Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 3 de novembre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 45 minuts.
Presidix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 12.
Primera reunió.**

 

 

 

 

***Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
885).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

S'obri la sessió.

Abans d'iniciar l'ordre del dia, i a l'empara de l'article 63 del Reglament, es proposa l'alteració de l'ordre del dia amb la possible inclusió, com a punt 2 d'este ordre del dia, de la compareixença del conseller de Sanitat per a informar sobre el concurs 206/94, de 14 de maig de 1994, publicat al *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* de data 25 de maig, i sobre totes les adjudicacions de contractació de servicis públics de ressonància magnètica nuclear per mitjà de concurs durant els anys 1996, 1997, 1998 i 1999, i especialment la referida a l'empresa Inscanner, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, així com per a explicar el conveni per a la possible renovació d'este entre la Conselleria de Sanitat i l'empresa Inscanner, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

La successió de punts de l'ordre del dia que es proposa és la següent: Primer punt de l'ordre del dia, debat de l'esmena a la totalitat del Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU; segon punt de l'ordre del dia, compareixença del conseller de Sanitat, i tercer punt de l'ordre del dia, Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2000 com a any dels Borja.
Els altres punts de l'ordre del dia es substanciaran en la mesura que es puga després dels que acabe d'enunciar fa un moment.

Senyories, d'acord amb la proposta d'alteració?
*(Pausa)* Moltes gràcies.
Queda aprovada.

Comencem pel primer punt de l'ordre del dia: debat de totalitat del Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula per a la seua presentació del projecte de llei el conseller de Cultura, Educació i Ciència.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

La dinàmica reglamentària em porta a esta tribuna per a presentar novament un projecte de llei reiterat, aprovat per un govern del mateix signe polític del que portà a estes Corts el Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, un govern encapçalat pel mateix president i representat ara pel mateix conseller que es dirigia a esta cambra fa poc més de mig any amb el mateix propòsit.
Valga, senyories, per allò d'una obligada repetició.

El Govern Valencià, del qual forme part, té com a objectiu essencial la defensa del principi constitucional de la llibertat d'ensenyament com a via perquè els ciutadans i les ciutadanes puguen exercir el seu dret de lliure elecció de l'ensenyament que millor s'ajuste als seus plantejaments.

Per això em complau comparéixer davant esta cambra per a presentar el Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, que si després d'acomplits els tràmits parlamentaris és aprovat per les vostres senyories, suposarà el funcionament d'una nova universitat en la Comunitat Valenciana, una universitat privada que conviurà amb les universitats públiques que ja existixen en la nostra comunitat.

Tenim en la Comunitat Valenciana cinc universitats públiques, una a Castelló, dos a València i dos a Alacant, la qual cosa conforma l'existència de 52 centres que oferixen un total de 220 titulacions, 101 de les quals diferents, comptant amb 6.
500 professors i uns 135.
000 alumnes universitaris, a més dels 35.
000 alumnes matriculats en cursos de doctorat, postgrau i formació permanent.
Hem d'afegir a açò les cinc oficines de transferència de resultats de la investigació i les quatre fundacions Universitat-empresa, que complixen un paper important en l'articulació de l'entorn científic i el vincle d'unió entre les universitats, la societat i el món laboral.

Per a este govern, la universitat és un objectiu essencial, defensant i practicant una política universitària que té com a finalitat la qualitat de l'ensenyament i basada en el diàleg i la participació entre la universitat, els consells socials i l'administració.
Fruit d'este consens és el Llibre Blanc del Sistema Universitari Valencià, en el qual s'ha realitzat una anàlisi diagnòstica de la situació de les nostres universitats, i a més es contempla no només el present, no només una fotografia dels present, sinó les accions de futur perquè les nostres universitats arriben al nivell de qualitat que tots desitgem.

Per a aconseguir este objectiu és notable l'esforç que el Govern Valencià està portant a terme en tots els ordres, i cal destacar el nou Pla plurianual de finançament del sistema públic universitari valencià, aprovat el 15 de juny de 1999, fruit del consens entre l'administració i les cinc universitats públiques de la Comunitat Valenciana, que té com a objectius dotar les universitats d'un marc financer plurianual que garantisca l'automatisme en la dotació dels recursos, incrementar els recursos financers destinats a l'ensenyament universitari al nivell de la Unió Europea en els termes de percentatge del PIB, fixar la participació de cada estament en el finançament dels ensenyaments universitaris i assegurar que compten amb una infraestructura d'instal·lacions necessàries per a la seua adequada impartició, promovent la qualitat de les universitats i establint un funcionament cooperatiu i consensuat del sistema públic universitari valencià.

Per altra banda, l'aprovació d'este nou Pla de finançament du implícita l'aprovació d'un segon Pla d'inversions, que preveu una dotació per a este curs universitari 99/2000 de 22.
767 milions de pessetes.
Este Pla d'inversions és continuació del primer Pla 1995-99, l'import total del qual ascendia a 75.
000 milions de pessetes, quantia de la qual s'estan executant 19.
300 milions de pessetes, amb la finalitat que les universitats puguen anar programant amb temps les futures inversions d'infraestructura i dotació.
D'eixa manera el Govern Valencià, este govern, ha invertit i està invertint aproximadament des de 1995 més de 100.
000 milions de pessetes en infraestructures dels diferents campus universitaris de la Comunitat Valenciana, amb la finalitat que les universitats tinguen la millor dotació possible, conscients que això no només repercutix en la qualitat dels estudis sinó en la bona formació dels seus futurs professionals.

Les universitats valencianes, en conseqüència, són per a este govern un objectiu fonamental per a la transmissió del coneixement i com a motor que impulsa la investigació bàsica i, en estos últims anys, la investigació aplicada, tots ells components fonamentals per al disseny de futur d'una societat, de qualsevol societat.

El sistema universitari valencià s'ha incrementat amb centres adscrits, tal i com figura i possibilita l'article 6 de la Llei de reforma universitària.
Entre ells figuren els que servixen de base al projecte de llei que hui es presenta en estes Corts.
M'estic referint al de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, concebuda com a una institució acadèmica de caràcter privat, sense ànim de lucre, promoguda per la Fundació Universitat-CEU, institució l'origen de la qual és l'antic Centre d'Estudis Universitaris Sant Pau, creat en 1933.

Com a dades que avalen l'orientació universitària d'esta fundació cal assenyalar que compta en l'actualitat amb una universitat en la Comunitat Autònoma de Madrid i una sèrie de centres adscrits a diferents universitats: la Politècnica de Madrid, Complutense de Madrid, Alcalá de Henares, Barcelona, Sevilla, Universitat de València-Estudi General, Universitat Politècnica de València i Universitat d'Alacant.

El projecte de llei que hui presente davant d'estes Corts és el resultat i la conseqüència d'integrar els centres de la fundació Sant Pau-CEU adscrits a les universitats valencianes, alguns d'ells amb una antiguitat de prop de vint-i-nou anys i sumant en l'actualitat més de 5.
000 alumnes.

Per a poder continuar incrementant la quantitat de titulacions i continuar presentant d'eixa forma el servici que fins a la data presta el CEU a la nostra comunitat, presentem este projecte de llei a estes Corts, ja que l'article 16, en el seu punt número 5 del Reial decret 557/91, del 12 d'abril, sobre creació i reconeixement d'universitats i centres universitaris, diu textualment: "no podran adscriure's a les universitats públiques nous centres que pertanyen a una mateixa entitat titular quan la quantitat d'ensenyaments que ja impartisquen o puguen impartir conduïsquen a una quantitat de títols oficials igual o superior al fixat com a mínim en l'article número 5.
1.
"

Eixe article número 5 de l'esmentat reial decret fa referència als requisits comuns per a la creació o reconeixement d'universitats, i diu exactament: "Les universitats públiques o privades hauran de comptar respectivament amb departaments o l'estructura docent necessària per a l'organització i desenrotllament d'ensenyaments conduents, com a mínim, a l'obtenció de huit títols de caràcter oficial, dels quals no menys de tres impartiran el segon cicle i almenys un d'ells de ciències experimentals o d'estudis tècnics.
"

D'eixa manera, per tant, la fundació CEU­Sant Pau quedaria limitada per l'article 16.
5 de l'esmentat reial decret i complix el requisit de l'article 5.
1, tal i com en el seu dia s'indicà en la Comissió de Planificació del Consell d'Universitats.
Una vegada complits tots els requisits per a ser universitat, l'article 27 de la Constitució i el 28 de la Llei de reforma universitària garantixen el dret a la creació de centres i universitats de titularitat privada.

Tot açò, unit a la solidesa de la seua implantació en la Comunitat Valenciana, el benefici que suposa la pluralitat de l'oferta i l'increment de la llibertat d'elecció, a més del dret reconegut constitucionalment a crear universitats privades, és allò que va impulsar Sant Pau-CEU a presentar la sol·licitud de reconeixement a la Generalitat per a la seua tramitació.
I això perquè el procediment administratiu aplicable a les universitats privades no és el de creació sinó el de reconeixement, que ha d'efectuar-se per llei per l'assemblea legislativa de la comunitat autònoma.
Açò significa que el legislador, quan aprova el projecte de llei de reconeixement d'una universitat privada, el que està fent és reconéixer que una universitat creada per una persona física o jurídica privada reunix els requisits i les condicions indicades en la llei per a impartir ensenyaments universitaris i expedir títols oficials.
Com a conseqüència, el Govern Valencià, en presentar el Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, garantix que la universitat reunix els requisits per a ser reconeguda com a tal.

Senyories, correspon ara a esta cambra amb els seus vots decidir si volem que la llibertat d'ensenyament universitari que proclama la nostra Constitució siga una verdadera realitat a través de la coexistència entre la universitat pública i la privada, que permetrà completar, reforçar i millorar el sistema universitari valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a defensa de l'esmena a la totalitat, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià presenta aquesta esmena a la totalitat al Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, com ja ho va fer en l'anterior legislatura, bàsicament per dos motius.
Un d'ells té caràcter polític, és a dir, el nostre grup està en contra de la privatització de l'ensenyament, com hem anat expressant en aquesta cambra en reiterades ocasions, i un altre té un caràcter tècnic, i es referix a la dimensió necessària d'una universitat per poder assolir criteris d'excel·lència acadèmica.

Respecte al primer, el criteri polític, el motiu polític d'aquesta esmena, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida opina que els objectius propis de la universitat com a servei públic s'aconsegueixen assegurant la dotació de mitjans adequats per a les universitats públiques.
És a dir, requereixen un finançament adequat i la programació en eixes universitats de tots aquells ensenyaments, de totes aquelles situacions requerides per a la demanda social, que ve reflectida tant per la demanda de l'alumnat com per la demanda de titulacions per part de la societat.

Per tant, considerem que la privatització universitària no és un mitjà adient per garantir la prestació adequada del servei públic, i més si considerem el tema que este servei públic ha de garantir plenament la llibertat acadèmica, la llibertat de càtedra.

L'ensenyament privat, per la seua pròpia naturalesa, no assegura l'absència de discriminació per la capacitat econòmica o per altres característiques que puguen tindre els estudiants, ni dóna les mateixes garanties de llibertat acadèmica que un ensenyament públic.

Els poders públics falten, faltarien a la seua obligació constitucional de promoure les condicions perquè la llibertat i la igualtat de l'individu i dels grups en els quals s'integra siguen reals i efectives, si no feren tots estos ensenyaments que la societat li demanda, i força a l'alumnat, el reorienta, d'una manera obligatòria cap a les modalitats d'ensenyament privat.

En aquest cas concret, ens trobem que, per exemple, la llicenciatura en veterinària són uns estudis que actualment són impartits únicament en la universitat, en el CEU, en els centres del CEU, malgrat d'haver estat sol·licitats per la Universitat de València en reiterades ocasions.

Per tant, nosaltres opinem que no es pot admetre que el mapa de titulacions de les universitats públiques no cobrisca el total de les titulacions que demanen els alumnes, les pròpies universitats i la societat.

El segon argument, l'argument tècnic, és quan prenem en consideració l'excedència acadèmica que una universitat ha d'oferir.
Per això, cal un tamany adequat, un tamany necessari, suficient, per tal d'aconseguir dues condicions.
La primera d'ella, que el nombre de docents investigadors en cada especialitat supere un determinat llindar que siga necessari per a permetre la formació en equip i la investigació en equip.
Tots sabem que la investigació últimament no és una qüestió, no és una cosa d'una persona individual, ni, fins i tot, d'un equip reduït, sinó que requereix mitjans humans i mitjans tècnics grans.
Per tant, el tamany dels equips d'investigació i els tamanys d'equips de treball ha de ser suficient per garantir aquesta excedència investigadora.

I, per una altra part, també cal aquest tamany, aquest nombre de gent, perquè la gamma d'ensenyament siga suficientment ampla i diversa, hi hagen les suficients especialitats, per tal que les relacions interdisciplinars entre les diverses matèries, per tal que la universalitat del coneixement puguen ser les idònies per als requeriments propis de la investigació.
Aquesta interdisciplinarietat, aquest tamany dels equips, és una de les bases, aquesta excedència d'investigació és el que fa que siguen necessàries, és una de les bases de l'existència de la institució universitària.

Com bé ha dit el conseller, al País Valencià existeixen cinc universitats públiques i per a nosaltres el camí millor no és la creació de noves universitats xicotetes, sinó el desenvolupament de les ja existents.
És en elles on s'ha d'emmarcar la impartició de les titulacions necessàries i on també s'ha d'emmarcar ­al nostre entendre­ els programes de tercer cicle, que estan orientats a l'obtenció del títol de doctor.
Pensem que les universitats públiques són les que ofereixen per les seues pròpies característiques les necessàries garanties acadèmiques.

En eixe sentit, la normativa vigent dels programes de doctorat possibilita que en elles puguen participar, a través dels convenis, els professors-doctors d'altres centres docents i d'altres centres investigadors, inclús.
Per tant, els centres, els doctors que formen part dels centres adscrits a les universitats poden formar part dels programes de doctorat de les universitats públiques.
Per tant, a més a més, els doctors d'aquests centres han estat formats com a tals en les universitats públiques, és a dir, la qual cosa deixa palesa la capacitat d'aquestes per organitzar programes de doctorat eficaços en especialitats corresponents.

Per altra banda, també vull tindre en compte el tema dels percentatges del professorat requerits pel Reial Decret 557, de 1991.
La memòria presentada per la Universitat Cardenal Herrera­CEU acompleix formalment els percentatges de doctors, de professorat, però això pot resultat enganyós.
Les ratios s'acompleixen comptant amb la totalitat del professorat, tant aquell que té dedicació parcial, el que té dedicació completa o el que consta com a sense dedicació.
Els professors funcionaris de les universitats públiques no podrien continuar sent professors d'aquesta universitat privada, com ara ho poden ser dels seus centres associats.

Per tant, no sabem en este moment si després del reconeixement d'aquesta universitat es comptaria amb un nombre de professors suficient per a complir els requisits de les ratios de professorat en qüestió.
Un indici d'açò és que els 132 professors que tenen a temps complet estan molt lluny dels 196 professors que serien necessaris per tal de complir la ratio d'un professor cada 25 alumnes, atenent sempre a les dades de la memòria que indica un total de 4.
905 alumnes ara en els centres del CEU.

És per aquests dos motius que el nostre grup parlamentari demana la devolució del projecte de llei mantenint l'adscripció dels centres de titularitat de la fundació universitària San Pablo CEU a les universitats públiques, i això sense perjudici dels processos que puguen derivar-se de la integració a les mateixes de nous estudis de primer, segon i tercer cicle, per a respondre a la demanda social a la qual responen parcialment en l'actualitat alguns dels esmentats centres.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra.
En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El Grup Parlamentari Popular no va a votar a favor a l'esmena a la totalitat d'Esquerra Unida que demana la devolució al Consell del projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU.

Vosté en la seua esmena, senyor Cardona, diu: "està el nostre grup en contra de la privatització universitària considerant que la llibertat acadèmica està millor garantida en una universitat pública".
El seu grup pot estar en contra, evidentment, de la privatització universitària, i, com ja han evidenciat, en contra de tot el que haja de vore amb allò privat.
Però no és este el cas, senyor Cardona.
No és este el cas.
No es privatitzarà una universitat perquè és que ja és privada.
Per privatitzar alguna cosa haurà primer de ser pública.
Estem parlant de reconeixement.
Estem parlant de reconeixement de la universitat privada Cardenal Herrera­CEU, a més, sense cap cost per al govern.

Vostés consideren que la llibertat acadèmica està millor garantida en una universitat pública.
La llibertat acadèmica és un concepte que engloba tres drets fonamentals, tals com: la llibertat de càtedra, la d'investigació i la d'estudi.
O siga que es refereix, per tant, al drets dels professors com a dret dels estudiants universitaris; però no compartim la seua consideració en cap moment, ja que en la llibertat dels estudiants també està el dret d'elegir, d'elegir el centre al que vulguen anar, no és obligat, és per a elegir, a més a més, a tots, perquè voldria llegir-li que en l'article 10 dels estatuts del Cardenal Herrera­ CEU, diu exactament: "para facilitar el acceso a sus enseñanzas de cuantas personas no cuenten con suficientes medios económicos, la Universidad Cardenal Herrera­CEU, a través de su patronato, establecerá una eficaz política de becas y ayudas al estudio".
Señor Cardona, per tant, dic que a tots.

També li recordaré que en l'article 1.
2, d'este projecte de llei, diu també, i li ho llig textualment: "la Universidad Cardenal Herrera­CEU, es regirà per la Llei orgànica 11/83, de 25 d'agost, de reforma universitària, per la Llei 3/85, de 9 de maig, de coordinació interuniversitària a la Comunitat Valenciana, per la present llei i per les altres normes que les desentrollen, i per les seues pròpies normes d'organització i funcionament que reconeixeran explícitament que la seua activitat es fonamenta en el principi de llibertat acadèmica ­eixa a la qual vosté no li té molta fe-.
Açò és en base a l'article 11, del Reial Decret 557/91, de 12 d'abril, que diu, i li ho torne a llegir textualment: "asegurar que las normas de organización y funcionamiento por las que ha de regirse la actividad y autonomía de la universidad sean conformes con los principios constitucionales, y respeten y garanticen de forma plena y efectiva el principio de libertad académica que se manifiesta ­com ja li acabe de dir anteriorment­ en las libertades de cátedra, de investigación y de estudio".
I, a més a més, està l'article 12, per si no teníem prou, que diu: "a efectos de lo previsto en el artículo 27.
8 de la Constitución, los poderes públicos inspeccionarán periódicamente el cumplimiento por las universidades privadas de las normas que le sean de aplicación".
Bé.

Per tant, per tant, veiem que les argumentacions que vosté ha donat, senyor Cardona, no tenen molt de pes.

També el seu grup està en contra, segons la seua esmena, de la creació de noves universitats petites que estan molt lluny de ser acadèmicament idònies.
Bé, tornem a repetir-ho, no es crea, no és la creació de noves universitats petites, sinó que reconeix.
Però, a més, la seua afirmació que les universitats xicotetes estan molt lluny de ser acadèmicament idònies, quan la universitat de la qual estem parlant, la que ens ocupa, estima per al primer curs uns 8.
590 alumnes, i la última directiva europea, directiva europea sobre universitats, ens diu que "el nombre ideal d'una universitat és de 10.
000 alumnes ".
Per tant, jo crec que ens apropem molt per ser el primer any i ja tindre la quantitat d'alumnes que li acabe de dir.

Vosté, a més a més, ha parlat que el que seria molt important és que en lloc de fer que tingueren més alumnes eixes universitats, que hem de recolzar més a la pública.
Per favor, senyor Cardona, és que este discurs, de vegades, jo crec que està una miqueta fora de lloc.
Són 100.
000 milions el pla d'inversions, com li ha dit el senyor conseller.
Si açò vosté creu que no és recolzar o recolzar a la pública quan, fins i tot, hi ha hagut rectors, com el rector de la universitat ­que és la que més prop tinc jo­, la Jaume I, que està, inclús, eixint en premsa per recolzar la política que està duent el govern del president Zaplana en matèria d'universitats; si seguim la premsa, doncs, supose que també ho haurà llegit.

El CEU San Pablo, a més a més en València, porta més de 25 anys, 28 crec que són, d'activitat universitària que avalen la qualitat dels seus ensenyaments.
No sembla lògic dubtar de la capacitat ni dels professors que són, crec jo, part fonamental d'eixa qualitat a la qual vosté es refereix i de la qual dubte.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Un moment, senyora diputada.

Per favor, senyories, pregue silenci a la cambra.

Continue, senyora diputada.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Que són part fonamental, com deia, d'eixa qualitat a la qual es refereixen i de la qual sembla que dubten vostés, segons la seua esmena, que existisca en el CEU.
Nosaltres, evidentment, no.

Les seues raons, les seues raons, per al Grup Parlamentari Popular la veritat és que careixen de fonament, senyor Cardona, i sent dir-li-ho.
La realitat és que l'actual configuració dels ensenyaments universitaris que imparteix la fundació universitària CEU San Pablo en el territori de la Comunitat Valenciana, en forma de centres universitaris adscrits, impedeix ­com ha dit molt bé el conseller­ la realització d'una activitat d'investigació important, element substancial en la vida universitària, donat que la tipologia jurídica de centre universitària adscrit no els permet l'organització de tercers cicles, no els permet, perdó, la universitat.
Per altra banda, en estos moments, el CEU no podria impartir ja més titulacions, doncs està al màxim d'allò permés per llei, com diu el Reial Decret 557/91.

Vosté ha parlat que, clar, ací hi ha una sèrie de titulacions que no estan en la pública.
.
.
Doncs, mire, senyor Cardona, vosté ha dit textualment: "com, per exemple, la de veterinària, en reiterades ocasions demanada per la Universitat de València".
Jo li porte ací que de la Universitat de València ni s'ha demanat en el 97, ni s'ha demanat en el 98 i s'ha demanat en el 99, però en el número 8.
Si això és reiterades ocasions, de veritat, la seua manera de parlar i la meua no tenen res a vore.
Açò és de la Universitat de València.
Jo, si vol, després li ho puc donar.

Després, vosté, parlant de la llibertat de creació de centres docents, com s'ha comentat ja que l'article 27.
6 de la Constitució reconeix a les persones físiques i jurídiques la llibertat de creació d'eixos centres, bé, jo, d'alguna manera, crec que dins del respecte als principis constitucionals vosté no hauria d'haver presentat esta esmena a la totalitat.
Però, bé, vosté és molt lliure.

Com consta en l'informe de la secretària general de la conselleria de Cultura, Educació i Ciència, s'ha acomplit els requisits establerts en el Reial Decret 557.
Per tant, sobre creació i reconeixement d'universitats i centres universitaris, en especial, el que disposa els articles 11, 12 i 13, que conté les normes específiques relatives a les universitats privades.

El Consell Jurídic Consultiu, en el seu dictamen, va formular una observació essencial.
Vostés també el tenen eixe dictamen, en l'article sisé que demana que la memòria també s'havia de remetre al Consell d'Universitats.
I va ser modificat, igual que moltes altres de les observacions.
El seu dictamen, per tant, és favorable, senyor Cardona, el dictamen és favorable.
I per últim el Consell d'Universitats, va informar també de mode favorable el expediente de reconocimiento de la Universidad Cardenal Herrera­CEU.

Per tant, jo crec, senyor Cardona, que tot és favorable, menys vosté, menys vosté i el seu grup, jo crec que van una miqueta en contracorrent.
El grup parlamentari creu que per al millor servici de l'oferta educativa en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, es deu de reconéixer la Universitat Cardenal Herrera­CEU.
Per tant, no anem a recolzar-li la seua esmena a la totalitat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica, entenc, senyor Cardona?
*(Pausa)*

Té la paraula, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

És evident que el nostre model d'ensenyament no concorda en el model d'ensenyament del Partit Popular.
És a dir, nosaltres tenim una opinió i vostés en tenen una altra.
I aquí venim a expressar l'opinió política que ens mereix una normativa, un projecte de llei o qualsevol altre fet que passe ací al País Valencià.

Per tant, és clar que nosaltres estem en contra del reconeixement d'aquesta universitat privada i és clar que vostés estan a favor.
Ací l'opció política és la que conta, i nosaltres pensem que el servei públic d'ensenyament, en tots els seus nivells, està molt millor oferit, molt millor garantit quan s'ofereix des dels poders públics.
I també pensem que la millor manera de garantir la pluralitat dels ensenyaments, és garantint les pluralitats dins del propi model públic, dins del propi ensenyament públic.

Aquesta universitat hem observat que compleix la llei.
En el cas que no ho fera, el motiu de presentar aquesta esmena seria per uns altres motius, no seria per un motiu únicament polític o no únicament un motiu tècnic, sinó que seria també un motiu legal.
Per tant, l'articulat compleix la llei.

De totes formes vosté ha afirmat que els poders públics inspeccionaran el compliment d'aquests requisits.
I és ací on el nostre grup té forts dubtes.
No només en la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, sinó també en moltes altres conselleries.
Pensem que el Govern Valencià està fallant moltíssim en la inspecció, revisió, en la sol·licitud que alguns dels problemes que apareixen en les empreses privades, en els centres concertats; pensem que eixa tasca d'inspecció no és la que es fa correctament, i per tant no tenim una confiança fins allà, que si en aquesta universitat es produïra algun tipus de problemes, alguna transgressió de determinats requisits legals, la conselleria de Cultura i Educació fera alguna cosa.

Per tant, nosaltres des de la nostra opció política, és des del punt en el que presentem aquesta esmena a la totalitat, per eixe motiu tenim dret a presentar-la, i per eixe motiu tenim dret a defensar-la.
I no podem acceptar que se'ns diga que nosaltres no haguérem hagut de presentar aquesta esmena, perquè això entra dins del nostre dret.

Respecte a la dimensió de la universitat.
Bo, el que ha comentat de la titulació veterinària, en el 95 també es va demanar aquesta titulació i no es va concedir, ja procuraré aconseguir la documentació necessària i li la faré arribar.
Respecte a la dimensió de la universitat, per exemple, les dades a les que he tingut accés en la pròpia memòria de reconeixement d'aquesta universitat on se sol·licitava el reconeixement, no concorda en els seus números d'alumnes.
És evident que la situació ha canviat.
I per això mateix que la situació ha canviat, jo sóc conscient que aquesta universitat ara tindrà més alumnes, tindrà més professorat.
Crec que abans d'aprovar aquesta Llei de reconeixement, aquest reconeixement d'esta universitat, caldria demanar una actualització de les dades per a vore que ara, realment les dades actuals coincidisquen en els requisits que les lleis sol·liciten, i així poder fer el reconeixement en molta més objectivitat, i en molta més seguretat que no hi ha complicacions o que no hi ha requisits legals que no es compleixen.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, senyor Cardona, a vosté li estranya el número d'alumnes, a vosté li estranya el que tinga esta universitat el professorat que correspon, a vosté és que li estranya tot, senyor Cardona.
I està evidentment en el seu dret.
Però, sàpia vosté que això està tot arreplegat en una memòria, i és que eixa memòria és la que es presenta a tots els llocs implicats.
No sé jo si és que la memòria eixa no ens l'hem de creure.
Perquè si nosaltres no ens l'hem de creure en base al que vosté està dient, ni ens l'hauríem d'haver cregut nosaltres, ni se l'hauria d'haver cregut la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, no s'ho havia d'haver cregut el Consell d'Universitats, ni s'ho hauria d'haver cregut el Consell Jurídic Consultiu.
No ningú.
Per tant, en alguna cosa ens hem de basar.

I si el que es porta en eixa memòria és correcte, i si com vosté molt bé ha dit, compleix tot el que es demana jurídicament parlant, ¿en què ens hem de basar per a no donar eixe dret que té qualsevol persona física o jurídica de crear una universitat, senyor Cardona?
És que no li veig uns arguments de pes per a dir no volem eixa universitat.
Que a més, li torne a repetir, que es reconeix, no es crea, i que no té cap cost per al govern de la Generalitat Valenciana.
Per tant, jo sent dir-li, clar, evidentment, pot presentar l'esmena a la totalitat que té el seu dret, li empara el seu dret, però jo crec que està una miqueta fora de lloc, i li ho dic en tots els meus respectes.

Llegint una miqueta el que n'hi ha en estes Corts, en el *Diari de Sessions*, he llegit el que deia la senyora Martínez Esplà, una companya seua, que "no es que estemos en contra de que exista la universidad CEU­San Pablo.
Esto que quede clarísimo.
Lo que pasa es que los argumentos que se están dando, la conversión en universidad privada nosotros no lo compartimos".
No, és que no estem donant cap tipus d'argument, senyor Cardona.
No estem donant cap tipus d'argument.
Els arguments venen donats perquè és un dret constitucional i està dins de la reglamentació.
Per tant, no hem de donar més arguments que eixos.

I també vosté ha dit, ho tinc ací, a veure.
.
.
*(Pausa)* Vosté ha parlat que d'alguna manera no recolzem a la universitat pública.
Li ho he comentat abans en allò dels 100.
000 milions de pessetes.
Li ho he comentat.
Ho ha dit el conseller en allò de les dues-centes vint titulacions, cinquanta-dos centres en les cinc universitats privades.
Jo pense que això avala al govern del president Zaplana, per a poder dir que està fent un gran esforç per a recolzar les universitats públiques, que no té res a veure en què hi haja una llibertat d'ensenyament, una llibertat que dóna la Constitució de què qui vulga vaja al CEU­San Pablo, i que siga una universitat privada.
Açò és el que nosaltres anem a recolzar.
I per tant, és impossible que li puguem recolzar la seua esmena a la totalitat.

També volia llegir-li el que diu en el Congrés dels Diputats, el Congrés dels Diputats, el seu grup diu "me interesa señalar que mi grupo, como seguramente otros grupos de la cámara, defiende con firmeza y con sinceridad la libertad de enseñanza, es decir, la libertad para personas físicas o jurídicas para desarrollar iniciativas relativas a la formación universitaria o no de las personas".
Per tant, quan es va fer a Madrid, es va presentar a Madrid el reconeixement de la Universitat San Pablo-CEU, a Madrid, que va ser la primera que es va reconéixer com a universitat privada, senyor Cardona, es va votar per quasi tots els grups.
Només va haver "cuatro votos en contra", eixos quatre vots en contra, van ser segons les argumentacions dels seus companys, van ser perquè no s'havia acceptat una esmena que parlava de la incompatibilitat del professorat, quan sap vosté que açò en la llei ja està regulat.

Per tant, crec, de veritat, i li ho torne a dir, que vosté el problema que té és que no fia, senyor Cardona.
I em sap mal dir-li-ho, però vaig a dir-li-ho de veritat, el que no es fia, senyor Cardona, no és de fiar.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, per a què demana la paraula?

Senyor Cardona, el debat de rèpliques ha conclòs.
*(Remors)*El debat de rèpliques, senyor Cardona.
.
.
li dic que ha conclòs.
*(Remors)*

Señor Cardona, le ruego que si quiere hablar, solicite pulsando.
.
.
*(Pausa)*

*(El senyor Cardona Pla intervé sense micròfon:* Demane la paraula.
.
.
*)*

Senyor Cardona, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per al·lusions, perquè directament dir-me que no sóc una persona de fiar, per acabar així la intervenció.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
em sembla que és una finalització de debat molt.
.
.
curiosa.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, li torne a repetir que el debat de rèplica ha conclòs.
L'al·lusió.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Jo expresse la meua protesta formal sobre el tema.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.
Li demane que.
.
.
que prenga la paraula quan la presidència li la dóna.
Per al·lusions és per al que demana?

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Exactament.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té un minut per al·lusions.
Però estrictament per al·lusions, no per a rèplica ni per a obrir novament el debat que està conclòs.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

La meua ideologia em porta a dir les coses que dic ací dalt, no em porta simplement el meu caràcter o la meua manera de ser.
No es pot afirmar que jo no sóc de fiar perquè ella valore que no em fie.
És a dir, jo expresse la meua ideologia i no és ella qui per a plantejar quina és la ideologia del meu grup parlamentari ací present.
Per tant, jo demanaria al Grup Popular, que s'estalviara les referències personals i desqualificacions sobre el caràcter o les característiques personals d'una persona.
És a dir, jo sóc tan fiable abans d'aquest debat com després, i espere que siga de fiar per la meua vida i no per les meues opinions polítiques, que són les que la ideologia que tinc i el que mantinc.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Cardona.
*(Remors)*

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras, per a què demana la paraula?

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Demane la paraula, senyora presidenta, per a replicar el que acaba de dir el senyor Cardona.
.
.
*(remors)* Perquè m'ha al·ludit a mi, evidentment, ha parlat "d'ella" i supose que ella dec ser jo.
No era jo?
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras, el debat de rèpliques, torne a repetir, ha conclòs.
Solament per al·lusions.
.
.
*(Remors)*

Señora Barrieras.
Un momento, por favor.
Solamente por alusiones tendría usted la palabra por un minuto.
*(Remors)*

Señora Barrieras, tiene la palabra por un minuto exclusivamente para alusiones.
*(Remors)*

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

No, simplement per a dir-li al senyor Cardona, a més, que si vol i li ha sabut mal, jo ho retire sense cap problema.
Però vull només dir-li, senyor Cardona, que si jo ho he dit és perquè vosté ací ha demostrat que no es fia del govern del president Zaplana.
Això serà verídic.
No s'ha fiat del govern del president Zaplana, senyor Cardona.
Per tant, si a vosté li ha sabut mal, jo ho retire sense cap tipus de problema.
Però pense que el que li haja dit açò és perquè el seu debat m'ha portat a dir-li-ho.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señora Barrieras.

Señor Cardona, no tiene en este momento ya la palabra porque se han terminado todos los turnos, y el Reglamento *(remors)* no permite a esta presidencia un nuevo turno de intervención.

Per a fixar posició, la senyora Amorós, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados, buenos días.

Con respecto al tema que nos ocupa, el proyecto de ley de reconocimiento de la Universidad Cardenal Herrera­CEU, al Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes nos gustaría retomar el debate en el mismo punto que lo dejamos en la legislatura anterior y bajo los mismos parámetros en que lo presentábamos, no sólo por coherencia sino porque el PSPV y el Grupo Parlamentario Socialista han demostrado durante muchos años de gobierno una política, en materia de educación, constructiva, potenciando la igualdad de oportunidades plural y en consonancia con las necesidades del momento; políticas que nos han permitido una vertebración del sistema educativo y la universalización de la educación.
Muestra de ello es la legislación al respecto, el diálogo con las universidades, respeto por la autonomía universitaria, por los órganos consultivos, y con ello, dotándolos de legitimidad frente a la sociedad y un largo etcétera.

Todo esto se ha visto mermado frente a las políticas adoptadas por el Partido Popular y el gobierno que preside el señor Zaplana; políticas totalmente desestabilizadoras, personalistas y carentes de criterios objetivos que permitan el crecimiento y desarrollo del mundo universitario.
Como ejemplos claros, entre otros, es evidente el no respeto por la autonomía universitaria o el récord que ostenta el último gobierno valenciano de cuatro consellers de Educación y Cultura en una única legislatura, por no entrar en otras cuestiones.

Como decía, nos gustaría retomar el debate donde lo dejamos en la legislatura anterior.
La señora Morte i Julián ya lo decía y lo decía bien: "el gobierno presidido por el señor Zaplana no ha tenido ningún interés en sacar adelante este proyecto de ley", porque desde el 31 de marzo de 1998 en que es presentado, no se realiza el debate de totalidad del proyecto de ley de reconocimiento de la Universidad Cardenal Herrera­CEU, enmienda a la totalidad, hasta el último pleno de la IV legislatura.
Y es a fecha de hoy, 3 de noviembre de 1999, prácticamente dos años después, que seguimos en el mismo punto.
Cuanto menos, esto se llama inmovilismo.

Miren, señores, no engañan a nadie que tengan un punto de conexión con el mundo de la educación.
No han tenido ni tienen ningún interés en sacar en adelante lo que parte de una sociedad demanda con todo el reconocimiento constitucional de su derecho para presentarlo.
Señorías, les ampara el derecho constitucional, y nosotros, desde el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, les damos ese reconocimiento.

Además, entendemos, y así lo queremos trasladar a la ciudadanía, que para nosotros es la universidad pública donde el derecho a la libertad de cátedra cobra su máxima expresión, como es allí donde realmente se fomenta la libertad de pensamiento y la igualdad de oportunidades.

Pero lo que también es cierto es que preferimos una universidad privada acorde con las normas de derecho, con lo que esto supone su aprobación y posterior creación, aprobar nuevas titulaciones por parte de los órganos competentes conforme a la ley, etcétera, preferimos esto a la existencia de centros adscritos de dudosa calidad y rigurosidad como los que han proliferado a la sombra del Partido Popular.
Centros que estando físicamente en Valencia, están adscritos a la Universidad Miguel Hernández en Elche, centros que han sido adscritos no sé bajo qué criterios de territorialidad y olvidando el informe y la votación negativa para su adscripción de la Universidad Miguel Hernández, emitido por parte del consejo de universidades.

Señorías, hay algo más que nos gustaría debatir.
Y es que entendemos, y así creemos que lo recoge el proyecto de ley, que en ningún momento se pretende favorecer a los alumnos y alumnas que opten por la universidad privada.
Por ejemplo, en el tema de la permanencia en la universidad.
O, por el contrario, las titulaciones que sólo se imparten en la universidad privada jamás supondrán un argumento para que cualquier valenciano o valenciana que opte por la enseñanza pública de dichas titulaciones en otra comunidad autónoma, sea remitido a la universidad privada por encontrarse en el País Valencià.

El Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes va a abstenerse, no vamos a apoyar la enmienda a la totalidad, pero tampoco vamos a dar apoyo a este proyecto de ley por las razones expuestas.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Amorós.

Senyora Barrieras, per a què demana la paraula?

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Per a rèplica, senyora presidenta, perquè crec que en la seua intervenció el que ha fet és desqualificar simplement al govern del president Zaplana.
*(Remors)* Per tant, ha contradit els meus arguments, però per.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Amorós, en la intervención no se ha ceñido usted estrictamente a la cuestión, sino que ha reabierto un debate.
.
.
*(remors)* Silencio, por favor.
No se ha ceñido usted a la cuestión en su turno de intervención y, por lo tanto, ha reabierto un debate con derecho a réplica.

Té la paraula la senyora Barrieras, per quatre minuts.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Simplement, senyora Amorós, vosté ha dit una sèrie d'afirmacions en esta trona que jo crec que a la millor han sigut per desconeixement.
Perquè vosté ha dit que com havia dit la senyora Morte molt ben dit en aquella època, però no ha dit el que li vam contestar a la senyora Morte.
Evidentment es va retardar perquè es va demanar per l'oposició allargar el termini d'esmenes.
I l'oposició no érem nosaltres, senyora Amorós, l'oposició era el Partit Socialista i Esquerra Unida.
Per tant, es va demanar la pròrroga.

I després es va haver de retardar altra volta perquè el Grup Esquerra Unida-Els Verds, amb tot el seu dret, va presentar una esmena a la totalitat.
Per tant, es va haver de retardar tot el procés.
No crec jo que vosté ho haja dit coneixent-ho i havent llegit tota la intervenció i només agarrant la que l'interessava.
Per tant, volia aclarir-ho perquè ho saberen tots.
Això per una banda.

I, per altra banda, pareix mentida, senyora Amorós, que vosté estiga criticant el govern del president Zaplana en matèria d'universitats, quan ­li ho vaig a repetir, que ja li ho he comentat abans al senyor Cardona­ està fent un gran esforç d'inversió.
.
.
i no es riga, senyora Amorós, perquè si cent mil milions de pessetes no li pareix a vosté important, si haver apujat un 50% en gastos en la universitat a vosté no li pareix important, llavors és que vostés quan governaven no feien res més que el ridícul.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Amorós per quatre minuts.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Mire, respecto a lo que me acaba de decir, ustedes saben que cuando presentan el proyecto de ley ya no hay fecha.
Entonces, no importa que se presente una enmienda a la totalidad o enmiendas parciales, porque ya no hay fecha.
Y es toda la importancia que ustedes le dan al tema de la creación de la Universidad Cardenal Herrera.
*(Remors)*

Y para terminar, y con esto me bajo, yo utilizo los argumentos que creo que debo utilizar, y la palabra es algo que ninguno de ustedes me va a quitar.

Muchas gracias.
*(Remors) (Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Conclòs el debat, passem a continuació a la votació.
*(Pausa)* Senyories, comença la votació.
*(Remors)* Comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 43 vots en contra, 35 abstencions.
Per tant, queda rebutjada l'esmena a la totalitat.
*(Remors)*

Dado que parece que hay un problema ­por favor, silencio, señorías­, dado que hay un problema técnico, ya que en el gráfico aparece una votación de una persona, un diputado que en este momento no ocupa sitio, vamos a repetir la votación, vamos a repetir la votación y, en el caso de que se volviera a producir, llamaría ya a los servicios técnicos para que revisaran el funcionamiento.

Vamos a comenzar nuevamente la votación.
Senyories, comença la votació.
*(Pausa) (Remors)* Señorías, vamos a suspender el Pleno por cinco minutos, porque puede ser que haya una tarjeta cambiada, que es la que da lugar a esa votación en ese lugar.
Durante estos cinco minutos, se revisará, reiniciaremos la sesión y procederemos a la votación.
Muchas gracias.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11hores i 55 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
dos votaciones que han tenido lugar con respecto al primer punto del orden día, que se han realizando esta mañana, han sido correctas porque han sido contrastadas y coincide exactamente el número de los presentes en las dos con los listados también de diputados asistentes en el momento de la votación en la cámara.
Quiero decir que aparecen correctamente.
Las dos votaciones han sido: 5 votos a favor, 43 en contra y 35 abstenciones.

Yo lo único que quiero aclarar es que han aparecido situadas en el gráfico en un lugar distinto al que les correspondería, porque han sido trasladadas, por parte de los servicios técnicos de la cámara, dos unidades de votación, han sido trasladadas de lugar.
Y, por lo tanto, esas dos votaciones que se han producido en los dos lugares que hemos comprobado en el gráfico que no estaban ocupadas por ninguna persona, correspondían a esas dos unidades que habían sido trasladadas de lugar.
Luego el único error detectable es la situación en el gráfico, pero no así ni el número de presentes, ni el número de votaciones, ya que ­vuelvo a repetir­ han sido contrastadas con todos los listados que tenemos.

Por lo tanto, dado que en las dos han sido correctos los resultados y correcto el número de diputados y las votaciones, si sus señorías entienden, los tres grupos, damos por conforme la votación, cualquiera de las dos, dado que los resultados han sido los mimos.
¿Hay algún inconveniente?
*(Pausa)* Por lo tanto, el resultado de la votación es de 5 votos a favor, 43 en contra y 35 abstenciones.
Y, por lo tanto, queda rechazada la enmienda a la totalidad, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Se suspende la sesión por diez minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 25 minuts)*

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

***Compareixença del conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, per tal d'informar sobre totes les adjudicacions de contractació de serveis públics de ressonància magnètica nuclear mitjançant concurs, durant els anys 1996, 1997, 1998 i 1999, i en especial la referida a l'empresa Inscanner, sol·licitada per la diputada María José Mendoza García i el diputat José Camarasa Albertos, del GP Socialista­Progressistes (RE número 2.
059), i per tal d'informar del concurs 206/94, de 17 de maig de 1994, publicat en el DOGV de data 25 de maig, sol·licitada a petició pròpia (RE número 2.
106), i per tal d'explicar el conveni, així com la possible renovació d'aquest, entre la conselleria de Sanitat i l'empresa Inscanner, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 2.
120).***

 

 

**La senyora presidenta:**

Es reprén la sessió.

Punt dos de l'ordre del dia: compareixença del conseller de Sanitat sol·licitada a petició pròpia per a informar del concurs 206/94, de 17 de maig de 1994, publicat en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* de data 25 de maig i sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes per a informar sobre les adjudicacions de contractació de serveis públics de ressonància magnètica nuclear, mitjançant concurs durant els anys 1996, 1997, 1998 i 1999 i en especial la referida a l'empresa Inscanner, així com per a explicar el conveni i la possible renovació d'este entre la conselleria de Sanitat i l'empresa Inscanner, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula l'honorable senyor conseller de Sanitat.

**El senyor conseller de Sanitat:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Me cabe el honor de comparecer ante el Pleno de estas Cortes a petición propia con el propósito de informar a sus señorías en torno a los contratos suscritos por la Conselleria de Sanidad en materia de resonancias magnéticas durante los últimos años y que estos días han ocupado las páginas de algún medio de comunicación, la atención de alguna de sus señorías e incluso la preocupación del actual candidato del Partido Socialista Obrero Español a la presidencia del gobierno de la nación.

Quiero centrar mi intervención fundamentalmente en el concurso y posterior contrato del año 1994, que es el que hoy, y tras prórrogas sucesivas anuales, se mantiene en vigor.

Señorías, deseo iniciar mi exposición remontándome al 25 de mayo de 1994, cuando en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana* número 2.
274 se procede a la publicación del concurso público 94/3454, en cuyo punto primero se establece el objeto del mismo, a saber, contratar los servicios por conciertos de ageografía, resonancia magnética nuclear, litotricia renar extracorpórea.

En tal ocasión se decide que la modalidad de contratación elegida sea la de concurso público y que el presupuesto global con cargo a la anualidad de 1994 quedase cifrado en 406.
619.
374 pesetas.
Se formaron, a tal efecto, seis lotes que comprendían los diferentes servicios de alta tecnología a prestar a prestar y de los cuales los lotes 4, 5 y 6 correspondían a las resonancias magnéticas nucleares.

Los importes estimados de cada uno de los lotes eran los siguientes: lote cuatro, 256.
199.
080 pesetas; lote cinco, 5.
897.
896 pesetas; y, finalmente, el lote seis, 47.
114.
589 pesetas respectivamente.

En el período comprendido entre el 26 de mayo de 1994 y el 17 de junio del mismo año, tiene entrada en el registro general de la conselleria toda la documentación correspondiente a los licitadores para participar en el concurso que nos ocupa.

Posteriormente, el 23 de junio, se reunió la mesa de contratación para proceder a la apertura de las plicas que contenían la documentación de carácter general de las diferentes propuestas presentadas.
Entre los vocales que en aquel momento constituyen la mesa figuraba don José Mayans Ferrer, a la sazón director para la gestión de la atención especializada durante la administración del Partido Socialista.

Hecho el recuento de las proposiciones presentadas y analizada la documentación aportada, la mesa, según consta en el acta correspondiente, adopta de conformidad el acuerdo de admitir toda la documentación de las siguientes empresas que de manera expresa compiten para la prestación del servicio de resonancia magnética nuclear: Inscanner, Sociedad Limitada; Exploraciones Radiologías Especiales, Sociedad Anónima; Centro de Resonancia Magnética Doctor J.
Sales, Sociedad Limitada.
Presentado defectos una cuarta empresa cuya oferta no permitía asegurar el rendimiento de los equipos y del personal adscrito a ellos.

El 29 de junio del mismo año se efectúa la reunión en la que se procede a la apertura de la documentación económica.
En este punto de mi intervención quisiera recordarles alguna de las características que recogía el pliego de condiciones especiales para la prestación del servicio de resonancia magnética.

En primer lugar, se establecía que el servicio objeto del concurso era el de las exploraciones de diagnóstico por la imagen obtenida mediante resonancia magnética.
Posteriormente, en el citado pliego de condiciones, se recogía que, al objeto de garantizar una adecuada calidad de las imágenes obtenidas, la empresa se debería comprometer a realizar las exploraciones con equipos de resonancia magnética nuclear de 0,5 teslas o superiores.
No podrían, por tanto, incluirse en el ámbito del presente concurso aquellos equipos de fuerza de imán inferior.

Igualmente se establecía que en los locales correspondientes debería estar garantizada la máxima facilidad de acceso a todas las zonas que constituyesen el servicio de resonancia magnética nuclear.

En este sentido, el servicio constaría, por tanto, de espacio suficiente de manera amplia que permitiese el confort y la seguridad del paciente, diferenciándose las zonas de recepción, exploración y control.
El centro adjudicatario debería, además, cumplir las autorizaciones o permisos de carácter general establecidos por la propia Conselleria de Sanidad.
Por último, debería tener una dotación mínima de personal, tanto de carácter sanitario como no sanitario, exigiéndose en este sentido la permanencia de un médico especialista en radiología, ATS, auxiliar de clínica, celadores, etcétera.
En suma debería de cumplir los requisitos mínimos que obligaba la legislación vigente.

Quiero, en este momento, subrayar que precisamente en el informe técnico elaborado por la Conselleria de Sanidad y que sería el fundamento para la posterior adjudicación del concurso, firmado por don José Mayans Ferrer, director para la gestión en la asistencia especializada, se indicaba específicamente, y referido a la dotación de personal exigible ­y cito textualmente­ "la excelente cualificación del personal especialista de que goza la empresa Inscanner, Sociedad Limitada".

Posteriormente, el 6 de julio de 1994 se reúne la mesa de contratación y se procede a la recepción y examen del citado informe técnico emitido por el órgano o unidad administrativa previamente designada por la mesa.
Y a continuación se procede a la elevación de la propuesta de adjudicación al órgano de contratación.

En esta fase, y antes de resolver el concurso, y según se recoge en el acta, la mesa de contratación inicia un amplio y doble estudio.
Por una parte se analizó la existencia o no de personal incompatible con la legislación vigente al servicio de alguno de los licitadores.
Y, en segundo lugar, se comprueba igualmente el cumplimiento de la normativa en lo relativo a autorizaciones administrativas, acordándose la no aceptación de aquellas empresas que no se ajusten a lo preceptuado en el decreto 27/87.

A continuación, terminados los estudios y vistos los informes pertinentes, la mesa de contratación acuerda elevar los mismos, como ya hemos citado anteriormente, al órgano de contratación, a la sazón dirigido por don Juan Oltra, a su vez director general de Régimen Económico, para que se resuelva, considerándose que las empresas cumplían escrupulosamente los requisitos antes mencionados.

De los informes citados se deduce como más ventajosa la adjudicación de los lotes 5 y 6, correspondientes a las áreas de salud para el lote 5, 14, y para el lote 6 las áreas 12, 15, 16, 17, 18, 19 y 20.
Y para la prestación de resonancia magnética se elige a la empresa Inscanner S.
L, por ser, tal y como se recoge textualmente, la mejor valorada en comparación con las otras ofertas.

Una vez remitida la resolución se procede, en fecha ulterior, concretamente el 29 de julio de 1994, a la formalización del contrato por parte de don Juan Oltra Vidal, como se ha dicho, director general de Régimen Económico de la Conselleria de Sanidad, y de don Enrique López Martínez que actúa en nombre y representación de la empresa Inscanner.

Porteriormente, cabe señalar que la resolución de adjudicación fue recurrida judicialmente por las empresas no adjudicatarias, y aprovecho esta oportunidad para felicitar públicamente a los responsables del gobierno de entonces, por cuanto el magistrado del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, en sentencia 508/98, ante el recurso contencioso-administrativo interpuesto por una empresa, dictaminaba en sentido de considerar impecables tanto el planteamiento como la resolución de adjudicación de aquel concurso a la empresa Eresa.

La contratación del gasto se realizó una vez fiscalizado por la intervención de la Generalitat Valenciana con cargo a las correspondientes aplicaciones presupuestarias por los importes siguientes: lote cinco, área 14, para el Hospital Virgen de los Lirios, 5.
897.
896 pesetas; lote seis, áreas 12, 15, 16, 17, 18, 19 y 20, para los hospitales General de Alicante, San Juan, Hospital de Elche, Hospital de Elda, Hospital de Denia, Hospital de La Vila, Hospital de Orihuela, en total por un importe de 47.
114.
589 pesetas.

Los importes consignados se entienden estimados y quedando establecido el precio del contrato por unidad de servicio de la siguiente forma: resonancia magnética nuclear simple, 28.
000 pesetas; resonancia magnética nuclear doble, 50.
000 pesetas; resonancia magnética nuclear triple, 62.
000 pesetas.
Estos precios, ofertados por el adjudicatario, eran inferiores a los establecidos por la administración como máximos en el concurso para cada uno de los servicios expresados.
Durante la vigencia del concurso, las tarifas inicialmente fijadas en el contrato, fueron revisadas en el 97 a la baja y de forma homogénea para las empresas adjudicatarias Eresa e Inscanner; consiguiendo con ello igualar los precios de las prestaciones similares y siempre por debajo de los que hasta la fecha se venían manteniendo.
Más en concreto, los precios pasaron a ser, tras su unificación, tanto para Inscanner como para Eresa, los siguientes: resonancia magnética simple, 26.
500 pesetas y la doble 43.
500 pesetas.
Estos precios incluyen el contraste, anestesia y cualquier otro servicio en caso de que sea requerido.
Además estas tarifas, comparadas con las del resto de comunidades autónomas con competencias sanitarias transferidas desde el Insalud, son las más competitivas de todo el sistema.
Así, el Insalud, en el momento actual los precios son los siguientes: por la resonancia magnética simple, 28.
500 pesetas, la doble 39.
000 y la funcional 48.
000 pesetas; pero hay que añadir 8.
721 pesetas por su contraste cuando sea necesaria su utilización, y en el caso de ser preciso sumar un plus de 15.
000 pesetas por anestesia.

El contrato, según la cláusula duodécima del pliego de condiciones de explotación finalizaría el 31 de diciembre de 1994.
Sin embargo, se recoge igualmente que el contrato se podrá prorrogar si ambas partes lo acuerdan expresamente antes de la finalización del periodo de vigencia por iguales periodos de un año hasta un máximo de cinco años.

Señoras y señores diputados, la Conselleria de Sanidad, tal y como les he dicho, ha venido renovando expresamente el contrato firmado en 1994 hasta la actualidad, al no haberse denunciado y por considerar que las condiciones establecidas en él seguían teniendo vigencia y permitían que los precios fueran muy competitivos y se prestase un servicio correcto a los pacientes.

El 31 de diciembre de 1999 se concluirá, por tanto, la vigencia prevista inicialmente del actual concurso.
A partir de esta fecha la Conselleria de Sanidad tiene el propósito de convocar un nuevo concurso para la prestación de los servicios de resonancia magnética.

Hasta ahora he tenido ocasión, señorías, de hablarles del contrato derivado del concurso público de alta tecnología datado 1994.
Sin embargo, quiero remontarme a años anteriores para que sus señorías tengan a su vez conocimiento de que este tipo de relación contractual referente a la resonancia magnética nuclear con la propia empresa Inscanner, Sociedad Limitada, se llevaba a cabo por la Conselleria de Sanidad en fechas anteriores a ese contrato.

En primer lugar, me referiría a la inscripción de la empresa Inscanner, Sociedad Limitada, en el Registro de Centros, Servicios y Establecimientos de la conselleria con fecha 17 de julio de 1991.
En efecto, resultado de la resolución del Expediente 83/92, se procede a la firma del contrato administrativo de gestión de servicios públicos el 8 de octubre de 1992 entre la Conselleria de Sanidad, cuyo representante en dicho acto fue don Juan Oltra Vidal, director general del Régimen Económico, y de otra, don Enrique López Martínez, en nombre y representación de la empresa Inscanner, Sociedad Limitada.
La adjudicación de este contrato se llevó a cabo por Resolución de 18 de septiembre de 1992.

El contrato recogía una serie de cláusulas de carácter administrativo según lo dispuesto en el artículo 4 de la Ley de contratos del estado.
En la cláusula segunda la empresa Inscanner, sociedad limitada, se comprometía a ejecutar los servicios de alta tecnología que en ella se detallaban.
Concretamente, y en lo que se refiere a la resonancia magnética nuclear, se prestaba el servicio en Alicante y Alcoy, por un importe total estimado de 38.
700.
000 pesetas.
El plazo de prestación del servicio objeto del citado contrato finalizaba el 31 de diciembre de 1992, renovándose, según cláusula establecida en el pliego de condiciones especiales, de forma anual.

Quiero con esto significarles, señorías, que las relaciones contractuales suscritas con la empresa Inscanner, Sociedad Limitada, han estado siempre y siguen estando sujetas a la transparencia que la legislación vigente impone, y que además no suponen una novedad en el marco de la administración del Partido Popular sino que se retrotraen al menos hasta el año 92 en el caso de la resonancia magnética, porque si nos referimos a los PAC deberíamos retroceder a los contratos administrativos efectuados antes de las transferencias en materia de sanidad y nos deberíamos remontar al año 1981, es decir, con la administración de la extinta Unión de Centro Democrático.
Relaciones que de forma ininterrumpida se han mantenido durante las distintas legislaturas del Partido Socialista Obrero Español hasta el momento presente.

En cuanto a los motivos por los que se ha venido optando por mantener un sistema de concertación con empresas privadas en el ámbito de las resonancias, el propio Partido Socialista en su momento ya decidió que este era el que más ventajas aportaba, como ha quedado evidenciado en mis frases anteriores.
En apoyo de esta afirmación, me gustaría reseñarles alguna de las ventajas por las cuales tanto el Partido Socialista en su momento como el que actualmente tiene la responsabilidad de dirigir la Generalitat Valenciana hemos decidido adoptar este sistema.

En primer lugar, la rapidez en la prestación del servicio y la ausencia de lista de espera.
En segundo lugar, que la no necesidad de inversión inicial, con la consiguiente liberación de recursos del capítulo VI, mejoraba el coste de oportunidad de las inversiones presupuestarias en el resto de equipamiento médico.
Además de ser la alta tecnología un sector de rápida innovación y que trae como consecuencia una rápida obsolescencia de los equipos y que eso permitía estar en, digamos, la vanguardia tecnológica sin necesidad de renovaciones permanentes del equipamiento.
En tercer lugar, la disminución del gasto corriente, al no correr con el mantenimiento, los costes administrativos de la gestión de stock y de la compra de material fungible.
Y en cuarto lugar y por citarlo todo, no son necesarios incrementos de plantilla.
Y para finalizar reseñaría que, a través de esta modalidad de prestación de servicio, la empresa adjudicataria revierte recursos de nuevo al sistema vía impuestos.

A pesar de todo lo expuesto, la Conselleria de Sanidad sigue intentando optimizar los recursos para que reviertan en un aumento de la calidad y eficiencia del sistema de sanidad público.
Así, estamos barajando, frente a la opción clásica de adquisición, montaje y explotación de la propia institución, la posibilidad de, manteniendo el sistema actual de concertación, introducir los equipos en los hospitales públicos e incluso el establecimiento de fórmulas novedosas.
Esto es debido a que el principal inconveniente del modelo vigente era la necesidad de trasladar a los pacientes ingresados, inconveniente que se soslayaría totalmente con esta nueva forma de incrustación del equipamiento en el marco hospitalario.

En este sentido, nos congratulamos al coincidir también con una propuesta que intentó llevar a la práctica la administración socialista de la Generalitat en el año 95, sin querer entrar en la que sí pudo plasmar la diputación de aquella época en el marco del Hospital General Universitario.

En esas fechas, el Hospital Clínico Universitario de Valencia insta a la administración socialista a autorizar la cesión de uso de locales a la empresa Eresa, SA, que presta por aquel entonces servicio de resonancias en la provincia de Valencia y que en noviembre del año anterior había presentado una oferta en tal sentido.

Como fundamentan entonces el gerente del centro y sobre todo profesionales de prestigio como catedráticos de radiodiagnóstico y de neurocirugía, profundos conocedores de esta materia, la autorización de la propuesta sólo podría comportar efectos positivos para todas las partes, dadas las mejoras asistenciales y económicas que todo ello conllevaría.
En tal sentido enumeran que la cesión, además de no hipotecar los intereses de la administración al hacerse en un marco de concurso público, acercaría el servicio al usuario, supondría una posibilidad de respuesta inmediata a peticiones urgentes, disminuiría el riesgo vital para los pacientes críticos, disminuiría el coste de transporte así como una necesidad de utilizar recursos muy limitados en la época como los Samu, permitiría realizar resonancias vasculares en detrimento de exploraciones vasculares, que son más costosas, etcétera.
Y además, el hospital recibiría experiencia de profesionales radiólogos con amplia experiencia, lo que ayudaría a reforzar no sólo el diagnóstico sino también, muy importante, la formación de médicos en el programa MIR, y supondría, por otro lado, un incentivo a las inquietudes estructurales de investigación.

Ante esta propuesta se procede por parte de la conselleria a solicitar informe a la Dirección General de Patrimonio de la Conselleria de Economía y Hacienda, que con fecha 25 de abril informa favorablemente sobre ella.
Luego, la propia conselleria, a través de los servicios jurídico, de tecnología y equipamiento y de conciertos, procede a dar el visto bueno a la propuesta, pues según indicaban los tres, la cesión del local es considerada como la fórmula más adecuada siempre y cuando se realice en el ámbito de un contrato administrativo, pues esta es sin duda la herramienta más adecuada para asegurar el control de la asistencia, para garantizar la calidad del servicio y para definir con claridad la colaboración en aspectos de docencia e investigación.

Por tanto, y en línea de lo que acabo de exponer, la Conselleria de Sanidad y este conseller piensan que las fórmulas como la expuesta, manteniendo todas las ventajas de la existente hasta ahora, van a producir importantes beneficios en el paciente, eje de toda la política sanitaria, dado que mejora la accesibilidad al mismo para los ingresados y aumenta la implicación funcional de nuestros especialistas de radiodiagnóstico en el proceso.

Para finalizar esta comparecencia, señora presidenta, señorías, quisiera ahora retomar mi intervención en el punto referente a la finalización del actual contrato y al futuro más cercano.

Lo he citado anteriormente y lo reitero ahora que la Conselleria de Sanidad, una vez finalizada la vigencia del contrato de 1994, tiene la intención de ofertar un nuevo concurso público que comenzaría en el año 2000 y que recogería un importante conjunto de innovaciones frente a las condiciones actuales.
Por una parte, mejorar la calidad a través de evaluadores y estándares de calidad comprobables, también mejoraría la potenciación de la investigación y la docencia en el ámbito sanitario, favorecer los aspectos docentes en materia de postgrado y, sobre todo, la mejora de la comodidad y la atención dispensada al paciente, el paciente deja de ser un nómada alrededor de los centros especializados.

Este planteamiento ya fue anunciado en esta misma cámara por este conseller el pasado 30 de septiembre, con ocasión de exponer a sus señorías las líneas generales de actuación de la conselleria para la presente legislatura.
Por tanto, fue un planteamiento, una propuesta, un anuncio, que se hizo desde la conselleria hace ya más de un mes.

Partiendo de estas premisas fundamentales, la Conselleria de Sanidad pretende plantear la forma más adecuada de incorporar la tecnología al sistema público valenciano, de forma menos gravosa y asegurando, por otra parte, el rendimiento óptimo y la máxima rentabilidad social.

Dado que la prórroga del contrato expira, como antes he indicado, a finales del presente año, la decisión definitiva deberá adoptarse durante este mismo año, y se basará en las recomendaciones que efectúen los informes técnicos, económicos y jurídicos que ya están solicitados y están en vías de ejecución.

Muchísimas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Intervenció dels grups sol·licitants.
En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes té la paraula el senyor Camarasa.
*(Pausa)* Té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Comparece hoy usted ante esta cámara para intentar explicar la política de conciertos de alta tecnología que su conselleria ha venido desarrollando desde el año 1995 hasta la fecha.

Con independencia de los datos que ha facilitado en su intervención, prolijos, que yo creo que han intentado ser exhaustivos en lo que son cláusulas administrativas y a los que más adelante me referiré, no ha hablado usted por ejemplo de cifras, del aumento espectacular que ha experimentado el capítulo de conciertos; nosotros esperábamos de su intervención una exposición más valiente y si cabe más sincera de lo que usted ha hecho.
No renuncio, no renunciamos en mi grupo, a que sea capaz de hacerlo en una posterior intervención.

Habíamos concebido esperanzas, que yo creo que se han esfumado después de oírle, de que además de defender la actuación de la mercantil Inscanner, y colateralmente la de un compañero miembro del Grupo Popular, usted, señor conseller, fuese capaz de entrar a valorar el hecho diferencial que supone confrontar la ética con la estética, el fondo con la forma.

Señor Cervera.
Durante el pasado fin de semana distintos medios de comunicación han hecho referencia a unas supuestas irregularidades cometidas por un miembro de este Grupo Popular relacionado con la mercantil Inscanner que nos ocupa y que va a ocupar parte de mi intervención.

No voy a entrar en el debate sobre si los hijos de este diputado vendieron o no las acciones que adquirieron en el año 1991.
Sobre este asunto, que puede resultar solamente un aspecto formal, volveré más adelante.
Sí quiero, sí queremos, señor conseller, conocer qué opina de unos movimientos accionariales que giran siempre alrededor de los socios fundadores de esta mercantil, Inscanner, y de sus familiares.

La estética, señor conseller, como usted bien sabe, es un aspecto muy importante en todos los aspectos de la vida.
Pero fundamental, y exigible de oficio, en la gestión de los intereses públicos.
Si algo brilla por su ausencia en todo este asunto, señor conseller, es, como mínimo, la estética.
*(Se sent una veu:* sí que es verdad*)*

No es suficiente, señor conseller, la apariencia formal de haber actuado correctamente.
Hay que hacer todo lo posible para que lo que se pretende correcto llegue a ser políticamente correcto.
El comportamiento de este diputado del Grupo Popular, señor conseller, a nuestro juicio, como mínimo ha estado alejado de poder ser calificado como estético.
Y paso a comentarle algunos aspectos que sustentan nuestra opinión.

Como bien sabe, señor conseller, este diputado del Grupo Popular, junto con los señores López y Verdú fueron socios fundadores de Inscanner.
En 1983, el diputado del Grupo Popular vendió, enajenó su parte a un familiar directo.
En 1991, los familiares del señor Concepción adquieren trescientas acciones en una ampliación de capital de la mercantil Inscanner.
Todos estos movimientos accionariales, señor conseller, fueron comunicados en su momento al Registro Mercantil.

Con motivo de la aparición de este asunto la pasada semana en los medios de comunicación de nuestra comunidad, el diputado del Grupo Popular, en rueda de prensa exhibió un documento notarial que hacía referencia a la venta, según sus declaraciones, de las acciones de sus hijos.
.
.
En junio de 1995, venta de acciones, o supuesta venta de acciones, que se realizan a favor del fundador de la mercantil Inscanner y socio en su momento del diputado, señor Concepción, don Enrique López.

El señor Concepción, como bien saben ustedes, señorías, preguntado por qué no se tenía conocimiento en el Registro Mercantil de este último movimiento accionarial, primero, según las informaciones a las que yo tuve acceso, dijo no tener conocimiento de por qué no se había hecho, ya que lo había encargado a un abogado amigo suyo que diez días después del encargo, lamentablemente, falleció.
Posteriormente preguntado nuevamente, dijo que no tenía obligación de haberlo comunicado al Registro Mercantil.
Y yo les digo, señorías, ¿en qué quedamos?
¿Se encargó para que se hiciese?
¿Se hizo o no se hizo?
Y si se encargó, ¿por qué luego se intenta justificar diciendo que no había obligación alguna?
Es una duda que supongo alguien, hoy, en esta cámara, podrá contestarnos.
En cualquier caso, quiero decirles que me hubiera gustado saber si la legislación existente en ese momento y aplicable a ese movimiento accionarial, hubiera impedido la comunicación, hubiera impedido la comunicación.

El señor Concepción, después de un olvido transitorio, reconoce, según sus declaraciones en prensa, señor conseller, que la sede social de Inscanner se encuentra ubicada en un local propiedad de su esposa, y que había sido propiedad de ambos en régimen de gananciales con anterioridad.
En ese mismo edificio, señor conseller, se encuentra el Instituto Radiológico, instituto en el que el señor Concepción ha compartido tareas con el señor López, adquirente de las acciones de sus hijos, y con el señor Verdú, hasta hace muy pocos meses, según sus propias declaraciones.

Señor conseller, el hijo del señor Concepción continua trabajando, al menos esas son las noticias que tenemos en mi grupo, como radiólogo en Inscanner.
Los hijos de don Francisco Verdú ­socio fundador de Inscanner, junto con don Enrique López y don Luis Concepción­ los hijos de don Francisco Verdú, Jefe de Sección de Radiología en el Hospital General de Alicante, son, o al menos no nos consta que hayan dejado de serlo, accionistas de Inscanner.

Señor conseller, no sé si conocerá ­tal vez no, ya que por aquél entonces no tenía usted relación con esta conselleria­ que en el verano de 1995 los dos TAC del Hospital General de Alicante se averiaron.
No estuvieron operativos hasta el verano de 1996, prácticamente un año sin TAC en el Hospital General de Alicante; demasiado inactivos, ¿no le parece, señor conseller?
Durante ese período de tiempo, alrededor de tres mil enfermos fueron remitidos a Inscanner, para ser atendidos, entre otras funciones, por los TAC de la mercantil.
Sólo el gasto en transporte sanitario ­ambulancias, para entendernos, señor conseller­ supuso un gasto aproximado de catorce millones de pesetas.
A lo que hubo que sumar el riesgo e incomodidades que tuvieron que soportar los enfermos al desplazarse a esta sociedad.
El coste estimado por la facturación de este servicio sería de alrededor de cuarenta y ocho millones de pesetas.

Sumadas ambas cifras, señor conseller, el coste de las ambulancias y el coste satisfecho a la mercantil Inscanner, suman sesenta y dos millones de pesetas.
Con esa cifra, señor conseller, se podría haber adquirido un nuevo TAC por el hospital, y no tendrían que haber esperado ­ustedes, y lo que es más importante, los enfermos­ un año para poder utilizarlo.

Con el beneficio obtenido por Inscanner en tres años, los años 96, 97 y 98, por servicios prestados a la Conselleria de Sanidad en concepto de alta tecnología, alrededor de.
.
.
suponiendo un beneficio industrial de un más-menos 20-25%, alrededor de doscientos sesenta millones de pesetas de beneficio industrial, ustedes podrían haber adquirido dos resonancias magnéticas nucleares para instalar en el Hospital General de Alicante.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
y en otro hospital.
Voy terminando, señora presidenta, muchas gracias.

El beneficio obtenido, doscientos cincuenta millones de pesetas, hubiera servido para adquirir dos resonancias magnéticas nucleares, que hubiesen evitado asimismo traslados innecesarios, y contribuido a la formación de los especialistas en radiología en las técnicas más modernas.

Señor Cervera, su antecesor en el cargo, Farnós, multiplicó por tres la partida de conciertos para resonancia en el período 95-99.
Pasó de ochocientos millones a los alrededor dos mil quinientos que llevamos gastados en este año.
Mientras tanto, ustedes no han invertido ni una sola peseta en adquirir aparatos de resonancia para nuestros hospitales.
He dejado para el final de mi intervención un hecho que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
permítame.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa, finalitze per favor.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Simplemente en un minuto finalizo, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un poco menos, señor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Atenta contra la inteligencia de las personas, y no digamos de los usos y costumbres mercantiles.
Porque, cómo, si no, puede calificarse el que se nos intente convencer de que cuatro años después, en el 95, de haber adquirido participaciones de una empresa, Inscanner, que cada ejercicio que pasa presenta unos resultados más brillantes, unas personas, los hijos del señor Concepción venden, o al menos eso dicen, sus acciones al socio o el socio de su padre, don Enrique López, por el mismo precio, tres millones de pesetas, que desembolsaron en la ampliación de capital del año 1991.

Al menos, señor conseller, señorías, eso es lo que dice el documento notarial que el señor Concepción entregó en la rueda de prensa del pasado viernes.
Sus explicaciones, señor conseller, aunque amparadas en la formalidad de las cifras, las fechas, los datos, no pueden empañar el relato de unos hechos contrastados, punto por punto, que sólo pretenden ayudar a los miembros de esta cámara a la hora de conformar un juicio sobre las relaciones del señor Concepción, con la conselleria y con Inscanner.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Conocíamos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
las declaraciones de su predecesor.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
el señor Farnós.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Camarasa, ha sobrepasado.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
diciendo que era partidario de privatizarlo todo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Camarasa.
Ha sobrepasado con mucho el tiempo.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
ahora vamos teniendo ocasión de comprobarlo.

Muchas gracias.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Ha sobrepasado con mucho el tiempo.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
señora presidenta.
Gracias por su amabilidad, y podré intervenir en la segunda.

 

*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula la senyora Llinares.
*(Remors)*

Deu minuts.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Deu minuts?

Jo, sempre acabe més prompte.

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller, vaja per davant que una altra volta, doncs en fi, he de reconéixer que vosté ha vingut prompte ací.
També és de veres que li hem demanat que vinguera.
Però que, en fi, no ha tardat vosté dos mesos en vindre a donar unes explicacions d'unes coses que estan en la premsa, i que, bo tenen una miqueta escarotat al personal.

Senyor conseller, aquest tipus de coses no ocorrerien si els serveis sanitaris foren propietat de la conselleria, si estigueren en els hospitals públics i estigueren manejats per personal sanitari de la sanitat pública.
Que, després de tot, és qui més té el control.

Sí, vaig a fer-li el mateix discurs de sempre.
Vosté ací ja s'ha avorrit, però el mateix discurs de sempre: estem per la sanitat pública.
Haurien de reconéixer, són vostés els qui han impulsat i potenciat que l'alta tecnologia no estiga en els centres públics, sinó que es concerte a la privada.
I hui la meitat de la seua intervenció ha estat en funció de demostrar-nos la bondat de l'alta tecnologia en mans privades, en centres privats, i després l'explicació que ha donat de l'alta tecnologia en centres públics, però en gestió privada.
Les dues coses, en fi, a nosaltres no ens pareixen bé.

Senyor conseller, el que vosté done explicacions no vol dir que esta empresa, Inscanner, no tinga socis que siguen incompatibles a l'hora de rebre subvencions pel càrrec que ocupen.
No és el primer cas que es dóna.
El senyor Giner Miralles, diputat d'Unió Valenciana a estes Corts en l'última etapa, i abans diputat del PP, i al mateix temps gerent de la Clínica 9 d'octubre, tenia concertada la seua clínica en l'època del PSOE; no és aleshores la primera volta que estes històries passen.

Per una altra banda, senyor conseller, les explicacions que s'ha donat als mitjans de comunicació, el mateix que les explicacions que vosté ha donat ara, ha fet el mateix de sempre, ens ha explicat el *Butlletí Oficial de l'Estat*, no, el *DOGV*.
Ens ha contat tot el procés administratiu, que si es van obrir les pliques, que si no es van obrir, que si tenien un segell d'esta manera, que un segell de l'altra.
És el que vosté fa sempre, contar-nos tots els actes administratius en tot deteniment, i després ens ha dit la meravella que és que la tecnologia, l'alta tecnologia, estiga en mans privades.

Però tot està ple de contradiccions.
Nosaltres, pel que hem llegit, hem vist que no havien de fer les declaracions del senyor diputat, que no havia de fer la declaració al registre.
Segurament això és de veres, segurament és de veres.
Però tampoc entenem, el mateix que el senyor del Partit Socialista, què fa allò de l'advocat este que es va morir.
O siga, això, són dues coses que no casen.
Si no s'havia de fer, que pareix ser que no s'havia de fer, què fan buscant a l'advocat per a què ho registre?

Després allò de la propietat del local.
Que si és de la dona, que si no és de la dona, que si se'n recorda, que si no se'n recorda.
El cartell de la porta, el cartell de la porta està al seu nom.
Fins i tot els seus socis diuen que el local sí que és del senyor diputat.
Llavors, ací.
.
.
sap?
no acaben de casar totes estes declaracions.

Però, de totes maneres, senyor conseller, estem parlant d'un assumpte delicat, estem referint-nos a un diputat que està present.
I nosaltres, Esquerra Unida, i jo, en particular, no dubte de la seua honorabilitat, però trobem que és un tema que deu aclarir-se, i ara i ací no es pot aclarir.
No es pot aclarir perquè vosté només ens pot donar paraules, que és el que dóna sempre.
Els seus discursos sempre, sempre, sempre són.
.
.
i a més amb unes frases molt amples i molt rodones, però, de totes maneres, paraules.

Llavors, nosaltres el que voldríem és que cree una comissió d'investigació ací a les Corts, en la qual els grups parlamentaris tinguen accés a tot tipus de documentació: als concerts, a les declaracions legals, etcètera.
Demanem el recolzament de la cambra per a la creació d'una comissió d'investigació i, si és precís, presentarem el corresponent escrit.

I per acabar, senyor conseller, vull dir-li que per a evitar situacions dolentes com esta, el primer que vosté s'hauria de plantejar és, en el pressupostos del 2000, que hi haguera una quantitat considerable per a començar a comprar equips d'alta tecnologia per a posar als hospitals públics perquè fóra manejat per personal públic.
I deixe's estar ja de pensar si tornar a concertar o no, i si buscarà una altra empresa o la mateixa empresa.
Tot açò de tants concerts i tanta cosa, l'únic que dóna al final són problemes, com el.
.
.
*(inintel·ligible)*, problemes més bé lletjos, que no hi ha perquè tindre'ls nosaltres.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, le agradecemos desde el Grupo Parlamentario Popular su presencia hoy en este pleno.
Lo agradecemos de forma especial porque ha sido a petición propia, porque ha sido realmente por un tema que nosotros pensamos que no está creando ningún tipo de preocupación ni de alarma social, pero sí que parece ser que hay determinadas personas que están intentando que parezca lo contrario.

Le agradecemos además que lo haya hecho usted en el sitio adecuado, que es en el pleno, ya que otros grupos piensan que si el tema ­y que para mí me parece que entran en la primera contradicción que hay sobre este asunto­, que si el tema era tan grave y era tan importante, no acabamos de entender por qué han solicitado que este tema se trate en comisión.

Yo desde luego quisiera repasar, sin pretender cansar a sus señorías, cronológicamente un poco los hechos de los que se están hablando.
Creo que es importante aclarar que la empresa, Inscanner, empieza a trabajar con el entonces Insalud, en el año 81, que continúa en el año 87.
.
.
bueno, realiza ya los TAC hasta estas fechas.
Que en el año 92 se firma un concurso público con el Servicio Valenciano de Salud para resonancia magnética, que en el año 94 se firma un concierto.
Pienso que es importante, señorías, que tengamos muy claro de qué años estamos hablando.
Que ese mismo año, como usted ha dicho, el señor Mayans califica de excelente la cualificación del personal especialista, y el señor Colomer, entonces conseller de Sanidad, resolvió que era la mejor de las opciones que se presentaban.
Además, en aquella época un representante del Partido Socialista ostentaba una alta representación en la Conselleria de Sanidad.

Otro tema que se ha hablado, ya centrándonos concretamente en.
.
.
­que para mí desde luego, y para nuestro grupo, este desafortunado asunto y esta campaña orquestada contra el señor Concepción­, es el tema de su participación en Inscanner.
En el año 81 se crea escritura de constitución de la sociedad y en el año 83 el señor Concepción vende sus acciones.
En el año 91, se realiza una ampliación de capital, que compran los hijos, y pasa a ser una sociedad anónima.
En el año 95, en escritura pública y ante notario, se venden las acciones y el señor Concepción solamente aparece como representante de un hijo que no está presente.
Ha quedado claro, y creo que el resto de los grupos de la cámara lo tienen claro, a pesar de que sigan insistiendo en buscarle tres pies al gato, que la compraventa de participaciones sociales o acciones no es un acto que se inscriba en el registro.
Así queda.
.
.
y no quisiera cansar a sus señorías con artículos, códigos.
.
.
donde queda claramente reflejado que este es el hecho.

Lo triste realmente es que por muchas explicaciones que se vengan dando y que continuemos dando, me da la sanción de que a muchas de sus señorías, yo espero que a todas, les da lo mismo.
Les da lo mismo, porque ustedes ya los han condenado, han condenado al señor Concepción, algunos de ustedes y algunos de los medios de comunicación que están en la Comunidad Valenciana.
Y desde luego, aunque demostremos una y mil veces, y el señor Concepción demuestre una y mil veces, que no hay responsabilidades, esto no les importa.
Están empleando la teoría de "difama que algo queda".
Y ¿qué pasará, que a lo mejor con el tiempo se consigue una pequeña nota en un periódico, una pequeña nota de rectificación?
¿Habrá merecido la pena?
A ustedes desde luego, señorías, a algunos de ustedes les han montado una estrategia de desprestigio sin fundamento técnico, ni legal, ni político.
Y nosotros pensamos realmente que es importante la estética, pero es mucho más importante la ética.

Desde luego, señorías, nos da la impresión de que muchas veces cuando ustedes se despiertan por las mañanas carentes de ideas, oyen alguna emisora de radio y leen algún periódico donde les marcan las consignas para realizar una oposición, para nosotros destructiva y destructora que, sin duda, les acabará destruyendo a ustedes mismos.
¿Ustedes se acuerdan de las palabras de su antiguo líder, el señor Felipe González, de que se enteraba de las cosas leyendo el periódico?
Señorías, me parece que ustedes se enteran también de muchas cosas leyendo el periódico.
Y ahora ya lo que faltaba, el último actor que entra en esta obra, en esta farsa, ahora viene otra vez el señor Almunia, su máximo dirigente nacional, a volver a decirles a los socialistas valencianos qué es lo que tienen que hacer.

Desde luego ustedes, señorías, con todo el respeto, algunos de ustedes están convirtiendo este hemiciclo en un *hemicirco*, y desde luego en esa labor a nosotros no nos van a encontrar.
*(Remors)* Ustedes, con una historia interminable de ilegalidades, que desde luego no acabarán en los hechos acaecidos recientemente en Sanlucar, pretenden darnos lecciones de honradez o, al menos, decir: "a río revuelto, ganancia de pescadores".

Yo, señorías, les quiero decir que en democracia, afortunadamente, somos todos iguales, pero afortunadamente en política, no.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Yo voy a intentar repasar alguno de los puntos que el representante del Partido Socialista ha mencionado en su intervención.
He sido incapaz de tomar nota de todo, porque básicamente lo que ha quedado evidenciado es que hay alguien que lo que hace es una oposición que yo calificaría de café con leche y *croissant*.
Se levanta por la mañana, compra el periódico, se baja a la cafetería, pide el desayuno y va leyendo el periódico.
Y de ahí le salen 62 preguntas, 3 comparecencias, una intervención.
.
.
Ha hecho el día, cierra el periódico y a descansar a costa del erario público.

Yo creo que esto es mucho más serio *(rialles)* que este tipo de oposición.
Yo creo que aquí hay que venir con argumentos contundentes, estudiados.
.
.
Y es posible también que esta intervención haya pillado a alguien a traspiés.
Alguien quería despejar balones dentro de dos-tres semanas seccionando años, porque eso aparentemente no era responsabilidad, pero esto no es así.
Resulta que el gobierno, como ustedes no se hacían el ánimo, ha salido por delante de ustedes.
Nosotros íbamos a la velocidad de la oposición si la velocidad de la oposición era la adecuada para mandar el mensaje de tranquilidad a la sociedad valenciana que era necesario en este momento, no dentro de tres semanas.
Y es obvio que nadie puede felicitarse de "menos mal que el gobierno ha reaccionado", cuando el gobierno pidió la comparecencia ayer y alguien ha pedido que compareciese el gobierno hoy mismo, con lo cual verdaderamente estamos hablando de horizontes temporales sencillamente distintos.

"Aumento espectacular de las cifras".
Ustedes conocen perfectamente que el incremento de la demanda de peticiones viene marcado exclusivamente por el criterio médico asistencial de los facultativos de la sanidad pública, siendo estos supervisados por los jefes de servicio de radiología y por las unidades de documentación clínica.
En absoluto depende de la empresa adjudicataria.
Si alguna de sus señorías quiere hacer una proposición no de ley al gobierno instándole a que reduzca un 20, un 30, un 40% las instrucciones que tiene que dar a los servicios médicos, entonces nosotros tomaremos nota, valoraremos y tomaremos la decisión, que desde luego será no seguir esa proposición no de ley.

"Esperaba una intervención más valiente".
Bueno, es que la comparecencia yo la he hecho para lo que la he hecho, no para convertirme aquí en el hombre más valiente de la Comunidad Valenciana.
Yo he venido aquí a hablar del procedimiento, de transparencia, de tranquilidad social, sobre la adjudicación de un concurso que parece que se estaba poniendo en duda que había habido una cierta tendencia que también noto que todavía se mantiene en el Grupo Socialista.

Miren ustedes, hace más de 20 años un amigo de la mayoría de ustedes llamó a un amigo de muchos de nosotros "tahúr del Mississippi con chaleco floreado".
Yo creo que ustedes todavía están en ese escenario, en ese escenario de descalificación, aunque luego la historia les lleve a un profundo arrepentimiento.
Yo creo que se ha evolucionado poco, yo creo que habría que haber evolucionado más.

Por tanto, la intervención esta, la comparecencia esta es para lo que es y no para lo que usted quiera hacer, que no sabe si confunde una cámara política con un tribunal de justicia.
Desde luego, esta cámara es política.

"Combinar la ética con la estética".
Oiga, esto es una cámara política, y aquí a lo que se viene es a exponer hechos políticos contundentes.
Y para eso uno se tiene que atar muy bien los machos antes de venir aquí.
No se puede venir aquí a hablar de transacciones.
.
.
¿Qué pasa, que comprar y vender acciones.
.
.
?
La señora Llinares lo quiere todo público.
Usted prohibiría el mercado bursátil en todo el mundo ­digo yo, no sé­, porque todo lo que se hace ahí parece que usted no lo favorece significativamente.
Bien.

Usted habla.
.
.
ha quedado evidenciado que sigue los medios de comunicación de una forma fehaciente, minuto a minuto, segundo a segundo, se lo sabe todo.
Lo que pasa es que no se puede hacer política reactivamente, se tiene que hacer política proactivamente, incluso desde lo que ustedes llaman, y me parece que es una frase afortunada, gobierno en la sombra.
En esos gobiernos en la sombra creo que también tienen que haber destituciones y hay que sacar a otros ministros en la sombra, sobre todo cuando lo hacen mal.

Cuando usted quiera, señoría, hacemos un debate en esta cámara monográfico para comparar las inversiones en tecnología del 91 al 95 con las inversiones en tecnología del 95 al 99, y le descontaré todos los deflactores que usted quiera y todas las actualizaciones, y los llevaremos a pesetas del año que usted quiera, y verá usted cómo la diferencia que sale a favor de las inversiones que se han realizado en esta legislatura son significativamente más altas.
Y este debate no es un debate de ideas, es un debate de cifras, de capítulos y de líneas presupuestarias y de ejecución de líneas presupuestarias.

Sin duda que aquí ­y me refiero a la señora Llinares­ se aportan palabras, lógicamente.
Es que esto es una cámara política en donde se debate.
Y, por tanto, este es el instrumento, el de la palabra, gracias a Dios, que tenemos para debatir las cosas.
Usted dice que yo sólo aporto palabras.
Lógicamente.
Yo sé que usted le gustaría que muchas veces me viniese con la maqueta de las inversiones que vamos a hacer *(rient-se)* en el año 2000, 2001, etcétera, pero esto, como usted comprenderá, señoría, y me entenderá, no es posible.

Vuelvo a repetir.
Creo que el debate que hoy ha provocado el gobierno es el que ha provocado el gobierno, que se ha unido en la intencionalidad política al que el Grupo de Esquerra Unida y el Grupo Socialista también había concurrido, lo único que hemos hecho ha sido una ligera variación en cuanto a la temporalidad del mismo y en cuanto a la prontitud de respuesta.

Muchísimas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Mire usted, cada uno se expresa como sabe, como puede y en función de cómo se prepara los temas.
Desde luego que usted tiene una natural tendencia a suspender a la oposición.
No es ninguna novedad ni nos va a provocar en el más mínimo de los momentos.
Pero dicho esto, tengo que decirle también que usted no ha contestado absolutamente a nada de lo que yo le preguntaba a usted.
Y se lo digo inmediatamente.

Mire usted, conciertos firmados por el anterior gobierno socialista, rubricados por una sentencia del Tribunal Superior de Justicia que decía que se hacían bien los concursos.
No decían "bien" que todo iba bien en Inscanner ni en otras historias, decían "bien" que la adjudicación se hacía conforme a derecho, sin discriminar a sociedades que contaban entre sus miembros a destacados dirigentes del partido que está gobernando hoy la comunidad.

En segundo lugar usted dice: "un debate en el que usted no aporta nada, no se lo ha preparado, lo suspendo".
Pues mire usted, para suspender hay que conocer.
Y dice: "pruebas".
Aquí estamos hablando de que su conselleria, su gobierno; desde el año 95 que ya salió este tema debería haber actuado si creía que había indicios de alguna irregularidad.
Yo no digo que las haya, digo si entendían que había.
A nuestro grupo le parece que sí.
Y eso no es poner en evidencia.
.
.
*(remors)* y eso no es poner en evidencia honorabilidad de las personas.
Las personas se tienen que defender.
Y mire usted, contra hechos, señor conseller, no valen razones.

Porque se dice que las acciones se vendieron.
Mire usted, señor conseller, no señor, no se vendieron.
En una escritura, cuando se quiere decir que se venden las participaciones accionariales se dice "compraventa", y en esa escritura que se repartió, que usted tiene aquí y que yo con mucho gusto le facilito, se habla de "cesión onerosa de participaciones".
Y como yo en este aspecto soy absolutamente analfabeto, se lo voy a decir así, como en muchas otras cosas, mire usted, pregunto, pregunto, y pregunto a gente que sabe, y pregunto a personas como catedráticos de Derecho Mercantil y profesionales del derecho, y me dicen: "¿Figura de la cesión onerosa de participaciones sociales?
Puede responder a más de una variable.
En principio, que pueda esconder un aparcamiento de las acciones durante un tiempo limitado y que haya y esté encubriendo un pacto de recompra.
" Mire usted, sí que preguntamos, sí que nos dicen lo que hay.
Y ustedes tienen entre sus miembros algún especialista que les podrá ilustrar.

Y usted comparece aquí hoy entre otras cosas porque se lo manda su jefe, porque a su jefe empieza a picarle este asunto y sale inmediatamente sin que salga ninguno de ustedes cuando empieza a ser imputado.
*(Remors)*Y porque le provoca la publicidad negativa que puedan tener las aspiraciones madrileñas del señor Zaplana.
*(Remors)*

Y de corrupción, y de corrupción, *(remors)* de corrupción, repito, señorías, no estamos hablando.
Yo no he hablado de corrupción.
He hablado de que ustedes investiguen si creen que hay razones.
Aquí tiene usted el documento de trabajo sobre el que actúo yo y que lo tiene usted a su disposición.
Se ha hablado de venta, nunca, señor conseller, de cesión onerosa de participaciones.
Y ahí, señor conseller, para usted y para el personal de inspección a sus órdenes, tiene usted un motivo donde empezar a trabajar, si quiere, si quiere, señor conseller.
Porque cuando se quiere vender una cosa en una escritura pública y se quiere que lo entienda todo el mundo se habla de escritura de compraventa, señor conseller.
Cuando se habla de otras cosas es porque se quiere tal vez evitar otras cosas, o bien tener un mejor tratamiento fiscal o bien aparcar una propiedad accionarial que se pueda recuperar con un documento privado en un futuro.
Y ahí, señor conseller, tiene usted materia.
Ahí, señor conseller, tiene usted materia si quiere, no podemos decirle nada más.

Termino.
De corrupción en esta cámara, y estando algunos, señor conseller, mejor harían en no menearlo.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa, moltes gràcies.

Té la paraula per a rèplica la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Senyors diputats.

La veritat és que la discussió se n'ha anat a vore si l'alta tecnologia ha d'estar en mans privades, ha d'estar en mans públiques, a la bondat de l'alta tecnologia, si s'ha de gastar molt o s'ha de gastar poquet en alta tecnologia, a unes concepcions tècniques sobre si han de passar les coses pel registre o no han de passar.
A mi m'agradaria reconduir el debat a allò que ens ha dut ací, i és que, torne a repetir, senyor conseller, que jo no dubte de l'honorabilitat del senyor diputat; no és que no dubte sinó que estic completament convençuda.
Però les coses s'aclarixen no solament amb paraules sinó veent documents.
Això de les paraules està bé però això de vore els documents està millor.

I per això li demane que arreplegue el meu suggeriment d'obrir una comissió d'investigació.
Li ho he dit abans, li ho torne a repetir ara.
Vosté no m'ha contestat, i per això li ho torne a proposar.
Està vosté disposat a obrir una comissió d'investigació?
Accepta la meua proposta d'obrir una comissió d'investigació sobre este assumpte?
Si diu que no, ho haurem de fer per escrit.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per a rèplica, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Nuevamente debo reiterar que creo que se está confundiendo el sitio y el objeto de esta comparecencia.
Esta comparecencia es para lo que he dicho, como miembro del gobierno, que ha sido convocada.
Y creo que si el representante del Partido Socialista Obrero Español tuviese confirmación de las intuiciones que parece tener, me parece una enorme irresponsabilidad política relegar un tema tan crucial para esta comunidad autónoma a tres, cuatro semanas más tarde, remitiendo y despejando este debate a la Comisión de Sanidad de las Cortes, que como su señoría sabe perfectamente porque es miembro, como mínimo se reunirá a partir del día 16, es decir, con la gaseosa *desventà*.

Por tanto, lo que era pertinente es tener este debate en estos momentos para lo que lo estamos teniendo, y es para ver cómo el Gobierno Valenciano ha tenido una trayectoria, una trazabilidad, como dirían los especialistas en salud pública, perfecta en todo este asunto.
Y la hemos tenido perfecta porque nos hemos remontado de un contrato, una adjudicación en vigor desde el año 94, en la que su señoría tenía una entrada en la primera fila del teatro, porque creo recordar que usted era jefe de gabinete o.
.
.
*(Remors)* Algo sí era, ¿no?
*(Remors)* Bien, eso no es relevante, no es relevante.
*(Remors)* No es relevante.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

De todas formas, se lo diré con precisión lo que usted era.
*(Pausa.
Remors i rialles)* Claro.
Aquí lo que pasa es algo que dije el otro día también en una comparecencia en Pleno, y parafraseaba al gran artista mallorquín Miquel Barceló, y es que decía Miquel Barceló que el artista al cabo de los años vuelve a ver su obra y no la reconoce.
Y ustedes son unos artistas, porque al cabo de años intentan ver la obra que hicieron y no la reconocen, y empiezan a sacar papeles, que si transacciones onerosas, que si compraventas.
Yo no sé si ustedes tienen el más mínimo pudor en realmente.
.
.

Pero ahora sí que le voy a decir algo que creo que es importante.
Ustedes tienen una obsesión, y es, por una parte, ser los agrimensores del progresismo; otra, calificarlo, convirtiéndose en una suerte de la Oami progresista.
Y desde esa atalaya, desde ese pedestal, lógicamente, cualquier cosa que hagan los demás es calificada, sentenciada y ajusticiada en el amanecer.

Y, vuelvo a repetir, aquí a lo que se ha venido es a discutir sobre un tema, una comparecencia del gobierno, para lo que se trata.
Y, vuelvo a repetirle, señoría, usted ha hecho un flaco servicio a esta comunidad si lo que considera es tan grave como formula y haber vuelto a reiterar la comparecencia de este conseller a las tres o cuatro semanas de haberse empachado su señoría de prensa durante el fin de semana.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 35 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 37 minuts)*

 

***Preguntes números 506/99, 507/99 i 508/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre el pagament a les empreses de productes sanitaris i sobre el pagament a la Federación Española de Productos Sanitarios, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 10).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Continua la sessió.

Passem al punt cinc de l'ordre del dia, que són les preguntes orals en ple.

En primer lloc, les preguntes al conseller de Sanitat, les preguntes números 506 i 508, que formula la il·lustre diputada senyora Llinares.

Senyora Llinares, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, a vostés, que sempre estan preocupats pels diners i sempre estan preocupats per la rendibilitat de qualsevol cosa, i sobretot ­i això em deixa bocabadada­ de la rendibilitat de la sanitat, cal sempre estar preguntant-li per problemes de deutes, de diners.

És per això que hui li faig una sèrie de preguntes que tenen relació amb el deute que la Conselleria de Sanitat té amb les diferents empreses de productes sanitaris.
I li les faig perquè.
.
.
és que és un problema.
Si damunt que devem tant diners, que tot costa tant, damunt resulta que hem de pagar interessos, encara que els interessos ara estan baixets, no tindrem diners per a comprar ressonàncies magnètiques ni res de tot això, se'ns aniran tots els diners en estes maneres de gastar.
Perquè ja m'agradaria saber com és possible que no tinguen suficients diners per a pagar els deutes, ja m'agradaria saber-ho.

Vol vosté contestar a les preguntes 506, 507, o agrupem?
Li pareix, senyora presidenta?
I 508, perquè és tot més o menys el mateix.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un momento, señora Llinares.

Mi intervención ha sido para la agrupación de la 506 y 508, y como no ha hecho ninguna observación, he entendido que eran esas dos.
Si quiere usted que se agrupe alguna más, debería haberlo dicho al comienzo.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Bueno pues.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Esta presidencia no tiene inconveniente en agrupar alguna más si usted lo quiere.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Jo no tinc inconvenient, perquè les tres preguntes són més o menys relatives al mateix.
La pregunta que no està agrupada és: per què són més de 120 dies el que es tarda en pagar?
Per què no es paga a 30, a 60.
.
.
que es gasta tant?

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Llinares, entiendo, por lo tanto, agrupadas, a petición suya, la 506, 507 y 508.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Sí, senyora presidenta, sí.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señora Llinares, efectivamente, el consumo de productos sanitarios por parte de los hospitales y demás centros dependientes de la conselleria, básicamente en los centros de salud pública y centros de atención primaria, constituye una partida importante dentro del capítulo II, de gastos de funcionamiento, del presupuesto destinado a asistencia sanitaria.

Para el ejercicio presente se estima que el volumen de gasto puede alcanzar una cuantía en torno a los 20.
000 millones de pesetas.
Hasta octubre, y según los datos que figuran en la contabilidad general de la Generalitat, la conselleria ya ha tramitado pagos por el suministro de productos sanitarios en la cuantía de 10.
198 millones de pesetas, de los cuales se han efectuado transferencias, por parte de la tesorería de la Generalitat, por un importe de 9.
055 millones.
Lo cual sitúa el volumen de pagos efectivos del ejercicio en un 45,3% del montante global estimado de consumo para este año y en un 60,3% de la facturación estimada para los tres trimestres ya transcurridos.

De ello se deduce que, en lo que respecta al suministro de productos sanitarios, la conselleria está dentro de lo que se considerarían plazos equivalentes en comunidades autónomas que tienen transferidas las prestaciones sanitarias y en un entorno comprendido en el intervalo entre 90 y 120 días.

Por otro lado, si bien es cierto que se producen tensiones evidentemente a lo largo de los ejercicios, es el presupuesto por su naturaleza dinámico, y en tanto que el mismo no esté totalmente cerrado y liquidado, no se puede afirmar que existe una deuda con los proveedores de material sanitario, ya que, por otro lado, los compromisos de pago se van atendiendo con los intervalos de retraso que yo he aludido en mi intervención, con normalidad, con cargo a las dotaciones presupuestarias del ejercicio corriente.
No se pueden confundir los eventuales retrasos o tensiones presupuestarias con los plazos medios de pago de la Generalitat.

Insisto que el objetivo de la conselleria es presupuestar con rigor, ejecutar el presupuesto con rigor y de acuerdo con la legislación vigente y reducir las tensiones presupuestarias, cuando se produzcan, con una mayor dotación de recursos para mejorar la atención sanitaria que reciben los ciudadanos.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Bé, vosté no ha parlat res del deute que té acumulat.
En fi, ha dit que el gasto total serà d'uns 20.
000 milions de pessetes i en octubre hauran pagat 9.
000 milions; o siga, que les tres quartes parts de l'any ja han vençut i resulta que no ha pagat ni la meitat del que deu.

Diu que el retard és de cent.
.
.
que paga com a 120 dies.
Jo pense que és una miqueta més de 120 dies.
Però, senyor conseller, espere que quan s'acabe l'any, en el mes de gener, vosté puga dir que ha pagat tot.
Però també m'agradaria que explicara els deutes de la conselleria anterior, molts deutes dels anys anteriors, i com va pagant estos diners.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Presidenta.

Brevemente, señora Llinares.

Yo sé, y soy consciente, que detrás de unos proveedores a cualquier gobierno hay unas empresas que tienen problemas presupuestarios, pero he de decirle que creo que la Generalitat Valenciana no es la administración que está en peores condiciones de presentar una carta de pagos dentro, como he dicho antes, de los estándares normales en la administración pública.

Si su señoría tiene a bien escucharme, la remitiría a una publicación, un periódico económico, *La Gaceta de los Negocios*, del 23 de octubre del presente año, es decir, hace apenas 40 días, en donde se ve que la Generalitat Valenciana, la comunidad autónoma valenciana, está dentro de los intervalos de retraso de pagos normales, como decía antes, de las comunidades que tienen transferidos los servicios de sanidad.

Aparentemente, según esta información que tengo, y que hace referencia a otra fuente que yo ahora omito citarla, pero que usted puede verificar, aparentemente la comunidad autónoma de Andalucía tiene un retraso en los pagos casi el doble que la Comunidad Valenciana.

Muchísimas gracias.

 

 

***Pregunta número 581/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre el servei sanitari aeri, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 12).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació la pregunta número 581, que formula la il·lustre diputada senyora Llinares, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, al conseller de Sanitat.

Senyora Llinares, té la paraula.

 

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, hi ha coses que cal tindre-les, que cal pagar-les, per a les ocasions, i això és l'helicòpter.
Això és l'helicòpter que s'ha de tindre, el servei de metges.
.
.
en fi, tot el servei sanitari en el moment en què es necessite.

El que no pot ser és que per estalviar.
.
.
­anava a dir quatre monedetes, però sí que són quatre monedetes dins de tot el pressupost de la conselleria­ per estalviar quatre monedetes, es lleva l'helicòpter i es situa en un lloc els metges, en altre lloc els helicòpters i es contracta només el personal sanitari per als moments.
.
.
quan hi ha algun pont.

Mire, jo no sé el que val una vida humana, però és possible que valga molt més diners i que valga el suficient com perquè vosté mantinga l'helicòpter i mantinga el personal on està l'helicòpter.
No pot estar l'helicòpter anant a buscar al personal i després anant a buscar al malalt.
Plantege's això i explique'm per què l'helicòpter.
.
.
No.
Si pensa resoldre de manera satisfactòria i eficient els problemes sorgits al servei sanitari aeri dependent del servei d'assistència sanitària urgent i d'emergències.
Pensa vosté tornar a posar l'helicòpter amb el personal en el lloc on ha d'estar?

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per favor, pregue als il·lustres diputats i diputades que ocupen els seus escons i que guarden silenci, per favor.

Té la paraula l'honorable senyor conseller de Sanitat.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora Llinares, en respuesta a su pregunta, debo decirle que la conselleria dispone para la prestación de asistencia sanitaria, como sin duda usted conoce, del Servicio de Ayuda Médica Urgente, en siglas, Samu.
Dicho servicio cuenta con medios humanos y materiales especializados en el tratamiento de las urgencias vitales y emergencias que realizan la asistencia *in situ* y el transporte sanitario, tanto en medios terrestres como aéreos.

Desde hace más de diez años, y de modo complementario al transporte terrestre, el personal Samu viene realizando el transporte denominado como secundario, es decir, de centro sanitario a centro sanitario, de pacientes críticos en helicóptero medicalizado.

Desde el pasado 1 de abril, con la finalidad de mejorar la respuesta sanitaria en aquellos incidentes en los que los medios terrestres no pueden acceder, o en los que los tiempos de respuesta, es decir, el tiempo transcurrido desde la alerta a la asistencia, son prolongados, se ha dispuesto de otro helicóptero que complementa los servicios ya existentes.

El personal que realiza los servicios aéreos y terrestres es personal Samu, es decir, personal cualificado y que reúne los requisitos de formación exigidos.
Inicialmente, dado que no se tenía previsión ni del número de servicios a realizar en el nuevo helicóptero ni de los tiempos de respuesta, valorando la mayor siniestralidad del período estival, la mayor operatividad del helicóptero por duración de día solar, y con el fin de no sobrecargar la actividad de otras unidades Samu, se contrató, efectivamente, un equipo de refuerzo de 3 médicos y 3 enfermeros Samu, por un período de 6 meses, para el servicio aéreo.

Después de este período, y previo análisis de la actividad realizada, de los tiempos de respuesta de los servicios, etcétera, se estudiaría el mantenimiento de los refuerzos o la asunción de este servicio por la plantilla habitual.

Analizada la actividad realizada durante el período que estamos considerando, y que se estimó, como corolario de todo ello, que con los recursos habituales del Samu se podía garantizar el mantenimiento del servicio y no procedía a mantener los refuerzos, no obstante, y ante la que creemos no justificada propagación en los medios de comunicación por parte de alguien de una cierta alarma social, emprendimos una negociación más en profundidad con los representantes sindicales de determinados aspectos retributivos, organizativos y funcionales del personal Samu, que se prevé hayan finalizado antes del próximo mes de enero.
Y esta conselleria, entre tanto, determinó ya hace varias semanas la renovación del contrato a los refuerzos existentes, por un período de tres meses.
Concluido este período, se volverá a estudiar su posible renovación.
Se debe subrayar finalmente, que en todo momento ha estado garantizado el servicio aéreo y el servicio sanitario urgente que la Conselleria de Sanidad presta a sus ciudadanos.
Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor conseller, analitzen vostés molt i el resultat dels anàlisis sempre perden els pacients.
Però vosté acaba de dir que han tornat a fer el contracte als metges que reforcen.
Això vol dir que on està l'helicòpter estan els metges?
És això la resposta que vosté acaba de dir?
Perquè a mi el que em preocupa és que l'helicòpter estiga a Manises o on siga, i els metges estiguen en La Fe, i aleshores quan hi ha un malalt on siga, "no, espere's, és que.
.
.
" Sí, eh, és que eixe és el problema.
Perquè si es necessita l'helicòpter és per a què l'assumpte siga de pressa.
Però si resulta que l'helicòpter ha d'anar a buscar als metges a sa casa, esperar que es prenguen el café, i després anar on està el malalt, quan aplega, el malalt ja s'ha mort.
Si el malalt s'ha de dessagnar, el malalt ja s'ha dessagnat.
Jo no sé si vosté acaba de dir, però si ho acaba de dir faça el favor de tornar-ho a repetir, que han tornat a contractar als metges i que els metges estan al costat d'on està l'helicòpter.

Mire, senyor conseller, vosté en sa casa té la tira de coses que no les necessita per a res, però aplega un moment que les necessita.
I que és precís, i que és precís.
Bo, doncs en la vida n'hi ha la tira de coses que no les necessites mai, però que aplega un moment que les necessites i que salva una vida.
Si el tal helicòpter i els metges al seu costat, tota la vida estan ací i salven una vida, doncs mire, ja s'ha aprofitat.
Ja ha valgut la pena.
Faça el favor de dir-me concretament, de veritat ha contractat i al costat de l'helicòpter estan els metges?
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señora presidenta.

Yo estoy seguro que en palabras de su señoría, porque la conozco y sé seguro que usted no ha querido decir, equiparamos a los servicios asistenciales de la conselleria con las tripulaciones de Iberia, en donde los autobuses van a recogerles a casa y les llevan a su lugar de trabajo, porque evidentemente este no es el caso.
Nosotros precisamente lo que queríamos hacer era racionalizar, y la racionalización empieza desde cero pesetas.
No existe un umbral de veinte mil millones de pesetas, de quince mil, de diez mil para empezar a racionalizar lo ilógico en beneficio de lo lógico.
Esto significa, que de acuerdo con los números que controla la conselleria, hemos realizado un estudio de la actividad desarrollada por el helicóptero en los cinco meses de funcionamiento, así como los tiempos de respuesta del servicio, que le voy a resumir del siguiente modo.

El número total de servicios efectivos de abril a agosto fueron veintitrés; la media de servicios por mes, cinco; tiempo medio de respuesta, desde la alerta hasta la asistencia, treinta y cinco minutos, catorce segundos.
Como colateral a todo esto no se me pueden anteponer la preservación de vidas humanas.
Obviamente que sí, pero lo que sí que es cierto es que nosotros lo que queríamos estudiar eran sistemas alternativos, en donde, como usted magníficamente señala, era mucho mejor tener los médicos justamente al lado del helicóptero, porque en estos momentos no ocurre así.
En estos momentos está el helicóptero, por lo que ustedes o alguien alguna de sus señorías ha luchado denodadamente en los medios de comunicación; en estos momentos el helicóptero está en Manises, y hay allí tres médicos que normalmente, normalmente no, algunas veces, llegan después al lugar del siniestro después de que ha llegado la Samu.
Y nosotros precisamente lo que estábamos intentando era racionalizar todo ese proceso.

¿Cómo?
Como usted ha señalado o ha direccionado, poniendo los médicos y el helicóptero en el helipuerto de La Fe, porque allí era un paquete compacto que en cualquier momento podían salir en atención del siniestro sin esos retrasos que se producen.
Por tanto, yo comprendo que usted está preocupada exactamente por lo que yo estoy preocupado, pero creo que es en beneficio de la sociedad y de los ciudadanos conviene aclarar las cosas.
Yo no voy a hacer nunca un tema de racionalización por dos millones de pesetas, ni por doscientos mil millones de pesetas, si el colateral es la vida de un ser humano.
Pero, como responsable de la sanidad, tendremos que admitir que todo aquello que pueda mejorarse en beneficio de la reinversión de los recursos, es algo que se debe acometer.
Muchas gracias.

 

***Pregunta número 593/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre els medicaments del pacients de diabetis, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 12).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La pregunta 593, que formula la il·lustre diputada senyora Llinares, del Grup Parlamentari Esquerra Unida al conseller de Sanitat.
Senyora Llinares, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, açò és una pregunta de peu d'obra.
És una pregunta que m'han fet aplegar els metges de l'ambulatori, dels ambulatorisn que hui trobe que es diuen centres de salut o assistència primària, una cosa d'eixes.

Mire, l'assumpte va de què hi ha uns determinats medicaments, i açò la veritat és que estàvem vertaderament preocupats, hi ha uns determinats medicaments que són per als diabètics, i que, bo, serveixen per a controlar els diabètics.
I estos medicaments a Espanya costen una misèria, quatre-centes i escaig pessetes, mentre que als Estats Units costen una quantitat deu voltes més em van explicar.
I concretament en el mes de setembre, almenys, en fi, en tot el que jo he pogut abraçar, que és el País Valencià i sobretot la Marina Baixa, estaven desproveint-se.
No existien estos medicaments en les farmàcies.
Això a algun que altre diabètic li ha produït alguna descompensació i algun que altre problema.

Aleshores la pregunta va ací, senyor conseller.
.
.
¿quines mesures pensa dur el conseller de Sanitat per a assegurar que els medicaments, insubstituïbles per altres ­perquè és que això passa en més medicaments, el que passa és que altres medicaments es poden substituir, no en la mateixa garantia ni en la mateixa efectivitat, però es poden substituir; però és que uns determinats medicaments per a la diabetis no es poden substituir, són insubstituïbles­ amb els que són tractats els pacients de diabetis, estan a l'abast en les farmàcies o dependències sanitàries públiques?
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señora Llinares, comparto total y absolutamente su preocupación.
Tengo familiares directos que se encuentran soportando la enfermedad de la diabetes.
Pero quiero señalarles que con fecha 12 de mayo del presente año, la conselleria recibe un oficio de la Subdirección General de Seguridad de Medicamentos, de la Agencia del Medicamento, en el que se da traslado de una denuncia formulada ante el Ministerio de Sanidad y Consumo por el Colegio Oficial de Farmacéuticos de Alicante, y relativa al desabastecimiento en el mercado de determinadas especialidades farmacéuticas, de insulina, para el tratamiento de pacientes diabéticos.

Conocido este problema por parte de las distintas unidades dependientes de la Dirección General para la Prestación Farmacéutica, se llevan a cabo una serie de actuaciones tendentes a solucionar dicha situación, que evidentemente era anómala en su desabastecimiento, y que, entre otras, implicaban las siguientes: por una parte, la solicitud a la Dirección Territorial de Sanidad de Alicante, para que se girase visita de inspección a los almacenes mayoristas de la provincia, a fin de verificar las entradas en los almacenes de las especialidades farmacéuticas objeto de la denuncia, procedentes de los laboratorios; solicitudes de las oficinas de farmacia a los almacenes; consumo de zona; salidas de las mismas; dónde se mandan, y por último, informe sobre cuál es, según la documentación revisada, el motivo real por el que no dispone el almacén de existencias.

La Dirección Territorial de Alicante, con fecha 22 de septiembre de este año, hace apenas un mes, emite el informe en el cual se señala de manera fundamental: Uno, que efectivamente se han producido situaciones puntuales de desabastecimiento de determinadas especialidades farmacéuticas, concretamente insulina; que el suministro de unidades efectuado por los laboratorios siempre ha sido inferior al solicitado por los almacenes de distribución; que algunas veces el almacén de distribución ha recortado el suministro de ciertas especialidades, a fin de evitar el acopio por parte de unas oficinas de farmacia en detrimento de otras.
Que en base a los datos recabados, podría deducirse que se estuvieran dando casos de exportación de éstas y otras especialidades por parte de los mayoristas.
Finalmente se están realizando las oportunas investigaciones sobre todos estos hechos, porque como usted conoce perfectamente, la Ley del medicamento impide exportar, desabasteciendo el mercado interior, cuando existen necesidades.

Vista toda esta documentación, que evidentemente debemos de recabar, debemos analizar, debemos dictaminar para obrar en consecuencia, se solicita a las direcciones territoriales de la Conselleria de Sanidad de Valencia y Castellón, que se informe a la dirección general sobre si en los almacenes farmacéuticos de su ámbito territorial, hay existencias de las especialidades farmacéuticas mencionadas por el Colegio Oficial de Farmacéuticos de Alicante, para ver si era algo estrictamente reducido a la provincia de Alicante o era general en el ámbito de la Comunidad Valenciana.

Se pone en conocimiento, paralelamente, de la Agencia Española del Medicamento, el contenido del informe de la Dirección Territorial de Sanidad de Alicante que es el que provoca este tipo de investigación, sobre evidentemente el asunto que nos ocupa.
Por otra parte, se toman una serie de medidas conjuntas, la Agencia Española del Medicamento, la Dirección General para la Prestación Farmacéutica, consistentes básicamente en elaboración de un procedimiento normalizado de trabajo para casos de desabastecimiento de medicamentos, pendiente de aprobación del borrador por parte del Comité de Inspección de Medicamentos de la Agencia Española de Medicamentos, en el que hay un representante de la propia conselleria.

Dicho documento clasifica los desabastecimientos, estableciendo a nivel de todo el estado las actuaciones a realizar en estos casos y las medidas que en su caso cupiese adoptar.
En el caso de la laguna terapéutica se procederá a la importación de medicamentos con igual composición y de forma farmacéutica comercializados en otros países.
Para ello tiene que existir una resolución del director de la Agencia Española del Medicamento, que determine que se ha producido laguna terapéutica y que se ha optado dicha medida para solventar coyunturalmente el problema.
Esta resolución, de ser necesaria, se formalizaría en un tiempo mínimo.

Se acuerda con la Agencia Española del Medicamento la elaboración de un documento que ha sido remitido a las asociaciones de almacenes de distribución de medicamentos.
Y en el caso de nuestra comunidad, a todos los almacenes farmacéuticos existentes en nuestro ámbito territorial, en el que se le recuerda ­como decía antes, señora Llinares­ la obligación de abastecer el mercado de acuerdo con lo establecido en los artículos 3 y 79 de la Ley 25/1990, de 20 de diciembre, del medicamento.

Resumiendo, y en base a todo lo expuesto, y a la información facilitada por otras comunidades autónomas y por el propio Ministerio de Sanidad, podemos concluir, que, en nuestra comunidad autónoma se ha podido producir alguna, en alguna oficina de farmacia, casos puntuales de desabastecimiento de determinadas especialidades farmacéuticas de insulina para el tratamiento de las diabetes.
En todo caso la conselleria no tiene constancia de denuncias concretas formuladas en este sentido, salvo la señalada, como usted ha expresado, en el Colegio Oficial de Farmacéuticos de Alicante.

Segundo, que se ha establecido un procedimiento que garantiza a los pacientes diabéticos que tengan continuidad en su tratamiento, dado que aún, en el supuesto de que España no existiera o no se dispusiera de especialidad determinada, se creara aparentemente una laguna terapéutica que se viese compensada por su inmediata importación con medicación análoga de fabricación o de origen comunitario.

En esta conselleria no ha tenido o no se ha producido entrada alguna de resolución del director de la Agencia Española del Medicamento, en el sentido de que se haya producido un desabastecimiento de las especialidades citadas en un grado tal que cree laguna terapéutica en lo que se considera como tal en la terminología técnica y que motive la adopción de esta medida de importación que está prevista que eventualmente se pudiese tomar.

Que el aludido desabastecimiento, repito, puntual, que está afectando a todas las comunidades autónomas, puede ser debido a la exportación por parte de los almacenes farmacéuticos, puede ser debido, de determinadas especialidades farmacéuticas, habiéndose advertido a los mismos que antes de proceder a esta actividad deben garantizar el mantenimiento del abastecimiento en España.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

En el mes de setembre en la Marina Baixa, en tot el mes de setembre no s'havia regularitzat l'assumpte.
Si jo no presente este escrit el 13 d'octubre és possible que una setmana abans l'assumpte del tot, del tot, no s'haguera regularitzat.
La veritat és que, en fi, m'alegra que vostés hagen pres totes eixes mesures.
Allò de la importació és una cosa que vostés sempre tenen en la boca, si el pollastre val car a què importen pollastres?
Sempre estan així, important per allò dels preus de xoc.
I això jo, en fi, no ho acabe d'entendre.

Però amb tot el que vosté ha dit em pareix que ho minimitza.
Espere que no ho faça i que la seua conselleria es prega seriosament el que la indústria farmacèutica, ja que guanya tants diners i ja que està posant-nos productes que no representen res respecte als productes anteriors, està posant-nos tants productes en el mercat, que els productes que tenen barats i que els necessitem que estiguen sempre en les farmàcies, perquè els nostres malalts els necessiten.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.
Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

En lo fundamental le doy la razón a la señora Llinares, creo que efectivamente es una situación absolutamente ilógica, desde el punto de vista político, que se produzcan esa suerte de desabastecimientos coyunturales, que nosotros empezamos a tener constancia después de los informes girados el 22 de septiembre, como le ha dicho antes, y que estamos, no singularmente sino en conjunto, buscando las medidas oportunas con la Agencia Española del Medicamento en donde, evidentemente, también como sabe su señoría, existe legislación básica, existen procedimientos en los cuales debemos de actuar conjuntamente.

Yo creo que el problema no es la importación, yo creo que en un mundo globalizado esto es, honestamente, es mirar hacia otro lado, esto es lo que hay.
Yo creo que lo importante es que los diabéticos de la Comunidad Valenciana tengan sus medicamentos al alcance de la mano cuando sean requeridos.
Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 594/99, 595/99 i 596/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre la plantilla d'obstetrícia i ginecologia de l'Hospital General d'Alacant, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 12).***

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Les preguntes 594, 595 i 596, al conseller de Sanitat, que formula la diputada senyora Llinares sobre la plantilla d'obstetrícia i ginecologia de l'Hospital General d'Alacant.

Té la paraula la il·lustre diputada.

**La senyora Llinares i Llorca:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, açò és una altra de les preguntes de peu d'obra, està l'he aclarida anant al servei.
Anem a vore, amb esta mania que tenen de racionalitzar i d'analitzar i de.
.
.
­tot acabat en ar­ que tenen vostés, a Alacant, en l'Hospital General d'Alacant, la plantilla d'obstetrícia i ginecologia l'han reduïda moltíssim, set infermeres, set auxiliars, han llevat la meitat dels llits.
I, aleshores, açò representa un problema.

I representa un problema, senyor conseller, perquè jo no sé si vosté sap que eixes estadístiques que vosté té amb eixa afició, que fa amb eixa afició eixes enquestes cada setmana, cada mes, no sé si ja li han dit que amb això de mil·lenni van a nàixer molts més xiquets, que hi ha moltes més dones que estan embarassades perquè pensen que.
.
.
bo, jo no sé el que pensen, però lo que sí és el fet, el fet és així.

Aleshores, resulta que concretament en el que jo conec, que és l'Hospital General d'Alacant la faena ha augmentat moltíssim.
Ha augmentat moltíssim perquè ara allò de tindre un xiquet no és com abans de "xe, espera vosté un xiquet, vinga vosté dins de nou mesos i el tindrà", sinó que en eixos nou mesos s'haurà de vore la tensió, s'ha de vore l'estrès, s'ha de vore si fuma, s'ha de vore tot això.

Si vostés han reduït el servei a la meitat estan avui al coll.
Però és de veres que estan avui al coll, senyor conseller.
El seu servei ha donat quatre llits.
.
.
mire, vaig a dir-li-ho com es deia abans, del servei de.
.
.
més gola i oïts, la paraula eixa tan llarga no m'ix, quatre llits, i algú pareix ser que els ha promés sis llits més de no sé sap d'on.
Això de què es tinga el xiquet i que ràpidament es vagen a casa està bé en alguns casos i està mal en uns altres.
Però el que no es pot és reduir un servei a la meitat produint tot un tapó i produint tot un problema a totes les persones que estan esperant i sobretot als metges i als infermers.

D'aquí que li pregunte: pensa vosté tornar a reposar eixe servei com estava en un principi?
Les preguntes redactades exactament les té ací, no vaig a tornar-les a llegir.

Gràcies, senyor conseller.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, señora presidenta.

Señora Llinares, tranquilizarla.
No ha habido ningún desmantelamiento, en el caso de que hubiese habido incluso una reducción en valores absolutos de siete personas, comprenderá que en una plantilla de 40.
000 personas no sería algo significativo.

Pero me gustaría informar a su señoría que el Plan Funcional del Hospital General Universitario de Alicante ha hecho necesaria una redistribución, que no una amortización, redistribución, de la plantilla de enfermería, siguiendo unos criterios de asignación resultantes de las necesidades reales del personal y la actividad asistencial registrada en los propios sistemas de información del centro.

La plantilla de enfermería de obstetricia y ginecología comprende, como usted sabe, el personal destinado a unidades de hospitalización, quirófanos de ginecología, paritorios, consultas externas, unidad de cirugía sin ingreso, o sea, la Ucsi, urgencias y unidades de diagnóstico.

La unidad de hospitalización de ginecología tiene asignada un módulo de personal integrado por nueve enfermeras, nueve auxiliares, una supervisora, para 31 camas.
Lo que supone un aumento en el ratio de personal por cama en relación con lo existente a la situación previa al propio plan funcional.

La unidad de hospitalización de obstetricia tiene asignado un módulo de personal compuesto por nueve enfermeras, once auxiliares, una matrona, una supervisora, para 34 camas.
Lo que supone que el ratio de personal por cama es también superior a la prevalente antes del propio plan funcional.

La plantilla de enfermería, por tanto, se ha redistribuido para atender este nuevo enfoque basado en criterios de calidad asistencial.
Y de resultas de la cual ha disminuido el número de personas destinado a la planta de hospitalización, sin perjudicar el ratio profesional/cama.
Y se han puesto en marcha nuevos servicios, obteniendo o absorbiendo ese personal extra, nuevos servicios ­digo­ relacionados con ginecología y obstetricia que requieren presencia de enfermería.
Por citar algunos solo: consulta de ginecología oncológica en la unidad de hospitalización, una enfermera más; consulta de histeroscopias y corpoescopias, una enfermera y una auxiliar de enfermería; consulta de patología mamaria, una enfermera; consulta de ecografías, una auxiliar de enfermería; consulta de fisiopatología fetal, una matrona y una auxiliar de enfermería; urgencias de tocoginecología, refuerzo de una auxiliar; quirófanos programados, dos enfermeras y dos auxiliares de enfermería; Ucsi tocoginecología, dos enfermeras, una auxiliar de enfermería.

Por tanto, como hemos visto, al final lo que se produce es una reclasificación de los recursos que quedan redundantes en una zona y que son necesarios en otra.
Por tanto, no ha habido, señoría, reducción de la plantilla en obstetricia y ginecología del Hospital General Universitario de Alicante sino una redistribución del personal de este servicio.

Respecto a su preocupación sobre si tiene previsto restituir las plazas de enfermeras y auxiliares de clínica del servicio de obstetricia y ginecología del Hospital General de Alicante, la respuesta es, como se ha deducido antes, que no se han reducido dichas plazas, por lo que no se puede restituir lo que no se ha reducido.
La plantilla de enfermería está redistribuida en las unidades y servicios que acabo de mencionar.

Respecto a la pregunta de su señoría sobre las razones de la reducción del 50% de las camas en los servicios de obstetricia y ginecología quisiera señalar lo siguiente.
Toda la reestructuración del hospital nace de un plan funcional efectuado por una empresa contratada en el año 1993 por la conselleria, que señalaba que el número de camas que debería tener la unidad de obstetricia y ginecología, cuando esta fuese inaugurada, sería que deberían existir 34 camas de obstetricia y entre 26 y 36 camas de ginecología.
En 1995 se mantiene la división de hospital general y hospital maternoinfantil.
En estas fechas existían un total de 137 camas de ginecología y obstetricia, con una ocupación media del 67.
2, es decir, una media en números redondos de 39 camas desocupadas.

A partir de este año, coincidiendo con la incorporación del nuevo equipo directivo y en previsión de la remodelación futura marcada por el propio plan funcional, se inició un proceso de mejora de la gestión del servicio que permitiese ir adaptándose a las necesidades reales futuras.

A tal efecto, y en aras de una mejor calidad asistencial y aprovechamiento de los recursos, se crearon unidades dependientes del servicio que aumentaban el nivel de asistencia sin requerimiento de ingreso hospitalario o de ingresos por urgencia, es decir, consulta de diagnóstico prenatal, unidad de fisiopatología fetal, histeroscopia diagnóstica y terapéutica ambulatoria, hospital de día de oncología ginecológica, unidad de cirugía sin ingreso de ginecología, consulta neonatal.
Y en 1998 el número de ingresos se había reducido, en comparación con 1995, en 1.
194 pacientes.
La estancia media pasó de 5,98 a 4,94 días, es decir, 11.
723 estancias innecesarias evitadas.
En este contexto, la unidad de ginecología y obstetricia mantenía 81 camas con una ocupación del 84.
8%, una media de 13 camas desocupadas.

En agosto del presente año, hace apenas dos meses, acoplándonos a la nueva estructura del hospital único, el servicio de obstetricia y ginecología es trasladado al hospital general con la asignación de camas previstas en el plan funcional, 67 camas totales.
Es decir, de 1998, índice de ocupación del 84,4%, a 1999 se redujo el número de camas en un 18%, 14 camas, y no en un 50% de camas tal como ­eventualmente si he creido bien interpretar­ su señoría argumenta en su pregunta.

Por otra parte está previsto, con la remodelación definitiva y con el estudio de los indicadores de ocupación, establecer una asignación definitiva de camas ajustada al mantenimiento de una ocupación media en torno al 85%.

Por todo ello, y dado el poco tiempo transcurrido desde su nueva ubicación, resulta difícil imputar el número de camas reales que deberían instalarse, así como el impacto que supone el tener una unidad de neonatología intensiva para todas las pacientes obstétricas de alto riesgo en la provincia de Alicante.

No obstante, la asistencia de pacientes de ginecología y obstetricia está, reitero a su señoría para tranquilidad de todos, garantizada por la disponibilidad de camas en unidades adyacentes, es decir, habitaciones sin ocupación definitiva.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Està bé, senyor conseller, tot el que ha contat, una cosa llarga.
I, bo, estic jo molt contenta que tots eixos serveis hagen augmentat i que, en fi, s'haja redistribuït.
Però l'únic que jo em preocupe és del que ha dit al final i és que sí que pensa ­el que no ha dit quan ni com ni res­, sí que pensa restituir ­jo crec que li he sentit això­ el servei d'obstetrícia i ginecologia amb els llits que necessita i el lloc que necessita amb els serveis que té al voltant.
Això és el que està passant ara, que si falten llits van al servei del costat i aleshores s'ocupen.

A mi la veritat és que, com sempre, m'haguera agradat que vosté fora més explícit i que, no sé, que m'explicara menys coses, però que les que m'explicara foren més concretes.
Perquè vosté parla d'unes coses, però jo açò ho sé de l'hospital, d'allí dins del corredor, de dins, i, aleshores, em dóna la sensació que parlem de dos coses diferents.
A mi sí que m'ha donat la sensació que al final vosté ha dit que tornarà a posar el servei amb els llits i tot això que necessita.
En fi, diguem que amb això em conforme no per res sinó perquè no li puc ­ni ara ni mai­, no li puc traure cap altra resposta que siga una miqueta més concreta.
Em dóna la sensació, no sé, com si ho tinguera prohibit, no sé, com si fora pecat que contestara al que se li pregunta.
Si vol tornar a agarrar el micròfon i en dos paraules contestar-me exactament, perquè açò jo ho vaig a passar-lo.
M'han dit que pregunte açò i jo li he preguntat i el senyor conseller m'ha contestat açò tant una cosa com l'anterior.
Si vosté concretara una miqueta més, jo li ho agrairia.

 

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señora presidenta.

Yo comprendo que la información que le he dado a su señoría es compleja, es apabullante probablemente.
Pero deberíamos de establecer alguna suerte de metodología para analizar lo que este conseller dice en las preguntas que usted tiene a bien formularme.
No sé si sería probablemente conveniente leer, si no se entiende en primera instancia, la transcripción literal de lo que aquí está pasando en esta tarde y de ahí sacar conclusiones.

Mire usted.
Usted siempre me habla, y con toda razón, porque aparte creo que le honra como diputada el estar a pie de obra obteniendo información de los centros hospitalarios de los funcionarios del Servicio Valenciano de Salud.
Pero yo quiero comentarle a su señoría que la información que yo tengo también me la proveen funcionarios del Servicio Valenciano de Salud.
Y creo que no se puede refutar la información que yo argumento esta tarde o cualquier tarde con la información que usted, de una forma meritoria y que le reconozco, obtiene a pie de obra en cada uno de los hospitales.
Honestamente debemos de consagrar al menos los principios de acceso a la función pública o a los estatutos profesionales que están consagrados por legislación básica, como su señoría sabe.

Yo he dicho que no ha habido reducción de plantilla, ha habido una reclasificación de efectivos.
Y he negado que hubiese una reducción del 50%, probablemente alrededor de eso ha habido información complementaria, que creía que podía ser de utilidad para su señoría en una lectura de la transcripción literal de las actas de esta comparecencia.

Muchísimas gracias.

 

 

***Pregunta número 619/99 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre les places de farmacèutic d'àrea, que formula el diputat José Camarasa Albertos, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 12).***

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

La pregunta número 619, al conseller de Sanitat, formulada pel senyor Camarasa, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes sobre les places de farmacèutics d'àrea.

Té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

El gasto farmacéutico, como bien conoce, supone uno de los mayores problemas que tiene esta comunidad y que a usted le toca sufrir.
El gasto durante el primer semestre ha supuesto que estemos punto y medio por encima de la media del Insalud y, si las cifras que conocemos, que hemos obtenido, no son inexactas, que se haya generado una deuda que en estos momentos, deuda del 98 y déficit del 99, debe estar rondando los 40.
000 millones de pesetas, aproximadamente.

Conoce que la Ley 6/98, de 22 de junio, de ordenación farmacéutica de la Comunidad Valenciana, contemplaba la creación de plazas de farmacéuticos de área.
Teniendo en cuenta este caballo desbocado, que parece imposible de ponerle freno, que es el gasto farmacéutico, podía contestarnos, señor conseller, si ha convocado las plazas de farmacéutico de área y, en caso de no ser así, qué motivos han impedido que se hayan convocado y que estén ejerciendo, ayudando, contribuyendo a un uso racional del medicamento, que yo creo que es lo que todos deseamos y esperamos.

Gracias, conseller.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

¡Hombre!
, caballo desbocado.
.
.

Señora presidenta.
*(Pausa)*

Caballo desbocado me parece.
.
.
¿No me oye?
*(Remors)*

Señoría, yo creo que caballo desbocado es algo muy fuerte.
Entiendo que usted lo que quiere explicar es gráficamente una situación en donde, evidentemente, en los años yo creo que desde las transferencias del Servicio Valenciano de la Salud, evidentemente se produce una inadecuación del presupuesto con y gasto real que se ejecuta al 31 de diciembre de cada ejercicio presupuestario desde que están transferidas las competencias de sanidad.

Si eso es lo que usted quiere llamar caballo desbocado, pues, siempre hemos tenido un caballo.
.
.
poco domesticado, por decirlo de alguna manera.

Nosotros, y en una comparecencia anterior ante esta misma cámara y ante esta sesión de preguntas y de control al Consell, yo establecí una serie de baterías, de acciones que estaban pendientes de unas cosas o de otras, y algunas ya implementándose, precisamente para controlar el gasto farmacéutico.
Y, evidentemente, como usted bien señalaba, la creación de los servicios farmacéuticos de área viene amparada por el artículo 43 de la Ley 6/98, de 22 de junio, de la Generalitat, que hace referencia a la ordenación farmacéutica de la Comunidad Valenciana.
Y se requiere previamente la publicación de un reglamento, que tendrá rango normativo en el momento que esté efectuado, y que establecerá el procedimiento de autorización, sus condiciones técnicas y las relativas a los recursos humanos.

En todo caso, es necesaria esta norma para que los farmacéuticos de atención primaria pueden llevar a cabo las funciones de dispensación.
Ambas deberán contar con los correspondientes informes de la conselleria de Economía y Hacienda.

Respecto a la dotación de plazas, y de conformidad con el artículo 43.
2 de la precitada Ley de ordenación farmacéutica, se establecerá, al menos ­como su señoría indicaba­ un servicio farmacéutico por área de salud, atendiendo al volumen de actividad profesional de estos servicios farmacéuticos.
Se reglamentará, al mismo tiempo, la necesidad de farmacéuticos o farmacéuticas adicionales.
Lo que viene a significar en suma que debe haber una dotación inicial de, al menos, 20 farmacéuticos, uno por área, para dar cumplimiento a dicho artículo, así como un coordinador a nivel de dirección general para la prestación farmacéutica que sirva de nexo entre la misma y los farmacéuticos de área.

Este procedimiento es el establecido en el acuerdo de 15 de diciembre del 98 del gobierno por el que se crea un grupo retribuido para los puestos de trabajo de farmacéutico de área, así como para otros titulados superiores en las tablas retributivas del personal de las instituciones sanitarias.
Estas plazas deben estar integradas en el equipo de atención primaria.
En estos momentos están en marcha todos los procesos administrativos para que aparezca esta figura en la totalidad de áreas.
Inicialmente, y a falta de mayor desarrollo, las funciones serían las enunciadas en el artículo 40 de la Ley de ordenación farmacéutica, siendo éstas, de manera globalmente consideradas, las funciones y actividades orientadas a que el uso de medicamento en atención primaria sea el más racional posible, de acuerdo con las directrices que establezca la Administración.

Y, en materia más específica: la coordinación de la prestación farmacéutica; asumir la responsabilidad técnica de la adquisición, custodia, conservación y suministro de medicamentos a los depósitos dependientes de ellos, para su aplicación dentro de las estructuras de atención primaria del sistema público de salud; establecer un sistema eficaz y seguro de suministro, custodia y correcta conservación de medicamentos en los depósitos dependientes de los mismos; preparar fórmulas magistrales o preparados oficiales para su aplicación dentro de las estructuras de atención primaria del sistema público de salud; formar parte de las comisiones de salud en las que puedan ser útiles sus conocimientos; promover la elaboración, actualización y difusión de la guía farmaco-terapéutica; la información sobre medicamentos a los profesionales sanitarios, etcétera, etcétera, etcétera.

Y, en suma, todos los procedimientos reglamentariamente contemplados en la ley, desde el punto de vista administrativo están en marcha, y le puedo reconocer que podía haber ido más aprisa, y que nos hubiésemos beneficiado todos.
Pero, las cosas están como están, le puedo garantizar que un plazo razonable el proceso estará finalizado y que en cada área de salud habrá un responsable farmacéutico que vele por la utilización racional de los medicamentos.
Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Gracias, señor conseller, por esa explicación prolija que ha ido más allá, incluso, de lo que yo le pedía.
Le agradecería mucho más que me contestase o me hubiese contestado a lo que yo le preguntaba.
Y lo que le preguntaba era que analizase si era posible el motivo del retraso en la convocatoria, creación y puesta en marcha de estas plazas.
Y se lo decía, conseller.
.
.
Y creo que es un tema en el que no me voy a permitir licencia.
Yo sé que es un tema que le preocupa.
A mí me preocupa, a nuestro grupo, y yo creo que nos debe preocupar a todos.

Pero, mire, conseller, usted no estaba a primeros de año.
No es, por tanto, responsable de lo que pueda pasar.
Pero, a primeros de año, en su conselleria, la conselleria que usted dirige ahora, se inició una modificación para crear nueve plazas de farmacéuticos de área.
Enero de 1999.
Incluso, se dotó presupuestariamente en el anteproyecto de presupuestos para el ejercicio 1999.
A mediados de año yo creo que había, incluso, prácticamente presupuesto para haberlas puesto en marcha.

Mire, conseller, se lo digo porque ese departamento de farmacia, complicado, por lo visto peligroso.
.
.
usted encuentra dificultades para poder nombrar, incluso, al director general de prestaciones farmacéuticas.
Se lo reconozco.
Pero, métales un poquito de presión, y así nos evitaremos, por ejemplo, que el subsecretario para la agencia valenciana de salud tenga que ir a esa comunidad ­que usted citaba antes­, que recibe a todo el mundo, porque el pueblo andaluz es un pueblo que recibe a todo el mundo, para decirle qué hay que hacer para reducir la factura del gasto farmacéutico.
El señor Rubén Moreno, si pone en marcha lo que usted ha dicho, tendrá ocasión de comprobar cómo con el modelo valenciano, con el modelo que entre ustedes y los profesionales pongan en marcha, se es capaz de reducir la factura del gasto farmacéutico.
Eso sí, con la colaboración de los profesionales y, permítame conseller, con la necesaria implicación de todos los ciudadanos de esta comunidad, puesto que es una tarea de todos y es importantísima la concienciación ciudadana.

Muchas gracias, nada más.

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor Camarasa.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señoría, le he reconocido que podíamos haber ido más aprisa en la nominación y el nombramiento de esas plazas.
De nueve plazas ­como su señoría indicaba­ hay en estos momentos ya cinco.
Sin duda es un mal ratio, es un mal ratio, podían haber estado las nueve.
Por tanto, es algo que, efectivamente, tenemos que esmerar y acelerar.

Vamos a ver, el caso del 6,5% de incremento interanual del gasto farmacéutico en la comunidad andaluza creo que no les gustaría a los valencianos, creo que no.
Y no voy a hacer de este tema el debate de esta tarde, pero simplemente dejo que usted medite, no mi subsecretario, sino sus contactos en la comunidad andaluza, cerca del servicio andaluz de salud, que investigue cuál es el sistema de prescripción, los incentivos que están implicados en el sistema de prescripción y que, si a usted le gusta tanto, pues, yo le vuelvo a invitar ­como hacía esta mañana­ a que usted establezca una proposición no de ley instando al gobierno a que aplique exactamente el sistema de control de gasto farmacéutico que está vigente en el Sas.

Como creo que esto no es el objeto de esta comparecencia en esta tarde, y, tras su reflexión, pues, estoy abierto, el gobierno está abierto a admitir sus proposiciones no de ley.

Muchísimas gracias.

 

***Preguntes números 583/99, 584/99, 585/99, 586/99, 587/99, 588/99, 589/99, 590/99 i 591/99 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre l'IES número 1 Libertas de Torrevella, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 12).***

 

 

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señor conseller.

Passem a continuació a les preguntes al conseller de Cultura, Educació i Ciència, números 583, 584, 585, 586, 587, 588, 589, 590 i 591, formulades per l'il.
lustre diputat senyor Cardona, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, sobre l'Institut d'Educació Secundària número 1 "Libertas", de Torrevieja.
Té la paraula el senyor diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

El motiu d'este seguit de preguntes és a causa de les informacions que van arribar quan el dia 13 d'octubre van entrar els alumnes a l'institut, resulta que es van trobar que l'institut estava pràcticament en obres, clarament en obres, el dia 13, ja tres setmanes després de l'inici de curs; però resulta que les condicions en les quals van entrar de cap manera garantien una impartició de les classes normals i com han de ser.

Per tant, li faig un seguit de preguntes.
Les primeres voldrien confirmar l'estat d'obres d'eixe institut.
Però, fonamentalment, el que em preocupa, els dubtes que ens han eixit, és com pot ocupar-se un institut en eixes condicions i per això li pregunte qui va signar les actes de recepció, la data, qui va donar l'ordre d'entrada dels alumnes.
.
.
En fi, és a dir, quines autoritats són les responsables què això s'haja produït, i també em sembla important els aspectes de seguretat, de tancament de les obres i de tancament de les zones on s'estaven donant classes.

Per tant, bé, li faig estes preguntes esperant la seua resposta més concreta possible.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Cardona, vosté pregunta per l'institut número 1 "Libertas", de Torrevieja.
Efectivament, el centre no inicià les classes el 21 de setembre, les classes van començar el dia 13 d'octubre i van començar el 13 d'octubre a petició conjunta d'ajuntament, equip directiu de l'institut i associació de pares d'alumnes.
Davant d'eixa petició, la Direcció Territorial de Cultura i Educació d'Alacant va autoritzar les classes perquè s'estava en condicions que realment començaren amb el col·lectiu d'alumnes que en eixa data van començar.
El col·lectiu d'alumnes que va entrar en les instal·lacions noves disponibles eren cinc grups de tercer d'ESO, deu grups de quart d'ESO, sis grups de tercer de BUP i sis grups de COU.

Vosté també en el conjunt de preguntes parla de la recepció d'obres.
La recepció d'obres la subscriuen tècnics de l'empresa constructora i tècnics de l'ajuntament, perquè com vosté sap, este és un institut construït pel sistema de conveni entre Conselleria de Cultura i ajuntament.
I per tant, obres rebudes en perfectes condicions i en perfectes condicions de seguretat, perquè, com vosté també pregunta, la part que encara estava en obres, que respon als aularis de sis grups de primer d'ESO i huit grups de segon d'ESO, estaran en disposició de ser ocupades el pròxim 8 d'octubre, de manera que tots els alumnes que estaven en l'institut antic ­que ha seguit en funcionament i que seguirà en funcionament fins a eixe dia­ estaran ja en el nou institut.

Pregunta també pel material.
El material estava complet en el moment en què les classes s'iniciaren.

En conseqüència, acord de la comunitat educativa i acord, per tant, de la Direcció Territorial de la conselleria a Alacant, en funció del calendari d'incorporació que responia a les previsions que havien fet, com dia, ajuntament, la direcció del centre i l'agrupació dels pares d'alumnes, i en perfectes condicions de seguretat en la zona que estava i que està ocupada.

Les obres han continuat.
Ja els dic que el dia 8 de novembre s'incorporarà la resta de grups que ara estaven en l'institut antic, que són catorze grups que falten del primer cicle d'ESO.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

El cas és que nosaltres tenim còpia de l'acta de recepció parcial, i en principi no figura mai aquí que els tècnics siguen de l'ajuntament.
Sí que fica direcció facultativa i sí que fica la contracta per l'empresa contractada.
De fet, les coses que ací es diu que es recepcionen i que estan en condicions d'utilitzar-se en eixe moment no era en absolut cert, és a dir, els lavabos no tenien aigua, no hi havia telèfon, faltaven molts dels elements necessaris per a donar classes.
Però és que a més resulta que durant este temps els alumnes han patit talls de llum, no se sap encara si la llum és encara d'obra o ja correspon al edifici, han sigut desallotjats diverses vegades de les aules perquè calia fer obres dins d'eixa mateixa aula.
I de fet, hi ha hagut unes protestes molt serioses sobre el tema per part dels alumnes, per part dels professors mateixos, que tenen a vore amb què en principi aquest centre previst per a nou-cents alumnes ara en este moment ja en té 1.
256, és a dir, en té 356 més dels que corresponen.
I a part, en este tema de la seguretat, els que utilitzen eixes instal·lacions diuen que les tanques en cap moment han evitat que els alumnes passaren d'un lloc a un altre, és a dir, eren molt dèbils, i que no asseguraven la integritat de les persones que utilitzaven este edifici.

Concretament, eixos problemes continuen ara en algun extrem.
Continuen les molèsties fonamentalment, encara hi ha obres en les aules que estan utilitzant.
I resulta que en aquell principi no hi havia aigua corrent en cap punt de l'edifici, no n'hi havia tampoc en els serveis, estaven a mitjan construir els serveis de la planta baixa, l'ala d'administració estava encara en obres totalment, faltava una part de la tanca exterior de l'edifici, faltaven els accessos, no hi havia línia telefònica, etcètera.
No hi havia, per no hi haver, ni timbre o sirena que regulara els horaris de classe o, si hi havia alguna emergència, que avisara en algun moment.

Per tant, ja sé que en este principi de curs vosté ha tingut problemes que nosaltres li hem tret ací a vegades quant a l'acabament de centres, però la cosa que tampoc es pot fer és col·locar l'alumnat en un centre que està en estes condicions i sense acabar clarament, conforme es veu en les denúncies de la gent que l'utilitza.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cardona.

Jo crec que la seua informació no és correcta, i vosté està traslladant la informació de la part que queda per acabar i que estarà acabada el dia 8 de novembre i estarà ocupada el dia 8 de novembre.

Tinga en compte també una altra cosa, que si s'ocupa la zona que s'ha ocupat és perquè la comunitat educativa, la direcció facultativa, que és de l'ajuntament, i l'empresa mateixa i la Direcció Territorial i la inspecció territorial d'Alacant, a la vista de la petició mateixa de la comunitat educativa però d'una inspecció sobre el terreny, veu que està en condicions d'estar ocupada i que té tot l'equipament necessari per a donar les classes en condicions.
Segurament vosté està referint-se a la zona de centre que s'ha d'ocupar el dia 8 de novembre i que completarà les instal·lacions.

I volguera dir-li també que no tindria cap sentit d'haver ocupat amb anticipació al fet que estiguera en condicions per una causa molt clara: perquè els alumnes estaven en l'institut substituït i, per tant, podien continuar allí fins que estigueren les obres acabades.
Quin sentit ­fent-se este conseller la pregunta a si mateix­ tindria situar els alumnes si no tingueren les condicions, si les obres no estigueren acabades en tots els aularis que s'han recepcionat en eixa part que ja s'ha ocupat si no estiguera en condicions?
Pareix que seria una cosa absolutament contradictòria i ganes de córrer per uns dies, quan el servici està assegurat.

I si es fa és perquè la comunitat educativa creu que està en condicions de ser ocupada i a més l'administració mateixa entén que està en condicions de ser ocupada.
Jo li puc dir que les classes s'han desenrotllat on estan desenrotllant-se amb absoluta normalitat, i com li dia, el 8 de novembre s'incorporaran els grups del primer cicle d'ESO que falten.

Però a més, en este cas indicar-li també que és un cas modèlic de cooperació entre administracions.
És un institut que es construïx en conveni amb l'ajuntament, un conveni que no queda ahí, no queda en eixe centre educatiu sinó que a més ha permés la construcció d'un centre de primària amb unitats d'infantil i l'ampliació del centre de formació professional, una inversió a Torrevieja de més de 1.
500 milions de pessetes, que ha permés, després de vint anys de carències educatives, que s'haja pogut resoldre o que estiga realment en condicions tota l'oferta educativa d'este municipi, que ha hagut de fer front ­i ha sigut essencial la col·laboració de l'ajuntament­ a un creixement demogràfic superior al cent per cent i ha tingut una administració que ha sabut respondre a eixe repte.

Jo li puc assegurar que en el calendari que s'havia previst, en conseqüència sense retards, perquè era una obra de gran envergadura, han anat ocupant-se primer, ja li dia, els cicles de secundària que van començar el dia 13 d'octubre, i el pròxim dia 8 s'ocuparan els que falten del primer cicle.

Moltes gràcies, senyor Cardona i senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 17 hores i 55 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 20 minuts)*

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Indústria i Comerç, senyor Fernando V.
Castelló Boronat, sobre política general del govern valencià respecte a l'energia eòlica, que formulen el diputat Joan Ribó i Canut i la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
218, BOCV número 9).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reprén la sessió en el punt sis de l'ordre del dia, que és interpel·lació al Consell sobre política general del Govern Valencià pel que fa a l'energia eòlica, que formulen el diputat Joan Ribó i Canut i la diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

Senyor conseller.

El motiu d'aquesta interpel·lació.
.
.
No és nova.
Nosaltres sí que és la primera d'aquesta legislatura, però el nostre grup va formular diferents iniciatives en la passada legislatura al voltant de l'energia eòlica i en general de les energies renovables.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, un moment.
Per favor, pregue silenci als diputats i diputades.
Senyor Ribó, continue.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Fruit d'aquestes iniciatives en la passada legislatura va ser l'aprovació d'una resolució de forma unànime en aquestes Corts perquè es confeccionara el mapa eòlic.
Després en parlarem d'ell, però sí que volia comentar un poquet els motius.

Per a nosaltres el tema de l'energia eòlica i les energies alternatives és important fonamentalment per dues coses.
En primer lloc, és conegut que Esquerra Unida aposta per l'eliminació de l'energia nuclear, i evidentment, no apostem per tornar a un procés en el qual desaparega l'energia elèctrica sinó un procés de substitució on l'energia eòlica pensem que ha de tenir un paper determinant.
I entenem que l'energia nuclear s'ha de substituir a través de la introducció d'energies renovables, a través de millores en el rendiment, en el rendiment dels equips, etcètera.
Per tant, per a nosaltres l'energia eòlica és un element substitutiu d'una energia que considerem en aquests moments altament negativa i una energia que voldríem veure eliminada del nostre país el més prompte possible.

Però, per una altra banda, nosaltres també som conscients, i ara en aquests moments hi ha una conferència internacional al voltant d'aquest tema, que estem sotmesos a un dels perills més greus a escala global, que és el tema de l'efecte hivernacle.
Això suposa la necessitat ­hi ha un Protocol de Kyoto, se n'està parlant concretament en aquests moments­ de reduir les emissions de diòxid de carboni, i per tant, haurem de pensar també a començar a substituir la producció d'energia elèctrica generada per carbó, generada per fuel, generada concretament per gas natural, per altres mecanismes.
L'energia eòlica torna a eixir com a un element important.

Nosaltres voldríem recordar en aquests moments que teòricament tenim un compromís, conseqüència del Protocol de Kyoto, que al nostre país els creixements en les emissions de diòxid de carboni des del 90 fins al 2008-2012 seran un màxim del 15%.
I les dades que nosaltres estem barallant és que del 90 al 98 en l'estat espanyol, no tenim dades del País Valencià, ja ha augmentat prop d'un 23% l'emissió de gasos d'efecte hivernacle, concretament de diòxid de carboni.

La situació, per tant, és alarmant.
Al president del govern eixe tema sembla que no li importa, perquè en una situació d'aquest tipus ens trobem a més que concretament el Pla d'energies renovables es vol retallar-lo pels temes de l'IPC, per una sèrie de temes d'aquest tipus, almenys això ha eixit en els mitjans de comunicació en els últims dies.

Quant a l'energia eòlica, estem assistint a nivell de tot el món a un creixement exponencial, un creixement exponencial que jo crec que està causat fonamentalment, a més de pels bons efectes a nivell mediambiental, sobretot pels efectes econòmics.
Jo voldria donar algunes dades que em semblen importants.

En l'any 80 un megavat instal·lat a Califòrnia costava 480 milions aproximadament, en pessetes, canvi actual; en el 90 havia baixat aproximadament a 200 milions, i en l'any 99, estudiant les declaracions d'impacte ambiental aparegudes en el *DOGV*, veiem que un megavat de potència a instal·lar teòricament en el País Valencià oscil·lava entre 117 i 144 milions de pessetes.
La qual cosa vol dir una sèrie d'elements clars: Que en menys de vint anys s'ha disminuït entre 4 i 4,5 vegades el preu del megavat de potència instal·lada.
Segona cosa evident, que el cost és molt més baix ja en despeses que l'energia nuclear, una qüestió claríssima, pensem en el cost de Cofrents de 1.
000 megavats de potència, per exemple.
I la tercera cosa que jo crec que s'ha de veure és el descens en el cost del quilovat/hora produït.
En els anys 80 un quilovat/hora a Califòrnia costava aproximadament 32 pessetes per quilovat, en els anys 90 havia baixat d'11 a 15 pessetes i en aquests moments s'està parlant per a l'any 99-2000 el cost de 5 a 6,5 pessetes el quilovat/hora d'energia eòlica.
Si recordem que el cost mitjà del quilovat/hora tèrmic és de 6,5 a 9,5 pessetes en aquests moments, és clar que ens estem trobant amb una energia totalment competitiva.
Jo crec que açò posa de manifest el que està passant al País Valencià, on en aquests moments hi ha més de cent projectes, almenys diuen els mitjans de comunicació, en procés de debat, en procés de declaració d'impacte ambiental, etcètera, etcètera.

Si parlem en el nostre país, en Espanya concretament, jo crec que hi ha una cosa curiosa a destacar: el pla energètic nacional en els anys 90 tenia concretament una potència instal·lada de 6,6 megavats de potència i parlava que en el 2000 s'havia d'instal·lar 175,2.
Eixes eren les perspectives del PEN.
En el 97, la potència instal·lada era ja de 427 megavats de potència, o siga, tres vegades el que s'havia estimat concretament en el Pla Energètic Nacional.
La qual cosa vol dir ­una altra vegada­ que l'energia eòlica va per damunt de totes les prediccions, està superant tots els projectes que d'alguna manera s'havien fet.

Jo crec que hi ha tres elements a destacar: el cas de la comunitat autònoma de Navarra, el cas d'Aragó, el cas de Tarifa.
En primer lloc, jo voldria destacar en aquest sentit ­i pense que quan en una cosa no s'ha fet res és bo veure els exemples­, jo crec que és important destacar l'exemple de la comunitat autònoma de Navarra, on es genera un empresa de caràcter semipúblic amb un 38% de participació, i on aquesta empresa està plantejant-se ja per al 2010 produir el 45% de tota la energia elèctrica en forma d'energia eòlica.
I ho vull destacar perquè a Navarra el mapa eòlic estatal no parlava que tinguera capacitat eòlica en els seus moments, mentre que al País Valencià el mapa eòlic estatal té.
.
.
­no el del País Valencià­ té dues puntes, concretament en la zona corresponent a la vall de l'Ebre, el Maestrat i en la zona concretament de les Marines on és clar que hi ha una capacitat, en funció dels mapes globals de l'atlas general, una capacitat eòlica.

Per tant, en una zona on no hi havia res, en aquests moments tenim una capacitat importantíssima; en zones del País Valencià on teòricament hi havia possibilitats, fins ara no hi ha absolutament res.

Què és el que està passant en el nostre país?
Jo crec que està clar.
Estan anant les empreses per davant, s'estan realitzant una sèrie de projectes sense saber amb claredat, o almenys de forma pública, si hi ha realment una capacitat eòlica i a una velocitat mitjana del vent que siga rendible i s'estan fent aquests plantejaments sense respectar en principi qualsevol tipus de planejament, per la senzilla raó que no hi ha planejament.

Per tant, senyor conseller, i com que se m'acaba el temps, jo li ho resumiria en una frase: nosaltres som partidaris de l'energia eòlica, però no així com es vol desenvolupar al País Valencià, una energia eòlica sense cap tipus de control.
Em recorda les empreses multinacionals en països subdesenvolupats que operen sense cap tipus de control mediambiental, sense cap tipus de res.

I sí que pensem que.
.
.
i voldríem plantejar una sèrie de propostes.
Primera, fer una cosa que demanàrem que es fera fa tres anys: fer un mapa eòlic del País Valencià.
Que es faça.
I no vull retrotraure determinades declaracions de determinat conseller que en va fer quan li vaig dir que no se n'havia fet.
No està fet el mapa eòlic.
Estan fets estudis d'algunes ubicacions d'alguns aerogeneradors en algunes zones determinades.
I açò no és el mapa eòlic, açò és una cosa molt més concreta.
I no concretem més perquè seria lamentable.
Pense que aquesta és la primera cosa: on saber objectivament, per a qualsevol que estiga interessat, on realment hi ha una disponibilitat d'energia eòlica.

Segona cosa imprescindible, senyor conseller: s'ha de legislar, s'ha de decretar.
En Aragó, en Navarra, hi ha decrets d'ordenació dels recursos eòlics.
Hem de fer un pla d'ordenació dels recursos eòlics, i ha de quedar clar on hi ha zones on es puguen instal·lar aerogeneradors sense limitacions, zones on calguen mesures correctores de caràcter mediambiental i zones que pel seu valor ecològic, paisatgístic, etcètera, no s'hagen d'instal·lar aerogeneradors.
De tot n'hi haurà en el nostre país.
Seria una burrada instal·lar aerogeneradors, però sempre en un parc natural.
Per exemple, a la Font Roja, jo crec que estaríem d'acord.
Hi ha més zones en les quals no es poden instal·lar aerogeneradors i hi hauran d'arribar a un acord en aquest sentit.

Aleshores, nosaltres pensem que aquest pla s'hauria de fer amb consens, consens entre els promotors, consens amb les associacions ecologistes, consens amb les administracions locals també i consens amb determinades entitats cíviques que estan interessades en aquest tema.
Jo pense, per exemple, en els centres excursionistes, que són altament sensibles en determinats elements d'aquest tema.
A nosaltres no ens agradaria que el terreny del País Valencià ­li ho dèiem abans­ fóra un terreny de conquesta per determinades empreses que en les seues comunitats autònomes tenen determinades legislacions molt claretes.

I mire, nosaltres pensem, quan veiem que la Generalitat de vegades amb molt alegria intervé en determinades empreses de caràcter terciari, pensem que amb el *boom* de l'energia eòlica seria important una participació de la Generalitat i de les administracions municipals implicades en una empresa de caràcter mixt.
En aquest sentit, ens sembla exemplar l'exemple de Navarra, i valga la redundància, perquè és el millor camí per a potenciar una energia com l'eòlica, una energia sense les contradiccions que està generant.

I és cert, senyor conseller, que s'estan generant forts problemes, problemes de grups ecologistes, d'ajuntaments, per la manca de planificació.
És urgent planificar una energia que pot ser una energia que d'alguna manera ha d'inaugurar un nou cicle a nivell energètic; en tot el món ho està fent i ho hauria de fer ràpidament en el nostre país.

Nosaltres entenem que el temps en aquests moment passa i no hauria de passar sense prendre mesures ràpides, perquè, si no, les lleis del mercat al final seran les úniques lleis que valdran per a les nostre muntanyes i per a, en definitiva, tots els determinats elements paisatgístics.
I a nosaltres no ens agradaria concretament que hi haguera una carrera entre distintes institucions municipals per a veure qui pot tenir més recursos.
Pensem que eixe no és el millor camí.
Açò s'ha de regular i, en definitiva, s'ha de regular en benefici.
.
.
un benefici mediambiental fonamental que s'ha de fer.

De la mateix manera que un altre dia parlarem d'una altra energia, que també hauríem de fer alguna cosa, que el sol a més de servir per al turisme, també, encara que semble mentida, serveix per calfar aigua, per produir energia elèctrica, i altres països ho estan desenvolupant seriosament.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó, he de dir-li que compartisc molt el discurs que ha fet i els plantejament que ha fet en un tema com este el de l'energia eòlica.
És veritat que Esquerra Particular, i particularment vosté, la passada legislatura va tindre iniciatives que es referien a l'energia eòlica.

I he de puntualitzar també que eixes informacions de retallar el pla d'energies renovables és clar no han eixit del govern valencià.
És més, ens estem plantejant reconsiderar eixe pla, però per a ampliar eixe pla, no per a retallar-lo sinó tot el contrari, perquè entenem que el futur passa per ahí.
El futur de la Comunitat Valenciana pel que fa a energia passa per reconsiderar el pla d'energies renovables i ampliar eixe pla no exclusivament pel que fa a l'energia eòlica, sinó també en les altres energies ­la solar tèrmica, la solar fotovoltàica, biomassa­ del pla d'energies renovables.

Fa uns dies vaig exposar davant el ple d'esta cambra les línies principals de la política general que durà endavant al llarg d'estos quatre, d'esta V legislatura, i en particular les actuacions respecte a esta matèria dins d'esta política general energètica global de la Conselleria d'Indústria.

L'energia és un aspecte importantíssim d'esta política industrial.
Per raons obvies, l'energia no pot quedar fora de les accions del govern valencià que promouen la qualitat i la competitivitat del nostre teixit productiu.
Hem d'incrementar l'eficiència energètica de la indústria, i molt en particular, de les xicotetes i mitjanes empreses que pateixen més greument la dependència de les energies convencionals i per a les quals la conversió en energies més netes resulta més costosa.

L'objectiu d'eixa política energètica és avançar pel camí del proveïment autòcton d'energia a la Comunitat Valenciana i, a més a més, aprofundir en l'ús de les fonts alternatives, com són les energies renovables.

Per diversos motius, eixe proveïment és encara molt baix avui, tan respecte de la mitjana de la Unió Europea com d'altres regions espanyoles, per la qual cosa el grau de dependència externa que tenim en estos moments és massa alt.

A més, la concentració excessiva en energies derivades del petroli té una incidència negativa sobre el medi ambient, i això impulsa a les empreses a canviar l'orientació del proveïment d'energies cap a les més netes per tal de reduir l'impacte ambiental de les seues activitats productives a nivells sostenibles.

Precisament per això, vull impulsar la utilització, com li estic comentat, de les energies renovables a les xicotetes empreses, a les Pimes, perquè els requeriments per a la seua aplicació són menors i, en conseqüència, la seua incorporació s'adapta millor en estes.
.
.
amb despeses relativament baixes.

La conselleria s'esforçarà, i eixe és un dels seus objectius, a aconseguir tres qüestions: l'autosuficiència energètica de la Comunitat Valenciana, millorar les infrastructures de subministrament energètic a les zones industrials i també a tota la població, als ciutadans i a les ciutadanes de la Comunitat Valenciana, augmentant l'eficiència de l'ús de l'energia i respectant al màxim el medi ambient i fomentar l'extensió de les fonts alternatives, el que són les energies renovables.

A la Comunitat Valenciana les condicions naturals permeten l'obtenció autòctona ací en esta comunitat dels recursos energètics propis.
S'ha avançat prou per eixe camí, tant amb la introducció de la cogeneració a partir del gas natural com per l'ús de fonts renovables solar o, formes tèrmiques, fotovoltàica i la hidràulica.

Ara volem aprofitar d'una forma important també l'energia dels vents.
En este punt, les actuacions de la conselleria, per mitjà de la Direcció General d'Indústria i Energia i de l'Impiva, fomenten la utilització de les energies renovables a la comunitat a les empreses, a les famílies i als serveis, amb la finalitat de reduir el dèficit del balanç exterior de la comunitat per a aprofundir en el respecte al medi ambient i per a potenciar la diversificació del proveïment energètic.

L'energia eòlica no està desenrotllada a la comunitat, com vosté fa un moment comentava, en comparació amb altres comunitats autònomes, i la potencia instal·lada encara és molt baixa, molt, molt baixa.
Som conscients d'esta realitat.

Per tal de conèixer les possibilitats d'aprofitament dels vents per a obtindre energia eòlica, la conselleria va encomanar l'estudi d'eixe potencial, les conclusions del qual ens adverteixen que hi ha àrees a la comunitat amb potencial suficient per a l'explotació energètica del vents.

I a partir d'ací, es va dibuixar un avanç previ de mapa eòlic de la Comunitat Valenciana que indicava les línies principals on aquell és possibles.
Les conclusions estan recollides en eixe pla d'energies renovables de la comunitat 1998-2010.

L'interés per produir energia elèctrica a partir del vents ha crescut d'una forma molt importants en estos últims dos anys, ja que les iniciatives presentades ja superen les previsions del mencionat pla.

Per tot això, la Conselleria d'Indústria en estos moments està preparant eixe pla eòlic de la Comunitat Valenciana, que jo espere que dins de molt poc temps puguem presentar al Consell.
En ell s'ordenarà l'actuació de l'administració que impulsarà l'activitat del agents interessats perquè es facilite ràpidament eixa obtenció d'energia eòlica a la comunitat.

I jo arreplegue les paraules del senyor Ribó, i crec que a més en la direcció encertada, que deu ser un pla consensuat, un pla que ha de tindre el consens de les administracions públiques que estan implicades, és a dir, els ajuntaments, dels grups ecologistes i dels partits polítics.
I com la nostra tasca està principalment ací, jo crec que el primer que caldrà intentar és aplegar a eixe consens amb els partits polítics, amb els representants polítics del valencians.
I jo em compromet en eixa direcció que eixe pla siga consensuat perquè l'objectiu final, que és complir les línies que he marcat anteriorment, d'autosuficiència energètica, i de potenciar les energies renovables en respecte al medi ambient, es puguen aconseguir.

Per altra banda, el compromís de Kyoto recomana limitar gradualment, com abans el senyor Ribó estava comentant, les emissions dels gasos que provoquen l'efecte hivernacle d'ací al període 2008-2012, situant-les al nivell de l'any 1990.
La Unió Europea accepta el compromís de reduir un 8% eixes emissions, repartint solidàriament eixe valor mitjà en tots els estats membres.
L'energia eòlica és molt convenient, molt convenient per aconseguir esta finalitat per dos motius, perquè la seua producció no contamina, i perquè el seu ús substitueix la producció contaminant i també l'ús d'altres energies convencionals que sí són altament contaminants.

En eixa direcció, la Unió Europea proposa la reducció de les emissions de CO2, i com a instrument per a aconseguir-ho promou l'ampliació de l'ús d'energia eòlica d'aquí a l'any 2010, arribant als 40 geovats de potència instal·lada.
Un objectiu prou ambiciós si es considera l'estat present de la qüestió, però que pot superar-se si la construcció de noves instal·lacions continua al ritme actual.
Els últims cinc anys, en la producció elèctrica obtinguda per energia eòlica s'ha multiplicat per quatre a Europa.
Ella és la que més està creixent i més ràpidament als països de la Unió, i que els governs hem d'afavorir clarament i immediatament.

La llei 54/1997, d'ordenació del sector elèctric, estableix els seus incentius per a tota Espanya, i el Reial Decret 2.
818/1998 fixa el règim econòmic de les condicions en què les distribuïdores adquiriran el fluid suplementari, produït per les centrals eòliques de nova implantació que passen a la xarxa convencional.
Com que la promoció de les energies renovables queda com a competència de les comunitats autònomes, el Consell pot establir i concedir ajudes a la construcció de les plantes de producció i determinar les modalitats en què estes s'hauran de fer.
Per això, la conselleria, que vetla pel correcte aprofitament de recursos energètics autòctons en les millors condicions tècniques, mediambientals i empresarials, està en estos moments preparant eixa normativa important de cara a aconseguir estos objectius que ha mencionat abans.

Encara hui la regulació aplicable és complexa i confusa.
I és així, el registre, els permisos i llicències no ajuden a tramitar àgilment els projectes, i a més, a preservar els interessos de la societat valenciana i especialment del medi ambient.
Per tal de fer-la més racional, senzilla i lleugera, el procediment administratiu que vol establir-se, amb voluntat d'estabilitat per orientar la iniciativa privada en les obres de construcció de les dites centrals eòliques per a producció elèctrica, es guiarà pels següents criteris.

Valorar la idoneïtat de les sol·licituds presentades; vetlar pel marc de la competència; garantir els interessos socials i el màxim respecte al medi ambient, en este últim sentit la conselleria atendrà ­i és un avanç­ les exigències legals pertinents en la fase de construcció i funcionament de la central, per a què quan finalitze l'activitat energètica es restituiran els terrenys utilitzats a la situació original abans de la intervenció, per a la qual cosa es demanarà una fiança d'acord amb el cost pressupostat en el projecte de parc eòlic a construir.
Tot això demostra que hi ha una voluntat política decisiva per a dur endavant l'aprofitament de l'energia dels vents i que el Govern Valencià està treballant.
.
.
seriosament en este assumpte.

S'estan estudiant els llocs potencials d'emplaçament de les centrals eòliques; estem preparant la normativa que regule i incentive la construcció de parcs i molins; volem que es respecte la competència i que es cuide, i que es cuide, el medi ambient.
Amb esta política de promoció de l'energia eòlica espere que s'aconseguisquen els objectius anunciats, i que la societat valenciana puga viure confiada amb l'ús d'energies netes i autòctones, que reduiran l'impacte ambiental i la dependència de recursos aliens.
Eixe és el nostre compromís, i jo espere que en molts poquets dies podem estar en condicions de parlar en els grups polítics de la cambra, per a intentar arribar a eixe consens entorn a eixe Pla eòlic que el Govern Valencià està molt interessat en dur endavant.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bé, algunes idees que volia comentar-li.
En primer lloc, un poquiu la sensació del que li deia abans, si no arribem tard, arribem.
.
.
tenim molta pressa.
O siga, hi ha ajuntaments que tenen ja convenis signats, i el garantir un plantejament mediambiental correcte, o fins i tot un equilibri de mercat adequat, jo no sé si arribem a temps en molts llocs, però crec que és urgent.

Mire, a alguns ens agraden les muntanyes, i no ens va agradar, per exemple, que totes les muntanyes significatives del nostre país, i d'altres països, estiguen plenes d'antenes de freqüència modulada de televisió, de repetidors, etcètera.
No ens agradaria per exemple ara veure absolutament totes les muntanyes significades plenes de molinets, anem a dir-li per una vegada, quan es diu de forma un poquiu pejorativa.
Per tant, és urgent deixar clar allà on es poden posar, allà on no es poden posar, on s'ha de tindre elements de cura o de protegir el medi ambient.

Alguna idea que li voldria ressaltar.
Mire vosté, a nosaltres ens preocupa el tema del Pla d'energies renovables a nivell estatal.
Si açò canvia, automàticament tots aquests programes poden desaparéixer del mapa d'una manera molt ràpida, perquè la seua rendibilitat pot saltar pels aires.
Per tant, ens alegraria que no canvie, ens alegraria que no canvie.
Nosaltres no som dels que pensem que és un paràmetre fonamental mantenir els preus de l'energia baixos, perquè açò no afavoreix precisament el rendiment energètic, no som dels que pensem.
I per tant quan es parla de l'IPC, potser s'hauria d'afrontar abans en altres sectors, i que no perjudique concretament aquest tipus de projectes.

Insistir en una idea que vosté l'ha mencionada però que ens preocupa.
Mire, s'ha de millorar clarament l'accessibilitat dels xicotets i dels mitjans productors a la xarxa elèctrica.
Perquè en aquests moments és una carrera d'obstacles que, per exemple, en el cas de la producció d'energia solar fotovoltaica, que jo sàpiga cap xicotet productor, tret d'una empresa multinacional que utilitze, una empresa multinacional del petroli, ha aconseguit superar en este país.
No tenim ni una sola excepció.
Per tant, eixe element és fonamental.
És molt important, no només el gran parc eòlic, sinó també la possibilitat de, fins i tot, tindre una teulada, per exemple, en pannells fotovoltaics com es fa al Japó, i a altres països ja en aquests moments, i pot ser un element de futur.

Jo no vaig a parlar de cogeneració, note i salude un canvi d'actitud, i que no hi ha el continu enfrontament, potser perquè vosté és de les comarques del nord, que hi havia en la passada legislatura entre la conselleria d'Indústria i la cogeneració.
Perquè era un continu enfrontament, i, és clar, no era massa positiu per a la producció d'energia d'alguna manera, d'energies alternatives.
Però sí que voldria ressaltar un concepte que ens preocupa.
Vosté parla d'autosuficiència.
Este concepte a nosaltres ens preocupa.
Clar, quan parla d'autosuficiència, som autosuficients en energia elèctrica.
Tenim a Cofrents una màquina.
.
.
estupenda.
Mire, no.
No.
No estem d'acord, eh?

Nosaltres estem d'acord en un concepte d'autosuficiència en energies alternatives, com per exemple està planificat, i li reitere ­i no governem nosaltres­, com està planificat a Navarra per al 2010.
Eixa sí, eixa, una autosuficiència en energies alternatives, en plantes en minicentrals, en plantes de biomassa, per exemple, quan es cremen tantes restes de palla d'arròs, doncs a Navarra estan plantejant-se una planta de biomassa per a palla de cereals.
Per posar un exemple, per si serveix només.
En aquests moments s'està posant, s'estan fent els plànols i s'està començant la seua construcció.
A què nivell nosaltres podem parlar d'autosuficiència?
No ens val l'autosuficiència nuclear, perquè el terme "autosuficiència" acostuma a parlar-se en aquests termes.
I en un futur podrem parlar d'autosuficiència per exemple en una central de cicle combinat, concretament en gas natural, com s'està plantejant a Castelló en les dues tèrmiques, que millor serien que la nuclear, però que en definitiva per a nosaltres no és una solució.

Voldríem insistir en una idea que no hem comentat abans i que ens sembla important reiterar.
L'energia eòlica per cada quilovat/hora que produeix consumeix molta més mà d'obra, sent més rendible, consumeix molta més mà d'obra, 5,4 vegades més que la nuclear, i 5 vegades més que la tèrmica.
I pensem que este és un paràmetre a tenir en compte d'una manera clara, concretament a l'hora de plantejar els avantatges de l'energia eòlica.
I li reiteraria que també en aquests moments hi ha una demanda mundial, molt important quant a la producció d'aerogeneradors.
I hi ha empreses.
.
.
per exemple, li'n posaria una que l'altre dia es va discutir en el parlament estatal, que podrien reciclar-se a la producció d'elements d'aerogeneradors, per exemple, Manises-Diesel, en determinats elements que tenen problemes en aquests moments.

Hi ha empreses que es podrien enfocar en aquesta direcció, i que per desgràcia, la manca de planificació i la manca de prendre's seriosament l'energia eòlica fins ara, del Govern Valencià, doncs està impedint que es puguen utilitzar milers de llocs de treball, com s'està utilitzant en determinats llocs de Dinamarca, de Califòrnia, de l'estat espanyol, d'algunes comunitats autònomes.

Per tant, senyor conseller, compte amb nosaltres per a la potenciació d'aquest tipus d'energia, compte amb nosaltres per potenciar-lo d'una forma planificada.
Pensem que el Govern Valencià hauria d'impulsar algun tipus d'empresa mixta en aquest sentit, perquè pensem que és una energia que va a créixer.
Però a la vegada, pensem que és imprescindible fer-ho d'una forma respectuosa amb el medi ambient.
I es pot fer.
Hi ha experiències per a fer-ho, i l'única cosa que fa falta és posar-se seriosament a treballar en aquesta direcció.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, agrair-li el to de la intervenció.
I dir-li que no arribem tard, no arribem tard, perquè ja s'està treballant abans, i ara, diguem que en més èmfasi.
Jo crec que arribem a temps, i a més, sí que compartisc en vosté que és urgent.
I per això jo ja li he comentat abans, abans de la intervenció i en la pròpia intervenció, que la conselleria està treballant molt intensament en traure dins d'uns dies, eixe primer document de Pla eòlic, que podria servir perfectament per a comentar en els grups de la cambra, el que s'ha de.
.
.
o la idea que té el Govern Valencià, que va molt en el mateix sentit que el senyor Ribó ha comentat ací en esta trona.

Quan nosaltres parlem d'autosuficiència energètica, evidentment no estic parlant de l'autosuficiència que podria ser la utilització de la nuclear.
No estic parlant d'això.
Estic parlant de l'autosuficiència que ens done el cicle combinat que fa que s'està construint a Castelló, i estic parlant, evidentment, de les energies renovables.
Eixa és l'autosuficiència que crec que li convé a la Comunitat Valenciana, i que li convé al futur dels valencians i les valencianes.
Ja dic, no estic parlant d'incloure ací l'energia nuclear, en absolut.

Bé, crec que el tema que ens ocupa és molt important, i prova de què és molt important també, i concretament l'energia eòlica, i vosté sap perfectament que s'està, s'ha celebrat la Quinta Conferència sobre el Canvi Climàtic a Bonn, i que precisament ací s'ha fet referència a la quantitat de llocs de treball que es poden generar en el futur pel desenrotllament d'este tipus d'energia.
En el món s'està, s'ha xifrat que en estos anys es poden generar 1.
700.
000 llocs de treball per l'energia eòlica.
I això, doncs, bo, ací a la Comunitat Valenciana ­ja no dic a Espanya, però a la Comunitat Valenciana, que és la nostra responsabilitat­ també és un tema molt interessant.

És a dir, l'energia eòlica i la inversió en parcs de vent poden suposar en un futur immediat, una gran quantitat de llocs de treball.
I per tant, això, des del punt de vista social, també per a nosaltres és fonamental.
El principal objectiu del Govern Valencià és la generació d'ocupació, la generació de llocs de treball, i per tant, si a més dels avantatges que té el promoure, el facilitar la implantació de l'energia eòlica, ve acompanyada per una generació de llocs de treball, millor que millor.

Bé, jo agrair també al senyor Ribó el que podem comptar en Esquerra Unida per a treballar en este sentit que ha comentat.
I, d'alguna manera, recalcar o repetir els objectius que tenim en este sentit d'aconseguir, des del punt de vista que ha comentat, l'autosuficiència energètica de la nostra comunitat; de millorar en estos quatre anys eixes infrastructures energètiques especialment i especialment respectant el medi ambient, i el foment de les energies renovables, especialment també l'energia eòlica, sense perdre el punt de vista de les altres energies on esta comunitat té unes condicions molt favorables per a desenvolupar-les, que són, com vosté sap perfectament, l'energia solar, tant tèrmica com fotovoltàica, i la biomassa.
Ja hi ha experiències ací a la Comunitat Valenciana d'estes iniciatives importants i l'Impiva està treballant des de fa temps en estes qüestions.

I una cosa que podríem plantejar-nos, però que jo crec que cal començar per donar a llum el pla eòlic, seria la possibilitat que eixa empresa desenvolupara energia eòlica a la Comunitat Valenciana.
El tipus d'empresa, mixta, com està a Navarra, a Galícia també tenen una empresa que es dedica a este tipus de qüestions, a Castilla i Lleó també tenen una empresa que es dedica a este tipus de qüestions.
.
.
Jo crec que el primer que ha de fer és donar a llum eixe pla eòlic, i, si pot ser des del consens, millor que millor, i el consens entre els grups polítics, les administracions públiques locals, els ajuntaments que tenen molt a dir en açò, els grups ecologistes.
.
.
, entre tots, entre tots.

Jo el que diria en estos moments, en els quals la conselleria està treballant molt intensament per tal d'aconseguir en molt poc de temps tindre eixe pla, és tranquil·litat i demanar a la societat valenciana i, especialment, a la gent que té responsabilitats en les administracions públiques, en els ajuntaments, en grups ecologistes i en partits polítics, uns dies de confiança per intentar aconseguir eixe consens de cara al futur; tranquil·litat perquè jo estic absolutament convençut que si som capaços d'ordenar tota esta qüestió, tots eixirem guanyant i molt, tots.
I crec que el repte és important i ací està el meu oferiment de, en uns dies parlar amb els grups polítics per tal de vore si hi ha possibilitat de consensuar eixe pla eòlic de la Comunitat Valenciana que ens garantisca eixe futur que jo crec que tots desitgem.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió que es reanudarà demà a les 10 del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores)*