Educaci%C3%B3%894610.07.14%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 14 de juliol de 2016.
Comença la reunió a les 16 hores i 33 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 11/i II.

(La intervenció de la presidenta no s'ha gravat)

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

Bé, doncs, anem a continuar en la sessió que començarem el passat dia 12.

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar el compliment dels compromisos adquirits per a la recuperació i posada en valor de Villa Elisa a Benicàssim, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 24.
410)

La senyora presidenta:

Com sabeu, férem ja el punt 1 i el punt 2.
Aleshores, continuaríem en el punt 3: compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a explicar el compliment dels compromisos adquirits per a la recuperació i posada en valor de Villa Elisa, de Benicàssim, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Demanem al senyor conseller que vinga a la mesa.
(Pausa)

Demane un poquet de silenci, perquè començarà en breu el conseller.

Com saben, parlarà en temps il·limitat.
I, després, tindran el torn els grups parlamentaris.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Gràcies, presidenta.

I gràcies també als diputats i diputades que ens acompanyen en la compareixença.
I també als representants de l'Ajuntament de Benicàssim, que també estan a la sala, dels diferents grups de l'ajuntament.
I als ciutadans de Benicàssim que han estat a l'ajuntament i que ara ja no ho estan, però que també estan ací pel seu interés, per l'interés de la compareixença.

Bé, en primer lloc, el que vaig a fer és relatar els antecedents, perquè tots els diputats i diputades tinguem clar també d'on venim i quina és la situació en què ens hem pogut trobar.

Com sabran, el dia 3 d'agost de 2006 -estem parlant de 2006- es va signar un conveni entre l'empresa pública Projecte Cultural de Castelló -una empresa que ara ja no existeix- i l'Ajuntament de Benicàssim.
Eixe conveni que es va signar tenia per objecte la restauració, la reforma i l'adequació de Villa Elisa, que és propietat de l'ajuntament, i la seua posterior cessió al Projecte Cultural de Castelló -esta empresa que déiem que hi havia abans- per a l'ús com a centre polivalent de convencions, congressos i centre cultural.

En eixe conveni, La Generalitat, concretament el que era Projecte Cultural de Castelló, es comprometia a assumir el cent per cent de la inversió total prevista, que en teoria era per un valor de 2.
819.
000 euros a pagar en dos anualitats: en 2007, 1.
637.
000 euros; i, en 2008, 1.
181.
690 euros.

Per la seua banda, l'ajuntament es comprometia a assumir el cost de la redacció del projecte i a cedir la gestió del centre a Projecte Cultural de Castelló, una vegada estigueren ja concloses les obres de rehabilitació.

Les obres van ser projectades i contractades per l'ajuntament, tal com disposava el conveni, amb un import d'adjudicació d'1.
848.
000 euros.
A més de la contractació de les obres, es va contractar la direcció d'obra per un valor de 89.
600 euros i el mobiliari i la decoració es van estimar en uns 300.
000 euros més.

L'execució de les obres va començar l'any 2007, al maig de 2007.
I, després, van ser paralitzades al desembre de 2008 -per tant, ja fa pràcticament huit anys- per la mateixa empresa contractista per la demora en els pagaments de les certificacions.

Ens consta que es van executar entre un 75 i un 80% de l'obra, aproximadament.
I, segons les certificacions, quedaren pendents, fonamentalment, els revestiments i les instal·lacions.
Però les obres s'han deteriorat, evidentment, en el pas del temps.

En relació als pagaments, l'empresa va emetre 17 certificacions d'obra, per un valor total d'1.
425.
000 euros.
De les certificacions d'obra que va emetre l'empresa, les certificacions de l'1 a la 5, per un total de 62.
900 euros, van ser abonades per Projecte Cultural de Castelló qui, en teoria, havia de fer els pagaments.
I, a partir d'ahí, la resta de certificacions, de la 6 a la 17, per un total d'1.
362.
000 euros, van ser abonades per l'Ajuntament de Benicàssim, ja que Projecte Cultural de Castelló va deixar de pagar.

A més d'estes certificacions, l'ajuntament també va abonar 48.
595 euros als responsables de la direcció d'obra.

Per tant, estem parlant que, des de l'any 2008, primer Projecte Cultural de Castelló i després l'empresa que integra l'antiga empresa Projecte Cultural de Castelló que, en este cas, és Culturarts-Generalitat valenciana, que es va extingir l'anterior projecte en 2013, deurien, en virtut del conveni, un total d'1.
411.
000 euros a l'Ajuntament de Benicàssim.

Per tant, La Generalitat deixa de pagar les certificacions l'any 2008.
I és en eixe moment que l'ajuntament avança i, per tant, es genera eixe deute entre la mercantil Projecte Cultural de Castelló -ara Culturarts- i l'Ajuntament de Benicàssim.

I jo em pregunte per què va deixar de pagar, perquè entenc que tots podríem fer eixa reflexió.
Si ja estava projectat, 2007 un pagament, 2008 un altre, ¿com és que deixa de pagar el 2008?
I, ¿per què just en eixe moment, en què en alguns moments pareixia que fóra una època d'abundància?
Per exemple.
.
.
No sé si tindria alguna cosa a vore que el govern va canviar a l'ajuntament.
No sé si això va ser el que va realment ser la causa de deixar de pagar l'Ajuntament de Benicàssim, en este cas, les obres de Villa Elisa.
Perquè, just, en l'any 2008, hi havien altres coses que no es deixaven de pagar.
Per exemple, va ser un any en què van fer fórmula 1, van fer inversions a la Ciutat de la Llum, van fer el torneig de golf, per exemple; i això sí que es va anar avançant i es va pagar.

Per tant, el PP deixava de pagar certificacions d'obra en Villa Elisa, que tenia compromeses, que tenia marcades segons el conveni; i, al mateix temps, es signava un contracte milionari, de 19 milions d'euros, amb el senyor Ecclestone, es pagava un cànon de 26 milions de dòlars per la carrera de fórmula 1 -en total, després, varen ser més de tres-cents milions d'euros per cinc carreres.

Eixe mateix estiu en què es va deixar de pagar l'obra de Villa Elisa i, per això, l'ajuntament es va haver de fer càrrec, es van fer concerts milionaris també al voltant de la fórmula 1: més d'un milió i mig d'euros de Gloria Estefan o Juan Luis Guerra.
I a Benicàssim no es pagava.

I també l'any 2008 es posava en marxa el torneig de golf, un torneig de golf a les comarques de Castelló, el Masters Costa Azahar, pel qual La Generalitat va pagar dos milions d'euros.

Per tant, està clar que motius econòmics no n'hi havien.
I, si n'hi havien, ens els hauran d'explicar la gent que n'estava al càrrec.
Perquè, precisament, en eixe torneig de golf es van arribar a pagar 10 milions d'euros en pocs anys, dels valencians i les valencianes, a una empresa investigada per la Púnica.

Però, bé, per a Benicàssim no hi havia diners.
No hi havia diners ni al 2008 ni els anys següents.
I això, com deia, que Projecte Cultural de Castelló, que tenia al 2008 29 milions d'euros de pressupost, ho tenia pressupostat; i, en canvi, no ho va executar.
I era un dels objectius pressupostaris, posava, en l'any 2008: Â«Finalitzar les obres de restauració de Villa Elisa.
Â» De fet, tenia quasi set milions d'euros, esta empresa, reservats a inversions i no es van executar en Villa Elisa.
Per tant, no sabem molt bé on van anar.

Bé, deia que fins l'any 2008 i fins ara no s'ha donat resposta a eixe deute.
La Generalitat, per tant, no ha aconseguit trobar una solució fins ara a eixe deute, i tampoc ho ha fet de la mà de l'ajuntament, arribar a un acord en l'ajuntament.
Per tant.
.
.
També, des de 2011 a 2015, l'Ajuntament de Benicàssim i La Generalitat han estat governats pel mateix partit.
Per tant, entenc que en quatre anys haurien tingut temps d'assentar-se i trobar una solució.
Però bé.

Com ho he dit en moltes ocasions, nosaltres.
.
.
Volia fer este històric perquè tots ens situàrem.
La nostra intenció és trobar una solució, trobar-la més enllà de què és el que ha passat fins ara, però sabent què ha passat.
Perquè, evidentment, explica molt la voluntat que hi ha hagut fins ara d'una voluntat real de donar-li solució, quan s'ha vist que han hagut altres coses a què sí que se'ls ha donat solució i no s'ha donat tant de rebombori mediàtic, no?

Per tant, veig ací, com deia abans, els representants de l'ajuntament.
I ja els llance.
.
.
, és dir, hem d'arribar a un acord, i hem d'arribar a un acord pel qual, evidentment, nosaltres assumim el deute que té La Generalitat amb l'Ajuntament de Benicàssim, que mirem quina és la manera en què podem fer efectius eixos pagaments, però també, per part de l'ajuntament, necessitem saber quin ús se li vol donar a eixa casa, no?
, a Villa Elisa.
I aixina li ho va traslladar a l'alcaldessa, que avui està ací present, el nostre secretari autonòmic de cultura en la reunió que vam tindre.
I és que vam dir que nosaltres buscaríem la forma de trobar el finançament per a pagar eixe deute, però que també l'ajuntament havia de pensar quin ús i quin projecte volia vincular a Villa Elisa.

De moment, nosaltres no hem rebut eixe projecte.
Sí que hem sabut avui, veient la premsa, que l'alcaldessa deia que faria un informe sobre els usos; almenys ho hem llegit a la premsa.
Sí que ens agradaria que, més enllà d'això, doncs, arribem a un acord.
I ja que ací n'hi ha bona part de l'ajuntament representat, treballem perquè arribem a eixe acord i sapiem què se vol fer en Villa Elisa i nosaltres assumir eixa part, eixa part del deute.

Per tant, jo pense que ho he dit en moltes ocasions quan se m'ha preguntat, ho he dit bastant clar i ho torne a dir.
La Generalitat, actualment, no disposa, no disposa dels recursos suficients com per a donar contingut a totes estes infraestructures culturals.
No té recursos suficients per a invertir en més infraestructures culturals.
Tenim moltes infraestructures culturals arreu de tot el territori.
Per tant, no podem invertir més en infraestructures, sinó que dotar de continguts aquelles que ja estan.

Però, evidentment, nosaltres tenim clar que hem d'assumir els deutes que ens hem trobat quan hem arribat i així ho farem.

Saben vostés, perfectament, l'infrafinançament que patim.
I, per tant, si no recuperem bona part d'eixos diners, no podem fer més inversions en infraestructures culturals.

I, per tant, com que precisament nosaltres el que volem és invertir en dotació i, evidentment, pagar allò que es deu, pensem que s'ha de renegociar el conveni, redefinir els compromisos entre La Generalitat i l'Ajuntament de Benicàssim, arribar a un acord per a pagar, evidentment, allò que es deu i que, realment, Villa Elisa torne a tindre activitat, que tinga activitat per a la població de Benicàssim, per al conjunt de la gent de Castelló i que arribem a eixe acord entre l'ajuntament i La Generalitat.

Per tant, pense que nosaltres hem dit ben clar què és el que volem fer i com ho volem fer, que és assumir eixa part del deute progressivament, en la mesura en què nosaltres puguem i, evidentment, sense que això perjudique els veïns de Benicàssim -que ja els ha perjudicat prou esta batalla durant tants anys-, i que l'ajuntament pensem que haurà de posar damunt la taula, per la seua part, què vol fer, quin projecte té, i arribar a un acord per a redefinir el conveni.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Seria ara el torn del Grup Parlamentari Popular, com és sol·licitant de la compareixença.
.
.
I tindria un temps màxim de huit minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta; i, segurament, no els utilitzaré tots, perquè el conseller, en la seua compareixença, doncs, ja mos ha avançat molt d'allò que volíem saber en esta jornada.

Gràcies, presidenta.

Gràcies, conseller, per la seua presència en aquesta comissió una vegada més.

I permeta'm, en primer lloc, fer una salutació especial a l'alcaldessa de Benicàssim i als membres de la corporació i col·laboradors que estan amb mosatros.

Ens trobem en aquesta comissió, i dit el dit, amb la voluntat, espere -espere i aixina s'ha manifestat ja en principi per part de tots-, de reactivar l'execució d'una important acció cultural i, per suposat, assolir la normalització, tant econòmica com administrativa i social de la relació entre l'Ajuntament de Benicàssim i la Generalitat valenciana.

Villa Elisa.
Des que en 1982 l'ajuntament de la localitat adquirix aquesta joia arquitectònica i aquest referent històric d'una etapa fonamental per al desenvolupament de Benicàssim, tots, tots els que l'hem vista i l'hem viscuda tenim clar que aquest singular edifici està destinat a ser un autèntic referent sociocultural en l'esdevenir no només del municipi de Benicàssim, sinó de la província de Castelló i en el de la nostra comunitat.
I crec que això també és important que ho tingam en compte.

El conseller mos féu referència o relació a la gran quantitat d'espais culturals que tenim.
Però, bé, jo crec que això és una riquesa que devem assumir des de la Comunitat Valenciana, des de La Generalitat, com a pròpia.
I ahí hem d'estar tots.

Personalment i supose que a algun dels ací presents ens agradaria traslladar a la ment de la resta dels membres de la comissió que no coneixen este espai la bellesa, la càrrega històrica i el potencial sociocultural d'aquest edifici.

I és molt possible i potser falte fer una nova revisió d'objectius, com mos dia el conseller fa un moment.
I estic segur que l'ajuntament també està d'acord.
És a dir, que segur que podem arribar a un punt de trobada.
Tot i que del que tenim menys dubtes és que siga un projecte portat de la mà de la universitat, com ja en un principi s'havia iniciat.
Però, bé, hauran de ser els dos actors els que decidisquen per on ha d'anar, però segur que hem de trobar-lo.

Des que l'any 2006 el tristament mort alcalde, senyor Llorca, signara el conveni amb Castelló Cultural, fins que el 2008 un altre alcalde decidira paralitzar les obres per falta de finançament, es van desenvolupar obres d'adequació i reforma per valor de gairebé un milió i mig d'euros, que es van abonar per part de l'ajuntament, quan corresponia a La Generalitat, i de les quals l'ens autonòmic només va retornar una xicoteta part, crec recordar -i el conseller mos ho dia abans-, uns 60.
000 euros.
Perquè al compromís d'acabar l'obra i tancar el projecte d'activitat, hem d'afegir pagar el deute contret amb l'Ajuntament de Benicàssim.

En aquest moment, i ho entenc, i vosté, conseller, pot dir-m'ho, Â«¿i per què no ho van fer vostés?
Â» I ho ha fet, i ho ha fet.
Hem tingut catorze minuts d'històric, tres minuts de crítica a l'ajuntament i dos minuts per a dir per què no.
Bé, ja ho ha fet vosté.

I ho pot dir, i m'ho pot dir, Â«per què no ho van fer vostés quan van governar?
Â» I jo li contestaré: perquè em pese el que em pese, i em parega el que em parega, quan governàvem, en eixa llista de prioritats, en la llista d'ordre de prioritats aquest tema no es va situar entre els primers.
I és la veritat.

Però, però, al marge de la nostra opinió política -torne a dir, al marge de la nostra opinió política-, el poble és el que no s'equivoca i ens va negar la majoria necessària per a seguir governant, trobant-mos davant d'un nou escenari.
En aquest moment li recorde que mosatros estem en l'oposició i el seu partit està al govern.

Quan el seu partit estava en l'oposició ens dia que ho féiem malament, amb la qual cosa queda més que manifest que vostés eren conscients de la problemàtica.
I el que és més important, que vostés pensaven i manifestaven que sabien com fer-ho bé.
I això és el que van prometre als valencians que els van votar.

Van accedir al govern amb els seus vots i una complexa coalició en minoria recolzada per part d'altres partits amb representació parlamentària.
Vullga o no vullga, ha d'assumir la responsabilitat de govern en la seua totalitat, li agrade o no li agrade.
Ara el govern són vostés i l'oposició mosatros.

Ha manifestat que, com a govern, sí que volen tancar.
.
.
És a dir, n'hi ha una cosa important, i és que han de fer el que van dir.
I vosté ho ha dit, i ho ha dit en premsa.
I jo m'alegre molt, perquè una de les qüestions i una de les raons de demanar la seua compareixença era perquè ací, en seu parlamentària, mos diguera exactament què és el que volíem fer.

I m'alegre molt que haja manifestat -i aixina constarà en les actes- que La Generalitat vol assumir eixe deute i el vol liquidar.
I vol participar en el projecte de reactivació del que és l'edifici i el que és la seua activitat.
Bé, doncs ja tenim el que d'alguna manera mosatros volíem.

Ara bé, ara bé, sí que hem de demanar alguna cosa més.
Hem de demanar que eixe esforç, que ha de ser un esforç, però que és conseqüència que vostés estan governant, se faça en uns temps adequats.
És a dir, ací s'ha dit que el Partit Popular se va gastar en golf, se va gastar en tal i qual.
Bé, el govern també té el seu ordre de prioritats i també està fent inversions en matèria cultural en altres espais de la comunitat.

Doncs bé, també haurà de dir per què fa unes i no fa unes altres.
Inclús, inclús no estan en el pressupost.
Tots sabem que se poden fer modificacions de crèdit, i se pot, en el mateix pressupost del 2016, incorporar ja part dels pagaments.
I per descomptat, en el pressupost del 2017 assumir eixa part, alhora que desenvolupar la fi del projecte.

S'han pres accions, com he dit abans, conseqüència que érem governants, uns del Partit Popular, uns altres d'altres partits.
Per exemple, quan se va paralitzar, se va deixar de pagar i de finançar, l'empresa òbviament va deixar de treballar.
Però va ser una opció unilateral del senyor Colomer.
I ell va decidir unilateralment, sense consultar a ningú, que ell deixava de pagar, amb la qual cosa se paralitzaven les obres.
Perquè no se li pagava des de La Generalitat, d'acord.

Però és que aquella decisió unilateral tal vegada al final mos costarà molts més diners.
Perquè aleshores faltaven 400.
000 euros per acabar, i ara, els tècnics ho hauran de dir, però a la millor seran milions els que faltaran per acabar l'obra.

Però, en fi, això ho hem d'assumir tots, allò va ser una realitat.
El problema el tenim ahí, però també tenim la voluntat que açò se transforme en una autèntica acció cultural i que se restablisca eixa relació ajuntament-Generalitat.
Per la qual cosa -i se m'ha acabat el temps-, mos congratulem i.
.
.
, bé, ara diran la resta el que hagen de dir.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos.
El senyor Pepe Almería té un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Bona vesprada, conseller.

Bona vesprada, membres, senyories.

Bona vesprada als representants de l'Ajuntament de Benicàssim.

Vaja de bestreta que pensem que és absolutament lícit demanar el compliment dels compromisos de la Generalitat valenciana per part dels ajuntaments.
Més que lícit, necessari, inclús.

Però jo crec que esta vegada assistim, una vegada més, a una actuació marcada per algunes coses que després es fan paleses des del Grup Popular cap a altres grups, i és el sectarisme, la irresponsabilitat, i a això afegim hui el cinisme.

La irresponsabilitat per deixar de pagar uns compromisos contrets en absència de causes de pes, com després de la compareixença del conseller crec que queda prou palés que no hi havien causes importants de caràcter econòmic per deixar de pagar a l'ajuntament.

El sectarisme, que tant se'ns atribuïx a alguns hipotèticament per deixar de pagar pel fet que no governava un partit afí.

I el cinisme per reclamar amb tanta vehemència després els incompliments del seu propi partit, tot i comptat que és molt lícit i necessari.

Sembla curiós també que esta reclamació vehement no tinga -ja aclarixc, i vaja per davant-, un informe de quins són els usos als quals vol destinar l'ajuntament Villa Elisa.

El patrimoni arquitectònic, històric i artístic també ha estat impactat, com no podia ser d'altra forma, per en este cas l'omissió per la mancança de recursos que va ser produïda per la festa del balafiament en les polítiques dels grans esdeveniments.

Ara el pacte del botànic -que estem en previsió de revisar i d'ampliar-, l'hem d'ampliar, del rescat a les persones, que s'està fent, no ho dubten.
També hem de rescatar pífies, pufos i incompliments.
És un altre tipus de rescat, que també està formant part del pacte del botànic.

N'estem segurs, conseller -i açò crec que no té més recorregut, donada la seua compareixença-, n'estem segurs que el seu departament actuarà amb total responsabilitat i assumirà de bon grat els compromisos pendents de La Generalitat i negociarà amb l'Ajuntament de Benicàssim la millor forma de fer-ho.

Però bé, queda palés que la forma d'actuar ha estat marcada per estos tres conceptes: sectarisme, irresponsabilitat i cinisme.
I que, bé.
.
.
, i si el màxim responsable de Castelló Cultural hui en dia està en la situació en què està, evidentment havia de ser causat per alguna cosa.

Res més.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor conseller.

Y saludar y agradecer a la alcaldesa de Benicàssim el estar aquí, a la concejala de Ciudadanos y a toda la corporación del ayuntamiento.

Pues yo, como soy de Castellón, conozco a la perfección qué es Villa Elisa.
Villa Elisa está en la zona de las villas de Benicàssim, que para aquellos que no conozcan el…, es una zona muy bonita y hay que pasar por ahí para conocerlo.
Y es un patrimonio cultural arquitectónico único y reconocido, como bien he dicho, en toda la provincia.
Se encuentra ubicada al lado del mar.
Y seguramente, muchos que somos aquí de Castellón hemos pasado por ahí.

Entre ellos, se encuentra Villa Elisa, que, como bien ha dicho el diputado del PP, es un referente cultural, porque es una casa señorial de principios del siglo XX, que pertenece al ayuntamiento, pero sí que hemos tenido un problema que pertenece al ayuntamiento.
Y yo me acuerdo cuando estudiaba la carrera, que sí que se ha hecho mucho formación, mucha…, se han hecho acciones formativas en Villa Elisa.

Pero no sé qué ha pasado, cuando gobernaba el PP, que se ha dejado de la mano de Dios.
Y cuando estaban hablando ustedes, me venía el refranero español, que dice que unos por otros y la casa sin barrer.

El PP, cuando tenía la oportunidad de dar dotación económica y cumplir con sus acuerdos, dejó de la mano a Villa Elisa y ahora viene usted a pedirle que haga los deberes, los deberes de la financiación de Villa Elisa.
Las cosas son así.

A fecha de hoy, sabemos que el Ayuntamiento de Benicàssim…, no se puede reanudar la rehabilitación, porque la conselleria, pues, anterior legislatura no movió carta y ahora parece que quieran moverla pero no está definido.

Y sí que me gustaría conocer un poco…, porque usted sí que ha explicado en diferentes preguntas escritas que le hemos elaborado desde nuestro grupo, desde el Grupo Ciudadanos, nos ha indicado, a fecha de 7 de octubre, en una respuesta escrita, que iba a realizar tres acciones.
Una de las acciones era intención de la conselleria de educación para firmar un convenio de colaboración con el ayuntamiento para poder acabar las obras de rehabilitación.

En segundo lugar, la intención de sellar otro acuerdo para definir el futuro del uso del edificio.
En este punto, ¿cuándo desean llegar a este acuerdo?
Usted ahora lo ha lanzado a la corporación.
Pero ¿cuándo se desea….
?
Lo digo para que no lo dilatemos en el tiempo.

Y en tercer lugar, la intención del organismo público Culturarts de incluir en los presupuestos del 2016 la partida presupuestaria que sirva para saldar la deuda histórica de la conselleria con el ayuntamiento, que asciende, como todos sabemos, a 1,4 millones de euros.

En este punto… Estos son los que usted ha dicho de manera escrita, pero, no obstante, en el pleno del 11 de mayo usted también nos indicó que iba a intentar encontrar la solución.

Me gustaría conocer cuál es la solución, que no se quede en las palabras que…, y usted sabe que las palabras se las lleva el viento, y que no se quede solo en palabras.
Me gustaría conocer si en los presupuestos del 2017 usted va a dedicar alguna partida presupuestaria para cumplir con sus obligaciones en Villa Elisa.

Tengo que decirle que algunos capítulos de los presupuestos…, usted dice que los presupuestos son los que son y no se puede ampliar el capital, porque estamos en déficit.
Es lo que usted ha indicado.
Pero yo estudiándome bien las partidas de los presupuestos, tengo que recordarles que hay algunos capítulos que se han duplicado, se han duplicado del 2015 al 2016, por unos intereses partidistas, puramente partidistas.

Me gustaría también que para elaborar los presupuestos del 2017, se tuviera en consideración Villa Elisa y que dejáramos un poco de estos intereses partidistas y que cumpliéramos con lo que se va prometiendo en papel, sobre papel, y también en el pleno.

Para finalizar, también me gustaría contar qué tiene planificado durante este año, antes de terminar el año 2016, para darle acción o marcha a este problema que tenemos en Benicàssim.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És el torn del Grup Parlamentari Compromís, i té la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies per haver vingut, senyor conseller.

Moltes gràcies també a la gent de Benicàssim que ha vingut.

I també donar-li les gràcies al Partit Popular per haver presentat esta iniciativa i donar-mos l'oportunitat de fer els aclariments pertinents en esta qüestió.

També donar-li les gràcies al senyor Mulet pel to emprat en la seua intervenció.

Primer de res, destacar el compromís que acaba de manifestar el conseller d'afrontar de manera responsable este deute que té el Consell amb el poble de Benicàssim.
Podíem dir que és un altre pufo més dels que anem trobant-mos en els caixons i baix de les estores de l'anterior govern.

I que tot i que.
.
.
, jo reconec que no conec l'espai, no sóc d'allí, però pels articles que he llegit i les fotos que he vist, la veritat és que sembla un espai molt xulo i que en això ja podem dir que, des d'un punt de vista cultural, ja val la pena recuperar-lo, només per això.

Però per l'altre costat, mirant la xifra i la gent que hem estat treballant en cultura durant molt de temps, en un milió quatre-cents mil euros s'hagueren pogut fer barbaritats i alçar molts sectors culturals d'este País Valencià que estan totalment afonats.
D'alguna manera, la política estos anys de La Generalitat del Partit Popular i també és una cosa que s'ha vist molt en les diputacions, de pagar grans despeses de diners per contenidors culturals que després no tenien contingut.

De fet, és el més trist de tot.
Que es pensara més en el contenidor que en el contingut que era el que era realment important.
Després resulta que la gent de la cultura no té faena.
Es donava faena als obrers, als arquitectes, etcètera, etcètera, que està molt bé, evidentment, ja dic que només restaurant la casa ja tenia el seu valor cultural, però no deixe de pensar en la gent de l'educació, de la cultura que eixos un milió quatre-cents mil euros s'hagueren pogut fer un muntó de coses.

Semblava que en aquells moments el que primava era -i a més es veu molt clar en este cas- fer inversions a aquells ajuntaments governats per alcaldes o alcaldesses amics i per a fer-se la foto.
N'hi havia molt de postureo en estos temes, perquè fer-se la foto en un lloc tan bonic com este doncs és evident que era un foto que es cotitzava molt més que fer-ho al costat d'uns barracons escolars, per exemple.
I que, després, veiem la contrapartida que és que eixes inversions no arribaven a aquells ajuntaments que no eren amics.

I, de fet, hem vist com es parava de pagar quan va canviar el signe de l'ajuntament i va haver un govern progressista, en este cas del PSPV.
I és una cosa que també veiem en La Generalitat i en les diputacions, de nord a sud de la nostra geografia.
A més, és una cosa que estem veient també com, des de que ha canviat el signe del govern de La Generalitat, la font principal de diners que és de Madrid i que depén del ministre Montoro, doncs, ens continua d'alguna manera en esta forma de xantatge amb els governs progressistes.

De tota manera, pense que cal ser positius, que el conseller ha deixat ben clar la seua voluntat d'arribar a acords.
Que hauríem de tindre també clar què es vol fer en eixe espai.
Jo pense que es poden fer moltes coses i que pot ser un espai molt interessant a nivell cultural, a nivell universitari per a les comarques de Castelló.
I res, intentar saludar la voluntat del conseller d'arribar a acords i que la gent parlant s'entén, que s'asseguen a parlar i que de segur que podem estar parlant, com diu el senyor Mulet, que en el futur este puga ser un referent sociocultural de les comarques de Castelló.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.
El senyor Fernando.
.
.
Delgado.

El senyor González Delgado:

Delgado, en este caso Delgado.

La senyora presidenta:

Té la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

Gracias, presidenta.

Gracias, conseller.

Bienvenidos los amigos de Benicàssim, que hoy se encuentran aquí.
Senyor Mulet, gracias por su iniciativa.

Bueno, el conseller ha hecho un buen relato de la situación y me parece que un relato claro y objetivo que lo que tiene de malo es que evidencia la mala politización de la cultura, por ejemplo.
Yo, a la palabra política y al concepto de la política le tengo un gran respeto y se usa muchas veces en un sentido de desprestigio que no tiene nada que ver con lo que es el partidismo o el sectarismo, que es lo que hace que los proyectos culturales cambien.

En este sentido, esto es una prueba evidente de esa mala utilización de la política y una parte destructiva realmente de la política cuando es capaz de, por faltas de entendimiento, romper un proyecto cultural en un ámbito cultural tan interesante como ese.
Yo he tenido la fortuna de conocer Villa Elisa y ese ambiente con Luis Berlanga, o con Manuel Vicent que en sus relatos y en sus novelas ha descrito muy bien lo que ese ambiente histórico ha constituido.

Por lo tanto, he estimado y creía que Villa Elisa era propiedad privada.
No sabía, no estaba informado en manos de quien pudiera estar Villa Elisa.
Había estado muchas veces en Benicàssim, que tiene buenos espacios culturales para la cultura local y, sin embargo, a mí me parece que este es un importante espacio cultural o puede ser un importante espacio para la cultura internacional.
Para la visión más cosmopolita de nuestra comunidad.

Quiero decir integradora además, porque se podrían integrar no sólo las instituciones políticas -digamos- sino las culturales, por supuesto, las universidades, el Consell Valencià de Cultura.
Constituir algo así como una universidad de estío de Valencia pero que pudiera tener una proyección mayor de marzo a octubre, dado nuestro clima y la situación en la que nos encontramos, y que pudiera ser muy bien una plataforma del Mediterráneo, cultural del Mediterráneo.

Yo creo que está muy bien que valoremos nuestras señas de identidad, que valoremos la cultura popular, la cultura inmediata, la cultura local, pero que la proyección internacional de nuestra cultura valenciana y la integración de la cultura del Mediterráneo en este espacio privilegiado pues podría ser muy importante.
Y que esto no sólo implicaría a instituciones como la propia Generalitat o la diputación o los ayuntamientos, sino también a las universidades, a las academias y, por supuesto y desde el punto de vista económico, contar con patrocinios.

Las universidades de estío que hay en toda España tienen patrocinios de importantes empresas.
Bueno, la universidad de verano de El Escorial la patrocina en buena parte el Banco de Santander.
Pero es que la Universidad Internacional Menéndez Pelayo, que era una universidad pública únicamente, pues cuenta con patrocinios de empresas porque, además, esto permite crear becas, atraer gente del extranjero y constituir un espacio de pensamiento y reflexión.

Está muy bien la cultura popular, la cultura cercana.
Pero nuestro país, Europa también, necesita del espacio, de la cultura, de los valores, de la cultura para la generación de una sociedad reflexiva.
Yo creo que nos está haciendo falta dar mérito a una sociedad del conocimiento y de la reflexión y que una plataforma de este tipo constituiría pues un espacio muy singular.
Quiero decir que todo mi respeto para la cultura local, pero que el espacio de Benicàssim es también un espacio internacional, de proyección internacional de nuestra comunidad y que en ese sentido debería ser aprovechado.

Estamos en la situación en la que estamos, comprendo las dificultades económicas que hay para eso.
Pero yo creo que integrando a empresas, integrando a gente que quiera colaborar en un empeño como este de una tribuna del Mediterráneo, por decirlo de alguna manera, pues en fin, el logro sería importante.

La senyora presidenta:

Gracias, señor diputado.

És ara el torn del grup…, ah, no!
ja han parlat tots, clar.
Ara és el torn del conseller.
Té el temps novament il·limitat, així que en voler.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esports:

Gràcies, presidenta.

I gràcies a tots els diputats i diputades que han intervingut.

Evidentment, no m'estendré massa perquè crec que he exposat en el primer moment quines són les nostres intencions.
Agraïsc molt el to de tots els diputats i diputades i especialment el del senyor Mulet que ha reconegut ell també mateix que, probablement, si no està solucionat és perquè no estava dins de les prioritats de l'anterior govern i, per tant, agraïsc que haja sigut tan franc en la forma de dir-ho.

Perquè, precisament, partint d'una realitat és quan podem construir-ne una de nova i, per tant, pense que a això hem vingut ací.
I per tant llance la mà -ho he dit abans- perquè arribem acords vinguem del partit que vinguem i, per tant, que puguem assumir una responsabilitat que evidentment ara ens pertoca a nosaltres assumir des de La Generalitat.
I l'assumim amb totes les ganes del món i, per tant, no anem a defugir de les responsabilitats que n'hi ha per molt que algunes d'elles evidentment siguen heretades.

Ho he dit que per a nosaltres la prioritat és dedicar-nos als sectors culturals més que no a les infraestructures, ho hem dit en més d'una ocasió.
Però això no lleva que aquelles inversions que s'han fet en infraestructures culturals es traguen profit.
El que no podria ser és que en una inversió que s'ha fet dels diners dels valencians i de les valencianes majoritàriament de l'ajuntament de Benicàssim, però que deuria d'haver fet La Generalitat de vora a un milió i mig d'euros -un milió quatre-cents mil euros- es quede sense donar-li un ús.

I, per tant, hem de donar-li solució a Villa Elisa.
I, per tant, hem d'anar a buscar eixa solució conjunta -com he dit- des del primer moment entre La Generalitat, entre Culturarts i l'Ajuntament de Benicàssim per a saber realment que es vol fer allà i de quina manera també s'ha d'acabar eixe projecte.
Evidentment nosaltres hem d'assumir la part del deute, com dèiem abans, el deute que no ha pagat i que va pagar-lo en aquell moment l'ajuntament.

Jo no estava en eixe lloc i no sé per què la decisió de l'ajuntament en el seu moment, però entenc que un ajuntament que està assumint -ho dic pel moment de deixar de pagar, no?
de l'ajuntament- entenc que ja feia molt l'ajuntament, pagar una cosa que La Generalitat hauria d'haver assumit.
I entenc que no podia continuar pagant un recurs que no era responsabilitat seua segons el conveni.
I, per això, jo entenc que és normal que un ajuntament no puga assumir eixa quantitat de diners que és tan elevada i que és una inversió molt forta.

Evidentment, pensem que eixes prioritats s'han de posar en pressupost i s'han de determinar.
Ens preguntava des de Ciutadans com és que no estava ja pressupostat.
Doncs per una qüestió tan senzilla o tan fàcil d'explicar com que ens vam trobar que no n'hi havia en el pressupost dos milions d'euros d'un préstec, en el BBVA, que té Culturarts i que no constaven per cap lloc i que vencen enguany i que l'hem de pagar.
I que és un deute que va fer Culturarts, va subscriure Culturarts un préstec amb eixa entitat financera i que no constava per cap lloc i que s'havia d'assumir també i s'ha d'anar assumint i buscar els diners on siga per a assumir-los.

O que les prioritats que déiem també nosaltres és que aquells diners que tenim per a inversió els hem tindre molt clars allà on invertim, perquè no tenim recursos suficients i amb els pocs recursos que tenim la inversió ha de generar el màxim impacte.
Si no sabérem encara, i de moment encara no sabem, què és el que realment es vol fer, que és el que realment es va a fer en Villa Elisa, evidentment el mateix capítol d'inversions serveix, per exemple, per a les ajudes del cinema.
I és el mateix ens, que és Culturarts, la que dona les ajudes també al cinema.
I tenim clar quines són les ajudes que nosaltres volem determinar cap al sector.
Evidentment pot prioritzar si tens clar que va a tindre més impacte unes ajudes o una inversió determinada que va en el mateix espai d'inversions.

Per tant, s'ha de prioritzar, evidentment, si quan tinguem clar que és el que es vol fer.
.
.
Quan arribem a eixe acord.
.
.
un nou conveni entre l'ajuntament i La Generalitat, podrem donar resposta concreta, el quan, el com i la quantitat.
Perquè serà a partir d'ahí que sabrem realment en quina mesura podem assumir-ho en els següents pressupostos i de quina manera anem a treballar de forma conjunta.

Perquè, evidentment, pense que el debat interessant que haurem de tindre també a partir d'ara, a banda de determinar com anem a fer el pagament i quan, per a fer què, sobretot això, a què anem a destinar eixe espai cultural, què es va fer a Villa Elisa.
I ací s'han apuntat algunes idees como ho feia el diputat Fernando Delgado.
I és que hem de revisar quins són els usos que fem dels espais culturals i molts d'ells van, per exemple, en eixa idea de la mediterraneïtat que ja estem treballant, per exemple, des de l'IVAM o que estem recuperant des d'altres espais culturals i que pensem que, evidentment, s'han de lligar, ens ha de projectar internacionalment.

Però això ho haurem de decidir entre l'ajuntament sobretot, que és qui és el propietari de l'edifici i, per tant, qui ha de marcar la línia de cap a on s'ha de treballar.
I, evidentment, La Generalitat en tant que hem d'assumir eixe deute que n'hi ha contret.
Evidentment és el que estàvem dient, com volem fer que s'arribe a eixe acord.
Tenim la mà estesa.

Simplement fer alguna matisació d'algunes cosetes que s'han dit.
Quan parlem d'ús o de determinació partidista dels pressupostos, jo no puc estar d'acord, és evident.
Pense que els pressupostos és ben clar qui els ha aprovat, és la sobirania del poble valencià representada en les Corts Valencianes.
Per tant, no és un ús partidista si no és una distribució feta en base a uns resultats democràtics i, per tant, han sigut vostés mateixa els qui han prioritzat els pressupostos.

I jo entenc que quan es fa eixe tipus d'afirmacions doncs es podria dir d'on ho hagueren llevat.
I cadascú diu: Â«Doncs mire, jo haguera llevat d'ací i haguera posat allà.
Â» I ahí és on podem fer el debat i saber d'on haguera pogut traure eixos diners perquè constaren, de quina part de la política s'hagueren pogut extraure.
Sabem que no n'hi ha un projecte definit encara i per això nosaltres hem fet el que hem fet.

Per tant, posar-me a la seua disposició, evidentment, i estic segur que arribarem als acords pertinents perquè Villa Elisa siga una realitat.
Jo no he anat a fer-me la foto perquè pense que no he d'anar si no tenim una solució real.
I abans ha parlat de gent que ha anat a fer-se moltes fotos.
Jo no.
.
.
Per a mi no cal perquè no la vullc la foto, vullc que funcione i que estiga Villa Elisa oberta i solucionada.

I, per tant, el que cal és que ens reunim i que fem eixe conveni per a donar solució.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

¿Torns de rèplica?
Molt bé, doncs comencem per…

Doncs comença el Grup Parlamentari Ciudadanos amb un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, he pedido el turno de réplica para dejar claro que nosotros no aprobamos los presupuestos y también para dejar claro que se presentaron enmiendas por parte, en este caso del PP, para que se dotara de presupuesto a Villa Elisa y no se aceptaron, no se aprobaron.

Pero, viendo la disponibilidad y el buen hacer que tiene nuestro conseller sí que vamos a presentar en los próximos presupuestos, pues ya anuncio una enmienda para que se le dote de partida presupuestaria a Villa Elisa.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular, el senyor Mulet.

Té un temps de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, a mi em congratula el bon to que n'hi ha, encara que bé, doncs, s'estan dient les coses com u pense que les ha de dir i les hem d'encaixar també com pense que les hem d'encaixar.

I ho torne a repetir, la intervenció del conseller doncs ha sigut extensa, no n'hi ha hagut un compromís però sí que n'hi ha hagut més de la mitat, catorze minuts, per a històricament referenciar-mos les coses que no havien fet bé.
Jo ja les he reconegut, ¿eh?
Anem a fer coses bé.

Jo he escoltat ací, no del conseller però sí d'alguns companys parlamentaris, paraules com sectarisme o partidisme quan va entrar Colomer, etcètera, etcètera, bé, doncs seria el mateix que jo podria plantejar -i no ho faig- de per què després d'un any encara no s'ha solucionat el problema.
¿És perquè el govern de l'Ajuntament de Benicàssim és d'un altre color polític?
Pense que segur que no, ¿veritat que no?
Doncs a la millor, aleshores, tampoc va ser així, ¿eh?
Segurament seria pel que hem parlat, que hem escoltat com el conseller mos ha manifestat que ells tenen unes prioritats i que quan s'aproven els pressupostos -i a mi em congratula, ¿eh?
- s'han d'acceptar perquè són els pressupostos que el poble ha triat, doncs en aquell moment segurament es faria igual.

Però crec, crec que sí que estem tots d'acord que este projecte i esta relació ajuntament-generalitat, que ha de redundar en benefici de tota la comunitat, inclús -com molt bé ha dit el senyor Delgado- com un referent internacional de la nostra comunitat, mereix, si més no, que marquem un temps concrets de compromís; és a dir, si ara ho deixem tot que hem de fer estudis, que quan estiguen els estudis, doncs crec que seria una bona manifestació de bona voluntat per part del conseller marcar una agenda concreta -tenim ací a l'alcaldessa i jo també la convoque al mateix-, una agenda concreta de treball per a tancar el perquè i per a què i tancar el com, i aleshores -crec- tots guanyaríem.

Aleshores, el conseller també tindria arguments -mosatros recolzarem eixa esmena en els pressupostos- però també tindria arguments per a dir que en els pressupostos ha de ficar estes quanties o estes quantitats per a resoldre un problema i resoldre un altre que -torne a dir- crec que estem tots d'acord que és en benefici de la cultura, en benefici del patrimoni i en benefici de la Comunitat Valenciana.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

Ara ja, per a finalitzar la compareixença del conseller tindrà quatre minuts per a poder aclarir els dubtes que han plantejat els diputats.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé, només em queda donar les gràcies -ja ho he dit abans- i instar, evidentment -com dia el senyor Mulet-, a concretar-ho en el temps.

I, per tant, ja ho dic des d'ací, que abans que acabem l'estiu pugam tindre una primera reunió més concreta, més enllà de la que ja es va fer amb el secretari autonòmic, perquè puguem tant l'ajuntament com La Generalitat mirar què és el que volem fer, quin full de ruta ens podem marcar i mirar si realment n'hi ha capacitat i voluntat d'acord de redefinir eixe conveni.

Per tant, ja és així com hem dit que volem actuar, és així com volem concretar-ho, i evidentment espere que en els propers pressupostos no calga que fem moltes esmenes sinó que tinguem clar quin és el full de ruta, i si eixe full de ruta és compartit i tots tenim clar fins on podem arribar i quines quantitats es poden assumir perquè, evidentment, ja sabran que no tenim (rient) tots els recursos que ens agradaria i que, entre altres coses, n'hi ha uns quants milions d'euros compromesos en infraestructures per als propers anys i, de fet, fins al 2021, 2022, n'hi ha diners pressupostats, compromesos per a infraestructures culturals, entre les quals no està Villa Elisa i no perquè este govern ho haja signat, ¿eh?
, també perquè ve de l'anterior, doncs esperem que puguem trobar els recursos suficients bé siga en un any, bé siga en dos, bé siga en el temps que puguem arribar a eixe acord.

Per tant, este és el compromís que fem, que ens reunim i donem resposta a eixa necessitat i que la marquem en el temps, sobretot tenint en compte les actuals circumstàncies amb els recursos que tenim.

Simplement, donar-los les gràcies.
Ja acabe, crec que no hauré de tornar ja fins que tornem a reprendre les sessions.

Els agraïsc també el seu treball i agraïsc moltíssim que puguem vindre ací a debatre i, sobretot, arribar a solucions entre totes i tots.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Donem per finalitzat este punt de la comissió.

Tenim cinc minuts per a acomiadar el conseller i organitzar-mos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la subdirectora general del Llibre, dels Arxius i Biblioteques pe tal de presentar i explicar la situació i les necessitats dels arxius i biblioteques de la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 22.
916)

La senyora presidenta:

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la subdirectora general del Llibre, dels Arxius i Biblioteques per tal de presentar i explicar la situació i les necessitats de l'arxiu i biblioteques de la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

¿Vots a favor?
Queda aprovat per unanimitat.
(Veus i pausa)

Proposició no de llei sobre el centenari del Teatre Olympia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 15.
778, BOC número 67)

La senyora presidenta:

Bé.
Passem al punt cinc… Hui pareix que els diputats i diputades tenim molt pressa (rient) i no volem debatre.
Així que farem, (veus) farem primer la votació i explicació de vot.
Hem quedat en això, ¿veritat?
, tots els grups parlamentaris.
Molt bé.

Doncs el punt cinc és: Presa en consideració de la proposició no de llei sobre el centenari del Teatre Olympia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Aleshores, ¿vots a favor?
Quedaria aprovada per unanimitat.

I ara passem a tindre explicació de vot.
¿Hem quedat en algun ordre, de si els proposants parlen els últims, els primer?
D'això no hem fet acord.
(Veus) Perfecte.
Tindrà la paraula…

El senyor González Delgado:

No, no.
Yo, primero, estoy encantado de esta reunión tan serena y pacífica de esta tarde.
(Veus) Ya llegaremos a… Y entonces, en fin, (veus i rialles) yo ya pensaba que esto realmente es una propuesta en positivo.
El otro día, en un acto de campaña electoral cultural, alguien decía que la cultura genera valores.
Y me permití decirle a la compañera que la cultura es un valor en sí misma, un valor necesario.

Se habla mucho de las industrias culturales, y con razón, pero muchas veces hablamos de las industria culturales, de esas industrias culturales que necesitan y que piden la subvención, pero también hay industrias culturales que se deben a iniciativas particulares que son muy encomiables y que a lo largo de la historia hemos tenido muchas en el ámbito del teatro, de la música, en el mundo del espectáculo y no digamos nada en el mundo editorial.
El mundo editorial ha estado lleno de hombres de negocio que, sin embargo, han hecho mucho por la cultura.

Este es el caso de la familia Fayos y es el caso del Teatro Olympia, con una trayectoria…, bueno, que ha tenido distintos caracteres, según los tiempos, pero que ha sido muy plural y que es muy elogiable.
Tienen, para la fortuna de ellos, un teatro precioso, que es un bellísimo teatro valenciano, al que no podemos tener la tentación de pedir que se declare bien de interés cultural porque hundiríamos a la familia.
Pero que la familia ha cuidado realmente muy bien y que es un tesoro de la ciudad de Valencia.

Yo creo que gente así necesita el reconocimiento y yo creo que el reconocimiento puede consistir en cualquier tipo de medalla o condecoración, o bien homenaje.
O las dos cosas juntas.
Quiero decir….
Pero, en fin, ya la organización de la entrega de la medalla en cuestión puede constituir un homenaje que se organice explícitamente en el momento determinado.
Pero esto no es el objeto de esta proposición no de ley, sino el objeto el reconocimiento a esta tarea.

Veo que ha sido aceptada por todos, y lo celebro, no digo lo agradezco, porque quién soy yo para agradecerlo.
Lo que sí celebro es nuestra unanimidad en un reconocimiento de este tipo.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Podemos.
Té un temps de quatre minuts.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Evidentment, hem votat a favor d'esta iniciativa que ens pareix molt interessant.
Les arts escèniques, i concretament el teatre, han passat per ser moltes vegades, i en estos moments crec que ho són, l'element més damnificat en el sector cultural, ja de per sí damnificat en general.

També en el sector cultural trobar-se una entitat centenària ja és crec que en sí mateix un acte d'heroïcitat, i sobretot si parlem d'una iniciativa de teatre a nivell privat.
Sé de què estic parlant i… No és l'única, no de tants anys, però podem catapultar-la, digam, a eixe estatus d'herois de la cultura en estos moments.
Només crec que les societats musicals tenen un gran nombre d'entitats també més que centenàries, en alguns casos bicentenàries.

Ens pareix molt bé que hi haja una iniciativa parlamentària per fer reconeixements al món de la cultura, concretament al món del teatre.
Crec que en l'àmbit corresponent serà la responsabilitat triar quina és la concreció -espere que siga adient- al que representa el Teatre Olympia per a la cultura i l'exhibició teatral al nostre país.
I estic segur que ho faran.

Aprofite la qüestió per, bé, felicitar des d'ací a la família Fayos, que conec personalment, per la seua incansable tasca en pro de la cultura i del teatre.
Animar-los també perquè continuen, no sé si cent anys més, però almenys els que puguen.

I també aprofite l'avinentesa d'estar parlant de teatre -que estic d'acord en el company Fernando, que no parlem molt de cultura- perquè, bé, vejam l'evolució de les dotacions a les arts escèniques des de que… inclús des d'abans que es va crear Teatres de la Generalitat i vorem que, bé, este any ha segut el primer any que en els pressupostos de La Generalitat hi ha hagut un punt d'inflexió i un repunt pel que fa a les dotacions i a les arts escèniques.

Evidentment, és insuficient.
No sols de reconeixements viu el món de la cultura, també de dotacions pressupostàries, però, bé, si hi ha una canvi d'inflexió en els pressupostos, hi ha un reconeixement, crec que animarà als actors a poder perpetuar-se i aconseguir que al final la cultura estiga reconeguda i estiga dotada a l'altura que es mereix.

Res més.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos, amb un temps de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Bona vesprada, senyora presidenta, senyors diputats.

Mosatros pensem que és de justícia que s'atorgue…, o es faça un reconeixement a la família Fayos de la forma que se crega oportuna, amb una medalla al mèrit cultural o qualsevol altre tipus de distinció que s'estime oportuna.

És cert que el centenari del Teatre Olympia, que va obrir les seues portes en novembre de 1915, és un fet cultural insòlit a la nostra comunitat, que els seus propietaris, com hem dit, la família Fayos, han segut capaços de portar endavant un teatre, quan coneixem les enormes dificultats que tenen els locals privats, que han anat desapareixent des d'aleshores.

I el que significa suportar tots els avatars en uns temps difícils com els actuals, on anar al teatre és un costós sacrifici econòmic per a les famílies.
És tremendament…, poder suportar això i poder estar encara amb les portes obertes, és tremendament meritori.

Això ens demostra també que el món de la cultura no està en absolut renyit amb el món de l'empresa, sense que tot això també desmereixca la combinació de l'espectacle popular amb el de culte i de qualitat.

A més, hem de considerar també que Olympia Metropolitana, que és com se diu esta empresa familiar, també ha estat produint treballs de creadors, actors i tècnics valencians en ela últims anys, com, pot ser, per exemple, la versió teatral de L'alqueria blanca, titulada On collons està Sento i El sopar dels idiotes, encara en cartera en el Talia, se pot considerar més que un miracle i un treball, que la fa mereixedora d'este homenatge.

Per a nosaltres, la família Fayos és un símbol del món escènic valencià i un model a seguir, com també han demostrat amb la gestió concertada amb el Teatre Talia, teatre amb una programació important, a pesar de les dificultats de programar en ell.
I en altres àmbits locals.
O l'emblemàtic Cine d'Or, l'únic que encara conserva el somriure del conegut tradicionalment com a cine de reestreno.

Per això, mos felicitem de la iniciativa del Partit Socialista i -¿com no?
- estarem a favor que açò isca endavant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor García.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís, el senyor Josep Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Molt contents que Fernando Delgado, del PSPV, haja portat ací esta iniciativa.
Cal reconéixer aquelles coses bones que tenim, està bé reconéixer-les.
Moltes voltes els valencians no…, pequem un poc de no saber reconéixer aquelles potencialitats i aquelles coses bones que hem tingut, que tenim i que hem tingut al llarg de la nostra història.

D'alguna manera, el Teatre Olympia també representava aquella part de la burgesia més culta i cultivada de principis del segle XX, que va arribar fins i tot als anys trenta en la quantitat de teatres que n'hi havien en la ciutat de València, allò que s'ha dit algunes voltes Â«el xicotet Broadway valenciàÂ».
Allò ha anat desapareixent molt i queda el Teatre Olympia.

Agrair a la família Fayos que continue regentant el teatre i afrontant els riscos d'invertir de forma privada en la cultura, perquè, com ha dit el company Delgado, la cultura genera valors, però també genera molts deutes.
I la veritat és que jo no conec a la família, però, evidentment, s'ha de tindre les coses molt clares i ha de tindre molt de gust per la cultura i pel coneixement per continuar afrontant este tipus d'inversions.

Jo simplement dir que a nivell personal va ser el Teatre Olympia un de les primeres entrades a la cultura, quan vaig arribar a la ciutat de València i vaig vore els primers, diguem-ne aixina, els primers espectacles de cultura aixina més alternativa, que era el que als díhuit anys més m'agradava vore, com Pepe Rubianes o Albert Pla.
També m'he adonat que és part de la família els Cines d'Or, que no ho sabia, i que també en díhuit anys també vaig fer jo moltes hores ahí als Cines d'Or.

Per tant, la veritat és que molt agraït que continuen este tipus de sales a la ciutat de València.

I últimament dir també…, agrair…, hem vist com d'alguna manera un edifici i un local centenari com s'ha anat adaptant als nous temps.
I si entreu a la pàgina web voreu que té una pàgina web bastant completa i com s'han adaptat a les xarxes socials, etcètera, etcètera.
I d'alguna manera és un exemple de gestió cultural privada, que ja mos agradaria que abundara més.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular, de la senyora Marta Gallén, per un temps de quatre minuts.

La senyora Gallén Peris:

Moltes gràcies, presidenta.

El Teatre Olympia de València ha complert 100 anys.
És un tros de vida de la ciutat, de la comunitat i -¿per què no?
- d'Espanya.
Al llarg del seu segle de vida, ha estat tot el que es pot ser com a escenari.

Es va inaugurar el 10 de novembre de 1915 amb una òpera.
Durant més de cinquanta anys va ser un cinema imprescindible, el local on s'estrenaven totes les pel·lícules dels germans Marx, per exemple.
I des de fa trenta-quatre anys, és teatre, un dels millors i més importants escenaris privats d'Espanya.

A les butaques del Teatre Olympia, desenes de generacions de valencians i valencianes han rist, han plorat i s'han emocionat.

El Teatre Olympia ha tingut tres èpoques diferenciades.
Es va iniciar com a teatre d'òpera.
Llavors, València era terreny procliu a la lírica, una afició que només la guerra civil va poder retallar i que molts obliden per a assegurar que a la Comunitat Valenciana mai va a haver tradició lírica; la hi va haver com enlloc.

El primer canvi va arribar amb l'entrada d'Enrique Fayos pare a l'Olympia l'any 1953.
Va ser la decidida gestió de Fayos pare la que va convertir en referent la vida cultural valenciana com a sala d'exhibició.

El seu major èxit es va produir, curiosament, gairebé al final del seu esdevenir com a cinema, quan a finals dels setanta va mantenir durant sis mesos en cartell la pel·lícula El expreso de medianoche, que va arribar a ser un fenomen de públic.

En 1932 València va ser una ciutat de teatres.
En el seu centre urbà i en un curt circuit, amb els seus cartells a les façanes, com atentes cortines de reclams a deambular de l'oci, s'oferien de continu còmics, galants, coristes, vicetiples i dramaturgs, amb els més importants actors i actrius de l'escenari espanyol.

Però d'aquell Â«Brodway valenciàÂ», conforme dia el company Nadal, i al costat del Principal, aquest de propietat institucional, tan sols ens queda el Teatre Olympia.

Entenem que siga important agrair a la família Fayos haver fet possible que cada dia se seguisca aixecant el teló, col·laborar perquè València torne a ser com era al segle passat, un referent cultural a Espanya en l'oci teatral.

Per a Enrique Fayos obrir cada dia és un motiu de celebració; per als valencians i les valencianes també.
Per a María Ángeles Fayos, la cultura necessita suport i necessita que ho convertim en una prioritat, perquè és l'oxigen per a una societat millor.
I jo, repetisc, per als valencianes i valencianes també.
Vull recordar als membres d'aquesta comissió que al novembre de 2015 el Consell Valencià de Cultura li va lliurar al Teatre Olympia la medalla de la institució en reconeixement als cent anys d'activitat d'aquesta sala.
Un bé cultural dins de la ciutat, així es referia al Teatre Olympia el president del Consell Valencià de Cultura, Santiago Grisolía.

Faig esment a la medalla per deixar constància que no s'ha oblidat per part de La Generalitat el reconeixement a la faena, a l'esforç de la família i molt menys al teatre.
Per això, i no obstant, hem votat abans a favor de la PNL presentada pel Grup Parlamentari Partit Socialista.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Gallén.

Ara passaríem al següent punt.
Jo li demanaria al senyor Delgado que prenga presidència.
Fernando, ¿haces tú de presidente en estos dos.
.
.
?

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Fernando González Delgado)

El senyor vicepresident:

¿Se ha llegado a acuerdo?
(Remors) ¿Se ha llegado a acuerdo?
(Se sent al lletrat que diu: Â«Sí.
Vale, pero luego me lo pasáis por escrito.
Â») Sí.
Lo explicas y luego cada uno puede…, cada uno interviene, ¿no?
(Remors) Sí, bien.

Proposició no de llei sobre els deures escolars durant l'etapa primària, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 28.
324, BOC número 94)

El senyor vicepresident:

Pues tiene la palabra el Grupo Ciudadanos para la propuesta… (Veus) Para la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre los deberes escolares tiene la palabra el Grupo Compromís.
(Se sent una veu que diu: Â«No, Ciudadanos.
Â») Ciudadanos, perdón, perdón.

La senyora Ventura Campos:

No me cambies de grupo.

El senyor vicepresident:

Perdón, perdón.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, señor presidente.

Quiero empezar con una reflexión que seguramente…, bueno, una reflexión que seguramente todos nos podríamos hacer, ¿no?
Imaginaros que nosotros…, yo creo que todos nosotros estaríamos encantadísimos, seguramente, que tras nuestra jornada laboral, de ocho horas, el director o la directora de nuestra empresa nos envíe tareas para realizar en casa y, sobre todo, si se tratan de tareas repetitivas, mecánicas y que no aportan ningún valor añadido, es decir, poco motivantes.
Seguramente saltaríamos todos los que estamos aquí de alegría y de felicidad.

Pues esta imagen visualizada la quiero trasladar al ámbito educativo cuando los niños, que pasan como mínimo cinco horas al día en el colegio, tienen que dedicar cuando llegan a casa, en su tiempo de ocio, varias horas a realizar tareas de continuidad que no han terminado en clase, tareas repetitivas y también, pues, poco retadoras.
Teniendo estos niños y niñas de primaria jornadas educativas de más de ocho horas.

Pues yo aquí me hago una pregunta.
¿Cuándo juegan nuestros niños y niñas?
¿Cuándo se socializan?
¿Cuándo van a convivir en el núcleo familiar?
Pues esta situación que la etiqueto como Â«mala pedagogía de los deberes,Â» ha provocado que en otros países, por ejemplo, como Francia, la Federación de Consejos de Padres de Alumnos hayan impulsado la huelga de lápices caídos, donde los niños franceses dejaron de hacer sus tareas como señal de descontento.

Entiendo que no hay que llegar a esta situación tan extrema, pero tampoco a la situación que ha llegado Abel de Céspedes, un padre de dos niños de cuatro y diez años que presentó un recurso ante la inspección educativa de Alicante tras un suspense de su hijo mayor por no hacer la tarea.
Él les indicaba que los deberes le estaban invadiendo el derecho a la vida familiar, porque alargaban la jornada fuera del horario escolar.

El padre, con un elevado nivel de malestar por esta situación, indicaba que él no se consideraba antideberes, pero quería tener tiempo para poder organizar su núcleo familiar y no podía porque, si se dedicaba a realizar todas las tareas que le mandaban en el centro, pues dedicaba de dos a tres horas y, por lo tanto, decía que era dedicación exclusiva y no tenía tiempo para hacer otro tipo de actividades con su familia.
Yo le he traído este caso que lo podéis ver en un artículo de El País, donde fue publicado el recurso que este señor presentó.
Pero ustedes seguramente conocerán muchos más casos.

Pero hay que indicar que estos deberes no aparecen en la ley educativa.
En ninguna ley educativa ha aparecido la palabra deberes, sino que se ha convertido en una vieja costumbre.
Esta costumbre nos ha llevado a que España sea el quinto país -según el informe Pisa- que más horas dedica a realizar tareas escolares fuera del horario lectivo, o sea, los deberes.
De la misma manera estos informes nos indican que el tiempo que se invierte en realizar los deberes no es directamente proporcional al rendimiento académico, sino que existen otros factores que lo determinan, como puede ser la calidad de la enseñanza.

Si nos vamos al factor tiempo indicar que, en niveles superiores -por ejemplo, alumnado de quince años- estos informes nos dicen que a partir de las cuatro horas semanales no causa ningún impacto sobre el rendimiento escolar.
Por lo tanto, no tiene sentido que niños de primaria estén haciendo más deberes que lo que recomienda la OCDE a los niños de quince años.

A pesar de ser entre los primeros cinco países, o el quinto país, que realiza más deberes, estamos en los últimos lugares en resultados académicos.
¿Algo paradójico, no?
Esta información nos indica que tenemos que reflexionar y que algo está fallando en nuestro sistema educativo.
Creo que es hora ya de modificar el enfoque de los deberes porque, en ocasiones, como hemos visto, se traduce en un conflicto familiar cuando el tiempo libre del menor tiene que ser compartido con los padres para realizar únicamente tareas escolares.
Y este tiempo libre se ve condicionado a lo que deciden los profesores por exceso de tareas o por abusar de tareas repetitivas, mecánicas y, sobre todo, quiero hacer aquí un inciso, tareas iguales para todos, sin tener en cuenta las necesidades de cada alumno.
Eso se puede traducir a desmotivación y estrés.

En esta línea hay que ser prudentes porque la organización mundial de la salud nos está alertando que el índice de estrés escolar está aumentando en nuestra sociedad.
Es más, conforme aumenta la edad, existe mayor índice de presión y estamos hablando de valores comprendidos entre un 25 y un 70% de niños y niñas que sienten presión escolar y están agobiados por el exceso de tareas.
Y esto viene acompañado siempre de una sintomatología psicológica y también, en ocasiones, física.
Por lo tanto, es un motivo más a tener en consideración.

Finalmente, no podemos pasar por alto lo que nos dicen los citados informes internacionales cuando indican que los deberes escolares son un elemento que profundiza la brecha de la desigualdad y de la no igualdad de oportunidades.
¿Qué quiero decir con esto?
Que hay muchos infantes que no tienen la ayuda de sus progenitores para realizar tales tareas en casa.
¿Por qué?
Igual porque no están preparados pedagógicamente o no tienen los conocimientos.
O, simplemente, porque no disponen de tiempo para sentarse con sus niños para hacer estas tareas.
Pero lo más grave de esto es que en estos momentos este fenómeno se está produciendo en edades muy tempranas.
De ahí que nuestra propuesta esté dirigida a la etapa de educación primaria.

Por todos los motivos expuestos anteriormente, desde Ciudadanos creemos que hay que modificar las características de los deberes tanto a nivel cualitativo como a nivel cuantitativo.
A nivel cualitativo hay que dotar de valor pedagógico a las tareas recomendadas para casa.
Estas deberían ser complementarias a las que desarrollan en el aula para poder extrapolar los conocimientos aprendidos en el aula a otros contextos, y así poder consolidar un aprendizaje significativo.

Se podrían realizar tareas complementarias, por ejemplo, como la lectura de libros, tareas de investigación, manualidades, actividades de reflexión, entre otras.
En definitiva, realizar tareas que estimulen la creatividad del alumnado y el disfrute por aprender, desarrollando alumnado competente, tal como nos dice la LOMCE Â«desarrollar competenciasÂ».

Por otro lado, a nivel cuantitativo, le recomendamos que estas tareas complementarias sean optativas y que no copen más de un cuarto por cien, o una cuarta parte del tiempo de ocio de los niños.
Que estas tareas estén adaptadas a cada alumno y que se respeten los ritmos de trabajo de cada uno de ellos y que, obviamente, se refuercen las cosas que no están afianzadas.
Pero, muy importante es que se deje tiempo a los niños porque son niños.
Y los niños de primaria tienen que jugar, los niños de primaria tienen que hacer actividades deportivas, actividades de ocio y socializarse.

Por todo esto, solicito a los diferentes grupos políticos que aprueben esta proposición no de ley para que le dé un matiz pedagógico tanto cualitativo como cuantitativo a todas las tareas que se vayan a enviar en horario no lectivo.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo… (Veus) ¿Eh?
Ah, para defender la enmienda.
Pues el Grupo Socialista.
Entended que tengo poca pauta aquí.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies, president.

Bé, des del Grup Parlamentari Socialista aplaudim l'interés de Ciudadanos per millorar l'educació.
Compartim l'exposició de motius, especialment l'informe d'UNICEF, que fa referència a les tasques escolars i que poden aportar quina és la finalitat que tenen per a millorar l'aprenentatge dels xiquets.

I, quan vam vore la PNL, vam estar d'acord amb la idea i també vam estar d'acord amb el primer punt de la proposta de resolució si entenem que el punt primer ens diu que deures sí o no, si tenim en compte criteris pedagògics, aprenentatge significatiu i l'entorn socioeconòmic d'on venen els estudiants.
Pensem que la combinació d'aquestos factors és el que ha de determinar si apostem pels deures o no.

I, per què dic això?
Mire, jo vull contar-los una experiència que jo tinc en la meua professió que és l'aprenentatge de llengües.
En l'aprenentatge de llengües fa anys que s'aprenien llengües a través de mètode audiolingual, que és repetitiu.
Eixa repetició va ser criticada i se va posar de moda el mètode comunicatiu.
Un mètode on la gent no fea èmfasi a la repetició i sí a la comunicació.
Fins que van descobrir que eixe canvi de paradigma va fer que els xiquets parlaren, però no parlaren anglés, simplement es comunicaven.
I avui en dia tots, la gent que ens dediquem a l'aprenentatge de llengües, sabem que és la combinació de la repetició i de l'aprenentatge significatiu el que fa que la gent progresse en l'aprenentatge de llengües.

Per tant, nosaltres sí que volem expressar no ser tan taxatius quan parlem dels deures i considerar-ho tenint en compte les tres condicions que he dit: criteris pedagògics, aprenentatge significatiu i context socioeconòmic de l'alumnat.
Independentment dels moviments que se creen a nivell d'Europa.
Perquè tots som conscients que de vegades els moviments que se creen venen propiciats per determinats factors.

Per tant, per això hem presentat l'esmena, hem presentat l'esmena especialment per dos motius: una, per la voluntat de consens del Grup Parlamentari Socialista quan se parle d'educació.
Pensem que en educació sempre tenim de sumar.

I en segon lloc, perquè hem intentat millorar una idea que pensem que és bona.
Som conscients que la diputada Mercedes Ventura és una persona interessada per millorar l'educació, una diputada activa.
I pensem que, bé, estaria bé que poguérem sumar.

Però, ¿vostés saben el que mosatros necessitem?
Mosatros no necessitem que portem a estes Corts més PNL d'aquestes característiques.
Mosatros necessitem una llei d'educació, necessitem un pacte de l'educació, que incloga els deures, però que incloga també la manera que els nostres estudiants tinguen una competència lingüística en les tres llengües del nostre territori, que busquem un currículum que responga a una necessitat moderna i de progrés.
Això és el que necessitem.

Mentres no tinguem això, tot el que anirem portant ací diguem que són brindis al sol.
Anirem contribuint… I en eixe sentit, benvinguda siga aquesta iniciativa si ens ajuda a consensuar un espai, a preparar el camí per al que tenim de tindre, bé a Les Corts o bé en el futur govern que se forme.

Per tant, per tindre algun criteri, mosatros hem presentat dos esmenes.
La primera és determinar, en el projecte educatiu de centre, el paper i el temps dedicat a les esmentades taxes complementàries.
¿Per què hem presentat això?
Perquè almenys se faça una reflexió als centres i que se determine exactament quin és el paper que tenen de tindre els deures, tenint en compte el context socioeconòmic on s'ubique el centre educatiu.

¿Per què dic això?
Perquè és veritat que de vegades els deures poden d'alguna manera excloure els xiquets, però algunes vegades també els pot incloure, perquè quan uns xiquets van a casa i els pares i mares saben llegir i escriure i tenen un cert nivell, els poden ajudar.
Però quan ells tornen a casa i els pares no els poden ajudar, si tenen un bon mestre que sense crear estrès li done una ajuda, mosatros li podem fer un favor a eixe xiquet en concret.
Per això hem presentat que siga el centre el que determine o faça la reflexió.

La tercera esmena que hem presentat és que… Mosatros no anem a legislar en esta PNL.
Per tant, si no anem a legislar, és més lògic dir…, recomanar que aquestes tasques complementàries… Ja han llevat optatives perquè els deures són optatius.
¿Quants mestres fan…, que ja fa anys que no posen deures als xiquets i treballen per projectes?
Molts.
¿Quants mestres hi ha que sistemàticament posen deures, i com la diputada Ventura dia, creen estrès als xiquets?
Molts.
I ¿quants mestres continuaran posant deures?
Continuaran fent-ho fins que no se legisle.

Per tant, pensem que esta bé dir aquestes tasques complementàries…, que (inintel·ligible) … complementari és similar a l'optatiu, es quedara així.

Jo…, com hem estat parlant la diputada Ventura i jo abans, ella insistia que volia que apareguera una quart part del temps d'oci.
Jo això dubtava un poc perquè jo em pregunte: ¿què és l'oci per als xiquets?
Quan mosatros repleguem els nostres xiquets i els portem a música el dilluns i dimecres i dimarts i dijous els portem a anglés, ¿és això l'oci?
Però com que ella ha insistit que per a ella era important, i amb esta idea de sumar i consensuar, si vol, ho deixem.

I després, l'altre punt, l'últim punt, jo l'haguera llevat -i aixina li ho vaig dir-, Â«el donar compteÂ».
¿Per què?
¿Per què com anem a donar compte?
¿Que vindrà la conselleria i ens dirà a mosatros què ha passat per tots els centres?
Què farà la conselleria?
Donarà una recomanació?
És que tot açò, fins que no tinguem eixa llei, és una recomanació.

Per tant, al final jo no li ho llevat, perquè vosté me va dir: Â«No, a mi me pareix important… Doncs sí, jo m'imagine que podrà deixar-ho, perquè passat sis mesos podran preguntar si la conselleria d'educació ha enviat alguna circular als centres, si ha fet alguna iniciativa.
Â» Però d'ahí no podrem anar més enllà.

Per tant, jo, resumint, que servisca el vot favorable del Grup Parlamentari Socialista per a preparar el camí per a un futur, per a quan tinguem de sumar en temes que realment són important per a l'educació.

I, per tant, ja li avance que si fóra una proposició que no fóra bona per a l'educació, el nostre grup no tindria cap dubte i no votaria a favor.
Però com que la iniciativa no pot fer mal a l'educació, mosatros li anem a donar el vot favorable, com a mostra, com li dia, de consens, de crear eixe clima per al futur, per a pactar eixa… eixe pacte tan necessari en educació.

I per això, ja li avance ací que no vaig a demanar ni rèplica.
Simplement li donem el vot.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, señora Alcón.

La verdad que estoy de acuerdo con usted cuando habla de un pacto por la educación donde se incluyan los deberes y también se incluya el plurilingüismo.

Pero visto lo visto, como vamos…, como parece que no llegamos a este consenso y a este pacto, por lo menos nosotros es lo que estamos indicando durante todo el año Ciudadanos, hemos presentado esta presentado esta PNL como manifestación o como propuesta para ir mejorando poco a poco el sistema educativo.

En cuanto -voy a empezar por el final-, en cuanto a la recomendación que usted dice de los tres meses y los seis meses, efectivamente, puede pasar en esta PNL y pasa en todas las PNL que presentamos aquí en esta comisión de educación, porque hay algunas que son a nivel universidad, o es a nivel… a otro ámbito, que tampoco tiene por qué dar mucha explicación a la conselleria.
Pero, en fin, estoy de acuerdo con usted en el motivo planteado.

Y cuando hablaba usted de las tareas complementarias, pues sí que es verdad que hay que recomendar, como usted dice, que estas tareas complementarias no copen más de una cuarta parte del tiempo de ocio del alumnado.
Y no lo digo yo.

Como usted ha hecho mención del informe de UNICEF, aquí también tengo yo la información del informe, que ha dado voz de alarma por el poco tiempo que tiene disponible el alumnado.
Y hablan a modo general, en cuanto a los países que más horas de deberes realizan, y dicen que los alumnos disponen de un promedio de 38,5 horas semanales en el colegio y haciendo deberes, más tiempo con su familia y menos tiempo que disfrutando de su tiempo libre.

Por lo tanto, creo que UNICEF ya nos está también dando un toque, por decirlo de una manera así estándar, un toque de que hay que modificar la pedagogía de…, o hay que mejorar lo que se entiende por deberes en la escuela.

Sí que es verdad que sí que se pueden hacer cosas desde la conselleria.
Primero, sensibilizar a los maestros del exceso de deberes que se manda al alumnado.
Partamos de la sensibilización, por circulares, como usted ha comentado.
SE puede hacer una circular con el objetivo de sensibilizar a los maestros.

Por otro lado, también quiero indicarle que la LOMCE, en su artículo 121.
5, nos indica que, efectivamente, como usted ha propuesto, se puedan adaptar los deberes dentro del proyecto educativo del centro.
Y en ese artículo, en el 121.
5, nos indica que se deben adoptar compromisos educativos entre la familia y la escuela.
Y en este tema, las tareas escolares debería ser uno de los compromisos a adoptar.

Pero por todo lo expuesto, quiero indicar que aceptamos la enmienda incluyendo estos puntos.

Y nada.
Y muchas gracias por aceptar.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra el Grupo Parlamentario Podem.

La senyora Mínguez Corral:

Muchas gracias, presidente.
(Veus)

La senyora Ventura Campos:

El texto queda: Â«Promover…Â» El primer punto igual.
El segundo punto: Â«Recomendar que las tareas complementarias…Â» (Veus)

El senyor vicepresident:

Señoría, tiene la palabra.
(Veus)

La senyora Mínguez Corral:

Ahora sí.
Val.
Moltes gràcies.

Bien.
Señora Ventura, sé de su buena intención por mejorar la educación de esta comunidad, sé lo que hace de corazón porque cree en ella, pero me temo que esta PNL no ha sido acertada y no son estas las instituciones donde se tienen que presentar…, (veus) donde se tiene que presentar este tipo de enmiendas.
Y le voy a explicar por qué.

En su PNL comenta: Â«Actualmente, las tareas en casa no están reguladas y normalmente deciden los profesores o los centros.
Â» Eso no es cierto.
O sea, no hay centro que decida, que decida los… Y no encontrará ni uno solo en toda la Comunidad Valenciana.
Son los profesores a título individual los que deciden si ponen deberes o no poden deberes, porque es algo que no está legislado.
Y como no está legislado, no existe ni un solo centro en la Comunidad Valenciana que… O sea, que está es la primea incongruencia.

¿Elegimos realmente los profesores poner deberes?
Bueno, esto también habría que cuestionarse, porque muchos de…, yo no pongo deberes.
Yo soy una persona que voy en contra y utilizo esa metodología por también en la metodología en la que imparto mis clases, que es diferente.
Pero no es una elección de los profesores, porque muchas veces, o de los maestros, se ven arrastrados a poner deberes por el sistema educativo en el que nos encontramos.
No pueden dar sus clases si no ponen deberes para seguir con el sistema educativo en el que nos encontramos.

En cuanto al informe de UNICEF, generar una interacción familiar constructiva -vamos a ver-, lo que pasa realmente en nuestros hogares en la Comunidad Valenciana es que llegan los niños del colegio y sus padres llegan de trabajar y entonces empiezan las broncas continuas entre padres y niños porque: Â«haz los deberes, se está haciendo tarde, vienes del inglés, vienes del fútbol, vienes del kárate…Â» Se crea una dinámica que no es un disfrute feliz con los padres.
Es un castigo estar haciendo los deberes con los padres.
Puede ser que haya niños que sí que sea así, pero le aseguro que en el 90% de los casos no lo es.
Además, de las discriminaciones que supone esto.

Y le pongo mi ejemplo.
Mis padres obtuvieron el título de graduado escolar y no obtuvieron más.
Y mi madre y mi padre llegaron un momento en mi etapa educativa que no me podían ayudar.
Y si no tienes dinero… En cuanto a mi situación, hay muchas.
Hay padres que no pueden ayudar, en determinados niveles, ayudar a sus niños a hacer los deberes.
Si no tienes recursos económicos, estás creando una discriminación enorme en cuanto a que algunos sí que pueden pagarse clases particulares y otros no.
Y estás haciendo una discriminación en la sociedad.

Más cositas que quería comentar.
En su propuesta de resolución dice: Â«Primer punto, promover que los deberes durante toda la etapa de educación primaria sean tareas complementarias.
Â» Bien.
Ya son tareas complementarias.
No está regulado, no está legislado.
Por lo tanto, esto no dice nada que no esté implantado ya.
Promover que los deberes…

Â«Evitar las tareas repetitivas.
Â» Es decir, le voy a comentar mi forma de metodología de dar las clases como profesora.
Yo en los últimos diez o quince minutos de clase, les dejaba tiempo para que practicaran las…, -yo soy profesora de matemáticas- para que practicaran.
En matemáticas hay que practicar y hay que hacer una serie de repeticiones.

Pero también puedes mandar otras actividades en casa para que descubran otras cosas sin método repetitivo, como, por ejemplo… Una de las actividades que quiero comentar como anécdota era cuando les incitaba a descubrir el número pi.
El número pi no es más que la división entre la longitud de una circunferencia y el diámetro de la circunferencia.
Les decía que cogiesen circunferencias en su casa -platos, vasos de todos los tamaños- e hicieran esta división, para que comprobaran por ellos mismos que siempre daba este número y ellos fuesen capaces de sacar la fórmula.
Esto no es una tarea repetitiva.
Estás educando y haciendo que aprendan de otra manera diferente.
Como esta, muchas actividades más.

Segunda.
Tareas complementarias son optativas.
Repetimos, nadie obliga a ningún profesor a poner deberes o dejar de ponerlos.
Que no ocupen más de una cuarta parte del tiempo de ocio del alumnado.
Es que tampoco podemos medir las capacidades que tiene un niño o una niña de hacer una tarea.
Es que a lo mejor un niño te la hace en quince minutos y otro niño tarda una hora.
Por lo tanto, eso es algo que no se puede medir.
En seis meses.
Seis meses no es el tiempo en el que se consigue quitar los deberes.

Entiendo también la buena intención de la diputada Alcón por presentar la PNL, pero insta a cosas que ya están… Que se haga en el proyecto educativo del centro.
Es que esto ya está legislado.
Está legislado, además, dentro de la LOMCE.
No estamos añadiendo nada nuevo.

Y repito que comparto con ambas la idea de no aumentar los deberes, pero se están demandando cosas que ya están legisladas.

Y para acabar, se está haciendo un brindis al sol, como usted decía, y me encantaría que no participáremos de este brindis al sol, donde se la pide a una institución que no tiene competencias para hacerlo, simplemente como recomendaciones, porque lo que hay que hacer es una nueva ley de educación y cambiar todo el sistema educativo.
Por favor, no hagamos invertir esfuerzo y tiempo a la conselleria de educación en este tipo de cosas, porque no van a llegar a nada porque es un brindis al sol.
Y entiendo su buen hacer y su buena voluntad, pero esta PNL no tienen ningún sentido pedagógico implantar, no llevaría a ningún sitio.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoria.

Y tiene la palabra… (Veus) Tiene réplica, derecho a réplica.
(Veus) Lo que tengo aprendido en el pleno, sí.

Señor Nadal, Grupo Parlamentario Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, jo primer que res començar dient que en molts casos en esta Comissió d'Educació, però ara m'he adonat en este tema en concret, de tindre unes companyes que realment són expertes en el dia a dia i en la teoria també de l'educació.
.
.
, la veritat és que vaig aprenent molt d'escoltar-vos.

I bé, en principi nosaltres anem a votar a favor d'esta proposta perquè havíem d'alguna manera condicionat el nostre vot a l'acceptació de l'esmena del Partit Socialista.

Només llegir la proposta és allò que dius, em sona molt bé, que sempre que hi ha.
.
.
Jo pense que des que era menut que ja pensava que posaven massa deures.
I sempre és una cosa que he pensat.
Però també quan ho lliges també penses que realment no sé si una PNL és la fórmula adequada per a fer estes coses i que realment cal un canvi més profund en l'educació, ja siga en una llei valenciana, que esperem començar a desenvolupar esta legislatura, o en les lleis a nivell estatal.

A mi em fa un poc de gràcia pensar que, clar, esta PNL té a favor.
.
.
, ja hem dit que nosaltres a més a nivell teòric, com l'informe d'UNICEF que ho heu vist, els deures a casa fomenten també d'alguna manera les desigualtats socials, perquè, com s'ha dit, tots els pares no estan igual preparats, tots no tenen igual de temps i sobretot tots no tenen els mateixos recursos econòmics per a pagar professors de reforç.

Però pensava jo que esta PNL aprofitarà d'alguna manera perquè isca un titular de premsa dient que Les Corts recomanen o prohibixen els deures, que això d'alguna manera afavorirà en certa manera a Ciudadanos.

Però a mi més que res em feia gràcia pensar aquell xiquet d'onze anys que agarrarà el diari o per internet veurà la notícia i li la portarà a son pare o li la portarà al professor, i diu, Â«a partir d'ara ja no pots posar-me més deuresÂ», no?
Fa gràcia pensar-ho, perquè després penses que, clar, les coses no són tan fàcils.
Que estos canvis realment han de ser un canvi profund a nivell legislatiu, però també un canvi profund en la mentalitat de les persones, no?
, perquè això de ficar deures per a casa entra dins de la mentalitat ja pràcticament ancestral, encara que tampoc no fa tant de temps que els xiquets van obligatòriament a escola.
Però està dins de la ment de tota la gent, sobretot de la gent més major, i que és realment difícil de canviar.

Pensem que d'alguna manera és un brindis al sol.
Vosté ha dit que, bé, que ací sempre funcionem per PNL, que són brindis al sol, però ja li dic que no.
Vull dir, si esta PNL realment, com diu la companya de Podemos, estiguera fent perdre més temps del degut a conselleria, nosaltres no ho votaríem a favor.

Pensem que a la millor que açò pot quedar-se en alguna circular, algunes recomanacions, i anar creant ambient i preparar l'ambient de cara al futur.
I per això nosaltres també veient la seua bona voluntat, anem a votar-ho a favor.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Nadal.

Tiene la palabra la portavoz del Partido Popular.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidente.

Bien, a mí me gustaría empezar mi intervención aterrizando un poco en los resultados de la Comunidad Valenciana, en el alumnado de la Comunidad Valenciana.
Porque usted en su propuesta hablaba de varios informes, el de UNICEF, el de PISA, y nosotros no ampliábamos muestra…, la Comunidad Valenciana, y por tanto los resultados quizá no son…, aunque sí que son parecidos, la conclusión es la misma.
Pero teniendo los datos de los alumnos de la Comunidad Valenciana, sí que me gustaría empezar por ellos.

Tenemos la evaluación de diagnóstico, que además no son alumnos de quince años, que son alumnos de primaria, y la conclusión es muy clara.
La conclusión lo que dice es que los alumnos que le dedican más de dos horas, sacan peores resultados académicos; los alumnos que sacan de una a dos horas, sacan mejores resultados académicos; los alumnos que dedican menos de una hora, también empeoran sus resultados académicos; y, evidentemente, los que no dedican ninguna hora a hacer deberes, también empeoran sus resultados académicos.
Con lo cual yo creo que la conclusión es muy clara.
Es decir, es bueno hacer tareas en casa, no con un tiempo excesivo, porque vemos que cuando dedican más de dos horas también se empeoran los resultados académicos.

Ahora bien, yo creo que el debate, y la verdad es que después de escuchar al resto de diputados se hace difícil la intervención y aportar algo más, pero yo creo que el debate debería ser qué tipo de tareas tienen que realizar los estudiantes en su casa.

Había un artículo que he encontrado al prepararme la intervención que coincide mucho con lo que planteaba la señora Mínguez, que debería ser también profesor de matemáticas y él decía qué sentido tiene que un alumno de primero de primaria haga diez sumas de manera repetitiva, cuando podría hacer un pequeño problema que tenga que ver con su vida diaria, con lo que haga cotidianamente y de ésta forma lo entienda muchísimo mejor, y, a la vez que practica el contenido aprendido en el aula, es capaz de aplicarlo en lo que hace normalmente.

Al final lo que estamos hablando es de algo que desde luego no vamos a inventar ningún de los diputados, que es el aprendizaje a través de las competencias básicas.
De lo que estamos hablando no es de deberes sí o de deberes no, de lo que estamos hablando es un cambio metodológico en el aula.
Y yo creo que esa es la reflexión y lo que deberíamos aportar.

Estamos hablando de una escuela del siglo XXI, no de la escuela del siglo XIX.
Y a lo mejor, voy a poner un ejemplo que lo he puesto en alguna otra ocasión, y es que si resucitara alguien del siglo XVIII o del siglo XIX el único espacio donde se sentiría cómodo y sabría dónde está todo es en una aula.
Ni en un hospital, ni siquiera en nuestras casas abriendo un grifo se sabría manejar.
Y, sin embargo, en un aula se sentiría cómodo.
Yo creo que este ejemplo, que puede parecer un poco exagerado, pero nos debería hacer reflexionar de qué está pasando en nuestras aulas.
Porque es verdad…, y creo que sería injusto el hecho de dejar a la voluntariedad del docente, que es verdad que está pasando, que no son los centros, a no ser que sea el centro en su conjunto el que tome la decisión de cambiar la metodología y se trabaje a través de proyectos, de aprendizaje colaborativo.
Entonces sí que todo el centro se implica.
Porque al cambiar ese tipo de metodología en el aula hace que se cambie también el Â«noÂ», como decía la señora Mínguez, el no dar deberes.
Pero, claro, para eso hay que cambiar la metodología en el aula.

Yo creo que estamos de enhorabuena puesto que el próximo año he visto que va ser el año de la revolución pedagógica.
Y todas estas cuestiones se van a trabajar mucho, lo han declarado así, y por lo tanto todo este tipo de cuestiones van a hacer que avancemos mucho.

Pero, insisto, a mí me parece injusto el dejar a la voluntariedad del docente el hecho de que si sabemos, porque está en numerosos estudios, que una metodología diferente, una metodología hecha a base de competencias básicas, que no le dé la espalda a la realidad, que el aprendizaje… Que no estoy diciendo que no se fomente, y que nadie me malinterprete y por eso lo quiero recalcar, que no se fomente el esfuerzo y los hábitos de estudio, que son fundamentales sobre todo en las etapas posteriores; pero sí el cambio metodológico a lo mejor tendrá más posibilidades de futuro un alumno que ya ha recibido una formación con un aprendizaje más innovador que con un aprendizaje más clásico.

Por lo tanto, yo creo que deberíamos insistir, y eso sí que no es un brindis al sol, y se lo podríamos pedir a la conselleria, que hiciera una buena formación del profesorado para que por lo menos hubiera un denominador común donde todos los docentes pudieran tener unos conocimientos mínimos para poder afrontar las clases en base a las necesidades tanto tecnológicas y sociales del siglo XXI.

Por eso yo creo que éste es un buen comienzo o por lo menos es una buena forma de hacer reflexionar, de que en las aulas tienen que haber ciertos cambios, que estamos en el siglo XXI y no se puede seguir dando clase como en el siglo XIX.
Y ésta es la razón por la que vamos a votar a favor su proposición no de ley.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias a todos los grupos por este apoyo y también por las reflexiones…; si no me apoyan, por las reflexiones que se han indicado, la verdad que nos hace ir más allá de la PNL todas las intervenciones que ha habido.

Comparto con usted, señora Mínguez, que hay que mejorar el sistema educativo y que hay que hacer un pacto autonómico por la educación.
Yo creo que estamos todos en la misma línea y todos queremos este pacto autonómico por la educación.
Y esta PNL da un valor añadido a incluir a este pacto autonómico.

Sí que es cierto, y vuelvo a incidir, que los deberes no están regulados por ninguna ley educativa, no está regulado, no está legislado hacer o no hacer deberes.
En ese caso, por supuesto los profesores tienen libertad de cátedra dentro de su horario lectivo.
Pero fuera del horario lectivo quiero dejar claro que los padres tienen derecho a elegir cómo educar a sus hijos, tienen derecho a decidir si quieren dedicar más tiempo al ocio o si quieren jugar con ellos.
Y tenemos que darles cierto margen a los padres y no podemos reglamentar desde la escuela la vida privada de las personas.
Esto hay que dejarlo claro.

Nosotros con esta PNL no pretendemos reglamentar, salvo que…, desarrollar un marco jurídico o crear una sensibilización en el ámbito educativo para que se fomente la libertad y se mejore el modelo pedagógico de las tareas que se envían para casa.

Únicamente queremos mejorar, tanto a nivel, como he dicho, cuantitativo, como cualitativo.
Quiero decir que los deberes están -la literatura los recoge- lo que perpetua en muchas ocasiones es una enseñanza memorística y sistemática, ¿no?
Por lo tanto, hay que cambiar este modelo a nivel cualitativo.
Y comparto lo que decía la señora Gascó, que claro que hay que cambiar el modelo pedagógico, en las aulas tenemos que pasar y ya hemos pasado, estamos en el siglo XXI y tenemos que cambiar el modelo tradicional, que sea únicamente unidireccional de estar con el libro.
Yo soy…, a mí, por ejemplo, hay que utilizar las nuevas tecnologías, las tecnologías han venido para quedarse tienen muchos beneficios y tenemos que hacer uso de ellas.
Entonces, tenemos que apostar por un modelo más innovador, que dote de mayores competencias al alumnado.
Por lo tanto, también, estoy en la línea de que hay que dotar de estas partidas presupuestarias para hacer formación al profesorado en metodologías más innovadoras y que, ojo, que yo esto lo he vivido, que las aulas…, la LOE ya nos hablaba de que había que programar y evaluar por competencias, pero te vas a las escuelas y sí que tienen programación por competencias, pero la metodología que utilizan las hacen las editoriales, como bien dice Beatriz Gascó, y no utilizan metodologías ni cooperativas ni que desarrollen competencias en el aula, porque las competencias se desarrollan trabajando, colaborando, haciendo, no memorizando.

Por lo tanto, creo que tenemos que dar un paso más allá, tenemos que tener aulas…, y me consta, porque he ido a muchos colegios, que los profesores están formándose día a día para mejorar sus metodologías porque tenemos que decir que tenemos un buen profesorado y muy preocupado por su alumnado.
Pero también de verdad que conselleria tiene que favorecer a ofrecer formación para desarrollar un sistema educativo con mayor calidad.

Dicho lo dicho, muchas gracias a todos.

El senyor vicepresident:

Señora Mínguez.

La senyora Mínguez Corral:

Muchas gracias, presidente.

Simplemente aclarar que nuestro voto va a ser…, nos vamos a abstener en la votación.
Compartimos completamente todo lo que se ha dicho aquí y creo que hay un gran consenso en cuanto a los deberes.
Pero también consideramos que es un tema serio, que es un tema que está en mente y que hace sufrir a nuestros pequeños y a nuestras pequeñas.
Y creo que es algo que también compartimos todos.
Y que no son éstas las instituciones ni es la conselleria de educación a la que hay que enmendar esto, sino que creo que todas y todos tenemos que ponernos de acuerdo en un nuevo pacto de la ley de educación autonómica y estatal y en la nueva metodología que se emplee.
Entonces, ahí sí hablar de los deberes y tener ese debate.

Muchas gracias.
Y gracias por el trabajo.

El senyor vicepresident:

Pues procedemos entonces a la votación con la enmienda, ¿no?

¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
2.

Proposició no de llei sobre l'inici dels tràmits per a la declaració com a bé d'interés cultural dels banys àrabs descoberts a la plaça de la Fruita d'Elx, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 25.
661)

El senyor vicepresident:

Pasamos ahora al séptimo punto de la sesión de hoy, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el inicio de los trámites para la declaración como bien de interés cultural de los baños árabes descubiertos en la plaza de la Fruta, de Elche.

Hace esta proposición el Grupo Parlamentario Compromís.
Y, por lo tanto, tiene la palabra su portavoz.

La senyora Campello Moreno:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, hui vinc a parlar-los d'una part del meu poble, la ciutat d'on jo vinc, que és Elx.
M'agradaria comentar-los a les senyories que possiblement ho sàpiguen, però perquè tinguen un poquet més idea, que Elx va ser fundada pels àrabs i d'eixe inici de la ciutat, diguem, i d'eixos principis que va tindre el nostre poble, queden poquetes restes, poques coses que ens expliquen i donen un poc de sentit a.
.
.
, que puguem vore, i que puguem palpar i que puguem tocar els inicis de la història del nostre poble.

L'únic vestigi que quedava d'eixa època eren uns banys àrabs que estaven a la plaça de la Mercé.
Actualment eixos banys estan protegits, estan museïtzats i se poden visitar i poden anar a vore'ls i això.

I recentment, fa uns anys, arran de les excavacions que se feren per fer una renovació del mercat central d'Elx, es trobaren uns altres banys àrabs, que pareix ser, segons experts, tenen moltíssima importància, estan molt millor conservats, que inclús els anteriors de la plaça de la Mercé, del Convent de la Mercé.
I a més pareix ser que tenen una importància pel conjunt que puga haver-hi al voltant també d'eixos banys.

Eixos banys se troben en la coneguda com a plaça de la Fruita, que és en la.
.
.
-el meu company il·licità, que està ahí mirant-me atentament, ell també ho sap-, és una part que queda entre l'Ajuntament d'Elx i el mercat central.
I, davant eixa troballa que se troben fent eixes excavacions per a fer les cates per a remodelar el mercat, n'hi ha diverses veus d'experts que expliquen i demanen que se facen BIC, se facen bé d'interés cultural.

Entre eixes persones destaquen, doncs, per exemple, el catedràtic d'Història Medieval de la Universitat de Granada, Antonio Malpica, és un dels estudiosos més importants del tema àrab a l'estat espanyol; està també el catedràtic d'Arquitectura de l'Escola Politècnica Superior de la Universitat d'Alacant, Gaspar Jaén; està el professor i director de la càtedra Pedro Ibarra, de la Universitat Miguel Hernández d'Elx.
.
.
Bé, hi ha moltíssimes persones, no?
, però per citar un poc les més destacades, que destaquen per la seua professionalitat dins del tema que ens ocupa, no?

A mi me crida molt l'atenció que també qui ho demana i fa un escrit directament, demanant que se facen BIC eixos banys àrabs, és la mateixa arqueòloga que fa les cates, contractada per l'empresa que farà el mercat.
Ella mateixa fa un escrit a l'Ajuntament d'Elx, on explica, doncs, moltíssimes coses.
Li diuen Ana Valero Climent.
I Ana, doncs, els explica com estem davant de Â«un edificio singular bien conservado, que todavía no ha sido excavado en toda su extensiónÂ», però que espera que se faça.
Explica que en l'època medieval tingué uns altres usos, i que això està documentat en l'arxiu històric d'Elx.
I diu que poques vegades una cosa que està en els arxius coincidix en les troballes que te trobes, no?
, que no solen passar eixes dos coses a la mateixa vegada i que aquí passa.
I diu que Â«es un hecho peculiar y significativoÂ».
I, bé, doncs, diu una sèrie de coses.
I ella ens insta perquè se facen BIC, entre altres coses perquè en esta història moltes vegades se fa referència al BIC de la Vila Murada d'Elx, de l'any 1968.

Bé, a mi m'agradaria aclarir.
.
.
¿Encara me queda temps?
Val.
(Rient) M'agradaria aclarir, abans de res, que la Vila Murada d'Elx, el que és la vila, el centre històric d'Elx no està protegit.
.
.
, bé, no és BIC.
A dia de hui, això no és BIC.
El BIC de 1968, de l'any 1968 -o siga, imaginen-se que està sense revisar-, ens diu que.
.
.
, a vore si el tinc per aquí, tinc les fitxes, ens diu.
.
.
Bé, entre altres coses, no nomena la Vila Murada; nomena llocs concrets, com la basílica de Santa María, el alcázar del palacio de Altamira, la Calahorra, la casa palacio de Jorge Juan.

Però, bé, després trobem en la direcció general de patrimoni artístic, trobem com una revisió, no?
, digam, d'això.
I el que ens diu eixa fitxa de la direcció general de patrimoni artístic és que.
.
.
Bé, parla.
.
.
Jo, si volen, els ho llisc tot, però és que és molt llarg.
(Rient) Diu que.
.
.
, parla de diverses coses, no?
.
.
.
, bé.
Diu, però.
.
.
El que diu, el que jo vull que quede clar és que eixe BIC el que diu és:

Â«El conjunto abarca la zona norte de la Vila Murada.
Dentro del conjunto se encuentran diferentes edificios, sobre todo de los siglos.
.
.
, tal, tal, tal.
De origen musulmán de la Ciudad, solo quedan los baños árabes del convento de la Mercé, habiendo desaparecido la trama urbana árabe.
Se incluyen también varios palacios y casas señoriales -una altra vegada, no?
- como la casa del Cosido, la casa de la Cornella, la casa de Hierros, la ermita de San Sebastián, la basílica de Santa María, la casa de la Festa -on està actualment la casa de la Festa d'Elx…Â».

I torne a repetir, això és el nord de la Vila Murada.
I els banys àrabs de què estem parlant a dia de hui estan en la part sud de la vila d'Elx.

Més coses, a vore, perquè vull que quede prou clar.
Més coses que podríem argumentar en esta situació.
Podem pensar, la Vila Murada, el centre històric, no és BIC, però la muralla sí que és BIC, perquè totes les muralles, segons un decret de l'estat espanyol, són.
.
.
Sí, bé, és que jo he estat mirant-me documentació hasta la saciedad.
(Rient) Aleshores, les muralles són BIC, (veus) i els castells, exacte.
Aleshores, prop dels banys àrabs de què estem parlant hui està la muralla.
Aleshores, la muralla seria BIC i la seua àrea de protecció, segons diu la llei i si no m'equivoque -si no, el senyor Mulet, que (inintel·ligible) .
.
.
podria rectificar-me- aplega a la manzana colindante y los espacios públicos colindantes.
D'acord.

Aleshores, ahí a mi m'agradaria recordar-los, als senyors i senyories, que si en el cas que els banys àrabs de la plaça de la Fruita estigueren protegits perquè la muralla d'Elx és BIC, declarada per eixe decret, hi hauria més coses, apart dels banys àrabs, que s'haurien de protegir en eixa manzana.
.
.

El senyor vicepresident:

¿Nada más?

La senyora Campello Moreno:

.
.
.
I vull que això quedara clar.

De totes maneres, jo crec -ja per acabar, que me queda l'últim minut-.
.
.
M'agradaria dir que estem davant de la possibilitat de fer BIC una part importantíssima de la història dels il·licitans i il·licitanes, que ho han reconegut diversos experts i que pensem, per favor, que no podem esborrar la història, ni la podem esborrar ni la podem maltractar, l'hem de tractar i posar en el seu màxim esplendor perquè la puguem gaudir nosaltres i les generacions venidores.

Aleshores, per això, els demane que voten a favor de.
.
.
En tot cas, nosaltres no declarem BIC.
Nosaltres el que fem és traslladar a la conselleria la petició que això se faça BIC.
I un grup d'experts, que ja ha anunciat la conselleria que farà per a declarar els BIC, mos diran si això té valor per ser BIC o no ser BIC.
Nosaltres no anem a declarar BIC.
Nosaltres l'únic que anem a fer hui, si les senyories votaren a favor, seria dir a la conselleria que estudie la possibilitat que açò siga BIC, donar una oportunitat a eixa part de la història il·licitana.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría, o señora presidenta, que se controla usted a sí misma desde ahí abajo.
(Rialles)

Bueno, ahora tiene la palabra la portavoz del grupo de… No es la portavoz, en este caso; el portavoz.

El senyor Almería Serrano:

Bé, gràcies, president.

Bé, ens trobem en una situació en què hi ha, doncs, un conflicte crec que d'interessos i també d'interpretacions sobre la Llei de patrimoni cultural valencià pel que fa a la trobada esta, i crec que de gran valor, dels segons banys àrabs de la plaça de la Fruita d'Elx.

Des del nostre punt de vista, el tema és el següent.
.
.
Aleshores, no és que ho diguem nosaltres, sinó ja la mateixa direcció general de patrimoni, en un informe, ja s'ha pronunciat respecte que este conjunt arqueològic, doncs, ja es troba protegit pel BIC que va ser resolt en el decret 191, de 1968, en què se declara conjunt històric artístic un sector de la ciutat d'Elx, un sector que comprén diversos elements, i la seua definició no és massa concreta.
Amb la qual cosa, això també entenem que podria donar lloc a confusió o a debat.

Després, com bé ha dit la companya, en la biblioteca de la direcció general de patrimoni, doncs, la fitxa també enumera els diversos elements, però també deixa moltes interpretacions que, al final, bé, doncs, també pot ser fruit el conflicte d'esta amplitud de les interpretacions.

Però, a més a més, la troballa està al costat d'un altre BIC, que és la muralla d'Elx, concretament al costat de la porta de Guardamar, que afecta directament, com bé ha dit la senyora Campello -no ho vaig a repetir-, afecta no sols als espais públics confrontants, sinó a les mançanes confrontants als espais públics.
És a dir que, netament, estem parlant que tant la troballa dels banys àrabs com el mateix edifici del mercat estarien dins de l'espai de protecció.

Bé, dit açò, la pregunta és: si resulta que en l'any 2008 ja l'empresa encarregada de fer les cates arqueològiques ja troba signes totalment definitius que hi han restes arqueològiques de gran valor, si tot el món coneix que eixa zona, donat pel seu origen àrab, forma part d'una cosa molt més gran i que van a trobar troballes arqueològiques de gran valor, ¿com, com se li ocorre a algú fer un projecte de tres pisos d'aparcaments davall d'eixe edifici?

Tornem al mateix, a la irresponsabilitat.
Estem davant d'un projecte que va en contra del mateix pla general d'ordenació urbana d'Elx, va en contra de la Llei de patrimoni cultural valencià, que se sap des de l'any 2008, on n'hi han indicis prou ferms per a intuir que allò va a tindre problemes.
¿Com se li ocorre a un govern municipal intentar un projecte així?
Només en una concepció, en què van a ser capaços de passar per damunt de tot i, bé, com hem vist en altres ocasions, doncs, anar al projecte en contra del medi ambient, en este cas del patrimoni històric i del sursum corda si fa falta.

Aleshores, jo crec que està prou clar que este és un espai protegit.

Les competències, en este cas, també són de la Generalitat valenciana i no de l'ajuntament, que discrepa, però no té competències en esta matèria.

I, efectivament, nosaltres votarem a favor, votarem a favor no de las tramas, sinó dels tràmits, eh?
, per a eixa declaració singular que és compatible en estar compresa dins del conjunt històric i que, al final, provablement, amb molta probabilitat, doncs, no s'arribe a esta declaració singular perquè, en el procediment, la mateixa Generalitat, digam, donarà ja comptada determinació que això ja està protegit pel que és el BIC del conjunt històric artístic del decret 191 de l'any 1968.

Votarem a favor, per suposat.
I esperem que tot açò siga també un precedent perquè en el futur, doncs, els governs siguen un poc més responsables.
I, davant d'este tipus de situacions, doncs, no inicien projectes que mos fan perdre el temps a tot.
I, al final, si hi hagueren conseqüències, al final, serien els ciutadans d'Elx els qui, en una resolució del contracte en l'empresa constructora, haurien de pagar dels seus impostos les conseqüències.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Bien, muchas gracias.

Tiene la palabra el portavoz del Grupo Parlamentario Ciudadanos.

El senyor García Salvador:

Buenas tardes, presidente.

Bé, el compromís nostre en el patrimoni jo crec que està fora de dubte.
Nosaltres hem portat ací ja diverses propostes, com eren.
.
.
, algunes tenien a vore en preservar i conservar l'art rupestre de l'arc mediterrani, hem parlat també de restes paleontològiques i.
.
.
Volem dir que, en principi, que se protegisquen estes coses a nosaltres mos sembla bé.
Estem parlant dels banys àrabs, d'un costum heretat dels romans, de les seues termes.
I, per a nosaltres, vull dir, és important que això se protegisca.

Ara bé, ací n'hi han altres qüestions que no s'han mencionat i s'haurien de mencionar.
Per exemple, esta mateixa moció se va portar al ple de l'Ajuntament d'Elx i no va eixir endavant.
Aleshores.
.
.
, vull dir, només és Compromís qui té una verdadera sensibilitat en este tema, perquè el Partit Socialista va votar en contra d'esta moció que presenten vostés, el PP va votar en contra, Ciutadans va votar en contra i un altre partit, que es diu Partido de Elche, va votar en contra, i algun d'ells és soci de govern.
Aleshores, vol dir que cal comptar més coses.

A nosaltres ens diu que la resposta pot ser senzilla, no?
, que és l'únic grup de la corporació local que està en contra de realitzar el projecte del mercat central d'Elx.
Per això va portar.
.
.
, va intentar paralitzar-lo d'algunes formes, va elevar una consulta davant de la junta consultiva central, per vore si això era legal o no era legal.
Els van donar la raó, a vostés no, li van donar la raó al projecte.
Després, ho van portar al Consell Jurídic Consultiu; la mateixa qüestió, a vore si eren vàlides una sèrie de contractacions o d'aspectes que havien fet en l'empresa constructora a canvi de poder explotar algunes places de garatge o d'explotar algunes places en el mercat.
I això, en principi, és legal.

Aleshores, home!
, se fa un poc difícil d'entendre que només tinga la sensibilitat pel patrimoni Compromís.
No, a la millor Compromís és cert que a la millor pot vore les coses des d'un altre punt de vista, però hi ha altres partits que no ho veuen aixina, que cal conjugar que això se protegisca.
.
.

De fet, la visita que va fer Carmen Amoraga a la ciutat d'Elx, després, va declarar.
.
.
Â«La directora general de Cultura y Patrimonio, Carmen Amoraga, aseguró ayer en Elche que los baños árabes situados junto al mercado central ya se encuentran protegidos dentro de la declaración de bienes de interés cultural del conjunto histórico de la ciudad des de l'any 1968.
Â» Això ho diu la primera responsable del patrimoni cultural valencià.

Aleshores, a nosaltres no mos cap el menor dubte que eixa persona sap de què està parlant i, per tant, doncs, entenem que no ha lugar al que vostés estan presentant.
I, com li comentava abans, nosaltres anem a votar en contra.

El senyor vicepresident:

Gracias.

Tiene ahora la palabra la representante del Grupo Parlamentario Socialista.

La senyora Caballero Hueso:

Gracias, presidente.

El Partido Socialista va a votar en contra de esta proposición por varias razones.
Y, una de ellas, porque la conselleria, según nos dijo el conseller Marzà en su respuesta al diputado Estañ, del Grupo Podemos, el pasado 8 de junio, la conselleria ja está trabajando en esa protección.
Nosotros, el Consell, está garantizando al cien por cien su protección y su puesta en valor.
Pero, además, el conseller Marzà nos describió una serie de medidas que ya se están realizando.
Se está trabajando en diferentes actuaciones conjuntamente con el ayuntamiento, como se ha cubierto la entrada al refugio, se ha instalado una cubierta para que no se deterioren los baños, se han consolidado los restos, se están consolidando las cubiertas, y además todo el material inmueble que se han encontrado se ha ido trasladando al museo.

Vamos a continuar, el Consell va a continuar en esa tarea.
Y si encontramos, si la conselleria encuentra alguna cosa de relevancia en esas catas, segons isquen -deia el conseller-, o bé es canviarà el projecte o bé es paralitzarà per tal de previndre el patrimoni.

Nosotros no podemos votar a favor de una cosa que ya se está haciendo.
Y además aquí podemos hablar de lo que quieran.
Pero aquí realmente de lo que estamos hablando es de un proyecto de rehabilitación, o de consolidación o de remodelación del mercado.

Miren, a nosotros no nos gustaba cómo encontramos el proyecto del mercado cuando llegamos al gobierno del Ayuntamiento de Elche.
Pero los contratos están para cumplirlos, porque si no se cumplen, si no cumplen hay que pagar unas indemnizaciones.

Y nosotros, miren, los contratos obligan, están para cumplirlos, y éste en concreto si no lo cumpliéramos nos tocaría pagar una indemnización, a nosotros no, a todos los ciudadanos de Elche les tocaría pagar una indemnización que está más o menos sobre los tres o cuatro millones de euros.

Si en este momento, si dejamos finalizar las excavaciones, los informes, si llegamos a determinar la importancia de estos baños, ese proyecto se puede paralizar sin que le cueste un euro ni al ayuntamiento ni a los ilicitanos e ilicitanas.
Porque en el contrato de la remodelación del mercado está y estipulado ahí un informe del Consell Jurídic Consultiu diciendo que esa cláusula es legal y que si se encuentra algo que valga la pena restaurar y conservar, el contrato se anula y no hay que pagar ninguna indemnización.

Entonces, lo que podemos conseguir sin pagar un euro vamos a tener que pagar una indemnización por paralizarlo ahora cuando se está trabajando ahí.
Mire, a mí hay una cosa que me llamó mucho la atención, y además estaba muy de acuerdo, y no era mi candidata, era la candidata de Compromís, la actual vicepresidenta del Consell, que es mi vicepresidenta y la vicepresidenta de todos los que estamos aquí, en campaña electoral, en Elche, con el tema del mercado y los baños árabes dijo una cosa que a mí me encantó, y no le voté porque lógicamente voté a mi partido, pero me encantó.
Ella dijo que eso era otro pufo del PP para que la empresa ganara mucho dinero sin hacer nada.

Si ahora nosotros paralizamos el proyecto y le pagamos la indemnización, vamos a contribuir a ese pelotazo, a pagarle a la empresa entre tres y cuatro millones de euros sin que haya hecho nada.
Y el Partido Socialista eso no lo puede secundar.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra el portavoz del Partido Popular.

El senyor Navarro Caballero:

Sí.
Buenas tardes, señor presidente.

Señores diputados.

Me sorprende que mi compañera, la señorita Campello, traiga una iniciativa a las Cortes valencianas que no ha sido refrendada por parte del ayuntamiento donde ellos son gobierno.
Ha explicado muy bien lo que es Elche.
Ha explicado muy bien todas aquellas personas, incluso hay un exalcalde que aparece en la moción, en la PNL, que también lo citan como persona que quiere que se declare BIC.

Lo que pasa es que hay una cosa que no ha explicado.
Y es que la vicesíndica de Compromís presentó una moción el 10 de junio de 2016, que se debatió en el pleno del 27 de junio, la presentó la portavoz de Compromís, que es teniente alcalde, que es miembro de la junta de gobierno, que es Mireia Mollà, y contó con el voto en contra de todos los grupos, incluso de sus socios de gobierno, sus compañeros de la junta de gobierno.
Sólo contó con cuatro votos a favor, que fue Compromís.
Eso quizás es el rodillo de lo que hablaban antes, el rodillo de la mayoría.
Pues parece ser que más del 85% de los representantes de Elche no quieren que se lleve a cabo esta iniciativa.

Usted sabe que esta iniciativa no se va a poner en marcha por parte de la concejalía de Cultura de nuestro municipio.
¿Usted está en contra de lo que el municipio quiere?
Yo sinceramente pensaba que lo iba a retirar.
Yo creo que está a tiempo de retirarla.

Incluso en el cuerpo, en la exposición de motivos de la PNL, usted ya está reconociendo que ya está protegido.
En la ley del ochenta y cinco, una de las leyes, a mi punto de vista, la ley que realizó el Partido Socialista, de patrimonio, yo creo que de las mejores leyes que ha hecho el Partido Socialista, también es cierto en sus inicios, luego ya fue cambiando todo, ya consagra esta figura de protección, ya estaba protegido.

En Elche hay una serie de bienes declarados ya como monumentos nacionales: Santa María del Misteri d'Elx, de 1931; el jardín artístico nacional, que es el Huerto del Cura, en 1947; y el conjunto histórico-artístico, que es la antigua muralla de Vila Murada desde 1969.
Usted ya lo ha dicho.

Yo creo que aquí estamos intentando confundir con la incorporación de todos estos bienes, ya están declarados automáticamente BIC, y eso usted lo debe de saber.
Con esto los baños árabes aparecidos en la plaza Menéndez Pelayo ya están protegidos con la declaración de casco histórico como BIC, gracias a la ley del ochenta y cinco.
Es que usted lo reconoce en su propia PNL.

¡Hombre!
No se le puede acusar al Partido Popular de no trabajar por la cultura.
De hecho, en los cuatros años que hemos estado en el gobierno hemos restaurado y hemos abierto el convento de las Clarisas, que usted conocerá bien.
Hemos restaurado y hemos abierto al público la Calahorra.
Hemos restaurado y hemos abierto el Molino Real, sede de la Asociación de Bellas Artes.
Y hemos restaurado y hemos abierto la torre de Vaillo como mirador.
Y eso sin tener unas condiciones económicas, tanto que ustedes ponen el grito en el cielo ahora, porque hay que reconocer que cuando el Partido Popular coge en el 2011 la alcaldía de Elche rozaba la ilegalidad en el ayuntamiento.
Y usted debe de saberlo.

En este sentido, yo creo que está a tiempo de retirar la PNL.
Yo sé que lo hace con buena intención, pero vaya papelón que le ha dejado a usted su compañera Mireia Mollà, que sabiendo que Elche no está a favor de esto, usted sigue trayendo un mes después esta iniciativa.

Yo, desde el Grupo Parlamentario Popular, lo que sí que le digo es: retírela porque ya está protegida.
Y los pufos, hay que saber cuándo se habla de pufos, este proyecto, entre otras cosas, el Partido Socialista cuando gobernaba tenía esta iniciativa también, con parquin también.
Yo no sé si usted lo conoce.
Yo era concejal en el ayuntamiento de Elche.
Pues entonces no se hable de pufos porque es que además hay una cláusula, que usted ha hablado que es la cláusula de paralización, que si en cualquier momento se encuentra cualquier motivo para paralizarlo, se paralizará.
Y eso no es cuestión para buscar un pufo, esto es cuestión de trabajar por los placeros del mercado central de Elche.

El senyor vicepresident:

Gracias.

Bueno, tiene la palabra la diputada Campello.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

S'han dit moltes coses, aleshores jo intentaré anar pas per pas.

S'ha fet al·lusions a la declaració de la senyora Amoraga i del senyor Marzà.
Ells diuen que els banys àrabs estan protegits pel perímetre de la muralla, igual que estan els altres edificis que estan apegats als banys àrabs; crec que hi ha un en concret, que és el mercat central.
Aleshores si reconeixem que el BIC de la muralla protegix els banys, també protegix el mercat.
Val.

Una vegada dit açò, la senyora Amoraga i el senyor Marzà han dit que açò no és incompatible en fer BIC els banys àrabs.
Una cosa no lleva l'altra.
Estan protegits, però no per si mateixa, no pel valor que tenen en si mateixa, sinó per un altre monument.
Jo crec que se'ls ha de donar, jo i experts diuen que se'ls ha de donar el paper suficient que tenen per si mateixa, perquè són unes troballes que hi ha poques en el conjunt d'Espanya d'esta tipologia.
I ho diu el senyor catedràtic d'Història Medieval de la Universitat de Granada, Antonio Malpica, que és un dels que més sap, més que mosatros dos, d'estes coses, i que la resta.
Bé, a la millor no, a la millor hi ha algú que sap més que ell, però jo diria que no.

Bé, este senyor està dient que ha de ser BIC.
La senyora arqueòloga que féu les excavacions, que no té carnet de Compromís, diu que ha de ser BIC.
La resta de persones que estan relacionades amb l'arqueologia que els he citat diuen que ha de ser BIC, a pesar del BIC de la muralla.

Dit tot açò, també m'agradaria dir que la Vila Murada, i recorda-li-ho al senyor del Partit Popular, que la Vila Murada no és BIC.
Que és BIC la part nord de la Vila Murada, val, i els banys estan en la part sud.
Que ho diu també el síndic de Greuges en la seua Resolució 041869, per si volen anar a buscar-la.
Ho diu el senyor síndic de Greuges.
Diu: Â«El BIC del 1968 no comprende toda la Vila MuradaÂ», sols la part de dalt, la part nord.
És que ho ha dit ja diverses vegades.

Més coses que han eixit.
La llei del 1985 el que diu no és que tots els centres històrics siguen BIC, sinó que poden ser-ho.
Però si ningú ho demana, no ho són.
Això és el que diu la llei del 1985.
Si vosté fa una altra interpretació, no sé.
.
.
Bé, el que diu això està prou clar.

M'agradaria recordar-los en el tema de sobrecostos, que ha eixit per aquí, del tema de la clàusula, si no se fera el mercat se li hauria de pagar l'empresa.
D'ahí jo hui no he vingut a parlar del mercat.
Un altre dia si voleu fem comissió de l'Ajuntament d'Elx, monogràfic del mercat, però hui no era la meua intenció, jo venia hui a parlar del patrimoni il·licità i dels banys àrabs.

Però, de totes maneres, si volem entrar en eixa qüestió, que m'agradaria recordar que hi ha tècnics que estan dient que els sobrecostos de l'obra haurien de pagar-los la ciutadania.
I poden ser més alts que la clàusula que s'haja de pagar a l'empresa.
Això no vol dir que jo defense que s'haja de pagar la clàusula a l'empresa, no ho defense.
Nosaltres, crec que la responsabilitat mos du a fer BIC el que ja hem trobat, esperar a vore què més hi ha, i si realment això que hi ha també és per a parar-ho, doncs ho parem.
Però és que una cosa no restringix l'altra.
És que això és el que jo no acabe d'entendre.
Vull dir, si ja estan protegits, protegim-los més.
No li trobe el problema a eixa situació.
Si tots reconeixem, igual que reconeixen els experts, que són importants per al patrimoni il·licità.

Bé.
M'agradaria recordar-los ja -m'estic ja passant de temps- que hi ha un precedent, que és la torre de Placia.
La torre de Placia és una torre que hi ha a Alacant.
La torre de Placia es, pel decret del qual parlàvem, del qual les muralles i les torres són BIC ja de per si, eixa torre era BIC, i al costat d'eixa torre se va a construir, sense respectar el seu perímetre, se va construir una urbanització.
Bé, la indemnització que li han hagut de pagar a eixe senyor dueño de la torre, perquè ha denunciat que se va construir en el perímetre d'àrea, és impressionant, és caríssima.

Aleshores, a què ens estem exposant?
Que algú denuncie per l'àrea de perímetre de la muralla i també hàgem de pagar això?
És més, en la torre Placia el que han fet a més, els han obligat a desfer-la d'ahí, sacarla d'ahí i fer-la en un altre lloc.

Vull dir, mos estem plantejant coses molt serioses, molt complicades i que jo vull parlar hui aquí del patrimoni dels il·licitans i il·licitanes.

Aleshores, ja, per anar concloent.
.
.

El senyor vicepresident:

Señoría, contrólese, contrólese a sí misma.

La senyora Campello Moreno:

Ja, ja sí que me'n vaig.
Ja votem i ja està.

Vull donar-li les gràcies, sí que és de veres, pel to que ha tingut el debat, crec que bé, no estem d'acord, però ha sigut portable.
Els convide que vinguen a Elx a visitar els banys àrabs de la plaça de la Fruita i els de la plaça de la Mercé, que contemplen el patrimoni històric que tenim i cultural i.
.
.

El senyor vicepresident:

Señoría, se está extendiendo en la propaganda.
(Rient)

La senyora Campello Moreno:

.
.
.
que puguen saber a què estem enfrontant-mos i a què no estan hui contribuint.
.
.

El senyor vicepresident:

Se está extendiendo en la propaganda.

La senyora Campello Moreno:

.
.
.
votant a favor.
(Veus)

La senyora Caballero Hueso:

Sí, jo, jo.
Sols.
.
.
un moment, una coseta, senyor president.

Jo sols vull dir que jo no sé de patrimoni i jo supose que els tècnics de la conselleria que li preparen la documentació al Consell sí que sabran de patrimoni.
I aquí, a mi, els tècnics de patrimoni en veu del conseller me diuen que en este moment la conselleria i l'ajuntament estan damunt per a assegurar que si es troba qualsevol cosa de valor, no es puga malbaratar.
I, per tant, que es pose en valor i que el patrimoni estiga totalment protegit.
(La senyora Campello parla amb el micròfon desconnectat) Perdone, senyora Campello, però estic en el meu torn de paraula.

Tant nosaltres, diu el Consell, com l'ajuntament (veus i rialles) estarem al damunt i estarem mirant que es preserve el nostre patrimoni.
Per tant, estarem completament posats que això funcione.
Torne a dir, nosaltres anem a votar en contra.
Esta és una de les raons, però una altra és que açò -vullga vosté o no vullga- és una repetició de la moció que se presentà en l'Ajuntament d'Elx.
(Veus) Bé, jo no sé qui va ser el primer, si l'ou o la gallina.

El senyor vicepresident:

Silencio.
.
.

La senyora Caballero Hueso:

Però el cas és que el meu partit, el Grup Municipal Socialista votà en contra d'açò per les raons que jo he argumentat i nosaltres, el Grup Parlamentari Socialista va a votar en contra d'açò.

Moltes gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Señor diputado del Partido Popular.

El senyor Navarro Caballero:

Sí, intentaré ser breve.

Bueno, yo simplemente pues decir que los expertos a los que ha nombrado la señorita Campello, bien dicen…, el síndic también dice pero, por otro lado, los técnicos de la conselleria y el conseller que casualmente es del mismo partido que usted y es diputado de esta cámara dice otra cosa totalmente distinta.
Y hoy no les interesa mucho, pero es que la voz de un pueblo con sus representantes, con más de un 85%, le está diciendo que esta iniciativa no vaya hacia delante.

Y entonces ya no sé dónde estamos, si estamos mirando a los ojos y escuchamos la voz de un pueblo, o ahora nos centramos en que hay cuatro o cinco catedráticos o treinta y tres, que yo no voy a menospreciar a ninguno, ni a usted por su iniciativa, que me parece muy loable.
Lo que pasa es que ni la comparto ni la comparte el pueblo de Elche, de donde usted y yo somos ciudadanos.

Entonces, quizás esto tenga otra cosa que ver que es pues que, probablemente, estén enfrentados ustedes por el mercado central.
Usted no quiere hablar del mercado central pero es que hoy, sin ir más lejos, sale en una noticia que en el seno del gobierno de Elche, donde sólo quedan ustedes dos, bueno tres, porque uno se fue pero ha entrado otro -al final son tripartito que es lo que al final funciona en estos casos hasta que pasan los tres años- no le apoya ninguno.

Yo le vuelvo a repetir.
Yo creo que la iniciativa…, y usted es muy loable que la defienda, pero no lo quiere el pueblo de Elche.
Ya están diciendo los técnicos que está protegido.
Ustedes lo que tienen es un trasfondo político porque no quieren una infraestructura, una instalación que va a enriquecer el centro de Elche, que es el mercado de Elche.
Usted que es de Elche sabe que es necesario y que necesita una lavada de cara no, o sea, necesita un lavado completo.
Y en este sentido es lo que se reclama y lo que se pide.

Yo, sin alargarme más, le vuelvo a hacer la propuesta de que retire la iniciativa porque creo que ni escucha la voz de un pueblo, ni escucha a sus representantes y yo creo que es más un arma política, no por usted -le repito-, no por usted, pero sí por lo que su partido en un momento dado pueda pensar.
Porque yo sé que usted cuando habla de Elche habla desde el corazón, lo hace con intenciones buenas, pero en este caso la intención que tienen ustedes no es protegerlo, es ir en contra de una política que se ha hecho y que sus compañeros de gobierno están en contra de lo que ustedes piensan.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Bueno, gracias señoría y procedemos a la votación.

¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
¿Eh?
(Se senten veus que diuen: Â«¿Y usted no vota?
Â») ¡Ah, sí, claro!
(Rialles) Es que estaba en mi papel de presidente y no…, me olvidaba de que.
.
.
, me olvidaba del pueblo.
(Rialles)

Pues nada, gracias señorías y hasta la próxima.
La fijaremos ahora.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 9 minuts)