Governaci%C3%B3%320923.05.24%20macro.html





Comissió de Governació i Administració Local realitzada el dia 24 de maig de 2012.
Comença la reunió a les 13 hores i 27 minuts.
Presideix el diputat senyor Fernando María Giner Giner.
Reunió número 6.

El senyor president:

Senyories, bon dia.
S'obri la sessió.

En primer lloc, anem a comprovar el quòrum.

Senyor secretari.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies.

Comprovat que hi ha quòrum.
.
.
(Remors) El acta consta en les carpetes, si els pareix, crec que és la corresponent al dia 17 d'abril, si els pareix l'aprovem i, si no, la deixem per a la seua aprovació en pròxima sessió.
Però com és un mer tràmit.
.
.
La donem per aprovada.

Proposició no de llei sobre la visibilitat del número d'identificació en els uniformes i complements dels agents de la policia nacional en qualsevol actuació que porten a terme, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 17.
438, BOC número 70)

El senyor president:

Passem al punt de l'ordre del dia que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la visibilitat del número d'identificació en els uniformes i complements dels agents de la policia nacional en qualsevol actuació que porten a terme, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora diputada.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies, senyor president.

Efectivament, presentem una proposició no de llei per a la identificació visible dels cossos i forces de seguretat de l'estat de manera que.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Por favor.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

El que estava dient és que esta proposició no de llei que presentem sobre la identificació dels cossos i forces de seguretat de l'estat és cert que se redacta i se presenta a principis de març, arran de les mobilitzacions de la primavera valenciana vinculades a l'Institut Lluís Vives i la brutalitat policial que allí hi va haver, però també és cert que no només és conseqüència d'eixos dies, també podríem parlar de les càrregues del Cabanyal, d'algunes actuacions policials durant les vagues generals, etcètera.

Açò és una proposició no de llei, a més, que intenta dignificar els cossos i forces de seguretat de l'estat, no el contrari, per si algú ho pensa o interpreta.
No es tracta de criminalitzar els cossos antiavalots, antidisturbios, sinó al contrari, protegir la majoria dels agents que actuen en termes democràtics, que actuen dintre del que s'entén d'una policia d'un estat democràtic i evitar la impunitat d'aquella minoria que no ho fa així i que actua amb la impunitat, a vegades de l'anonimat, abusant de la seua força, amb brutalitat contra les persones i extralimitant-se completament en l'ús de la força.

És un fet incontestable que no és la mateixa actuació, les mateixes formes d'actuar dels cossos antiavalots arreu de l'estat, ni en diferents actuacions.
I se veu clarament com hi ha agents, la majoria, que tenen un comportament correcte i un ús proporcionat de la força i com hi ha agents, una minoria, que no ho fa així i que abusa del seu poder, del seu uniforme i de la impunitat que dóna l'anonimat quan no van identificats.

Alguns professionals, com dic, emparats en este anonimat, fan un abús intolerable en un estat democràtic.
I no estem pressuposant açò, ho hem vist i les imatges que se veuen a través dels mitjans de comunicació que en l'actualitat poden circular sense censura ens ho demostren.

Hem vist en estes manifestacions recents del mes de febrer a la ciutat de València com un policia espentava dues xicones contra un cotxe en marxa mentre s'allunyaven de la zona de conflicte, és a dir, mentre no presentaven cap perill, ni cap desobediència, ni cap resistència.
Hem vist com a xicons asseguts amb les mans en l'aire mentre alguns policies que actuaven proporcionadament amb la força els alçaven i els llevaven, altres s'acarnissaven a colps de porra, a colps de puny i a patades.
Hem conegut com després d'una manifestació, transcorregut temps, una patrulla amb furgoneta carregava sense pietat contra tres joves que transitaven per una vorera de camí a casa.

Sempre es manifesta pel poder de torn, ministeri, delegació de govern, que s'investigarà.
També en aquell moment la delegada del govern diria que s'investigaria.
I el resultat, finalment, és que no hi ha hagut possibilitat d'identificar i que en la denúncia no s'especificava l'agent de l'autor.
I, per tant, s'arxiva també en els tribunals per falta d'autor conegut.
Encara que siga un arxiu provisional la persona agredida no té mai la possibilitat de saber quin va ser l'agent que el va agredir.

Aquestes situacions probablement, com dic, probablement no, que són minoritàries numèrica i quantitativament, generen una sensació i d'impunitat dels autors i esguiten a tot el cos de policia, deterioren greument la imatge del cos i d'aquells policies que sí que actuen dintre del marc legal i democràtic.
Perquè estes i no altres són les imatges que finalment tenen ressò als mitjans de comunicació, estes i altres són les imatges que finalment circulen per tot arreu.
Estes són les imatges que fins i tot internacionalment projecten una imatge que no s'hauria de projectar, fins al punt, els recorde a vostés, que el senyor president del govern, el senyor Rajoy, va haver de dir en el mes de febrer que «no podem donar esta imatge d'Espanya».

En la nostra proposició no de llei defensem un dret dels ciutadans com el poder identificar els agents davant de possibles abusos de poder en les seues actuacions i el dret també dels policies que actuen correctament que no els esguite la imatge d'una minoria.
Estem parlant, efectivament, de complir la normativa vigent, com el Reial decret 1.
484/1987, de 4 de desembre, que apunta que els ciutadans poden identificar inequívocament els funcionaris del cos nacional de policia, a l'hora que l'ordre del Ministeri de l'Interior de 8 de febrer de 1988 per la qual s'establixen distintius, carnet professional, placa, emblema i divises del cos nacional de policia.
També la instrucció 13/2007, del Ministeri d'Interior, de 14 de setembre, sobre l'ús del número d'identificació personal en la uniformitat de les forces i cossos de seguretat de l'estat i estableix l'obligatorietat de la seua exhibició en les peces d'uniformitat en lloc ben visible.
«Tots els components de la Guàrdia Civil i Cos Nacional de Policia que visten uniforme i/o equip de treball, incloses aquelles unitats especials, que en l'actualitat no porten número identificatiu, han de portar sobre les seues peces d'uniformitat el número d'identitat personal corresponent al del carnet professional i a la targeta d'identitat professional.
»

Nosaltres el que estem plantejant és que a més se modifique la normativa actual, a banda que tots vagen identificats i ja els dic, senyories, que he pogut comprovar personalment com això no es dóna i en algunes ocasions la majoria va sense la identificació amb l'excusa que està sota l'armilla que cobrix l'uniforme.
Nosaltres plantegem que s'habiliten uns uniformes i els complements, sense excepcions de cossos, ni situacions, perquè puguen portar de forma ben visible el seu número d'identificació.
Que es modifique, a més, la normativa actual de forma que la interpretació de visibilitat, que és en este moment un número que no passa d'un tamany de mig centímetre per quatre i que és difícilment visible en la nit, difícilment visible en moviment i difícilment visible quan un està en una situació en què s'està abusant de la força i està rebent una actuació brutal, perquè no hi haja cap dubte.
I així el número d'identificació anirà serigrafiat o en tela i de material de sistema reflectant perquè es puga vore en la nit i amb una mida, almenys de 5 per 10 centímetres, llegible de forma clara i inequívoca, com a mínim en l'esquena, en el pit i en el casc, en el cas dels cossos antiavalots.
De manera que si la persona que està patint un abús de poder no pot identificar-lo, les imatges posteriors puguen fer que les persones que abusen del poder, que els policies que no actuen dintre d'un marc democràtic, puguen ser identificats i no esguite els seus companys la seua actuació.
I a mes que s'entenga que el número d'identificació forma part de la uniformitat i per tant el no dur-lo, i el no dur-lo en les condicions que nosaltres estem plantejant, se siga estricte en l'aplicació del règim disciplinari per a sancionar estes faltes com a faltes molt greus.

Esta és la proposta, senyories.
Per a nosaltres és una proposta que millora la democràcia, que millora la imatge dels cossos i forces de seguretat de l'estat, que millora la seguretat dels ciutadans, que millora, en definitiva, la nostra democràcia i, per tant, pensem que tots els grups de la cambra podran donar suport a esta proposta.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

N'hi ha, com saben ses senyories, presentada una esmena per part del Grup Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Sin lugar a dudas coincidimos con Compromís en la oportunidad de esta proposición no de ley y además en su contenido.
Es cierto que las últimas cargas policiales, las últimas que provocaron por las protestas del Lluís Vives, se pudieron comprobar por las imágenes excesos y en ocasiones brutalidad.
Y esas calificaciones no solamente las hace el Grupo Socialista sino que además el propio ministro Jorge Fernández Díaz en febrero, el 21 de febrero de 2012, dijo textualmente «pudo haberse cometido algún exceso».

Yo creo que, vistas las imágenes, se quedó corto en el calificativo de «algún exceso», hubieron realmente excesos.
También lo dijo la delegada del gobierno, Paula Sánchez de León, cuando anunció también la apertura de un expediente informativo para determinar si hubo o no exceso policial y extralimitación y que se depurarían responsabilidades.
Y también el propio secretario general del Partido Popular, Antonio Clemente, admitió posibles excesos en la actuación.

Pero esto no es suficiente las declaraciones de considerar que pudieron haber excesos.
Es necesario que los ciudadanos, que han visto cómo la fuerza que se ha empleado no era proporcional al acto que se estaba realizando, puedan defenderse también y puedan presentar ante los juzgados denuncias contra un ataque que se considere desproporcional y que haya producido lesiones o que haya vulnerado sus propios derechos como ciudadanos.
Por tanto, en ese sentido coincidimos totalmente con Compromís.

Nuestra enmienda viene referida, porque consideramos que se ha tenido en cuenta la Orden de 25 de mayo de 2009, que complementa también la regulación sobre distintivos en el cuerpo de policía y que dice, en su disposición apartado único, el único que tiene, apartado dos, dice «Distintivo e identificación personal.
Este distintivo consistirá en un soporte en el que irá grabado el número de identificación personal.
» Y luego dice en el siguiente párrafo: «Su exhibición será obligatoria para todos los funcionarios que vistan uniforme, equipo de trabajo o ambos y estará colocado en la prenda de vestir correspondiente.
» Es evidente que lo que sí que se debe de reclamar a las Cortes Valencianas es que insten al Consell para que reclamen al Ministerio del Interior que se cumpla estrictamente lo que dice la orden de 25 de mayo, es decir, esa obligatoriedad de exhibir el distintivo de identificación personal para que cualquier ciudadano que considere que han sido sus derechos lesionados pueda reclamar ante la justicia.

Nosotros no vamos a entrar en dónde debe de colocarse ese distintivo.
Entendemos, y vistas las fotografías, los policías cuando van con el chaleco evidentemente el chaleco les permite en la manga llevar ese distintivo de identificación.
Pero nosotros no vamos a entrar ni el tamaño, ni vamos a entrar en dónde se debe de colocar.
Lo que sí que queremos es que se cumpla la norma y, por tanto, que sea visible.
Por eso estamos de acuerdo también en el apartado b de la proposición no de ley donde dice que se modifique la normativa actual de forma que la interpretación de visibilidad no tenga dudas.
Y en eso estamos de acuerdo.
Sea cual sea, no vamos a entrar ni en tamaños, ni vamos a entrar en la forma que tiene que tener.
Lo que sí que entramos es que se exija esa visibilidad, se modifique la norma en el sentido que consideren oportuno que debe de hacerse, en función de la vestimenta que lleven en ese momento.
Pero, sin lugar a dudas, coincidimos en ese sentido.

Por eso defendemos en nuestra enmienda que, teniendo en cuenta esta orden, simplemente se exija el cumplimiento de la misma y sí, se modifique, en cuanto a la visibilidad de ese distintivo.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

La senyora Mònica Oltra té la paraula per a mostrar la posició del seu grup respecte a l'esmena.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora Barceló, nosaltres no anem a acceptar esta esmena, perquè esta esmena el que fa és carregar-se el gros del que nosaltres estem proposant.
I, si me permet l'expressió, jo que no sóc molt de que el tamaño sí que importa, en este cas diria que sí, importa i molt.
Perquè, efectivament, no és suficient amb el compliment d'una ordre, ordre que a més té un rang normatiu molt baix, i que pot ser derogada en qualsevol moment, sinó que per a nosaltres és important que se definixca què s'entén per visibilitat, i que se definixca què s'entén per una cosa que se pot vore en una situació d'abús de poder o no, perquè de res li servix a una persona que està sent bastonejada, que se porte una identificació que és tan xicoteta que no la pot vore, i que les càmeres no la capten, i que per tant l'única defensa que té eixa persona, que és que alguna càmera poguera captar.
.
.
Que és que estem en el mercat, no?
És açò bonic, no?
És que n'hi ha gent que.
.
.

El senyor president:

Disculpe, senyora diputada.
Pregue les senyores diputades i senyors diputats que guarden un rigorós silenci.

La senyora Oltra Jarque:

Aleshores –com li dia– és important no només que duguen una identificació, sinó que siga visible.
I quan entrem en interpretacions de què és visible i no, el millor és posar-ho en centímetres, perquè la grandària, en este cas, sí que importa.
I efectivament eixa ordre s'incomplix sistemàticament, no només en qüestions de manifestacions, etcètera.

L'altre dia a un amic meu –en el seu carrer hi va haver una actuació– li van impedir accedir a la seua casa i, quan li va demanar al policia que s'identificara, va dir que ell no tenia ninguna obligació d'identificar-se, que en tot cas s'identificava el cap, el seu superior, i amb això n'hi havia prou.
Aleshores, clar, no podem estar en una situació en què actuació rere actuació més gent s'incorpore a la impunitat de l'anonimat, precisament perquè no n'hi ha una reacció democràtica que faça que no n'hi haja impunitat.
Aleshores, nosaltres no anem a acceptar la seua esmena, perquè és una esmena que substituïx el nostre text, substituïx l'exigència de grandària que nosaltres fem i, per tant, no podem acceptar-li l'esmena.

El senyor president:

Gràcies, senyora Oltra.

En representació del Grup Esquerra Unida, té la paraula la senyora López.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, desde Esquerra Unida vamos a aprobar.
.
.
A votar a favor –ya quisiéramos que se aprobara– esta proposición no de ley.
Bien, desde que yo misma era estudiante he podido vivir en primera persona cómo de forma sistemática o en su gran mayoría no podía acceder a los datos de la placa o del número que le correspondiera al policía nacional de antidisturbios en cuanto accedía yo a manifestaciones en las que yo ejercía mi derecho legítimo a protestar normalmente contra la conselleria de educación cuando salíamos en huelga de estudiantes.

Bien, como diputadas, además, Marina Albiol y yo nos sumamos a las concentraciones ante el instituto Lluís Vives, y cuando fuimos a pedir la identificación de los policías que estaban creando una barrera para que no pudiéramos acceder a la concentración, no nos la quisieron dar.
Cuando dijimos que éramos diputadas tampoco nos la quisieron dar, y nos dijeron que solo nos la iba a dar el jefe del dispositivo al cual nos remitimos.

Pues bien, precisamente creo que esta proposición no de ley lo que garantiza es que no haya una impunidad de cara a tener que cumplir con ese deber que les corresponde a los policías antidisturbios como supongo a cualquiera de nosotros cuando se nos pide nuestra identificación como ciudadanos y como sociedad civil, así que creo que esa impunidad nosotros desde la cámara de forma unánime, creo que debemos de regularla, debemos regular que no se produzca.

Creo que, además, si se vota en contra de esta medida –como digo– quedará claro que se busca, como decía, la impunidad del uso –en algunos casos, evidentemente no siempre, pero cuando se produce– de la fuerza desproporcionada de estas fuerzas de seguridad hacia una parte de la sociedad civil que normalmente, en la mayoría de los casos en los que se producen esos abusos de fuerza, siempre están en una situación de indefensión física.

Por tanto, yo creo que la democracia no puede entender de excepciones.
No puede aplicarse una vez sí y esta vez no.
Por tanto, creo que, como demócratas, debemos de entender que en un estado de derecho hay que garantizar que las fuerzas de seguridad del estado actúen con responsabilidad democrática, y evidentemente cuando no sea así, que los ciudadanos y que la persona agredida en ese caso pueda acceder de forma totalmente libre al número de placa de la fuerza de seguridad que en ese caso haya podido o no usar la fuerza desproporcionada sobre una persona.

Creo que esta proposición no de ley lo que no hace precisamente es criminalizar a las fuerzas antidisturbios, sino que lo que hace es regular que no se la pueda criminalizar porque de forma totalmente mayoritaria o de forma sistemática las fuerzas antidisturbios siempre lleven su número de identificación y, por tanto, a su vez eso sea una forma también de que ellos asuman una mayor responsabilidad de cara a no ejercer en ningún momento el abuso de poder.

Por tanto, para garantizar que no se vuelvan a producir situaciones tan bochornosas y tan tristes como las que vivimos ante las manifestaciones que se produjeron por parte de estudiantes de secundaria y que después llamaron a la movilización general para clamar en las calles por la libertad de expresión, pues evidentemente creo que nadie de esta cámara debería querer que eso se volviera a producir, y por tanto uno de los elementos a través de los cuales nosotros podemos regular el que no se produzcan esas situaciones es que hoy aprobemos esta proposición no de ley.

Así que –como decía– Esquerra Unida va a votar a favor de esta proposición no de ley para eso, para garantizar que no se produzca la impunidad de la represión.
Así que, por tanto, yo creo que es algo en lo que todas las fuerzas de esta cámara seguro que estaremos de acuerdo, y que se aprobará por unanimidad esta PNL como garantía de la democracia y defensa de los derechos de los ciudadanos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora López.
No, és que m'havia quedat en.
.
.
(Rialles)

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el diputat Luís Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Buenos días, presidente, señorías.

Bien, he estado escuchando atentamente y también he leído lo que es la proposición no de ley.
No voy a entrar en el tema de las cargas policiales.
Sí que voy a entrar en el tema de los distintivos de la policía, un poco para ampliar y mejorar un poco la información que aquí se ha dicho.

Bien, en primer lugar, respecto a lo que se ha planteado, hay una serie enumerada de leyes y de órdenes en lo que es la proposición no de ley.
Luego hay una mejora, hay una mejora en lo que es la enmienda del Grupo Socialista, porque pone la orden actual, en la cual se basa todo esto.
Y en base a lo que hay aquí me gustaría puntualizar cosas que tenemos que tenerlas como ciudadanos, y en este caso como diputados (inintel·ligible) .
.
.
Todos los policías, todos, uniformados, llevan una identificación, la cual se cumple perfectamente –lo podemos comprobar, aquí al entrar y salir del edificio, los policías van con la nueva uniformidad.
Es el mismo uniforme para todo el mundo.
Y llevan su identificación, su placa, su número, etcétera, etcétera.
Todos.
Luego, en el caso que también se ha dicho, cuando un policía no tiene a la vista su placa identificativa, si se le solicita, tiene la obligación, según la normativa por la que se rige el Cuerpo Nacional de Policía, de dar su número de identificación policial.

Esto, como información general.
Ahora bien, en lo que son las UIP, las unidades de intervención policial, nos encontramos –se ha suscitado el problema– que cuando se ponen el chaleco, por ejemplo el chaleco antitrauma y los cascos, pues esa visibilidad desaparece, y es uno de los temas que se han motivado aquí.
Respecto a esto, esto no es un tema que se haya tratado aquí.
Sobre este tema ha habido debates, ha habido distintas intervenciones, no solamente en la Comunidad Valenciana, sobre esta identificación policial.
En este sentido, lo que me gustaría es aclarar y ampliar ya la orden que firmó Rubalcaba, la que se pedía aquí modificar.

Dentro de la orden que firmó Rubalcaba, que es la orden 1.
376/2009, de 25 de mayo, me gustaría decir, por ser breve, por la hora que es, pero yendo a lo concreto que creo que es importante.
Voy a leer un escrito para que quede completamente claro en qué situación estamos en este tema actualmente, y creo que es desconocido por algunas de las personas que se encuentran en la cámara.
Con fecha 30 de mayo de 2009, y en el BOE número 131, se publica la orden, la INT 1.
376/2009, de 25 de mayo, por la que se complementa la regulación sobre distintivos en el Cuerpo Nacional de Policía, quedando establecido en el punto 2 de su apartado único el identificador numérico y haciendo constar que su exhibición será obligatoria para todos los funcionarios que vistan uniforme, el equipo de trabajo o ambos para las prendas de uso individual.

A raíz de la citada publicación, el servicio de vestuario y equipo del área de gestión de medios materiales de la división de coordinación económica y técnica procedió a la distribución de tres unidades del identificador numérico a cada funcionario, estableciendo posteriormente el oportuno mecanismo de reposición ante la posibilidad de posibles deterioros o pérdidas.
Asimismo, el servicio de armamento y equipamiento policial de la división de coordinación económica y técnica, con el objetivo de cumplir las previsiones de la orden anteriormente citada a partir de su entrada en vigor, y en relación a los miembros de las unidades de intervención policial para las prendas de uso colectivo, como chalecos, protección antigolpes y chalecos antibalas, han incluido en los pliegos de prescripciones técnicas para su adquisición la obligatoriedad de que incorporen el emblema de pecho del Cuerpo Nacional de Policía, que será el oficial, e irá cosido en el chaleco centrado en la parte superior delantera derecha, e inmediatamente debajo del lugar de ubicación del emblema un espacio para ubicar el número de identificación personal correspondiente al del carnet profesional de los funcionarios del Cuerpo Nacional de Policía, con las dimensiones de 30 por 10.

En junio de 2011 ya se tramitó un expediente de compra de chalecos de protección antigolpes para la unidad de intervención policial, cumpliendo las previsiones de la orden que he mencionado anteriormente, con lo cual quiere decir que esto que era un problema pues ya se ha dado orden de compra y ya están llegando estos chalecos con la numeración que en estos momentos no existía, pues en estos momentos ya, según también ponía en la misma orden, según la disponibilidad presupuestaria, en breve esperemos que todos los policías lleven la identificación que se quería.

Así que, oído y leído esto, pues lógicamente desde el Grupo Popular no podemos aceptar la proposición no de ley ni la enmienda, entendiendo que se cumple lo que está establecido en la normativa actual para el Cuerpo Nacional de Policía en el tema que nos ocupa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, se complix, no.
Està ahí escrit.
Per açò nosaltres hem parlat, primer, d'habilitar uniformes sense excepcions de cossos ni situacions, pel que també se parlava abans de l'ordre, i b, que tinga una grandària determinada, com a mínim.
Perquè les identificacions que ara mateixa porten els policies –i li ho dic perquè a mi m'ha passat– no són visibles i menys en una situació nocturna o en una situació violenta.
No són visibles.
És impossible.
I no les capten les càmeres.
Perquè són molt xicotetes.
Mesuren –no les he mesurat evidentment, no he anat ahí al pit del policia a mesurar-li-ho, però jo tinc bon ull per a les grandàries– mig centímetre per quatre, diria jo, mire vosté.
Mire vosté.
Sí, jo tinc bon ull per a les grandàries.
Aleshores, no estem demanant res que no siga una cosa raonable en altres països del nostre entorn.

Mire, li vaig a mostrar, mire: açò és un antiavalot de la policia alemanya.
Açò és més de cinc per deu.
Encara m'he quedat jo curta.
És veu que a mi com m'agrada allò xicotet.
Encara m'he quedat jo curta en això de cinc per deu, eh?
Està clar, se veu bé, veritat?
A que se veu en una situació també nocturna, de violència?
A que se pot vore bé i, si el que està en terra no el pot vore, el seu company el pot vore i apuntar?
Sí.
Alemanya.
A la millor, per això en la marxa d'Occupy Frankfurt, que és un moviment molt paregut al 15M, la policia antiavalot es va llevar el casc i va obrir pas a la manifestació i se va unir a la manifestació.
A la millor mos porten algun any.

Mire, açò no és la Unió Europea, però veuen, indubtablement és un cos antiavalot, eh?
No és un policia de trànsit.
Indubtablement són antiavalots, eh?
Donen por, eh?
Han vist on porten el número?
Fins des d'allí se pot vore el número.
Açò és Colòmbia, senyories.
Colòmbia, eh?
No és la Unió Europea, és Colòmbia.
I ací, este no l'hem identificat, però pels trets podria ser un altre país, antiavalots, el número.
Igual són també de Colòmbia, perquè l'uniforme és molt paregut.
És una cosa normal en països democràtics.
Que els policies porten visible, en una grandària visible, la seua identificació.
Per què?
Perquè és dissuasori per a aquell que tinga la idea en un moment donat de passar-se amb la porra, o amb la violència.
Perquè sap que el poden identificar amb facilitat.
Perquè reforça la seguretat de la gent en els cossos i forces de seguretat de l'estat.
Perquè saben que no hi ha impunitat, i per tant ningú els farà una cosa en què ells se senten indefensos.
I perquè protegix la immensa majoria de policies que actuen d'una manera democràtica i correcta i que estes coses els esguiten.

I vosté me pot llegir tot el que vullga, però jo en febrer de 2012 –vosté m'està parlant que això estava ja comprat en el 2011, m'està llegint coses de 2011–, jo li assegure a vosté que en febrer de 2012, a la ciutat de València, la majoria de policies antiavalots no portava la identificació, ni la mínima, ni la mínima, la xicoteta, ni eixa.
Li assegure a vosté que quan els demanàvem la identificació els diputats –com ha explicat la senyora López, però a mi també m'ho van dir–, de males maneres mos van dir que no tenien per què identificar-se aquells que no anaven identificats.

Si això li ho diuen a un diputat, que s'identifica amb el seu carnet, ¿vosté se pot imaginar, senyor Ibáñez, el que li diuen a un xaval de setze anys que va i els demana la identificació?
¿Vosté se pot imaginar on l'envien, si té sort, dialècticament?
Si no té sort, l'envien d'una porrada a terra.
Este és el problema.

No voler vore el que va passar ací, la gravetat dels fets que van passar a la ciutat de València, que fins el president del govern, el senyor Rajoy, va haver de dir que eixa imatge d'Espanya no es podia donar, és viure d'esquenes a una realitat creixent, i a un neguit, i a un rebuig cada vegada més creixent de la gent cap a la policia.
I jo vull un estat democràtic on la gent puga confiar en la policia i no li tinga por o li tinga neguit o odi.
Això és el que vol un demòcrata, que la policia siga un cos que protegix els ciutadans i que els ciutadans se senten protegits.

Jo, eixos dies, d'estes manifestacions, els meus fills, clar, senten la ràdio perquè no estan sords i senten la ràdio, i, aleshores, me dien: «Aleshores, mare, quan veja un policia ¿he d'eixir corrent?
» Dic: «No, ¡home!
, no.
¡Quina tonteria estàs diguent!
¡No!
Tu, quan tingues un problema has d'acudir a un policia i contar-li-ho, ¿val?
» Doncs, jo vull que això siga així, i que quan els meus fills i els fills de tots nosaltres tinguen un problema puguen acudir a un policia demandant ajuda i protecció.
Eixe és l'estat democràtic que nosaltres defensem.

I esta proposició no de llei l'única cosa que vol és això, que la policia, efectivament, siga el que és la majoria del cos de policia, gent que ens protegix, no gent a qui se li ha de tindre por.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a tancar el debat, senyor Ibáñez té la paraula.

El senyor Ibáñez Gadea:

Bien, las UIP, las unidades de intervención policial, sus diez unidades territoriales, la verdad es que considero –por lo que puedo conocer, por lo que he trabajado con ellas en otras etapas de mi trayectoria– que hacen un importantísimo papel, que también me gustaría dejar reconocido a través de mis palabras en esta comisión.

Luego, por mi parte, queda clara la postura, y la postura con la que me quedo en estos momentos es con lo que está diciendo el Grupo Compromís, que es una cuestión de tamaño, que es lo que estamos viendo.
Pero, también, decir lo que he dicho antes, que hay un cumplimiento y una normativa, y yo les puedo hablar de mi experiencia, la que es la uniformidad de un colectivo, como pueda ser la policía local, la complejidad que tiene llegar a un acuerdo general en el tema de la uniformidad.

También hay que decir que, en estos momentos, el Cuerpo Nacional de Policía ha tenido un cambio de uniformidad con un gasto económico importante y que, en estos momentos, están en una fase de adaptación.

A mí lo que me gustaría es brindar la posibilidad, ya no decir «no» a esta PNL, sino retirarla por la información que ya he dado.
Y, sobre todo, al Grupo Socialista porque en estos momentos de lo que estamos hablando es de una orden del propio ministro del Interior –entonces Rubalcaba–, el cumplimiento de la misma y desarrollada e iniciada en el tiempo de la misma.
Quizás esta información no la tenía en tiempo y forma la diputada del Grupo Socialista pero, lógicamente, lo normal es retirar la enmienda y, en este caso, no hay que politizar el tema porque, simplemente, yo creo que era una falta de información.
Y, en ese sentido, sí que me gustaría que lo retiraran.

No obstante, esto es lo que yo propongo –ya lo he dicho antes–, mi grupo es lo que va a votar, entendiendo que en estos momentos se está cumpliendo todo y que en estos momentos la UIP –y progresivamente– en aquellos lugares en los que todavía no figura ese número, pues es cuestión presupuestaria y que irá llegando a todos los puntos y rincones de España.

Así que, por mi parte, nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Finalitzat el debat, i no havent sigut acceptada l'esmena per part del Grup Compromís, passem a continuació a votació la proposició no de llei.
¿Vots a favor?
2 vots a favor.
¿Vots en contra?
8 vots en contra.
¿Abstencions?
5 abstencions.

Senyories, no havent-hi més punts a tractar, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 3 minuts)