Agricultura%315867.03.16%20macro.html





Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca realitzada el dia 16 de març de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix el diputat senyor Emigdio Tormo Moratalla.
Reunió número 6/I.

El senyor president:

Damos comienzo a la comisión de agricultura y vamos a proceder a pasar lista.

Señora secretaria, cuando usted quiera.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gracias, señora secretaria.

Bien, pasamos al punto primero del orden del día: aprobación, en su caso, del acta de la reunión anterior, que consideramos aprobada si sus señorías lo estiman oportuno.
A ver, señores.
Señor Navarro, ¿consideramos aprobada el acta?

El senyor Navarro Caballero:

Sí, señoría

El senyor president:

Estupendo.
Bien, como hay acuerdo entre todos los portavoces de los grupos representados en la comisión sobre alterar el orden del día, para que comparezca el señor presidente del Comité de Agricultura Ecológica de la Comunidad Valenciana, a propuesta del grupo Compromís, ¿pasamos a alterar el orden del día si estamos todos de acuerdo?

Pasaría del punto 8 al punto número 2.
Entiendo que no hay ningún problema.

La senyora lletrada:

Por asentimiento.

El senyor president:

Por asentimiento, tal y como dice la señora letrada (rialles), pues si quiere el señor presidente del Comité de Agricultura Ecológica…, ¿dónde está?

La senyora letrada:

Ahora lo van a llamar, ahora lo van a llamar y enseguida… (S'interromp la gravació)

Compareixença del president del Comité d'Agricultura Ecològica de la Comunitat Valenciana, senyor José Antonio Rico, per a explicar les funcions d'este organisme respecte a la defensa de la producció ecològica, la situació del sector i les possibles mesures per al seu foment a la Comunitat Valenciana, aprovada per esta comissió (RE número 11.
936)

El senyor president:

Por favor, si es tan amable… (Veus)

Bien, pues, tiene la palabra el compareciente, señor presidente del Comité de Agricultura Ecológica, por el tiempo ilimitado que estime oportuno.
(S'interromp la gravació)

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

(Inoïble) … mai hem tingut l'oportunitat d'intercanviar impressions, com hui podrem intercanviar impressions, en la jornada de hui, per tant, per a mosatros és un dia molt important i estic molt agraït a tota la comissió per esta invitació.

Bé, en primer lloc, vaig a intentar que en vint minuts puga acabar la ponència, per a no fer-la molt complicada, i vaig a intentar parlar de la situació en què mos encontrem des del punt de vista de l'agricultura ecològica en la Comunitat Valenciana.
Començaré per definir-me: jo sóc José Antonio Rico, sóc productor ecològic des de l'any 1995, és a dir, farà vint anys; sóc de la comarca de l'Alt Vinalopó, sóc productor de raïm de taula i he segut president també del Comité d'Agricultura Ecològica de l'any 2006 al 2010, per la Unió de Llauradors, i en este cas, des de l'any passat també, a proposta de la Unió de Llauradors.
Això seria la primera part.

El segon punt, què és l'agricultura ecològica, quina és la situació i quines són les funcions del Comité d'Agricultura Ecològica respecte a la defensa del sector i a les mesures, i després parlarem un poquet de les conclusions.

El que vos he comentat, pràcticament.
.
.
, bé, l'agricultura ecològica, en principi, naix d'una iniciativa privada, l'aliança de productors-consumidors en la dècada dels anys setanta.
És a dir, hi ha una cosa molt important, que caldria destacar, i és que és un sector que naix del compromís dels consumidors que reclamen qualitat en els aliments i que reclamen una altra forma de produir, i uns grups de productors que pensen que eixa dinàmica d'ús i abús de determinats fitosanitaris no contribuïx a una millor qualitat del producte final i a una millor qualitat de la gestió del territori.
Per tant, és un sector ï­des del meu punt de vista és molt important destacar-ho- que naix de la pròpia societat, d'una part de consumidors que volen aliments i volen seguretat alimentària i d'una part de productors que diuen Â«jo crec que cal fer els productes basats en la qualitat i no tant en la quantitatÂ»; i, per tant, eixa iniciativa privada és la que comença a instal·lar-se en la societat europea, i és després quan la Comissió Europea decidix donar-li ja una reglamentació i un origen.
Actualment, el reglament és un reglament europeu en matèria d'agricultura ecològica i té uns principis, uns objectius i unes normes pròpies que seria important destacar, perquè és la base del desenvolupament d'este sector.

Els objectius: a) assegurar un sistema viable de gestió agrària, que respecte els sistemes i cicles naturals, que contribuïsca a aconseguir un alt grau de biodiversitat, que faça un ús responsable de l'energia i dels recursos naturals, com l'aigua, el sòl, les matèries orgàniques i l'aire, i que complisca rigoroses normes de benestar animal i responga a necessitats de comportament pròpies de cada espècie.

Altre punt -figuren en el reglament, tots-: obtindre productes d'alta qualitat; és molt important recordar que, finalment, el llaurador no fa productes, fa aliments, i han d'alimentar.
I que eixe aliment no supose mai un dubte en la seguretat alimentària, és a dir, no te pots alimentar i que això siga un problema.

I c), obtindre una àmplia varietat d'aliments i d'altres productes agrícoles que responguen a una demanda real, és a dir, que, al final, si fas un producte que no és comercial, tampoc és interessant.

Els principis de la producció ecològica: el disseny i la gestió adequada dels processos biològics basats en sistemes ecològics que utilitzen recursos naturals propis del sistema mitjançant mètodes que utilitzen organismes vius, que desenvolupen conreus i una producció ramadera vinculada al sòl o una aqüicultura que respecte el principi de la protecció sostenible de la pesca; que exclouen l'ús de transgènics, un tema molt delicat; i que estiguen basats en l'avaluació dels riscs i en l'aplicació de mesures cautelars i preventives si procedix.

I, bé, la restricció dels recursos: mitjans externs.
En cas necessari, si no s'apliquen els mètodes i les pràctiques d'adequada gestió se limitarà a medis procedents de la producció ecològica, substàncies naturals o derivades de substàncies naturals, i fertilitzants minerals de baixa solubilitat.
Este és un problema que estem encontrant-nos en la pràctica -i ara entraré en eixos detalls- perquè, bàsicament, -estos principis els podeu vore en el reglament, no vull repassar-los per no perdre el temps- mos encontrem -i ara parlarem d'això- en una circumstància real per al desenvolupament de la producció agrària molt difícil, en alguns casos.

Bé, parlant del Comité d'Agricultura Ecològica de la Comunitat Valenciana -que és l'autoritat a la qual jo represente en estos moments-, és una autoritat de control i certificació de la producció ecològica i està creada per la conselleria d'agricultura en l'any 1994.
És a dir, Europa crea el reglament de producció ecològica, i Europa diu, Â«señores países miembros, tienen ustedes l'obligació d'aplicar el reglament als seus païsosÂ».
I en l'any 1996, se descentralitza, com sabeu, a les comunitats autònomes per part del ministeri, i és cada comunitat autònoma qui decidix com gestiona el control i la certificació de la producció ecològica en la nostra comunitat.

En el cas de la Comunitat Valenciana, se decidix crear un Comité d'Agricultura Ecològica que, a més, és públic, finançat per la conselleria, finançat també pels operadors -s'entén per operador tot aquell que participa en el procés de producció d'un aliment ecològic-.
Per tant, són públics en la Comunitat Valenciana, i astò és competència exclusivament de l'autoritat competent, que és la conselleria d'agricultura.
Som una cooperació de dret públic subjecta a dret privat, és a dir, que tenim independència en la nostra gestió i tenim l'acreditació d'Enac, l'FVO i la Comissió Europea; i amb astò vull destacar que el fet de ser públics implica que no hem d'estar acreditats per Enac, perquè tenim una autoritat competent, que és la conselleria, que és qui mos tutela i qui mos vigila.

Però un dels temes més importants de la producció ecològica és que, al final, és un model productiu econòmic i que, per tant, ha de ser rendible.
El més important és que el producte que finalment faça un productor -o faça una empresa- ecològic ha d'arribar als mercats amb la màxima garantia.
Eixa màxima garantia l'oferix el comité d'agricultura ecològica; primer, perquè és un organisme públic, per tant, ja és una transparència total; i, punt número dos, estem acreditats per Enac -que és una opció que mosatros hem triat-, que és qui determina com se certifica i que té un sistema que certifica que, efectivament, ho fem bé.

Després, estem també auditats en Europa per l'FVO, que és una entitat que és la que s'encarrega en Europa de vetlar per a que totes les normatives que s'apliquen al benestar animal i a la sanitat de les plantes s'apliquen.
És a dir, s'asseguren que les normatives al respecte s'apliquen per les autoritats de control que, efectivament, tenen l'obligació d'aplicar-ho.
Eixa FVO és molt rigorosa, i és molt freqüent que vinguen a auditar-nos, eh?
De fet, fa dos setmanes van estar aquí.
I la Comissió Europea, que totes les ajudes que van destinades al productor ecològic s'asseguren que, efectivament, se corresponga a una realitat, és a dir, que l'entitat del CAECV com a tal, a nivell auditories, a nivell aval, a nivell credibilitat, és una auditoria que delata que és una entitat molt activa.

Actualment tenim vint-i-un treballadors, som propet de dos mil tres-cents operadors -per operadors s'entenen tots aquells que hi participen, ho he comentat-: productors, ramaders, apicultors, empreses que manipulen producte, que envasen, comercialitzadors.
.
.
tots tenen l'obligació, segons la normativa europea, d'estar sotmesos a control.

Aproximadament una superfície de 76.
998, a 31 de desembre -això exactament, hui ha pogut ser modificat- , i internament està gestionat pel Ple de la Bona Gestió, del qual jo sóc president, i que està elegit pels operadors cada quatre anys, quan la conselleria d'agricultura convoca els operadors.

Hi ha un comité de parts, que està seleccionat pel Ple de Bona Gestió, que està compost per tres grups d'interés, que són els operadors, l'administració i els consumidors, i se reunixen com a mínim dos vegades a l'any, per a auditar que el treball que fa el CAECV internament se fa.
I això, com ho fan?
Pues agarren ahí huit o nou expedients a l'atzar i veuen tota la traçabilitat d'eixos productes, i ja hi ha un intercanvi d'impressions per a vore per què s'ha actuat d'una forma o s'ha actuat d'altra, des del punt de vista de l'autoritat de control.

I després tenim el Comité de Certificació, que està compost per tècnics de la conselleria, especialitzats, que són els qui donen la certificació o no als operadors que ho sol·liciten.

I altra funció que tenim és la promoció.
Com que la promoció és un tema que va molt lligat al pressupost, actualment, tota l'energia pràcticament la tenim en el control de certificació, que és el més important, perquè la promoció la podem desenrotllar mosatros o la pot desenvolupar qualsevol entitat o qualsevol organisme, no és competència exclusiva del comité.
I ara volem impulsar també el tema de la promoció, perquè hi ha un corrent al respecte.
I el més important de totes estes dades és que el sector, des que l'any 1994 va nàixer el Comité d'Agricultura Ecològica, no ha deixat de créixer mai.
I ahí teniu l'evolució -en este cas des de l'any 1996 fins ara- de la superfície: a prop de setanta-tres mil hectàrees, que estàvem comentant.
.
.
, els productors també, hi ha hagut una evolució; el 2014 va haver-hi un baixó i altra volta ha repuntat…, no vull entretindre-vos amb dades, perquè eixes dades les podeu vore en qualsevol moment.

I ara anem un poquet amb les característiques del sector de la producció ecològica en la Comunitat Valenciana, que crec que és el més important del dia de hui.

La superfície útil agrària, és a dir, el percentatge, és baix, és a dir, estem en un 4,6% respecte a la convencional; estem en percentatges molt per baix d'altres comunitats autònomes com la murciana, que estan en el 16%, o Andalusia, que estan a propet del 20%; ahí tenim una característica.
Se penalitza l'operador ecològic, de tal forma que difícilment és comprensible que uns operadors que intentem fer les coses ben fetes, aplicant un reglament europeu, hàgem de pagar per a demostrar que estem fent-ho.
Això és una càrrega històrica que el sector ha suportat, que no ha tingut ningun problema perquè, al final, el més important és que podem viure de l'agricultura ecològica i, de fet, pagues per certificar-te perquè, al final, hi ha un consumidor que diu Â«si he de pagar-te un poc més, t'ho pagueÂ».
Però, com a filosofia, com a forma d'entendre les coses, no està bé que un operador que aposte per fer coses ben fetes haja de pagar per a demostrar que està fent-ho bé.

Hi ha un baix consum local, i hi ha una distribució amb dificultats; una característica que té la producció ecològica és que s'ha de consumir com més prop possible d'on s'ha produït.
I, en eixe aspecte, en la Comunitat Valenciana -i no a soles la Comunitat Valenciana: a nivell nacional- també pequem de tenir un baix consum local, però, en favor hem de dir que cada dia estem superant estes xifres i que cada vegada estem batent rècords de consum de producte local ecològic, i açò sempre és una bona notícia perquè, efectivament, ha segut també la societat la que ha demanat eixa aproximació del producte ecològic i eixa realitat.

Hi ha poca formació i informació al productor: quan un aposta per la producció ecològica.
.
.
, els agricultors de per si som orgullosos, eixa és la realitat.
Aleshores, quan un agricultor convencional vol fer agricultura ecològica, el primer que diu és, Â«això és impossible, perquè si se poguera fer, la faria joÂ».
Aleshores, la realitat és que cal molta formació, perquè quan a eixe llaurador li dediques un dia, te visita, parles amb ell i tens un intercanvi d'impressions, reconeix que no sap tant, i reconeix que tot en la vida és superable.
Aleshores, la formació és molt important en matèria d'agricultor, i recuperar eixe pes de l'agricultor que ha fet un producte.
Perquè una de les línies ha estat tornar a recuperar per part dels supermercats és posar-li ja cara a qui ha fet eixe producte, perquè moltes voltes, el consumidor responsable i exigent, què vol?
Saber qui ha fet eixe producte.
Per tant, l'agricultor necessita una formació i és molt important.
I també informació al respecte.

Hi ha escassa investigació agrària en el sector ecològic.
Sempre ha tingut la conselleria una línia en investigació d'agricultura ecològica, però les necessitats que té són molt elevades per a la poca implicació que, fins ara, ha tingut la conselleria d'agricultura.
Ara me passaré al castellà, que també m'abellix.

Hay poca participación del agricultor en la gestión de su finca.
Es decir, una de las características que tiene la agricultura en la Comunidad Valenciana es que somos pequeños productores, y sometidos, en muchos casos, a las cooperativas; y en las cooperativas, los agricultores tenemos poco peso y delegamos siempre toda la gestión en el técnico, y ese técnico actúa en función de sus criterios, en función de sus intereses y en función de los objetivos que ha marcado la junta electoral.
Y tiene poca participación el agricultor en las decisiones de su propia parcela.
Ese es un problema con el que nos estamos encontrando, y es que hay poca participación del agricultor y hay que recuperar esa participación del agricultor para dignificar también el cultivo.

Una apuesta por el monocultivo y no por la diversidad.
Este es un tema ya más bien personal.
Yo pienso que no es conveniente impulsar los monocultivos en las zonas rurales, porque ese monocultivo se ha demostrado, a lo largo de las décadas, que genera nuevas plagas, nuevas enfermedades y nuevas resistencias.
¿Cómo funciona la naturaleza?
Con la diversidad; es decir, un poquito de todo -dentro de las zonas en las que estemos en cada momento- pero apostar por el monocultivo es crear, a la larga, problemas.
Y no hay más que hablar con cualquier agricultura de la Comunidad Valenciana que le diga: Â«Usted, productor de uva de mesa, que lleva treinta años haciendo uva de mesa, ¿cuántas plagas tenía usted aquí hace treinta años y cuántas tiene hoy?
Â» Y todos le dirán: Â«Muchísimas más hoy que hace treinta años.
Â» Ustedes hablan con la alcachofa de Benicarló: serios problemas en el suelo, porque no hay una rotación, es cultivo tras cultivo.

Esto, en la naturaleza, no funciona así.
En la naturaleza tiene que haber una rotación, tiene que haber una diversidad, tiene que haber una gestión acertada.
Cuanto más nos aproximemos a la naturaleza, más fácil va a ser hacer producción ecológica -incluso producción agraria-.
Por lo tanto, la apuesta por el monocultivo pienso que no está bien.

Está la agricultura ecológica más desarrollada en zonas de secano, eso es evidente, porque la transformación de zona de secano a cultivo ecológico es más llevadera.
Hay una ausencia de zonas silvestres en áreas agrícolas.
¿Esto qué quiere decir?
Que cuando hablamos de los monocultivos de antes, si nosotros tenemos sesenta o setenta hectáreas, o cien o ciento cincuenta hectáreas de un monocultivo, y no tenemos un área para la naturaleza, tenemos un vacío que cubrir ahí.
Es decir, ahora mismo, en Europa ya se apuesta, para que se obtengan ayudas en la agricultura ecológica -y en algunas certificaciones europeas ya es así- el productor que quiera certificarse y quiera cobrar ayudas europeas como mínimo tiene que destinar un 7% de su superficie a no cultivo: a plantar plantas autóctonas, tradicionales -adelfas, si hay en la zona, o aromáticas- porque ese 7% te va a permitir mantener en la zona el equilibrio en flora y fauna que te va a ayudar a desarrollar la agricultura con mucho mejores garantías.
Hay ausencia total de esta zona; ni siquiera está contemplada.

Zonas productivas y aguas contaminadas.
Nos encontramos muchas veces que tenemos que desarrollar la agricultura ecológica en suelos contaminados; no hay más que meterse en la Confederación Hidrográfica del Júcar y ver el control residual de las aguas y ver que aparecen insecticidas en muchas aguas de la Comunidad Valenciana con las que estamos regando.
No podemos ejercer el derecho a la producción ecológica en aguas contaminadas.
Y otra cosa peor: un agricultor puede ir a Europa y decir, Â«no me dejan en mi comunidad hacer agricultura ecológica porque están las aguas contaminadasÂ».
Sería un problema para nuestra comunidad, y eso es una realidad.

Y a destacar que es un predominio de la iniciativa familiar, es decir, la agricultura ecológica en la Comunidad Valenciana es una diferenciación, porque la mayoría de los productores aquí somos pequeños productores, y ese carácter familiar que conlleva la producción ecológica la hace muchas veces viable gracias a la certificación y a la diferenciación final.

Riegos y abonados colectivos en comunidades de regantes: verdaderos problemas, porque muchas veces las comunidades de regantes hacen los abonados en común con productos no autorizados por el Parlamento Europeo, y esto condiciona el desarrollo de la producción ecológica, porque no pueden garantizar el agua limpia.

Suelos empobrecidos en materia orgánica: llevamos unos años en que dejamos de aplicar la materia orgánica en el suelo.
El suelo es mucho más que un soporte de la planta.
El suelo es el medio de vida donde se desarrolla la planta y que nos va a permitir hacer productos de calidad, y se están empobreciendo mucho los suelos.

Poca integración productiva vegetal-animal: siempre hemos tenido la ganadería muy vinculada a la agricultura.
Esto se está perdiendo, y hay que destacar en este aspecto que la agroindustria está perdiendo mucha de nuestra identidad en cuanto a la Comunidad Valenciana.
Y después, tenemos una ganadería poco desarrollada y focalizada prácticamente en Castellón, mientras que en el resto de la comunidad no hay una ganadería -en agricultura ecológica-, y ahora tenemos que decir que tenemos el matadero de Mercavalencia disponible, y esto es bastante importante.

Medidas para el desarrollo: promoure el desenvolupament de la producció ecològica.
Eso es una evidencia.
Millorar el coneixement i promoure el consum i la comercialització de productes ecològics.

Impulsar el consum en menjadors públics.
Consideramos que es importante llegar al público y hay una realidad social, y es que a aquello por lo que los políticos apuestan, la sociedad tiene a responder, es decir, que si conseguimos que en los lugares públicos tengamos comida ecológica, habrá un acercamiento real al público, que es lo que necesitamos.
Necesitamos valorar nuestro producto y valorar nuestra producción.

Aplicar el principio del que contamina, paga.
En otros países, los fitosanitarios que contaminan mucho -en función de lo que contaminen- pagan un plus, un euro, euro y pico o dos euros de más, y con esos dos euros se financia al productor ecológico para que no tenga que pagar.
Entonces, sería ideal poder aplicar este principio que, además, creo que también se ajustaría más a la realidad.

Proteger espacios naturales con la producción ecológica.
No tiene sentido tener un parque natural, tener una zona protegida, y que allí no se desarrolle la agricultura ecológica, es que cae por su propio peso, ¿no?
Entonces, yo creo que tenemos que apostar también por esta actividad.

Mejorar la colaboración institucional y la gestión de los recursos del sector, contribuyendo a su vertebración.

Ofertar formación continua a los agricultores.
La formación es imprescindible para cualquier sector productivo, también para el ecológico.
Muchos -o algunos- de los que se dan de alta en la producción ecológica terminan fracasando, un 7% u 8%.
Ese es un lujo que no nos podemos permitir, sencillamente porque le hemos dedicado un dinero, para el control, para la certificación… Al final ellos, por falta de formación, fracasan en ese proyecto.
Por tanto la formación es un paso muy muy importante.

Campañas de información al consumidor.
El consumidor tiene que saber exactamente qué tiene delante.
Y tiene que tener la información muy completa sobre lo que está consumiendo, porque cada vez, el consumidor, a medida que va siendo más conocedor del producto, va siendo más exigente, y se va acercando más al producto ecológico.

Promoure la incorporació de nous agricultors, dignificant la professió.
Es importante que los agricultores tengan presencia y que sean protagonistas, volviendo un poquito a lo que comentaba antes.

Potenciar la cultura de la diversidad agraria.
La agricultura valenciana siempre se ha caracterizado por ser muy particular, y esas particularidades muchas veces han llegado a la sociedad.
Cosas tan sencillas como el almuerzo: el almuerzo es una práctica agraria de toda la vida y eso se ha extendido a cualquier sector, no necesariamente del sector agrario; la siesta, nunca se ha trabajado en horas de máximo sol; el Â«a tornallomÂ», el cambiar las jornadas de trabajo…, es decir, es importante mantener ese espíritu que tenemos; las barracas; el Tribunal de las Aguas; el sistema de riego que tenemos; la diversidad de la huerta…, es decir, tenemos una riqueza en la Comunidad Valenciana que hay que proteger y que no hay que olvidar y que, en muchas ocasiones, la agroindustria la está dejando a un lado.
La agricultura ecológica quiere mantener esto porque forma parte de nuestro patrimonio y es muy importante vivirla, porque conociendo nuestro pasado aprenderemos a manejar el futuro.
Ese tema para mí es importantísimo.

La potencia de la cultura de la diversidad agraria, que acabo de comentar… Ajudes directes a l'agricultor de secà.
A ver, hay una realidad, que hay que bajar y verla, y es que hay dos realidades en la Comunidad Valenciana: agricultura de regadío, que es una agricultura donde se puede vivir del producto y, por lo tanto, aquí, desde mi punto de vista personal, y el de muchísima gente, las ayudas son lo de menos.
De nada te sirve que tengas 300 euros por hectárea si te juegas 14.
000 euros; sin embargo, la agricultura de secano es otro mundo.
La agricultura de secano, y más ahora con el cambio climático, es una zona muy poco productiva, en ningún caso va a ser rentable, y si conseguimos dotar económicamente a esos agricultores de secano de una ayuda económica que les permita, con un poquito que sacan de más porque el producto es ecológico, y con un poquito que le damos de la agricultura ecológica, conseguiremos fijar a ese agricultor en su territorio.
Porque, si no, volveremos otra vez a tener un despoblamiento de las zonas del interior, de secano, donde no se riega -y donde nunca se va a regar- y conseguiremos tener un territorio mantenido, cuidado, con un núcleo de población allí fijada, y eso es importantísimo.
Yo creo que cuando no hay dinero o cuando los recursos son limitados, hay que focalizar.

Yo soy agricultor de regadío, yo vivo de mi producción, y para mí lo menos importante son las ayudas; pero cuando hablas con un agricultor de secano, dice, Â«es que, para mí, eso es importantísimo, porque yo tengo años que no tengo cosecha, porque no llueve, y tener una ayuda me vendría muy bienÂ».
Entonces, yo entiendo que la agricultura de secano tiene que tener una diferenciación, porque el sacrificio al que están sometidos es realmente importantísimo.

Integrar a las comunidades de regantes en la producción: no nos podemos permitir el lujo de que una comunidad de regantes en que haya 150 agricultores haya tres ecológicos y que la comunidad de regantes no les pueda garantizar agua limpia para su producción, porque este agricultor se puede ir a Europa y decir, Â«señores, a mí no me dejan hacer agricultura ecológica en mi comunidadÂ».
Y eso sería un problemón, es decir, tenemos que forzar a que las comunidades de regantes, que muchas veces tienen ayudas económicas, puedan garantizar agua limpia a quien la necesite.

Fomentar el agrocompostaje y la integración de la ganadería.
Importantísimo.
Es decir, toda la vida se ha hecho un compostaje con los residuos, con todos los subproductos que tenemos.
Esto en los últimos años se ha ido despreciando y nos hemos visto con unos suelos muy empobrecidos: hay que recuperar esos suelos, pero también hay que recuperar la gestión de esa materia orgánica, que además tenemos disponible, es diaria y, además, en muchos casos, es de calidad.
Y falta una gestión que puede permitir ese acceso a esos productos.

Y promover la ganadería ecológica también en el resto de provincias, porque lo tenemos muy focalizado en Castellón y la verdad es que es una asignatura pendiente que tenemos.
Y, sobre todo, invertir en investigación sobre producción ecológica, porque esto es imprescindible.

Conclusión: la producción ecológica es una oportunidad única para salvar la agricultura valenciana, que además está cargada de historia y de particularidades, como hemos comentado, Â«i la millor carta de presentació d'un model agrari sostenible i la millor herència que podem deixar als nostres fills i nétsÂ».

Y he puesto lo de Â«independentment del color políticÂ» porque hay dos actos vinculados a la agricultura ecológica muy destacables: uno, la Sociedad Española de Agricultura Ecológica, antes de las elecciones, convocó a todos los partidos políticos de la Comunidad Valenciana que tenían posibilidades de tener representación, y todos coincidieron en que la agricultura ecológica había que apoyarla -es un dato importantísimo-.

Y luego, una propuesta no de ley -que creo que presentó Ciudadanos en las Cortes-, donde también todos coincidisteis en que había que apoyar la producción ecológica y habría que limitar el uso de fitosanitarios, lo cual es una muy buena noticia.
Por lo tanto, está claro que el color político aquí no tiene ninguna importancia.
Lo que sí que tiene importancia es que ahí fuera hay un montón de consumidores que necesitan productos de calidad y un montón de productores que necesitan trabajar mejor, que quieren muchas veces y no pueden o no saben.

Y muchas gracias a todos ustedes por este día tan maravilloso para mí, y para el sector.
(Rialles)

El senyor president:

Gracias, señor Rico, por esta interesantísima exposición.

Decirle que este presidente y -estoy seguro- todas las señorías aquí presentes estamos perfectamente cómodos si se expresa usted tanto en castellano como en valenciano, que es usted perfectamente libre de expresarse en cualquiera de los dos idiomas oficiales.

Si les parece, ahora abrimos un turno de intervenciones.
En primer lugar, la representante de Compromís, por un tiempo de ocho minutos.

Doña Cristina, cuando usted quiera.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidente.

Bueno, José Antonio Rico, buenos días y bienvenido a esta comisión.
Muchas gracias por toda la información que nos ha ofrecido e incluso por la (rient) información que nos trae en forma de revistas también sobre agricultura ecológica.

A ver, mi petición de su comparecencia está motivada, sobre todo, primero por la necesidad -que se ha puesto de manifiesto en esta comisión en varias ocasiones- de escuchar al sector.
Creo que el único objeto que puede tener esta comisión es el de trabajar para mejorar el sector, el sector agrario.
Y para mí, es fundamental que escuchemos al sector, tanto a nivel personal, como incluso que en esta comisión podamos tener las comparecencias de personas como usted, que tienen tanta relación.
Tener hoy a una persona que tiene más de veinte años de experiencia como productor ecológico aquí creo que es una oportunidad que no podemos desaprovechar.

Por otro lado, como usted sabrá, en la conselleria, a primeros de este mismo año, se ha puesto en marcha el primer borrador del plan de producción ecológica, el primer plan de producción ecológica de la Comunidad Valenciana, algo que realmente ha tenido mucha repercusión en los medios pero que, incluso me parece casi mentira que sea una noticia, ¿no?
Es como para asombrarse incluso de que sea noticia, porque realmente creo que vamos ya con años de retraso, y creo que no hay ninguna discusión, como usted terminaba su intervención, en que la producción ecológica debe ser el futuro de la agricultura valenciana.
Entonces, casi me deja perpleja que haya incluso comentarios en contra de eso, ¿no?
O que le susciten comentarios negativos, digamos.

A ver, yo quería plantearle algunas preguntas que estoy segura de que me va a poder responder fácilmente y…

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

Si me las sé, sí.

La senyora Rodríguez Armigen:

(Rient) Sí.
No le vamos a poner nota.

Bueno, una es relacionada con el tema de la producción integrada.
Yo recuerdo, en mi experiencia como técnico, recuerdo que en Andalucía se hizo una campaña muy importante con la producción integrada hace aproximadamente diez o doce años, y en ese momento se impulsó la producción integrada como un paso previo a la producción ecológica, ¿vale?
Sé que ahí estaba muy alejada, porque realmente la producción integrada es simplemente el control de todos los fitosanitarios y de las prácticas de manejo del cultivo, pero a nivel técnico ya supone un paso más -digamos- a la agricultura convencional; primero, porque en el campo, como usted bien decía, hace falta mucha formación e información, y los agricultores de momento son reacios -digamos- a dar ese paso.

Y ya en la producción integrada han dado el paso del asesoramiento técnico, de todo el control -digamos- burocrático, que tiene también la producción integrada.
Y me consta que, en Andalucía, muchos de esos agricultores que hicieron producción integrada hoy en día son productores ecológicos.
Yo le hablo en concreto de un cultivo que conozco bien, que es el algodón, y en el algodón sí se hizo mucho hincapié en esto de la producción integrada, y hoy por hoy, han dado el paso al ecológico.

Me gustaría saber la relación que tiene usted o tiene el organismo que usted preside con la producción integrada -si es que tienen alguna- y si se baraja este tema, el de la producción integrada, como un paso para dar el salto a la producción ecológica.

Otra pregunta sería con respecto a los canales cortos de comercialización.
Hay un interés del sector, sobre todo de pequeños productores y de productores artesanales, a los que les urge que se faciliten y se normalicen los canales cortos de comercialización, ¿no?
Es con la idea de poner en valor la producción local, los productos de cercanía, de confianza y productos artesanales, como decía.
Y parece que hay ciertas críticas -digamos- de este sector; hay ciertas críticas a la certificación del Comité de Agricultura Ecológica, porque, en realidad, se critica el etiquetado.
Hay veces que hay confusión con el etiquetado, porque un producto etiquetado del CAECV -del Comité de Agricultura Ecológica de la Comunidad Valenciana-, puede que no esté producido en la Comunidad Valenciana.
O sea, esto se da, vamos.

Y, entonces, es algo que se critica por parte de este sector, que digamos que lo que quiere potenciar es el producto de cercanía y tal.
Entiendo que estas dos partes del sector tienen que convivir, claro.
Pero, ¿se está barajando la posibilidad por parte del CAECV de incorporar algún tipo de etiquetado que valorice, digamos, la producción local o la producción de cercanía?

Otra pregunta que quería hacerle es sobre el tema de transgénicos, cultivos transgénicos.
Supongo que sabe que, por parte de la Unión Europea, se ha abierto la posibilidad, digamos, de que la región que así lo considere se declare libre de cultivos transgénicos.
A ver, esto incluso se ha hecho en algunas regiones en España.
Creo que la superficie de cultivos transgénicos en la Comunidad Valenciana es escasa.
No sabemos exactamente…, -yo he hecho personalmente una pregunta a la conselleria.
Todavía no me la han respondido, pero sospecho que concretamente no se sabe cuál es la superficie-.
Y quería saber si hay incompatibilidades con la producción ecológica, si usted las conoce, y qué incompatibilidades ve con la producción de transgénicos, digamos.

Otra pregunta que quería formularle es sobre el espacio físico del CAECV, del Comité de Agricultura Ecológica.
Por el espacio físico me refiero a las oficinas, porque creo que están situadas en el Centro Tecnológico de Carlet, que aquí también se ha hablado de él -no sé si aquí o en el pleno se ha hablado de él, porque yo incluso he hecho una pregunta a la consellera- y está en una situación bastante lamentable, y me gustaría también que nos comentara un poco cómo ve la situación y qué alternativas ve usted, si es que ve alguna.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra la representante del partido Podemos.
Entiendo será doña Beatriz, por cuatro minutos.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, president.

Gràcies, senyor Rico, per la seua compareixença i la seua presència ací, molt apreciada, en efecte.

És…, el fet que una de les dades que vosté ha aportat, que és el baix nivell de superfície cultivat en ecològic en la Comunitat Valenciana, una comunitat amb una climatologia i un sòl tan propicis per a dur a terme aquest model d'agricultura…, és evident que no ha estat recolzat suficientment en els darrers anys.
I, en general, en l'estat espanyol creiem que hi ha molt poc de compromís per part de les institucions públiques…, de cara al suport i al fer arribar esta forma d'agricultura, que no és més que el retorn cap a pràctiques com les feien els nostres avis, però modernitzades, amb un poc més de coneiximents.

I, en este sentit -jo també vaig a fer-li una sèrie de preguntes- m'agradaria saber quines funcions pensen vostés que l'administració, la conselleria en concret, deuria jugar en els pròxims anys per a promoure no només esta forma de produir, sinó sobretot incentivar el consum.

Una de les qüestions que hem parlat des que estem ací és que si les institucions públiques dependents de La Generalitat crearen…, tot el que és la restauració col·lectiva…, es fera un canvi, una aposta real cap al sector ecològic, hi hauria un augment de la demanda notable, importantíssim, fins al punt de poder fins i tot modelar el nostre paisatge.
En este sentit, com pensa vosté que ha de preparar-se el sector ecològic?
En cas de passar això, és segur que l'oferta actual no és suficient per a afrontar una demanda tan gran com eixa, i no sé si vostés, com a entitat certificadora, estan començant a reflexionar sobre quin paper poden jugar també per ajudar a organitzar el sector.

Per altra banda, ens agradaria saber -vostés són una entitat de certificació i de promoció- en el treball de promoció, quin paper… Si…, fins ara, el consum és baix i el CAECV té… -quants anys hem dit?
(remors)- vint-i-dos…, vint-i-dos anys d'existència potser el CAECV o no tenia les condicions per fer-ho o no ha fet bé la seua feina de promoció també al País Valencià d'esta forma de consum, de la possibilitat de consum de productes ecològics.
Per això m'agradaria saber de quina manera vostés avaluen l'eficàcia del treball del CAECV en tots estos anys, i també a través de les fires, perquè no sé si les fires estan jugant.
.
.
Ens consta que el CAECV està present en les fires internacionals més importants, i m'agradaria saber si han tingut una capacitat de mesurar l'impacte que la seua presència ha tingut en eixes fires, si esta sent útil o no, perquè tal volta caldria replantejar-se eixe treball de promoció.

De cara al futur m'agradaria saber si pensen que una entitat certificadora com el CAECV podria jugar un altre paper, tipus acompanyament o formació dels productors, com ara fan altres entitats també en l'estat espanyol.
Ens consta que en les Illes Balears o en Catalunya van més enllà de la activitat de promoció i certificació: fan també altres tasques.
No sé si és una cosa que vostés podrien contemplar de cara al futur.

Ens preocupa que els joves agricultors que estan incorporant-se ara a la producció ecològica no veuen la certificació convencional, diguem-ne, com una via per a la creació dels seus mercats.
Estan buscant mercats alternatius.
I no ens preocupa això: creiem que és una cosa molt positiva que els consumidors i els productors puguen tindre vies de d'entesa i canals directes, ¿no?
, però la qüestió és…, m'agradaria saber com vostés ho veuen, si hi ha alguna…, coneixen els SPG, etcètera; estic parlant dels sistemes participatius de garantia.

El senyor president:

Señoría, vaya terminando, por favor.

La senyora Gascó Verdier:

Sí, acabe.
I també ens ha arribat, per part de gent, d'operadors del CAECV, que hi ha hagut un augment significatiu de la quota en els últims dos anys, ¿no?
Del 2013 al 2014 crec que va augmentar més d'un vint per cent, i en el 2014-2015 va augmentar una altra volta.
Aleshores, em pregunte: si el augment de la venda no està tan acompanyat com el augment de la paga de la quota, de quina manera es justifica este augment del pagament de la quota?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Estupendo.

Muchísimas gracias, señoría.

Tiene la palabra la representante de Ciudadanos, doña Rosa García.
Cuando usted quiera.
Cuatro minutos.

La senyora García González:

Gracias, señor presidente.

Muchas gracias y bienvenido, señor Rico.

Agradecerle que esté aquí y agradecerle también que se apoye usted, para ilustrarnos, con tecnología, porque lo hace mucho más llevadero y además queda mucho más claro.
Y agradecerle también la última frase: que venga a recordarnos que, muchas veces, es necesario que los trabajos que se llevan a cabo en este espacio de Les Corts deben ser, independientemente del color político, con ese afán de que haya un consenso.

Bueno, comentarle que, en cuanto al tema que nos ocupa, sabemos que la producción ecológica ha sido un sector en auge en los últimos años y que genera entre ciento cincuenta y doscientos millones -tengo entendido- de euros de facturación en nuestra comunidad, que es entre el 3% y el 5% de la producción final agraria.
Aproximadamente un 6% de la superficie agraria valenciana tiene carácter ecológico.
Creo que eso es lo que yo tenía entendido -creo que usted ha indicado incluso un poco menos de ese tanto por ciento-.

Sabemos también que el crecimiento de la agricultura ecológica se está produciendo de manera lenta, pero que es una realidad que sí, que está creciendo, que cada vez son más los productores que optan por este tipo de agricultura, sobre todo la gente joven.
De ahí que entendamos su preocupación -que también es la nuestra- por que haya más información y más formación para que todo ello pueda ir creciendo.
Sabemos que una de las pruebas es la solicitud de subvenciones europeas, que se ha multiplicado por 3,5 entre los años 2014 y 2015.

También tenemos constancia -y es algo que nos interesa mucho- de que la Comunidad Valenciana es una de las comunidades punteras en cuanto a avances en la tecnología.
Ahí tenemos al Instituto de Agroquímica y Tecnología de los Alimentos en Paterna, o la misma UPV, y pensamos que es muy importante dar a conocer y promover el uso de esas tecnologías que puedan favorecer las producciones ecológicas y que aporten mejoras al medioambiente.
Sin embargo, la Comunidad Valenciana, a pesar de ser una de las principales productoras de frutas y verduras en toda España, cuenta solamente -vuelvo a incidir- con ese 6% de superficie de producción agrícola, a mucha distancia de otras regiones, como puedan ser Andalucía o Murcia.
Y sabemos que la conselleria insiste en la importancia de desarrollar esos métodos de cultivo, ya que representan un nicho de mercado que en la actualidad está siendo ocupado por otras autonomías.
Esto nos indica que todavía hay mucho que mejorar en ese aspecto.

Y también quiero introducir un tema que podríamos considerarlo algo espinoso.
Es que hay voces críticas también, como por ejemplo la Asociación Valenciana de Agricultores -AVA, en voz de su presidente, don Cristóbal Aguado- que en numerosas ocasiones ha manifestado su preocupación por el hecho de que la consellera de agricultura, la señora Cebrián, se interese más por este tipo de agricultura minoritaria que por los problemas de la mayoría del sector.
Yo querría que nos dijera su opinión, que es algo que nos preocupa, porque, bueno, me parece que los dos sectores tienen que ir a la par, y a cada uno darle lo que le corresponda.

Nos ha hablado usted de varias medidas para el desarrollo del sector.
Yo le preguntaría: ¿qué medidas se piensan tomar para incentivar la ganadería ecológica, que todavía está muy por detrás de la agricultura?
Porque es un problema de los que usted nos expone, pero, ¿qué piensan ustedes?
Usted nos ha expuesto los problemas.
¿De qué manera se podrían paliar o llevar a cabo?
¿Qué estrategias se están llevando a cabo para aumentar las explotaciones de apicultura ecológica?
¿Se están llevando a cabo medidas de protección de las abejas?
¿Se están llevando acciones para aumentar la demanda interna de productos ecológicos?
Porque me parece que ahora mismo hay bastante más demanda del extranjero que interna.
¿Qué estrategia se está llevando a cabo para promover las nuevas tecnologías aplicables a las producciones ecológicas?
Y después, y a raíz de un comentario suyo, que nos hablaba de auditorías de la FVO, según esas auditorías, ¿qué nos puede contar respecto al sector en nuestra comunidad?
Además…

El senyor president:

Señoría, por favor, vaya acabando.

La senyora García González:

Sí.
Además, se quejaba usted -queja en la que yo estoy de acuerdo- de la poca información y formación que tienen los agricultores, pero para paliar esos problemas, además de la ayuda económica, que es obvio, ¿qué cree usted que se necesita, o qué reivindica en este sentido?

Nada más, muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchísimas gracias, señoría.

Por el Partido Socialista, doña María Sabina.
Tiene usted la palabra cuatro minutos.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, president.

I moltes gràcies, senyor Rico, per estar ací.

Vosté ha dit que per a vosté és un dia important, per poder expressar davant de nosaltres, ací en Les Corts, tot el que s'està fent per la agricultura ecològica.
I per a mi també ha segut molt important, perquè la seva exposició a mi m'ha ensenyat moltíssim.

Una cosa que sí que em preocupa és l'extensió -el que ha explicat-, la poca extensió en agricultura ecològica al País Valencià.
I crec que això va lligat també al fet que hem de tindre un canvi del model productiu, perquè, tal i com totes i tots sabem, el nostre sector agrari s'enfronta a nous reptes de futur pel model productiu predominant actual, que posa en perill la seva base natural de producció: l'erosió del sòl, la contaminació, la pèrdua de la biodiversitat -que també ha esmentat vosté, que és molt important que dintre de l'agricultura ecològica se recupera la biodiversitat- i el canvi climàtic són problemes amb què els agricultors es troben dia a dia.
Per això, des de les principals associacions s'alerta que s'ha de canviar l'actual model productiu per un altre model més sostenible, eficient i respectuós amb l'entorn.

I l'agricultura ecològica es això; és un model productiu que aporta solucions tècniques que, entre altres, disminuïxen la contaminació mediambiental, l'afecció per plagues i malalties, i a més a més, augmenta la fertilitat del sòl i beneficia la salut de les persones -també és molt important-.
Per això és tan important, des de l'administració, posar recursos i impulsar un nou model productiu d'aliments, que no sols és una qüestió de mercat sinó a l'impuls de noves tecnologies sostenibles en els cultius i en la nostra terra.

Són important les noves polítiques del Consell.
Jo crec que -com ja ha dit la companya- el primer pla valencià de producció ecològica és un pas important per a l'agricultura ecològica al País Valencià.
Però cal sumar, sempre cal sumar.
Per això també és important la coordinació entre els agents afectats, els organismes, els professionals agraris, consumidors i forces polítiques -siguen del color que siguen-, per a impulsar, recolzar, dinamitzar i posar en alça l'agricultura ecològica, també pensant en les generacions futures, perquè nosaltres hem de deixar una terra millor per al nostre futur, per a la gent del futur.
I les mesures que vosté ha explicat jo crec que són un gran pas per a ficar en alça l'agricultura ecològica al País Valencià.

I, tal com assenyalen diferents professionals, l'alimentació ecològica oferix nombrosos beneficis per a la salut i també ambientals, però encara falta continuar treballant perquè aquestos beneficis siguen entesos per totes i tots com a un bé comú, un bé comú tant per a les persones com per al nostre territori.
Per això els animem a que continuen treballant conjuntament perquè aconseguim un nou model econòmic que contribuirà a la protecció del medi ambient i a una millor qualitat de vida de totes i tots: de nosaltres i dels que vindran darrere.

I moltes gràcies.
De veres, moltes gràcies per la seua exposició.

El senyor president:

Gracias, señoría.

Por el Partido Popular, don José Ramón hará uso de la palabra.
Cuatro minutos.
Cuando usted quiera.

El senyor Calpe Saera:

Sí.
Moltes gràcies, senyor president.
I moltes gràcies, senyor Rico, per la seua exposició.

A mi, com me toca parlar l'últim, tinc l'avantatge de poder eludir moltes preguntes que han fet les portaveus que m'han precedit i que també m'interesaven.

En qualsevol cas, vosté ens ha explicat què era el comité, d'una banda, i després ha fet una magnífica defensa -diria jo- de l'agricultura ecològica.
De les dos qüestions vullguera tractar.

Quant al comité, vosté mos ha explicat el número de operadors que tenien, com funciona, que és una corporació de dret públic…, però mos ha dit, per exemple, que ara estava en la presidència del comité en representació de la Unió de Llauradors.
Vullguera saber una miqueta eixe funcionament: tots els operadors són electors o són aquells que han obtingut la certificació?
Les organitzacions agràries tenen alguna intervenció dins de tota la gestió del comité?
I també sobre les funcions del comité, sobretot sobre la funció de certificació.

Malauradament, probablement les companyes que m'han precedit en l'ús de la paraula tenien raó al dir que és una novetat que vosté estiga ací.
Jo crec que tots érem poc coneixedors d'este món.
I, en concret sobre la certificació, jo li voldria preguntar: la certificació és un requisit inicial per a incorporar-se als productors d'agricultura ecològica?
M'imagine que sí.
Eixa certificació s'ha de renovar temporalment?
I, sobretot, és una certificació àgil, que se pot aconseguir en poc de temps?
El llaurador que decidix passar al sector ecològic obté la certificació amb facilitat?
És costosa econòmicament o no?

I ja les reflexions que vosté ha fet sobre l'agricultura ecològica…, però jo crec que n'hi ha una en principi -la companya de Ciutadans s'hi ha referit també, i la queixa de l'Associació Valenciana d'Agricultors o d'altres associacions és palesa, la coneixem tots-: vosté ha parlat del 4,6% de la superfície.
Indubtablement és una superfície molt molt minoritària i tenim una superfície, per tant, absolutament majoritària que està en -no sé com ho hauríem de dir, Â«agricultura convencional, no ecològicaÂ».
.
.
?
No sé com l'hauríem de denominar-.
Però jo crec que vostés estan de sort, perquè actualment, doncs sí, el Consell pareix que està apostant clarament i tot el seu discurs va per l'agricultura ecològica.
I és lògic també que qui no està en eixe món encara a la millor inclús se senta una miqueta abandonat.
No volguérem baix cap concepte tindre un conflicte entre els dos tipus d'agricultura -estic segur que vosté tampoc- però, per una altra banda, també pareix clar -vosté ho ha reconegut i difícilment ho reconeixerien des de l'altre costat- que vostés sobreviuen, vostés tenen una rendibilitat i a vostés els va prou bé.

A partir d'ahí, efectivament l'estratègia de futur no sé quina seria.
Passar tots a l'ecològica?
No pareix pensable en un futur, no ja immediat, sinó a mitjà termini o a més llarg termini, perquè -hem dit- és molt minoritària, però, per una altra banda, som una comunitat autònoma que té un potencial agrícola important, encara que en molts casos actualment d'escassa rendibilitat, i que naturalment, per molt que defengam mercats de proximitat i el mercat autòcton, tenim una vocació exportadora, hem de traure productes a altres llocs i hem de ser realistes en açò -també se pot exportar i vostés ho estan demostrant amb la presència en fires de productes ecològics; això està clar- però, vull dir que tampoc podem estar plantejant-mos que la solució a tot vaja a ser l'agricultura ecològica.

Però, en qualsevol cas, si volem fomentar-la, volem incorporar gent ahí…, jo li faria ara una pregunta: acaba de publicar-se la convocatòria d'ajudes per als joves agricultors, la considera vosté (remors) satisfactòria en allò que representa el seu sector?
Creu que amb eixa convocatòria es fa justícia o es dóna oportunitats?
M'agradaria conéixer eixa impressió.

També ha parlat vosté de les comunitats de regants, i a mi n'hi ha una cosa que m'ha preocupat perquè culturalment vinc un poc d'eixe món, i clar, és que considera vosté que el sistema de regadiu que tenim ací a través de les comunitats de regants pot dificultar la implantació dels agricultors ecològics?
És a dir, per exemple, en una comunitat -posem els casos més clars de les comunitats més potents que reguen sobretot una superfície citrícola o majoritàriament citrícola, encara que ara en la Ribera n'hi han des de fa uns anys altres productes, com els caquis, la magrana, etcètera-.
.
.
, ¿estar dins d'eixa estructura agrícola o de regadiu pot ser un problema per a la implantació d'una agricultura ecològica?
, més enllà del que vosté ha referit de la possible contaminació de les aigües o no -que eixa és una altra qüestió que naturalment hem de combatre en qualsevol cas i siga per a una agricultura o per a l'altra-, però m'agradaria que això se tinguera en compte.

I també sobre…

El senyor president:

Vaya terminando, por favor, señoría.

El senyor Calpe Saera:

Sí, una última pregunta, sobre la ramaderia.
És compatible la ramaderia intensiva amb la ramaderia ecològica?

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señoría.

Pues, don José Antonio, tiene usted tiempo para contestarlo, el tiempo que estime usted oportuno.

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

Yo, contento.
(Soroll de papers) Bé, a vore, Cristina, (so d'un telèfon mòbil) se ha presentado hace poco el primer plan de producción ecológica de la Comunidad Valenciana.
Hacía mucha falta.
El gobierno anterior estaba trabajando en ello, pero no se terminó, pero la realidad es que ahora mismo tenemos un plan.
Seguramente, muy mejorable en algunos aspectos, pero es el que tenemos y es el primer paso que tenemos que dar para poder continuar.
El desarrollo de la agricultura ecológica no va ligado a la voluntad del CAECV o a la voluntad, incluso, de una asociación determinada o de un grupo de agricultura determinado.

Es la suma de varios agentes, la coordinación entre ellos e implicar a la sociedad: algo dificilísimo, porque no estamos acostumbrados, como sociedad, a participar normalmente en este tipo de acontecimientos.
Es una aventura nueva, el nuevo plan, a muchos niveles.
¿Qué puede pasar?
No lo sé.
La noticia, que existe un plan.
Luego veremos el desarrollo del mismo.

Producción integrada.
La producción integrada, y es mi opinión personal, está condenada a morir desde que nace.
Es un invento político.
¿Por qué?
¿Qué diferencia tiene la producción integrada de la ecológica?
La producción ecológica nace de un reglamento europeo, donde todos los países la aplican.
La producción integrada nace de unas comunidades autónomas, donde en Europa no se lo acaban de creer, y lo más importante: en las cadenas de supermercados -que son los que venden los productos-, dicen: Â«¿Cómo es posible que en la Comunidad Valenciana esté autorizado este pesticida y en Murcia no (so d'un telèfon mòbil) y en Andalucía sí, pero con otras dosis?
Â» Esto no lo entienden.
En la realidad, eso no se entiende.
¿Qué ocurre?
Que los supermercados dicen, Â«a ver, me da igual que usted tenga producción integrada que no, usted va a tener una producción controlada por mis auditorías, y usted para poder venderme el producto a mí, tendrá que cumplir con mis requisitosÂ», porque no entienden la producción integrada.

¿Alguna vinculación de la producción integrada con la ecológica?
Exactamente ninguna.
Es otro mundo completamente diferente, y ni siquiera nos sirve como puente para llegar a la agricultura ecológica.
El 97% o 98% de los agricultores ecológicos no ha pasado por la integrada.
Simplemente, la única diferencia que tiene la producción integrada respecto a la convencional o la normal es que está sometida a control por una empresa externa y la normal, no; pero realmente, la producción integrada es el primer contacto que tiene un agricultor con el control, con la documentación -todo lo que hace lo tiene que documentar-, pero es la misma agricultura que se está haciendo, solo que está por escrito.
Es la única diferencia que hay y con las limitaciones que marca una producción integrada, que siempre certifican a posteriori.
Es decir, Â«venga usted y certifíqueme lo que ya he hechoÂ»… No, perdona, tendrán que certificarte desde el momento en que te inscribes en adelante y tener un control y un seguimiento que garantice que en todo momento has hecho las cosas como toca.
Por lo tanto, a la producción integrada no le doy más importancia de la que estamos comentando y pienso que va a morir sola.

¿Canales cortos de comercialización?
Yo creo que cualquier forma de vender es interesante, y apostar por los canales cortos de comercialización está muy bien.
En un canal corto de comercialización, ¿qué ocurre?
Que se conoce al productor.
El consumidor sabe quién está produciendo.
Cuando yo conozco al productor, no necesito ningún certificado de nadie.
¿A mí de qué me sirve un certificado si yo sé cómo me haces tú los tomates?
Yo tengo la confianza contigo y no me hace falta un certificado.
El certificado nace cuando se pierde el contacto consumidor-productor.
Alguien tiene que decir que lo que dice este señor que hace, lo hace y lo hace en base a un reglamento, ¿de acuerdo?
Por lo tanto, potenciar los canales cortos de comercialización, imprescindible; pero, efectivamente, hay que vender y el carácter de la Comunidad Valenciana ha sido siempre exportador y no podemos condicionar a que todo se puede consumir aquí, porque aquí tenemos una climatología y una meteorología que permite comer casi de todo (so d'un telèfon mòbil), pero no le podemos negar a un noruego que coma lechugas porque allí no tenga clima.
Es decir, habrá que vender lechugas a ese señor, y habrá que venderle cítricos, y habrá que venderle almendras y lo que necesite, de alguna forma.
Ahí es donde aparece la credibilidad del sistema productivo y garantía de certificación.

¿Qué problema tenemos en los canales cortos cuando hablamos de artesanía?
Pues que, a nivel legislativo, a un señor que quiere hacer confitura de melocotón y quiere hacer mil tarros de confitura de melocotón, le pedimos los mismos requisitos que a una gran empresa.
Eso sí que es un tema político en el que hay que actuar, porque si queremos potenciar la pequeña y la mediana empresa en productos diferenciados, tenemos que facilitarles la actividad, que la burocracia nos les haga tirar para atrás y tener que ir otra vez a la cola del paro cuando tienen una iniciativa.
Es importantísimo que alguien que quiera tener una diferenciación… Al final se trata de diferenciarte en el mercado: si tú puedes ofrecer un zumo de naranja -que aquí en la Comunidad Valenciana no hay ninguna empresa que haga zumo de naranja ecológico, siendo el cítrico el cultivo por excelencia; es que tiene pecado, hablando así con un lenguaje coloquial, que tiene delito el tema-… Es decir, necesitamos, de alguna forma, facilitar a todos aquellos emprendedores, -que en la Comunidad Valenciana van a ser microemprendedores- que inicien esa actividad y que la inicien con el acompañamiento que sea necesario y con una normativa más laxa.
Esto en Francia ocurre.
En Francia los artesanos tienen una categoría diferente que los industriales, y el que hace un queso artesano tiene una normativa (algú tus) a la que hace un queso industrial.
Porque además los grandes problemas nunca vienen del queso artesanal, vienen de los quesos industriales, donde trabajan grandes volúmenes y es muy fácil continuar con los productos.

Etiquetado.
A ver, la función del Comité de Agricultura Ecológica es la aplicación del reglamento europeo, y el reglamento europeo dice claramente que la última empresa que envasa el producto final tiene que ir identificada con su logotipo, ¿de acuerdo?
Eso quiere decir que en nuestro logotipo aparece la Comunidad Valenciana como tal.
Aquí no está, lo he enseñado aquí como envase, pero aquí no está.
¿Eso qué quiere decir en la práctica?
Eso quiere decir en la práctica que, efectivamente, la normativa europea no dice que un producto deje de ser ecológico porque viaje ochocientos quilómetros, o mil, o diez mil; dice que es ecológico porque en su proceso de producción, manipulación y envasado cumple con la normativa europea.
Eso quiere decir que se puede dar la circunstancia de que, efectivamente, en la Comunidad Valenciana se compre naranja de Murcia, se manipule y se envase aquí y salga finalmente, Â«Naranjas envasadas en Chirivella y ecológicasÂ», con el logo de la Comunidad Valenciana y que, efectivamente, sean de Murcia.
Es cierto también que hay un grupo de consumidores que dice: Â«Es que a mí me gustaría comer naranjas ecológicas y que, además, sean valencianas.
Â» El que hecho de que se proponga esto no quiere decir que el Comité de Agricultura Ecológica no lo esté haciendo bien: está aplicando el reglamento europeo.

Ahora bien, ¿podemos legalmente ir un paso más allá e identificar los productos valencianos y diferenciarlos?
Sí.
(So d'un telèfon mòbil) ¿Lo tenemos encima de la mesa?
También.
De hecho, en el último pleno se aprobó modificarlo para que el consumidor pueda entender si el producto que tiene delante es o no es ecológico, porque lo único que dice el reglamento europeo es que el producto es europeo o no europeo.
Es decir, cuando se traen chufas de Sudáfrica y se elabora la chufa, aparece el logotipo de Europa, que es la hojita esta verde, y abajo aparece Â«No-UEÂ», pero claro, es la letra pequeñita, pone Â«No-UEÂ».
Pero claro, está hecho en Alboraya, es chufa, sello de la Comunidad Valenciana de ecológico…, se identifica como un producto ecológico valenciano y no lo es.
(Remors) Pero el CAECV cumple con el reglamento y lo está haciendo bien.

Este tema lo tenemos encima de la mesa porque, efectivamente, sí que hay un sector de la población que nos pide: Â«A ver, no me podéis decir si esta chufa es…Â» (Veus) Pues estamos en ese tema porque sí que consideramos que es importante, sobre todo para ese acercamiento entre productor-consumidor y tenemos la posibilidad de hacerlo y eso lo tenemos encima de la mesa, es un planteamiento que ya se ha hecho y sí que lo vamos a hacer, lo que no sabemos es cómo hacerlo: si hacer un logotipo específico o simplemente quitarle la palabra Â«Comunidad ValencianaÂ» al logotipo, y eso tendría que ir acompañado de una campaña de información, porque si no el consumidor al final tampoco sabría si lo tiene o no lo tiene, pero sí que es importante actuar.

Los transgénicos.
Por naturaleza, incompatibles.
O sea, los transgénicos tienen tres características que los hacen incompatibles con la producción ecológica.
(Algú tus) Primero, que el producto transgénico de por sí es contaminante; quiero decir -y además los ejemplos prácticos me gusta ponerlos encima de la mesa porque es más fácil de comprender-, tenemos un cultivo ecológico aquí de maíz y un cultivo convencional, hay una contaminación cruzada que hace que al final este cultivo ecológico, primera, no se pueda comercializar como ecológico, y segunda, la semilla que genera ya no sea fértil, con lo cual (remors) primero deja de ser ecológico el producto, y segundo, esa contaminación cruzada provoca, a largo plazo, que esa característica que tiene la Comunidad Valenciana de hacer su selección natural de semillas (remors) -de melón, de pimiento, de lo que quieras-, esa semilla, se vaya perdiendo y terminemos después con que tengamos unas semillas que no son fértiles y tengamos que morir a multinacionales para poder seguir plantando mis tomates, mi maíz y mi tal.
Entonces, ese es el segundo problema que tenemos: perder la identidad como productores y como selectores naturales que siempre hemos sido.

Y la última es que, a nivel de salud, se desconocen los efectos de consumir un producto que está manipulado genéticamente con un gen del pescado dentro de un producto que es una verdura.
Es decir, no hay suficiente investigación al respecto y sería un riesgo introducir los transgénicos en un cultivo, porque no hay marcha atrás.
Si decidimos cruzar el río con la barca pinchada, no hay marcha atrás.
Si no llegamos a la otra orilla, allí nos quedamos.
Entonces, conviene asegurarse cuando alguien quiere autorizar ese uso de transgénicos, pues que los riesgos a los que puede llevar no tienen solución.

El tema de la sede.
Estamos en Carlet, en una sede, bueno, pues que -como muchas cosas en la vida- no está bien hecha y tiene muchos problemas de goteras, muchos problemas de productos que no están bien acabados, una gestión integrada para que funcione todo robotizado a la vez, es decir, que o ese local se ocupa al cien por cien o no se amortiza, porque cuando tienes aire acondicionado en una habitación -por poner un ejemplo-, lo tienes que tener en todas y lo tienes que desconectar desde un sistema operativo que tiene el bedel abajo, que como no hay bedel, no está operativo.
Entonces, no funciona, nadie sabe cómo funciona y el edificio necesita una remodelación, una estructuración, una puesta al día, y no está apto para desarrollar la tarea que venimos desarrollando.
Ya lo sabe conselleria, se ha preocupado por el tema, está buscándonos una alternativa (sorolls), porque además necesitamos tener la fibra óptica que nos permita descargar toda esa documentación que generan los inspectores en sus visitas a las plantaciones o a las empresas y, por lo tanto, pues estamos de allí de forma espero que accidental y que dentro de poco tiempo nos den la oportunidad de irnos a otra sede con mejores condiciones.
Ya he terminado contigo, Cristina.
(Remors i rialles)

Beatriu, el recolzament polític.
Bé, no hem tingut mai un recolzament polític específic, eixa és la veritat, és a partir d'ara quan mos encontrem amb esta nova oportunitat.
A pesar de tot, mosatros seguim creixent i seguim fent la nostra faena i bé, no tenim tampoc ningun problema a acceptar qualsevol repte polític que se mos presente.
(La senyora Gascó parla amb el micròfon desconnectat)

Per començar, que tinga un primer pla, que ja està damunt de la taula i en eixe primer pla tot el món té la possibilitat de participar i de desenvolupar qualsevol projecte que siga necessari.
Això, per a començar, allò del pla ja és una bona notícia.

Comentes quines tècniques podem fer per a incentivar el consum.
El consum sempre ha anat lligat, fins ara, pel mateix consumidor, que ha demanat eixe producte ecològic i que ha demanat tindre presència.
El problema de tot astò que estem comentant és que qualsevol activitat que vullgues desenvolupar per a potenciar el consum va acompanyada de diners.

I astò ja ho lligue també amb la següent pregunta que fas tu sobre la promoció del CAECV, l'assistència a fires i eixe tipus de coses i les quotes.
Ningun operador en la Comunitat Valenciana paga al CAECV per promoció.
Paguem per certificació, res més.
Per tant, (so d'un mòbil) no tenim un pressupost de certificació i un de promoció.
En tenim un de certificació i, com mos ix una ajuda pública, l'autoritzem per a promoció.
O, si aconseguim optimitzar i hi ha un romanent de diners disponibles, amb eixe romanent fem alguna campanya de promoció, alguna fira, algun tríptic, alguna xarrada, el que considerem.
Però ningun operador paga per certificar-se.

Mosatros hem focalitzat tota l'energia en la certificació que és el més important: tindre un producte garantit i que tinga un punt de venda òptim.
Per tant, el tema de la promoció, la pot fer la Unió de Llauradors, la pot fer AVA, la pot fer qualsevol partit polític, la pot fer qualsevol associació de consumidors, l'associació espanyola d'agricultura ecològica.
.
.
És a dir, la promoció està en mans de tots i no exclusivament en mans del CAECV.
I en el CAECV no se paga per fer promoció.

La normativa europea clarament diu que l'autoritat de control mai pot assessorar, mosatros no podem assessorar ninguna empresa ni podem assessorar ningun operador.
Tenim l'obligació únicament de garantir que aplique el reglament i aplique la normativa.
L'acompanyament que se fa en altres comunitats no van des del CAECV directament: si tu generes en Andalusia un grup i dius Â«grupo CAECVÂ», tenim àrea de certificació per un lloc i una altra empresa independent perquè pel que fa a la promoció i a l'assessorament pots fer-ho, perquè no té ninguna vinculació, però si esta empresa que tenim annexa no existix, esta no pot assessorar.
No pot ser Â«juez y parteÂ», ha d'auditar.
Mosatros no tenim eixa figura creada, no tenim ninguna entitat bàsicament que puga fer això.

Què fem en el cas del CAECV?
El cas del CAECV té un conveni amb la Societat Espanyola d'Agricultura Ecològica, que tenim també la fortuna que té la seu a Catarroja, que fan la funció d'assessorament, i quan algun productor arriba i vol tindre assessorament, el desviem a la SEAE o el desviem a la mateixa conselleria, que també té tècnics en tema d'assessorament a Carcaixent, en l'IVIA, té una disponibilitat tècnica i humana que mos facilita eixa llavor.

Per tant, què pot fer el CAECV?
El CAECV pot acompanyar eixes entitats que estàs comentant també de participació garantista.
D'alguna forma, és un tema que a Europa està damunt de la taula, però que no està regulat per llei.
El CAECV l'únic que pot fer és aplicar el reglament i les experiències que estan tenint països com Llatinoamèrica al respecte estan funcionant molt bé; però a Europa hi ha una realitat, que és que el reglament europeu no contempla encara eixe sistema de participació.
I per tant, està damunt de la taula, segurament en els pròxims mesos aconseguiran incloure-ho.

Però, què passa per exemple on s'està intentant aplicar este sistema de participació garantista?
Pose exemples pràctics perquè és que és el que més m'encanta: Itàlia.
Vaig a començar -per si hi ha gent que desconeix el tema-, el que estem parlant és de xicotets productors que en una comarca concreta volen organitzar-se, volen aplicar la producció ecològica i a causa de la grandària que tenen, no tenen accés a eixes quotes tan elevades i a eixe control i el que fan és una agrupació i eixa agrupació té una relació directa amb els consumidors i, això, el que es pretén és que estiga avalat per l'autoritat de control.
Eixe és bàsicament l'objectiu.

Què està passant en països com Itàlia, en algunes comarques concretes que tenen unes característiques molt concretes?
Que els llauradors s'organitzen.
Primer, ells s'organitzen.
En eixe grup de llauradors, que estan organitzats, participen els consumidors, que ja saben com funcionen; participen els grups ecologistes (so per interferència d'un mòbil) o participen els grups polítics de la zona de forma coneixedora del sistema i, quan el sistema està ja molt ben desenvolupat, tenen la particularitat que estan sotmesos a control per part de l'autoritat de control que tenen allí.

Quina particularitat té este sistema?
Que si anàrem un a un, haurien de pagar cadascú la seua quota i quan tu li retires la certificació a un, seria a ell a soles.
Però, en el sistema de participació garantista, si un productor ho fa malament, afectaria a tota l'entitat i això seria el problema.
Per tant, per a poder arribar que una autoritat de control considere que eixe sistema de participació està suficientment consolidat, ha de demostrar eixe grup eixa consolidació.
O siga, han de ser capaços els llauradors d'organitzar-se en eixa estructura que he comentat abans; per tant, això és imprescindible que se done i la iniciativa deu caure sempre per part dels interessats.

Tema de quotes.
Jo he entrat fa un any i, efectivament, el tema de les quotes és un tema que preocupa.
Va haver-hi dos pujades de quotes, esta última volíem baixar les quotes, perquè eixe tema és un tema que mos preocupa moltíssim.
És a dir, que al final una mesura que caldria incentivar -no soles la producció, sinó també per al consum- és que la gent no pague per fer producció ecològica.
No sé si puc dir-ho amb altres paraules, no se m'acudixen altres, però la gent no pot pagar per fer coses ben fetes, eixe es el missatge.
Aleshores, si ja mos costa als productors que vinguen a casa a controlar-mos, a les empreses, als restaurants, als punts de venda, si damunt has de pagar, encara te tires més cap arrere.
O siga, un factor clau és no pagar per col·laborar, no pagar per desenvolupar la producció ecològica i el consum, per tant, eixe tema és un tema molt important, i això sí que és un tema estrictament polític.

El CAECV s'ha finançat de la.
.
.
, quan jo estava de president en l'anterior etapa crec que era un 35% aproximadament d'ajudes, i el 675% dels operadors.
Ara estem en un 90/10, o siga, un noranta posen els operadors i un deu per cent, conselleria; però la tendència no sabem quina és, però de moment no tenim altra notícia que eixa.
Al final, hi ha uns gastos que són reals: cal pagar el cotxe, l'inspector, la visita, el temps, tot el que vullgues fer; en qualsevol entitat, cal pagar, no?
I els preus són un preus que estan dins de la mitjana de la resta d'Espanya -no són més cars ni més barats, estan dins de la mitjana-, però la nostra lluita és intentat optimitzar i que l'operador no pague per certificar-se, i ahí és un tema també d'intentar que, políticament, se puga arribar en eixe aspecte a un acord, al compromís de mosatros de poder optimitzar al màxim i el compromís també de l'administració que puga finançar-se el tema.
(Algú parla amb el micròfon desconnectat)

Com diu, perdona?
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) És que jo no estava en aquell moment allí en el.
.
.

El senyor president:

A ver, un momentito, por favor.
Vamos a dejar que termine de exponer y luego, si quieren, abrimos un pequeño turno también para hacer alguna otra cuestión.

Gracias.

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

La quota, en el seu dia, la va fer l'equip anterior i no sé molt bé els criteris que tenien, però el més important és que jo pense que la pujada, qualsevol pujada en este aspecte, és un pas endarrere i no és una bona decisió.
Jo crec que tenim l'obligació internament de sempre, constantment, millorar, per això mosatros reclamem un altre local que puguem tindre fibra òptica, perquè inspectors des de qualsevol punt de la Comunitat Valenciana puguen descarregar tota la informació, que tot se puga gestionar un poquet millor -no serà molt, perquè s'optimitza moltíssim- però qualsevol gest que s'aproxime a optimitzar és una bona decisió.

El tema de l'assistència a fires.
Mosatros assistim a fires internacionals quan som convidats: mos convida la conselleria, mos convida.
.
.
, i mosatros intentem anar perquè les empreses ho demanen.
Som la tercera comunitat espanyola en activitat industrial.
És a dir, que tenim un pes molt important en el tema de l'exportació, i és un tema que hem de mantindre, perquè al final el producte has de vendre'l, i eixa activitat fa que tinguem una riquesa gastronòmica i una diversitat que permet arribar a molts mercats i, per tant, mos hem concentrat -tal vegada massa- en l'exportació i hauríem de fer més política local de promoció.

No tenim pressupost per a promoció -no se paga per promoció, naix de quan hi ha algun tipus d'activitat-, però és cert que sí que assistim a fires i que inclús en la Comunitat Valenciana hi ha moltes xarrades i és un dia a dia que també mos plantegem i ara mateixa damunt de la taula tenim la possibilitat -perquè tenim ahí un romanent econòmic- de contractar una persona per a promoció i està aprovat el procés de selecció -que començarà en uns dies- per a tindre una persona específicament per a promoció, perquè la promoció ara.
.
.
, a vore, en el camp se diu que cal ventar quan fa aire.
Ara fa aire i és un bon moment perquè el CAECV també tinga una persona disponible i puga fer campanyes de promoció locals.

Bé, ja passe a comentar el tema de Ciutadans.
Té raó que la superfície útil agrària continua sent baixeta; té raó també que la història de l'agricultura de la Comunitat Valenciana és una història carregada de significats, carregada de valors, carregada de particularitats, i que eixe patrimoni rural que tenim és importantíssim conéixer-lo i conservar-lo, i l'únic model productiu que està fent-ho, des del meu punt de vista, és la producció ecològica.
I això és un valor que va més allà de produir aliments de qualitat i va més allà d'un respecte per la terra, però és que tenim una realitat també.

És que ara mateixa en l'horta valenciana, no pot existir altra agricultura que no siga l'ecològica perquè els nivells de contaminació que estan donant-se en les aigües i en la terra és tan elevat que no seria sostenible ni l'agricultura convencional en el futur.
Si no canviem ja, possiblement no arribarem a l'altra part del riu, perquè és necessari actuar i actuar amb diligència i amb responsabilitat en eixe aspecte.

Comentaves el tema d'AVA.
Jo he vengut aquí a defendre la producció ecològica, i he comentat, en la primera frase que crec que ha segut després de la del Â«bon diaÂ», ha segut la d'agraïment, és a dir, mai s'ha parlat de l'agricultura ecològica en la Comunitat Valenciana i els operadors sempre hem estat treballant, calladets, cadascun en la seua faena, perquè hi ha un consumidor que està dient, Â«per favor, envia'm el raïm (sorolls) que me fa faltaÂ».
I això, a mosatros, mos ha tirat sempre molt el mercat, no?
I ara que se parla d'agricultura ecològica, també se mos tira en cara eixe tema.
No està bé, no és just.

Jo crec que l'agricultura convencional ha demostrat després de quaranta anys d'ajudes, de subvencions, de tal (sorolls), que és un moment, com a mínim, per a la reflexió, o siga, de cara a ells, no de cara a mosatros.
De cara a ells és un moment per a la reflexió, mosatros continuem fent la nostra marxa al nostre ritme, si ara podem accelerar el ritme, millor, però ha de ser un ritme, com ell comprendria, assumible, perquè si no és un ritme assumible, por haver-hi un problema, no?

I l'agricultura convencional haurà de traslladar-li els problemes a l'administració i l'administració haurà d'atendre'ls, però el que és evident és que al sector ecològic hem de deixar-lo que continue a la seua marxa, que per fi se parla d'agricultura ecològica a molts nivells i eixa és la notícia i jo respecte moltíssim l'agricultura convencional, perquè és la que està donant-nos de menjar a moltíssima gent, però també tinc clar que la tendència és a fer un aliment cada vegada més segur (remors) i tindre una terra cada volta més protegida, més viva i més mimada, i una agricultura d'agricultors i no una agricultura sense agricultors, i una agricultura on tinga un paper importantíssim el llaurador, que ara mateix no el té.

Jo crec que estem un moment en què cal apostar per parlar de l'agricultura ecològica, perquè al final, de tot astò que estem comentant, què s'ha fet a diferència de l'agricultura convencional en l'ecològica en la pràctica?
No s'ha fet res, només que posar un pla damunt de la taula, però no s'han posat ni més diners per als productors ecològics ni per a les empreses.
Jo no he vist això encara, de moment.
He vist que s'està parlant el tema, que per a mi la notícia és que se parle d'agricultura ecològica.
I la resta que intente també comprendre la necessitat que tenim mosatros de poder desenvolupar el nostre projecte.
(So per interferència d'un mòbil)

Bé, mesures per al desenvolupament de la producció ramadera, apicultura, consum local, tecnologies aplicables.
.
.
, són mesures que hem de fer-les entre tots, no podem fer-les només que el CAECV, el CAECV l'únic que.
.
.
, ja té prou faena amb aplicar el reglament, no?
Jo ahí el que espere és que l'administració tinga la capacitat d'arribar al productor.
El més important de tot astò és que hi ha pastors que no saben què és un polític, i no sé, a mi mai m'han preguntat res, jo mai he segut res.
(Rient) És a dir, que el sector està molt atomitzat moltes vegades, tens un pastor aquí, un altre allí, un altre allí, entre ells no se parlen, no se veuen mai, se'n va a esmorzar un dia.
Bé, és un món molt particular i és important anar un dia i reunir-se amb ells i dir Â«bé, quins problemes teniu?
Què voleu?
En què podem ajudar-vos?
Â» Perquè sí que tenen sempre una actitud de col·laborar, però el problema que té un ramat, i ho sap, és que són vint-i-quatre hores, és que cal estar pendent del ramat.
Jo puc deixar la meua vinya dos dies, que no passa res, però un ramat has d'estar vint-i-quatre hores allí pendent d'ell.
Has d'anar allí, a la granja, i xafar la granja, i estar amb els ramaders i preguntar-los Â«què necessiteuÂ», Â«quins problemes teniu i com podem col·laborarÂ», perquè a vegades les coses són tan fàcils com pareixen, però és que cal parlar amb el sector, i per això açò de hui és una bona idea, però jo en el tema de la ramaderia preferiria que parlàreu amb ramaders que són els autèntics protagonistes d'este tema perquè ells tenen molt, molt, molt a dir.
(Veus)

No recorde molt bé la reflexió que fees sobre el tema de les auditories, si l'auditoria externa de l'FVO mos dia alguna cosa al respecte.
L'únic que mos dia és que estem aplicant tots els preceptes, que està tot correcte; la veritat és que no hi ha notícies negatives al respecte.
És a dir, que l'auditoria ha segut favorable les tres voltes que han vengut i, no sé per quina raó els ha pegat molt per la Comunitat Valenciana.
De fet, com a anècdota, he de dir-vos que Europa té una normativa sobre producció ecològica i Estats Units en té una altra diferent.
Importantíssim per a mosatros -per relacions comercials- tindre la possibilitat d'homologar-nos amb ells.
Per què?
Perquè, curiosament, ells són primers productors d'ametla convencional, però primers consumidors d'ametla ecològica nostra.
Ells fan molta ametla convencional, però la venen fora, i quan van a consumir agarren l'ametla de mosatros i la consumixen ells.
I després, en el tema de l'oli i el tema del vi, són clients molt importants, aleshores Europa necessitava homologar eixa acreditació.
Per a homologar-la i poder vendre i fer intercanvi comercial, va designar Estats Units i va designar Europa tres autoritats de control per a visitar i auditar.
Una va ser una txeca; Castella-la Manxa, que era privada; i la Comunitat Valenciana.
I hui ja podem dir que va eixir perfectament eixa auditoria i que estem homologats, hui qualsevol operador d'Europa pot enviar a Estats Units producte i aquells a mosatros sense ningun tipus de problemes.
És a dir, que el tema de l'auditoria és important perquè d'alguna forma és la credibilitat social que tens, no?

I comentaves també el tema de la formació de l'agricultor, imprescindible.
Jo crec que -hui podem comentar anècdotes, perquè les anècdotes ens fan comprendre un poquet el tema però.
.
.
- jo per exemple, quan venc el raïm a Suïssa, va la safata de cinc-cents grams de raïm i van dos etiquetes: una etiqueta que parla del supermercat i tot allò, i una altra que parla del productor.
Llavors te claves en el codi QR o te claves en la pàgina web i saps qui ha fet eixe producte, fotografies de l'explotació, quines característiques té eixa varietat.
.
.
És a dir, els supermercats, -que a vegades se critica molt, però.
.
.
-jo crec que hi ha hagut supermercats que s'han compromés amb els llauradors i el que diuen ells: Â«Jo he de dir al meu consumidor qui ha fet eixe raïm, com l'ha fet, la fotografia d'ell, el que faça falta.
Â» És a dir, que eixa informació és molt important.

Per tant, dignificar l'agricultor en formació, en informació i en protagonisme és una tasca essencial i una tasca que és molt important.
La figura de l'agricultor, que se recupere, que no se perga, que no se sàpia qui ha fet esta creïlla i que siga igual.
No pot ser igual.
Eixa creïlla l'ha feta algú, que a la millor és una persona que està en el col·legi de ta filla i que l'ha fet i que és una llàstima perquè a la millor no pot vendre eixa creïlla perquè la lineal del col·legi està comprant la creïlla dos cèntims més barata d'Israel.
Eixe tipus de cosetes, si no aconseguim identificar-les i dignificar-les, tindrem l'assignatura pendent, al respecte.
(Soroll de papers)

Bé, en la teua ponència, com han sigut tot afalacs, no.
.
.
(Rialles i rient) L'únic que vullc.
.
.

El senyor president:

Eso está bien, eso está bien.

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

Sí, (rient) no, l'únic que vullc agrair-te és que has parlat que efectivament hi ha poca superfície d'agricultura ecològica i és un tema molt important (remors), perquè (algú tus) la Comunitat Valenciana és molt dinàmica i això vol dir que cal actuar en eixe aspecte, cal augmentar la superfície, cal augmentar els productors, cal més compromís i més informació.

Al final, és un sector que ha crescut entre mosatros i tin en compte que mosatros som ara mateixa -crec que som- a propet de mil quatre-cents productors en la Comunitat Valenciana, però estem molt atomitzats, entre mosatros a penes mos coneixem.
O siga, moltes a vegades mos coneixem a través d'organitzacions agràries, a través d'associacions d'agricultura ecològica.
.
.
, a través d'eixes entitats.
I eixe intercanvi d'impressions que mantenim mosatros mos fa créixer a vegades, inclús en l'experimentació, i créixer a nivell comercial i créixer en tot.

El mateix li està passant al consumidor final -el consumidor final, el que se preocupa- diu: Â«I qui té tomates per a vendre-me-les de la varietat Mutxamel, que és una varietat que és molt bona i tal.
Â» Â«Mira, Jesús, d'allà de Llíria té tomates, dóna'm el telèfon.
Â» Eixe tipus de coses ha segut el que sempre ha caracteritzat el sector i ha crescut gràcies a això.
És a dir, que si, sense ningun tipus de mesura seriosa per part de l'administració s'ha pogut créixer, en quant peguem una espentadeta, el sector creixerà a soles.

José Ramón: funcionament intern del CAECV.
Bé, quan el ministeri en l'any 1994 o l'any 1995, pren la decisió -en l'any 1992- de descentralitzar totes les competències diu a cada comunitat autònoma, Â«vosatros heu de crear un sistema de certificació, vosatros sabeu comÂ».
Hi ha tres opcions.
Una, una autoritat de control privat, que complisca amb la 17267, que és la norma que Enac té en Europa.
És a dir, és imprescindible tindre eixa acreditació per a poder certificar com a producció ecològica.
Com he comentat abans, altra opció és la pública, la que tenim aquí.
No cal tindre eixa acreditació perquè tens una autoritat competent que és qui t'audita i qui te vigila.
I altra tercera és la combinació de les dos: en Castella-la Manxa, per exemple, estan les privades certificant i en Aragó combinen les dos opcions, és a dir, tenim el Comité Públic d'Agricultura Ecològica d'Aragó -públic-, i després tenim sis o set empreses que estan acreditades per Enac que, de forma privada, també certifiquen.
Eixa és l'opció.

Internament, quina diferencia hi ha entre unes i altres?
Que, internament, el Comité d'Agricultura Ecològica té un òrgan de gestió que està compost pels operadors, que són cinc agricultors i cinc empreses, una d'elles, importadora.
Cada quatre anys, quan la conselleria convoca, se fan eleccions i entre ells trien el president, vicepresident, secretari i tresorer, i són els qui porten la gestió del Comité d'Agricultura Ecològica.
En què se basa eixa gestió?
Eixa gestió -del comité de cobertura deontològica- és una gestió que ve independent de la certificació.
És a dir, mosatros no podem intervindre mai en la certificació, però sí que tenim una màxima responsable tècnica que mos diu (so per interferència d'un mòbil): Â«A vore, jo per a desenvolupar la certificació enguany i els operadors que tinc, necessite tres cotxes més de lloguer i dos treballadors.
Â» Mosatros hem de vore d'on traiem els diners (so per interferència d'un mòbil), crear eixe procés de selecció i crear tots els mitjans perquè puguen desenvolupar el tema.
Necessitem fibra òptica, no tenim fibra òptica.
Jo cride els de conselleria, a vore si pot donar-nos un local que tinga unes condicions per a poder tindre fibra òptica (so per interferència d'un mòbil) i poder descarregar.
És a dir, mos encarreguem de fixar les quotes, la part de política, de la gestió, de dotar-los de ferramentes per a poder desenrotllar la seua activitat, però sense entrar en conflicte de la certificació, que porta un camí totalment independent on no participem i on està el comité de certificació compost per tècnics de conselleria que són els que certifiquen realment en funció d'uns expedients.
(So per interferència d'un mòbil) Però ahí mosatros no intervenim en res.

En quines altres coses intervenim?
Per exemple, Suïssa.
Hi ha un operador que vol vendre producte a Suïssa i llavors necessita arribar a un acord amb l'autoritat de control d'allí.
(So per interferència d'un mòbil) El treball de mosatros, quin és?
Perquè l'operador no haja de pagar un inspector de Suïssa que vinga aquí a Espanya, pagar-li el bitllet, pagar-li l'estada i que li ixca caríssim, l'acord polític és: a vore, si vos pareix bé, arribem a un acord, mosatros fem la visita a l'operador, apliquem tots els criteris de vosatros, agarrem l'expedient, l'enviem a Suïssa i vosatros des d'allí certifiqueu.
I en lloc d'eixir per mil cinc-cents euros la visita, amb cent cinquanta euros -aprofitant la visita que fem del reglament europeu-, aconseguim fer l'expedient.
És a dir, arribar a acords amb altres autoritats de control per a poder homologar-nos i vendre en eixe país de destí.

La certificació.
La certificació està regulada per Europa i, des del moment que vosté fa una sol·licitud per escrit, a partir d'eixe dia té el compromís de fer agricultura ecològica.
Hi ha un procés que dura quatre anys.
El primer any se considera Â«any zeroÂ», vosté farà agricultura ecològica, però sempre, des del moment que firmes, però vens en el mercat convencional el primer any.
A partir del primer any, entres en la reconversió a l'agricultura ecològica -que ja pots vendre en el mercat ecològic, però identificant el producte com a reconversió- i, si va tot bé, al tercer any ja és ecològic.
És un procés que està ja legislat i està ja definit.

Hi ha excepcions?
Hi ha excepcions.
L'any zero no és una excepció, però la resta sí.
Per exemple, si vosté té una parcel·la que fa vint anys que està abandonada, no s'ha regat i no hi ha ningun problema, pot sol·licitar un avançament d'aval, i en lloc de donar-li l'aval ecològic als quatre anys, li'l poden donar als dos anys, en funció d'una analítica que se farà, que pagarà vosté, i en funció d'un expedient que està obert i que el comité de certificació ha dit: Â«Amb allò que tenim davant, una parcel·la que diu la comunitat de regants que no s'ha regat des de fa trenta anys, que no s'ha llaurat, que no s'ha plantat res, que tal, podria ser ecològica ja perfectament, si l'anàlisi no diu el contrari, se podria fer.
Â» És a dir, és l'excepció que també contempla el reglament.

El requisit de certificació.
És àgil?
Costos?
Bé, mosatros tenim una memòria de compromisos i normalment la certificació és el que hem comentat que tarda, i la primera inspecció pot tardar dos mesos des que vosté fa la sol·licitud i tota la documentació està entregada fins que fan la visita.
Dos mesos.
I després tindrà un certificat d'inscripció que és el que definix quines parcel·les té inscrites, quins cultius i totes les dades, i després un certificat de conformitat que el que està dient és -el certificat de conformitat- quina producció se la pot vendre com ecològica i quina no es pot vendre com ecològica, que son dos certificats que són independents.

I els costos.
Els costos, mínim crec que val cent setanta-cinc euros per hectàrea i any, en funció de la superfície i del cultiu que tinga donat d'alta.
Però, no sé, en el meu cas, jo tinc nou hectàrees, pague dos-cents setanta-cinc euros de quota anual.
No és una xifra important; és més el fet que estic pagant per fer agricultura ecològica, però dos-cents setanta-cinc euros una explotació no suposa diners.
Tanmateix, quan parlem d'empreses ja parlem de més quantitat de diners.
(Remors) En empreses ja parlem de més quantitat de diners i, per tant, en qualsevol cas, una empresa costa molt de certificar, i efectivament cal pagar altres gastos, però que.
.
.
, totes les ajudes que mos han arribat a mosatros d'agricultura ecològica sempre les hem desviat perquè el productor pague com menys, millor (so per interferència d'un mòbil), mai a l'empresa.

També comentava el de la superfície agrària que es baixa i que hi havia, estava també un poquet el fil del que comentava, estava un poc aixina reticent per este tema.
(So d'un mòbil) Jo crec que, en l'òrgan de gestió del Comité d'Agricultura Ecològica tenim quatre llauradors, que són de.
.
.
(so d'un telèfon mòbil), quatre operadors, quatre vocals, que són d'AVA i set que som de la Unió.
És a dir, que AVA també aposta per la producció ecològica, almenys des d'eixa línia (so d'un telèfon mòbil).
Això és una realitat, és a dir, AVA està present en el Comité d'Agricultura Ecològica i (so per interferència d'un mòbil) no entenc molt bé les crítiques, jo crec que més que.
.
.
, jo no vull criticar mai la convencional, però jo vull defendre també la nostra, no?
i estem en eixa línia.
I jo crec que ells han també de defendre allò que és seu, però sense atacar a mosatros: si al final som poquets i bona gent (rialles i rient), no hi ha ningun problema amb mosatros.
Se pot parlar perfectament i som molt sociables, no hi ha ningun problema.
(Remors) Com?

El senyor president:

No abramos un debate.

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

Bé, també ha comentat que no és solució anar a moltes superfícies d'agricultura ecològica.
No és eixe l'objectiu.
L'objectiu és que hi ha una velocitat, que pot ser superior, i que eixa velocitat si, dins del pla, l'acompanyem de consum i de producció, seríem un reflex important d'Espanya perquè ho mereixem i, efectivament, els canvis bruscos no són bons per a ningú.
I, a més, no estem preparats per a tindre canvis bruscos de producció.
És molt important portar una línia i, pas que donem, pas que assentem.

Les ajudes a l'agricultura ecològica recents a través de la primera instal·lació.
Insuficients totalment.
Si no hi ha ninguna referència a la producció ecològica.
.
.
, és a dir, si jo el que esperava és que a l'agricultura ecològica, el productor tinguera una bonificació del cinc per cent, un gest, un gest.
En estos moments, eixe gest no està damunt de la taula, no apareix en eixes ajudes.
A part que la dotació econòmica és més xicoteta, que jo puc entendre-ho també, perquè si no hi ha diners, no hi ha diners, no apareix ningun gest de cara a la producció ecològica.
AVA ha d'entendre que una cosa és el que es parle i altra cosa és la realitat.
No tenim eixa ajuda concreta i espere que en un futur sí que la puguem tindre.

El tema de la comunitat de regants?
És molt senzill, és una realitat.
És a dir, moltes comunitats de regants tenen l'abonat en comú, que és una forma d'optimitzar i que està molt bé com a plantejament, però resulta que quan et poses a regar en comú, si tens dos agricultors que estan en producció ecològica, ells no volen que els arribe eixe abonat perquè no complix la normativa europea.
Per tant, ells volen demanar-li a la comunitat de regants que els garantisquen l'aigua neta ics hores a la setmana, i la comunitat de regants ha de tindre l'obligació de tindre un sistema que ho permeta.
I ahí entra la part política, que poguéreu obligar les comunitats de regants, que tenen a més ajudes moltes vegades, que hagen de satisfer les necessitats del llaurador ecològic que tenen allí inscrit, que quan era un o dos era un problemón.
Ara, com som molts -o uns quants- en les comunitats de regants, eixe problema ja no és tan problema, però continua sent un tema molt delicat i el més important és: o s'utilitza un abonat autoritzat pel reglament europeu, o simplement se garantix al productor que pot regar amb aigua neta ics hores a la setmana, que és el que d'alguna forma busca.
És que en la realitat mos encontrem que això no és fàcil, eh?

I l'últim, si és incompatible la ramaderia intensiva amb l'ecològica.
No te puc respondre amb claredat perquè és un tema tècnic.
Jo he llevat la part tècnica i els matisos no te'ls puc dir.
Normalment, la ramaderia sempre ha d'anar acompanyada d'allò extensiu, però com allò extensiu i allò intensiu està definit i jo eixa definició no me la sé, no li la puc dir.
És un tema tècnic i l'únic compromís que puc tindre és agarrar eixa informació i traslladar-li-la a vosté.

Bé, i gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Rico.

Yo creo que, si están ustedes de acuerdo, podíamos dar por finalizada la comparecencia toda vez que, si no, no avanzamos más en el orden del día.
Agradecer al ponente su asistencia y lo extenso, y además bien fundamentado, de la contestación.
Creo que no se puede esperar más de un ponente y, en fin, despedir al ponente y dar paso al siguiente orden del día, si les parece oportuno.
(Remors) (Algú diu: Â«Muy bien.
Â»)

El senyor president del Comité d'Agricultura Ecològica:

Pues muchas gracias a vosotros.

El senyor president:

Un par de minutos de break.
(Veus i rialles) (Algú diu diu: Â«¿Cómo se llama?
Â») Break.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Si son tan amables, retomamos el pleno.
Nos queda gente todavía fuera.

Proposició no de llei sobre el contracte escrit en les compravendes entre agricultor i comercialitzadors o majoristes, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 7.
909, BOC número 49)

El senyor president:

Bien, sobre el siguiente punto del día: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el contrato escrito en la compraventa entre el agricultor y comercializadores o mayoristas, presentado por el Grupo Parlamentario Socialista con registro de entrada 7909, hay una enmienda transaccional firmada por todos los grupos políticos.

Abrimos un turno de intervención de los grupos.
Está firmada por todos, luego entiendo que no es necesaria la lectura, a no ser que ustedes piensen que hace falta, en cuyo caso la secretaria lo leería, pero si no… (remors), si ya estamos todos de acuerdo, la han firmado y la han leído -porque, si no, no la hubieran firmado-, si quieren abrimos un turno de intervención breve de un par de minutos por cada uno de los grupos y lo aprobamos por asentimiento.
(Veus)

El proponente… (Veus) Dígame.
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) Está firmada por todos.
Un momento, a ver.
Si la ha firmado el proponente, es que la acepta.
(Algú diu: Â«Claro.
Â») Pues entonces… (Algú, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Firmado por todos… ¿el resto del grupo, te refieres?
Â») Firmado por todos los grupos, no he dicho Â«el resto del grupoÂ»; he dicho firmado por todos los grupos, incluido el proponente, luego lo acepta el proponente pero, de todas maneras, como vamos a abrir un turno de palabras, en ese turno de palabras dirá si está de acuerdo o no.
Si les parece oportuno, dos minutos, o cuatro, es igual, cuatro, y pueden decir ustedes lo que estimen oportuno.

Don David Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, presidente.
Efectivamente, aceptamos la enmienda que presenta el Partido Popular porque creo que… (Remors) Sí, aceptamos la propuesta que nos hizo de mejora el Partido Popular porque entendemos que, bueno, añade dos elementos que consideramos que podrían ser interesantes: hacer partícipes a la Federación de Municipios y Provincias -era interesante- y establecer un calendario para que la conselleria diese cuenta de la acción que le reclamamos desde aquí en un plazo de seis meses -creo que era, ¿no?
-, con lo cual pues es lógico que el ejecutivo, pues, dé cuentas de las acciones que realiza.

El espíritu de la propuesta -es verdad que en la expresión de motivos hay una palabra que sobraba, hay un error, pero bueno-, el espíritu de la propuesta era impulsar la aplicación de una ley que tiene su interés, la 12/2013, de la Ley de cadena alimentaria, que establece la obligatoriedad de los contratos por escrito y que entendemos que es positivo porque defiende o garantiza a la parte más débil de la cadena, que es el productor, que es el agricultor de base.

En la medida en que está el contrato por escrito, con sus cláusulas establecidas negro sobre blanco, pues, evidentemente, tienen unas garantías superiores al acuerdo verbal, que es verdad que tiene cierto valor, es verdad que está en nuestra Ley de contratos y de relaciones jurídicas agrarias de la Comunidad Valenciana, pero entendemos que es mejor que aquellas transacciones entre agricultor y comercializador -bien sea futuro- tenga pues un documento.

¿Qué pretendemos?
Pretendemos que la conselleria fomente ese contrato por escrito que hoy no se da y que deja en indefensión al agricultor y que utilice pues eso: las agencias de desarrollo local, la entendimos, porque es una oficina que está en todos los municipios, en la mayoría de ellos, en la federación, en las OCAPA; en fin, en todas aquellas herramientas que la conselleria pueda entender que pueden facilitar, extender un contrato tipo con las cláusulas que establece la ley y que, evidentemente, defiendan de una manera más fehaciente al agricultor frente, bueno, a prácticas abusivas, impagos, morosidad o directamente violación de los acuerdos verbales o de otro tipo, con lo cual yo le agradezco al Partido Popular su aportación y creo que es una iniciativa que defiende al productor, al agricultor, al que está en el terreno frente a las grandes comercializadoras, a los intermediarios, etcétera, etcétera.

Gracias, presidente.

El senyor president:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Parlamentario Podemos, doña Beatriz, perdón, don David.
Cuatro minutos, si es tan amable.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Agraireu la meua brevetat, no vaig a utilitzar segurament ni dos minuts.
Simplement agrair que s'haguera presentat aquesta proposició no de llei, perquè la veritat és que era una llei, -que és nova la llei, era quan es va fer i és una bona llei-, però evidentment estava necessitada de dotar de mecanismes que la pogueren fer efectiva.

De fet, hem vist com aquesta llei no s'estava aplicant i, a més, veiem com enguany continuen denunciant-se els impagaments a gran part dels llauradors, que utilitzen encara la compravenda verbal i que tant coneguem, en el sector cítric sobretot, quan es compra la taronja sobre l'arbre i després no n'hi ha ningun lligam escrit, encara que, bé, la compravenda verbal tenia validesa.

I, bé, nosaltres agraïm que es faça un esforç a incloure més mecanismes perquè eixa llei puga ser efectiva i, sobretot, per donar una garantia jurídica, com deia el company del Grup Socialista, a allò que és l'esclavó més dèbil, que és el productor i, al final, el llaurador, que és el que fa la inversió de temps, d'oci, d'inversió personal i que, al final, és el que més desprotegit està.

Per tant, agraïm que s'haja presentat aquesta proposta que anàvem a recolzar i que considerem que s'ha millorat molt més en la transaccional a què s'ha arribat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señoría.

Por el Grupo Parlamentario de Ciudadanos, doña Rosa.

La senyora García González:

Muchas gracias, señor presidente.

Pues también, como el compañero, seré muy breve.
Creemos que está muy bien presentado, que con el contrato escrito lo que se busca es una mayor seguridad jurídica para los agricultores, por lo que los sindicatos agrarios además también se muestran favorables a este tipo de medida.
Aunque, es cierto, yo pienso -pensamos- que conforme se vaya produciendo el relevo generacional y con la implantación de las nuevas tecnologías, se irá imponiendo el contrato escrito.
Ya sabemos que lo del contrato oral, el apretón de manos, es algo que irá desapareciendo.

Con eso, antiguamente, lo que iba era el honor de uno, en el apretón de manos, y parece que tanto las tradiciones cada vez quedan más obsoletas y lo del honor parece que también (rient), así que nos parece razonable que estemos a favor de este tipo de iniciativas que buscan promover el contrato escrito y no prohibir el contrato oral; y con esta medida, pues vamos a conseguir concienciar a los agricultores que están acostumbrados al tradicional apretón de manos a que, no es que no estemos de acuerdo en este aspecto (remors), sino que tiene algunas desventajas a la hora de posibles percances futuros que se deben conocer, por eso vamos a votar a favor.
(Remors)

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señoría.

Por el Grupo Parlamentario Compromís, cuando usted quiera.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Sí?
(Remors) Sí?

El senyor president:

Sí, adelante, por favor.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en relació amb aquesta proposició no de llei, presentada pel Partit Socialista, i la transaccional, que s'ha assolit amb l'esmena del Partit Popular, considerem que s'avança en el bon camí, que és el de dotar de seguretat jurídica (remors), de reduir la indefensió i la vulnerabilitat a la qual estan sotmesos molts xicotets productors front a comercialitzadors que tenen molta més capacitat a l'hora d'establir les condicions d'adquisició de productes.

El fet de promoure el contracte escrit entre els llauradors i els compradors d'aquestes produccions considerem que és molt important, justetament per reduir eixa vulnerabilitat que ja venia replegada en la Llei 12/2013, però que requerix una aposta clara de difusió i de promoció per part dels poders públics perquè tots els membres de la cadena de producció coneguen i estiguen familiaritzats amb els avantatges i les obligacions que tots tenen respecte a la comercialització.

Em sembla que cal aprofitar, com bé s'especifica en la proposta a la qual votarem a favor -com havia anunciat-, deia que s'aprofita la xarxa (sorolls) tant d'entitats locals, o supralocals com les mancomunitats, com també les agències de desenvolupament local, i la col·laboració amb les entitats i organitzacions de representació agrària, que també tenen un paper de difusió, de vigilància i de seguiment d'este tipus de pràctica per -com dic- promoure-la i que siga una manera normal, estandarditzada, que no genere costos ni problemes per als productors i que reduïsca la seua indefensió davant pràctiques que moltes vegades són abusives i molt lesives, i que afecten la part més dèbil d'eixa cadena alimentària que, a més a més, és la que assumix més riscos a l'hora de produir.

Així mateix, també m'agradaria ressaltar (algú tus) que em sembla molt adient el fet de dirigir-se, d'instar el Consell a dirigir-se a les institucions competents, com, per exemple, principalment, l'Agència d'Informació i Control Alimentària per tal que faça una actuació molt més intensa de seguiment i de sanció dels incompliments dels contractes, endarreriments en pagaments, etcètera.

Per tot això, no vaig a allargar-me més, votarem a favor d'aquesta proposta i continuarem treballant en aquest sentit.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, doña Graciela.

Pues tiene la palabra el Grupo Popular, don Juan de Dios, cuando usted quiera.

El senyor Navarro Caballero:

Sí, buenos días, señor presidente, señores diputados.

Pues bueno, nos encontramos ante una PNL presentada por parte del Partido Socialista.
Para el Grupo Parlamentario Popular, es una iniciativa que creemos que es positiva y buena: seguir trabajando para dar a conocer el contrato escrito entre los agricultores.
En ese sentido, hemos intentado aportar nuestro granito de arena para que esa difusión y promoción que se está persiguiendo y que es fundamental y que entendemos que tiene que llegar a todos los agricultores no sé quedara solo en las agencias de desarrollo local, en los ADL, porque hay ayuntamientos que sí que lo tienen, pero nos encontramos con (so d'un mòbil) una gran mayoría de ayuntamientos que son pequeños -como todos conocemos en nuestra Comunidad Valenciana, que más del sesenta por ciento son municipios pequeños- y, en ese sentido, entendíamos que para esa campaña de promoción, la federación valenciana, que aglutina a unos quinientos cuarenta y dos municipios, y todas las mancomunidades, podían ayudar a esa difusión.

Y luego, un tema muy importante que creemos que puede facilitar y ayudar a los agricultores es el tema de establecer un sistema de arbitraje para que se puedan someter voluntariamente.
Muchas veces, a los agricultores en estas situaciones, lo que podemos hacer es evitarles muchos problemas porque ellos a lo que se tiene que dedicar es a cosechar y, luego, pues a vender, y muchas veces se encuentran con problemas de impagos o de cualquier…, tanto el propio agricultor como aquel pequeño comprador también, porque puede haber algún incumplimiento en el contrato.

En este sentido, creemos que este sistema de arbitraje puede ayudar y facilitar mucho la labor, porque muchas veces estas situaciones que viven los agricultores -por lo complejo de la situación y también lo farragoso que puede ser- lo ven como un problema.
En este sentido, yo creo que esto puede facilitar mucho que los agricultores se dediquen a lo que tienen que hacer, que es cosechar, y pueden tener esa ayuda.

Sin más, el Grupo Parlamentario Popular cree que es buena, y luego también, por otro lado, era de sentido común poner un punto donde quede claro este cumplimiento de resolución, se diera cuenta.

Nosotros no habíamos puesto tiempo pero, después de hablar con el ponente, con el señor Cerdán, vimos que era oportuno poner seis meses y yo creo que eso puede incidir en la mejora de la agricultura.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Navarro.

Les agradezco a todos el ejercicio de consenso que hemos hecho y vamos a dar por finalizada la comisión de hoy.
Hay una propuesta…

La senyora lletrada:

Tenemos que votar.

El senyor president:

Perdón, (rialles) tiene razón la señora letrada, como siempre, muy oportuna, porque si no votamos, lo llevamos mal.
Pues votamos a favor de la enmienda que está consensuada por todos los grupos políticos.

La senyora lletrada:

Sí, por unanimidad.

El senyor president:

Sí, pues aprobada por unanimidad.

Y ahora sí, si me permiten, tenemos que ver, que continuar en la mayor brevedad posible, comisión de agricultura, para dar cuenta de los puntos que se nos acumulan.

Hay varias propuestas encima de la mesa.
Mañana me comunica la señora letrada que no es posible convocarla.
Podríamos convocarla hoy si llegamos a un acuerdo sobre el día.
Hay una propuesta del día 1 de abril, pero no sé si…, como se juntan ahora varios eventos en el sur de la Comunidad, en la provincia de Alicante, pues a lo mejor es más complicado.
(Remors)

Entonces… (Algú diu: Â«El 1 de abril es viernes.
Â») El 1 de abril es viernes, eso es una posibilidad.
(Algú diu: Â«Entonces el 1 no podría.
Â»).
¿El 1 no podría?
(Algú diu: Â«¿Y el día 5, el martes 5?
Â») (Algú diu: Â«¿Y el 29?
Â») El 29 no, yo el 29 no puedo.
(Veus) Claro, el 29 hay algo en Alicante.
(Veus) ¿El día 5?
(Veus) ¿Todo el mundo vota por el día 5?
(Algú diu: Â«No te vayas y me lo firmas.
Â») No, no, yo no me voy.
(Algú diu: Â«¿Por la tarde o por la mañana?
Â») (Algú diu: Â«O por la mañana, me da igualÂ») Cinco de abril, martes.
(Veus) ¿Cómo, cómo?
(Algú diu: Â«Que con lo que queda, un día por la tarde poco, una mañana entera.
Â») Pero si el 5 de abril por la mañana, sí podemos, a las diez y media (Se senten unes veus que diuen: Â«Sí, sí, sí, por la mañana.
Â») ¿Vale?
Pues entonces bajan ahora la convocatoria, la firmo y ya… (Algú diu: Â«Vale.
Â»)

Pues… (Algú diu: Â«Un momento, ¿vamos a incluir algún otro punto si (inintel·ligible) … o se va a convocar todos los puntos que había?
Â») (Veus) (Algú diu: Â«Sí, sí, sí, perdón.
Â») (Algú diu: Â«Como llevamos muchos, vamos a acabar con estos.
Â») Vamos a acabar con todos y luego ya asumiremos otros retos.
¿Vale?

Pues si les parece damos por finalizada la comisión, gracias a todos (Algú diu: Â«Gracias.
Â») y que pasen un buen feliz fin de fiestas en la ciudad de Valencia, aquellos que disfruten de ellas.

(Se suspén la reunió a les 12 hores i 48 minuts)