jo crec que en eixa afirmació el que vosté pretén és precisament el que han volgut fer altres en la seua reforma de l'Estatut, és a dir, blindar, blindar els transvasaments en els seus estatuts, atribuir-se un dret exclusiu a decidir sobre conques d'interés general.
I jo crec que això sí que és greu, perquè això trenca claríssimament, claríssimament el principi de solidaritat constitucional i interterritorial que tots tenim.
Perquè jo volguera que vosté me diguera de quina manera en eixe article estem lesionant els drets de ningú, de ningun altre territori.
Volguera que m'ho explicara.
Quan la conca de l'Ebre està tirant, abocant al mar més de vint transvasaments a l'any, que és el que mosatros en estos moments demanem.

Quins drets estem restringint mosatros?
Volguera que ho explicara.
Absolutament ningun.
És que estem restringint el dret de vessar els sobrants al mar?
Li pareix a vosté no solidari que el que s'està tirant no ho puguen gaudir, no sols els valencians i les valencianes, sinó també els murcians o els andalusos que també estan absolutament reclamant-ho.
On està eixa solidaritat interterritorial, que des de l'esquerra, sempre en tant d'ímpetu s'ha dit?
És que, clar, és que el mundo al revés.

Senyor Ribó, mire vosté, mosatros apostem clarament per reivindicar un dret de redistribució de sobrants de conques *excedentàries* i no demanem que se lleve l'aigua a ningú.
Mire vosté, a ningú.
No demanem que se lleve l'aigua a ningú.
No lesionem els drets de ningú.
I a més condicionem este dret al disposat en el que està en la Constitució i en la legislació estatal de l'estat.

Mire vosté, no sols no lesionem, ni demanem, ni diguem que se lleve res a ningú, sinó que damunt diguem que tot estiga condicionat al que està establert en la Constitució i en la legislació de l'estat.
Jo crec que més respectuosos és impossible que se puga ser.
I mosatros no mos referim a la competència dels territoris, mos referim a la solidaritat, perquè és un dret constitucional.

Mire vosté, senyor Ribó, jo sé que vostés i el seu partit, s'atribuïxen el mèrit de dir que, de ser els promotors de la derogació dels transvasaments, i parlen d'una nova cultura de l'aigua i de totes estes coses que moltes vegades se senten.
Jo i el meu grup parlamentari, el meu partit, discrepem evidentment d'eixe tipus de qüestions.
Entre altres coses, perquè jo crec que el que és insolidari és voler tindre un dret exclusiu sobre una conca d'interés general.
Això sí que és insolidari.

I mire vosté, l'Ebre és que no és de ningú.
És de tots.
L'Ebre no és sols de Catalunya o d'Aragó, és absolutament de tots.
Com els impostos que paguen els valencians i valencianes no són soles de la Comunitat Valenciana.
Van a la solidaritat també de tota la resta del país.
Mire vosté, o és que els impostos que paguen els valencians sols són dels valencians?
Això és el que volen altres també, per trencar la igualtat i per trencar el principi de solidaritat.
Jo crec que hem de ser seriosos en eixes qüestions.
I estem parlant d'un tema absolutament vital.

I mosatros respectem l'estat.
I mosatros respectem la resta de comunitats autònomes.
Però vosté entendrà que també demanem i exigim que se mos respecte a mosatros en eixa mateixa lleialtat que mosatros estem fent-ho.
I precisament una de les novetats en l'articulat de la reforma de l'estatut, que és l'article 17, que està parlant del tema dels sobrants de les conques *excedentàries,* d'acord en la Constitució, sense llevar aigua a ningú, quan se puga fer ecològicament, etcètera, etcètera, etcètera, etcètera; jo crec que ja més respectuós no se pot fer.

I vosté diu, no, és que han de fer un ús privatiu dels transvasaments, i ha fet menció al transvasament del Tajo, sols per a beure, sols per al consum humà, etcètera, etcètera.
Home, vosté me vol dir que li pareix bé el reconeixement del dret dels llaurador a beure, però no al d'utilitzar l'aigua per a regar els seus camps.
És a dir, per a regar el que li dóna de menjar.
Vosté bega però no menge.

Mire vosté, és que jo crec que l'alimentació ho comporta tot.
Per tant, jo crec que hem de ser seriosos.
I el desenrotllament porta també el sector servicis, el sector indústria, porta el sector agrícola.
I per tant, jo crec que la solidaritat dins de l'equilibri, dins de la prudència, dins del possibilisme, que és en el que està redactat este article 17, nou i precís que estiga en la nostra reforma; doncs jo crec que és una cosa absolutament no sols positiu, sinó absolutament lloable.

Jo li he de recordar també per últim al senyor Ribó, que quan estiguérem parlant d'este nou article, que no existia i no existix en l'estatut de l'any 1982, en tot el tràmit de ponència i posterior a la ponència n'hi havia una unanimitat al respecte del text.
És més, vosté ha participat directament en la redacció final que s'ha quedat d'este text.
Vosté participà, recorde's vosté, i si no mire l'informe de la ponència que se firmà per tots, en què es deia que «los criterios de sostenibilidad», etcètera; era una frase literal que aportà vosté en nom d'Esquerra Unida i que s'ha mantingut en el text.
I que, per més seguretat de tot tipus, en les Corts Generals se fa una esmena, que pacten el Partit Socialista i el Partit Popular, en què se diu «y de acuerdo con la Constitución y la legislación del estado».

És a dir, que encara reforça més l'esperit inicial que ja tenia la redacció en ponència d'este article 17.
I del qual vosté estava totalment d'acord, i aportà frases literals perquè també en el paràgraf segon d'eixe mateix article, també aportà alguna frase literal que també, evidentment, com mos paregué a tots bé i aixina ho aprovàrem, s'ha, lògicament, respectat.

Per tant, jo crec que mosatros no soles no lesionem el dret de ningú, sinó que estem fent les coses en molta prudència, en molt d'equilibri, en molta solidaritat.
I per tant, este és un article nou que no estava en l'estatut de l'any 1982, un article que va a defendre un dels drets jo crec que més bàsics pel futur d'esta comunitat, com és el dret a l'aigua, però dins del respecte a tots els territoris, dins del respecte a l'interés general, i dins del respecte a les regles del joc d'este país.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Jo li he de reconéixer que he estat dubtant si avui parlàvem d'este tema o no, perquè coincideix concretament en l'inici d'una campanya del Partit Popular respecte el tema de l'aigua, i he dit igual no és el dia més oportú, eh.
Però després he estat pensant que després de tota la, si em permet la paraula, matraca que ens han donat amb el tema de l'aigua i el que pensa la gent en el tema de l'aigua, doncs jo crec que sí que és oportú.
Per tant, anem a discutir d'este tema sense problemes, eh.
Encara que alguna vegada puguem tenir la sensació que utilitzen este problema com a cortina de fum per tapar altres notícies o altres coses.

Però mire vosté, jo crec que hi ha una sèrie d'aspectes que jo sí que vull ressaltar.
Vosté ha mencionat el tema de l'Ebre, perquè estem parlant del tema de l'Ebre, és evident.
Estem parlant del tema de l'Ebre com ho han entés molt bé les Corts d'Aragó, que plantegen ja plantejar un recurs d'inconstitucionalitat exactament per este article, com vosté també sap molt bé.

A mi me fa l'efecte que jo ho compartisc en vosté: l'Ebre no és de ningú.
L'Ebre és un riu que passa per moltes comunitats autònomes, inclosa la valenciana.
Tota la part de la conca del riu Bergantes és valenciana, efectivament, i per tant, pertany a la conca de l'Ebre.
Però si a algú pertany, en primer lloc, evidentment, és als terrenys pertanyents a la conca de l'Ebre.
Jo crec que aquesta qüestió és clara.
Hi ha una qüestió entre terrenys que pertanyen a una conca i terrenys que pertanyen a una altra.
Per tant, aquest element.

Però hi ha un altre factor que a mi em sembla molt important.
Vostés estan fent afirmacions implícites.
És una burrada que s'hagen tirat a la mar, vessat a la mar, no sé exactament la terminologia, vint transvasaments en este temps.
Doncs mire, no; doncs mire, no, eh.
Jo estic segur que quan vosté va estudiar en l'escola, quan definia la paraula rius, deien que eren uns elements que duien la seua aigua a la mar.
Veritat que sí?
I encara es defineixen aixina.
Per tant, és el normal d'un riu.

El que és anormal d'un riu és que un riu no duga aigua a la mar.
Això és anormal.
I açò no ho dic jo.
Ho diu la directiva de l'aigua europea.
Per tant, no diga que és una burrada.
És una situació normal.
I mire vosté, si estudia geològicament, per exemple, el delta de l'Ebre, veurà que si no hi ha estes riuades, estes aportacions de sediments, ja molt minvades per causa dels pantans que hi ha per ahí damunt, veurà que hi ha una marxa enrere d'aquest delta.
El mateix que li passa al delta del Nil amb el pantà d'Assuan i amb molts altres.
Per tant, no és una burrada.

I mire vosté, si no hi ha aportacions de l'Ebre a la mar, que diuen vostés que és una burrada, resulta que els pescadors de Vinaròs, etcètera, el mateix que els pescadors del delta del Nil, veuran disminuïdes les seues captures d'una forma important.
Un riu és un ecosistema.
I jo vull que ho entenguen.
I a la gent, fins i tot a les cançons de cantants d'avui, un riu ens agrada que duga un poquet d'aigua, que tinga.
.
.
Un riu no és el Xúquer que van dissenyar el senyor Bono i el senyor Zaplana sense cabal ecològic en els últims quilòmetres.
Això no és un riu, això és una canonada.
I moltes vegades una claveguera.

I nosaltres, efectivament, volem que els rius continuen sent rius.
I eixa és la diferència amb vostés.
Per açò li parle d'una nova cultura de l'aigua.
L'antiga cultura entenia que un riu és una canonada d'aigua que es pot transportar com si fóra petroli.
Doncs no, açò no és la cultura que marca la directiva de l'aigua.
I eixa és la gran diferència.
Per açò nosaltres pensem en aquests plantejaments.

I mire vosté, efectivament, efectivament, els llauradors han de tenir diners i han de tenir aigua per a regar.
Però els grans negocis, eh, dels centenars de milers d'hectàrees que reguen a Múrcia, moltes vegades il·legalment, doncs jo crec que no.
I els senyors dels negocis dels camps de golf, jo crec que no.
I eixos senyors que fan grans explotacions, que no són els llauradors de sempre per aquí a les nostres muntanyes, doncs ho haurem de discutir, i si volen aigua l'hauran de pagar en el seu cost.
Els llauradors tradicionals?
Clar que sí, evidentment que sí.
Però els altres no, eh.
I no em conte la història que els transvasaments no utilitzaran l'aigua, perquè açò ja ens ho sabem, es canvia una aigua per una altra i ens quedem igual.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Torn en contra, el senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyor president.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Perdón, perdón.
La presidència ha tingut un lapsus.
Ha replicat el senyor Ribó i correspon replicar al senyor Castellano.
Després tindrà la paraula el senyor Such per a exercir el seu dret al torn en contra.
Perdó.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire vosté, senyor Ribó.
Primera, no és el meu estil i vosté ho sap molt bé, ni dir ni burrades ni qualificatius d'eixes.
Però no obstant, li dic que sí que ho és el vessar més de vint vegades el transvasament que mosatros estem demanant, eh, ja que vosté volia que anàrem per ahí.

Mire, i és el que diuen els tècnics.
Jo evidentment no sóc tècnic en eixa qüestió.
El Pla hidrològic nacional respectava i garantia el cabal ecològic del delta de l'Ebre d'una manera clara i rotunda.
I deia exactament igual, que quan eixe cabal ecològic del delta no permetera fer ningun transvasament, que en eixe any hidrològic concret doncs no se feia transvasament.
És a dir, absolut respecte.
No se lesiona el dret de ningú.
Al contrari, al contrari.

Vosté diu, mire és que el govern d'Aragó va a presentar un recurs d'inconstitucionalitat.
Molt bé.
Que el presente, que el presente.
Mire vosté té el dret i la legitimitat de presentar quantes accions crega per defendre els seus interessos.
Una altra cosa és que mosatros podrem coincidir o no, que evidentment no coincidim.
Jo li diria a Aragó que potenciara més la solidaritat, com mosatros la potenciem en la resta de comunitats autònomes en tot allò que fem.
Perquè creguem que eixa és la cultura política de la convivència, i eixa és la cultura política que hi ha que fer; la basada en la solidaritat i en la igualtat, que crec que és el que comporta realment progrés.

I mire vosté, haurà de ser evidentment el Tribunal Constitucional, que no som ningú per dir si és constitucional o inconstitucional la qüestió.
Però ni les Corts Valencianes en la seua majoria, ni el Congrés dels Diputats en la seua majoria, ni el Senat en la seua majoria, ni expertes en la seua gran majoria, han ficat no sols en tela de juí la constitucionalitat *(inintel·ligible)* que insistix l'alt Tribunal Constitucional.
Ni tan sols han perdut un minut en qüestionar eixa qüestió.

Perquè, li insistisc, ni lesionem drets a ningú ni se mos ocorre *(inintel·ligible)* que els valencians i valencianes tenim l'altura de mires suficient, i tenim la generositat suficient que fa falta en democràcia, per a no incórrer en els errors d'intentar perjudicar els drets d'altres territoris o els drets de tercers.
No se mos ocorrerà mai des de la Comunitat Valenciana, o almenys al Partit Popular no se li ocorrerà mai.
Com hem sentit en mitjans de comunicació i com hem vist en este tema en altres qüestions.
Mai se mos ocorrerà lesionar drets d'altres territoris.

És més, defendrem que se garantisquen i defendrem que se respecten també.
I d'eixa mateixa manera volem que se garantisca i se respecte el nostre.
O siga, ací dos vares de mesurar, no.
Mire vosté, una vara de mesurar i per a tots.
Una vara de mesurar i per a tots.

I per tant mosatros entenem que estem per la cultura de l'aigua, que ha de compatibilitzar els transvasaments, perquè són la solució a la falta d'aigua.
I ha de compatibilitzar-la, mire vosté, en polítiques que està fent el govern de la Generalitat, tan clares com és la reutilització i l'estalvi de l'aigua, com és construir depuradores, com és incrementar les hectàrees de reg localitzat, com és fer polítiques i campanyes d'estalvi de l'aigua.
I per tant, com estem complint precisament en eixa responsabilitat, els valencians, en eixa responsabilitat de la reutilització i de l'estalvi de l'aigua, podem en la cara ben alta demanar eixa solidaritat.

I per tant, jo entenc que qualsevol valencià, qualsevol ciutadà d'esta comunitat, jo crec que no sols entén eixa qüestió, sinó que jo crec que ningú mos pot negar un dret tan important i en el que va molt el nostre futur.

Per tant, redacció nova de l'article que no estava en l'any 1982, respecte absolut a tots els territoris, a l'estat i a la Constitució i a la legislació.
I respecte totalment també a totes les posicions mediambientals.
Però, evidentment, senyor Ribó, jo crec que vosté abans parlava que hi havia algunes coses que eren prehistòria o història, doncs jo també dic que algunes coses encara que són molt, molt, molt recents, que també siguen prehistòria, i «eso de una gota ni agua para la Comunidad Valenciana», que també siga prehistòria.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Té la paraula el senyor Such per al torn en contra.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, jo puc entendre i, a més, ho compartisc amb vosté, la seua preocupació per la política de l'aigua que fa el govern del Partit Popular a la nostra comunitat.
Jo crec que estem molt més prop vosté i jo que puguem estar del Partit Popular i de la seua política de l'aigua que tan vehement ha defensat el portaveu del Partit Popular en estos moments.
Però, clar, plantejar eixe debat sobre el resultat final o les accions polítiques a desenvolupar per part d'un govern, en este cas el Govern Valencià, respecte al que és el text de l'Estatut, em pareix que no quadra massa.

Mire, quan nosaltres discutírem açò en la ponència és cert que del que plantejava el portaveu del Grup Popular, vosté va fer uns afegits que nosaltres consideràrem molt interessants i, a més, enteníem que garantia el criteri de sostenibilitat, criteri fonamental per a poder parlar en qualsevol moment i qualsevol lloc sobre el tema de possibles recursos excedentaris de conques que tingueren excés de recursos hídrics.
Mosatros ho entenem.
Vosté, jo crec que també ho va compartir així i, per tant, nosaltres creguem que quedava arreglat, quedava bé el tema.

El que ha eixit de Madrid, el que ha vingut de les Corts Generals encara és molt millor, senyor Ribó.
En primer lloc, perquè no és el dret de la Comunitat Valenciana al tema de l'aigua sinó que és el dret dels valencians i de les valencianes.
I per a mi és fonamental que es deixe ben clar que els que tenen dret són els ciutadans, no els territoris.
Per a mi, això és essencial.
I ha segut corregit en les Corts Generals, senyor Ribó.
Però també s'ha corregit una cosa que quedava, efectivament.
Per a què?
Per a garantir la solidaritat, per a garantir la plena vigència de la legislació estatal dins del marc de conques que excedixen a les mateixes comunitats i que han de ser regulades a través d'un marc general solidari per part del Govern de l'Estat.
I per això s'aporta la referència a la Constitució i a les lleis de l'Estat.

Això va impossibilitar i va impedir d'una forma clara que tornem a entrar en guerres d'aigua, en guerres d'aigua reals.
Una altra cosa són les guerres d'aigua fictícies que estem acostumats a viure en esta comunitat i estes cortines de fum que s'intenten traslladar.
Però guerres de l'aigua reals entre comunitats, perquè hi ha un marc estatal que és el que ha de regular les relacions entre les distintes comunitats, entre els distints ciutadans, respecte a les necessitats hídriques.
I jo estic convençut que això ha quedat bé.

I mire, i me generà una certa confusió perquè quan acordàrem el text que ha sigut ara millorat a Madrid, creíem que s'havia fet una molt bona redacció.
És cert que quan el Grup d'Esquerra Unida se'n va eixir de les negociacions, algun ítem que altre va haver per part del grup majoritari de les Corts d'eliminar certes referències al que vosté havia plantejat, i que el Grup Socialista va ser garant.
I ara ens trobem que després de ser garants de les modificacions que el Grup d'Esquerra Unida havia portat, ara el Grup d'Esquerra Unida vol eliminar allò que nosaltres fórem garants de la seua paraula.
A mi això me genera una certa insatisfacció perquè creíem que estava bé, i que ara queda molt millor, senyor Ribó, de deveres.

Això vol dir que nosaltres compartim la política hídrica del Govern?
En absolut.
Jo crec que ho hem demostrat.
Que compartim una nova política de l'aigua?
Totalment.
I crec que ho estem demostrant, a través de les accions del Ministeri de Medi Ambient, a través de les decisions que està prenent el Govern de l'estat i a través de la posició que el Partit Socialista del País Valencià fa ací al nostre país.
Jo crec que ho compartim plenament.

I en eixe sentit ho compartim plenament, creguem que és raonable i és perfectament executable una nova política de l'aigua en la redacció de l'Estatut, de l'article de l'Estatut, creguem que és completament raonable i adaptable i, a més, que és complementari.
I no té res a vore una cosa amb l'altra.
Una cosa és que nosaltres critiquem i posàrem en solfa el que està fent el govern del senyor Camps i, una altra cosa, és que considerem que açò autoritze i permet al senyor Camps a seguir amb este plantejament que moltes vegades és més cortina de fum que realitat real de necessitats de la nostra comunitat.

Per tant, jo crec que és un article que ha quedat ben redactat.
Estic convençut que ha quedat ben redactat i que en eixe sentit és necessari per a garantir el futur de la nostra comunitat, dels nostres ciutadans, en cas que realment fóra necessari prendre determinades solucions.

I, a més, vosté ha dit: «Em pareix bé el Tajo-Segura».
A mi també em pareix bé.
I vosté sap que hi ha iniciatives per a intentar que el Tajo-Segura s'acabe algun dia.
I jo, com a valencià, he de defensar la necessitat d'aigua de la conca del Segura que arribe al nostre país.
Ho he de defensar.
I supose que vosté també ho defensarà.
Això vol dir, passant a la segona esmena, que estiga d'acord que l'aigua que vinga puga ser per a camps de golf?
Doncs no em pareix bé.
Però sí que em pareix bé que almenys el que són les activitats econòmiques tradicionals de la nostra comunitat, els drets històrics adquirits per part dels nostres llauradors, per part dels nostres empresaris que estan treballant, estan produint, estan donant ocupació i estan creant riquesa a la nostra comunitat gràcies a determinats recursos hídrics que vénen d'altres conques, se mantinguen.
Jo, amb això, sí que estic d'acord.
Per què es vol limitar llevant el tema del desenvolupament econòmic i social?
Per por que realment el grup que governa o el partit que governa faja un altre ús?
Això és un temor, efectivament.
Però nosaltres combatrem eixes polítiques.
Però d'ahí a llevar que tenim també dret a garantir el que és el desenvolupament econòmic, jo crec que va molt, va molt més enllà.

I este article jo crec que queda ben aconseguit, està ben aconseguit i depén ja del govern que estiga en una visió més progressista, més conservadora, en una visió més mediambientalista o més depredadora del territori, s'aplicarà d'una forma o una altra, però això vol dir realment que nosaltres garantim també que els recursos hídrics han d'anar per a la creació de riquesa per a la producció agrícola, per a la producció industrial, per a la producció econòmica necessària, compartint amb vosté clarament el tema de la nova política de l'aigua que jo crec que més que mostres suficients hem donat al respecte.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Such.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, jo només dues idees per a ressaltar.
Efectivament, jo crec que la nova cultura de l'aigua, la nova política de l'aigua, com es vulga dir, que si no recorde malament fa dos dies es discutia en la cimera de Mèxic, planteja el passat, precisament, d'una política d'augmentar l'oferta, que és el que es planteja aquí en definitiva, el dret a més oferta, a plantejar una política de gestió de la demanda.

Jo voldria ressaltar, perquè s'ha plantejat aquí una sèrie de coses, jo voldria ressaltar que esta comunitat a la vegada que intenta plantejar en el seu estatut açò, és una comunitat que perd més aigua que la mitjana estatal en les seues canonades.
Ho diuen les enquestes de l'Institut Nacional d'Estadística.
Jo voldria ressaltar que esta comunitat que està demanant aigua a les conques excedentàries és una comunitat que ara comença a tenir problemes en la Unió Europea pel no-compliment de la directiva d'aigües residuals, exactament en una sèrie d'abocadors d'emissaris submarins al Baix Maestrat i en algun altre lloc.
Eixa és la dura realitat.
Si ens preocupem de dur més aigua, el que no fem és gestionar adequadament la demanda, les polítiques de reutilització, etcètera.

Jo vull ressaltar aquest tema perquè nosaltres volem fer una aposta decidida per una nova cultura de l'aigua com s'ha fet en Estats Units, com s'ha fet en la majoria dels països.
S'ha esgotat la política de més recursos.
El que s'ha de fer és augmentar la productivitat de l'aigua, la gestió de la demanda.

I després un altre aspecte.
Mire, efectivament nosaltres compartim que aquells transvasaments que estan funcionant han de continuar funcionant, el Tajo-Segura i tots els que estiguen, perquè se n'han mencionat abans altres.
Per un motiu: un transvasament genera unes necessitats.
El problema és que un transvasament genera noves necessitats.
Ho saben molt bé els grans urbanistes dels PAI que quan dien: «I l'aigua, d'on la traure-ho?
--dien, ara ja no ho diuen--.
«Del transvasament».
I aixina es podia construir indefinidament.
Açò era una pràctica habitual quan se'ls preguntava per les necessitats hídriques d'aquestes urbanitzacions.
No es pot plantejar un creixement indefinit, però sí que s'ha de plantejar.
.
.
I jo, per descomptat, sí que estaria d'acord que en el tema del transvasament Tajo-Segura, perquè problemes d'aigua.
.
.
, on n'hi ha més problemes d'aigua és en el sud d'esta comunitat, que hi haguera un compromís per part de tots en defensar-ho, no només ací, també en Castella-La Manxa.
Perquè a Castella-La Manxa se poden sentir molts sons i moltes reivindicacions que l'aigua del transvasament, per a Castella.
I açò, jo ho he sentit dels dos partits que estan defensant precisament açò.
Moltes vegades, eh?
I, efectivament, seria una catàstrofe per al sud d'esta comunitat que desapareguera, concretament, aquest transvasament.

A mi em fa l'efecte que este tema és molt important, precisament perquè no volem que este transvasament desaparega, és el que s'ha de dir: «Parem amb més transvasaments».
I aquí, el que s'està plantejant és este tema, perquè els transvasaments generen necessitats.

I jo crec.
.
.
--insistisc en una idea que em sembla clara--, estupend tot el tema del desenvolupament de les activitats econòmiques, però hi han activitats econòmiques que no es poden fer en determinats llocs.
Hi han activitats.
.
.
, perquè hi han una sèrie de restriccions i s'ha de plantejar en funció de les possibilitats.
No podem fer transvasaments perquè uns senyor facen camps de golf.
No podem fer això.
A mi no em sembla raonable.
I a qui li semble raonable, que ho diga.

Nosaltres no estem a favor de fer transvasaments perquè uns senyors facen negocis en camps de golf o facen negocis en grans urbanitzacions.
Qui estiga d'acord, que ho diga.
Nosaltres, per açò votem que no.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Sí, gràcies, senyor president.

Jo crec que coincidim.
Per desgràcia, jo crec que no podem posar en l'Estatut que sí a les activitats econòmiques i no als camps de golf.
Jo crec que faríem un poquet el ridícul.
Jo li dic, senyor Ribó, que compartim els criteris de sostenibilitat, compartim els criteris de la nova marca de la directiva comunitària de l'aigua.
Jo crec que estem aplicant-ho.
I nosaltres compartim que tenim dret, els ciutadans valencians, a poder tindre aigua en conques excedentàries.
Jo li he de dir que hi ha un perill en estos moments tremendament greu, que jo com a valencià i com a socialista valencià he de defensar.
I és defensar d'una forma activa el transvasament Tajo-Segura.
Perquè, efectivament, hi han unes necessitats.
I vosté, igual que jo, estem escoltant coses que no ens agraden respecte a això.
I nosaltres, quan parlem i aprovem i donem el nostre vistiplau a això no estem pensant a fer el transvasament de l'Ebre.
Perquè crec que ho hem demostrat, crec que ho hem demostrat.
No estem pensant a fer el transvasament de l'Ebre.
El que sí que estem és defensant els interessos dels ciutadans i ciutadanes, dels valencians i valencianes del nostre país per a tindre, almenys, la certesa i la seguretat que els seus polítics van a lluitar perquè almenys els drets que en estos moments tenen se puguen mantindre.
Estem fent-ho des d'eixe plantejament, abundant en la solidaritat, abundant en el marc estatal, abundant en les necessitats.
No estem parlant nosaltres de camps de golf.

Una altra cosa és que vosté i jo denunciem determinades polítiques depredadores.
Ho fem.
Tots els dies.
Crec que ho fem tots els dies, senyor Ribó.
Però això jo crec que no té res a vore amb el text estatutari, que el text estatutari que vosté també va donar el seu vistiplau, jo crec que ha quedat molt bé i ha sigut millorat inclús en Madrid.
I ja li dic, entrar al detall de quines són les activitats econòmiques que poden ser susceptibles d'aigua i quines no, jo crec que ens portaria a fer un poquet el ridícul.
En este sentit, vosté ho elimina per la major, quan jo crec que eixa major és adequada.
I el que hem d'entrar és al detall de les polítiques que cada govern, en funció de la seua responsabilitat o irresponsabilitat executa tots els dies, i en això estem més propet nosaltres que res, senyor Ribó.
Però això és suficient perquè agarrem i eliminem les referències del tema de l'estatut en esta matèria?
Jo crec que no, en absolut.
Perquè estem donant seguretat i garantia als valencians que els seus polítics estan apostant perquè les seues necessitats estiguen cobertes.
I eixe és el plantejament que nosaltres fem.
I per això nosaltres anem a donar suport al text que ha vingut de Madrid, que jo crec que ha segut millorat d'una forma important.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Such.

Finalitzat el debat d'estes dos esmenes, passem a votar-les.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
1 vot a favor i 16 en contra, queden rebutjades estes dos esmenes.

Correspon ara la defensa del bloc de les esmenes o propostes, també de modificació en este cas, 48.
139, 145, 149 i 152, 154 i 48.
155, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Que passen a votació directament, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Vots a favor d'estes esmenes?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot a favor, 1 abstenció i 15 en contra, queden rebutjades.

Passem ara al bloc de l'esmena 140, 146 i 151, també de modificació en este cas, presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Que passen a votació també.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Passem, doncs, a votació.
Vots a favor d'estes esmenes?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot a favor, 1 abstenció i 15 en contra, queden rebutjades.

Correspon ara la defensa de l'esmena del Grup Mixt, registre d'entrada 48.
110, esta de modificació.
Per a la seua defensa --de modificació, dic-- té la paraula el senyor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gràcies, president.

L'actual barrera del 5% per a tindre accés a les Corts Valencianes, que en la reforma aprovada vindria regulada en la Llei electoral valenciana, té el seu sentit en la finalitat de contribuir a l'estabilitat del Govern Valencià creant majories parlamentàries sòlides.
Voldria dir que no cap dubte que la barrera legal establida a la Comunitat Valenciana és la més alta de les fixades a Espanya i, per tant, si bé és cert que hem d'evitar pressions externes de grups minoritaris, no es pot obviar que existixen uns factors que devem corregir amb la finalitat d'avançar cap a un parlamentarisme més democràtic.

La solució d'este problema entenem que ha de passar necessàriament per la reducció de la barrera de l'accés a les Corts Valencianes al 3%, qüestió que ha de quedar reflectida en l'Estatut d'Autonomia com s'ha fet fins a hui.
Cal extraure-la del mateix i fer-la dependre de la possible modificació per 2/3 de la Llei electoral valenciana, ja que constituïx deixar a l'arbitri de les forces majoritàries l'entrada de certs partits polítics amb un pes evident en el que és la Comunitat Valenciana.

Res més i gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies.

Algun torn en contra?

Senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Tomás, en estos moments, en l'Estatut valencià, segons s'ha tornat de les Corts Generals, no existix cap barrera electoral.
En eixe sentit, jo a vosté li emplace perquè conjuntament amb tots els grups parlamentaris, quan es procedisca negociar la Llei electoral, doncs, participe activament fent les propostes que pertoquen, tal vegada podrem coincidir o no, però jo crec que cal fer un esforç en eixe moment.

Jo crec que tornar a incorporar una altra barrera a l'Estatut quan en estos moments ja no existix cap barrera, jo crec que no és el més convenient i, a més, no ens agradaria que això tornara a ser un element de matèria estatutària.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Such.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gràcies, senyor president.

Insistir que és una qüestió que no és de calat menor i seria convenient que estiguera regulat en el que és l'Estatut.
Simplement, mosatros en el seu moment el que és en la Llei electoral, evidentment, recolzarem esta posició, però creiem que ficar i que conste en l'Estatut, i damunt que conste en una barrera del 3%, doncs, ens pareixeria adequat.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyor president.

Anem a vore.
Sí, efectivament, parlem del mateix que l'esmena anterior.
L'apartat segon, de l'article 23, del nou Estatut, diu al final: «podrán ser proclamados electos y obtener escaño los candidatos de cualquier circunscripción, gozarán de la condición política valenciana, deberán haber sido presentados por partidos, federaciones, coaliciones o agrupaciones de electores que obtengan un número de votos superior al 5% de los emitidos en la Comunidad Valenciana».
Açò és el que deia el que venia de València.
El que diu el que ve de Madrid, el que estem debatent ara, diu el següent: «para poder ser proclamados electos.
.
.
--tot el mateix--: agrupaciones de electores que obtengan el número de votos exigido por la Ley electoral valenciana».

Per tant, primera asseveració: no és cert que no hi haja cap barrera, hi ha la barrera que estiga en la Llei electoral valenciana, la barrera que hi ha és la que dirà la Llei electoral valenciana.
Bo, després anem a la Llei electoral valenciana, i diu: «per a poder ser aprovada fa falta 2/3 de la cambra».
Diu això.

Per tant, està clar que açò és una llei que va a dependre, concretament, de qualsevol dels dos partits i amb qualsevol dels dos partits que vulga, d'alguna manera, no es podrà canviar l'actual llei, que jo vull recordar que diu que és el mínim del 5%, com diu l'Estatut actual.

Jo crec que estem davant d'un tema important.
Nosaltres la proposta que fem és una proposta que està en alguns estatuts, és senzillament que es fica una barrera.
La millor manera de ficar una barrera baixa és l'única possibilitat real, almenys per al 2007, de ficar una barrera raonable.
I el que diem és que fiquem una barrera que siga del 3%.
Açò està en altres estatuts.

I ací el que estem parlant jo crec que està molt clar, estem parlant de si en les eleccions de 2007 va a haver una barrera del 5% o en les eleccions de 2007 hi haurà una barrera del 3% com nosaltres proposem i volem recordar-ho.
La immensa majoria de les persones que varen estar en el procés inicial de reforma d'este Estatut es varen pronunciar perquè aquesta barrera es reduïra al 3%, que és un plantejament raonable.
Si no es reforma en l'Estatut no es va a poder canviar.
I tots ho sabem.
Tots ho sabem d'una manera clara.
Passar açò a la Llei electoral és mantenir el 5%, i qualsevol altre plantejament és un plantejament com a mínim ingenu.
Ho vaig a dir amb molta claredat: qui no ha tingut força per a canviar-ho a Madrid quan n'hi havia vots per a canviar-ho, no és probable, deixe-m'ho així, que vaja a tenir força per a poder-ho canviar ací, que no té vots per a canviar-ho.

Jo crec que ens entenem tots molt bé, sobretot quan sabíem que aquest tema no és un tema baladí, aquest tema ha deixat a 200.
000 persones fora de representació en aquestes Corts; prop d'1 de cada 10 persones que van votar en el 2003 com a conseqüència d'açò no tenen avui representació.
I qui ho diu és el representat d'un partit que és conscient que si en el 2003 hi haguera hagut una barrera del 3% no haguera tingut 6 diputats, n'hi haguera tingut menys.
És perfectament conscient.
Però, una cosa és la democràcia, la representació, i una altra cosa és una altra cosa.

Entenem que este tema és un tema substancial i entenem que en este tema no es poden dir coses que no són.
La barrera serà la barrera que posa la Llei electoral, i la Llei electoral va a ser com tothom sap.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Ribó.

Torn en contra compartit.
El senyor Castellano té la paraula.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies, senyor president.

Evidentment, senyor Ribó, no és cap novetat que li diga que anem a votar en contra d'esta esmena perquè mosatros entenem que el percentatge del 5% garanteix suficientment la representació parlamentària i democràtica de la societat valenciana, perquè ací jo crec que la representació democràtica la donen els ciutadans i la voluntat dels ciutadans.
Altre problema seria que els partits polítics no tingueren la mateixa igualtat per a concórrer a eixes eleccions.

Mire, vosté, amb el 5% estes Corts, amb eixe percentatge, que el tenim des de l'any 1982, ha tingut governs amb majoria absoluta del Partit Socialista i del Partit Popular, governs amb coalició, governs amb majoria simple, ha tingut --li recorde la II Legislatura-- fins a sis grups parlamentaris amb 89 diputats.
Crec que mai eixa pluralitat es dóna en cap parlament espanyol.
N'ha tingut 6, n'ha tingut 5, n'ha tingut 4, ara en té 3.
Mai, mai ha tingut bipartidisme estes Corts, mai, des de l'any 1983 fins a l'any 2006 mai ha tingut bipartidisme estes Corts.

Per tant, jo el que li dic és que és prou demagògic dir que el 3% és democràtic i el 5%, o el 4, o el 6 o el 2 no és democràtic.
Jo crec que això és demagògia i voler enganyar els ciutadans.
Jo crec que la rebaixa del 3% s'està fent precisament amb motius partidistes, electoralistes i d'interessos que cada partit puga tindre.
No en tindré més o menys a la millor diputats, però sí en tindré més o menys possibilitats de poder governar siga en coalició o no.
Per tant, senyor Ribó, ací cada u mira les coses conforme li vénen.

Jo el que li dic és que no és pot considerar, i això ja ho digueren representants del Partit Socialista, com el senyor Rubalcaba, etcètera, etcètera, per exemple, al Congrés dels Diputats quan dien: «es que vamos a cuestionar la democracia de Alemania que tiene el 5%».
És que Alemanya no és un país democràtic perquè té el 5%?
O és que a Escòcia, que estigué una representació de viatge ací, els diputats, té el 6 i en algunes zones el 7%, és que no hi ha democràcia a Escòcia perquè té un 6 o un 7%?
Per favor, jo crec que hem de ser seriosos quan estem parlant d'este tipus de qüestions.

Mosatros apostem, lògicament, per també l'estabilitat institucional i l'estabilitat democràtica.
Vosté anteriorment criticava: «és que s'han reforçat algunes majories quan s'està parlant de temes importants».
Evidentment que quan s'està parlant del sistema electoral es reforça la majoria o quan s'està parlant del sistema de limitació territorial de la Generalitat es reforça la majoria de 2/3.
Sí, perquè eixes són qüestions que no poden estar sempre sotmeses a la conjuntura política del moment, sinó que han de tindre el màxim consens polític i social.
I no podem estar permanentment jugant amb les institucions amb frivolitat.
Les institucions necessiten estabilitat, les institucions necessiten responsabilitat i seriositat.
I contra el màxim consens, millor!
I si els partits minoritaris entren en eixe consens, doncs, millor que millor, saludable i desitjable, saludable i desitjable.
Però, evidentment, jo crec que són qüestions absolutament clares.

Per tant, mire vosté, és que hi ha alguna afirmació que jo sí que vull eixir del pas, perquè s'ha sentit sempre, diu: «és que la comunitat que més llistó electoral de tot Espanya té és la Comunitat Valenciana».
No és de veres, no és de veres.
Mire, de 17 comunitats autònomes, 9 comunitats tenen el 5%.
Ja està bé d'enganyar a la gent!
Ja està bé d'enganyar a la gent!
I no soles les uniprovincials, perquè, que jo sàpia, que jo sàpia, Extremadura, Galícia, Canàries, no són uniprovincials, senyor Ribó, i tenen el 5%.
I el té Galícia, el té Cantàbria, el té La Rioja, el té Múrcia, el té la Comunitat Valenciana, el té Canàries, el té Extremadura, el té Balears, el té Madrid.
.
.
Mire, vosté, diga'm les coses com són, diga'm les coses com són.

Ni com tampoc és cert que el 5% siga soles cosa de les comunitats autònomes uniprovincials.
N'hi ha comunitats autònomes que no són uniprovincials i tenen el 3%.
Sap per què?
Perquè esta Constitució i perquè este país dóna la pluralitat i dóna el dret d'autonomia a cada u de regir el seu sistema electoral, perquè així ho diu la Llei orgànica electoral d'este país.
El que passa és que ací alguns volen ser autonomistes per al que ens convé i per al que no ens convé diguem: no el que diga la llei.
Però, *Dios mío, Dios mío,* siguem seriosos, siguem un poquet seriosos.
O siga, autonomistes per al que volem, per al que no volem, doncs, mire, vosté.
.
.
No, jo crec que cal ser conseqüents en eixes qüestions.
Si diu: «és que n'hi hagut 200.
000.
.
.
, bo no van ser 200.
000, van ser 190.
000, però té igual, 190.
000 que 200.
000, que 205.
000, en 13 partits, uns tindrien menys, altres menys, però en 13 partits que es presentaren a eixes eleccions.

Amb la qual cosa, senyor Ribó, jo crec que ací no estem parlant d'una qüestió de salut democràtica com es vol plantejar demagògicament.
No, mire vosté, ací tots tenen la mateixa igualtat, tots els partits polítics.
I li vaig a dir una altra cosa.
Han hagut partits en estes Corts que han tingut representació parlamentària i no en una legislatura, sinó en més d'una legislatura i ara no la tenen.
El que s'hauran de plantejar eixos partits per què és això, però no tirar-li la culpa a la democràcia ni als ciutadans.
Mire vosté, no!
És que és molt fàcil sempre tirar la culpa a la resta, és que vaig a tirar-li la culpa als ciutadans i vaig a tirar-li la culpa a la democràcia.
És que ací n'ha hagut partits que han tingut en més d'una legislatura representació parlamentària i ara no la tenen, i tenen la mateixa igualtat que el seu grup i el seu partit per a estar ací representats.

Senyor Ribó, jo crec que és una qüestió absolutament claríssima, que no és una qüestió de més qualitat ni de més salut democràtica o no, perquè ningú es planteja que Escòcia, Alemanya o 9 de les 17 comunitats autònomes siguen menys democràtiques que altres que tenen.
.
.
Jo crec que això ningú s'ho planteja, entre altres coses, perquè això, senyor Ribó, sí que és una barbaritat en *uve*.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Castellano.

Senyor Ribó, per a rèplica.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.
Jo la primera cosa que demanaria és un poquiu de precisió.
Jo li reitere que no hi ha cap estatut vigent de comunitats pluriprovincials, de més d'una, que estiga la barrera del 5%.
Jo li ho retire.
I és el que he dit sempre, eh?
Val?

I li demane, per favor, i li demane, per favor, que faça un ús adequat de les seues paraules.
Jo no he parlat de lleis electorals, he parlat d'estatuts.
I fins ara sempre hem estat parlant d'estatuts.
Jo sé perfectament com estan les lleis electorals per ahí, però no estem parlant d'açò.
Estem parlant de l'Estatut.
I fins ara hem parlat que el 5%.
.
.
És la primera vegada que parlem de l'Estatut sense que tinga una barrera que estiga en la llei electoral, és la primera vegada.
I fins ara hem estat parlant d'estatuts.
Per tant, concretem les coses, eh?
, i amb precisió.

El segon tema que li volia comentar.
Mire vosté, és possible que a vosté li semble el mateix que 200.
000 persones de dos partits, ja no de tretze, de dos.
.
.
Li vaig a dir quins, li vaig a dir quins: Bloc Nacionalista Valencià més Unió Valenciana.
Sume'ls.
No arriba exactament, 200.
000, aproximadament un de cada deu.
A vosté és possible que li semble igual que estes 200.
000 persones, prop una de cada deu, no tinguen representació en aquestes Corts.
No és el seu problema.
Directament tampoc és el nostre problema, de veritat.
No hem tingut mai problemes en esta direcció, però és un problema democràtic.
És molt difícil que qualsevol persona, amb un mínim de plantejament democràtic, s'atrevisca a dir que li dóna el mateix que estes persones no tinguen representació que la tinguen.
De veritat.
Jo no estic parlant de democràcia o no democràcia.
La frontera de la democràcia no hi ha ningú que marque fins aquí no i a partir d'aquí, sí.

Però jo el que li planteje és què és més democràtic.
Estem plantejant millorar la representativitat democràtica d'aquestes Corts.
I li ho reitere perquè vosté estava.
La immensa majoria de les persones, especialistes molts d'ells, que van concórrer a estes Corts a donar la seu opinió respecte a l'Estatut, on es va preguntar aquest tema, es van pronunciar d'una forma molt clara: seria millor que es rebaixara perquè milloraria la qualitat democràtica d'este país.
I açò és inqüestionable.
O vosté pensa que és igual?
No.
A nosaltres ens sembla que seria una pas que estes persones, que totes les formacions polítiques.
.
.
que tindre un 3% de vots emesos en este país implica ja una quantitat important.

Mire vosté, en el País Basc, amb molts pocs vots, es poden treure bastants diputats, amb molt poquets.
*(Veus)* Amb molts poquets.
Mire vosté, aquí fa falta uns nivells determinats.
Amb 112.
000 vots, en el 2007 no es van a traure diputats.
I açò és cert.
I amb vuitanta i escaig mil tampoc se'n van a traure.
Jo crec que seria millor --en definitiva, estem parlant de possibilitats--, seria millor, i nosaltres, el nostre grup, creu que seria molt millor que este tema s'avançara en eixa.
.
.
Vostés no volen, i vostés no volen per una qüestió clara: perquè açò debilita el seu flanc en eixe sentit.
I açò obri possibilitats en eixa direcció, i vostés no volen.
A nosaltres ens sembla que és preocupant eixe tema.

A nosaltres ens sembla que açò debilita la democràcia en este país.
I per açò ho plantegem.
I a més, estem convençuts --i ho diem ací i on faça falta, en Alemanya, en Escòcia, i on faça falta-- que una democràcia que permet millor representativitat és una democràcia més pura i de més qualitat que una democràcia que siga més majoritària.
És una qüestió evident en qualsevol anàlisi democràtic.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Senyor Castellano, per a rèplica.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Senyor Ribó, m'agrada sempre ser conseqüent amb allò que dic i intente raonar-ho i argumentar-ho.
Una altra cosa és que puguem estar o no d'acord cada u amb la seua argumentació.
I en eixe sentit, m'agrada ser precís i mesurar les paraules.
Jo li he dit que són cent noranta i escaig mil vots --és pot vore en això.
.
.
-- en tretze partits, i que n'hi haurà uns amb més i altres amb menys, però eixa és una veritat que està ahí i que se pot comprovar objectivament.

Vosté diu que amb molts poquets vots es pot en no sé quina comunitat o no sé quin lloc fer.
.
.
.
Ací també.
Perquè vosté sap que depenent de l'índex de participació, a la millor amb 112.
000 pot tindre representació o amb 112.
000 pot tindre un grapat de diputats, perquè és sobre els vots emesos conforme està el nostre sistema electoral.

I vosté torna amb en el tretze són tretze, és a dir, és que és una qüestió de salut democràtica.
No, senyor Ribó.
No, no es pot enganyar permanentment els ciutadans.
No es més democràtic el 3, el 4, el 2 o el 6.
No és més democràtic.
Seria antidemocràtic si n'hi hagueren desigualtats a l'hora de concórrer els partits polítics i n'hi hagueren condicionants o hipoteques a l'hora de concórrer els partits polítics.
És que --li insistisc-- és que ací hi ha hagut partits que han tingut representació parlamentària durant dos legislatures i ara no la tenen.
I és molt bonic tirar la culpa als altres.
No.
Mire vosté, tots tenen el mateix dret d'oportunitat i d'igualtat per a accedir.

I, per tant, que vosté seguisca insistint que és més democràtic un 3 o un 5%.
.
.
li ho diré: vosté podrà dir-ho més alt o podrà dir-ho en un to més enèrgic o més impulsiu, però és que a qui li parla no el va a convéncer, perquè no és de veres, perquè ningú s'ha plantejat seriosament mai que el llistó electoral puga ser una qüestió de salut democràtica.
I li he dit Alemanya, li he dit Escòcia, com li'n podria dir moltíssims més.
I ningú s'ho planteja, entre altres coses, perquè, de veres, és que això no és seriós.
*(Veus)* És que això és una autèntica barbaritat.

I li dic: les Corts Valencianes, des de l'any 1983, no han sigut mai bipartidistes.
És que vostés també diuen: "És que açò és perquè volen el bipartidisme els grans partits».
No.
Mire vosté, mai n'ha sigut, mai n'ha sigut, i hem tingut sis grups parlamentaris, de 89 diputats, amb el 5% per a tota la Comunitat, senyor Ribó.
Per què?
Perquè són els ciutadans, afortunadament, els qui decidixen en democràcia; són els ciutadans, afortunadament, els que diuen qui volen que els representen i són els ciutadans, afortunadament, els qui des de la seua llibertat personal i d'elecció fiquen als representants en les institucions democràtiques.
No tinga mai por a això, no li tinga mai por als ciutadans.
Igualtat d'oportunitat per a tots, però no tinga mai por ni als ciutadans ni a la democràcia.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Castellano.

El torn en contra ara exercit pel senyor Such.
Té la paraula, senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Jo crec que el text que torna de les Corts Generals ha millorat substancialment el text que enviàrem per part del parlament valencià.
I ha millorat en el sentit que s'ha llevat, efectivament, la barrera electoral i que han remés a la negociació als partits polítics a la Llei electoral valenciana.
I eixa és la realitat.
En estos moments no hi ha barrera electoral.

Vosté coneix, senyor Ribó, quina ha sigut la posició del meu partit i la meua personal en les negociacions de l'Estatut, l'hem compartida.
I també hem compartit alguns criteris més, com que la posició nostra no era per fer-li cap favor a ningun partit, perquè ni el seu ni el meu necessitem rebaixar la barrera electoral per a poder obtindre representació parlamentària.
Però sí que era per.
.
.
no per salut democràtica, sinó per qualitat de la democràcia.
I això és un aspecte subjectiu que cadascú el pot valorar com vullga.
Però nosaltres creíem que per qualitat de la democràcia, s'havia de tindre l'opció d'incorporar que més valencians pogueren tindre una representativitat que en estos moments no tenien, sobretot atenent al nombre de vots emesos de les últimes eleccions, que estaven, efectivament, al voltant dels 200.
000.

Nosaltres hem apostat, i hem apostat des del primer moment, perquè efectivament el sostre electoral del 5% era molt elevat, i creíem que això impedia millorar la qualitat de la democràcia.
I seguim insistint en això, senyor Ribó, seguim insistint.
Hem donat un pas important?
Efectivament, s'ha llevat la barrera electoral.
Jo he d'agrair-li al Partit Popular l'esforç que ha fet de reconéixer que això era adequat i convenient en les últimes hores de la negociació a Madrid.
Jo he d'agrair-li eixe esforç, perquè és així.
I es possibilita, almenys, que siga legislació de les Corts la qual determine quina és la barrera electoral per a poder accedir a les Corts Valencianes.

I en este sentit, vull fer una crida a tots els partits presents en les Corts, a tots, perquè siguem capaços de tindre la flexibilitat adequada per a millorar la representativitat dels valencianes en les Corts, no tancar-nos en banda en posicions úniques, sinó reconéixer que hi ha moltes possibilitats per a poder millorar això.
No sols la de mantindre el 5% o la de posar en l'Estatut el 3.
Jo crec que hi ha posicions intermèdies que ens poden satisfer a tots els partits i que el meu partit està disposat a explorar.
I vull dir-ho públicament, que el meu partit està disposat a explorar la via del consens d'una Llei electoral valenciana aprovada per unanimitat per part de tots en les Corts Valencianes.
Eixa és la crida que jo faig, eixa és la crida que jo faig.
I esperem que un text com este, que és el que marca les regles del joc, no siga imposicions i no siga un text que delimite avantatges polítics per a uns front a altres, sinó que pugam arribar a acords.

I vosté, senyor Ribó, pot dir que és ingenuïtat, però la ingenuïtat ens ha portat que en una llei es puga modificar això.
I eixa ingenuïtat mos ha portat que ja no estiga el sostre electoral en l'Estatut, que, com vosté bé sap, el procediment de reforma futura que hem adoptat i hem acordat realment impossibilitaria això.

I hem eliminat cinc barreres, cinc barreres, i tràmits parlamentaris, cinc, respecte a este tema.
I jo supose que, i estic convençut, el text com a quedat a Madrid ha millorat substancialment, i almenys caldria reconéixer que això ha sigut un esforç important de cara a millorar la qualitat de la democràcia.
Queda un últim pas, i reitere que seria convenient que les regles del joc electoral les fixàrem per unanimitat i les fixàrem entre tots.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Such.

Sí, sí.
Per a rèplica, té la paraula senyor.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

En primer lloc, a mi em satisfà que compartisca el Partit Socialista una idea que nosaltres hem volgut deixar clara i que volem reiterar.
O siga, que millore la representació en aquestes Corts és millorar la salut democràtica d'aquest país.
I açò és una qüestió que jo crec que està molt clara.
Jo no dic que siga democràtic o no, però --reitere-- quant millor siga la participació, més salut democràtica, millor qualitat democràtica té este país.
I ho dic amb la garantia que si mirem la pàgina web, per exemple, de reforma de l'Estatut, la immensa majoria de les persones que varen donar la seua opinió sobre este tema deien exactament el mateix que nosaltres.

Efectivament, s'ha tret el sostre, s'ha tret el mínim electoral de l'Estatut, però per a nosaltres és totalment insuficient --jo li vull reiterar.
Vosté ha volgut plantejar una sèrie d'esperances.
Nosaltres no ens ho creguem.
Senzillament perquè hem vist els plantejaments que s'han fet, no ens ho creguem.
I mentres no ho veiem, no ens ho anem a creure.
I de veritat li dic, senyor Such, tant de bo m'equivoque, però tinc la sensació que no m'equivoque.
Tant de bo ens equivoquem.
Li puc assegurar que el nostre vot estarà en esta posició, li puc assegurar clarament.
Tant de bo ens equivoquem en el nostre grup, però tenim la sensació que allò que es podia haver canviat més fàcilment a Madrid, amb un text que vosté i jo sabem exactament quin era --i que tornem a plantejar una altra vegada i que l'havíem discutit moltes vegades--, ara es puga canviar ací amb una llei que té un blindatge dels dos terços i que és clar, és evident que necessita del vot favorable del partit majoritari.

És possible fer una cosa aquí que és més difícil, des de tots els punts de vista, quan no s'ha pogut fer allí?
És possible que m'equivoque.
Tant de bo m'equivoque, però nosaltres tenim la sensació que al final este tema acabarà un poc com allò del *Gato pardo*, aquella pel·lícula tan bonica de Lucchino Visconti, canviem alguna cosa perquè tot continue sent igual.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Ribó.

Té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyor president.

La veritat és que a vegades.
.
.
Li demanava este matí, a primera hora del matí, que retirara l'esmena inicial, la de retirada del text, perquè això anava en contradicció amb moltíssimes de les coses que vosté estava plantejant.
I esta és una d'elles més evident, perquè al cap i a la fi l'Estatut del 82 es queda en la barrera electoral del 5%, i això no afavoria absolutament avançar cap canvi polític.

Però, en eixe sentit, espere no entendre de les seues paraules que vosté es posa en una posició fora de la negociació de la Llei electoral i que està a vore-les vindre.
Perquè jo crec que com a portaveu d'un grup parlamentari a les Corts, estaria bé que tots junts intentàrem traslladar una idea que és possible moure i, sobretot, --no moure-- acordar el marc, el marc electoral en el qual s'han de manejar els partits polítics de la nostra comunitat.
Jo espere que vosté compartisca amb mi eixe criteri i que no s'excloga de.
.
.
*(un diputat diu: «No, no»)*, de la negociació i que ho mirem, almenys, amb optimisme de cara al fet que això siga possible.
Una altra cosa és que resulte o no, que cada u assumirà la seua responsabilitat, cada u.
Però, almenys inicialment, entendre que es pot treballar amb una modificació en este sentit, jo crec que valdria la pena, almenys és probable tindre una actitud positiva.
I ja dic jo que no és ingenuïtat, no és ingenuïtat.
Jo crec que val la pena que tingam una actitud positiva en eixe sentit i que, almenys, les regles del joc siguen marcades per la totalitat dels grups parlamentaris.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Such.

Passem a votar l'esmena o proposta de modificació amb registre d'entrada 48.
141, defensada pel senyor Ribó.

Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
2 vots a favor i 14 en contra, queda rebutjada.

Finalitzat el debat i votació de totes les esmenes, correspon ara, senyories, la votació de totalitat d'acceptació, en el seu cas, òbviament, de les modificacions introduïdes en el text que va remetre les Corts Valencianes a les Corts Generals.

Vots a favor d'estes modificacions?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció, 1 vot en contra i 14 vots a favor, queden aprovades estes modificacions introduïdes en les Corts Generals.

 

 

 

***Designació del membre de la comissió que ha de presentar, davant el Ple, el dictamen referent a les modificacions introduïdes per les Corts Generals al text tramés per les Corts Valencianes de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.***

 

 

**El senyor president:**

 

El següent punt de l'orde del dia, senyories, és designació del membre de la comissió que ha de presentar davant del Ple el dictamen referent a les modificacions introduïdes per les Corts Generals al text remés per les Corts Valencianes de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.
*(Remors)*

Senyor Castellano, té la paraula.

 

 

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Sí, senyor president.

La proposta que fa el Grup Parlamentari Popular és que siga el president de la Comissió de Coordinació i, a la vegada, també ponent de l'Estatut, el que faja eixe dictamen.

 

*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, senyor president.

Es mantenen totes i anem a baixar el paper, que ja està signat, perquè pensàvem que passaria el que ha passat.

Gràcies.

 

*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

*(Veus)* Se mantenen també per a la seua defensa.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies.

Senyories, la Presidència i la Mesa volen manifestar la seua satisfacció perquè haja conclòs la tramitació, l'últim pas de la reforma de l'estatut d'autonomia, en comissió, i vol agrair a totes les seues senyories la col·laboració que han prestat i també als servicis jurídics de la cambra, especialment al lletrat de la comissió i al lletrat major, que també mos han acompanyat.
I, ¡com no, com no!
, a tot el personal de la cambra que mos ha assistit.

Moltíssimes gràcies i s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 50 minuts)*