Afers%20Europeus%454264.10.20%20macro.html





Comissió d'Afers Europeus realitzada el dia 20 d'octubre de 2016.
Comença la reunió a les 16 hores i 5 minuts.
Presideix la diputada senyora Eva Alcón Soler.
Reunió número 3.

(La intervenció del president de la comissió no s'ha gravat)

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

Bé, el primer punt de l'ordre del dia és: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
S'aprova per unanimitat.

A continuació, sí que podem cridar el compareixent.

Bona vesprada.
Què tal?

Compareixences del secretari autonòmic de Presidència, que fa el delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes, senyor Joan Calabuig Rull, per a explicar les activitats del Comité Valencià per als Afers Europeus, les activitats de la Fundació Comunitat Valenciana-Regió Europea en l'oficina de la delegació a Brussel·les, els mitjans amb què compta La Generalitat en les institucions europees i les gestions i resultats obtinguts des de l'inici d'esta legislatura, sol·licitades pel Grup Parlamentari Popular (RE números 23.
739, 23.
740 i 24.
877), a les quals s'acumula la sol·licitada pel delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes per a informar sobre les actuacions previstes en esta delegació del Consell per a la Unió Europea i Relacions externes, sol·licitada a petició pròpia (RE número 31.
994)

El senyor president:

A continuació, tenim la compareixença del delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes per a informar sobre les actuacions previstes en aquesta delegació del Consell.
És una compareixença que també se suma a compareixences acumulades sol·licitades pel Grup Parlamentari Popular.

Molt bona vesprada.

I té la paraula el compareixent, pel temps que considere oportú.

El senyor delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyores i senyors diputats.

En primer lloc, el que voldria seria expressar la meua satisfacció per l'honor de comparéixer ací, davant vostés, en les Corts Valencianes, institució central del nostre autogovern i de la qual vaig tenir satisfacció de pertànyer, com a diputat, entre l'any 1983 i l'any 1989.

D'altra banda, vull felicitar-los també per la seua pertinença a aquesta comissió del parlament, el que suposa que vostés tenen una sensibilitat per temes que són transcendents per al nostre benestar col·lectiu i el nostre futur i que no sempre són valorats en la dimensió i la transcendència que correspon i pertoca.

Espere, al llarg de la meua intervenció, donar complida resposta a les qüestions sol·licitades pel Grup Popular, les que puguen sorgir també de les seues senyories, presents ací, i, a l'hora, evidentment també, exposar les línies generals d'actuació que, com bé ha dit la presidenta, he demanat jo mateix, com a delegat per a la Unió Europea i relacions externes del Consell, en aquesta primera compareixença.

Abans de respondre a les qüestions concretes plantejades, permeten-me recordar que estem en el trenta aniversari de la nostra incorporació a la Unió Europea.
I m'agradaria fer una breu referència de què ha suposat açò per a la nostra comunitat i, per tant, per als valencians i les valencianes, en un moment en el qual proliferen les crítiques a la unió, algunes segurament oportunistes i demagògiques, però unes altres molt justes i fonamentades.
I crec, de totes maneres, que crec que convé repassar algunes dades, no?

El primer que m'agradaria indicar és que, si en els inicis de l'autonomia valenciana, quan aquestes Corts començaven, la nostra renda per capita escassament, la dels valencians, superava els sis mil dòlars -dades del Banc Mundial-, aquesta xifra hui s'acosta als trenta mil.
I, si llavors el nostre PIB suposava el 72% de la mitjana comunitària, en l'actualitat, i malgrat la crisi, estem al 94% d'eixa mitjana.

Una altra cosa, evidentment, és la seua distribució interna, en la qual, sens dubte, hem evolucionat negativament en els anys recents, pel greu increment de les desigualtats socials.
Però, durant aquests anys, les exportacions dels productes valencians s'han multiplicat per més de set; i al voltant del 70% d'elles es concentren hui a Europa.

A més a més, els fons Feder i els recursos del Banc Europeu d'Inversions.
.
.
Hem passat, en el conjunt de l'estat, de tenir 483 quilòmetres d'autovies a tindre hui 14.
000 quilòmetres d'autovies, la major xarxa d'autovies i autopistes de tota Europa.
Açò.
.
, i malgrat la versió centralista i radial que ha perjudicat la nostra comunitat en l'aplicació dels fons europeus.

Cal, evidentment, sumar a això les importants inversions en l'AVE, en els nostres ports i aeroports, sense els quals seria inconcebible el nostre nivell actual de desenvolupament.

Un altre indicador espectacular, però, és l'avanç de la nostra esperança de vida, que ha passat de 76,4 anys en 1986 als actuals 83,2 anys, i que, sens dubte, té a veure també en el nostres progrés i el seu impacte en l'alimentació, la seguretat alimentària, el desenvolupament de la sanitat pública, la millora de l'entorn mediambiental o l'extensió de l'educació.

No obstant això, la crisi iniciada a la fi de 2007 i la gestió de la seua resposta van empitjorar la situació del conjunt de la unió i van fallar a l'hora de protegir els ciutadans.

En aquest sentit, l'economista cap del Fons Monetari Internacional, Olivier Blanchard, ha reconegut recentment que recomanar austeritat va impulsar retallades que van acabar amb el creixement i amb la demanda interior.
I, evidentment, més enllà de les responsabilitats en el context endogen, aquestes mateixes polítiques d'austeritat, aplicades i impulsades pels estats membres i el conjunt de les institucions de la unió com a resposta a la crisi, van agreujar de forma particular la situació de les economies del sud d'Europa, com la valenciana.

Així, van contribuir a incrementar les desigualtats socials.
Van reduir el nostre creixement.
Van enfonsar la inversió pública.
Van provocar la reducció de salaris.
Van fer créixer la inseguretat laboral.
Van generar l'exclusió de l'ocupació de molts joves.
I van impulsar reduccions de la despesa social, que van afectar a les persones més vulnerables.

La Unió Europea és evident que influïx, de forma determinant, en el nostre present i en el nostre futur.

És, per açò, imprescindible que la Comunitat Valenciana reforce la seua acció política i participe activament en la conformació d'aqueix avenir, si volem que els nostres valors i interessos col·lectius es vegen reflectits en els processos de presa de decisió de la unió.

En aquesta línia, el Consell va decidir la creació d'aquesta delegació per a la Unió Europea i relacions externes, ampliant així la cobertura política de la direcció general existent en aquest àmbit.

Hem de centrar els nostres esforços en el futur.
Però, per a açò, hi ha un objectiu i una premissa fonamental, i és recuperar la nostra reputació en les institucions comunitàries i convertir-nos, de nou, en un soci actiu, seriós, honrat, fiable i que respecta estrictament les regles de joc i les normes comunitàries.
En aquest sentit, serà necessari tancar els diferents contenciosos que romanen avui vius i que obstaculitzen encara esta nova perspectiva.

La Comunitat Valenciana és una important regió europea.
I La Generalitat ha de contribuir activament a reconquerir una Europa en positiu, que consolide la iniciada reorientació de les polítiques europees i que contribuïsca a la superació de les polítiques d'austeritat i les seues conseqüències econòmiques i socials.

Una bona oportunitat per a açò són els nous plans d'inversions, com el conegut com el pla Juncker o les noves orientacions del Banc Central Europeu, més favorables a un tipus d'economia com la valenciana.

Hi ha nous camins a recórrer per a complir aquests objectius, com l'avanç de l'economia circular, un desenvolupament just i decidit de la societat digital, la promoció de la innovació, la recerca i el desenvolupament de les indústries creatives i culturals, en les quals la nostra terra té grans potencialitats, o una aposta decidida per a la inversió social i la lluita contra les desigualtats, especialment en l'àmbit de l'educació, la salut, la igualtat de gènere, la participació dels joves i el diàleg intercultural o la inclusió social.

En aquesta línia, ens proposem promoure activament el desenvolupament dels objectius comuns de la unió per a l'any 2020 en matèria d'ocupació, recerca i desenvolupament, canvi climàtic i sostenibilitat energètica, educació i lluita contra la pobresa i l'exclusió social, de manera que totes aquestes inspiren el conjunt de l'estratègia de La Generalitat i les polítiques del conjunt de les institucions valencianes.

El Comité de les Regions és un òrgan de la màxima importància per tal d'influir en les decisions de la unió.

Recentment, i a iniciativa de la regió de Baixa Àustria, de l'estat de Baixa Àustria, la nostra comunitat ha subscrit una declaració, juntament a un important grup de regions de tota Europa, sobre la política regional després de l'any 2020.
En aquest document es constata el creixent paper de les regions en la construcció europea, i s'exigix un enfocament de les polítiques que tinga en compte la realitat regional.
Es demana el reforçament de les polítiques de cohesió i es reivindica un finançament adequat per a les regions europees.

Pròximament, la vicepresidenta del Consell els donarà complida informació d'aquesta acció en una compareixença que ella mateixa ja ha sol·licitat.

Cal ressaltar també que, en l'última sessió plenària del comité, la Comunitat Valenciana es va sumar activament a la petició de totes les regions espanyoles i d'altres països del sud d'Europa perquè en cap cas es sancionen les nostres regions ni es bloquege la transferència de fons estructurals per les desviacions que s'hagen pogut produir en les exigències del compliment dels compromisos de dèficit públic per part dels estat o que, en tot cas, que les sancions siguen equivalents a zero euros.

Esta petició va rebre un ampli recolzament en el ple del Comité de les Regions i ha sigut traslladada a la Comissió Europea, al consell i al parlament, que també recentment s'ha pronunciat en esta mateixa línia.

Al llarg dels últims mesos, la representació valenciana en el Comité de les Regions ha aportat, decididament, la visió valenciana als processos de consulta legislativa i dels diferents dictàmens temàtics, intervenint i presentant esmenes en dictàmens com: el paper de l'economia social, més enllà dels indicadors del PIB, protecció de refugiats, lluita contra la radicalització i l'extremisme violent, etcètera.

A més d'açò, els membres de l'intergrup de l'automòbil van acordar triar, per a la presidència d'aquest organisme, la comunitat i, en el seu nom, el molt honorable president de La Generalitat.
Aquest és, sens dubte, un espai important per la transcendència estratègica de la indústria automobilística en la nostra terra.

La nostra comunitat participa també activament en l'intergrup de salut, en què tenim la vicepresidència.
I té una presència rellevant cada any en la setmana europea dels coneguts com open days, que és un important fòrum de debat regional europeu i d'intercanvi de bones pràctiques i experiències.

Una altra de les qüestions que se'm plantejava també per a la compareixença era el tema dels mitjans de la Generalitat valenciana a Brussel·les i, en concret, de la Fundació Comunitat Valenciana Regió Europea.
Esta fundació, que, com saben, ja té uns quants anys, és un eficaç instrument de La Generalitat per tal de contribuir a la representació dels interessos valencians i fer possible la nostra presència davant les institucions, com el citat Comité de les Regions, el mateix Parlament Europeu, la Comissió Europea, el Consell Europeu o la representació permanent de l'estat espanyol a Brussel·les.

A més d'açò, l'oficina.
.
.
, la fundació, en este cas en la seua oficina de Brussel·les, organitza i promou constantment agendes institucionals i reunions d'alt nivell a Brussel·les per a nombrosos responsables de La Generalitat i d'altres institucions valencianes que permeten recaptar i intercanviar informació i participar activament i influir en les decisions comunitàries a tots els nivells.

He de dir-los, evidentment, que eixa oficina, la fundació, és de tots els valencians i, per tant, està al seu abast i a la seua disposició per a, en eixe sentit, qualsevol plantejament que vostés necessiten a l'hora de fer gestions en l'àmbit comunitari.

Tot això he de dir que es realitza gràcies a un enorme esforç dels seus tècnics i empleats, que tenen.
.
.
Esta oficina, he de dir-ho, té una mínima dotació de mitjans humans i materials que, en l'actualitat, he de dir-los que es limita a tres tècnics -una recentment, per cert, incorporada, després d'un període en què ha estat fora-, un administratiu i un becari.
I, evidentment, serà necessari ampliar-la un poquet més, degut, evidentment, a eixa escassesa de mitjans i també, evidentment, de les limitacions -que, evidentment, en seran moltes- del marc legal actualment vigent.

Però, en general -i això m'agradaria ressaltar-ho-, el conjunt de La Generalitat ha d'assumir, en la seua cultura, que els afers europeus no són hui en dia política exterior o d'un departament concret.
Estem davant d'unes polítiques que inevitablement han d'orientar la visió estratègica de totes les institucions valencianes i estan ja indissolublement unides a la gestió quotidiana de tots els departaments del govern que hauran de comptar inevitablement també amb personal especialitzat i assignat a les polítiques, programes i fons europeus.
A la conformació d'aqueixa visió estratègica ha de contribuir, sense dubte, el comité valencià per als afers europeus, del qual també el Grup Popular em demanava explicacions.

Este òrgan, precisament, s'ha creat amb eixa visió d'aportació estratègica i està contemplat, com saben vostés, en l'article 61.
5 del nostre vigent Estatut d'autonomia i es va crear a posteriori amb una llei de 20 de novembre de 2009, que només es desenvolupà molt parcialment.

Aquest comité es va constituir en 2013 i a l'any següent va acordar l'elaboració d'una proposta d'estratègia de la Comunitat Valenciana davant de la Unió Europea, en el període 2014/2020, que no va arribar a adoptar-se.
Esta delegació vol traslladar el seu compromís de rellançar el comité per al que serà necessari el nomenament de quasi la meitat dels seus membres que per diferents causes van cessar en el últims anys i així mateix crec sincerament que hauria de considerar-se una presència més rellevant en la societat civil valenciana.

Una vegada es produïsca la renovació de l'organisme serà imprescindible continuar els treballs iniciats per a l'elaboració del posicionament estratègic de la Comunitat Valenciana a Europa.
No obstant això, serà imprescindible l'actualització i revisió de l'esborrany de 2014, donat els ràpids i profunds canvis que s'han produït en l'àmbit europeu des de l'aleshores i els nous reptes que ara apareixen en l'horitzó.

A més de tot açò, la presència valenciana a Brussel·les exigeix tenir molt en compte el paper dels nostres diputats en el Parlament Europeu, que exerceixen gran influència en els processos de decisions pel que els proposem també millorar la comunicació, la consulta i la coordinació amb ells, no solament per part de la delegació sinó, sincerament, també crec que per part d'estes Corts i en concret d'esta comissió.

En aquest sentit, en l'acció política en l'àmbit europeu té molta relació la nostra capacitat en poder treballar units i teixir consensos el més amplis possibles.
Eixos consensos són fonamentals per a reforçar la nostra capacitat d'influència per a la defensa dels interessos de la nostra comunitat i per adoptar la nostra visió valenciana, des d'una actitud constructiva y propositiva, per a la construcció del futur europeu comú.
Perquè en l'àmbit europeu, més enllà de la dialèctica esquerra-dreta, que està molt accentuada sempre en l'àmbit estatal i autonòmic, i és normal, en l'espai europeu actuen amb força les contradiccions nord-sud i est-oest, que és imprescindible comprendre també i donar resposta per tal de poder actuar amb èxits.

Senyores i senyors diputats, tenim reptes comuns importants en els quals la veu de la comunitat ha d'estar especialment present, perquè ens concerneixen directament i jo ara, davant vostés, volguera ressaltar alguns d'ells.

En primer lloc, és necessari aprofitar totes les potencialitats del pla d'inversions per Europa, més conegut com a pla Juncker, i particularment de la concreció dels fons europeus per a les inversions estratègiques, de manera que arribe a l'economia real valenciana, especialment a les xicotetes i mitjanes empreses i a àmbits claus del nostre desenvolupament, com ara pot ser l'educació.

En segon lloc, hem d'avançar-nos a les conseqüències del brexit i prevenir les seues conseqüències.
La dimensió de les relacions humanes i econòmiques del Regne Unit amb la nostra comunitat té característiques estratègiques i afecta de manera potencialment determinant a aspectes claus, com ara el comerç, el turisme, les conseqüències de la depreciació de la lliura esterlina, la lliure circulació de les persones, els drets laborals, el dret a la protecció social i sanitària dels residents, la reducció dels fons europeus, etcètera.

Recentment, la primera ministra britànica, Theresa May, ha anunciat que la pròxima primavera el Regne Unit té previst sol·licitar l'activació de l'article 50 del tractat de la unió amb el que començarà un procés sincer en les seues conseqüències finals, que podria concloure aproximadament en el termini de dos anys.

El Consell ja manté contacte amb representants oficials britànics per tal d'analitzar les preocupacions i les possibles conseqüències d'aquest procés i, en tot cas, realitzarà un seguiment especial de la matèria a través de la comissió interdepartamental per a la Unió Europea que té el govern.

En tot cas, la voluntat del govern valencià, i vull que quede molt clara, és preservar els drets fonamentals dels residents britànics en la nostra comunitat i dels treballadors i treballadores i residents valencians en territori britànic, les relacions econòmiques i comercials, l'activitat turística i tots aquells aspectes positius que l'actual relació estratègica té amb el Regne Unit.

En tercer lloc, la situació de pobresa d'àmplies zones d'Àfrica, l'agreujament de les tensions en part del Mediterrani sud, el terrorisme i la guerra de Síria han provocat un greu patiment humà i èxodes massius cap a les fronteres europees.
La nostra comunitat ja ha proclamat el seu compromís amb una resposta a les immigracions, plenament fonamentada en el respecte als drets humans i la seu voluntat de contribuir activament amb l'atenció de les persones migrants i refugiades.

Per altra banda, en els pròxims quinze anys el 90% de la demanda global es generarà fora d'Europa, per la qual cosa apareixeran noves oportunitats perquè les nostres empreses valencianes puguen exportar i competir.
No obstant això, aquesta realitat impulsarà lògicament nous tractats comercials internacionals, alguns dels quals es negocien en l'actualitat.
En aquest context, serà necessari assegurar-nos que tinguen estos tractats en consideració els interessos valencians i els nostres estàndards laborals, mediambientals, de seguretat alimentària i de dret dels consumidors.

A més a més, les institucions europees, en les quals s'ha d'escoltar-se la nostra veu, va ser també molt rellevant el reforç del treball bilateral i multilateral amb altres regions.
Per açò, ens proposem rellançar les relacions interregionals, principalment en l'àmbit europeu, amb aquelles regions amb les quals ja hi ha una llarga tradició, com ara Renània-Palatinat, i amb unes altres que s'han desenvolupat en els últims lustres, com són Saxònia-Anhalt o la regió de Hèlsinki- Uusimaa.
Aquesta cooperació aporta informació i coneixement en matèries essencials, com el comerç, les inversions, la cultura, l'educació, les polítiques d'ocupació i, per tant, és un instrument que contribuix al desenvolupament econòmic i social de la nostra comunitat.

Senyores i senyors diputats, estem en un moment crucial per a Europa.
Els desequilibris i la desesperació que la crisi i la resposta donada han provocat han aguditzat les contradiccions i han generat la inquietud i la desafecció d'amples capes de la població respecte del projecte europeu.

Tot açò ha tingut com a conseqüència l'aparició de fenòmens que estan tensionant i dividint les nostres societats i impulsant processos de desintegració molt preocupants.
Però Europa és vital per a la nostra comunitat, no solament pel progrés que la nostra pertinença a la unió ha aportat en el passat sinó perquè és un entorn imprescindible per a la Comunitat Valenciana des del punt de vista del nostre progrés econòmic, la nostra qualitat de vida i els nostres valors col·lectius.

Un repte d'aquesta dimensió exigix respondre a una atenció i uns recursos que estiguen a la seua altura i fan necessaris amplis consensos que ens enfortisquen i ens donen l'oportunitat que una visió valenciana tinga la força i, per tant, l'oportunitat real d'influir en el futur de la unió, que al final és el de tots nosaltres i de les futures generacions de valencians i de valencianes.

Espere amb això haver donat complida resposta a les seues exigències i quede, evidentment, a la seua disposició.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Calabuig, per la seua exposició.

A continuació, té la paraula per un temps màxim de huit minuts, el Grup Parlamentari Popular.

El senyor Bertomeu Vallés:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, també, al senyor secretari per la compareixença.

En primer lloc, vull dirigir-me a la presidència per d'alguna manera manifestar també el nostre malestar per l'absència de convocatòries d'esta comissió.
Perquè efectivament, conforme ha dit el secretari i aixina s'ha entés de la seua exposició, els assumptes europeus ja no són assumptes exteriors, són assumptes totalment involucrats dins de la nostra vida.
I, per tant, qualsevol cosa que es faça dins de la Comunitat Valenciana pot tindre una influència al respecte en Europa i viceversa.

I, per tant, sí que demanaríem que a partir d'ara hi haguera una major regularitat en el que són les reunions d'esta Comissió d'Afers Europeus, perquè entenem que és molt important que hi haja eixa comunicació fluïda i que, per tant, com a mínim, com a mínim que hi hagen quatre reunions a l'any i si poden ser-ne més, perquè hi ha assumptes d'interés, que també es puguen aprofitar aquí en Les Corts totes les possibilitats que sí que hi ha.

Respecte de la compareixença del senyor secretari… (Remors)

La senyora presidenta:

(Inoïble) … observació, li agraïsc el suggeriment, prenem nota i el compartirem amb el representant del seu grup, que és amb qui fins ara hem estat treballant a l'hora de fixar la data d'estes comissions aixina com els punts que formen part de la comissió.

El senyor Bertomeu Vallés:

Respecte de la compareixença del senyor secretari entenem que tampoc és bo que haja passat el temps que haja passat des de l'inici de la legislatura, han passat ja quasi quinze o setze mesos, abans que hi haguera ací una sèrie de compareixences com la que avui amb tot l'interés hem seguit.
Perquè precisament, pel que acabe de dir, i és que aquí a Les Corts hem de tindre una informació, però no per la premsa sinó directa, respecte del que es fa per mig del Consell i les seues delegacions, tant ací a la Comunitat Valenciana com a Europa, per a poder disposar nosaltres com a diputats de les ferramentes que puguen, en primer lloc, posar a la disposició del Consell el nostre recolzament i, al mateix temps, poder desenvolupar la nostra labor d'oposició que hem de fer sempre com a control i fiscalització del que està fent-se per part del Consell de la Generalitat valenciana.

Jo crec que mos ha contestat a moltes de les qüestions que havíem plantejat i li agraïm l'esforç que s'ha realitzat.
Sí que tenim alguna informació més respecte amb quins mitjans compten, ja sabem respecte del personal quin són els mitjans que compten, considerem que són uns mitjans que podem millorar-se en el futur.
No sabem molt bé quines són les gestions que s'han realitzat en els últims setze mesos, sí que mos ha dit hui, mos ha fet un poc una pinzellada del que s'ha fet, però mos agradaria tindre un poc més el detall.
I si no és possible en una compareixença sí que li demanaríem que mos fera arribar pel conducte que estime convenient tota aquella informació que a tots els membres d'esta comissió puga ser d'interés.

I, fonamentalment, també, quins són els resultats obtinguts en cada una d'eixes gestions, quines són les actuacions previstes, que també ha comentat moltes d'elles.
I, en fi, que tot això al final ens porte a poder fer una política totalment incardinada dins el moment present en el que efectivament no hem de mirar tant el que es decidisca i faça a Madrid sinó, sobre tot, el que es decidisca i es faça a Brussel·les que mos afecta molt i de manera molt directa.

Per tant, des del nostre punt de vista, sí que creiem que el que ha dit ací avui respecte de les conseqüències del brexit és important.
És cert que el president va dir en el plenari de Les Corts alguna cosa al respecte.
Però és un assumpte de tanta rellevància, de tanta transcendència i que pot afectar tant els ciments de l'economia valenciana que requerix d'un estudi molt seriós i requerix de portar endavant les reunions que calguen per a què la nostra economia no es veja perjudicada i, per tant, els nostres ciutadans a través de la pèrdua eventual de llocs de treball puga vore's perjudicada.
Perquè tots saben que el turisme és un dels pilars fonamentals de la nostra economia i tots sabem, trobe que de manera prou evident, que els britànics són els més nombrosos quant a eixe turisme.

Per tant, les conseqüències que mos pot portar una decisió com la que s'ha pres, lamentablement, a Europa respecte de la eixida del Regne Unit del que és Europa, s'han d'analitzar i s'han d'intentar mitigar el màxim possible.

Des d'eixe punt de vista, ja li oferim el nostre recolzament per a tot allò que puga ser imprescindible i, al mateix temps, per a poder analitzar totes eixes conseqüència per a què siguen les menor possibles a la nostra comunitat.
Que, evidentment, la nostra comunitat no té els mateixos interessos que puguen tindre altres comunitats del centre d'Europa o del nord d'Europa, que segurament no es voran afectades com puga vore's afectada la Comunitat Valenciana al respecte.

Bé, també hi han altres qüestions que voldríem comentar-li respecte d'una sèrie d'actuacions que hem vist, concretament la setmana passada, que mos va cridar molt l'atenció, que entenem que la seua labor, tant la seua com a secretari, com la de tot el Consell, el que busca és un objectiu clar i fonamental, que és la defensa dels interessos dels ciutadans, i al mateix temps també de les empreses de la Comunitat Valenciana.

Per això, mos van cridar molt l'atenció les declaracions que va fer la setmana passada la vicepresidenta respecte d'una multa que pareix ser que segons les seues manifestacions, estava clara, respecte de les subvencions o diners, o els avals, que en el seu dia pareix ser que els varen fer als clubs esportius, tant al València, l'Elx i l'Hércules.
I respecte d'això, voldríem preguntar-li si vosté sap, si té coneiximent pel seu càrrec i per les seues accions i activitats en Europa de si ja existix una sanció en eixe procediment, o no hi ha una sanció.

Si per tant es tracta d'un procediment obert o ja està tancat.
De si hi ha sanció, en quina quantia i com poden vore's afectades les entitats esportives valencianes respecte d'això.
I també que ens done, si pot, una explicació respecte d'eixa afirmació que va fer la vicepresidenta que no es pensa recórrer eixa sanció, en cas que s'haja produït.

Perquè una de les qüestions que nosaltres entenem és que en la defensa dels interessos i drets dels ciutadans i de les empreses s'han d'esgotar totes les vies que jurídicament estiguen al nostre abast.
I si evidentment recórrer una sanció és una de les vies que està al nostre abast, no entenem com ja d'entrada i de manera totalment, entenem que precipitada, ja es puga renunciar a exercir eixe dret de defensa, i per tant eixe dret de recurs.

I bé, ja per acabar, doncs agrair-li de nou la seua compareixença, també dient-li que entenem que seria prou productiu que tots els membres d'esta comissió tingueren coneiximent in situ tant de les oficines que puguen haver-hi ací en la Comunitat Valenciana com en Brussel·les de tot el que es fa, perquè és la millor manera que puguem després entendre que és el que es pot fer.
No només el que es fa, sinó el que es pot fer.
I que, en fi, li deixem també caure eixa idea que seria convenient que també puguérem conéixer de primera mà el que es fa a Brussel·les.

Moltes gràcies.

(La presidenta intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, para esta comparecencia estuve leyendo material y material, informes e informes.
Y lo que está claro es que hay una crisis del proyecto europeo, esa desafección por Europa es causada por la pérdida del sueño europeo, que era un sueño de una Europa en donde la gente no tenía que tener miedo a la pobreza, a la desigualdad, a le exclusión, al paro.
Esa es la causa de esa desafección, y si no se cambia la política de austeridad, poco podremos hacer para renacer este proyecto europeo y que la gente de a pie vea la Europa con una opción de futuro, y no como un pasado que lo atenaza.

Con relación a esto, querría comentar, dentro de esto, lo que ha dicho que el comité de regiones europeas, que es un organismo que está adquiriendo cada vez más importancia, no termina de ser escuchado como corresponde.
Hay 277 regiones en Europa, y cada una tiene unas señas específicas y problemas diversos.
No es obligatorio para la mayoría de las cuestiones que se consulte al comité de regiones, como sí se consultan otras cuestiones, cuando haya políticas macroeconómicas o políticas sociales que pueden implicar a las regiones.

Es decir, no tiene obligación de informar.
Por lo tanto, esto que ha dicho que en el comité de regiones la posición valenciana ha dicho que no se tomen medidas de castigo si hay incumplimiento de los objetivos del déficit, eso puede ser un brindis al sol.
Puede ser un brindis al sol que haya mucho asentimiento a nivel de una comisión, pero que no sea operativamente eficaz, porque seguimos teniendo el problema de que todos los fondos estructurales y demás están condicionados a que se cumplan los objetivos de déficit.

No hay ningún compromiso en donde se pueda hacer…, se oiga a la comisión de regiones.
Entonces, me interesaría ver si en la actualidad los compromisos que había adquirido la Comisión Europea en los proyectos, especialmente los de cohesión social, tienen problemas para cobrarse en el futuro.
Porque está el compromiso de pago, pero que después está el pago efectivo, siempre y cuando cumpla los objetivos y la Comisión Europea no elabore un informe negativo, y que si no cambia el déficit, se pueden congelar las ayudas.

Por lo tanto, esto es un problema muy importante.
Una de las cuestiones más importantes es el problema que hemos tenido con la cohesión social.
Es que estoy viendo el discurrir del tiempo… Me interesaría a ver si pudiera haber más concreciones de los planes de cohesión social, que ha dicho, el plan Juncker.
Cómo afecta el plan concretamente a la política de empleo juvenil.
Cuánto toca al País Valenciano.
Cómo se está distribuyendo.
Porque el marco de financiación plurianual 2014-2020 ya llevamos dos años transcurridos.

Entonces, me interesaría concretar esto, cómo se ha hecho, las posibilidades que marca con el desarrollo rural, que es un problema real que está teniendo la zona del interior del País Valenciano.
Si se han aprovechado los desarrollos locales participativos, dentro de los programas europeos.
Los planes contra discriminación e integración social, si se han cogido en el País Valenciano.
La economía sostenible, ciencia e innovación,

Es decir, todo esto en términos del País Valenciano.
Porque yo cuando he intentado ver con las documentaciones de la Unión Europea, Acuerdo de Asociación de España 2014-2020, Guía de Proyectos y Fondos Europeos 2014-2020, bien, no estaban desglosados, salvo algunas ciertas partidas.
Entonces, nos interesaría que pudiera aclarar un poquito más en detalle estas cuestiones que tanto afectarán a la cohesión social y la importancia que desde Podemos le damos a eso.

Gracias.

(La presidenta intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor Woodward Poch:

Sí, buenas tardes.

Agradecerle la presencia en esta comisión.

Y me gustaría resaltar una serie de puntos.
En su intervención, más o menos ha llegado a exponer que existía un plan estratégico 2014-2020, que nunca se llegó a llevar a cabo.
Pero también ha dado a entender como que están planificando un nuevo plan para llegar a ese 2020.
Nos gustaría saber realmente, porque sí que ha detallado muchas cosas, pero parecían que eran todas a partir del 2020.
El plan de trabajo exacto, exacto no, pero si tienen previsto un plan de trabajo específico para este 2016 y el próximo 2017.

También, cuál es el plan para incrementar el prestigio y la credibilidad de la Comunidad Valenciana, tras las sanciones, las distintas advertencias que se han ido produciendo a lo largo de estos últimos años por parte de las instituciones europeas.

Me ha gustado mucho que hablara del tema del brexit, la preocupación que existe.
Lo que pasa es que también entendemos que debe ser complicado aún avanzar tipos de soluciones, porque no sabemos si serán convenios bilaterales entre la Unión Europea y el Reino Unido, país España con el Reino Unido, o directamente la Comunidad Valenciana con el Reino Unido.
Pero esperemos que podamos saberlo tan pronto hayan salido de la Unión Europea.
Porque en estos momentos aún no han salido.

Como decía mi compañero del PP, el tema de los clubs de fútbol la preocupación que existe por si tenemos aparte que devolver…, o tengan que devolver el dinero los clubs de fútbol, sabiendo la situación que tienen, si hay algún tipo de sanción.

¿Cuál es su opinión acerca del posible bloqueo de fondos europeos a España, por el posible desvió del déficit que se producirá en 2016?
Y más concretamente, ¿cómo pueden influir o cree usted que pueden influir en la Comunidad Valenciana?

Hace una semana se produjo una reunión con el secretario autonómico de Educación e Investigación para explorar nuevas líneas de financiación educativa a través de fondos públicos europeos, y también me gustaría si se ha podido trabajar algo en este aspecto, y cuáles serían posibles vías para ello.

Y también, no por el tema de reunión de la comisión, porque entendemos que no ha sido un problema de la presidencia de la comisión, pero sí que nos gustaría que, sin tener que instarle, usted mismo pudiera venir cada seis meses a la comisión por petición propia, y nos pudiera dar cuenta de la gestión que está realizando, y también saber o conocer la tarea que realiza tanto en Bruselas, como cuando está aquí respecto a la relación de la Comunidad Valenciana con la Unión Europea.

Hay una cosa que ha explicado, ha esbozado el tema de los recursos humanos de la oficina.
También si tiene algún plan o algún tipo de… Porque ha dicho que le gustaría o sería necesario incrementar los recursos humanos.
Si tiene algún plan al respecto, para poder incrementar esos recursos humanos de la oficina.

Y de momento, pues todo esto.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Woodward.

I ara té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, per un màxim de quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Molt benvingut, senyor delegat del president pels afers europeus.
Li agraïm molt la seua explicació, el seu recorregut per tots els reptes que tenim davant nosaltres en aquesta realitat canviant a Europa, i a nivell global, a nivell local, a nivell regional.

Una de les qüestions que crec que és important és un poc eixe diagnòstic de context d'eixos reptes.
Per una banda, el viratge neoliberal de la Unió Europea en els últims anys.
Per una altra banda, tot el tema dels tractats d'associació econòmica que o bé s'han negociat i estan a punt d'aprovar-se, s'han aprovat o s'estan negociant.
Tot el tema del desafiament que suposa el canvi climàtic i fer una política per al manteniment i la recuperació de la biodiversitat.

Les oportunitats que pot suposar per a la nostra economia els plantejaments d'economia circular.
La inversió social, la necessitat d'abundar en una societat del coneiximent.
Les qüestions vinculades als drets humans i també polítiques estructurals de la Unió Europea, tant en inversions com, per exemple, la política agrària comuna.

En eixe context, necessitem que la Comunitat Valenciana ens posicionem, que els valencians i les valencianes ens posicionem des del nostre xicotet país de cara a Europa i de cara al món.
Per això, una de les qüestions que comentava de la revisió, la reelaboració de una estratègia europea del País Valencià davant tots aquestos desafiaments, el brexit, que és un tema preocupant i que se'ns ve damunt, considerem que eixe és un dels elements importants i estratègics de cara al futur.

Un poc si ens podria comentar com es va a articular aquesta reelaboració de l'estratègia europea del nostre territori, de la nostra societat.

També una altra qüestió que ha esmentat és el tema del Comité Valencià per als Afers Europeus que des del nostre punt de vista requerix una revisió en profunditat quant a renovació i a organització del treball perquè siga efectiu.

I, després, el tercer tema que ens agradaria que ens donara un poquet més d'informació és sobre totes les qüestions vinculades al treball ardu -que sabem que s'està fent dia a dia- per a recuperar la reputació quant a ser un govern, unes institucions, les valencianes, que funcionen amb eficàcia i que funcionen amb honradesa, i poder alçar aquesta hipoteca reputacional que hem rebut (soroll de papers) com a herència dels governs anteriors i de decisions mal preses que ara es traduïxen en sancions, en manca d'oportunitats i de poder accedir a mecanismes de finançament, a mecanismes que ens podrien ajudar molt de cara a poder finançar inversions, a poder invertir més en economia social, en infraestructures, en millora de la qualitat social i ambiental de tots els valencians.

Bàsicament, eixes tres qüestions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Ferrer.

A continuació, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, presidenta.

Benvinguts a aquestes Corts, felicitar-lo pel seu nomenament.

També, fer una puntualització sobre l'aportació que ha fet el Partit Popular de l'assiduïtat d'estes reunions, ¿no?
Doncs, sols recordar que aquesta comissió en l'anterior legislatura era una comissió legislativa i que el Partit Popular la va eliminar com a tal.

Per tant, per a ser ètic amb el que estem dient i amb el que estem plantejant de la importància de la Comissió Europea, que sabem que és important, el Partit Popular no ho va tindre en consideració quan el Partit Socialista en l'anterior legislatura.
.
.
, i va votar en contra que s'eliminara com a tal.

Agrair-li també al Partit Popular el to constructiu que s'ha utilitzat en tota la seua intervenció, creem que les compareixences han d'aprofitar per a construir i per a aportar.
Per tant, també li ho agraïm això al Partit Popular.

I dir-li al senyor Calabuig que, lògicament, no va a tindre fàcil la seua escomesa, és un treball molt complicat perquè és cert que la imatge de la nostra comunitat a Europa doncs ha estat deteriorada en els últims temps pels escàndols, per la corrupció i també per una mala gestió dels recursos que van vindre del govern anterior, que això ha fet que perdérem credibilitat davant de les institucions, davant dels països europeus, i que a la fi això va a costar moltíssim de recuperar i que devem de recuperar.

Per tant, jo tan sols vaig a fer-li un prec i dos preguntes, i el prec és que treballe per a recuperar eixa credibilitat d'una comunitat autònoma que sempre ha tingut un potencial per a ser un referent a Europa; que treballe per fer vore que en les institucions, les empreses, els col·lectius i els seus ciutadans no tenen res a veure amb els que hui en dia estan sent jutjats i alguns d'ells condemnats; que treballe per donar a conéixer que som una comunitat que aposta per l'honradesa, la transparència i que té capacitat d'emprendre i innovar i, sobretot, té il·lusió per créixer amb sostenibilitat, que compta amb gent activa i preparada per a participar (soroll de papers), dialogar i fer col·lectivament el present i el futur, una nova comunitat; que volem una Europa renovada, que siga pròspera, que siga integradora i respectuosa amb els drets humans.

Necessitem ser altra volta referència d'Europa però esta vegada per fer les coses bé, i -com ha dit vosté- necessitem tindre una visió estratègica que a Europa hui en dia és important en tota la gestió diària la nostra comunitat.

Per tant, compartim l'afirmació que ha anat fent al llarg de tota la seua intervenció de la transcendència del temps que vivim, que compartim l'anàlisi i la visió de la societat sobre un nou projecte europeu.

I respecte a les preguntes que li volíem fer, eren molt concretes, i eren sobre què pot suposar que el nostre president -millor dit-, que la nostra comunitat tinga la presidència de l'intergrup de l'automòbil per a la nostra comunitat, i també si estan normalitzant-se les relacions amb Europa després que la directora general de fons europeus advertira de la possible afectació de subvencions, o de fons europeus, en projectes que estan sent investigats hui en dia per temes de corrupció.

Res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Briet, i també a totes les diputades i diputats per atendre's al temps reglamentari.

A continuació, té la paraula, de nou, el senyor Calabuig per a respondre als comentaris, preguntes o suggeriments que els diferents grups parlamentaris li han formulat.

El senyor delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes:

Molt bé.

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Moltíssimes gràcies també a tots els grups per totes les seues intervencions que, sens dubte, han sigut molt constructives, positives i, a més, crec que en tots els casos n'hi ha un denominador comú, i és la voluntat clarament de donar resposta al repte europeu des de la consciència que, efectivament, es tracta de qüestions que són essencialíssimes.

Jo, per això, al principi de la meua intervenció d'abans els agraïa que s'hagen apuntat a esta comissió, pense que és molt important, i ho dic des de la posició d'una persona que ha estat en el seu lloc i que sap perfectament que en un moment determinat a vegades et diuen, Â«bé, doncs, la Comissió d'Afers Europeus, tu fixa't i talÂ», doncs, no, és molt important realment.
O siga que crec que ho hem fet correctament.

Jo, respecte dels detalls, evidentment hui no podia donar tots els detalls però sí que li puc dir que, i un poc també resposta a alguna de les altres qüestions que s'han plantejat ací, he de dir que moltes de les coses que es fan o que està fent la fundació o el que fa la nostra oficina a Brussel·les són coses que s'ha parlat i s'han decidit fa molt de temps, perquè la Unió Europea té processos de presa de decisions molts llargs.
Després tractaré també al representant de Podem en eixe sentit, li faré una explicació concreta d'estes qüestions.

Els processos de presa de decisions són molt llargs perquè són processos en els quals es tenen en compte les opinions de molts organismes i de tot el que allí li diuen el stakeholder, és a dir, tots els que tenen alguna cosa a veure amb la decisió que es va a prendre.
I fins que tot el món no ha parlat, fins que totes les institucions no han dit la seua, normalment no es pren una decisió o no es pren un projecte -diguem- de tipus legislatiu.

Per tant, és evident que la fundació bàsicament el que ha fet és desenvolupar una estratègia que es va plantejar ja fa uns anys i que ha continuat treballant en eixa línia.

De totes maneres, em prenc nota i evidentment estem absolutament disposats a traslladar-li tota la informació concreta, de totes les actuacions concretes que s'han fet, que són evidentment innumerables perquè -com li he dit- la fundació fa diverses coses; en primer lloc, per exemple, en el canvi del Comité de les Regions dóna suport a qui és el representant en el comité a la Comunitat Valenciana, en este cas és el president i jo que sóc el seu substitut, i evidentment allí n'hi ha constantment comissions, reunions, activitats.
Li puc dir, per a fer-se una idea de l'immens treball que fan, o siga, normalment la quantitat de reunions és pràcticament inabastable, realment és inabastable, cal determinar molt bé on volem concentrar els nostres esforços perquè és inabastable, o siga, l'àmbit europeu és inabastable.

I per això li dic que, realment, la fundació amb els mitjans que té tan absolutament reduïts fa un esforç doncs molt important realment a l'hora de poder atendre tots els fronts que s'obrin allí.
Però, de totes maneres -com li dic-, jo evidentment li passaré absolutament tota la informació.

I en relació als resultats obtinguts, cal entendre que els resultats en l'àmbit europeu no són immediats.
Jo li puc dir una anècdota de quan era membre del Parlament Europeu fa molts anys, que a vegades li ho explicava aquí a algun periodista i li deia, Â«s'està debatent això i tal, i no sé què, i jo crec que és molt important no influirÂ»; i a la millor el periodista em deia, Â«¡ah!
, molt bé, però això, ¿quan passarà?
; i jo li deia, Â«¡home!
, jo crec que això serà una realitat d'ací cinc anysÂ»; i em deia, Â«doncs d'ací vint anys vinga vosté i m'ho contaÂ»; i jo li deia, Â«ja, però és que ja estarà deciditÂ».

És a dir, ara és molt important en els processos europeus influir per a poder crear una opinió, és a dir, les seleccions europees són un procés que van creant una opinió i que, al final, eixa opinió sorgix.

I es busca un consens molt ampli, he de dir-li que una cosa que seria inconcebible, per exemple en un parlament d'àmbit com el nostre, és que per exemple quan un informe, una llei allí és aprovada per una amplíssima majoria i té un consens enorme doncs tot el món l'aplaudix, ¿no?
Ací, ja sap vosté que això està molt mal vist, normalment sempre és més una política més confrontativa, i allí realment són processos que necessiten -diguem- d'amplis consensos perquè allí s'està en un procés quasi constituent permanent, ¿no?
, un megaprocés constituent on els consensos normalment són absolutament essencials perquè moltes vegades el que es busca precisament, a vegades, és reivindicar la mateixa institució.
I li dic un exemple, en relació al que jo li estava diguent.

Si una posició en el Parlament Europeu té molta força perquè l'han recolzat molts grups, moltes vegades eixa decisió s'ha de confrontar amb altres institucions que li disputen la legitimitat.
Li fique per exemple el Consell Europeu, és a dir, els estats; els estats disputen moltes vegades la legitimitat al parlament que és l'elecció directa.

Per tant, la necessitat de consensos amplis està moltes vegades marcada per eixa necessitat de donar força, molta força a les decisions respecte d'altres institucions que també volen ocupar eixe espai.

Per tant, evidentment li donarem compte, sense cap dubte, de les qüestions que vosté planteja, dels resultats concrets obtinguts, però que sàpiga vosté que moltes vegades els resultats són producte d'un treball a vegades d'anys.

En relació amb el brexit, efectivament jo crec que n'hi ha una preocupació general -pràcticament tots els portaveus ho han explicat-, i és una preocupació important.

En estos moments, he de dir-li que ja la Cambra de Comerç de València va fer un informe preliminar sobre les conseqüències del brexit, i efectivament n'hi ha moltes de les que jo li he citat abans en la intervenció inicial que han de vore, evidentment, amb el tema d'exportacions, amb el tema de turisme, amb el tema dels drets de les persones.

Li puc dir, per concretar, quan li he dit que ja n'hi ha unes relacions amb les autoritats britàniques, que esta mateixa setmana hem tingut una reunió amb els representants consulars britànics per tal de vore, per exemple, la preocupació generalitzada que n'hi ha per part dels residents britànics, especialment de les persones majors que n'hi ha ací, a la Comunitat Valenciana, per la seua assistència sanitària, perquè en l'edat que tenen molts el problema que tenen és que ja saben que no podran acudir a una assegurança privada perquè no va a ser possible pagar-la per a ells.

I, per tant, la desaparició, si és que es produïx -que esperem que no-, d'eixa atenció sanitària és un tema que és en estos moments la principal preocupació dels residents, però òbviament també és una preocupació molt important per part nostra, de les treballadores i treballadors valencians que estan en estos moments en el Regne Unit.

Com saben vostés, alguns ministres han fet públicament, han expressat la seua voluntat de fer llistes, d'exigir a les empreses llistes dels treballadors estrangers i decisions que -crec- evidentment són terriblement preocupants per a nosaltres i que, evidentment, La Generalitat ha d'estar present per a defensar els interessos dels valencians també en l'exterior, i en este cas hi estarem.

Crec que, evidentment, ahí necessitem -també els ho deia abans-, jo sé que no és molt habitual però jo en este sentit, també, insistiré en el tema del consens per una raó, perquè miren vostés, al final, una part de les coses les podrem fer nosaltres, però una part de les coses necessàriament depenen de la posició que prenga el Govern d'Espanya en el Consell Europeu a l'hora de com es negocia el procés d'eixida del Regne Unit.

Per això, vullc explicar que és molt diferent si aconseguim influir perquè el brexit siga un brexit -diguem- tranquil·let, o que siga un divorci bèstia; si és un divorci bèstia evidentment això serà un problema per a tots molt greu.

Les coses, de moment, he d'avançar-los que no van bé en eixe sentit, i crec que s'han fet en estos moments, s'han plantejat posicions molt fortes que no li convenen a la Comunitat Valenciana, no dic per part del Govern d'Espanya, ho dic en general, el clima que n'hi ha que se'n vagen però que se'n vagen ja i que se'n vagen fora de tot.

És cert que n'hi ha un obstacle, que és fonamental i que és molt difícil de superar, que han vostés de saber-ho, i és que un dels elements que ha contribuït a la polarització de la campanya en el Regne Unit és precisament el tema de la immigració.
I, evidentment, la tendència en estos moments del govern britànic és precisament no acceptar la lliure circulació de treballadors en el context d'un futur acord d'associació del Regne Unit, ja fora de la unió, en el conjunt de la Unió Europea.

Això és molt greu perquè, evidentment, la Unió Europea té principis bàsics i, en eixe sentit, si no n'hi ha lliure circulació no n'hi ha lliure comerç i, per tant, evidentment, el lliure comerç haurà de negociar-se en un altre àmbit diferent al que està actualment i, per tant, això tindrà impactes importants en nosaltres.

Crec que també, en eixe sentit, per tranquil·litzar un poc, és força exagerat el que ha aparegut en alguns mitjans de comunicació en el que diu que tota esta situació provocarà que els demanem als britànics un visat com si foren una persona de.
.
.
, no sé, de Tanzània.
No és exactament així, ni.
.
.
, és molt improbable que eixos visats.
.
.
, que inclús se dia que costarien 12,5 euros, no sé què.
No, jo crec que això realment seria absurd, perquè pense vosté que tenim països dins d'Europa, com ara Noruega o Suïssa i tal, amb els quals tenim acords perfectament viables en molts àmbits.

I, per tant, el que sí hem d'esforçar-mos tots i trobar en eixe sentit la màxima força possible i el major acord possible és perquè, tant la Generalitat valenciana com el Govern d'Espanya, i aconseguir entre tots que el Consell Europeu faça un procés de negociació en el qual, sobretot, els drets fonamentals de les persones estiguen garantits i que, evidentment, tinguen els mínims impactes possibles sobre la nostra economia, que ja han començat, perquè, efectivament, la devaluació de la lliura esterlina ens genera dos problemes, que tenim menor capacitat d'entrar en els mercats britànics i en les nostres exportacions, i que, a més, els britànics que viuen ací tenen menys recursos, amb la qual cosa, evidentment, ja tenim problemes abans que se produïsca el brexit, que, com els dic, començarà a negociar-se com a molt prompte en la primavera pròxima, que és quan se farà.
.
.
se reclamarà l'aplicació de l'article 50 per part del govern britànic.

Per tant, en eixe sentit, crec que sí que seria necessari, i en això, si em permeten, done resposta també a algunes de les preocupacions que s'han fet per part d'altres portaveus, que crec que efectivament és necessari que estem molt atents.

Des del punt de vista del que li pertoca al govern, evidentment crec que seria necessari que en l'àmbit de la comissió interdepartamental se poguera fer una avaluació de tots els impactes en totes les àrees de govern, però, per altra banda, i el representant de Ciutadans ho plantejava, jo estic disposat, evidentment, que, si volen vostés en algun moment, que vingam a la comissió per a donar compte i informar de quin és el moment exacte en el qual estem i quines són els possibles escenaris en els quals ens anem a trobar i quines són les respostes que podem donar com a comunitat.
Insistisc ahí, tots podem contribuir molt a la solució d'aquesta qüestió.

També s'ha plantejat, tant per part del Grup Popular com per part del grup de Ciutadans, la situació concretament dels clubs de futbol, de com està exactament això.
Bé, en este sentit, el problema inicial.
.
.
, en fi, d'este contenciós -cal dir-ho també- és una decisió que en un moment se pren, i és d'aportar fons públics a clubs de futbol privats.
Com saben vostés, des dels principis de la Unió Europea això no és possible, perquè no se poden donar ajudes d'estat a clubs de futbol i, per tant, ahí diguem està, si volen acceptar el terme, el pecat original.
Ahí el tenim, ¿no?

Evidentment, si això no s'haguera produït, evidentment ara mateix no tindríem aquest problema, com el tenim, per cert, en altres coses, com ara la Ciutat de la Llum i altres qüestions que han quedat per ahí, que segurament se farien en la voluntat que es fera, jo no la puc valorar perquè no estava, ni era evidentment, ni és de l'àmbit de la meua decisió, però és evident que l'error legal.
.
.
, l'error polític va ser precisament en eixe sentit prendre decisions contràries als tractats de la unió.

I, a més, ¿quin és el problema que hi ha?
Els tractats de la unió són molt clars, diuen que eixes ajudes d'estat no se poden fer, però, a més -i esta és la segona qüestió-, obliguen, obliguen la Comissió Europea a actuar, perquè la Comissió Europea és la guardiana dels tractats, i així ho diu la primera línia: vostés estan ahí per a ser els guardians dels tractats.
I, per tant, si algun estat membre no complix els tractats, vostés han d'actuar obligatòriament.
No és una decisió que podem prendre o no, obligatòriament.
Si no, evidentment estaríem fent una cosa pareguda al que seria una prevaricació, del que.
.
.
Per tant, la Comissió Europea havia d'actuar.

I, en eixe sentit, ¿què demana la Comissió Europea?
Immediatament demana, per tant, que, d'acord amb els tractats, eixos clubs de futbol han de tornar a l'Institut Valencià de Finances els diners que en un moment determinat se van donar en el seu moment.

¿Què ha fet l'Institut Valencià de Finances?
Evidentment, no tenia una altra, i en això la vicepresidenta va ser clara, perquè va dir estrictament el que diu la llei.
Va dir que evidentment nosaltres no podem, no tenim ninguna opció de perdonar o no perdonar.
No tenim eixa opció.
Perquè si no, insistisc, incompliria la llei, i podia anar vosté demà i denunciar al director de l'Institut Valencià de Finances i dir: Â«Este senyor no ha complit la llei.
Â» I seria, evidentment, una decisió molt greu, que ell assumiria una gran responsabilitat si no fa això.

Dit això, també he de dir-li que la actitud.
.
.
, encara que això, si em permeten, seria convenient que ho explicara millor, i segur que ho explicaria millor, el responsable de l'Institut Valencià de Finances, però que l'actitud, també he de dir-li, de l'Institut Valencià de Finances ha estat en tot moment -i, per tant, de La Generalitat- d'acompanyar els clubs, de donar les màximes facilitats i, sense eixir-se de l'estricte compliment de la llei -que és impossible, com els dic, eixir-se-, acompanyar-los perquè les repercussions siguen les menors possibles.

Ara bé, ja li dic que inclús el València Club de Futbol, que s'ha citat ací en dos ocasions, quan ha reclamat una reavaluació dels interessos que ha de pagar, ha tingut l'acompanyament de l'Institut Valencià de Finances i l'argumentació i el recolzament en eixe sentit de l'argumentació, perquè es pensava que era justa eixa.
.
.
, diguem, eixa revaloració dels interessos deguts i se'ls hi ha acompanyat.
Altra volta és que la Comissió Europea, evidentment, ha pensat que no estava d'acord en eixa, diguem, recalculació o recàlcul d'interessos i, per tant, això he de dir-li que està ja l'àmbit judicial i, per tant, ja seran els tribunals europeus qui determinen finalment com acabarà eixa qüestió.

A partir d'eixe punt, sí que vull recordar-li dos coses.
En això vull que ho tingam tots clar, perquè, evidentment, sempre és fàcil, perquè.
.
.
, jo sé que el futbol, com les banderes, i els símbols, i les identitats i moltes coses sentimentals generen moltes passions.
Però jo crec que no deuríem.
.
.
, deuríem tractar este tema com a diputats que són vostés i representants del poble valencià amb.
.
.
, en eixe sentit, amb molta serietat i molt cura, perquè, evidentment, estem davant d'una situació en la qual La Generalitat, en este cas l'Institut Valencià de Finances, no tenia més marge que ajudar en el que fóra possible, però, en tot cas, hem de complir la llei.
I és precisament l'Institut Valencià de Finances qui ha necessàriament de fer eixa reclamació.
Li explique per què.

Perquè.
.
.
, entre altre coses, el primer, perquè tots hem de complir la llei.
Però el segon, com li dia, jo he segut diputat del Parlament Europeu, però si vosté no fa això en un moment determinat, pot passar -i passa, ¿eh?
, i li dic que passa, li assegure que passa- que en la comissió de pressupostos de l'any següent alce la mà un senyor doncs d'Àustria o d'Hongria i diga: Â«Escolte, ¿per què eixa comunitat valenciana no ha reclamat els diners que li devia a eixos clubs de futbol i tal?
Â».
Per tant, nosaltres fiquem, demanem que es fique en els pressupostos de la Unió Europea una reserva que diga que no s'alliberaran els fons de la Unió Europea a eixa comunitat fins que no complisca amb la normativa europea.

Clar, això és un risc molt greu i, per tant, el que jo vull dir és que nosaltres sempre estem obligats necessàriament a complir les lleis, perquè si no, tenim altres repercussions.

De fet, vostés han plantejat també una preocupació, en la qual ara entraré, que és evident, i és que si -i el diputat de Podem ho plantejava, i és veritat- hi ha unes normes comunitàries, per exemple, en matèria del dèficit.
Si no el complim, evidentment la Unió Europea, en eixe sentit, immediatament pren les seues decisions per a garantir el compliment dels acords que hem pres entre tots.
Perquè eixos acords.
.
.
, per exemple, el del compliment del dèficit no és que ha estat.
.
.
, no ve d'un altre planeta.
Això ho hem firmat.
I ahí està la firma.
Ens agradarà més o menys els que ho han firmat, però està firmat.
Vull dir, això és real i, per tant, l'estat espanyol, com a tal, té responsabilitat a l'hora de donar resposta a això.

Per això volia dir-los que eixa és la situació en la qual està el València Club de Futbol.
Però sàpiguen vostés que La Generalitat, dins dels marges que ha tingut, que és el compliment de la llei, clarament, i la consideració que sap que els seus clubs valencians, que, com saben vostés, en concret, a banda del València, estava també implicat, si no recorde mal, el de l'Elx i l'Hèrcules Club de Futbol, estos clubs també, sempre i en tot moment ha estat intentant, sense superar els marges de la llei, tindre, escolta, en les coses que eren justes, anar de la mà d'ells.
Però ja sap vosté que si la Comissió Europea li diu a l'IVF, Â«vosté, demane els dinersÂ», no té altre remei que demanar els diners.
Perquè si no, demà, quan l'IVF li diga, Â«escolta, que me falten 50 milions d'un programa de no sé quèÂ», dirà, Â«ja, ja, però, ¿vosté ha arreglat el que havia d'arreglar d'abans?
Doncs quan ho arregle, jo li donaré eixos 50 milions per a un programa que té vosté aprovatÂ».
Vull dir que sapigam que eixe és el joc, un poc, i per tant.
.
.

El que sí que està clar -i jo, de veres, ho recomane sincerament- és que en les relacions amb la Unió Europea no és possible, diguem, jugar un poc a fer de triler.
Perquè si no.
.
.
, perquè sempre mos enganxen.
És a dir, no pots estar per ahí, perquè al final te fan la revisió i, al final, sempre acabes perdent si no complixes les normes.

Dit això, i per tant, per altra banda, plantejar-ho jo crec que és.
.
.
, segur que és un plantejament compartit, el tema de la necessitat de vore in situ què és el que estem fent, que sàpiguen que, com els he dit, l'oficina està a la seua disposició, a la seua total disposició.
Vostés són representants del poble valencià i, evidentment, vostés tenen tot el dret a saber exactament i, per tant, estem completament oberts que en el moment que vostés estimen oportú, la presidenta de la comissió o qui siga, doncs que puguen anar allí a vore exactament què és el que es fa, tant en l'oficina, com en les institucions com el Comité de les Regions i altres on estem presents.
I, evidentment, també, jo els hi recomane també, encara que això no és competència meua, vore també els diputats europeus que estan allí, que evidentment, insistisc, tenen un paper molt important en representació de la Comunitat Valenciana.

Coincidisc, evidentment -i ho he dit des del principi- amb el representant de Podem, en la crisi del projecte europeu.
Una crisi, per cert, que és molt greu.
Quan vosté veu la situació del Regne Unit, evidentment és molt greu, però no crega vosté que quan se'n va a l'altra punta.
.
.
, cuando se va a la otra punta de la Unión Europea, cuando se va ahí a Hungría las cosas están mejor.

El otro día cerró el último periódico que tenía la oposición en Hungría y, por lo tanto, ya no hay ningún medio de comunicación crítico en el gobierno, ni lo más mínimo, con cual evidentemente estamos ante una situación muy crítica y muy complicada en el ámbito de la Unión Europea.

Como usted bien dice, era un hecho grave la situación.
Efectivamente, he querido precisamente, y coincido con usted, en explicar un poco el contexto de lo que había pasado, porque está claro que ahora estamos en un proceso, digamos, de reorientación de la Unión Europea.
Hubo en un momento determinado decisiones sobre el tema de la austeridad que fueron muy equivocadas.
Pero, ya le digo, más allá de que obviamente determinadas sensibilidades políticas seguramente ya lo habíamos advertido, pero es que es obvio que fueron equivocadas esas decisiones.
Tanto es así, como que al otro lado del Atlántico no se tomaron las mismas decisiones.
Y han salido mejor y más pronto de las situaciones críticas que nosotros todavía estamos arrastrando aquí.

Por lo tanto, efectivamente tiene usted toda la razón en el sentido de que estamos ahora de un proceso de cambio de rumbo en las políticas europeas, es un cambio lento, pero donde todo el mundo acepta que la intervención pública -en este caso, un ejemplo es el plan Juncker, ha sido también la bajada de tipos de interés- y muchas otras decisiones que se han tomado eran necesarias precisamente, porque si no, estaban poniéndose en una situación límite, entre otros, al sur de Europa y a comunidades como la nuestra.
Por tanto, está claro.

Quiero aclararle también un poco el papel del Comité de las Regiones.
Quiero decirle que, efectivamente, como usted bien ha dicho, el Comité de las Regiones es un órgano consultivo y, por lo tanto, no son vinculantes sus decisiones.
Pero quiero decirle también que eso no quiere decir que no sean importantes sus decisiones, porque en todos los procesos legislativos y en todos los dictámenes que aprueba, por ejemplo, el Parlamento Europeo, que acaban aprobando.
.
.
, las instituciones comunitarias y que muchas veces se convierten en normativa legal comunitaria, es obligatorio siempre.
.
.
, es obligatorio siempre que el Comité de las Regiones fije posición y es obligatorio siempre que el Consejo Económico y Social, donde están representados los representantes de los trabajadores y de los empresarios en el ámbito europeo, fijen su posición.
Esos dos comités siempre fijan su posición.

Por tanto, es verdad que esa posición puede ocurrir que en un momento determinado, por lo que sea, el comité correspondiente, el Comité de las Regiones o el Comité Económico y Social no quiera fijar posición.
Puede ocurrir.
.
.
, imagínese usted, voy a poner un ejemplo, pues a lo mejor en el último discurso sobre el estado de la unión del señor Juncker, hace poco más de un mes ahora, él explico.
.
.
, no llegará a un mes, bueno, hace un mes más o menos, él explicó en un momento que uno de los elementos que quería plantear, por ejemplo, era una mayor cooperación europea en materia de defensa.
Como esto es un tema que fundamentalmente corresponde a los estados, es muy probable que si llega un primer dictamen sobre esa posición, porque antes de que haya cualquier normativa -dictámenes, informes- tarda mucho en tomarse la decisión, es probable que el Comité de las Regiones en un momento determinado diga: Â«Oiga, esto no es competencia de las regiones en ninguna parte de Europa y, por tanto, yo no me voy a pronunciar.
Â» Pero, claro, la cantidad de temas sobre los que las regiones toman posición son muchísimos.

Ya le he citado en la intervención inicial que nosotros hemos presentado enmiendas en nombre de esta comunidad, por ejemplo, pues a dictámenes o informes en materia, por ejemplo, de lucha contra la intolerancia, temas de economía social y muchos otros que habitualmente, pues normalmente se presentan de acuerdo con las posiciones que tiene la Comunidad Valenciana, y eso es lo habitual y lo normal.

Y eso se puede decir: Â«Oiga, pero siendo consultivo, ¿esto para qué es?
¿Importa o no importa?
Â» Pues, mire, yo le puedo asegurar y le puedo trasmitir, no solo por mi experiencia actual, sino también por mi experiencia pasada, que sí que importa, porque los procesos de toma de decisión dentro de la Unión Europea son procesos en los que se va conformando una opinión.
Se va conformando un conocimiento, se va conformando una opinión, y esa es la opinión que al final, si usted va pudiendo influir en ella, puede definitivamente salir más cerca de lo que usted piensa o más lejos.

Lo que está claro, también es verdad, es que hay dos características: en la Unión Europea las cosas no son blanco o negro, sino que los matices son ilimitados, y las cosas en la Unión Europea no son para mañana.
Están sobre todo debatiendo lo que será nuestro futuro y el de nuestros hijos y el de las futuras generaciones.
Esas son las dos características de los procesos de toma de decisiones.
Pero ya le digo que influyen de verdad, ¿eh?
, que influyen realmente.

Yo, sinceramente, les quiero poner ejemplos prácticos de cada día, si quieren.
Pero, miren, ustedes prácticamente en ninguna casa de las que estamos nosotros ya queda ninguna bombilla de resistencia del tipo antiguo.
Todo eso son decisiones que en un momento se tomaron y, a lo mejor, pues en trescientos millones de hogares de la Unión Europea hemos cambiado todas las bombillas.

Lo que quiero decir es que efectivamente sí que va marcando, como le he puesto un ejemplo, si quieren, menor; hay otros más complejos, el euro o muchos más.
Pero quiero decirle que las decisiones que se toman cada día efectivamente influyen y dependen mucho de cómo usted pueda conseguir influir para que se acerquen más a sus objetivos, a su visión, a sus valores, a sus intereses o se alejen más.

Planteaba una preocupación, que ha sido común de otras intervenciones también, y es sobre el tema de los fondos europeos, que ahora mismo, obviamente, están vinculado, se han vinculado al cumplimiento del déficit por parte de los estados.

Como sabe usted, el Gobierno de España o el estado español, en este caso el Reino de España, como formalmente se le conoce en la Unión Europea, no ha cumplido sus objetivos de déficit a los que se había comprometido y, por lo tanto, eso ha generado, igual en el caso que le decía antes también un proceso en el que la Comisión Europea, como guardiana de los tratados, tiene obligatoriamente que iniciar un procedimiento, que luego veremos cómo termina, pero tiene que iniciar el procedimiento, y así lo ha hecho.

Como sabrán ustedes, ahí ha tenido dos fases: un primer procedimiento donde se estableció la posibilidad de aplicar una multa al estado español por ese incumplimiento del déficit, dentro del debate…, bueno, finalmente la comisión descartó esa posibilidad porque ya está claro que si ya tenemos un desequilibrio, si encima nos hacen pagar pues 2.
000 millones más o mil y pico millones más, pues el desequilibrio todavía se desequilibra más, con lo cual nos alejan todavía más de las posibilidades de cumplimiento del déficit.
Pero después surgió en un momento determinado otra corriente de opinión.
Por eso le digo que ahí las corrientes de opinión es como un proceso complejo, pero que van influyendo, donde decía, bueno, pues entonces que se aplique en lo que corresponde a los fondos que se transfieren a España.

Claro, esto a nosotros nos afecta mucho porque, obviamente, muchos de los fondos son fondos que vienen a…, regionales, y que por tanto que nos afectan a las políticas de cohesión que usted citaba y que podrían afectar.

Lo primero que he de decir, y esto es importante saberlo, es que, en todo caso, digamos, aún en el caso de que se establecieran esas sanciones que ya, como ven, y ahora le digo más en concreto, las instituciones representativas de las regiones o de los ciudadanos, como es el parlamento, ya le han dicho a la comisión que no puede hacer eso, que no lo haga; pero aún en el caso de que se establecieran, tendrían dos características: una, no serían de aplicación inmediata, es decir, empezarían a lo mejor a afectarnos eventualmente alrededor del año 2018 o 2019, vale.
En todo caso, no sería una solución óptima porque, como les digo, en la Unión Europea se deciden cosas de hoy, pero que nos afectarán mañana.
Y, por tanto, hay que luchar hoy, no hay que esperarse a 2019, porque si nos esperamos a 2019 pues, evidentemente, lo acabaremos pagando.
¿De acuerdo?
Por lo tanto, desde ese punto de vista lo que está claro es que hay que luchar hoy por evitar que esas sanciones se puedan producir.

Y, segundo, en todo caso, están condicionadas a que exista algún tipo de respuesta por parte del Gobierno de España de cómo va a afrontar ese reequilibrio presupuestario.

Este segundo elemento ya le sonará más, porque es de la actualidad más nacional, tiene como problema principal es que no hay gobierno en estos momentos, digamos, que tenga la capacidad de tomar ese tipo de decisiones en España, lo cual, evidentemente, y que está…, de hecho yo creo que ya estamos fuera de plazo, porque yo creo que se acababa el 15 de octubre, si no recuerdo mal, el plazo en el que teníamos que haber dicho, bueno, ustedes, digamos, nos advierten de la posibilidad de tener una sanción, pero nosotros como mínimo vamos a responder de cómo, de qué manera vamos a tratar de cumplir con esa exigencia que nos hace la Comisión Europea.
Entonces, éste es el momento, digamos, éste es el punto en el que estamos con esta cuestión.

Quiero decirle también que no es baladí, no es menor que el otro día, ya digo, concretamente, la semana pasada, creo que la votación, si no recuerdo mal fue el miércoles, el día 12 de octubre, el miércoles que había sesión del Comité de las Regiones, yo estuve presente, en representación de esta comunidad, se votó precisamente la incorporación de una enmienda que firmamos todas las regiones españolas y firmaron también algunas regiones de otras zonas del sur de Europa, y todo el mundo, bueno, todo el mundo no, todo el mundo nunca, pero bueno, muy mayoritariamente el Comité de las Regiones aprobó esa enmienda en la que se decía que, aún en el caso de que la Comisión Europea quisiera establecer, porque le obligan los tratados, una sanción a España, bueno, a España, a los países del sur de Europa, que esa sanción fuera equivalente a la cantidad de cero euros.

Bueno, ustedes me dirán, ya es rizar el rizo, pero, efectivamente, de esa manera, hay sanción, pero la sanción, bueno, no es de ningún euro, es decir, es una sanción, digamos, meramente formal.
Eso es un intento más, en todo caso, de presionar todos juntos por evitar precisamente que se produzca esa sanción.
Es decir, de manera que un órgano consultivo, pero muy importante, de la Unión Europea, como es el Comité de las Regiones, diga a las demás instituciones, Â«oiga, éste no es el caminoÂ».
Y además explica por qué.
Oiga, porque tenemos tasas de paro muy elevadas, porque nuestra población se ha visto muy afectada por las políticas de austeridad, porque evidentemente nosotros tenemos unos condicionantes que nos hacen muy difícil cumplir ese déficit tal y como se había previsto.
Y esos condicionantes también en los propios acuerdos están establecidos cuando se señala que cuando existen unas tasas de paro especialmente elevadas, ahora no me acuerdo exactamente el punto, lo tengo por aquí, pero no les voy a…, en fin, ahora a ver con la lectura esa que pueden decir tasas de paro muy elevadas y tal, se puede buscar, digamos, una excepcionalidad.
Se ha buscado por activa y por pasiva.

He de decirles también que hay un amplio acuerdo del Parlamento Europeo, que ahí ya es más importante, porque desde el Tratado de Lisboa el Parlamento Europeo tiene la última palabra en los presupuestos europeos.
Y, por lo tanto, evidentemente, eso hace que la fuerza de una resolución del Parlamento Europeo, apoyado por el Comité de las Regiones, es crear un clima de opinión que hace muy difícil ya realmente a la comisión lanzarse a un proceso en el cual nos acabe sancionando y bloqueando los fondos.
No es imposible, porque en realidad es su obligación formal, pero lo que está claro es que en estos momentos hay una lucha que no ha terminado, pero que, digamos, en este momento hemos conseguido que bastantes organismos, instituciones de la Unión Europea estén en ese sentido con el sentir de las regiones como la nuestra, como la Comunidad Valenciana, como el conjunto de España y otros países del sur de Europa a la hora de intentar evitar esta situación por el incumplimiento del déficit.
Que es cierto que ese es otro debate, en el que yo ya creo que no me atrevo a entrar, sobre si es razonable, si es justo que ese tipo de sanciones estén vinculadas al cumplimiento del déficit o no y si el déficit establecido es realista o no y es justo o no.
Pero eso ya, insisto, sería ya para otra sesión, que seguramente la conselleria de hacienda tiene representantes más cualificados que yo.

Finalmente, en relación con el plan Juncker, he de decirle que efectivamente el plan Juncker no es un plan estrictamente pensado desde el punto de vista de la cohesión social, no lo es.
Es un plan más bien pensado y orientado a la reactivación de la actividad económica, industrial, de Europa.
No es un plan tan redistributivo como pueden ser los fondos de desarrollo regional o el fondo social europeo, que claramente son redistributivos, son para compensar desigualdades, para cohesionar, para apoyar a colectivos que tienen especial dificultad, por ejemplo en el ámbito del empleo; pero el plan Juncker no lo es.
Fundamentalmente está orientado a mejorar la competitividad, a reactivar la actividad económica de las empresas.

Y en ese sentido quería decírselo en respuesta a su pregunta, para que sepa usted que es así.
Pero también es verdad que, como todo, pues tiene sus matices.
Y, efectivamente, aunque era un plan claramente orientado al ámbito industrial, pues el espacio, digamos, agroalimentario, por decirlo de alguna manera, de la transformación agroalimentaria, cada vez está abriéndose más camino a la hora de ser considerado como elegible, por decirlo de alguna manera, sus proyectos como elegibles también para poder entrar en el plan Juncker.

Y, por tanto, yo creo que en ese sentido el plan Juncker no va a ser en ningún caso una política de cohesión, no lo va a ser, verdad.
Pero, claro, obviamente la generación de empleo y de actividad económica, pues bueno, puede tener desde ese punto de vista repercusiones positivas.

Y también he de decirle que en gran medida es una movilización de recursos de tipo crediticio, porque el Banco Europeo de Inversiones, digamos, va a poner una gran parte precisamente de estos fondos que están destinados a facilitar el crédito a pequeñas y medianas empresas, a proyectos innovadores que generen, en fin, una modernización del tejido productivo.
Pero, evidentemente, no se trata de una política de cohesión.
En eso tiene usted toda la razón, es así.
Y quiero decirle que aunque despegues, ha habido algunos cambios, ha habido algunas ampliaciones, hay algunas posibilidades de retocar.
Pero, en todo caso, va a ser muy complicado que de cara al futuro pueda pensarse que el plan Juncker va a tener un cambio mucho más de calado, no lo va a tener.

En relación a lo que comentaba el representante de Ciudadanos sobre el plan estratégico 2014-2020, he de decirle que, efectivamente, es necesario revisarlo.
Hoy mismo estamos hablando del brexit, estamos hablando del plan Juncker, todo esto ni siquiera existía cuando empezó a elaborarse ese plan.
Y, por lo tanto, lo que yo sí que estoy dispuesto es, por supuesto, a darles cuenta, primero de la evolución, como me solicitaba el Grupo Popular, de la convocatoria del comité valenciano de asuntos europeos, y por supuesto también de cómo va la revisión de ese plan estratégico 2014-2020.

En el caso de la recuperación del prestigio de la Comunidad Valenciana, efectivamente el primer paso, de alguna manera, entiendo yo que es sobre todo superar los contenciosos que ahora mismo hay abiertos y cerrar ese capítulo.
Hay varios contenciosos abiertos.
Por ejemplo, hay…, lo que le decía de las ayudas de estado, está el tema de la Ciudad de la Luz, las TDT, los clubs de fútbol.
Hay otro expediente sobre el tema de la Sociedad de Garantía Recíproca.
Hay otro expediente abierto sobre el tema del aeropuerto de Castellón.
Y hay, de alguna manera, pues varios procesos que están ahí abiertos, que bueno, que nos gustaría desde luego contribuir a que se vayan cerrando.
Yo creo que en eso estamos todos y estoy convencido además de que…

Y en eso también les pediría, si me permiten ustedes pedirlo, pedirles en este sentido su participación.
Creo que es muy importante que los diputados en sus respectivas formaciones políticas en el Parlamento Europeo puedan contribuir también con preguntas a la comisión o con preguntas a los distintos comisarios pues sobre estas cuestiones, contribuyan también a trasladar que hay una…, en fin, una preocupación y que, por lo tanto, nos gustaría que se tuvieran en cuenta en este sentido los intereses de la Comunidad Valenciana para salir de esta situación, que nos tiene siempre con la amenaza de bloqueos de fondos, de expedientes abiertos, de sanciones, y toda esa etapa, yo creo, de este proceso.
Yo, como les he dicho antes, creo que tenemos que hacer un esfuerzo por mirar hacia el futuro, por superar esta etapa y trabajar juntos pues para que pongamos a la Comunidad Valenciana en las mejores condiciones, teniendo en cuenta los tremendos retos que desde luego pues hay ahí presentes.

Ha citado el tema del brexit, yo no voy a entrar mucho más, porque creo que ya he dado explicación.
Y en el tema de los clubs de fútbol también y del bloqueo de fondos.

Y por supuesto estoy dispuesto, y creo que lo haré -creo no, lo haré-, en pedir la comparecencia aquí, en la comisión.
Yo, como les he dicho, he sido diputado como ustedes, sé lo importante que es el parlamento y sé que muchas veces es necesario porque no es posible que nosotros, que están en el gobierno, están en el día a día, ustedes tienen un montón de temas y otras comisiones que tratar, y creo que sí que es importante que ante cualquier acontecimiento de una cierta trascendencia pues seamos nosotros los que solicitemos la comparecencia, y así lo haremos.

En relación con los recursos humanos evidentemente de la oficina de Bruselas, nosotros no podemos hacer grandes ampliaciones de recursos, teniendo en cuenta la situación en la que nos encontramos en estos momentos.
Y como usted sabe, y además las leyes nos lo impiden, pero sí que, digamos, los mínimos que ya estaban previstos, pues procuraremos cubrirlos.

Ahora bien, quiero insistirles a todos ustedes en una cuestión en la que creo que es necesario que estemos todos de acuerdo.
Y es que cuando lo citada antes, es que, cuando decimos que las políticas europeas no son políticas de un departamento o no son política exterior… Es decir, en estos momentos con la situación que tenemos de deuda, con la situación, digamos, por tanto de un presupuesto que prácticamente sirve casi para pagar el día a día, hoy en día, más que nunca, yo creo que todos los departamentos de La Generalitat necesitan asignar recursos humanos y materiales a las políticas europeas, porque no van a tener otros en un tiempo, esa es la realidad.
Y, por tanto, necesitamos expertos, necesitamos gente formada, necesitamos que haya personas que puedan precisamente moverse bien en esos ambientes, y tienen que estar en las consellerias.
Y les explico de una manera práctica por qué.
Porque en un momento determinado podemos enviar a una persona de la oficina nuestra, en Bruselas, que ya tienen…, si vieran ustedes la cantidad de palos que tocan se quedarían asombrados, porque en un momento determinado hay en un comité, por ejemplo de agricultura, donde se habla de que se va a regular la prohibición del tipo de pesticida, no sé, tal, tal.
Como no vaya una persona realmente de esa conselleria, es que…, no tenemos a Superman allí, puede saberlo, pero hay muchas cosas que lo saben los técnicos, o los políticos o los responsables que tienen a su cargo esas cosas.
Y, por tanto, esto es de todos.
O es de todos o no podremos conseguir optimizar todo el acceso a fondos, recursos e influencias, que también es muy importante en las decisiones que se tomen.

Y por eso he de decirle que los recursos humanos en todo caso se ampliarán mínimamente, los que ya estaban las convocatorias, había una convocatoria de dos personas más porque había habido varias bajas, es decir, no porque ampliemos la plantilla, sino que eran bajas de gente que pidió excedencias.
Por lo tanto, pues lo que dé, será, pero lo que queremos sobre todo es que entre todos podamos convencer a todos los departamentos que esto es un tema de carácter general.

En eixe sentit, en relació a la representant de Compromís, òbviament un dels temes més importants és la política agrària comuna.
Este és un tema que, per cert, se vorà afectat també per l'eixida del Regne Unit de la Unió Europea, que deixarà evidentment de participar econòmicament, perquè aporten, diguem, l'aportació del Regne Unit és neta a la Unió Europea.
I, per tant, evidentment, se vorà influït.
I això també necessita evidentment d'un seguiment amb una especialització pròpia, de la mateixa conselleria d'agricultura, que la té, però sé que és insuficient, perquè la pròpia conselleria d'agricultura només arribar, diguem els primers dies, ja em va traslladar la seua inquietud, no?
, pel fet que ja molt de temps, evidentment, que les plantilles estan molt limitades i que, evidentment, això és una àrea d'on arriben moltíssims recursos.
I evidentment, és molt complexa la situació, si no és possible, diguem, tindre els recursos humans formats, capacitats i dedicats a estos temes, que jo crec que a més tenen una rendibilitat impressionant, perquè és que quan tu aconsegueixes un programa que no té necessitat, doncs ja has pagat el sou d'eixe funcionari per a dos o tres anys.
Eixa és la realitat.
Com a mínim.

També ha plantejat el tema del brexit.
Jo crec que també he donat compte un poc del tema i de la revisió de l'estratègia de la Unió Europea en la Comunitat Valenciana, que evidentment estarem en contacte sobre eixa qüestió.
I, evidentment, tota la documentació està al seu abast.

I en el tema que plantejava de la recuperació de la reputació de les institucions valencianes, jo crec passa per diverses qüestions.
En primer lloc, evidentment, i el que és essencial és tancar els contenciosos que tenim, deixar clar que la Comunitat Valenciana és una comunitat que vol complir les normes, que va a fer les coses d'acord amb les regulacions que existixen i que, per tant, complim la llei i fem les coses correctament.

En segon lloc, que l'administració és una administració, en eixe sentit, que actua d'una manera responsable i que, per tant, tots els programes que té responen en temps i forma a tots els requeriments i, per tant, dóna complida resposta a totes les exigències que estan plantejades i fa tots els tràmits.

I molt important, i molt importat, aplica tots els fons que s'envien, perquè, evidentment, el que jo crec que és molt negatiu -que ha passat i seguix passant encara perquè hi han coses per ahí pendent, i no serà fàcil de solucionar d'un dia per a un altre, també no…, sigam realistes-…, però hem de tindre la tendència de no tornar fons, vull dir, no tindre de tornar fons, que no ens reclamen perquè no hi ha justificació, perquè no s'hagen aplicat.

Perquè, evidentment, quan tu t'estàs barallant per eixos fons, està clar que li'ls estàs llevant a un altre.
I si en un moment determinat no els apliques, evidentment, el problema és doble: per a eixe que no l'has deixat i per al que ha decidit que, evidentment, d'alguna manera li poden dir, Â«vosté s'ha equivocat perquè li ho ha donat a una regió que no era capaç de gastar els dinersÂ».

Per tant, per ahí nosaltres continuarem, farem una tasca, si vol, entre cometes, diplomàtica també d'explicar i de…, i de treballar.
I jo crec que, a més, el treball conjunt per part de totes les forces polítiques és també molt important, dels propis eurodiputats i de tots perquè tot el món, d'alguna manera, treballem en eixe línia.

I vullc agrair òbviament també la intervenció del representant del Partit Socialista en relació a la recuperació de la reputació i el prestigi.
Evidentment, eixa aposta per la honradesa i pel compliment estricte de la llei i per l'aplicació eficaç dels fons europeus serà absolutament fonamental.

I m'ha citat també el tema del intergrup de l'automòbil, que, com sap vosté, presidix el molt honorable president.
I, evidentment, jo crec que això també… He de dir-li que hi ha altres grups en què tenim la vicepresidència, com el cas de salut pública, que li he citat també.

Però en el cas de l'automòbil, evidentment, tenim un interés molt especial.
Segurament, estem treballant per convocar al reunió de l'intergrup de l'automòbil a finals de…, perdó, a principis del mes de desembre, aprofitant la nova sessió plenària del Comité de les Regions.

I, per cert, demà mateix tinc una reunió precisament de la Direcció General d'Indústria per tal de rellançar iniciatives, per tal que l'intergrup de l'automòbil funcione.
Ahí bàsicament el que se fa és intercanviar impressions, intercanviar…, generar propostes per tal de vore com podem recolzar el desenvolupament de la indústria de l'automòbil en el conjunt de l'àmbit europeu, però òbviament enfocat també a les nostres…, als nostres interessos concrets.

En eixe sentit, jo, si em permeten, hi ha un tema que com que òbviament la principal…, l'única factoria de cotxes que tenim és la Ford en la nostra comunitat, però que genera una activitat econòmica brutal en altres moltes empreses i tira molt d'altres empreses.

Jo volia, en este sentit, insistir en la necessitat d'un ampli consens en el tema del corredor mediterrani ferroviari.
Si eixe corredor no evoluciona raonablement, la Ford té molt limitades les seues capacitats de futur.
I m'ha agradat molt que els seus dirigents diguen que pensen estar quaranta anys ací.
Però he de dir-los també que això que a vegades es parla de Â«la ruta de la sedaÂ», em pareix molt bé, però que sàpiguen vostés que això no és un projecte turístic.
Això és un gran projecte de connexió ferroviària i per carretera de Xina amb el cor d'Europa.

I, per tant, si nosaltres no som capaços de desenvolupar amb la màxima capacitat de rapidesa i d'incorporació de…, capacitat de transport en eixe corredor mediterrani, i urgentment, serà molt difícil per a nosaltres a llarg termini seguir competint en l'àmbit europeu.
Sàpiguen vostés que en nou o deu dies arriba ja un tren des de Pequín a Viena, ho dic simplement perquè ho tingam en compte sobre si és urgent o no el fer eixe corredor el més aviat possible perquè pugam mantindre la nostra competitivitat i capacitat de poder estar en el cor d'Europa també.

Dit això, en relació…, crec que ja he contestat (inintel·ligible) …, el tema de la normalització de la situació dels fons europeus investigats.
Evidentment, quedaran coses que no se van a solucionar en un any ni en dos, sinó que quedaran…, probablement hi haurà recursos i tal, tractarem que tot es tanque el més aviat possible en una posició d'acord, d'equilibri, de garantia de voluntat de compliments.
I a més, també esgrimint el fet que la nostra comunitat moltes coses les té molt difícils de complir, perquè la nostra realitat social és té de tindre en compte també a l'hora de l'aplicació de les exigències comunitàries, perquè tenim una situació, evidentment, molt complicada.

Espere haver respost adequadament a les seus preocupacions i sempre quede a la seua disposició.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Hi ha algun diputat o diputada que demane un segon torn?
El senyor Bertomeu té la paraula, per un màxim de quatre minuts.

El senyor Bertomeu Vallés:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé.
Li he entés trobe que perfectament l'explicació respecte de la possible sanció que poguera imposar-se a Espanya pel desviament del dèficit.
I també totes les gestions que estan fent-se a tots el nivells.
Un d'eixos nivells és el comité de regions, que, evidentment, encara que siga un òrgan consultiu, té un pes polític indubtable.
I que, per tant, tots eixos esforços estan molt ben empleats.

I al mateix temps, també entenc que el que es pretén és que no hi haja sanció o que la sanció siga equivalent a zero, que és un eufemisme… És el mateix que que no hi haja sanció.
Però, en fi…

Allò important és que no se li aplique un càstic econòmic a Espanya, que incremente o agreuge ja les dificultats econòmiques que el nostre país puga estar patint per la situació que per sí mateixa comporta la realitat econòmica nostra.

Per això, precisament per això, és el que no entenc…, no entenem les declaracions de la vicepresidenta i que les preguntes concretes que li he fet vosté no me les ha contestat.
Perquè, clar, jo no sé a hores d'ara si existix o no existix una sanció en ferm als clubs de futbol respecte d'eixes quantitats econòmiques…, eixos diners que o bé els van avalar o que bé es van aportar de fons públics en ajut als clubs de futbol.

I jo no qüestione en absolut, per a res, l'actuació que haja pogut tindre l'Institut Valencià de Finances i no qüestione en absolut el fet que es tinga de complir la legalitat vigents.
¡Faltaria més!
I a tots els nivells, siga a nivell local, autonòmic, estatal o europeu.
Això no ho qüestione en absolut.

I si, per tant, després de l'aplicació de la normativa europea, les conseqüències jurídiques han de ser que s'ha tornar allò que s'entén que no es va fer correctament, doncs que es faça, que s'aplique la normativa i s'ha acabat.

Però una altra cosa totalment distinta és el que com a conseqüència d'eixes actuacions, es puguen haver obert uns expedients administratius sancionadors i que eixos expedients administratius sancionadors concloguen en la imposició d'una sanció, d'una multa pecuniària i que tinguen de fer front a eixa sanció pecuniària eixes entitats esportives valencianes que a banda d'eixes connotacions sentimentals, també té una sèrie de repercussió a altres nivells.

I per això, li vaig a reiterar les preguntes que li he fet, perquè és que la vicepresidenta va dir que el Consell no recorrerà la multa a la UE, o siga, no recorrerà la multa, és a dir, la sanció econòmica.
Si això és aixina, que és el que vullc que vosté m'aclarisca…, perquè una cosa és una informació periodística i una altra és una informació directa que em puga donar a mi un representant del Consell.

Aleshores, les qüestions i les preguntes concretes eren: si existix una sanció, si n'hi ha un procediment administratiu que està tancat i, per tant, si existix eixa sanció, quina quantia té, a quant ascendix.
I, bé, ja pareix ser que s'ha avançat en el sentit que ja ha renunciat al dret a recórrer eixa sanció en el cas que es produïsca, si no s'ha produït.

I, en fi, tot això és el que m'agradaria, i m'agradaria molt, que m'ho aclarira, perquè jo sóc sempre partidari de preguntar les coses directament i no anar per terceres oïdes.
I, per tant, si vosté m'ho pot aclarir ací i, per tant, queda clar, evidentment, no tindrem per què escoltar altres veus.

Moltes gràcies.

(La presidenta intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor Geffner Sclarsky:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señor Calabuig, por sus comentarios.

No podremos terminar de debatir esto porque es algo que tiene múltiples visiones, muchos problemas, pero tenemos que tener cuestiones prioritarias.

Una de las cuestiones prioritarias que se está planteando es el déficit democrático en Europa.
Y justamente, el comité de regiones europeas en marzo -me parece- del 2015 plantea eso, en donde con relación a cuando trata los tratados internacionales, dice que tiene que pedirse opinión a las regiones europeas, porque pueden afectar la economía local.
Y hace muchos comentarios, críticas y demás, pese a que los representantes del PP aquí hagan comentarios, que están situados a mi derecha, como siempre.

Entonces, el déficit democrático (veus) es… Me pongo por este…, así, giro.
(Rialles) Bien.
Entonces, me refería a eso, porque sí que decían que había un déficit democrático, en el sentido de que hay una democracia muy indirecta y poca participación.
Y los órganos que están más cerca de la ciudadanía, tanto locales como autonómicos, tendrían que participar más, tanto en recoger información como mejorar, digamos, la participación de la ciudadanía.

En relación a esto, es importante ir creando opinión.
Justamente en el comité de regiones, cuanto trataba sobre los tratados europeos, pues ha hecho comentarios interesantes.
Justamente hoy es Valonia quien ha impulsado una…, una resolución de que no estaban de acuerdo por las implicaciones que tenía el CETA y que han paralizado esto.
Agradecemos a los valones su valentía para intentar parar una maquinaria europea que a veces parece ser sobrehumana.

La senyora presidenta:

Per favor, demane silenci per a poder escoltar el diputat.

El senyor Geffner Sclarsky:

Y es importante, por lo tanto, que el comité de regiones vaya adquiriendo cada vez más importancia, que se escuche, digamos, cómo puede implicar esto.
Si no, nada más la economía, va a ser una cuestión que favorezca a las grandes corporaciones y no cómo afecta al ciudadano de a pie.

Segunda cuestión importante.
Sería cuestión de crear corriente de opinión, como ha dicho, ir sumando.
¿Cómo está la situación del corredor mediterráneo en la actualidad?
¿Hay uno, dos, varios proyectos?
¿Cómo se puede ir mejorando y haciendo realidad estos proyectos?

Tercera cuestión.
Interesaría conocer…, porque una cosa es que no se multe.
De acuerdo.
Multa cero, puede ser multa cero, pero eso no significa que después que no sea sancionada con que se congelan los fondos.
Es decir, puede haber la multa esta si se incumple con el déficit -creo que era del 0,1% de la multa del estado, del PIB, o sea, un 0,1% del PIB-, puede haber multa, pero también puede sancionarse con que los fondos se congelen.

Segunda cuestión.
Tenemos un problema de la cohesión que ya lo he comentado, y sería cuestión de ver los fondos europeos dedicados al empleo y la formación juvenil aquí en el País Valenciano cómo es su distribución, porque este programa marco financiero plurianual lleva desde el año 2014.
Es decir, me interesaría saber cómo se van desarrollando, es decir, si los créditos anualmente que estaban asignados se están cumpliendo, porque no siempre se cumplen.
Si no hay un cumplimiento de los objetivos, se pueden paralizar.
Entonces, en ese sentido, me interesaría si se pudiera concretar ahora o en un futuro más cercano esta situación.

Y gracias por su comparecencia.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, té la paraula per a poder contestar estos dos últims…

El senyor delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes:

Molt bé.

Moltes gràcies de nou per les seues intervencions, que a més estan…, jo pense reflexions d'interés… Dos qüestions.

Anem a vore.
Jo crec que el Comité de les Regions, i això un poc val també per a les dos intervencions, té una influència molt important.
Simplement vaig a donar-los una informació, però que vostés poden vore també.
I és que en un moment determinat en eixe Comité de les Regions sempre hi ha intervencions de tots els comissaris, els comissaris estan i escolten tot el que està passant allí.
És a dir, no és un tema que dius, bé, allí parlen entre ells.
No, no.
No és que parlem entre nosaltres o els qui estan allí entre ells, no, no.
Realment, ja li dic que van els comissaris, van els directors, van els directors de programes, van els responsables, vull dir, que realment sí que té una dimensió i el Comité de les Regions és escoltat.

L'objectiu, evidentment, i això està molt clar, és que no hi haja ninguna sanció, això és evident, és un objectiu compartit, jo crec que per totes les forces polítiques que estan representades en el parlament des del punt de vista d'Espanya i també, evidentment, crec que en el parlament valencià segur que compartim també eixa posició, perquè això no beneficia a ningú.

Per a què passe això han de passar dos coses.
Primer, que en algun moment, quan hi haja govern de l'estat espanyol puga adreçar-se a Brussel·les i puga explicar allí que en un moment determinat que va a fer alguna cosa, perquè jo crec que la comissió està com desitjant, sincerament ho pense, que algú li diga, Â«escolta, mira, anem a fer això, anem a fer un gest, anem a ferÂ»… Això seria fonamental un poc per a facilitar també.
Perquè la Comissió Europea el que no pot fer, diguem, el que necessita imperiosament és que hi haja alguna resposta per part del país afectat.

Per tant, ahí clarament es necessita una resposta de com se va a afrontar eixe equilibri o sol·licitar que siguen terminis més llargs o que siguen una flexibilització del dèficit, el que siga, però algú ha de dir alguna cosa.
I el problema és que en estos moments ja hem sobrepassat tots els límits en el que la Comissió Europea havia d'haver tingut una resposta i no la té.
I, per tant, seria fonamental que la tinguera.

En eixe sentit, el que està clar és que el que volem quan plantegem multa zero bàsicament és que, evidentment, que no es congelen tampoc els fons.
En este sentit, probablement m'he expressat mal.
El que ha dit el comité de regions és que la congelació de fons que s'aplique siga equivalent a zero, és a dir, que afecta també, per suposat se descarta, per part del Comité de les Regions descarta la possibilitat d'una multa i diu, Â«a més, si a vostés els tractats els obliguen a congelar fons que siguen, diguem, una congelació zero, de manera que no es puga produirÂ».
Però, insistisc, farà falta algun tipus de resposta per part de l'estat espanyol, perquè si no la comissió haurà de continuar amb l'expedient.

Per dir-ho en eixe sentit també vull aclarir el tema dels clubs.
Anem a vore.
És evident que quan a la millor en el llenguatge periodístic, com és lògic, és imprescindible poder adreçar-se als ciutadans d'una manera senzilla i clara de manera que puguen entendre.
Però he de dir-li també que no hi ha en este cas una sanció, no estem parlant d'una sanció.
El que parlem és el següent, i és que el tractats europeus diuen, Â«vosté a tota una sèrie d'activitats no li pot donar ajudes públiques, no li pot donar ajudes d'estat, pot donar-ne a unes altres, per exemple, vosté pot promocionar el valencià, perquè és una llengua minoritària, minoritzada i tal i vosté pot destinar fons públics en un moment determinat a recolzar el valencià, perquè això, a més, no distorsiona al mercat europeuÂ».
Però, evidentment, en un moment determinat el que està clar o vosté en un moment determinat imagine que té una incidència de determinades malalties en el seu territori, pel que siga, i vosté diu, Â«bé, jo vaig a destinar recursos a comprar unes vacunes per això i talÂ».
D'això ningú li pot dir res.
Però no se poden donar ajudes d'estat a clubs de futbol, això no és possible i ja se sabia.
Ni se pot donar ajudes d'estat a activitats que generen una competència en l'àmbit dels serveis industrials, com el cas de Ciutat de la Llum, que tots la volem, però el problema que hi ha és que les coses en el seu moment no se van fer bé.

Aleshores, el que hi ha estos moments és que la Comissió Europea el que li diu, no els sanciona, diu, Â«vosté ha de tornar a l'administració que els els va donar, li ha de donar els diners que li va deixarÂ».
Home, en puritat, quan a un li donen un crèdit sempre l'ha de tornar, normalment, excepte si és una subvenció encoberta, com pareixia el cas.

Per tant, ¿què és el que ha passat?
Que el València Club de Futbol, evidentment, haurà de tornar al voltant de 20 milions d'euros, haurà, a més, evidentment, l'Hèrcules o l'Elx que estan en altres situacions també hauran de fer alguna decisió en eixe sentit, però eixos ja van per altra via.
Però diem que el problema gros està en el València.
Però no hi ha una sanció, que quede clar, no hi ha una sanció.
Simplement és que en un moment determinat, imagine's vosté té una empresa de barcos i jo li done, en un moment determinat, una subvenció de la Generalitat valenciana, perquè no competeix bé amb els fabricants de barcos francesos.
I, clar, els francesos se n'aniran a la Comissió Europea i li diran, Â«escolte, a eixe per què li ha donat diners?
Â».
I, aleshores, la Comissió Europea li dirà a vosté i a mi, Â«vosté recupere eixos diners, perquè a vosté no li'ls podia haver donatÂ».
Esta és la situació en què estem en estos moments.
Per tant, hi ha una reclamació de retorn de fons, no una sanció en este tema.

I jo crec que, finalment, sobre el tema del corredor mediterrani que jo coincidisc, si me permet la presidenta molt breument, dir que efectivament és un problema molt gran que.
.
.
, recomane en este sentit.
.
.
, Josep Vicent Boira, el secretari autonòmic ho sap molt millor que jo, encara que jo conec el tema des de fa molts anys.
Però he de dir-li, i jo això volia que tots foren conscients, i no ho dic des d'una perspectiva partidista: el major problema que té el corredor mediterrani no està en Brussel·les, està en Madrid, està en Madrid, perquè les elits de Madrid en un moment determinat, elits polítiques, administratives, tècniques, no han recolzat clarament mai este projecte i per això té tants entrebancs un projecte que és evidentíssim, des del meu punt de vista, i, com he dit abans, és que és estratègic, és que si no ho fem ens quedarem fora de tot.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, no sols per la seua compareixença sinó també per la seua disponibilitat.
I, en nom de tot les diputades i diputats d'aquesta comissió, li dic que esta disponibilitat és mútua.
I quedem a la seua disposició per a continuar treballant tots per a fer que la Unió Europea ens porte el que realment ens haja de portar a esta terra, no?
, beneficis i sinergies.

Moltes gràcies.
(Remors)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la reforma del Reglament del Comité de les Regions per a incloure la possibilitat de l'ús per part dels seus membres i dels ciutadans de les llengües minoritàries de la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
574, BOC número 106)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la reforma del reglament del Comité de les Regions per a incloure la possibilitat de l'ús, per part dels seus membres i dels ciutadans, de les llengües minoritàries de la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Com que n'hi ha acord, passem directament a la votació.
¿Vots a favor?
(Se sent una veu que diu: Â«Unanimidad.
Â») S'aprova per unanimitat.
(Veus)

A continuació, té la paraula el diputat Jordi Juan, per un temps de quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

Ja que hi ha hagut unanimitat, ho farem breu.

Com bé ha dit vosté, en esta proposició no de llei el que pretenem és normalitzar l'ús del valencià al si del Comité de les Regions.

Com saben, el Comité de les Regions és un òrgan de caràcter consultiu, on estan representats els governs locals i regionals dels estats membres de la Unió Europea.
En el seu reglament es contempla, per al treball de la cambra, les llengües d'àmbit estatal, però no així aquelles que són o bé regionals o que són qualificades com a minoritàries.

Actualment, la Generalitat valenciana està representada pel molt honorable president de La Generalitat, Ximo Puig, i com a suplent el senyor Calabuig, que ha estat ací present fa uns moments, i no com posa en l'exposició de motius de la PNL, perquè quan es va presentar encara no estava nomenat el senyor Calabuig.

Si bé és cert que a l'any 2005 hi va haver un acord pel qual s'autoritzava que els ciutadans espanyols pogueren dirigir-se al Comité de les Regions en valencià, i també és cert que els membres del Comité de les Regions poden intervenir en el ple, de manera oral, en valencià, creguem que n'hi han moltes coses que es poden millorar.

En primer lloc, pel que fa a les despeses relatives a la traducció i interpretació que, mitjançant l'acord administratiu, li corresponen a l'estat espanyol.
I nosaltres el que proposem és que vagen a càrrec del Comité de les Regions i que no es cree un greuge comparatiu en altres idiomes, que encara que siguen de caire estatal, però són parlades per un nombre de gent inferior a la nostra llengua.

És més, creguem que si això no es fera així, va en contradicció a què diu la guia del mateix consell de les regions, on diu que: Â«Sempre que siga possible, és recomanable que els membres elaboren els dictàmens en la seua llengua materna, i el nostre servei de traducció els traduirà posteriorment a altres llengües.
Â»

Creguem que en esta proposta no estem inventant res perquè, de fet, al Senat ja es fa.
I la nostra llengua potser es diga com a minoritària.
.
.
; nosaltres creguem que és, més bé, minoritzada, que no és el mateix.
Però, en fi, trobe que no és el moment d'entrar ara en eixe tipus de debats; però sí que és convenient dir ací, en seu parlamentària, que és més parlada que el grec, el xec, l'hongarés, el suec, el búlgar, el danés, l'eslovac, el finés, el lituà, el letó.
.
.
, entre altres idiomes.

Per tant, el que proposem és instar el Consell perquè, a la vegada, inste el govern espanyol a promoure, al si del Consell Europeu, la reforma del Reglament del Comité de les Regions perquè es puguen expressar en les llengües que hem estat comentant.
Ja es pot fer de manera oral, però també volem que es puga fer en la presentació d'iniciatives.

Perquè no hi haja ningun greuge comparatiu, que les despeses resultants de les traduccions siguen assumides pel mateix Comité de les Regions.

Que es revise la terminologia comunitària pel que fa a les llengües d'abast no estatal, conegudes com a regionals i minoritàries, en vista a equiparar-les en dignitat a les llengües d'abast estatal.

I, per últim, també la revisió de polítiques comunitàries en matèria de protecció de la diversitat lingüística, amb l'establiment de mesures adients per a la nova categoria de llengües minoritzades.

Esta és la proposta.
I agrair, per anticipat, la predisposició dels grups en votar-la a favor.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Bé, a continuació, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Podem, el diputat César Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Com intuíem de l'exposició de motius i del compromís amb la llengua que tenen els diputats proposants, no podíem afegir massa argumentació, més que la que ja recollien.

A mi m'haguera agradat contar una llegenda, però la resumiré i així no esgote tot el temps.
Però, en definitiva, és una llegenda d'un savi que sabia moltes llengües i el rei d'aquell regne el va cridar a consultes per saber si sabia tantes coses.
I l'última pregunta que li va fer, després de contestar-ne moltes, va ser.
.
.
, va dir el rei que tenia un ocell darrere de l'esquena, a la mà, i que li havia de dir el savi si estava mort o no estava mort l'ocell.
I el savi va pensar que qualsevol resposta que donara, el rei podia matar l'ocell amb les mans.
Aleshores, preocupat per eixa resposta, no va saber contestar, no va saber contestar eixa resposta.

Avui la nostra llengua es troba en una situació similar.
No sabem.
.
.
, està darrere de l'esquena d'algun rei, dels poders que volen anar contra ella, i no sabem si acabarà morint o no.

Demà?
Demà, què farem?
Demà hem de continuar reivindicant la nostra llengua allà on puguem.
Tal com deia un article, fa dos dies, de Joan Canela i Barrull, en l'article que se deia Â«Homenatge als valencianoparlantsÂ», som una espècie resistent que, cada volta que traiem el cap, rebem una crítica per voler fer l'ús de la nostra llengua.

Perquè açò no passe demà, per garantir la continuïtat de la nostra llengua i que mai mora com aquell ocell, demane als representants del govern espanyol al Comité de les Regions que assolisquen, que agafen esta reivindicació i que la facen pròpia i, en definitiva, que el valencià continue viu per molts anys.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, té la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos.

Moltes gràcies.

El senyor Woodward Poch:

Sí, buenas tardes.

Miren, desde nuestro grupo, defendemos el valenciano y somos partidarios de impulsarlo, protegerlo y darle el reconocimiento que merece, como lengua propia, oficial de nuestra comunidad, tal y como recoge el Estatuto de autonomía, aunque es cierto que discrepemos de la política lingüística del Consell en algunas cuestiones.

Es por ello que estamos a favor de que al valenciano se le dé el estatus que le corresponde, como lengua cooficial.
Y es por eso que apoyamos que se hagan las reformas del tratado que sean necesarias.

Me ha sorprendido que el ponente hable del valenciano y en la PNL, en la exposición de motivos, esté hablando de un total de diez millones de valencianoparlantes, pero no sé si es que está equiparando el valenciano con el catalán.
Pero, bueno, ellos sabrán, desde su grupo.

Mire, está claro que para que esta PNL pueda llevarse a cabo, deberá reformarse el tratado, como paso previo.
Y es por ello que desde 2005 hay un contrato administrativo para poder hacer uso de estas lenguas, de nuestras lenguas, mediante el acuerdo administrativo.
Y sí que es un agravio comparativo que está sufriendo, no solo el valenciano, sino las otras lenguas de nuestro estado, como el catalán, el vasco o el euskera, el gallego…

No podemos continuar con un parche administrativo que, como hemos dicho, data de 2005.
Y sí que es necesaria una regulación oficial, más aún cuando de lo que estamos hablando hoy es de un organismo como es el Comité de las Regiones, dado que el valenciano es la lengua de una de las regiones con representación en el mismo.
Y de ahí que, pese al acuerdo, entendemos que existe un agravio comparativo; que los gastos de traducción los asuma el estado español, no entendemos el motivo, cuando con el reconocimiento del valenciano en el Comité de las Regiones supondría que dichos gastos los asumiera este último.

Terminamos la intervención dudando de que vayamos a conseguir modificar el tratado por nuestra parte.
Pero entendemos que es una cuestión de justicia defenderlo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Té la paraula ara el representant del Grup Parlamentari Socialista, senyor Rafa Briet.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, presidenta.

El Grup Parlamentari Socialista donarà suport a la proposició no de llei presentada per Compromís per reformar el Reglament del Comité de les Regions, per considerar-la adequada, per considerar-la interessant i, a més, considerar-la justa perquè tots els membres i els ciutadans, i especialment els de la nostra comunitat, doncs, tinguen la possibilitat de poder-se expressar en qualsevol llengua oficial i, a més, ho facen en les mateixes condicions.

Encara que la mateixa proposició està molt ben explicada en tota la seua exposició i conté nombrosos arguments per tal de donar-li suport, el nostre grup tan sols voldria ressaltar la idea de la diferenciació necessària entre llengua minoritària i llengua minoritzada.
Perquè no sempre una llengua minoritzada no és una llengua minoritària.
I, per tant, en la terminologia comunitària sobre les llengües d'abast no estatal caldria fer els canvis oportuns per matissar la diferència existent entre els dos conceptes.
Perquè, a vegades, la llengua minoritària porta unes característiques d'assignació d'ús de ser una llengua que no està utilitzada com a llengua dominant, i això fa que eixes característiques que tinga a vegades puguen tindre un significat pejoratiu per a la mateixa comunitat que la parla, i és una forma de degradar la dignitat de la mateixa llengua.

Per tant, no devem, no volem i no podem continuar qualificant de minoritària la nostra llengua, doncs, per tots és sabut que amb la llengua transmetem la nostra cultura, transmetem la nostra identitat, la nostra forma de pensar, i no estic dient de forma singular de cada persona, sinó com a grup, com a un col·lectiu que compartix un sentit i una visió.

La Carta de drets fonamentals de la Unió Europea prohibix qualsevol tipus de discriminació i incidix, entre altres, la discriminació per raó de la llengua, i aposta fermament pel respecte a la diversitat cultural, religiosa i lingüística.

I, per tant, si Europa és i ha sigut l'expressió de multiculturalitat i la llengua envolta tot el que significa eixa paraula, estem segurs que aquesta resolució va en el camí de què representa Europa.
I per això té el nostre recolzament.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
anem a passar a l'últim punt de l'ordre del dia.
(Veus) Ah!
, perdó.
(Inintel·ligible) .
.
.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Es calcula que al voltant de quaranta milions de ciutadans de la Unió Europea utilitza una de les llengües regionals.

I, evidentment, en 1992, ja es va subscriure una carta europea per a fer referència a les llengües minoritàries o regionals.
I, en esta carta europea, que no té una vinculació obligatòria per a aquelles que se subscriuen, sí que se van posar una sèrie d'objectius, entre altres era el reconeixement a les llengües regionals, com a expressió de la riquesa cultural, i aixina com la necessitat de facilitar el foment d'este llengües, tant a nivell escrit com oral.

Evidentment, eixa va ser la llavor que es va sembrar en 1992.
I va ser al voltant de 2004 quan hi va haver una petició.
.
.
I ho faig astò patent perquè vull dir que açò ja s'ha demanat, ja es va demanar en el seu dia, en 2004.
I en 2005 hi va haver una resolució en què no es va acceptar l'oficialitat d'estes llengües de les regions europees, no se'n va acceptar l'oficialitat, però sí que es va donar un pas endavant, perquè es va acceptar la utilització de l'ús en tres aspectes: l'ús de la llengua, d'este tipus de llengües minoritàries -que ací volem dir minoritzades-, en la Unió Europea; dos, l'ús d'estes llengües per part dels ciutadans; i, tres, la utilització d'estes llengües en les reunions de les diferents institucions de la Unió Europea.
Per tant, no es va aprovar l'oficialitat, sí la utilització, és a dir, que ja esta mesura va ser rebutjada.
I va ser rebutjada perquè a més de permetre la utilització, es va dir que les despeses serien a costa dels països que hagen de fer les traduccions.
En este cas, estem parlant del nostre, d'Espanya.

Doncs bé, eixes despeses en l'any 2005 s'estimava que podrien ser al voltant de 500.
000 euros per llengua, que podrien fer un total d'un milió i mig a l'any de les despeses que suposava per al nostre país.
I evidentment si hui es reclama que s'assumisca eixes despeses per part de la Unió Europea, en el comité de regions nosaltres anem a votar a favor.

Perquè creem que en el 2005 va ser un pas endavant, però es va quedar incomplet perquè, torne a repetir, i això no s'ha dit, no es va estimar la proposta d'Espanya, que era considerar-se oficial.
No es va estimar i, per tant, podem i devem donar un pas endavant.
Per això, el nostre recolzament.

I sobretot, vull remarcar que gràcies al Partit Popular es va quedar que es podria utilitzar l'eusquera, el gallec, la llengua que es denomina Â«catalàÂ» en la comunitat de Catalunya i Balears, i la que es denomina Â«valenciàÂ» en la Comunitat Valenciana.
Perquè este incís terminològic no estava previst en la postura que va defensar el Partit Socialista, governat en aquell moment per Zapatero, i no estava, i es va posar gràcies a la lluita del Partit Popular.

Ho vam aconseguir, i nosaltres evidentment estem molt orgullosos.
I d'ací ja acabe.
Donar-li també les gràcies a Compromís pel terme en què ha presentat la moció, amb la cura respectuosa que ha fet que el Partit Popular, que considerem que som Comunitat Valenciana, perquè aixina diu el nostre Estatut, i que parlem valencià, ha tingut sumo cuidado en dir Â«valenciàÂ» i no Â«catalàÂ» i en no anomenar el País Valencià.

Per tant, amb la reciprocitat que mereix eixa deferència que ha tingut, nosaltres podem aprovar i recolzar esta mesura.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Parra.

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença del director general de Fons Europeus del Ministeri d'Economia i Hisenda per a explicar què fa el ministeri davant del requeriment de la directora general de Política Regional i Urbana de la Comissió Europea sobre la possible afectació de projectes cofinançats amb fons europeus per suposades comissions carregades a les empreses beneficiades per contractes públics i com este fet, si es confirmara, podria afectar la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 19.
279)

La senyora presidenta:

Ara sí, ara sí passem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és el pronunciament de la comissió sobre la compareixença del director general de Fons Europeus del Ministeri d'Economia i Hisenda, per a explicar què fa el ministeri davant el requeriment de la directora general de Política Regional i Urbana de la Comissió Europea sobre la possible desafecció de projectes cofinançats amb fons europeus, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

No sé si n'hi ha consens per a.
.
.

El senyor Briet Seguí:

Sí.
N'hi ha, presidenta, consens.
I en principi hem comentat que simplement passarem a la votació.

La senyora presidenta:

Perfecte.

Aleshores, vots a favor de la compareixença?
Unanimitat.

Doncs, moltes gràcies, i amb això acabem la nostra sessió.

Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 22 minuts)