Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 8 de juny de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 26.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Compareixença de la consellera Portaveu del Govern, senyora Alicia de Miguel García, per tal d'informar sobre les línies d'actuació política a seguir per la Conselleria de la Portaveu del Govern, sol·licitada a petició pròpia (RE número 12.
570).***

 

**La senyora presidenta:**

Il·lustres diputades, il·lustres diputats, d'acord amb els síndics dels tres grups parlamentaris, recorde a les seues senyories que en primer lloc se substanciarà el punt dotze i després el deu i l'onze de l'ordre del dia.

En primer lloc, la compareixença de la consellera portaveu del govern per a informar sobre les línies d'actuació política a seguir per la conselleria de la portaveu del govern, sol·licitada a petició pròpia.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Es para mí un honor presentarme hoy ante ustedes y que mi primera comparecencia como consellera sea darles cuenta de las principales líneas políticas y de los objetivos de la Conselleria del Portavoz del Gobierno, que yo tengo el honor y la responsabilidad de desempeñar.

Y quisiera empezar por expresar que las líneas maestras en las que se sostendrá la actuación política de esta conselleria van dirigidas fundamentalmente a que los ciudadanos de nuestra Comunidad Valenciana dispongan en todo momento de una información veraz y transparente de todas y cada una de las decisiones y actuaciones que realiza el gobierno elegido por los ciudadanos, gobierno elegido por los habitantes de nuestra comunidad.

Para este gobierno, señorías, y desde luego para esta consellera, el derecho a la información es un derecho fundamental para el ciudadano y constituye, sin ninguna duda, el pilar y el sustento de cualquier régimen democrático por encima, incluso, de otras muchas cuestiones.
Y la creación, por lo tanto, de la Conselleria del Portavoz del Gobierno, demuestra una vez más la importancia que el gobierno y su presidente conceden a las políticas de comunicación e información al servicio de todos los habitantes de la Comunidad Valenciana.

Porque, señorías, este gobierno y esta consellera estamos íntimamente convencidos de que al derecho de los ciudadanos a recibir una información veraz, tanto de las acciones de gobierno como de las institucionales, se corresponde el deber ineludible de los poderes públicos de informar de sus actuaciones con rapidez, transparencia, claridad y rigor.
Y este es, no les quepa duda, el principal compromiso que asumo hoy ante ustedes como consellera portavoz del gobierno.

Señorías, se seguirá informando, por lo tanto, con rigor a la sociedad de las actividades de la Generalitat Valenciana y, partiendo de la base que todas las decisiones del Consell afectan a los ciudadanos, este es y seguirá siendo uno de los objetivos principales de esta Conselleria del Portavoz.

Esta labor de información viene, pues, en definitiva, marcada por dos premisas importantes: primero, el deber de informar para que la acción del gobierno se corresponda al criterio de transparencia anteriormente aludido; y, segundo, el derecho a recibir información veraz que tienen los ciudadanos recogido en nuestro texto constitucional.
Pero también, señorías, la política de diálogo, servicio y disponibilidad al ciudadano constituye un pilar básico y permanente de este gobierno.
Y yo, señorías, desde la conselleria que dirijo, quiero hacer del diálogo y de su interrelación de comunicación con la sociedad, una materia prima de trabajo.

Intentaremos conseguir una política de comunicación que no tenga como único objetivo el de informar a través de los distintos canales, sino que queremos fomentar también el conocimiento entre el ciudadano y su gobierno, que nos sienta próximos, accesibles, disponibles y a su servicio, posibilitando que de una manera sencilla pueda, si lo desea, comunicarse con nosotros y hacernos llegar su voz.

Si me lo permiten ustedes, y abundando en el tema, me gustaría definir la Conselleria del Portavoz del Gobierno como un vínculo, como un puente, en definitiva un cordón umbilical que establece el gobierno con los ciudadanos para comunicarse con ellos, dándoles puntual difusión de sus actuaciones y transmitiendo la información que ellos requieren para poder así formar sus opiniones y juzgar a la administración que les gobierna.
Porque, señorías, sólo el conocimiento veraz de las acciones y actuaciones del gobierno posibilita que los habitantes de la Comunidad Valenciana en el ejercicio de su derecho realicen un juicio objetivo sobre los mismos.

Pero también, en este sendero de diálogo, en este camino de ida y vuelta, la conselleria facilitará mecanismos que posibiliten al ciudadano expresar su opinión, lo que nos permitirá conocer sus necesidades y enriquecer así nuestra acción de gobierno y ser, por lo tanto, capaces día a día de servirles de la forma más eficaz.

Sé, señorías, que esta tarea no está exenta de dificultades, pero estoy segura de que los criterios inalterables de veracidad, transparencia, disponibilidad, diálogo, claridad y firmeza son los instrumentos más útiles, los únicos posibles, que permiten una política de comunicación de este gobierno al servicio de todos y cada uno de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Y, en este sentido, recordarles que la política de la portavocía del gobierno siempre ha sido abrir al máximo todos los puntos posibles, todos los cauces de información de la acción de gobierno; de facilitar al máximo la tarea de los diferentes medios de comunicación desde el más íntimo convencimiento de que la pluralidad informativa enriquece, garantiza y constituye un pilar básico de cualquier régimen democrático, como ya hemos tenido, señorías, ocasión de comprobar, en nuestra historia reciente.

Junto con el Parlamento, auténtico centro de gravedad del sistema democrático, los medios de comunicación son una de las instituciones que permite instrumentar el derecho a saber de los ciudadanos y la correlativa obligación de informar de los gobernantes; frente al secreto característico del absolutismo y de todos los autoritarismos y totalitarismos, los medios son un elemento indispensable para que la transparencia, sin la que no existe control de poder ni garantía de las libertades, sea, señorías, una realidad.
Y en esta línea deseamos seguir, actuando desde el rigor, sirviendo a la verdad.
Y les garantizo, señorías, que seguiré, por lo tanto, desde el rigor trabajando en pro de la información veraz.

Las competencias de las que dispone esta conselleria facilitan el ejecutar las políticas de comunicación a las que nos venimos refiriendo.
Como ustedes sin duda conocen, toda la política de comunicación del Consell depende exclusivamente de mi ámbito de competencia.
El área de la oficina del portavoz se ocupa fundamentalmente de diseñar, coordinar e impulsar la información institucional y de gobierno, velando porque los medios de comunicación accedan todos a dicha información.
El área de la jefatura de prensa del presidente, con rango de dirección general, impulsa y coordina, en estrecha colaboración con la oficina del portavoz, la información institucional de la Presidencia de la Generalitat.
La Dirección General de Comunicación tiene encomendada, entre otras, la coordinación, supervisión y autorización de la publicidad institucional del Consell, elaborando también criterios sobre la difusión de la imagen y la de la actividad de la Generalitat Valenciana.

Asimismo, la Conselleria del Portavoz del Gobierno tiene también la responsabilidad de elaborar propuestas de normativas para la regulación y planificación de las telecomunicaciones en la Comunidad Valenciana entre otras.

Pero, señorías, no sólo nos preocupan los medios tradicionales sino que aspiramos a incorporar todos los canales tecnológicos del futuro de la información.
Desde este punto de vista, estamos ya trabajando en una página web de la oficina del portavoz, con la que perseguimos el doble objetivo de informar al ciudadano y contribuir a vertebrar nuestro territorio a través de la política de la comunicación, dado el fácil acceso que la red tiene desde cualquier punto de nuestra comunidad.

Igualmente me preocupa mejorar la política informativa con nuestros ayuntamientos.
Para ello estamos editando ya *El Consell informa*, que llega a todos los ayuntamientos de la comunidad y que les facilita exclusivamente la información de los acuerdos generales del Consell que inmediatamente se producen.

Desde la Dirección General de Comunicación estamos intensificando esfuerzos para adaptarnos, en materia de comunicaciones, a los continuos avances tecnológicos y adecuando los actuales procedimientos y estructuras informativas a las nuevas herramientas y necesidades.
En este sentido, mencionarles que próximamente saldrá a concurso público en nuestra Comunidad Valenciana la concesión de la radio y la televisión digital que mejorará, sin duda, la claridad y la pluralidad informativa.

Del mismo modo, señorías, desde el Consell, consideramos al sector audiovisual como un sector preferente desde el punto de vista cultural, industrial y como uno de los de mayor capacidad de crecimiento y generación de empleo para los próximos años.
Para impulsar el desarrollo del sector audiovisual valenciano se van a arbitrar diversas medidas de apoyo institucional que contribuyan a alcanzar este objetivo.

La Conselleria del Portavoz del Gobierno, junto con otros organismos del Consell y la propia Radiotelevisión Valenciana, suscribirán próximamente un protocolo de actuaciones, con vigencia hasta el año 2003, que articulará los apoyos institucionales y económicos al sector audiovisual valenciano.

Potenciar nuestras producciones, nuestra propia industria audiovisual, su distribución en el mercado nacional e internacional, constituye, señorías, una proyección inigualable de la imagen y del acervo cultural de la Comunidad Valenciana, lo que consideramos prioritario desde el gobierno valenciano.

Señorías, soy consciente de que con este somero repaso de las líneas políticas de mi departamento no se agota el campo de reflexión sobre la responsabilidad pública en materia de información.
Pero hoy mi interés era manifestar a sus señorías mi voluntad, mi total esfuerzo, mi ilusión personal para alcanzar, precisamente, estas altas cotas de comunicación y diálogo que me consta todos deseamos.

En este punto de mi intervención quiero también manifestarles, señorías, mi total disposición personal para informarles cuando deseen de todas aquellas cuestiones que giren dentro del ámbito de mis competencias de gobierno.

Espero, con esta comparecencia ante sus señorías, haber sido capaz de transmitirles el esfuerzo que desde la Conselleria del Portavoz del Gobierno y desde el gobierno valenciano seguiremos realizando para informar al ciudadano, garantizando desde la responsabilidad pública que nos compete que esta información sea una información objetiva, rigurosa y clara en sus contenidos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, per a la seua intervenció té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

En primer lloc, vull agrair la presència a la consellera i felicitar-la pel seu càrrec nou que té.
Encara que des d'Esquerra Unida pensem que aquesta compareixença es produeix aproximadament deu mesos després del que haguera sigut normal.
Pensem que durant tot aquest temps vosté s'ha quedat en el Consell d'una manera un tant irregular, per dir-lo d'alguna manera.
Probablement el fet de la constatació d'aquesta situació ha influït en què en la primera remodelació del Consell s'haja aprofitat per a regularitzat la seua permanència en el mateix.
Curiosament, el fet d'arreglar el seu ha ocasionat una conselleria nova molt interessant i molt publicitada per vostés mateixa, com era la d'Ocupació, haja desaparegut.
Ha tingut un vida molt curta aquesta conselleria; tractant-se d'Ocupació podríem dir que sols s'ha disposat d'un contracte temporal i damunt per molt poquet de temps.

I tot això ha passat en el que anava ser una xicoteta remodelació del Consell i això fa poc ja era dir molt; després eixa xicoteta s'ha transformat en una cosa més gran que no sabem si tindrem oportunitat de rebre una explicació oportuna o no, però, en tot cas, la remodelació feta està.
I, per ara, evidentment, no explicada en aquestes Corts per part.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, atenga's a la compareixença.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Bo, forma part, és una part de la remodelació, però.
.
.

Aquests fets ens permeten que per aquesta Cambra vosté, senyora consellera, siga formalment una conselleria nova però en pla formal sols, en el pla real pràcticament podem dir que no és tan nova.
No es presenta per anunciar-nos el que pensa fer, ho estem veient tots els dies.
Segurament la persona que la va nomenar per al càrrec estarà contenta amb el seu treball.
Jo crec que és evident.
La prova és aquest ascens formal.

Nosaltres sentim no poder compartir eixa impressió.
Jo crec que vosté també ho entén com a lògic per part nostra.
Entenem el seu paper de portaveu d'un govern del Partit Popular, i que això implica determinades actituds i comportaments.
Però és que vosté ha agafat el càrrec en ganes.
No sols compleix el seu paper de venedora dels mèrits del govern, sinó que encara li queda temps per a transformar-se en l'oposició de l'oposició, l'oposició als mitjans de comunicació que no reten acatament al règim, i en definitiva, a qualsevol que s'atrevisca a dissentir del pensament únic que es vol implantar des del govern Zaplana.

Declaracions com les del darrer diumenge, en les quals vosté desqualifica l'oposició per preocupar-se de temes tan sensibles com són les de les llistes d'espera, o dir que hi ha mitjans de comunicació que més que mitjans són pràcticament instruments d'oposició, són botons de mostra d'una actitud monopolitzadora de creure estar en possessió de la veritat absoluta.
I per sort i per lluita d'uns quants, estem en una societat democràtica en la que el dret a la dissidència i a vore les coses d'una altra manera no sols és legal, encara que algú ho dubte, sinó que és una mesura de la bona salut d'un sistema democràtic.

Per això ens preocupa també tant la manipulació i el favoritisme que des del càrrec que vosté ocupa i des del govern que vosté representa, es fa quant al tractament dels mitjans de comunicació.
¿Com es poden marginar determinats mitjans, siga el que siga i amb menys justificació encara si damunt tenen una difusió important, i no incloure aquestos entre la distribució que es fa als col·legis, els centres oficials, la publicitat oficial, etcètera, etcètera?
Això és molt poc transparent i molt poc democràtic.
Amb diners públics no es pot fer partidisme de via estreta d'eixa manera.

La manipulació i la desinformació de Canal 9 jo crec que ja ratlla en el més absolut, s'ha convertit en una màquina propagandística del govern del president Zaplana amb una marginació pràcticament total de l'oposició i de qualsevol altre col·lectiu que no combregue en eixa idea.
La visió que vosté des de la *portavocia* del govern està transmetent és una visió d'una societat absolutament idíl·lica i jo crec que absolutament irreal del que és la realitat en aquests moments.
Els missatges crítics o una altra visió de la comunitat menys d'autosatisfacció però moltes vegades més real, pareix que no existeixen per al Govern Valencià i per suposat per a vosté.

Vosté ha fet ací tot un cant de tota una sèrie de coses que vol fer.
El problema és que, ja dic, fa deu mesos que coneixem la seua actitud i per tant no és tan nova.
Ha repetit una sèrie de voltes, bastants, la paraula transparència, la paraula veracitat, la paraula rigor.
Jo acabaria dient aquell vell refrany castellà que diu "dime de qué presumes y te diré de qué careces".

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera.

Hay una norma de cortesía en la casa que yo nunca he comprendido, que siempre se dice gracias por haber venido a los consellers.
Yo no la gasto nunca, aunque en esta ocasión la gastaré.
No la gasto porque no imagino yo al presidente de Telefónica, o al director general de la Ford, o a la señora presidenta, cada día al llegar aquí y decir a todos los trabajadores: gracias por venir a trabajar, gracias por venir a trabajar.
Porque si viene como usted a petición propia, ejerce un derecho, y si la llamamos, ejerce una obligación, pero por las dos cosas cobra.
Por tanto, no hay por qué agradecer a nadie que venga al templo de la soberanía popular.

Pero en su caso, a usted sí que se lo voy a agradecer.
En su caso se lo voy a agradecer y le voy a dar la enhorabuena.
La enhorabuena porque ha pasado usted de ser consellera in pectore a ser consellera de facto y de iure, y en ese sentido no hay mal que por bien no venga.
Y gracias, porque se ha convertido usted, a lo mejor sin voluntad, en la primera muestra viva que tenemos en estas Cortes de que efectivamente tenían razón los medios de comunicación cuando hace unos días a bombo y platillo dijeron que había habido una remodelación de gobierno.
Y, es verdad, ha habido una remodelación de gobierno.
Hay dos consellers nuevos sentados hoy aquí, y usted comparece como consellera, por lo cual tenemos que rendirnos ante la evidencia.
Efectivamente ha habido una remodelación de gobierno y ha tomado cuerpo en esta Cámara.
Lo digo así, porque como ciudadanos lo sabíamos por la prensa, pero como representantes de la soberanía popular no.
Él no ha venido a explicarlo, no ha venido a explicarlo.

Y no estaría de más que en este afán por ofrecer información veraz, nos informara también el presidente del gobierno a estos representantes, además de como ciudadanos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Perelló, atenga's a la compareixença que és de la consellera portaveu.
*(Remors)*

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Estaba intentando encarar la comparecencia, señora presidenta, y uniéndolo con lo del derecho a la información veraz de los ciudadanos, que yo consideraba que sin que sea un privilegio podíamos tener derecho los diputados a que se hiciera, como en otras épocas, que tan pronto como se remodelaba el gobierno se venía a dar cuenta a los diputados.
Pero en fin, yo tampoco me voy a meter con la señora consellera la primera vez que viene, porque ella qué culpa tiene, a ella la han nombrado, pues ya está nombrada.
Tampoco va a venir.
.
.
Pero aprovecho que está para que haga que esa vuelta de información que ha dicho al revés, y le diga al presidente: "oye, que allí te están esperando".
Ya está.
Con eso me conformo.
*(Remors)*

Con respecto a sus tareas.
Hombre, decir que usted, su conselleria, es el cordón umbilical entre la información del gobierno y la sociedad.
.
.
Aquí el cordón umbilical está más seco que un esparto, señora consellera.
Aquí hace tiempo que estos hijos de esa madre, que es el gobierno con el cordón umbilical, no reciben ningún tipo de alimentación.
Aquí se niega la información.
Aquí no es que no es veraz, es que no es.
Y yo le pregunto: ¿tenemos que dirigirnos a usted a partir de ahora para que nos dé usted toda la información que el Consell y los organismos de este Consell niegan reiteradas veces a los representantes de la soberanía popular?
Si es así, bien, yo estoy dispuesto incluso hasta a pedírsela como ciudadano, porque parece que para los ciudadanos como tal va a ser usted la garante de sus derechos de información.

Y se ofrece usted a seguir garantizando eso, y a mí no me cabe ninguna duda de que así será.
No me cabe ninguna duda porque es que ya no me caben más dudas, no tengo dónde meterla, no por otra cosa, sino es que no me caben más dudas.
Porque cuando se está aquí un año siendo presa de una negación permanente a la información del gobierno, oír sus enunciados da gusto.
Usted enunciar, enuncia bien.
Ahora, cumplir, cumple fatal.
Porque informar, no informan.

Cuando se dice: "los medios de comunicación son los garantes de transmitir la información.
.
.
" Oiga, si usted dice eso y a renglón seguido marginan a determinados medios de comunicación y manipulan la televisión pública, no están sólo marginando a esos medios, están marginando a los ciudadanos que leen esos medios de una información oficial y pagada.
Y además están derivando dinero público a jugar a casitas de poder.
Y eso, si usted lo ha hecho.
.
.
Yo no sé si cuando era portavoz antes lo hacía o no.
Hombre, a mí me parece impropio de una mujer joven y aguerrida como usted, y supongo que de centro, supongo que de centro.
Pero si lo hizo, quiero que sepa que está muy feo, que está muy feo hacer en democracia esas cosas, y me iría más tranquilo hoy a mi casa si me prometiera aquí en la tribuna que no lo va a hacer nunca más.
Porque queda fatal, sobre todo.

Contésteme si lo va a seguir haciendo, si va a tener un trato equitativo con los medios de comunicación.
Contéstenos.
Contéstenos si va a servir su conselleria para comunicar lo que hoy no tenemos todavía comunicado, para darnos la información que nos falta.
Nos falta toda.
Nos falta incluso saber si el gobierno se ha remodelado.
Por tanto, tendrá usted que explicárselo a su presidente.
¿De qué información estamos hablando, señora consellera?
Yo entiendo y agradezco que usted me explique cómo funciona su organigrama.
Por otra parte, lo había leído ya en la orden.
Pero información veraz, ¿a que venga aquí el presidente y diga que no va a cesar a un conseller y lo cese dos días después y haga una remodelación?
¿A que usted en una rueda de prensa diga que no hay listas de espera, y ahora se esté hablando de un pacto para listas de espera entre el gobierno y las comunidades autónomas?
¿Información veraz?
No.
¿Información veraz a negar que se hable del Ivex?
¿Información veraz?
Supongo que nos la dará cuando le preguntemos por el señor Uncio, también información veraz.

Estas cosas son las que nos importan a los representantes de la soberanía popular.
Y que usted ejerza y salga y la veamos tranquila, con libertad, con apertura, con buen trato a los medios de comunicación, sin ningún tipo de altanerías, como corresponde a una mujer moderna y de centro.
Y demócrata, que además entiende que esa información se paga con el bolsillo de todos los ciudadanos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Perelló, vaja acabant.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Eso es lo que pedimos de usted.
Y me gustaría que en las dudas que le he dejado sobre la tribuna me las contestara si es posible.

Muchas gracias, señora presidenta, por su benevolencia.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Díez.
*(Remors)*

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora consellera.
Senyors consellers.

Senyor vicepresident.
Bon dia a tots.

En primer lloc, senyora consellera portaveu, agrair en nom del Grup Parlamentari Popular la seua compareixença davant esta Cambra.
I dir-li que el senyor Perelló, a pesar de les seues insinuacions, és més cavaller del que ací ha paregut ser, ell també li ha agraït la seua compareixença en este acte.
*(Remors)*

Jo intentaria posar sobre esta Cambra tres conceptes que la senyora consellera ha manejat perfectament, i que són els motius fonamentals d'esta compareixença, perquè creiem que són tres conceptes bàsics: la informació, el coneixement i la formació.
La informació, perquè ens dóna eixe coneixement que és necessari en democràcia, i que a més ens duu a aconseguir una formació indispensable, per a què la ciutadania tinga el coneixement ple d'allò que passa en el món on viu o en el món on treballa.
És a dir, el coneixement, la formació i la informació del que fa el govern del poble valencià.

S'ha dit ací que vosté havia d'haver comparegut abans.
Que ara, quan s'ha produït la remodelació del Consell, és quan apareix vosté davant esta Cambra.
Jo crec que estes afirmacions estan fora de lloc, perquè vosté compareix ací a iniciativa pròpia i compareix en el moment en què vosté ha sigut anomenada consellera portaveu.
Allò altre, altres interpretacions, són exposar davant esta Cambra situacions que estan per les rames del que és el fons d'esta compareixença; per les rames on, a vegades, es queden els pardalets solts sense sa mare, i es queden massa a la intempèrie d'allò que se'ls puga dir.

El fons, el fons d'esta compareixença és on han d'entrar els grups parlamentaris d'esta Cambra.
Quedar-se en eixes rames, quedar-se en eixa forma, és oblidar quin és el sentit que vosté vulga comparèixer a esta Cambra.
I per tant és fàcil dir-los a eixos grups de l'oposició que no estem parlant d'una societat idíl·lica com s'ha escoltat ací, no estem pretenent que la consellera portaveu del govern ens vinga ací a plantejar-nos unes voluntats, uns principis de quina va a ser la seua trajectòria al front d'eixa conselleria, i no està plantejant-nos una societat idíl·lica

Però el que mai ens plantejarà és, com algun grup parlamentari d'esta Cambra, societats utòpiques que no tenen res a vore en la realitat de la societat actual.
Les utopies han passat ja a altres bons llocs.
I ací estem escoltant a una consellera portaveu que en la seua compareixença, a petició pròpia, està oferint la seua gestió a esta Cambra, està oferint conceptes bàsics en democràcia que considera el Grup Parlamentari del Partit Popular que han de ser acceptats en eixos termes.
Altra cosa, de veres, altra cosa és confondre la informació en els *cuchicheos*; altra cosa és confondre la voluntat de donar una informació veraç i autèntica en allò altre que queda fora en realitat d'esta Cambra.

Estem convençuts que en la serietat que caracteritza a la consellera portaveu, estem convençuts que conceptes bàsics com coherència, rigor, transparència, veracitat i diàleg estaran sempre en el frontispici de la seua gestió al front d'esta conselleria.

Moltes gràcies.
Res més.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Muchas gracias a todos los portavoces de los distintos grupos, los distintos partidos políticos, por sus palabras.

Y miren, señorías, por talante personal y por talante del gobierno del que participo, les puedo asegurar a ustedes que la transparencia en la información es absoluta, que la transparencia en la información es veraz, que no hay marginación, como en otras épocas, a los medios de comunicación.
.
.
, *(remors)* independientemente de lo que ustedes, en su justa tarea de oposición, quieran ustedes contarnos aquí, quieran ustedes contarnos aquí.
De ninguna manera eso es cierto.

Y les pongo un ejemplo.
Si yo he venido aquí hoy para decirles a ustedes que trabajaré por la veracidad, el rigor y la transparencia en la información, sin duda les aseguro que así ha sido y así seguirá siendo.
Respeto profundamente todos los medios de comunicación, por supuesto, y todas las informaciones que los medios de comunicación ofrecen a los ciudadanos.
Pero también les digo que, velando por ese rigor y por esa verdad en la información a que tiene derecho el ciudadano, todas las veces que sea preciso, como Portavoz del Gobierno, tendré que aclarar las informaciones que no se ajusten a la realidad o que no se ajusten a la verdad, porque, señorías, aquí sólo estamos para servir a los ciudadanos, y a los ciudadanos no se les puede confundir con informaciones que no son ciertas.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Por lo tanto, en el ejercicio de mi responsabilidad y velando por ese rigor y esa transparencia, creo que esa es una de mis obligaciones, en primer lugar.

En segundo lugar, decirles, abundando en mi comparecencia, que a los medios de comunicación, señorías, no se les margina en absoluto.
No como en otras épocas, en las que algunos convenios o algunos acuerdos eran única y exclusivamente disfrutados por uno o dos medios de comunicación, y ustedes saben que eso es cierto.
Y eso ahora no ocurre, señorías, eso ahora no ocurre.
Estamos absolutamente volcados en la tarea de dar a todos los medios una información igualitaria y contribuir con todos ellos a que esta comunidad cada día sea mucho más capaz de juzgar a sus gobernantes por la información que reciben a través de los medios de comunicación.
A eso contribuimos, señorías, y no a otras historias en las que casi prefiero de momento no entrar, casi prefiero de momento no entrar.
*(Remors)*

Señorías, en cualquier caso, repetir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Señorías, en cualquier caso repetir que la voluntad de este gobierno y de su portavoz es transmitir esa información veraz, facilitar la tarea de los medios de comunicación a su acceso y contribuir al crecimiento en ese sentido de nuestra Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo ja li havia dit, senyora consellera, en la primera intervenció que vosté té una pega sobre la resta dels seus companys.
Vosté sé que no té culpa.
La seua situació, el seu nomenament respon a una determinada actitud que no ha sigut, evidentment, desmentida en aquesta Cambra, perquè ha sigut una situació anòmala que ha estat ahí i que cal ser conscients d'això.
Igual tampoc és l'única en aquestos moments en el Consell.

Això ha ocasionat algun avantatge i alguna qüestió que pot ser no tan avantatjosa, i és que ha permés que per part nostra i per part de la societat valenciana la seua activitat en eixa *portavocía*, que hui, a partir de fa uns dies, també és conselleria, siga coneguda.
Evidentment, si això no haguera passat, les declaracions que ha fet vosté en la seua primera intervenció i estes que ha fet en l'última serien fantàstiques, perquè clar, qui no va a estar d'acord amb la defensa de la imparcialitat, de la transparència, del rigor, de la veracitat i tot això?
Si tot això és fantàstic, tot això és el que nosaltres i tot el món està desitjant.
El problema és que, clar, vosté ja sabem com funciona, o siga, que no és nova.
Fa deu mesos, quan els consellers van vindre ací, almenys tenien el benefici del dubte, ho faran o no ho faran.
Vosté en este cas té la pega que ja du *equis* mesos treballant allí i veem la manera que té de dur a la pràctica açò que ens diu ací.
I clar, no casa, és que casa molt poquet, molt poquet.
Justetament és quasi el contrari del que s'ha dit ací.
Per què?
Perquè la veracitat és la veracitat sempre i quan convinga al govern.
Si convé al govern, és la veracitat, i a més veracitat única.

La manipulació dels mitjans, la discriminació dels mitjans, jo crec que és absoluta.
I no val que en determinades èpoques es fea igual o pitjor.
Això, inclús sent cert, i jo no seré qui ho pose en dubte, això no val, això no és una excusa vàlida perquè vostés facen igual o pitjor que feen determinats senyors en altre moment.
Això no és.
Per a això no estan vostés en el govern, i per a això vosté no està en eixa *portavocía*.
Vosté ha d'aplicar precisament allò que acaba de dir que vol fer, que està molt lluny d'això.

I eixa manipulació i eixa marginació es veu en tot.
El castic, no ja sols.
.
.
si a mi no em preocupa que vosté isca a replicar determinat mitjà de comunicació o determinat diputat de l'oposició, a la fi i al cap vosté cobra per això també.
Això no és ningun problema.
El problema on està és que amb diners públics, amb diners públics, que no són seus ni meus ni de ningú dels que estem aquí, amb diners públics es facen actituds de marginació, actituds clarament partidistes.
O siga, comprar determinats mitjans, marginar determinats mitjans, crear inclús determinats mitjans perquè lloen el poder, això és el que no es pot fer amb diners públics.
I això vosté sap que està fent-se dia darrere dia, i no hi ha excusa que legitime eixa actitud.

Per tant, jo insistisc.
Vosté hauria pogut vindre ací fa deu mesos i podria haver tingut la mateixa rebuda que tots els altres.
Jo vull que entenga que açò no és una falta de cortesia.
Crec que també hem d'exigir-nos rigor a nosaltres mateixos i, davant del que hem vist i del que hem patit, la política informativa del Consell, de la qual vosté és la representant, o siga, la portaveu, no podem estar satisfets.
Si li diguérem altra cosa li enganyaríem a vosté i ens enganyaríem a nosaltres mateixos.

Per tant, nosaltres coneixem la manera de treballar que té el govern a què vosté representa en aquestos moments en eixa conselleria.
No ens agrada.
Ens agradaria que s'acostara més, que s'aproximara més al missatge que vosté ha dit.
Però evidentment, allò que s'ha confirmat ací és que això és poc menys que un brindis al sol, bones paraules, però com dia aquell, el que no la conega que la compre.
Nosaltres, lamentablement, ja la coneixem i, insistisc, no ens agrada allò que està fent.
Ens agradaria més allò altre, però allò altre, per la seua segona intervenció, tinc clar que no va a aplicar-ho, i inclús que està absolutament satisfeta d'eixa tasca que està fent de donar una informació *sesgada*, una informació manipulada, una informació que interessa al poder constituït en este moment, al Govern Valencià, però que no sempre és la informació ni l'única informació verídica ni la informació real del que està passant per ahí.
Jo crec que vosté hauria de delimitar, eixa tasca de portaveu del Consell, de portaveu d'un determinat partit polític, que a voltes jo crec que es confon, i jo crec que això no és bo.

Per tant, insistir-li en això.
Crec que han sigut bones paraules però la pràctica seua va justetament en sentit contrari al que diu.
Quan més intensitat vosté ha posat en la defensa d'eixa transparència i d'eixe rigor, menys en la pràctica s'ha vist, i jo crec que això és molt lamentable.
Ens agradaria que vosté ara en la resposta es comprometera d'alguna manera i intentara acostar-se, aproximar-se més a una visió més real i més imparcial de la societat valenciana, que jo crec.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí, acabe en seguida.

.
.
.
que és molt més plural del que vosté en aquestos moments i fins ara ha representat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Perelló, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera.

Me gustaría adoptar la posición más caballera que quepa en esta tribuna para poderle decir lo que tengo que decirle, que no es una cuestión de cortesía.
Esto no es el palacio de Versalles, esto es las Cortes Valencianas, la representación genuina del pueblo valenciano, y en nombre de una parte de ese pueblo yo tengo que decirle lo que pienso.
Y lo que pienso, señora consellera, es que esto no sólo es una justa tarea lo que yo vengo a hacer aquí ­por la cual también me pagan, yo no vengo de gratis, ¿eh?
­ y es igual de justa la suya también.
*(Remors)* No, esto es una constatación de hechos.
Usted puede hacer una apelación al baúl de los recuerdos, sin el cual el gobierno popular y el Grupo Popular no puede existir, necesita un parámetro de medida para poder saber si lo que hace está bien o está mal: "Entonces hago esto, abro el baúl.
Aquel también lo hizo, pues está igual de mal, lo puedo hacer yo también.
Si está bien, lo quito", porque ­lo he dicho antes­ podía haber mirado el presidente antes cuando había una crisis de gobierno venía y daba cuenta el primer día, y eso, esa prenda del baúl, no le vale, mira otras.

"De antes" ¿De qué antes, señora consellera?
Ustedes tienen un antes.
Es que han solapado su legislatura anterior.
Están pensando que acaban de llegar el primer año de gobierno.
Tienen un antes, y mañana tendrán un trozo más de antes.
¿A qué antes se refieren?
¿A cuando Cánovas, el gobierno de Sagasta, el gobierno del señor Monzonís?
¿A cuándo se refieren con "antes"?
¿Con qué se miden permanentemente?
Si ya tienen que medirse ustedes con ustedes.
Es una constatación real de hechos.

Decir que en esta comunidad hay un pánico escénico a la crítica en el gobierno es una constatación de hechos, que se vive en las noticias que a diario se dan por parte del gobierno, en la visualización de Canal 9, que llega a ser vomitiva, se lo digo así de claro.
*(Remors)* Que llega a ser así de claro.
No, no, y ustedes dirán: "¡Qué fuerte!
".
Oiga, lean en los *Diario de Sesiones* lo que decían algunas boquitas de aquí al lado, pintadas y otras sin pintar, y leerán lo que era tela marinera, ¿eh?
Leerán.
.
.
Es que han perdido la memoria por completo, no sólo de los nuestros sino de los de ustedes.
Es que son de un alivio mental que clama al cielo.
Lean, que yo he leído sesenta y cuatro *Diario de Sesiones* mirando cosas de ese estilo, y no sé si se podrán llamar caballeras esas posturas pero si esas son caballeras, las mías, versallescas, ¿qué quieren que les cuente?

Pánico escénico, señora consellera, empezando por el presidente y acabando por los demás.
Y si usted es firme defensora de lo que ha dicho aquí, no durará en ese gobierno, porque hay que bajar la cabeza y no hablar mal del presidente.

Mire, información veraz, aquellos que no son analfabetos funcionales como yo y pueden acceder al programa Sybilla, que ofrece información de presidencia, sólo pueden ver cantos y alabanzas al presidente del gobierno.
Es una programación mariana.
No se puede leer nada, no se pueden sacar críticas al gobierno de ningún medio.
Están previamente seleccionadas.

Información veraz.
Oiga, que no, que es mentira, que sólo es veraz si hablan bien del gobierno.
Esto no es "y usted más", esto es una constatación de hechos.
Y esto no es una defensa a Utopía.
Yo no he venido aquí a defender el máximo revolucionario, he venido a hablar de libertad de expresión, de equidad de trato a los medios de comunicación, de no narcotización social ni la desinformación a la ciudadanía.
Algo que alguien opina que es una utopía, porque seguramente ni está en su voluntad ni en su capacidad de gobierno.
Yo no he venido aquí a hacer tesis sobre el socialismo revolucionario, les he hablado de no discriminación, de libertad de expresión, de libertad de información.
¿Eso es una utopía?
Pues vamos dados, señora consellera, si esto es una utopía.
Esto es un derecho de los ciudadanos, que no tiene que ser un cántico aquí y una página abierta cuando usted comparece.
Es que usted ha comparecido más veces.
Es que yo la he oído y la he leído en teletipos comparecer explicando algunos acontecimientos de la calle de protestas ciudadanas en manifestaciones de derecho individual, y que sumados se convierten en un derecho colectivo, que usted las ha tildado prácticamente de actos absolutamente incompresibles, por no decir casi casi de *kale borroka*.
No, señora.
La gente tiene que salir a la calle, lo que pasa es que a ustedes les sale un sarpullido cada vez que ven más de cinco personas por la calle juntas.
Es que desde que alguien dijo que la calle era suya y ahora ha dicho que hablar de parejas de hecho o de libertad de expresión es un motín progresista, estamos que temblamos.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Es que ya está bien, señora consellera.

Pero ¿qué motín progresista?
Si este pueblo aguanta lo que no ha aguantado ningún pueblo en la historia.
Si estamos tragándolas como la media naranja, señora consellera.
El día que salga sí que habrá motín progresista, y mientras usted siga confundiendo legitimidad con razón y se ampare en las urnas para hacer lo que hace, más temprano que tarde habrá un motín progresista, señora consellera, estoy bien seguro de ello.

 

Muchas gracias, presidenta.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Gracias.

Me parece que la primera persona que ha venido a esta Cámara hoy a primera hora de la mañana a decir que, evidentemente, el derecho a la información es un derecho del ciudadano, un deber del gobierno transmitirla, que esa información tiene que ser veraz y que es algo de lo que íntimamente estamos convencidos, he sido yo, con lo cual a partir de ahí ya sobran todas las demás opiniones y expresiones, por lo menos por mi parte.

Miren, señorías, yo he venido aquí a decirles a ustedes cuáles son los objetivos de mi portavocía, y hablar de forma positiva, y a comprometerme ante los ciudadanos y ante esta Cámara a que la información que se les transmita cumpla esos objetivos de rigor, de claridad y de transparencia.
Y así ha venido siendo y así va a seguir siendo, aunque obviamente sus señorías no estén de acuerdo, pero yo les digo cuál es la opinión de esta portavoz y de su gobierno.

Miren ustedes, señorías, únicamente decirles que la comparecencia del presidente ustedes es que no la han pedido por trámite de urgencia.
Por Dios, aprendan un poquito a trabajar y luego ya, *(remors)* podrán pedir explicaciones, señorías.
*(Remors)* No, no.
Es que eso es así.
Es que eso es así.
*(Remors)* Pero en fin.
Para terminar, porque no quiero cansarles más.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.

 

**La consellera portaveu del Govern:**

 

.
.
.
yo vengo aquí a decirles a ustedes que este gobierno tiene esa voluntad de transmisión al ciudadano de sus actuaciones, y les he dado argumentos de sobra para ello, les ofrezco mi colaboración, y además solicito la suya para contribuir entre todos a transmitir esa información a los ciudadanos, a la cual ellos tienen derecho y nosotros estamos obligados.

Nada más, muchas gracias.

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

***Compareixença del conseller de Cultura i Educació, senyor Manuel Tarancón Fandos, per tal d'explicar la Proposta de mesures a introduir el pròxim curs escolar 2000­2001 en educació infantil, educació primària i educació secundària obligatòria en la normativa per la qual es dicten instruccions en matèria d'ordenació acadèmica i d'organització de l'activitat docent, sol·licitada a petició pròpia (RE número 12.
572).***

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Correspon a continuació el punt de l'ordre del dia que és la compareixença del conseller de Cultura i Educació, per a explicar la proposta de mesures a introduir el pròxim curs escolar 2000­2001 en educació infantil, educació primària i educació secundària obligatòria, en la normativa per la qual es dicten instruccions en matèria d'ordenació acadèmica i d'organització de l'activitat docent, sol·licitada a petició pròpia.
Té la paraula l'honorable senyor conseller.
*(Remors)*

 

**El senyor conseller de Cultura i Ciència:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Comparec davant d'esta Cambra a petició pròpia, a fi d'exposar a les seues senyories les mesures a introduir a partir del curs escolar 2000­2001, en educació infantil, educació primària i secundària obligatòria, en la normativa relativa a l'ordenació acadèmica i a l'organització de l'activitat docent.
De manera simultània este mateix matí s'estan fent arribar a les organitzacions sindicals, associacions de pares d'alumnes i representants dels alumnes eixes mateixes mesures, de forma, com dic, simultània a l'explicació en esta Cambra.

El Govern Valencià té com a objectiu fonamental irrenunciable l'educació de qualitat com a motor de progrés d'una societat que faça als ciutadans i ciutadanes més cultes i més lliures.
La Logse, després de quasi deu anys de vigència reclamava i reclama en el seu desplegament i aplicació, accions tendents a la seua avaluació i adaptació per a aconseguir els objectius de capacitats i continguts previstos en la pròpia llei, i recuperar i fer possible que es recuperen valors com l'esforç, l'estímul i la consideració del treball de l'alumnat com a pressuposts essencials del sistema educatiu de qualitat que estem impulsant.

El que pretenem amb estes mesures és adequar els continguts de la llei a la realitat actual, i a les demandes de millora del sistema educatiu exigides pels col·lectius educatius en les conclusions del dictamen sobre l'ensenyament de les humanitats en educació secundària; conclusions que, encara que la Cambra ja ho sap, jo vull fer memòria que es van adoptar per unanimitat i en participació tant del ministeri d'Educació com de representants de totes les comunitats autònomes, i també considerant les conclusions de la reunió que va tindre lloc en la localitat de Torrevieja, de més de 200 directors d'educació secundària en els primers dies del mes d'abril.

En definitiva, allò que el Govern Valencià del Partit Popular pretén és adoptar, dins del marc legal, que hem deixat clar també i no podia ser d'altra manera, que no estem parlant de reforma legal, estem actuant dins de les possibilitats que marca la Logse en les competències de l'administració educativa de la comunitat autònoma; em referia, per tant, a una sèrie de mesures que pretenen i que permeten esmenar les disfuncions que en el sistema educatiu s'han posat de manifest amb l'aplicació de la Logse, i complir amb l'objectiu de reforçar els instruments d'aprenentatge bàsic per a millorar els índexs de coneixements, aptituds, habilitats i valors de l'alumnat que acaba les etapes obligatòries.
Les mesures que proposem són les següents.

En educació infantil, partim de la consideració que és un nivell diferenciat i no obligatori del sistema educatiu; hem de considerar no obstant això que l'accés de xiquets i xiquetes al segon cicle d'educació infantil és cada vegada major i la seua necessitat és reclamada per la societat.
La importància d'este cicle ve determinada pel fet que és precisament en estos anys de la vida del xiquet i de la xiqueta quan es configuren les bases del desenrotllament personal, i l'escola actua com a guia d'eixe desplegament i com a primer camp d'experiències en relació en el món social.

Donada la seua importància, el Govern de la Generalitat Valenciana en els últims anys ha consolidat l'escolarització total de les xiquetes i els xiquets de tres a sis anys, portant a terme l'escolarització de l'alumnat de tres anys pràcticament a tota la Comunitat Valenciana.
Jo crec que seria prou recordar la creació en els últims tres anys de 1.
229 noves unitats en centres públics.
Per a millorar els seues continguts, diguem que, ja resolt l'aspecte quantitatiu, es requereix que s'adopten les següents mesures que són les que anem a posar en marxa.

En primer lloc, l'elaboració d'unes orientacions didàctiques per al curs 2000­2001, que contribuïsquen a la coordinació necessària del segon cicle de l'educació infantil amb l'educació primària, per a garantir un trànsit adequat a la mateixa i assegurar la continuïtat sense renunciar a la diferenciació i a les peculiaritats de l'educació infantil.
D'eixa manera, estes orientacions didàctiques per al segon cicle potenciaran el llenguatge, contribuint a millorar la comprensió del món que envolta al xiquet i la xiqueta, i la seua expressió original imaginativa i creativa.
Així mateix potenciaran la forma de representació matemàtica, que ajudarà a descobrir les propietats i les relacions que s'establixen entre els objectes a través de la seua manipulació.
Els continguts matemàtics i de llenguatge seran més significatius per a les xiquetes i els xiquets com més incardinats estiguen en altres àmbits d'experiència de l'etapa.
El Pla de formació del professorat tindrà en compte l'aplicació d'estes orientacions didàctiques.

Una segona mesura fa referència a l'extensió del programa bilingüe enriquit al segon cicle d'educació infantil.
L'augment del nivell de competència lingüística dels escolars valencians és la base per a l'inici de la configuració d'un sistema educatiu plurilingüe a la Comunitat Valenciana.
Per això, l'ordre de 30 de juny del 98 establia un programa d'educació bilingüe enriquit per al primer cicle d'educació primària, per a millorar els programes d'educació bilingüe amb la introducció precoç, com a llengua vehicular, d'una de les llengües pròpies de la Unió Europea en el mateix espai actiu comunicatiu.
L'experiència adquirida en este camp aconsella avançar esta incorporació d'una llengua estrangera al segon cicle d'educació infantil en el curs 2001­2002, en el marc d'eixe programa bilingüe enriquit.
En el curs pròxim, el 2000­2001, s'iniciaran els cursos de formació per al professorat que permetran el desenrotllament de l'esmentat programa.

En educació primària, l'ordre que s'ha elaborat en desenrotllament del reglament orgànic i funcional de les escoles d'educació infantil i dels col·legis d'educació primària, que substituirà la vigent de 29 de juny del 92, contempla mesures que contribuiran al fet que l'alumnat desenrotlle les capacitats expressades en els objectius generals de l'etapa.
Per això és necessari reorientar els aprenentatges de l'alumnat, i les decisions sobre la seua promoció tant dins de l'educació primària com al final de la mateixa per a l'accés a l'educació secundària obligatòria.

Al respecte convé recordar que la norma bàsica per a tot l'Estat és el Reial Decret 1.
006/91, de 14 de juny, pel qual s'establixen les ensenyances mínimes corresponents a l'educació primària.
En el seu article 11 disposa que la decisió que un alumne estiga un any més en el mateix cicle podrà adoptar-se una vegada al llarg de l'educació primària.
Tal disposició és arreplegada en la normativa pròpia de la nostra comunitat, en l'article 10 del Decret 20/92, de 17 de febrer, del Govern Valencià.

No obstant això, la pràctica en estos anys d'implantació aconsella recuperar la unitat de l'ensenyament bàsic.
Per això és aconsellable determinar el tercer cicle com el moment pedagògicament més apropiat, per a prendre la decisió d'estar un any més en el mateix cicle donat el canvi d'estructura i d'organització del procés d'ensenyança-aprenentatge que suposa la nova etapa d'educació secundària obligatòria a què accedeix l'alumne o l'alumna.

Pel caràcter global i integrador que l'article 14 de la Logse atribuix a les àrees en què s'organitza l'educació primària, l'avaluació d'estes àrees és l'indicador apropiat per a apreciar si s'han desenrotllat les capacitats expressades en els objectius d'este nivell.
Per això, no haver obtingut avaluació positiva en més de tres àrees hem entés que és un indicador clar del fet que no s'han aconseguit els objectius corresponents.
En conseqüència, un alumne o alumna només podrà promocionar de tercer cicle a l'educació secundària obligatòria amb un màxim de tres àrees que no hagen sigut avaluades positivament.
En finalitzar cadascun dels dos primers cicles d'educació primària l'alumne o l'alumna promocionarà al cicle següent.

En el context del procés d'avaluació continua, quan el seu progrés no responga globalment als objectius programats, el centre establirà les mesures de reforç en les àrees instrumentals de matemàtiques, valencià, llengua i literatura, i castellà, llengua i literatura, a fi d'ajudar-lo per tal que aconseguisca els esmentats objectius.
No obstant això, si en finalitzar el segon cicle el progrés de l'alumne o l'alumna, d'acord en la seua maduresa i les àrees no avaluades positivament, no respon als objectius programats de manera que impedisca la seua possibilitat de progrés en el tercer cicle, el centre podrà decidir excepcionalment la seua permanència un any més en este cicle en lloc de passar al tercer.

En tot cas, quan un alumne o alumna estiga un any més en el mateix cicle, el centre docent adoptarà les mesures educatives complementàries o d'adaptació curricular encaminades a contribuir al fet que l'alumne assolisca els objectius programats.
En eixe sentit, l'apartat 6.
6.
c del projecte d'ordre de desenrotllament del reglament orgànic i funcional per als centres que impartixen educació primària, que s'ha remés hui mateix als agents socials, sindicats, pares i alumnes, diu: "la repetició ordinària d'un curs en finalitzar algun dels cicles de l'educació primària està contemplada en l'article del decret 20/92, de 17 de febrer, que regula el currículum valencià d'este nivell educatiu.
Esta repetició s'adoptarà en finalitzar el tercer cicle, quan l'alumne o l'alumna no haja aconseguit globalment els objectius d'este nivell educatiu, i sempre que l'equip educatiu no haja adoptat l'esmentada mesura de manera excepcional en finalitzar el segon cicle.
L'alumnat que romanga un any més en el mateix cicle, disposarà d'una adaptació curricular que li permetrà el progrés en el seu aprenentatge.
La promoció a l'educació secundària obligatòria no serà possible amb més de tres àrees no avaluades positivament".

Donada la configuració de les plantilles d'educació primària, en l'ordre de desenrotllament del corresponent reglament orgànic i funcional per al curs 2000­2001, s'introduixen els criteris de priorització de les activitats docents de forma que el professorat, una vegada cobertes les hores curriculars, puga exercir les activitats de reforç de les àrees instrumentals.
Per això, en l'apartat corresponent del projecte d'ordre de desenrotllament del reglament figura literalment el següent: "si després de l'adscripció a grups, àrees o cicles hi ha algun mestre o mestra que no complete les vint-i-cinc hores lectives de docència, la direcció del centre li assignarà en caràcter prioritari les següents activitats docents: cobertura de les hores de dedicació dels òrgans unipersonals a les tasques pròpies del càrrec, i en segon lloc el reforç educatiu, preferentment en les àrees instrumentals a l'alumnat amb dificultats d'aprenentatge que requerisca compensar desigualtats en educació, o que estiga un any més en el mateix cicle".

En educació secundària obligatòria, hem de recordar en primer lloc les finalitats que establix la Logse en l'article 18 per a esta etapa educativa.

L'educació secundària obligatòria, que completa l'ensenyament bàsic iniciat en l'educació primària, té com a finalitat transmetre a tot l'alumnat els elements bàsics de la cultura i formar-los per tal d'assumir els seus deures i exercir els seus drets com a ciutadans i preparar-los per a prosseguir estudis de formació profesional específica de grau mitjà o de batxillerat o per la incorporació a la vida activa.

I, en segon lloc, convé recordar que la llei garanteix un període formatiu comú de 10 anys que, no obstant això, té en compte les peculiaritats de cada alumne i de cada alumna i s'adapta establint una adequada diversificació; tal diversificació ha de ser creixent en l'ensenyament secundari obligatori per a permetre acollir millor els interessos diferenciats dels alumnes adaptant-se, alhora, a la pluralitat de les seues necessitats i aptituds, a fi de possibilitar-los que arriben als objectius comuns.

Per tal d'aconseguir esta doble finalitat, i atendre la diversitat d'interessos, motivacions, necessitats i actituds de l'alumnat, és necessari abordar les següents mesures organitzatives i curriculars.

Respecte a l'horari en educació secundària obligatòria.
Una de les modificacions que contribueix a millorar l'aplicació de l'educació secundària obligatòria consisteix en reduir el nombre de professors que imparteixen les àrees en el primer cicle per a facilitar la transició entre educació primària i esta etapa.
Per això, se suprimeix una de les dues àrees següents concentrant en un sol curs l'horari que tenien fins ara : educació plàstica i visual, 3 hores en primer curs en compte d'una hora i mitja el primer i hora i mitja el segon; i, música, 3 hores en el segon curs en compte d'hora i mitja el primer i hora i mitja el segon.
Esta mesura figurarà en la resolució que organitza el curs 2000­2001, que els farà arribar de manera immediata als agents de la comunitat educativa.

En segon lloc, a fi de reforçar l'àrea de matemàtiques, se li dóna el mateix nombre d'hores en els dos cicles; per això s'incrementa amb una hora d'horari en el quart curs.
Per a no incrementar les 32 hores de l'esmentat curs i reduir, alhora, el nombre d'àrees i matèries que ha de cursar l'alumne, en quart curs només es cursarà una matèria optativa de tres hores setmanals en compte, com fins ara, de dues optatives de dues hores.
Esta modificació requereix, a partir del curs 2000­2001, substituir l'apartat 2 de l'Ordre de l'1 de maig del 95, de la Conselleria d'Educació i Ciència, per la qual es regulen les matèries optatives en educació secundària obligatòria, que quedarà redactat de la següent manera:

1.
L'alumnat cursarà una matèria optativa en cadascú dels quatre cursos d'educació secundària obligatòria.

2.
L'horari dedicat a les matèries optatives serà de dues hores setmanals en els tres primers cursos de l'etapa i de tres hores setmanals en el quart curs.

3.
L'alumnat no podrà estudiar la mateixa optativa en més d'un curs de l'educació secundària obligatòria, excepte les matèries d'oferta obligada pels centres, que són la segona llengua estrangera i la cultura clàssica.
Una vegada modificat l'ordre d'optatives es produirà la modificació de l'article 25, de l'Ordre, de 18 de juny del 99, que regula l'atenció de la diversitat a l'ESO, a fi d'adequar el programa de diversificació curricular a la nova distribució d'optatives.

Quant a l'oferta de matèries d'optatives, la seua regulació és competència exclusiva de les comunitats autònomes.
La regulació vigent de les esmentades matèries a la Comunitat Valenciana correspon al procés d'implantació anticipada a l'etapa que ha finalitzat en el present curs acadèmic.

Per això, i d'acord amb la disposició transitòria primera de la mencionada Ordre, de 9 de maig del 95, procedeix el fet de revisar l'oferta de matèries optatives.
Amb esta finalitat es posarà en marxa una comissió tècnica per a estudiar que l'oferta de matèries optatives contribuïsca de manera eficaç i racional al desplegament de les capacitats expressades en els objectius generals de l'etapa.

Conforme a les conclusions de l'esmentat estudi, s'elaborarà una nova ordre que regule les matèries optatives substituint la que està ara vigent, de 9 de maig del 95.

Quant a l'avaluació i promoció de l'alumnat, d'acord amb l'article 22 de la Logse, la decisió sobre la permanència un any més en el mateix curs d'un alumne o alumna que no haja aconseguit els objectius es pot adoptar dues vegades en l'educació secundària obligatòria, una vegada finalitzat el primer cicle, i, la segona, en qualsevol dels cursos del segon cicle.
I així es recolleix en l'apartat 20, de l'Ordre de 18 de juny del 99, per la qual es regula l'atenció a la diversitat en l'educació secundària obligatòria.

No obstant això, el Reial Decret 1.
007, de 14 de juny, pel que s'estableixen els ensenyaments mínims corresponents a l'ESO, en l'article 11, preveu que el conjunt de professors del respectiu grup podrà promocionar un alumne que haja aconseguit els objectius educatius del primer cicle o d'alguna curs del segon cicle d'eixa etapa, encara que l'esmentat alumne no haja estat avaluat positivament en totes les àrees.
És esta una previsió que recull l'article 13 del Decret 47/92, del 30 de març, del Govern Valencià, pel que s'estableix el currículum de l'educació secundària obligatòria a la Comunitat Valenciana.

En este supòsit els mateixos articles estableixen criteris per a decidir la promoció, la maduresa de l'alumne i les possibilitats de progrés en els estudis posteriors.
Com l'esmentada norma no assenyala cap indicador que permeta aplicar tals criteris, es pot produir en el sistema educatiu una disparitat enorme d'interpretació entre els diferents centres docents a l'hora de decidir la promoció i proposta de titulació amb la possible arbitrarietat en decisions que poden tindre gran transcendència per al futur de l'alumnat.

Per això, és necessari facilitar als centres docents uns indicadors objectius que ajuden els equips de professors i professores a prendre les decisions de promoció o repetició i la proposta d'expedició del títol al seu alumnat.

En conseqüència, l'alumnat podrà promocionar del primer cicle al segon, del tercer curs al quart, o ser proposat per a l'obtenció del títol de graduat en educació secundària amb un màxim de dues àrees o matèries que no hagen estat avaluades positivament, sempre que l'actitud en les mateixes haja estat positiva.
Excepcionalment, quan un alumne tinga altres àrees o matèries que no hagen estat avaluades positivament, el professorat podrà decidir la seua promoció a la proposta per a l'obtenció del títol, sempre que la seua actitud haja estat positiva en elles, tenint en compte la seua maduresa i les seues possibilitats de progrés en els estudis posteriors.
Esta decisió l'adoptarà el professorat del grup al qual pertanya l'alumne, de forma col·legiada, i requerirà una majoria qualificada de 2/3 dels components de l'esmentat grup.
Tot això sense menyscabament de l'adopció de les corresponents mesures d'atenció a la diversitat previstes en l'Ordre de 18 de juny del 99.

A tal efecte, la conselleria està elaborant per al curs 2000­2001 una norma que contemple tots eixos aspectes i que substituïsca la Resolució de 7 d'abril de 98, de la Direcció General d'Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística per la qual es donen instruccions sobre l'avaluació i la promoció de l'alumnat d'educació secundària obligatòria.

Quant a l'organització del segon cicle, a més d'adoptar les mesures anunciades anteriorment, és necessari recuperar la unitat de tot l'ensenyament bàsic obligatori, atendre la finalitat de l'educació secundària obligatòria, assenyalada en l'article 18 de la Logse, com també facilitar la progressiva diversificació prevista per al segon cicle, per l'article 20 de la Logse.

Per això, la conselleria mamprendrà un estudi per tal que, després de les corresponents consultes amb la comunitat educativa, puga establir-se en organització diferenciada del segon cicle d'esta etapa educativa que responga a les seues característiques específiques i permeta oferir diverses opcions dirigides totes elles a l'obtenció del mateix títol de graduat en l'educació secundària, conjugant la formació bàsica de l'alumnat amb l'orientació sobre el seu futur acadèmic i professional, organització que responga alhora a la diversitat de necessitats, aptituds i interessos de l'esmentat alumne.

Acabe, senyories, manifestant que potser siga el moment de plantejar-se, en els fòrums corresponents i amb el consens de tots els agents de la comunitat educativa, la necessitat d'una reforma de la Logse.
Però, el que és inajornable, el que era inajornable, era l'adopció de mesures que contribuïsquen a millorar i adequar el sistema educatiu amb el primordial objectiu d'aconseguir l'educació de qualitat que tots i totes desitgem.
Mesures com les anunciades, en dita direcció, totes elles possibles en l'àmbit de les nostres competències i sense una modificació de la Logse.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, honorable senyor conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyora presidenta.

Senyors diputats.
Senyors diputades.

Com tenim molt poc de temps, anem ràpidament a l'assumpte.

Aquesta comunicació que ens ha fet el conseller és la primera informació oficial que tenim sobre les modificacions que es faran per al curs que ve.
I com que és la primera informació oficial que tenim nosaltres, també és la primera informació oficial que tindran els sindicats i que tindran els propis instituts i les pròpies escoles per a planificar el seu curs que ve.

Evidentment, això és una qüestió.
.
.
És molt tard, estan tots els instituts informant els seus alumnes, estan organitzant el curs següent, i, per tant, nosaltres considerem que és una gran errada plantejar-lo ara en este moment i d'esta manera.
A més, han estat unes modificacions no parlades ni comentades amb els agents socials i, per tant, també, se les troben simplement aquí damunt i ja està.

Pensem que és un dels problemes més greus d'aquestes mesures que vosté proposa que.
.
.
anem a vore, no les considerem en absolut totes negatives, és a dir, en algun moment a mi m'ha donat la sensació que en lloc de modificar aspectes que la Logse els pemetia, a mi m'havia donat la sensació que havien descobert la Logse per fi.
En algun moment m'ha donat eixa sensació.
Quan vosté ha parlat, per exemple, del tema d'infantil, del tema de la comprensibilitat, de fer orientacions didàctiques per a millorar els aspectes del llenguatge d'expressió i de representació matemàtica, i que eren més significatives quan més incardines en altres àrees, etcètera, per mi això és el que diu la Logse en la seua lletra, és el que diu la Logse en el seu esperit i el que diu la Logse en tots els seus desenvolupaments curriculars i metodològics que han fet posteriorment.

Per tant, ja li dic que per a mi són canvis que en alguns casos s'aproximen més a l'esperit de la Logse del que hi havia abans.
Però, al mateix temps, també li he de dir que hi ha un altres canvis dels que jo li demanaria algun aclariment fonamental.
Què passa amb els alumnes que acabada la primària no superen mai, no aproven estes tres, com a màxim, amb les quals poden passar a secundària?
És a dir, hi ha un aspecte en el qual en algun moment s'ha suggerit i que m'agradaria que m'aclarira.
Els alumnes poden abandonar l'educació abans d'acabar els 16 anys?
En el cas de ser així, nosaltres estaríem totalment en contra, i això sí que suposara un grau toc a la Logse.
Espere que no.
Ara li demane eixa aclaració.

Jo li diria que els problemes que tenen els instituts i les escoles pense que no és toquen realment en estos canvis puntuals, alguns d'ells de maquillatge i alguns d'ells més profunds.
Però, els problemes que estan suggerint, que estan parlant els professionals de l'educació, la societat, els pares, i pense que són problemes que s'han d'atendre i s'han d'escoltar amb molta atenció, problemes d'actituds del mateix alumnat, problemes de desorientació, què fer amb els alumnes quan són tan diversos, la manca de recursos materials, les discrepàncies de la comunitat escolar entre pares, professors i Administració, que són molt, molt intenses, i, després, tota esta allau de responsabilitats que es tiren damunt del sistema educatiu.

L'educació ha d'atendre a educació en salut i higiene, educació vial, educació sexual, educació ambiental, tolerància, solidaritat, preparació per al món del treball.
.
.
Evidentment, informàtica, anglés.
.
.
Més domini dels coneixements instrumentals, els coneixements de les humanitats, que es queixa tanta gent de la universitat que no es dominen.
A més, té l'obligació de promoure l'esforç, la constància, el treball.
.
.
És a dir, al món de l'escola se li tira tota la responsabilitat que de vegades la resta de la societat oblida.
I ací, jo pense que sempre se li tira la culpa a l'educació quan passen estes desgràcies que estan passant últimament, que hi ha violència, hi ha agressió, se li tira damunt de l'educació moltes vegades la responsabilitat de tot, quan la societat després va pel seu compte, els mitjans de comunicació transmeten els valors que transmeten, i, fins i tot, les persones que es mouen en la societat tenen uns valors totalment contradictoris.

No es pot exigir a l'escola una formació en totes, totes les àrees, quan resulta que l'escola, els centres educatius ­em referisc a l'escola primària, els instituts­ estan totalment abandonats en alguns aspectes i sense companya de la resta de la societat.

I, per tant, nosaltres veiem el problema greu que estes mesures.
.
.
, hi ha algunes que les considerem positives, per exemple ­ja li he comentat el d'infantil perquè pense que és redescobrir la Logse­ però hi ha algunes altres que també ens semblen bastant adequades: per exemple, l'agrupació d'assignatures que fa en primer i segon d'ESO.
Em sembla que sense reduir els temes a ensenyar es redueix una assignatura, i és molt correcte.
Tanmateix, no entenem la reducció d'opcionalitat quan s'arriba.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
a quart i quan s'arriba aquí, perquè, veiem, si el que volem és més diversificació per a poder atendre a tot el tipus d'alumnes que tenim, la reducció d'optatives el que fa és que elimina o redueix eixa diversificació.
Sí que voríem clar la reducció d'optativitat en cursos més promptes i augmentara progressivament en cursos més avançats, conforme diu la Logse.
És a dir, a la millor, menys optativitat en el primer i en el segon curs i augmentar l'optativitat en tercer i en quart.

I, com se m'ha acabat el temps, ara no puc seguir.
Tinc moltes més coses que dir-li, però ja les diré en la rèplica, si puc.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Presidenta.

Senyories.

Voldria fer primer, per dir dues qüestions prèvies: la primera qüestió prèvia és que jo mateix en nom del Grup Socialista vaig demanar una compareixença urgent.
Ja sé que les coses no les transmeten bé, però esta vegada vaig fer una compareixença urgent perquè el conseller de Cultura i Educació fera una explicació sobre les declaracions que havia fet a la premsa.
Això ho vaig fer el dia 23, registre d'entrada, i a l'endemà el conseller anunciava que ho feia a petició pròpia.
No és anodí perquè si ho fem nosaltres són 10 minuts i si ho fa el conseller, doncs, només tenim 5 minuts per a poder contestar.

La segona qüestió és que ací pareix que ha hagut hui dues compareixences, una de primera i una de segona.
La primera, la del portaveu del govern, que ací estava arropada per alguns membres del govern i tot el Grup Popular, i, la segona, que era la de l'educació, doncs, resulta que estava ací el conseller assoletes, no vull dir que això siga cap premonició, però.
.
.
, una dotzena de diputats; i ací parlar d'educació és una cosa que sembla que no hi ha massa predisposició per part del govern.

Mire vosté, el govern del PP mai ha cregut en la Logse.
Ella va dir.
.
.
, bé, no va votar a favor, sinó que va votar abstenció, i la primera cosa que va fer la ministra Aguirre quan va prendre possessió era dir que modificaria la Logse.
No ho va poder aconseguir, però sí que ha aconseguit buidar-la de contingut perquè s'asfixiara poquet a poquet i així dir al final que això no funciona.

I, clar, ací vosté ha vingut a donar una sèrie de mesures ­jo ni tan sols entraré a esmentar-li cap perquè tindrem ocasió­, però que totes les mesures no valen ni una pesseta.
És un problema de propaganda altre vegada, de dir el que han de modificar per a no tocar res, ni una pesseta.
I el problema de la Logse no és un problema.
.
.
, el prioritari no és el que vosté diu.
El prioritari és el que passa.

Mire, ahir va haver un excel·lent treball periodístic d'una extraordinària professional dient el que passava en el tema de les construccions escolars.
Hui hi ha un altre treball periodístic d'una altra professional excel·lent del periodisme que diu els problemes que tenen els xiquets en este moment ­i xiquetes­ de barris de València que ja no poden matricular-se en les escoles públiques.
Eixe és el problema, senyor conseller.
Eixe és el problema, senyor conseller.
I sap vosté el que passa?
Que els socialistes que no han fet res bé, quan vam arribar al govern les escoles no vull ni pensar com estaven, no vull ni pensar el problema que hi havia.
Sap el que passava?
Que quan li deies a un ciutadà: Escolte vosté, quin és el problema més important?
"El terrorisme, l'atur i l'educació".
Els socialistes vam acabar amb això.
Avui en dia ja no és el problema l'educació per a ningú.
Per això, ni vosté ­si es queda­ fan cas a l'educació!
Però, ja comença a ser problema per culpa de la gestió del PP.
I eixe és el problema fonamental.
Ja comença la gent a no tindre plaça en el lloc que toca.
Ja comença la gent a tindre barracons.
Ja comença la gent a estar en la Logse, en secundària i comença a anar-se'n.
Ja comencen a crear el problema de l'educació el mateix que creen el problema de la sanitat.
I això passarà.
I per quina raó?
Perquè no creuen en el servei públic d'educació.
No creuen en una educació per a tots.
Creuen en una educació per als que poden i els altres ja s'apanyaran!

I eixe és el problema fonamental!
I vosté ens diu ací hui una sèrie de modificacions de la Logse.
Mire vosté, ni una sola pesseta.
I, damunt, no és això només, sinó que tota modificació té dos tipus d'elements: els recursos, el que significa els factors que depenen de la pràctica professional, és a dir, els professors, que estan fent un treball extraordinari, extraordinari, malgrat, fins i tot, de la conselleria, i, després, els recursos educatius, que són problema del partit en el govern.
I què passa amb els recursos educatius?

Dels centres, de les construccions, no li vull parlar ja, ja hi ha prou informació.

Dels barrancons només dir-li una dada, a banda dels 208.
.
.
Només en Vila-real hi ha 62 barrancons en secundària i 18 barracons en primària, només en Vila-real.
Jo no sé si és per Borriana i Vila-real, no sé si és que hi ha alguna mania aquí, però Vila-real estava perfectament aclarida.
I ara n'hi ha 62 i 18, i 46 a Almassora, per exemple.
Però, clar, això no cal tocar-ho.
Tampoc cal tocar la funció directiva, perquè, clar, resulta que vosté dóna dos dies, del 30 de maig al 2 de juny, perquè els directors puguen posar els equips directius.
Tres dies per a presentar un pla?
Però, què passa?
Que si no hi ha directors que siguen nomenats com cal, els nomenen vostés, i, damunt, hi ha algun tipus de problema?

Què passa amb la innovació educativa, amb Cefire?
Què passa amb l'orientació educativa?
Mire vosté, en el mapa dels SPE del 94 s'ha canviat la secundària, però continua havent un sol psicopedagog en el tema dels instituts.
Sap vosté el que li passa a un xiquet sord?
Els pares i les mares que tenen xiquets amb dificultats educatives especials estan molt preocupats.
I sap vosté el que li paga a un xiquet sord al País Valencià en este moment ?
Que quan arriba fins a sisé té un logopeda per a la seua educació.
Només passa a secundària ja no té res.
Ja s'apanyarà el xiquet sord!
Això no és possible!
Com podem parlar de modificacions, que si una optativa, una altra optativa, quan resulta que les necessitats bàsiques de l'educació.
.
.
?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives, acabe.

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Acabe de seguida, presidenta.

És evident que hui no podia parlar jo de cap manera d'entrar en el tema de les seues modificacions, perquè per a mi, per al meu Grup Socialista, el que és important és que hi haja una igualtat d'oportunitats per a tothom, i a partir d'una igualtat d'oportunitats per a tothom podrem parlar de millorar.
I estem d'acord que cal millorar-lo.
I, tant de bo, aborden modificacions serioses perquè després parlarem.
.
.
, perquè de totes les modificacions que ha proposat, a la única cosa que van és en contra de l'autonomia dels centres, perquè vostés no creuen en el professorat, en contra de l'autonomia dels centres, que tothom diu que és l'únic element imprescindible per a una major qualitat: donar més autonomia als centres.
I vosté totes les que ha fet, totes, és llevar l'autonomia als centres, llevar l'autonomia als professors, dir quan han de repetir quan ara en este moment és el professor qui diu: "Quan és bo que un xiquet repetisca?
" És bo que un xiquet o una xiqueta repetisca quan té necessitat de repetir, quan siga bo per a ella.
No en l'últim cicle, perquè això només és un problema polític perquè no passen a secundària els xiquets que tenen algun tipus de problema.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives, acabe.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula la senyora Barrieras en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

En primer lloc ­com no m'agradaria que se m'oblidara i, a més, no podria ser d'altra manera­ vull agrair-li en nom del Grup Popular, encara que siga l'únic grup que li ho agraïsca, però que em sent molt orgullosa d'això, donar-li les gràcies ­torne a repetir­ per a explicar les mesures a introduir en el proper curs escolar 2000­2001 en educació infantil, primària i secundària, en la normativa per la qual es dicten instruccions en matèria d'ordenació acadèmica i d'organització de l'activitat docent que, per cert, és el tema de la compareixença, encara que ens hem perdut una miqueta en la intervenció anterior, però, bé, jo crec que ens centrarem una miqueta en ell.
I no oblidar tampoc que ha estat a petició pròpia, cosa que li ho agraïm doblement.

Com Fray Luis de León, diríem: Decíamos ayer.
.
.
que el conseller està sempre disposat a comparéixer en estes Corts per a donar tot tipus d'explicacions o exposar noves mesures en matèria educativa, com és el cas d'avui.

L'interés general, tant de la comunitat educativa com del govern del president Zaplana, és la millora del sistema educatiu.
I, en este sentit, la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència ja va crear l'Ivece, l'Institut valencià per a l'avaluació i qualitat educativa, que és un institut que ja ha aprovat un projecte per a estudiar les competències mínimes que haurien d'aconseguir els estudiants en finalitzar l'ensenyament obligatòria, i que està en la línia de l'informe elaborat per 200 directors de centres de secundària en Torrevella, en abril, com vosté molt bé ha dit en la seua intervenció, al voltant de les conseqüències negatives de la Logse, especialment en allò que fa referència a la promoció escolar.

Per tot això, i partint de la línia de la reforma de les humanitats que, com vosté també ha dit que sembla que se'ns oblida, ha estat elaborat per una comissió d'experts amb un ple consens en eixes deliberacions, ens ha explicat una sèrie de mesures que permetran que la Logse, dins dels límits legals, evidentment, i tenint en compte la flexibilitat que confereix amb les autonomies esta llei, que d'alguna manera puga funcionar millor.

Les mesures, com reforçar la llengua estrangera introduint-la com a llengua vehicular en el segon cicle d'infantil, pensem que és una cosa que s'estava demandant, així com potenciar els ensenyaments de llengua i matemàtiques per tal d'aconseguir uns coneixements que permetan un trànsit més adequat a la primària.
També, primar el valor de l'esforç, una cosa que creem que és summament important, regular les possibilitats de repetir, una cosa que s'estava demandant jo diria a crits i que fins ara era discrecional.
I creem que és molt important també el reforç, que vosté havia comentat, per a tots els alumnes amb problemes.

Altres mesures afecten al nombre d'assignatures per curs sense reducció de les hores totals curriculars, amb el reforç de les matèries instrumentals bàsiques per a posteriors aprenentatges, i la racionalització de les optatives, que en l'actualitat suposen una clara dispersió.

Totes estes mesures, senyor conseller ­vosté ja ho ha dit molt bé­, estem convençuts que aconseguiran adequar els continguts de la llei a la realitat actual i a les demandes de millora del sistema educatiu exigides pels col·lectius educatius.

I, com no, no voldria acabar sense tornar-li a agrair la seua compareixença en estes Corts per a informar-nos de les propostes del Govern valencià, del Partit Popular, que vol adoptar per a aconseguir, en definitiva, millorar la qualitat de l'educació i que ens demostra, una vegada més, que les afirmacions ­jo crec que greus­ que el govern del Partit Popular no creu en l'educació, senyor conseller, són completament falses.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Ciència:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

En resposta a les intervencions, que agraïsc, del senyor Cardona, el senyor Vives i la senyora Barrieras, algunes puntualitzacions crec que són absolutament necessàries per a ubicar-nos.

He denotat una certa acceptació tant pel senyor Cardona.
.
.
El senyor Vives s'ha referit a les mesures, diu que no han costat una pesseta.
Bé, és que hi ha mesures que costen pessetes perquè són de construcció, i hi ha mesures necessàries, i a voltes més importants que les rajoles, que són de continguts educatius i pedagògics i d'orientacions didàctiques que no costen pessetes, però que segurament són més importants que el mateix debat sobre les construccions educatives.
I denote, en conseqüència, que hi ha una acceptació respecte al contingut, com no podia ser d'altra manera.

Hem donat passos en la direcció del dictamen de l'informe sobre humanitats que en el seu moment va aprovar de manera unànime la conferència sectorial d'educació.
I no va fa passa temps, este dilluns, el dilluns passat, el dia 5 de juny, es reunien els consellers d'educació de comunitats autònomes governades pel Psoe i li demanaven al govern que s'impulsara l'aplicació sobre l'informe d'humanitats.

I, en fi, si donem un repàs a quines eren les mesures que en eixe informe es proposaven a la comunitat educativa, veem reforçar les matèries troncals bàsiques, veem disminuir el nombre de matèries per curs en el segon cicle, veem elaborar orientacions didàctiques sobre llengua, veem el reforç de la segona llengua estrangera, veem racionalització de l'oferta d'optatives, és a dir, reforçar l'anglés en primària, reforçar l'ensenyament de llengua castellana i literatura en primària.
.
.
Totes les mesures que hem anunciat.
.
.
no hem anunciat totes les que deia el dictamen sobre humanitats perquè totes no eren possibles, perquè algunes impliquen reformes que no estan al nostre abast, però sí totes les que hem anunciat estan dins del marc d'una sèrie de mesures que eixien d'eixe dictamen de la conferència sectorial, que el seu partit, els consellers del seu partit, del Partit Socialista, en les autonomies que governen demanaven no més lluny del dilluns passat que s'impulsaren.

Això ho hem fet nosaltres en un moment, senyor Cardona ­perquè vosté es referia al temps, que no és tard­, en un moment que hi ha el temps suficient, com tots els anys s'ha fet, finals de maig o principis de juny, quan es presenta a la comunitat educativa la normativa interna per a l'inici de curs.
Per tant, creem que han arribat en el temps oportú, que hi haurà temps perquè es plantegen en la mesa sectorial les que s'han de plantejar a la comunitat educativa; però, a més, amb l'avantatge que totes estan dins d'eixe acord que en el seu moment es va prendre per unanimitat en la conferència sectorial d'educació.

I enteníem, per tant, que estem proposant una sèrie de mesures sobre les que hi ha un consens amplíssim, sobre les que hi ha una voluntat no sols de la comunitat educativa, sinó que entenem també de la mateixa opinió pública valenciana i espanyola que vagen posant-se en marxa.
I totes les que hem proposat, com li deia.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor conseller.

Senyories, pregue silenci.

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Ciència:**

 

Gràcies, presidenta.

.
.
.
totes les que hem proposat estan dins d'eixe dictamen de la conferència sectorial.

Es referia el senyor Cardona.
.
.
No és possible, no és possible ­en algun moment hi hagut alguna informació que podia conduir a una certa confusió­, no és possible, de cap de les maneres, que s'abandone el sistema educatiu abans dels setze anys.
Això vull manifestar-ho.
Era tan obvi que no ho he dit en la meua intervenció, però ja que vosté ho ha plantejat, que quede absolutament clar.

Com també que no es pot exigir tot a l'escola, i ahí hem de jugar un paper fonamental també en el seu aspecte educatiu-formatiu les mateixes famílies, els mateixos pares i la mateixa societat.
L'escola no està en el *limbo,* ni en un lloc utòpic.
Està en la societat en què està immergida i, per tant, hem de caminar tots en l'educació en valors.
És molt important, fonamental, que eixa educació en valors es pose en marxa en els valors mediambientals, ecològics, de tolerància, de convivència en l'escola.
I en eixa línia estem treballant de manera transversal.

I es referia vosté a les optatives.
El que hem fet és racionalitzar-les i també donar passos en la diversificació a partir de tercer.

Crec que li done resposta a tot el que vosté ha plantejat, i li agraïsc també el que haja valorat positivament algunes de les mesures que hem pres.

No ho ha fet el senyor Vives en una intervenció absolutament contradictòria.
No sols ha intentat fer broma de les mesures preses dient que ni una pesseta.
.
.
És que estem davant de mesures pedagògiques que son possibles perquè les pessetes les hem posat abans en forma de plantilles.
Si les hagueren posat vostés, eixes pessetes que serveixen per a les plantilles.
.
.
eixes pessetes les hagueren posat vostés.
Nosaltres les hem posat en forma de plantilles, i ara eixes plantilles poden aplicar una sèrie de mesures de reforç que no necessiten més pessetes perquè ja les hem posat abans.

La veritat, senyor Vives, és que les seues intervencions en esta Cambra cada volta són més increïbles, per buscar un adjectiu en què poguérem.
.
.
Increïbles.
No sé com dir-li-ho, perquè no trobe l'adjectiu, cal fer un repàs al diccionari.
Diu vosté que no creem en l'educació.
Els màxims creixements pressupostaris en educació es produeixen amb els governs del Partit Popular des de l'any 95.
Però com no creem en l'educació, en l'any 95 posem en marxa només entrar la confecció del mapa escolar, que són les necessitats perquè la Logse es puga aplicar.
Casualitats de la vida, vostés l'aproven.
.
.
Nosaltres ens vàrem abstindre ­i ho torne a dir en esta Cambra altra volta, jo he dit alguna vegada més­, el Partit Popular es va abstindre en la Logse en el Congrés dels Diputats no pel contingut de la llei sinó perquè el Partit Socialista no l'acompanyà del finançament adequat, no l'assegurava.
I es va abstindre per això, no pel contingut de la llei.
Quede, per tant, novament clar el nostre compromís en eixe contingut, que curiosament ­i és una paradoxa, però és­, hem hagut d'aplicar nosaltres, perquè vostés, que sí que la varen aprovar, no tenien cap voluntat d'aplicar.
Del 90 al 95, no van fer res en la redacció del mapa de necessitats, del mapa escolar, per a aplicar la Logse, no van fer res en plantilles.
I tot això va aprovant-se amb el primer govern del president Zaplana, el mapa del 96, les plantilles de primària que fan possible.
.
.

En un moment de la seua intervenció, jo no donava crèdit al que estava sentit.
Estava parlant vosté dels xiquets sords.
Les plantilles dels professors de pedagogia terapèutica les hem aprovat nosaltres i les hem completat nosaltres.
El govern del Partit Popular és el que ha completat les plantilles de primària, el que fa possible que els xiquets amb necessitats especials tinguen una atenció especialitzada en el centre i que tinguen una atenció singularitzada.
Eixes plantilles s'han aprovat i estan acabant d'aplicar-se ara les plantilles de primària, i vosté ho sap.
I no sé per què té eixa voluntat de confondre permanentment a esta Cambra; no a l'opinió pública, que es va pronunciar en el seu moment i que d'ací a uns any, quan determinades coses es completen, com després anunciaré també, es tornaran a pronunciar.
A l'opinió pública, per més que s'esforce vosté, no la pot confondre perquè actua en funció de les realitats que veu i actua en funció d'allò que el govern del 95 al 99 va fer.

I vosté parlava, a més, de construccions.
Jo vull parlar de construccions.
El senyor Cardona segurament s'ho haurà deixat per a la següent intervenció.
Vull parlar de construccions.
Mire, li vaig a dir una cosa.
Aules prefabricades.
Jo sé que estic ara provocant un titular fàcil i que a més és un titular equívoc, perquè si es posa la meitat de la frase, es pot donar a entendre el contrari del que es diu.
Este conseller no pararà fins que les actuals aules prefabricades es multipliquen per tres; perquè les aules prefabricades quan creixen és perquè creixen les obres i són situacions provisionals, iquan més aules prefabricades tinguem, voldrà dir que més construcció nova estarem fent i, per tant, estarem en condicions de substituir-les.
I si tenim aules prefabricades en un institut, que l'han tombat sencer a Paterna, és perquè anem a fer eixe institut en condicions, fer-lo nou.
Segurament l'hagueren pogut fer vostés això també, però van decidir en el seu moment que les construccions no tenien importància.
I per això del 90 al 95, la inversió es quasi nul·la i, a més, no posen en marxa la definició del mapa de necessitats.
I li donaria tots els exemples que vosté vulga.
Pot començar a fer la relació d'aules prefabricades, a mi no em preocupa la quantitat.
Sí em preocupa una cosa: que eixes aules prefabricades estiguen en la situació que han de tindre, que és una situació provisional per a poder fer les obres.
Però mentre que signifiquen que estem incrementant la construcció de centres, benvingudes siguen les aules prefabricades ­insistisc­, mentre suposen, com estan suposant, en este moment la construcció de centres.

I vosté s'ha referit també, de passada, en un altre intent de confondre a l'opinió d'esta Cambra, que donem tres dies per a l'elecció de director.
Mire, senyor Vives, si vosté ho sap, són tretze centres que necessitaven una actuació urgent per a resoldre-ho.
En són tretze.
I ha volgut vosté plantejar-ho com si fóra tota la comunitat educativa.
No, senyor, eren tretze centres ­diga la veritat­ que necessitaven una actuació immediata i resoldre la situació de la seua direcció, que no la tenien.
Tretze centres que tenien abans una comunicació verbal, perquè a tretze és molt fàcil; a centenars és un poc més complicat, però tretze es pot fer una comunicació verbal per a dir: "bé, anem a publicar el termini per a la presentació de documentació perquè es presenten les propostes a la direcció i donar tres dies, si ja se sap abans".
Perquè això amb tretze es pot fer.
No plantege vosté la qüestió, que és anecdòtica, i la vulga elevar a nivell de categoria que no ho és.
Tretze centres que es van donar tres dies, però que sabien perfectament abans tota la comunitat educativa que anaven a publicar-se en eixe termini les candidatures per a la direcció.

I vosté s'ha referit ­això és veritat­, i vosté s'ha referit també, i vull acabar ací en el tema de les construccions.
.
.
Les construccions és evident que és un element important de la qualitat educativa, i estem davant d'una situació excepcional.
Haguera pogut ser menys excepcional si s'haguera pogut començar a avançar del 90 al 95, haguérem tingut un ritme més sostingut i no un ritme de l'impacte que hem de tindre.
Però jo li puc assegurar que en els terminis previstos estaran construïdes les infrastructures educatives.

En este moment, i segurament no ens donarà temps en el moment que es prenga la decisió des del govern, perquè segurament estarem fora ja de les sessions parlamentàries, era la meua voluntat també demanar quan estiga eixe tema resolt una compareixença per a explicar el calendari ja amb el seu detall, però en este moment estem estudiant, i en el mes de juny el govern prendrà una decisió, quina és la forma de gestió més adequada per a una situació que se n'ix de l'ordinari, per a una situació excepcional.
Perquè no és el mateix que hagem de construir una vintena de centres a l'any i que tinguem les activitats normals de manteniment, que fer front a un projecte d'equipaments educatius de més de 350 construccions.

I en este moment, el govern maneja dos possibilitats: bé la creació d'una societat anònima de capital públic, que siga la que impulse i la que duga endavant, depenent d'educació, les construccions educatives; o bé la creació dins de l'Ivvsa, que ha sigut un bon instrument.
.
.
el conveni que tenim amb l'Ivvsa ha sigut un bon instrument per a la construcció de centres, o bé una divisió en l'Ivvsa de construccions educatives.
Estem veent quina és ­perquè la decisió és purament tècnica­, quina és la millor solució per a dur endavant un projecte d'enorme envergadura.
Insistisc que és l'actuació en més de 350 construccions si contem la totalitat de les intervencions.
I que lògicament, en els equips que té la conselleria no es pot afrontar, en els equips ordinaris que té la conselleria.

També ens pareix que no seria correcte fer un reforç d'eixos equips, de manera que a una situació excepcional li donàrem una solució que és d'ací a uns anys, quan estiga ja acabat tot el procés de construcció i es lliuren els centres acabats a la comunitat educativa, haguérem d'afrontar un creixement desmesurat de plantilla per una situació excepcional.
De manera que ens pareix el més adequat, com s'ha fet en altres comunitats autònomes, o bé crear eixa societat instrumental o dotar-li a l'Ivvsa, crear en l'Ivvsa una divisió de construccions.

Però jo li puc assegurar, en independència que es concrete en esta Cambra quan puguem comparéixer el mes de setembre o quan corresponga, que la decisió es prendrà en el que queda de mes de juny.
Que això permetrà, des de juliol, en el segon semestre de l'any 2000, posar tots els equips al màxim de funcionament.
N'hi ha dos colls de botella claríssims en tot el procés del mapa escolar, molt clars.
U, que no depén directament de nosaltres però que és un coll de botella, que és la gestió de sòl des dels ajuntaments, és un coll de botella importantíssim.
I un altre, la supervisió de projectes.
Perquè la contractació de projectes, com vostés saben ja està feta.
N'hi ha en este moment 170 i escaig entre primària i secundària en redacció.
Per això necessita dos reforços importantíssims, que és un reforç per un costat per a la gestió del sòl dels ajuntaments, que no sempre és fàcil, que a voltes precisa modificacions urbanístiques, que a voltes precisa desenrotllament d'actuacions urbanístiques per a generar el sòl dotacional.
No sempre és fàcil.
I una segona qüestió, que és la supervisió de projectes.

Si estem en l'1 de gener del 2001 en eixos equips que anem a posar en marxa a ple rendiment de funcionament, serà possible que en el primer semestre del 2001, eixos projectes estiguen acabats i supervisats i per tant en condicions de contractació.
Estem davant d'un enorme repte.
Però jo estic absolutament segur que en els estudis que tenim, que estem fent i en la solució que es prendrà, que torne a insistir entre les dues opcions cal analitzar únicament quina és la millor des del punt de vista tècnica de gestió, podrem complir com venim dient des de sempre en eixe termini que ens hem marcat per a la construcció de les infrastructures educatives.

Es referia vosté també, ha tocat un aspecte que és l'autonomia dels centres respecte a determinades decisions.
L'autonomia es respecta perquè sempre cap al centre la possibilitat de l'excepcionalitat.
Jo sé que la meua intervenció primera era complicada i en alguns aspectes excessivament tècnica, però si vosté ha estat atent, haurà sentit en la meua intervenció, i quedarà reflectit en el *Diari de Sessions,* la capacitat d'actuació d'excepcionalitat en els centres pels propis equips dels centres.

Però també ha de tindre en compte que dins d'eixa autonomia que s'ha de mantindre, no hem d'oblidar que ha d'haver una certa homogeneïtat.
No és normal que les decisions sobre repetició de curs tinguen un pes el número d'assignatures no superades en uns centres de secundària i en uns altres puguen fer una cosa distinta.
Entenem que cal donar equilibri i homogeneïtat al sistema educatiu i per això eixes instruccions van exactament en eixa direcció.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona en representació d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Aprofitaré per dir algunes coses que no he dit abans, però és que si es vol un debat tranquil sobre este tipus de temes tan importants, que done lloc fins i tot a la cortesia parlamentària, doncs s'ha de buscar una manera que es puga debatre realment en temps i en tranquil·litat.

Vosté ha comentat que hi ha una acceptació de les mesures i això.
Les mesures algunes d'elles ens pareixen pur maquillatge, és a dir, són mesures que sí que toquen algunes cosetes, però que no toquen coses substancials que servisquen realment per a millorar l'educació.
Però sí que és veritat que en l'esperit del que ha comentat, jo sí que he comprovat que hi ha una aproximació al tema del coneixement significatiu, de l'aprenentatge significatiu, que això és precisament un dels fonaments psicopedagògics dels que tenia la Logse.

Per tant, aquí el que jo veig un poc és que estes mesures es produeixen en un context on s'ha desconsiderat el sistema educatiu i on s'ha dit que molts del problemes que hi havien en la societat depenien de l'escola ­i, clar, si depenien de l'escola, dels centres educatius, el problema era la Logse­ quan això era una manera d'utilitzar un boc expiatori, podríem dir, per a justificar problemes molt grans que hi havien en uns altres llocs.
L'escola té problemes, però cal centrar-los en ells.

Jo pense que vosté diu que em referisc a construccions, vaig a deixar-ho passar, vaig a deixar passar inclús la referència que ha feta tres vegades més a aules prefabricades.
Però sí que em vaig a referir al tema de les places, per exemple.
S'ha comentat aquí vàries vegades ja, i "que no falten, no falten".
A dia d'avui en la ciutat de València hi ha 1.
127 alumnes de secundària que no tenen lloc al seu centre sol·licitat en batxillerat, al seu centre sol·licitat.
Però és que diem "bo, hi ha places en un altre centre".
568 places s'ofereixen en uns altres centres de la ciutat de València, perquè no està tot ple, perquè no hi ha tantes sol·licituds com places tenen.
Hi ha 522 alumnes, en la diferència, que no tenen places a València.
I tot això considerant les aules plenes amb 35 alumnes, sense considerar línies en valencià i sense considerar diferència d'alumnes.
Per tant, sí que hi ha problemes substancials i capitals en temes materials.

Vosté coneixerà la protesta que hi ha dels propis centres educatius que el tindre mitjans tecnològics, el tindre ordinadors, el tindre fotocopiadores, els ha suposat també un augment gran de les despeses quan no tenen més recursos que gastar.
I això sí que són problemes reals, que no veiem que es vaja solucionant per aquí.
I la desconsideració cap a l'escola pública, cap a l'ensenyament públic, finalment nosaltres el veiem en eixe tema de què als centres concertats no se'ls exigeix els mateixos requisits que als centres públics, que poden seleccionar a l'alumnat o que poden fer determinades coses que els centres públics no poden fer.
I per això també considerem que hi ha una desconsideració directa cap a l'escola pública.

Però, aleshores, venim ací a les mesures i a tot això.
Pensem que hi ha mesures que falten d'una manera clara.
Bo, a tot açò la Logse s'interpreta com s'interpreta, perquè, clar, ja que dir que la Logse fomenta la promoció automàtica, a mi m'agradaria que la gent es llegira la Logse a vore si la Logse és que prohibeix repetir.
Mire, la promoció automàtica és un invent, és un titular, és un tòpic, però no està en la Logse.
La Logse permet totes les adequacions possibles.
I tanmateix el que permet la Logse és adequar l'educació als problemes concrets que cada alumne tinga.

I aquí vosté ha nomenat bé que hi ha un decret potenciant la diversitat en secundària i hi ha moltes orientacions metodològiques, etcètera, etcètera.
Però para realment ficar-les en marxa, qui forma al professorat?
Qui forma i l'implica?
Perquè per a atendre a alumnes que tenen dificultats en aprenentatge no és suficient amb donar una classe magistral de així s'ha de fer; cal formar i cal implicar.
I aquí el model de formació del professorat de la conselleria a mi em pareix que falla ja des de la pròpia base.

Qui dóna realment les mesures?
Concreció curricular, organització de l'opcionalitat, organització de l'activitat de reforç, adopció d'ACI, d'actuacions curriculars individualitzades, programes de l'actuació curricular en grup.
Per a fer tot això cal un assessorament i una guia i una formació.
I a mi em dóna la sensació que els pobres professionals de l'educació s'han sentit totalment abandonats en això.

Per tant, no només estes mesures cosmètiques fan referència a l'organització, curriculums.
.
.
cal considerar també més formació, més suport real, que quan un centre educatiu tinga un problema no es trobe realment sols i abandonat sinó que tinga l'assessorament i l'ajuda real.
I això li ho dic en tots els aspectes.
A l'hora de fer reglaments de règim intern, que s'han convertit moltes vegades en un llistat de faltes greus, faltes lleus i possibles sancions que no serveixen de res i no van a cap lloc, els professors tenen un greu problema, perquè han de saber com resolen els problemes greus que tenen d'actituds de comportament, inclús ells diuen d'indisciplina.
Moltes vegades.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Cardona, vaja acabant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

.
.
.
una atenció no apropiada a les *(inintel.
ligible)* que tenen.
De seguida acabe, senyora presidenta.

Per tant, jo li demanaria més mesures, més canvis i més suport material i professional a les persones que realment estan treballant allí i tenen els problemes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Cardona.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

Senyora presidenta.
Senyories.
Senyor conseller.

Mire vosté, li va a créixer el nas quan conta vosté mentides.
No són 13 centres, no ho són, i a més no és cert que es va cridar per telèfon, no és cert.
Però és el mateix, no vaig a entrar més en el tema eixe, perquè és un tema menor.
Perquè en el tema el que es perseguix és nomenar els directors a dit.
I així tenim directors afins per a no tindre massa problemes.
Però no passa res.

Mire vosté, parlar de la Logse ha de ser necessàriament parlar de qualitat de l'ensenyament.
I els factors que intervenen en la qualitat de l'ensenyament són de dos tipus.
Uns factors ens remeten a la pràctica professional.
I en la pràctica professional cal exigir als docents el comportament ètic i pedagògic i professional amb la comprensivitat, que la Logse diu allò de la comprensivitat.
A més hem de plantejar la programació i la innovació educativa com elements fonamentals del tema professional, i això els professionals d'este país, de la Comunitat Valenciana, el compleixen sobradament.

Hi ha uns altres factors.
Els altres factors ja fan referència al compromís polític dels governs amb el tema de l'educació.
I eixe compromís és, per una banda, recursos; per altra banda, funció directiva; per altra banda, innovació educativa; per altra banda, orientació educativa; per altra banda, inspecció i, per altra banda, avaluació del sistema.

Hi ha alguns elements d'avaluació del sistema d'eixe institut que teníem ací o d'algun altre que haja fet algun estudi seriós, alguna avaluació seriosa sobre el tema de la Logse i no ho haja dit?
Hi ha alguna?
S'ha fet alguna cosa realment seriosa?
Inclús, ¿és possible que el centre d'investigació haja fet algun tipus d'investigació al respecte de la Logse, s'haja fet alguna cosa i les dades no siguen les que diu per allí el govern i per tant no es facen públiques?
És possible, senyor conseller?
Mire-ho vosté, veja vosté a vore si és de veres això de què hi ha algunes xifres que s'haja fet d'algun estudi que resulta que no diga exactament allò del fracàs tal i conforme es planteja per allí.

Però, clar, si això és de veres, des del punt de vista dels recursos educatius, el tema de les construccions no cal que parle més de l'assumpte ja.
Però li vaig a dir només dos coses.
Segons el que es diu, el que es publica en el diari ­i si no és de veres vosté ho desmentix­ hi ha vuit centres que vostés hagen fet en quatre anys, vuit centres de secundària.
I, clar, vostés diuen "posem no sé quants milers de milions de pessetes".
Ja li ho vam dir: són uns pressupostos mentiders.
Per quina raó?
Perquè ni tan sols compleixen el que diuen.
Només programen tants milions, però només fan el 30%.
Hi ha col·legis que estan posat allí i instituts des de l'any 1996 i encara estan allí, i fent el programa i no sé què, no sé quants.
Això no és possible que nosaltres ens ho puguem creure.

Segon element.
Les despeses de funcionament dels centres, jo m'he molestat en agafar 121 centres i mirar les despeses de funcionament.
Dien els pressupostos: "van a apujar el 5% de.
.
.
" És mentida.
El 82% dels centres han pujat per sota del 5% i hi ha un 32% que han decrescut, és a dir, cobren menys que cobraven l'any passat.
Això és el que vostés diuen.
És a dir, ni tan sols compleixen el que vostés estan fent.

El professorat.
.
.
És imprescindible l'augment del professorat, perquè la diversitat s'ha de fer amb professorat nou i la diversitat necessita atenció específica a cadascú dels xiquets i per això el professorat ha d'estar, per una banda preparat.
Què passa amb el tema Cefire, què passa amb el tema?
Allí es fan cursos a quilos.
Però inclús el tema dels cursos, el tema dels cursos que han de fer-se en centres, les convocatòries es fan en vacances de Pasqua o es fan no sé quan, acurtant els terminis perquè la gent no puga d'alguna manera participar.

La funció directiva és importantíssima.
I per què és importantíssima, senyor conseller?
Perquè, clar, una empresa no pot funcionar sense una bona direcció.
I, per una banda, l'administració no recolza les funcions directives, no recolza als directors, no recolza els equips directius.
Què fa?
Els lleva autonomia, els lleva capacitat d'actuació.
I al final què fa?
S'avorreixen i no volen ser directors, perquè és que és impossible ser director, perquè al final és un problema cada vegada de més intervenció directa per part de la conselleria.
I tot el món sap que sense més autonomia l'educació no pot tindre qualitat.
Per tant, el problema de la innovació educativa és precís que ens plantegem el tema de la formació del professorat, perquè puga realment eixe tipus de diversitat estar perfectament preparat.

Pel que fa al tema de l'orientació educativa.
Mire vosté, senyor conseller, el mapa d'SPE és de 1994, el vam fer els socialistes i encara està vigent en este moment, no s'ha canviat ni un punt ni una coma, de 1994.
I no em diga vosté que no ha plogut des de l'aleshores.
S'ha implantat la Logse.
En els instituts hi ha xiquets i xiquetes d'edat més primerenca que tenen un ensenyament obligatori i que necessiten més recolzament psicopedagògic.
I això no es proporciona.
I, com que no es proporciona, al final es ressenteix el tema de la qualitat.

El tema de la inspecció.
Ja parlarem del tema de la inspecció com a cosa concreta.
Ja em dirà vosté quants inspectors tenen vostés nomenats a dit.
Vostés que dien que anaven a professionalitzar la inspecció i resulta que més de la meitat de la plantilla estan nomenats a dit.
Com podem.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Vives, s'ha acabat els temps.
Vaja finalitzant.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

S'ha passat ja?
Acabe de seguida.

I per tant en el tema de l'avaluació del sistema, jo crec que és imprescindible que vosté encomane el seu flamant institut d'avaluació, que pegue una miradeta a la situació i que ens diga a tots els ciutadans què és el que passa.
I les dades que diu vosté no són dades creïbles per una raó, conseller, és que ja caldria que donara tots els anys dades sistematitzades i que poguérem comparar, perquè si ara ens diu hui 1.
200 i despús-demà 3.
200 no ens podem aclarir.

Moltes gràcies, conseller.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Vives.

Per a rèplica, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Ciència:**

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyories.

Mire, jo no sé si em creixerà el nas o no, senyor Vives, però per allò dels 13 centres no.
I si vol li llig els 13, un, dos, tres, fins a 13; 13, sí.
És una forma jo crec que poc adequada d'anar esgotant els cinc minuts que tinc per acabar, però se'ls llig.
Un a Utiel, Colegio rural agrupado Oleana, Colegio rural agrupado Baronía Baixa, a Xilet; Col.
legi rural agrupat la Costereta, a Llanera; Conservatori de Música d'Oliva; Conservatori de Música d'Ontinyent; Institut d'Ausiàs March de València; Institut de Secundària Monduver de Xeraco.
Això en València.
A Alacant, Els Tolls, de Benidorm; l'Institut d'Educació Secundària número 9, d'Elx; el secundària Poeta Paco Mollà de Petrer i el secundària de Sax.
I a Castelló, el Conservatori Professional de Música de Benicarló i el Col.
legi rural Sot Ferrer.
Eixos són els 13.
Eixos són els 13 on s'ha fet eixa actuació urgent de nomenament de director, 13 centres.

S'ha referit vosté, senyor Cardona, a una sèrie de qüestions que a mi s'han oblidat en l'anterior intervenció, que és allò referent a les places.
I, bo, ací va comparèixer el president, en el seu moment va a dir que hi havien places suficients en la pública per al batxiller i em reafirme; han sobrat, no tenim les dades completes, però en el que és en les grans ciutats hi ha una sobra d'unes 1.
400 places.
Estic parlant dels batxillers.
Bo, tot el món sap, i vostés també saben, que hi ha quatre batxillers i no en tots els instituts estan els quatre batxillers i, en la mesura del possible, cal procurar ajustar, en la mesura del possible, la continuïtat en el centre.
Però és en la mesura del possible.
Del que es tracta és que hi hagen places suficients d'oferta.
I, a més, tenint en compte una altra cosa molt important: els centres actualment, el centres Logse, tenen batxiller i cicles formatius, Formació Professional.
En conseqüència hem de donar també cicles de batxiller en els centres de Formació Professional, que és precisament una de les apostes clares per a la qualitat i la dignificació de la Formació Professional.

És que volen vostés trencar amb eixe esperit de la Logse respecte a la ubicació dels estudiants de batxiller?
És que eixa és la qüestió i eixe és el debat.
Si hi ha places suficients?
Clar que no hi ha una exactitud milimètrica per a què tots continuen en el mateix institut de secundària el batxiller, perquè en eixe cas hauríem de llevar el batxiller dels centres on també hi ha l'antiga Formació Professional, i això trencaria, precisament, l'esperit de la Logse.

I en conseqüència, d'allò que hem de parlar és de les dades globals, i les dades globals són que hi ha una oferta més que suficient, i han sobrat places per a batxillerat i hi ha sobra de places en general, també en educació infantil.
Hi ha situacions singulars, com és el cas de la ciutat de València, on els instituts que estem construint o que anem a entrar en construcció resoldran eixa situació, que està sense resoldre.
Però en este moment l'oferta en la comunitat cobrix el 96% de la totalitat.
En un cas, que és del que, efectivament, s'ha servit el senyor Vives en determinat treball periodístic, que incidix en la ciutat de València, és un cas singular que cal resoldre i que es resoldrà i que no està resolt, naturalment, en el cent per cent dels casos, però en la globalitat hi ha oferta suficient i generalització de l'educació infantil.

Es referia vosté a avaluació i innovació i a formació del professorat, senyor Vives.
Bé, 50.
000 places per a formació i 1.
400 accions formatives hi ha programades per a enguany.
Jo crec que les dades són ben significatives.
Ha posat en marxa també quant a innovació alguna iniciativa este govern, com els premis a la innovació, que és una motivació també per als equips de professors.
I tenim en marxa això que dia vosté flamant Institut d'Avaluació i Qualitat Educativa, que és el que ha de fer possible eixos estudis d'avaluació del sistema per a saber on hem de millorar les coses i on hem de reforçar les actuacions.

Que hi ha una aposta claríssima per l'educació és evident, si atenem als pressuposts.
Ja ho he dit abans.
El percentatge de creixement dels pressuposts en la Conselleria d'Educació i en allò que fa referència a Educació és superior a ninguna altra conselleria, i a més, en un creixement enguany de l'11%, que marca ben clar eixa aposta del govern per una educació de qualitat.

Estem en un procés, per tornar una altra vegada a allò de què hem parlat abans, de construccions educatives d'una situació excepcional.
Prendrem mesures excepcionals, i en eixa excepcionalitat resoldrem la qüestió i tindrem el mapa i les infraestructures educatives construïdes en els terminis previstos, amb les mesures que anem a prendre.

Jo crec que compareixia per a parlar de mesures per al pròxim curs.
Hem parlat quasi d'altres coses i no tant d'eixes mesures.
En conseqüència, jo vull agrair tant al senyor Cardona com al senyor Vives com a la senyora Barrieras la coincidència en la bondat de part d'eixes mesures o de totes eixes mesures, que crec que, en la mida que anem avançant en les actuacions que ens permet la nostra competència com a comunitat autònoma, estem avançant en la millora de la qualitat de la nostra educació.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 12 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 51 minuts)*

***Compareixença del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Carlos González Cepeda, per tal d'informar sobre les línies d'actuació política a seguir per la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, sol·licitada a petició pròpia (RE número 12.
598) i a petició dels grups parlamentaris Socialista­Progressistes (RE número 12.
319) i Esquerra Unida del País Valencià (RE número 12.
362).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, ocupen els seus escons.

Compareixença del conseller de Justícia i Administracions Públiques per a informar sobre les línies d'actuació política a seguir per la Conselleria de Justícia i Administració Pública, sol·licitada a petició pròpia i a petició dels grups parlamentaris Socialista­Progressistes i Esquerra Unida.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Señora presidenta.

Señores diputados.

Es para mí un honor comparecer, después de cuatro años, por primera vez ante el Pleno de las Cortes Valencianas como conseller de Justicia y Administraciones Públicas, para informar sobre la política y actuaciones a desarrollar por esta conselleria durante el tiempo que resta para completar la legislatura.

Vengo ilusionado a exponerles las líneas de actuación de la conselleria, pero también acudo a la Cámara a escuchar sus propuestas.
Quiero hacer del diálogo mi herramienta de trabajo.
Así lo he hecho siempre, y en esta nueva responsabilidad me comprometo más que nunca.
Estoy convencido que sólo desde el trabajo en común se pueden alcanzar los fines que nos proponemos.
Por ello, mis comparecencias ante esta Cámara serán tan numerosas como sea necesario para debatir cuanto deseen los grupos parlamentarios.

La Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas es el departamento del Gobierno Valenciano al que le corresponde ejercer las competencias relativas a las materias de justicia, función pública, emergencias e interior, administración local, gestión de la unidad del cuerpo de la policía adscrita a la Comunidad Valenciana, asociaciones, fundaciones, colegios profesionales, registros y notariado y consultas populares y electorales.
Por tanto, dentro de este orden de competencias, son objetivos fundamentales de esta conselleria hacer una justicia por y para el ciudadano.

Son los propios ciudadanos quienes reclaman cada vez más una mejora sustancial en la justicia y quienes confían en que esta justicia sea cada vez mejor.
Nuestra sociedad demanda un modelo de justicia ágil y eficaz que responda a las necesidades de una sociedad avanzada.
Se impone, pues, la necesidad de una justicia rápida que incorpore decididamente las nuevas tecnologías y se conciba de cara a la sociedad de la información, y de una justicia eficaz en cuanto a solución de los conflictos de los ciudadanos.

Configurar una función pública moderna, dinámica, que sepa adaptarse a los retos que van surgiendo en el seno de una sociedad que demanda y exige unos servicios públicos acordes con su evolución, que abandone los viejos criterios y planteamientos, concebida como una función pública donde la eficacia y la eficiencia sean los pilares básicos de actuación y mejora de las necesidades ciudadanas.
Una función pública, en definitiva, donde los ciudadanos se sientan próximos, con unos funcionarios técnicamente bien formados y capaces de ofrecer una adecuada atención personal.

En materia de interior, son objetivos establecer, por una parte, un modelo de seguridad pública de carácter integral que entienda la seguridad como un servicio al ciudadano, donde el orden público constituya uno más de los elementos de la misma y donde primen las actuaciones de prevención, aminorar y reparar daños en los bienes y personas.
Dentro de esta misma área de interior, y con respecto a emergencias, es nuestro objetivo fundamental establecer un nuevo marco normativo más adecuado y apropiado a las particularidades de nuestro territorio, que fomente nuevos modelos de conducta frente a las catástrofes, que incremente la rapidez de actuación y coordinación entre los departamentos con competencia, entre sí y con el resto de las administraciones.

Por último, contribuir a hacer realidad un modelo de administración local plasmado en la Constitución y en la normativa básica, es decir, colaborar para que los entes locales puedan alcanzar los fines que les señala la ley.
Si uno de los objetivos que expresamente encomienda nuestro Estatuto de Autonomía a las Cortes Valencianas es el impulso de la autonomía local, el respeto a este principio, así como el genérico de descentralización administrativa que vincula a toda administración pública, entraña que la Generalitat, que el Gobierno Valenciano, debe potenciar al máximo la autonomía y autosuficiencia de los entes locales.

Por ello, para el logro de estos ambiciosos objetivos, nos hemos marcado las siguientes líneas de actuación.

En materia de justicia, como sus señorías conocen, el 1 de marzo de 1995 entró en vigor el traspaso de funciones en materia de provisión de medios materiales y económicos para el funcionamiento de la administración de justicia en nuestra comunidad, asumiendo, por tanto, las competencias para la gestión de los recursos materiales y la gestión del personal laboral.
En enero del 97, una nueva transferencia, la gestión del personal no jurisdiccional al servicio de la administración de justicia y la gestión de los medios materiales del ministerio fiscal, ha completado el techo de competencias en esta materia.
Desde ese momento se han puesto en marcha desde la conselleria ambiciosos planes de actuación para lograr un salto cualitativo en el apoyo humano y material a los órganos judiciales de nuestra comunidad.

Entre estos, cabe destacar el Plan de racionalización de suministros, Plarasu, con objeto de racionalizar y mejorar la gestión de compra y distribución de los medios materiales que reciben los órganos de la administración de justicia.
El Plan director de infraestructuras judiciales, para mejorar y reparar las instalaciones de la administración de justicia y analizar las necesidades y acometer la construcción de nuevos edificios judiciales, así como las ciudades de la justicia de Alicante y Valencia.
El proyecto Legal, para la informatización integral de las dependencias judiciales de la Comunidad Valenciana.
El diseño de un sistema de gestión de subvenciones para el pago de las actuaciones del turno de oficio y asistencia al detenido.

Cumplidos los principales objetivos de estos planes durante la anterior legislatura, se ha producido una revisión de las medidas previstas en los mismos y la actualización de las líneas de actuación para el periodo 2000/2003.

Con respecto al Plan de racionalización y mejora de la gestión para la obtención y distribución de los medios materiales que reciben los órganos de la administración de justicia, se han introducido nuevas técnicas de control de suministros, que están dando magníficos resultados.
Sirva como ejemplo el que en materia de concursos públicos se ha pasado de tres a más de treinta concursos públicos al año con sistemas de contratación, lo que está originando un ahorro efectivo de más del 10% sobre las cantidades pagadas con otros métodos de gestión.

Asimismo, se ha producido una drástica reducción en el número de alquileres para las sedes judiciales, y se ha conseguido sacar mayor rendimiento a los mismos mediante la reordenación de las sedes existentes o negociando con los ayuntamientos la cesión de locales.
En materia de suministros de agua, gas, luz y teléfono, se ha conseguido un notable ahorro en lo referente a suministros monopolizados.
Los gastos de teléfono, por ejemplo, se han reducido de 398 millones de pesetas al año a 180, al concertar el sistema de tarifa plana y realizar campañas de concienciación.

El Plan director de infraestructuras judiciales fue diseñado con la finalidad de acometer uno de los más graves problemas de la justicia en la Comunidad Valenciana: el estado de sus sedes.
En dicho plan se preveía la construcción de las ciudades de la justicia de Alicante y Valencia, y la construcción de diecinueve palacios de justicia y la adecuación del resto de los edificios judiciales a la arquitectura judicial del siglo XXI.
Su ejecución está permitiendo reducir el número de sedes, creando un único palacio o la ciudad de la justicia por partido judicial, transformando el juzgado decimonónico de autogestión al modelo del siglo XXI.

El mal estado de nuestras sedes judiciales obligó durante los primeros años a realizar un elevado número de obras menores de reforma y mejora imposibles de demorar, lo que retrasó la iniciación de las obras de nueva planta.
Además de la reforma del emblemático Tribunal Superior de Justicia en Valencia ante el lamentable estado de conservación en el que se encontraba, hasta la fecha se ha acometido la construcción de nuevos palacios de justicia en Nules, Catarroja, Massamagrell, Vinaroz, Carlet, Torrevieja, Denia y Picassent.

La Ciudad de la Justicia de Alicante, a punto de finalizar la primera fase, con una inversión de 1.
800 millones de pesetas, incluye la construcción de un edificio de nueva planta en la calle Pardo Jimeno y la rehabilitación de dos pabellones del complejo de Benalúa, lo que permitirá disponer de 15.
000 metros cuadrados para la reagrupación de los órdenes jurisdiccionales dispersos y la creación de nuevos juzgados, así como mayor espacio para la audiencia provincial hasta su traslado en la segunda fase al entorno de Benalúa, en los terrenos de los antiguos cuarteles de la avenida de Aguilera.

Los juzgados de la ciudad de Valencia y la audiencia provincial se encontraban hasta la fecha distribuidos en nueve sedes.
La antigüedad de alguna de ellas y la falta de idoneidad para albergar los órganos judiciales está provocando disfunciones administrativas y un alto coste de mantenimiento y, en su caso, de arrendamiento, lo que demandaba con urgencia la construcción de la ciudad de la justicia de Valencia.
Esta nueva ciudad de la justicia, que albergará unos cien juzgados, la audiencia provincial y los servicios comunes, en total más de seiscientas dependencias, ocupará unos 110.
000 metros cuadrados.
Es propósito que en los próximos días de julio se coloque la primera piedra de lo que será uno de los mejores complejos de justicia de Europa.

Junto a la realización y finalización de estas actuaciones, está prevista inmediata la ejecución de la segunda fase del plan, que incluirá las ciudades de la justicia de Castellón y Elche, y los palacios de justicia de Benidorm, Requena, Quart de Poblet, Moncada, San Vicente del Raspeig, Novelda, Mislata, Ibi, Paterna y Alcira.

El proyecto Legal, que ha permitido la informatización no como una mera modernización del tratamiento de textos sino como un sistema integral, intercomunicado y actualizado, potenciado con herramientas ofimáticas para la administración de justicia, ha conseguido la informatización de 278 órganos judiciales, fiscalías y clínicas médico-forenses, así como la informatización de bibliotecas en algunos juzgados, que ha llevado consigo también la realización de cursos de formación para los funcionarios.

Para esta legislatura está previsto el suministro de nuevos elementos de *hardware*, el plan Renove, así como la implantación de *software* específico para los órganos judiciales penal, civil, social y contencioso-administrativo en el denominado programa Cicerone, así como el acceso generalizado a la base de datos jurídica.

Previstos en la Ley orgánica del poder judicial los institutos de medicina legal como pilares de la organización de la medicina forense y como órganos técnicos que centralizan las funciones hasta entonces realizadas por los institutos y clínicas anatómico-forenses, se crearon por decreto del Gobierno valenciano los institutos de medicina legal de Alicante, Castellón y Valencia, centros pioneros en la medicina forense española y que aglutinan las más avanzadas y sofisticadas técnicas de investigación desde la óptica de la especialización.

La puesta en marcha de estos institutos de medicina legal y la adaptación a las nuevas tecnologías permitirá mejorar la imagen del forense solitario y sin medios materiales, sustituyéndola por un forense especializado provisto de tecnología punta, potenciando el trabajo en equipo.

Las oficinas de ayuda a las víctimas del delito, cuya finalidad es orientar, informar y canalizar cualquier problema que se le presente a un ciudadano que haya sido víctima de un delito, prestándole ayuda tanto jurídica como asistencial, telefónica como personal, han sido pioneras en el estado español, siendo además la única comunidad que tiene establecidas estas oficinas en cada una de las capitales de sus provincias y en algunas poblaciones, como Elche.
Estas oficinas constituyen una respuesta de la Generalitat a la preocupación por mejorar el servicio que la administración de justicia presta, por lo que en la medida de lo posible se potenciarán y se implantarán en otras poblaciones de la comunidad.

Otro de los asuntos primordiales de nuestra actuación va a estar constituido por la implantación en el territorio de la comunidad de las reformas legales aprobadas por el gobierno central.
Sirva como ejemplo la Ley orgánica reguladora de la responsabilidad penal del menor, la cual, como es sabido, exige un importante esfuerzo para cumplir los requisitos en ella previstos.
Desde esta conselleria, en la esfera de sus competencias, se va a facilitar de manera progresiva y continua los medios humanos y materiales oportunos para la correcta aplicación de la misma.

Desde la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas se entiende que la justicia de paz debe seguir teniendo el papel fundamental que, como justicia más próxima al ciudadano, tiene en la actualidad.

Por ello se ha elaborado, y se va a desarrollar, el Plan de justicia de paz de la Comunidad Valenciana, que pretende paliar algunos de los muchos problemas que le vienen afectando: mal estado de las instalaciones, carencia de medios materiales, personal no perteneciente a la administración de justicia, juez lego sin preparación jurídica alguna, etcétera.

En el ámbito de los recursos humanos en materia de justicia, aun tratándose de cuerpos no transferidos, se van a firmar convenios con el Consejo General del Poder Judicial para continuar la formación de jueces, magistrados, fiscales y secretarios judiciales, así como la concesión de becas para participar en cursos organizados por otras instituciones.

Con respecto al personal general, se han formalizado en la mesa sectorial de justicia planes de formación continuada, cursos para médicos forenses y cursos de valenciano, y se ha convocado ya un concurso, que se publicará el próximo día 20 en el Boletín Oficial del Estado, de traslados, lo que permitirá que funcionarios de la Comunidad Valenciana que trabajan en otras autonomías puedan acceder a un lugar de trabajo cerca de su ciudad.
Concurso del que podrán beneficiarse 406 funcionarios que ocupan puestos de oficiales, auxiliares y agentes judiciales.
Igualmente se va a impulsar la reforma del reglamento orgánico de oficiales, auxiliares y agentes judiciales.

La preocupación por la recuperación del derecho civil valenciano, que motivó la creación de la comisión interdepartamental de derecho civil valenciano, con objeto de potenciar trabajos de compilación de usos y costumbres propios, amén de diversos seminarios y jornadas, culminarán con un acto este año de exaltación del derecho civil valenciano.

Pero a pesar de todas estas realizaciones, la justicia sigue siendo lenta y alejada de los ciudadanos.
Por ello, los consejeros de las comunidades autónomas con competencia en materia de administración de justicia acordaron hace unos días en Valencia, de acuerdo con la creación de un mecanismo formal, estable y permanente, para impulsar la mejora y modernización de la administración de justicia en sus territorios, y por eso, digo, propusieron la creación de una comisión mixta entre el Consejo General del Poder Judicial, el Ministerio de Justicia y las propias administraciones públicas; comisión que se reunirá la semana próxima, el lunes día 12, con el Ministerio de Justicia para que se incluyan sus propuestas en el pacto de estado para la justicia.

Este pacto sobre la justicia debe ser el cauce que, dentro del marco constitucional, nos conduzca en un futuro inmediato al logro de los objetivos que nos hemos marcado tanto las comunidades autónomas, donde exigimos que debemos tener una participación activa y decisiva en cuanto a aplicación y vigencia se refiere.

Con respecto a la función pública, superada la etapa en la que la prioridad de todas las administraciones públicas era ofrecer más servicios a los ciudadanos para lograr los estándares de otros países del mundo occidental, puede afirmarse que, alcanzados con creces dichos niveles, el objetivo hoy es el de mejorar la calidad de dichos servicios públicos.

De la misma forma, a una etapa en que el crecimiento del sector público se mostraba como el indicador de la bondad de una determinada política, pues era demostrativo del correlativo aumento de recursos que se ponían al servicio del ciudadano, ha seguido otra en la que, a no ser que la rentabilidad de dichos recursos esté plenamente demostrada, prima la calidad del servicio público y la eficiente gestión de los recursos que los ciudadanos ponen en mano de los gobernantes vía impuestos.

De otra parte, los avances tecnológicos y el crecimiento económico elevan cada vez más los umbrales de satisfacción de las necesidades humanas y las posibilidades de mejorar la calidad de vida, y ello exige a quienes tenemos la responsabilidad un continuo esfuerzo de adaptación, abandonando métodos que en corto espacio de tiempo han quedado obsoletos e incorporando nuevos retos y nuevas ideas.

No cabe duda de que el capital humano es el instrumento básico de toda acción y de que el éxito y el fracaso de la misma dependerá en gran medida del acierto que tengamos en su elección, cualificación, motivación y permanente formación.

Por ello, el objetivo de esta conselleria, como máximo responsable en materia de personal, es lograr que los empleados públicos de la Generalitat Valenciana se conviertan en dicho instrumento eficiente para lograr la mejora de la calidad de los servicios públicos.
En este empeño debe estar directamente implicado el propio empleado a través de sus representantes sindicales, quienes estarán lo suficientemente informados de todas las medidas que les van a afectar, al tiempo que tendrán la opción a aportar al proyecto sus iniciativas y exigencias en defensa de sus legítimos derechos.

Por ello, las acciones encaminadas a lograr ese objetivo se pueden encuadrar en los siguientes ejes básicos: 

Uno.
Todos los relacionados con la cualificación profesional, que a su vez girarán en torno a, primero, ordenar los recursos humanos según la especialidad o profesión de cada empleado, de forma que sin caer en una excesiva compartimentación, antiguos cuerpos de funcionarios se agrupen en áreas funcionales con el fin de que en todo momento puedan asignarse los profesionales idóneos para cada necesidad.

Del mismo modo, dicho sistema de ordenación de efectivos constituirá el medio adecuado para volver a introducir la carrera administrativa convenientemente adaptada a las circunstancias actuales, lo que ha constituido últimamente una legítima aspiración de los empleados públicos, que, desde que se optó por el sistema de puestos de trabajo, no han tenido posibilidad de progresar profesionalmente por méritos propios.

Dos.
Formar continuamente a los empleados en las disciplinas que requieren las profesiones emergentes, de acuerdo con planes de formación que se adapten a las nuevas exigencias de la sociedad.
Como es lógico, dicha labor de formación debe articularse de forma que constituya también una medida encaminada a facilitar las legítimas expectativas de promoción del empleado.

Paralelamente, debe continuarse con el proceso de normalización de todos los procesos de gestión de personal que, por diversas circunstancias, se encontraban hasta hace poco ralentizados.

Dichos procesos son: la inminente convocatoria de oferta de empleo público con los correspondientes procesos selectivos, de acuerdo con las necesidades de nuevos empleados que se produzcan en cada momento; convocatorias de concursos de provisión de puestos de trabajo, que al tiempo que sirven para cubrir las necesidades ocasionadas por las vacantes, sirven, asimismo, para atender la legítima aspiración de promoción de los empleados públicos, según el sistema actual de puestos; articular una norma con rango de decreto en la que se regule la clasificación de los puestos de trabajo, de forma que se establezcan sus características en cuanto a requisitos, funciones, denominaciones y, principalmente, retribuciones, aplicando principios y criterios racionales y precisos que confieran mayor seguridad jurídica en la materia.

Por último, y tomando como punto de partida un libro blanco cuya elaboración se iniciará en breve, en que se intentará reflejar la situación actual de los empleados públicos y las soluciones a sus problemas en parte ya enunciados y otros que podrían adaptarse como consecuencia del propio trabajo, se tiene la intención de negociar, y someter posteriormente a las Cortes Valencianas, la aprobación de una nueva ley de función pública valenciana, que a su vez constituya la vía segura para el logro de los objetivos propuestos y que sea el instrumento ágil y flexible para enfrentarse a los nuevos retos que los cambios de la sociedad nos exigirá en el futuro.

En materia de interior, hay que transformar el modelo de seguridad pública en nuestra comunidad, que está concebido como el conjunto de normas, órganos y medios instrumentales dispuestos para garantizar la seguridad de las personas y bienes, y que está compuesto por los siguientes elementos: unidad adscrita a policías locales y las actividades de policía administrativa.

De conformidad con lo establecido en el artículo 36 de la Ley 5/82, de 1 de julio, del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, y el artículo 37.
1 de la Ley orgánica 2/86, de fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado, y en virtud del acuerdo administrativo de colaboración entre el Ministerio del Interior y la Comunidad Valenciana, de 22 de junio de 1992, se crearon y se adscribieron a la comunidad una unidad del cuerpo nacional de policía compuesta por 257 funcionarios.

Las funciones que ejerce esta unidad son las previstas en el artículo 38.
1 de la Ley orgánica de cuerpos y fuerzas de seguridad, y particularmente las de dar cumplimiento de las disposiciones y órdenes e inspección de las actividades sometidas a la disciplina de la Comunidad Valenciana, denunciando irregularidades y pudiendo ejercer su autoridad para la ejecución forzosa de sus actos, esto es, cumplir y hacer cumplir las normas emanadas de los órganos de la Generalitat.

La vinculación especial de la unidad adscrita a la Generalitat se observa de manera especial en las funciones de vigilancia y protección de personas y bienes, así como de los usuarios, con lo que la unidad adscrita está transformada más en una policía autonómica.

En la actualidad, las funciones de la unidad adscrita policía autonómica se centran fundamentalmente en materia de medio ambiente, menores, espectáculos y establecimientos públicos, incendios forestales, policía minera, transportes, servicios de colaboración con la policía local y todas aquellas actuaciones puntuales que se solicitan por los distintos órganos administrativos en el ejercicio de sus competencias.

El propio funcionamiento de la unidad adscrita y razones de eficacia y economía y racionalidad hacen necesaria, pues, una adecuación de los medios generales disponibles con la funciones que realiza, por lo que se tienen previstas las siguientes líneas de actuación:

Uno.
Negociación de un nuevo convenio de colaboración que dé continuidad al firmado entre el Ministerio del Interior y la Comunidad Valenciana que, con una vigencia de tres años, finalizará el próximo mes de septiembre.
Este nuevo convenio ha de consolidar el número de efectivos policiales, pasando de los 257 actuales a los 500 ya comprometidos, así como contemplar nuevas competencias para la unidad adscrita y abrir la convocatoria pública de vacantes.
Finalizar las obras de la segunda fase de la reforma del edificio de la sede de la unidad adscrita en Valencia.
Adecuar, una vez formalizada la cesión por parte del Ayuntamiento de Castellón de los locales del antiguo chalet del general y jardines adyacentes en el acuartelamiento Tetuán, 14, la sede de la unidad adscrita en Castellón.
Y, con respecto a Alicante, traspasar a la Generalitat una parte del antiguo parque móvil ministerial y ubicar allí la sede de la unidad adscrita.

Por otro lado, la reciente entrada en vigor de la Ley de la Generalitat Valenciana de policías locales y de coordinación de las policías locales obliga a una revisión de toda la normativa legal en esta materia, con el fin de adecuar la estructura y funcionamiento de los actuales cuerpos de policía local a las nuevas exigencias de seguridad públicas establecidas en la ley.
En este sentido, está previsto constituir de inmediato la comisión de coordinación de policías locales de la comunidad.

Con respecto a espectáculos y establecimientos públicos, próximamente se va a presentar un estudio sobre seguridad de barreras y cadafales en festejos taurinos tradicionales, para posteriormente establecer un reglamento técnico sobre la materia.

Con respecto al área de emergencias, las actuaciones previstas para esta legislatura son las siguientes: presentar un proyecto de ley sobre protección civil y gestión de emergencias con posterior desarrollo en un reglamento de los centros de coordinación de emergencias de la Generalitat Valenciana; mejorar la intervención frente a incendios forestales ampliando el tiempo de contratación de las brigadas helitransportadas, adecuando las bases aéreas y ampliando el número de las mismas para disminuir el tiempo de intervención en determinadas zonas del territorio; aumentar la capacidad de dirección de los centros de coordinación incorporando a los mismos la posibilidad de recepción de imágenes de los siniestros; transformar la actual red analógica de comunicaciones de emergencias de la Generalitat en una red digital que permita la incorporación de las nuevas tecnologías en la operativa de los servicios intermitentes; aumentar la eficacia y coordinación de los consorcios provinciales de bomberos unificando los servicios provinciales de intervención a través de la transformación de las brigadas forestales en servicios de emergencia rurales, adscribiendo funcionalmente los mismos a los consorcios provinciales; y, finalmente, aumentar progresivamente las prestaciones del teléfono único de emergencias 112, de forma que sea el teléfono de referencia en urgencias y emergencias para el ciudadano y que los datos de intervención obtenidos permitan diseñar e implementar una política de seguridad en el territorio de la comunidad.

En administración local, hay que entender que la administración local es un elemento clave para configurar una Comunidad Valenciana capaz de afrontar los retos que plantea el siglo XXI.
Por ello, el Gobierno Valenciano considera imprescindible conferir a las administraciones locales el protagonismo que realmente merecen, ya que sólo a partir de unos municipios capaces y autosuficientes podrá hacerse realidad la vertebración y cohesión interna de nuestro territorio, y esto es así porque es imprescindible partir de un hecho incuestionable: la consideración de la administración local valenciana como la instancia más cercana a los ciudadanos, cuya gestión afecta directamente a su calidad de vida.

Es, pues, en la administración local donde se canaliza con más frecuencia y facilidad la participación vecinal, ya que la autonomía local se fundamenta en un concepto esencialmente democrático de la vida municipal.
Hacer una administración local fuerte y capaz, similar al modelo europeo, es uno de los objetivos del pacto local que el Gobierno Valenciano asume en su integridad, entendido éste como un instrumento político para armonizar los intereses autonómicos y los locales.
Potenciar la autonomía local sobre la base del principio de subsidiaridad reconocido en el artículo 42 de la carta local europea, desarrollar el artículo 45.
2 de nuestro Estatuto y seguir trabajando a fin de conseguir los objetivos de incrementar la participación de la sociedad, aplicar el principio de subsidiaridad, fortalecer la autonomía local y garantizar su suficiencia financiera, serán las líneas de actuación de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas para esta legislatura.

Dentro de las medidas integrantes del pacto local, destaca por su importancia la aprobación de la Ley autonómica de régimen local.
Éste es un objetivo del Gobierno Valenciano, ya que en la actualidad es imposible lograr la racionalización del mundo local sin los instrumentos normativos necesarios para adecuar la normativa estatal a nuestras peculiaridades.
Nuestra comunidad es una de las pocas del Estado español que no cuenta con una regulación propia.
Consecuencias de este vacío normativo son las ausencias de una directrices claras a la hora de apoyar la real autonomía y autosuficiencia financiera de las entidades locales, la indeterminación en los criterios aplicables con el consiguiente riesgo de arbitrariedad en la actuación administrativa, así como la inseguridad jurídica que produce la inevitable aplicación de la normativa estatal, siempre ambigua e incompleta por definición dado su carácter básico.

Por ello, el Gobierno Valenciano se ha planteado elaborar un texto integrado en el que se desarrollen los aspectos más importantes concernientes al régimen local, texto susceptible de un desarrollo posterior por vía reglamentaria y que contendría cuestiones como la elaboración de criterios para la alteración de términos municipales, creación de nuevos municipios, la organización, funcionamiento y competencias municipales, adecuando estos elementos a las características específicas de cada municipio y la elaboración de una tipología municipal prestando atención a los municipios con características propias, turísticos, de montaña, histórico-artísticos o monumentales, industriales, pequeños municipios, etcétera.

En todo caso, la confección de la futura Ley de régimen local, como todas las demás previstas, se llevará a cabo de forma dialogada debatiéndola previamente en los diferentes foros y logrando la implicación de todos los sectores sociales y políticos afectados, de tal manera que el texto final sea fruto del diálogo y del consenso.
Sólo de este modo podrá obtenerse una norma con vocación de futuro en la que cimentar de modo sólido y seguro la administración valenciana del nuevo milenio.

El Gobierno Valenciano considera imprescindible potenciar el asociacionismo municipal, y aquí las mancomunidades constituyen la expresión de la iniciativa local más genuina en virtud del principio de autonomía local.
En la actualidad, a lo largo de nuestro territorio hay constituidas 51 mancomunidades de municipios con personalidad y capacidad jurídica para el cumplimiento de sus fines y, en concreto, para la ejecución en común de obras y servicios.
Potenciar y promover el fenómeno asociativo municipal con la necesidad de optimizar sobre el ámbito territorial y poblacional la prestación de los servicios públicos locales y contribuir a una mayor racionalización y aprovechamiento de los recursos públicos, paliando los desequilibrios territoriales, es otro de los objetivos que van a presidir las actuaciones de esta conselleria.

Finalmente, para hacer realidad el principio de suficiencia financiera, reconocido en nuestra Constitución, en la Ley 7/85, de 2 de abril, y en la Ley 39/88, de 28 de diciembre, de las haciendas locales, se dará cumplimiento al compromiso adquirido de creación del fondo autonómico de cooperación municipal financiado con cargo a los presupuestos de la Generalitat.
Es evidente que sin recursos financieros estables y suficientes no cabe hablar de asunción de competencias ni de modernización administrativa ni de eficiencia y calidad.

Por otro lado, la existencia de déficit en los recursos humanos, técnicos y organizativos de las entidades locales para acceder a las posibilidades que les brinde a la política estructural comunitaria, hace necesaria la existencia de un campo de actuación por parte de la Generalitat en el que la labor de información y formación pueda considerarse fundamental.
En este sentido, se engloba el denominado Proyecto eurolocal, concebido como el punto de partida para la asunción por la Generalitat, depositaria de las competencias en esta materia, de las responsabilidades y oportunidades que se derivan del nuevo escenario de la Agenda 2000.

Se pretende contribuir con esto a dotar a los entes locales de la información, formación y capacidad de gestión necesarias para acceder a la dimensión europea y a los recursos que ésta pueda proporcionales, especialmente los derivados de la política estructural.

En conclusión, señorías, en lo que resta de legislatura tenemos una serie de retos que nos van a permitir asentar y completar la actuación desarrollada en estos últimos años.
Desde la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas tengo el firme propósito de seguir trabajando por y para la ciudadanía de nuestra comunidad de la manera más sensata y coherente posible.
Les reitero mi predisposición al diálogo y a la colaboración a todas cuantas iniciativas se planteen en el seno de esta Cámara.

Con este ánimo y con esta convicción afronto esta tarea con la voluntad ilusionante y con el deseo de trabajar y mejorar la vida de todos los valencianos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula, en representació d'Esquerra Unida, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

Senyor conseller.

En primer lloc, doncs, evidentment, donar-li l'enhorabona pel seu nomenament i desitjar-li ­com deia el poeta grec­ que els déus li siguen favorables.

I, bé, a partir d'aquí jo passarè d'alguna forma a analitzar les diferents direccions generals, de les quals vosté ha parlat.
M'ha resultat cridaner que pràcticament ha fet molt poca referència a la direcció de modernització de les administracions públiques.
No sé si és un problema d'olfacte, i, després, li concretaré el perquè, però m'ha resultat cridaner.

Quant al tema de la Direcció General de Justícia.
Bé, efectivament, jo crec que hi ha un problema greu ací.
Crec que en general l'administració de justícia quan es fan enquestes respecte a la valoració de la justícia al nostre país els ciutadans li donen una qualificació, doncs, generalment, molt baixa, pràcticament solament superada quant a baixa per la qualificació que ens donen als polítics.
Pense que estan a eixe nivell.

Sens dubte, un dels elements greus que apareix aquí és el retard.
És un retard terriblement considerable, no és el només "tengas pleitos y los ganes", sinó, tinga temps de vida per a poder plantejar si els guanyes o els perds, moltes vegades.

Jo crec que este tema és un tema que s'ha de abordar, s'ha d'abordar d'una manera clara.
I, evidentment, aquí hi ha una sèrie de temes.
Estan els aspectes de modernització.
Efectivament, això és un problema d'ordinadors i un problema de moltes altres coses, també és un problema d'infrastructures.
Jo li agraïsc que vosté haja reconegut els retards considerables en abordar determinades infrastructures.
Vosté ho ha motivat com a conseqüència que s'havien de plantejar determinades obres ràpides, de sanejament de velles infrastructures, però, realment, s'ha de dir, concretament, per exemple la Ciutat de la Justícia de València, doncs, té uns retards considerables.
Va aparéixer fa poc de temps en el Diari Oficial les consignacions econòmiques, però té un retard considerable.

Jo sí que voldria comentar-li dues coses en concret i dues propostes.
Ha parlat vosté del dret civil valencià.
Nosaltres aplaudim que d'alguna forma es treballe en aquesta direcció.
Ho plantejàrem també en un altre tema, en la junta de portaveus, però sí que em semblaria important que a més d'exaltar que hi haja una comissió, doncs, es feren moviments seriosos per tal d'intentar introduir-los seriosament ­diguem­ dintre de la reglamentació al nivell que siga al nostre país, encara que siga a nivell estatutari.
Pensem que és un tema important, que és un tema de recuperació de les nostres arrels i pensem que és un tema en el qual crec que tots els grups podríem estar d'acord i que hem d'avançar en aquesta direcció.

Preocupació profunda, senyor conseller, pel baix nivell de l'ús del valencià en la justícia, baixíssim nivell.
Continua havent tios canyes.
.
.
allò que deia la cançó, al nostre país.
L'ús del valencià en la justícia és una cosa pràcticament estranya.
Jo no dic que siga a extingir, però sí que hem de dir que no està creixent de forma significativa.
I pensem que s'ha de fer un esforç considerable en aquesta direcció.
I, evidentment, açò passa per la formació i passa per moltes mesures que nosaltres no estem veient i que, naturalment, critiquem als consellers anteriors, al govern anterior, i esperem que vosté d'alguna manera supose una inflexió en aquest sentit.

Canviant de direcció.
Mire, quant a la Direcció General d'Interior, nosaltres li voldríem ressaltar tres coses.
Primer tema, que és una cosa que m'està plantejant ací, el tema dels incendis forestals.
Nosaltres pensem que s'han de millorar de forma significativa, molt significativa, les condicions de les brigades forestals.
Ho hem reiterat moltes vegades ací, hem fet interpel·lacions, mocions, preguntes i ho volem repetir.
No és només una qüestió de brigades aerotransportades, també és una qüestió de les condicions concretes.
Moltes vegades aquestes brigades forestals que estan en primera línia estan treballant en unes condicions que no tenen res a veure amb l'any 2000 i sí molt a veure amb el segle passat.
Pensem que s'hauria d'avançar en la seua dignificació, pensar en un cos de bombers forestals, etcètera, etcètera.

També pensem que s'hauria de coordinar més clarament els serveis de prevenció, extinció i salvament.
Em sembla difícil d'entendre tots els problemes que s'estan generant, els diferents cossos de bombers, per exemple, i pensem que s'hauria d'avançar en una coordinació ampla, també en temes forestals que dèiem abans.

I una última idea que li voldríem plantejar.
Mire, vosté ha parlat de la Llei de policia local.
Efectivament, la vam aprovar per unanimitat en aquestes Corts en un dels últims plens de la passada legislatura amb l'acord bàsic de les grans centrals sindicals, però no s'ha desenvolupat, que nosaltres sapiguem, absolutament res.
I açò fa un any i algun que altre mes ja.
Que nosaltres sapiguem no ha tingut cap desenvolupament i ja va sent hora.
Són setze mesos, senyor conseller.

Quant a la Direcció General de la Funció Pública, mire, vosté ha feta una afirmació que no compartim.
"Ja tenim suficient quantitat d'administració pública ­ha vingut a dir­, ara del que és tracta és de la qualitat".
No, mire, jo li pose un exemple.
Compare vosté el que es dedica de mitjana en la Unió Europea a l'administració pública, als grans serveis públics i compare vosté el que es dedica en l'Estat espanyol o en el País Valencià.
Faça vosté la comparació i veurà que estem per sota en percentatges importants respecte al producte interior brut.

Per tant, efectivament, és una qüestió de qualitat, senyor conseller, però també de quantitat, eh?
Jo li recomanaria que no es creguen vostés les vostres pròpies mentides.
Per molt que diga determinat conseller que a València hi ha places suficients en batxillerat, no és cert.
Per molt que diguen que s'han acabat les llistes d'espera, no és cert.
Etcètera, etcètera.
Per tant, és una qüestió de quantitat.

I a nosaltres ens preocupa una cosa en la qualitat, després de la referència general.
Mire, si analitzem nosaltres, per exemple, les dades de l'enquesta de població activa, separant treballadors estables i treballadors en precari, una de les coses que veiem és que en els treballadors públics la taxa de treballadors en precari està augmentant de forma molt important, a nivell estatal i a nivell de País Valencià.
Clar, nosaltres no ens creguem després que es puga millorar amb qualitat amb treballadors interins, amb treballadors en precari, perquè jo estic segur que vosté no dedicarà massa recursos a formar-los quan són treballadors que el dia següent poden ser tirats al carrer per qualsevol motiu.

Nosaltres pensem que un dels elements importants per millorar la qualitat de l'administració pública és avançar decididament en l'estabilització del personal que treballa en l'administració pública.
I, li reitere, les enquestes de població activa indiquen que en els últims tres, quatre anys, s'ha disparat el treball temporal en les administracions públiques.
Un cas concret, per exemple, una promoció horitzontal que s'ha fet en determinats serveis ha suposat que persones de deu i fins i tot quinze anys d'interinatge s'han anat al carrer.
És una qüestió molt concreta.

I per suposat, senyor conseller, ens preocupa la seua voluntat, que no és d'aquesta conselleria en general, de subcontractar molts dels serveis que tradicionalment s'havien fet per treballadors de l'administració pública a empreses privades.
És una tècnica permanent que està avançant i que nosaltres tanmateix considerem molt negativa.

Direcció de Modernització de les Administracions Públiques.
Ens sembla estupend que és modernitze.
Però, mire, sí que li volem fer una sèrie de referències, ja que vosté no n'ha fet massa.
Em sembla que s'ha de fer sense atacar la competència, sense atacar els drets de les xicotetes empreses primant a les grans.
Li estic parlant concretament d'una denuncia que han presentat determinades empreses d'informàtica i que ha estat acceptada concretament pel Ministeri d'Hisenda, per les formes de contractació de l'adquisió de material informàtic, projecte Infoville per a ser molt concret.

Evidentment s'ha de modernitzar, però s'ha de fer adequadament; s'ha de fer sense societats interposades, com l'Oficina Valenciana de Societat de la Informació, que van a tenir vostés problemes amb la Unió Europea, clar que els van a tenir.
Estan vostés trencant els mecanismes normals de contractació de l'administració pública amb fundacions, per suposat, sense ànim de lucre.
I em permetrà que li pose moltes cometes, moltes cometes, els mecanismes normals de contractació.
I això és una cosa que és molt clara.
Per suposat, senyor conseller, sense trencar la llei d'incompatibilitats de forma flagrant, com va fer primer el director general, que després fou ascendit a subsecretari, que després va ser ascendit a conseller de Sanitat i que després va ser degradat per no sé quin estrany mecanisme.
Però que jo crec conéixer amb un cert detall.
Però evidentment açò és una taca d'oli que a nosaltres ens agradaria que d'aquesta direcció general ­és una taca de falta de neteja­ desapareguera el més prompte possible, perquè d'alguna forma afecta directament.

Mire, quant a la Direcció General d'Administració Territorial, vosté ha parlat del pacte local.
Estupend!
27 de febrer de 1999, compromís d'un fons de cooperació municipal.
Nosaltres aportem una esmena en els pressupostos d'enguany perquè es complira un acord i, per suposat, el seu govern no la va acceptar.
Estupend, que es complisca, però que es complica, que es complisquen els compromisos.
Donava la profunda contradicció que l'anterior conseller a vosté havia estat el president de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, una terrible contradicció; és imprescindible que es complisca.
No es pot parlar d'ajuntaments sense parlar del seu finançament.
I valdria la pena que li diguera també al president de la Generalitat que quan parle de problemes de finançament se'n recorde dels parents pobres, se'n recorde dels ajuntaments.

No compartim el model provincialista que s'està plantejant des del seu govern.
Pensem que valdria la pena plantejar una llei oblidada que està en l'Estatut d'Autonomia, que és la Llei de comarcalització.

I, per acabar, ens agradaria que ens parlara de la Llei d'àrees metropolitanes, que sembla que està en marxa, i de com està eixe procés que tingueren tanta presa en dissoldre, el procés del Consell Metropolità de l'Horta.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Buenos días, señor conseller.

Valoramos la responsabilidad de que esté aquí, dada la premura, y le damos la enhorabuena por el nuevo cargo.
La verdad, señor conseller, que después de escucharlo estaba un poco mareada de lo mucho que han hecho y de lo mucho que van a hacer, pero yo quisiera hacerle una reflexión.
Ha heredado usted una conselleria con problemas, esto es, como la compra de un piso con hipoteca.
Pero no sé si sabe que tiene esa hipoteca, por lo tanto no sé si la va a poder planificar.

Señor conseller, existe una percepción constatada, no sólo por las palabras del conseller Castellano, sino por el mismo presidente de la Generalitat, el señor Zaplana, en sesión plenaria de 22 de marzo de 2000, de querer implementar nuevas políticas para la modernización de la administración de la Comunidad Valenciana.
Hasta aquí estamos totalmente de acuerdo.
Pero luego se mete una cuña y dice "capaz de hacer los mismos esfuerzos de modernidad y de calidad que deben de hacer las empresas privadas en su nivel de competencia".
Cosa que nos parece significativa sobre el tipo de política que quiere realizar el Partido Popular.
Y continua más abajo, en una segunda cuña: "porque una administración no desarrollada y puesta al día supone un lastre importante en cualquier esfuerzo de modernidad del espacio que administra".
Y remata ya: "esto obliga a optar por una opción pública altamente profesionalizada".

Esta importante declaración de intenciones políticas sobre la administración fue dicha en esta Cámara después de ganar ustedes las elecciones por mayoría absoluta.
Y pensaba que era la hora de hacer política, y además vino el presidente a realizarla en una comparecencia urgente; comparecencia en la que nos ofreció el diálogo, el consenso y que hasta hoy, día 8 de junio de 2000, no ha habido ni una cartita, ni una comunicación, nada.
Ni una acción en la gestión.
Ha clarificado las palabras del presidente que compareció urgente y con mucha premura hablando grandilocuentemente sobre la administración.
Se han olvidado de esos grandes temas.

La administración, señor conseller, es un servicio pagado por todos, o sea, de todos.
Y la obligación del gobierno es darle el sentido de res pública, de la cosa pública, ya que públicos son los servicios que se prestan así.
Haciendo un recorrido se evidencia que todo aquello que nos envuelve en la vida diaria y compartimos los ciudadanos, sin diferencia del estatus que tengamos, todos utilizamos los servicios públicos.
Por tanto deben de ser eso, públicos.

Esto entra en contradicción con las declaraciones que ha dicho esta mañana la señora Alicia de Miguel, la portavoz del gobierno, en el cual iba a haber mucho diálogo y mucho consenso.
Entra constantemente en contradicción.

Y dando un repaso por toda la conselleria, pues entramos en Justicia.
La falta de instalaciones en las obras pendientes de ejecutar este año.
En el presupuesto había una serie de obras para realizar este año; a través de su página de información, a través de Internet, los edificios en construcción son Valencia, Alicante, Torrevieja y Denia.
Como proyecto prioritario, pero no realizados, están: Alcira, Mislata, Moncada, Paterna, Benidorm, Ibi, Novelda y San Vicente.
Y como proyecto básico, o sea que no está: Castellón y Elche.
De todas estas obras solamente se han licitado dos obras y se ha adjudicado una.
Esta es la situación del Pladij en la Comunidad Valenciana.
Esta es la situación de las obras.

Pero también hay que abordar la falta de juzgados específicos.
La violencia doméstica produce muchas muertes, es una violencia doméstica, es una violencia de alcoba.
La presión social pide una inmediata solución del problema y ustedes, como gobierno, son los responsables de dar esta respuesta a esta inquietud social.

Nosotros pensamos que es necesario un esfuerzo en todas las estructuras de la administración de justicia, así como establecer la correlación y la coordinación necesaria con las otras estructuras de la administración, como son los servicios sociales.

En el año 1999 hubo 45 mujeres muertas y 4 niños, que son las personas más indefensas de la sociedad.
Este año, seis meses curso de este año, llevamos ya 31.
La antepenúltima, porque eso ocurrió el lunes, ocurrió aquí, en la Comunidad Valenciana.
Estas cifras hablan por sí solas ante la necesidad urgente de solucionarlo, y por lo menos es obligación del gobierno el poner medidas para paliar y proteger estas víctimas.

Tampoco se ha abordado la creación de juzgados específicos para la prevención de riesgos laborales.
La Comunidad Valenciana es pionera en accidentes laborales.
Tenemos la tasa más alta de accidentalidad y mortalidad.
¿Qué acciones va a emprender el gobierno en la pionera innovación de la justicia?
¿Qué ocurre con el medio ambiente y los delitos ecológicos?
¿Tampoco existe iniciativa?
Ya sé, señor conseller, que se va a decir que no tenemos competencias en esta materia, pero sí tenemos competencias, como usted ha dicho, en funciones y servicios y, por tanto, alguna solución se podría dar a este problema.

No voy a hablar, como usted se ha referido, sobre la medicina forense, ni de la sentencia, ni de la disolución del concurso.
Ya llegará el momento.
Ya le hemos pedido una comparecencia.

La entrada en vigor de la nueva Ley del menor, en enero de 2001, ha creado mucha incertidumbre, ya que no tenemos conocimientos de la existencia de la planificación y programación ante la aplicación de esta nueva ley; ley que modifica sustancialmente las actividades de los juzgados y fiscalías.

En protección civil y extinción de incendios, la protección civil, desde luego, no es de mucho interés; la extinción de incendios depende del año.
Realizar previsiones, pues relativas ¿para qué?
Sí, para ser competitivos, como la privada, como dice el presidente, pues se le da de antemano la gestión a las compañías privadas que ya se dieron desde los presupuestos.
Pero a pesar de eso ya veremos al final de la corrida, después de pasado el verano, cuánto nos vamos a gastar.

En policía autonómica.
La policía, la verdad, es que tiene muy poco de autonómica, simplemente el nombre.
La policía en nuestra comunidad es como una policía de segunda.
Es un cuerpo sin especialización y sin retribuciones.
Usted es conocedor del tema, qué le voy a decir yo de este tema, porque tenía relaciones y responsabilidades en este tema antes de entrar en esta nueva conselleria.
Mantiene la misma situación, ya lo ha dicho usted, de esa cifra un poco emblemática de 500, y no se ha producido ningún incremento de plantilla.
Tampoco ha habido innovaciones en los cuerpos especiales.
Continúan dos efectivos en temas de medio ambiente, cinco de atenciones al menor, esperemos que exista una ampliación y modificación cuando entre la Ley de aplicación penal del menor, y cero, absolutamente cero en la atención especial para las mujeres.

En la policía local, específicamente en la formación casi no hay formación, como el objetivo es desprofesionalizarlos, parece ser.
Y en la formación y estudios, la formación de los empleados públicos que usted ha rematado aquí, la verdad es que es muy escasa, son cuarenta pesetas por persona y día.
En euros, señor conseller, y lo digo para ir adaptándonos, es 0,24.
Pero además, la formación en su gran mayoría está en manos de empresas privadas, en distintos sitios, en distintos pisos, donde la gente se encuentra poco incentivada a ir a realizar esos cursos.

La función pública.
La administración cada vez tiene menos de función y de pública, por su afán de sacar, afán constante de este gobierno, de sacar a la administración de la administración.
Estamos esperando el famoso Libro blanco que el conseller Castellano tenía en el cajón, y que se iba a debatir en este mes de junio; esperemos que eso se mantenga.

En organización y sistemas de información; de estos se puede decir todo, ya que la actividad económica de la conselleria por excelencia son los contratos relacionados con organización y sistemas de información.
El 50% de los contratos de esta conselleria se centran en esta actividad.

Y la administración territorial.
No hay más gobierno para este gobierno del Partido Popular que él mismo.
El reconocimiento de la existencia de otros gobiernos sólo es en el papel y en la entrega de premios.
Queda pendiente el reconocimiento económico de los gobiernos municipales, no existe un concepto básico de suficiencia financiera consagrado en nuestra Constitución.
No existe un fondo de cooperación municipal.
Aunque usted ya ha anunciado que se va a hacer.

Quiero recordarle que el día 3 de junio, hace unos días, terminó el plazo de seis meses que la Ley de disolución de áreas metropolitanas, aprobada por ustedes para cerrar la comisión liquidadora ­ término que empleaba su antecesor­, y todavía no conocemos nada, no sabemos nada salvo por la prensa, de qué es lo que ha ocurrido.
Tenemos las primeras noticias ayer en la prensa, y durante estos seis meses según la ley, ustedes se comprometían a venir a la Comisión de Justicia y Administración Pública a saber qué actividades se estaban llevando en dicha comisión.

Bueno, señor conseller, la verdad es que la herencia tiene un poco de hipoteca, y tendrá que intervenir de una manera más o menos rápida, porque tiene leyes para desarrollar, leyes pendientes para hacer y leyes pendientes para aplicar.
Por otra parte, usted ha ofrecido así como un poco veladamente el tema del pacto por la justicia.
Yo creo que los socialistas tenemos la obligación de recoger ese pacto y de asumirlo.
Pero no solamente en los acuerdos, sino también en la legislación, porque la legislación es la base fundamental de que no existan vacíos legales, y cuando existen vacíos legales siempre, siempre.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Andrés.
.
.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

.
.
.
existen elementos de corrupción.
*(So per interferència d'un mòbil)*

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Andrés.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Rovira.

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

Señoras y señores diputados.

Primeramente el Grupo Parlamentario Popular quiere agradecer al honorable conseller su presencia en esta Cámara, a petición propia el mismo día de su toma de posesión, con el objetivo de informar sobre la política, sobre las líneas de actuación a desarrollar de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas.

Si en su día nosotros valoramos muy positivamente el nombramiento de Serafín Castellano como conseller, en el mismo sentido cabe valorar el nombramiento de Carlos González Cepeda como conseller de Justicia y Administraciones Públicas.
El conseller es una persona con una dilatada y brillante trayectoria política; brillante trayectoria política que se demuestra cuando señala en las primeras notas de su comparecencia textualmente: "quiero hacer del diálogo mi herramienta de trabajo".
Y tras esta declaración, que yo definiría como un principio básico de actuación, "quiero hacer del diálogo mi herramienta de trabajo", el conseller ha dibujado claramente cuáles van a ser los objetivos fundamentales a desarrollar.

En primer lugar, la sociedad valenciana demanda un modelo de justicia ágil y eficaz, acorde con las necesidades de una sociedad avanzada.
En esta línea, como usted ha señalado, es necesario seguir con la modernización de la administración de justicia con medios humanos suficientes, y sobre todo con unas infraestructuras adecuadas a las demandas de la sociedad valenciana.
Es necesario avanzar y continuar desarrollando el Plan de racionalización de suministros, el Plan director de infraestructuras judiciales, el proyecto de información integral de los juzgados, el Plan de juzgados de paz, y tantos otros proyectos que nos permitirán situar la administración de justicia en los niveles de eficacia que se le demandan.
Y en esta tarea, señor conseller, sepa que tendrá la plena colaboración del Grupo Parlamentario Popular.

En segundo lugar, es fundamental conseguir que los empleados públicos de la Generalitat Valenciana se conviertan en el instrumento que articule la mejora de la calidad de los servicios públicos.
Es necesario un profundo desarrollo de la función pública como servicio público, con diálogo y consenso con los sindicatos y ahondando en la formación y cualificación de los trabajadores.
Y en este sentido, la elaboración por usted anunciada de un Libro blanco sobre la problemática actual de los empleados públicos, creemos que será el marco idóneo que nos lleve a esa función pública concebida como un servicio público moderno y racional.

En tercer lugar, en cuanto a los asuntos de interior, el desarrollo de la Ley de coordinación de las policías locales, el aumento de efectivos en la policía autonómica, y el incremento de medios dedicados a la gestión de emergencias y a la protección civil, nos deben permitir un modelo de seguridad integral concebido como servicio al ciudadano.

En cuarto y último lugar, todos hemos oído y comentado muchas veces que la administración local es la administración más cercana al ciudadano, es la administración que el ciudadano siente más próxima.
Por eso, desde el Grupo Parlamentario Popular queremos agradecerle, señor conseller, que usted considere, como ha reflejado en sus palabras, que la administración local es un elemento clave para configurar una Comunidad Valenciana capaz de afrontar los retos del futuro, los retos que nos plantea el nuevo siglo.
Es imprescindible dar a las administraciones locales el protagonismo que realmente se merecen, es necesaria la aprobación de la Ley valenciana de régimen local que regule de manera racional todas aquellas cuestiones básicas necesarias para una administración local moderna, y que apoye claramente la autonomía y la suficiencia financiera de las entidades locales.

En definitiva, señor conseller, el Grupo Parlamentario Popular, además de respaldar totalmente las líneas de actuación que usted ha desarrollado, quiere expresarle nuestro más firme compromiso y colaboración en conseguir una justicia eficaz y una administración pública moderna.
Y para conseguir esto la voluntad de diálogo que usted ha expresado será fundamental; diálogo y consenso con los demás grupos políticos, y diálogo y consenso con todas las organizaciones sindicales y profesionales representativas.
El diálogo social, en definitiva, señor conseller, es básico si queremos una administración valenciana moderna y eficaz al servicio de los ciudadanos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Rovira.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señora presidenta.

No puedo por menos que agradecer el tono y la forma de las palabras de sus señorías como réplica a mi intervención, que como es lógico, entenderán es una declaración de principios de lo que esta conselleria, que tiene continuidad en el gobierno, y por lo tanto no es tan innovadora como pudiera significar o pudieran ustedes pensar, en la continuidad de una política del Gobierno Valenciano en esta legislatura.

Había tomado notas con respecto a algunas de las cuestiones que me han planteado, pero en principio tengo que decirle, señor Ribó, que yo no he hablado *(inintel·ligible)* de la administración pública porque ya no es competencia de la conselleria.
Sabe usted que en la remodelación del Gobierno Valenciano, el área de modernización de la administración pública se ha traspasado o se ha transferido, se ha asignado a otra conselleria.
Por lo tanto, no corresponde a mi competencia, y como es lógico no puedo invadir las competencias de otra conselleria.

Pero en cualquier caso, está latente la palabra modernización en todos los proyectos de futuro que se plantean en esta conselleria, porque la modernización no tiene por qué significar incrementar medios tecnológicos, sino fundamentalmente incrementar la formación e incrementar y modernizar las estructuras normativas.
Y en ese aspecto creo que hemos dado muestras, estoy dando muestras de lo que es voluntad de modernización cuando se hace una revisión prácticamente absoluta de todo el marco normativo, tanto en materia de justicia, como en administraciones públicas, como en administración local, como en el área de interior.

Yo le tendría que recordar a sus señorías cuál era el estado de las transferencias, y no he querido alargarme en mi intervención inicial, no he querido alargarme haciendo un repaso histórico de cómo se produjeron las transferencias en materia de justicia.
Lo que sí le puedo decir a sus señorías es que el estado de los locales, en las que se encontraba en materia de infraestructuras y en materia de funcionamiento, que es lo que le compite, que es en lo que tiene competencias la conselleria en la Comunidad Valenciana en materia de justicia, era absolutamente, por decir una palabra suave, caótica.
El número de actuaciones en mejora, no digo en nuevas instalaciones, en mejora en lo que corresponde a justicia, le puedo decir que en el año 95 se invirtieron 14 millones de pesetas en mejora de instalaciones en materia de justicia; ya en el año 96 se pasó a 194, y se hicieron 104 actuaciones; en el año 97 ­y no voy a cansarle en cifras­ se gastaron 293 millones y se hicieron 48 actuaciones.

Es decir, que ha habido que primar no la creación de nuevos palacios de justicia o nuevos juzgados, sino que en muchos casos ha habido que modernizar, ha habido que adecuar y ha habido que adecentar algunos de los juzgados que prácticamente tenían años y años sin haber invertido una sola peseta, o euro, en su remodelación.
En ese aspecto, ha habido un retraso evidentemente en lo que son la creación de nuevas infraestructuras, pero porque ha habido una dedicación especial en la remodelación de edificios antiguos.

Yo comparto con usted la preocupación, aunque soy castellano-parlante, de la utilización del valenciano.
Y es una de las cosas que hemos recogido, no yo sino los siete consejeros de justicia, como demanda al pacto de estado para la justicia.
Con ese, y la mejora para hacer más ágil la justicia y más cercana al ciudadano, yo creo que es un ambicioso plan que presentó el ministro de Justicia hace unos días en el Congreso de los Diputados, y que es compartido absolutamente por todos los consejeros de justicia de las comunidades que tienen competencia unánimemente.
En lo que demuestra lo que es la fe y la esperanza que tenemos todos en que la justicia, una de las asignaturas pendientes, mejore cuanto antes y esté más al servicio de los ciudadanos.
Comparto absolutamente, incluso solicitamos por parte de los consejeros de justicia, asunción de nuevas competencias en lo que entendemos debe ser una descentralización ejecutiva y compartir, junto con el poder judicial, alguna de las atribuciones que éste tiene.

En materia de incendios forestales, yo creo que se ha dado un paso grandísimo.
No voy a hacer un recuerdo de cuál era el estado en que nos encontrábamos con respecto a una situación anterior, pero en cualquier caso comparto con usted que se debe hacer una mayor coordinación en materia de emergencias.
Por eso hemos planteado la revisión de la Ley de emergencias.
Y sabe usted, entre mis palabras he dicho, que era la transformación de las brigadas forestales en brigadas rurales.
Estoy de acuerdo que se necesita una mayor atención hacia los momentos en los que se produce este tipo de situaciones, fundamentalmente conque el ritmo y el tiempo de actuación se acorte lo máximo posible.
En ese aspecto, también ya le he anunciado, y tenemos intención en la revisión de la Ley de emergencias, reestructurar adecuadamente este tipo de actuaciones.

Yo no comparto.
.
.
La unidad adscrita es una policía autonómica.
El problema es qué se negoció en su momento.
La asunción de competencias fue corta, fue corta.
En el año 94 se hizo un convenio de creación de la unidad adscrita, que se viene arrastrando.
Se modificó parcialmente en el año 97, y esperamos en el convenio actual, que finaliza en septiembre, hacer una revisión en profundidad de las funciones y competencias de la unidad adscrita, absolutamente dotándole de mayores medios.
El problema es que, tal y como está concebido el convenio actual y tal y como se concibió en el año 94, al ser una unidad adscrita todos aquellos agentes de la policía que se adscriben o que pasan a la unidad adscrita van en comisión de servicios, y eso produce disfunciones en el Cuerpo Nacional de Policía.

Yo creo que hay voluntad absoluta por parte del Ministerio del Interior, la Dirección General de la Policía, evidentemente, de llegar a un acuerdo para dotar de mayores competencias a la unidad adscrita y mayores funcionarios.
Pero en cualquier caso, creo que las funciones y las competencias que tiene y la vinculación que tiene con todas las instituciones de la Comunidad Valenciana la hacen más una policía autonómica, con competencias limitadas, pero la hacen más una policía autonómica que una policía meramente de asunción de competencias como unidad adscrita.

Yo creo que la Ley de la función pública es básica.
Creo que la elaboración del libro blanco debe partir, como va a ser, de unas jornadas que se van a celebrar el día 20, 21 y 22 de junio en la Comunidad Valenciana, y que va a ser el marco de inicio, el punto de partida, de lo que ha de ser la función pública valenciana.

Yo no estoy en absoluto de acuerdo, lo ratifico, y en eso estoy absolutamente en desacuerdo, con que la función pública tenga que crecer.
Tiene que crecer en calidad, no en cantidad.
Yo creo que fundamentalmente en estos momentos debemos darle una mayor calidad de servicio al ciudadano, basándonos fundamentalmente en una mayor formación de los funcionarios, en una reestructuración, que la necesita la función pública valenciana, y dotarle de mayores medios.
A partir de ese momento, yo creo que la función pública valenciana será capaz de dar todo el servicio que demanda el ciudadano.
Y creo que eso se tiene que discutir, se tiene que elaborar en el famoso libro blanco, que dará lugar después a una Ley de la función pública que, como he dicho, debe ser absolutamente consensuada por todos.
No tenemos que partir o hacer puntos de partida estáticos, sino lo suficientemente flexibles, fundamentalmente para que mejore la función pública, pero no fundamentalmente, y valga la redundancia, en cantidad sino en calidad.

Otra de las cosas que les preocupa a ustedes y a que yo quiero hacer referencia, en dos temas.
Uno, la Conselleria de Justicia asume perfectamente y va a poner los medios materiales y humanos para aplicar la Ley del menor.
Creo que vamos a llegar a aplicarla con todas las consecuencias absolutamente y con todos los medios disponibles.
Está previsto.
Se solicitó ya en febrero del 2000 a la Dirección General de la Administración de la Justicia la creación del juzgado de menores.
Yo anuncié hace dos semanas la creación de un nuevo juzgado de menores en Alicante, y está previsto y está a punto de negociarse algún otro juzgado de los menores, tanto en Valencia como en Castellón.
Yo creo que con eso vamos a dar respuesta a la Ley del menor.

Hay un compromiso formal también en el tema del trato de la violencia a las mujeres.
Se van a dar mayores medios, estamos en ello en estos momentos, para dotar de medios y de especialidad para atajar uno de los problemas en que estamos absolutamente de acuerdo todos que es un problema de la sociedad actual y que, desgraciadamente, puede que esté incidiendo de una forma más importante en la Comunidad Valenciana.
Pero yo creo que hay voluntad absoluta de atajarlo, hay coordinación entre todas las instituciones, y yo creo que es un problema que va a ser menor en un futuro medianamente próximo.

Y con respecto al Consell Metropolità de l'Horta, yo tengo que decirles que está a punto.
Evidentemente, efectivamente, el 3 de junio venció el plazo de los seis meses con respecto a la ley que marcaba como periodo para instrumentar el traspaso de lo que era el Consell Metropolità de l'Horta en unos nuevos entes.
Comprenderán ustedes que la politización que tenía el propio Consell Metropolità de l'Horta, el cúmulo de intereses municipales y extramunicipales que existe con respecto a la disolución del Consell Metropolità de l'Horta, hacen que estemos haciendo borradores.
Se ha filtrado a la prensa, no sé por quién, pero en cualquier caso no es ni con mucho el borrador definitivo de lo que entendemos que tenga que ser la ley de creación de entes metropolitanos.

Absolutamente consensuada, se ofrecerá, lógicamente, a los ayuntamientos en el momento oportuno, y se ofrecerá un consenso o intentaremos llegar a un consenso para que la creación de entes metropolitanos no sea como consecuencia única y exclusivamente de la desaparición del Consell Metropolità de l'Horta sino que sea un instrumento adecuado de prestación de servicios entre municipios.
Creo que en ese camino vamos, y que el que se haya retrasado algún día o algunas semanas no es óbice para que la ley, con vocación de futuro, sea lo suficientemente madura y consensuada como para que sirva para algo que no sirvió la creación del Consell Metropolità de l'Horta, y que tenga un mecanismo ágil, no político sino municipal, de prestación de servicios.
En ese camino vamos, y yo creo que en las próximas semanas, por no decir días, se podrá ofrecer un borrador para empezar a trabajar definitivamente antes de presentarlo a la Cámara.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor conseller.
Gràcies pels seus aclariments, i comentar i polemitzar amb vosté en alguna cosa.

En el tema de justícia, sí que li voldria comentar algunes coses que a nosaltres ens preocupen i que no li he mencionat abans.
Dues coses.
Primer, nosaltres esperem que la violència creixent, no sols la domèstica sinó la relacionada amb persones joves, a vegades no joves, no augmente, que siga una cosa que es passe prompte.
Però potser valdria la pena començar a preocupar-se'n seriosament.
I segona cosa, ens preocupa profundament la manca de fiscalies específiques en el tema de medi ambient.
Entenem que és imprescindible perquè aquest país puga caminar per una senda d'un desenvolupament mínimament sostenible disposar de fiscalies de medi ambient.

En altres temes, mire, en incendis forestals.
Vosté ha dit: "s'ha millorat molt".
No es pot afirmar açò.
Si mirem les hectàrees cremades durant els últims vint-i-cinc anys, hem de dir que estem en un cicle, les hectàrees cremades són en un cicle, i estem en estos moments en una part baixa del cicle, però per fer una afirmació d'aquest tipus haurem d'esperar un poquet més.
Açò és des d'una anàlisi objectiva.
És cert que s'han cremat menys hectàrees, però també és cert que açò va passar fa quinze anys, per exemple, i després van vindre uns anys terriblement negatius.
Per tant, esperem.
I açò li ho dic no perquè vulga que es creme més.
Evidentment, no m'interessa.
No li interessa a ningú.
El que és imprescindible és que des de la seua conselleria no es baixe la guàrdia, en primer lloc, i en segon lloc, que es milloren aquelles coses que s'han de millorar.
I li reitere: el tema de les brigades a peu de foc, per dir-ho així, i de les brigades s'ha de millorar de forma substancial.

Després, per suposat, el nostre desacord més absolut en el tema de la funció pública.
Ha de créixer sí o no?
Mire, serà una de les diferències clares entre el seu plantejament de dretes i el plantejament nostre, que no és de dretes, que és d'esquerres.
Jo li pose un altre paràmetre.
Compare vosté el que es dedica a percentatge de producte interior brut en les administracions de mitjana en la Unió Europea, compare'l vosté amb el que es dedica a Espanya i amb el que es dedica a nivell del nostre País Valencià, i veurà que estem en una relació clarament desfavorable.
Li posaria un altre paràmetre.
No tinc les dades aquí en este moment.
Compare vosté el nombre de funcionaris per mil habitants que hi ha França, a Alemanya, en la mitjana de la Unió Europea i compare-la amb els que tenim ací.
Clar.
És que nosaltres continuem dient: fan falta més mestres, fan falta més metges.
Evidentment que continuem dient açò.
És que aquests serveis no estan satisfets.
Fan falta més persones que atenguen la tercera edat.
Clar, vostés parlen de concertació, parlen d'uns sistemes que estan molt provats ja.
En la Gran Bretanya de Margaret Tatcher la privatització de la sanitat es va provar, i els resultats estan molt clars, està molt clar el negatius que són.
Els processos d'aquest tipus, darrere d'ahí s'amaga una diferència profunda quant a filosofia política, una de les més clares, de les més contundents.
Nosaltres pensem que són imprescindibles uns serveis públics de qualitat.
És un dels elements característics del que s'ha anomenat un estat de benestar, del que ha caracteritzat tota l'Europa des dels anys 45, un dels elements més característics.
I mire vosté, vostés tenen uns plantejaments d'una altra filosofia, la d'un mínim estat, model Ronald Reagan, Margaret Tatcher, model ultraliberal.
No és el nostre, radicalment en desacord.

Mire, jo, per acabar, no em queda massa temps, sí que li voldria insistir en dos coses que em semblen importants.
La Llei de policia local.
S'ha de posar en marxa.
Està aprovada però no desenvolupada.
A veure si comencen a treballar-la seriosament, a veure si amb consens, amb acord amb les centrals sindicals podem avançar en totes aquelles coses que des d'aquestes Corts es van considerar positives de forma unànime, també pel Partit Popular.
Si són positives, si van ser aprovades, per què no es desenvolupen?
Jo pense que és un tema clar.

I insistir també en un altre tema, en el tema local.
No es pot parlar d'autonomia local si no s'avança en el tema del finançament.
El pacte local té un element que és el nus gordià: el fons de cooperació, i fins ara de fons de cooperació res de res.
Nosaltres entenem que eixe tema és un tema fonamental que d'alguna manera posa de manifest si vostés volen avançar en aquesta direcció o, en definitiva, volen deixar els ajuntaments al seu arbitri.

I esperem que el Consell Metropolità de l'Horta ens done les explicacions corresponents, perquè, efectivament, s'han acabat els terminis que vostés mateixos varen marcar.

Res més i moltes gràcies.
I m'han sobrat dos segons, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyora Amorós, per a rèplica, té la paraula.
Senyora Andrés, perdó, té la paraula, per a rèplica, per cinc minuts.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Anem a continuar.

Señor conseller.

Yo le agradezco las explicaciones y, desde luego, en el tono en que las está haciendo, conciliador, pero la verdad es que, como usted ha dicho y ha reconocido antes, las relaciones de la administración y los ciudadanos es dificultosa, incluso gráfica como podría ser en la película esta de *Las doce pruebas de Astérix*, que tiene que subir el tercer piso, rellenar el formulario.
.
.
Es dificultosísima.
El presupuesto de este año no ha sido absolutamente nada halagüeño para darle una base a la administración para que se pueda desarrollar.

En el tema de las infraestructuras ya he comentado antes cuál es la situación, que solamente se han licitado dos obras.
Pero es curioso, y le digo, por puntualizarle situaciones que a lo mejor le pueden servir, que se ha adjudicado la segunda fase del palacio de justicia.
Aparece un contrato de adjudicación de una obra.
En los presupuestos había 800 millones, y aparece un contrato de adjudicación de una obra de 13.
656 millones de pesetas, sobre un presupuesto de 16.
020 millones, en un periodo seriado hasta el 2010, que nos parece también un poco peculiar, muy largo en el tiempo para un gobierno, adjudicándose el 17 de febrero de 2000 a una UTE entre la que se encuentra Edificaciones Ferrando SA.
Esa empresa, si no estoy equivocada, y si existe algún error me corrige, está relacionada con Ramón Ferrando, presidente de la patronal y vicepresidente de esta sociedad.

Además de este problema, que es importante, yo creo que es importante o por lo menos significativo, existe una inspección de trabajo en el edificio de Navarro Reverter, inspección de trabajo motivada por el comité de empresa, por las centrales sindicales, donde hace un requerimiento con carácter prioritario específico sobre una serie de actuaciones a realizar, y dice: "se evaluará el riesgo de recubrimiento de fibrocemento en los pilares de todas las plantas del sótano", que es el lugar donde se encuentran los archivos.
Yo no conozco mucho el tema de la construcción, pero en la conselleria hay técnicos, y parece ser, y quiero que se confirme, que esto es un elemento tóxico, tóxico en el contacto y tóxico en la irradiación.
Por lo tanto, lo que queda patente es que el edificio de Navarro Reverter tiene en todas sus zonas de archivo elementos contaminantes en los cuales están trabajando personas a la hora de sacar los archivos.
Como se valora en todo el informe, porque el informe dice muchas cosas ­fugas de agua, desratizaciones y cosas muy curiosas de observar­, se ve específicamente que no es un lugar adecuado, por lo menos hay que mejorarlo y aplicar el reglamento, que es un sitio inapropiado para los trabajadores y para los usuarios.

Y como muestra de falta de adecuación para los usuarios, podríamos poner la Fiscalía de Menores.
La verdad es que es una cosa que para mí, cuando lo he visto, clama al cielo.
La Fiscalía de Menores no reúne ni las condiciones humanas básicas ni, por supuesto, las físicas.
Y un ejemplo a tener es la sala de espera, que son cuatro sillas en un lugar de paso, tras una puerta, que si entras fuerte te cargas al primero que está allí, que se llenan rápidamente y que la gente espera en un descansillo de la escalera oscuro, sin ventilación, donde un posible benefactor ha llevado un banco que caben seis personas.
Y allí, en ese *hall*, se encuentran los niños que van, los acompañantes y los abogados, si los tuvieran.

Estos niños y niñas, señorías, se encuentran en esta escalera, independientemente de que sean testigos en el proceso o inculpados, se encuentran en un estado de indefensión creada por una falta de previsión, unidos a las grandes dificultades que tienen los trabajadores para desarrollar su propia actividad, como son que los despachos de los fiscales no son independientes; no existe una sala de exploración para los forenses, y todo esto conlleva la dificultad en la realización del trabajo también para los propios administrativos que tienen que hacer.

Estamos muy preocupados ante la aplicación de la ley del menor, ley que afecta a la estructura básica del funcionamiento de la justicia.
Y así lo hizo saber el decano mayor de jueces, que se pone en contradicción con palabras, por ejemplo, del director general de justicia, el señor Eloy de Velasco, que dice que sí se va a poder aplicar la ley.
Y, sin embargo, no conocemos nada sobre la aplicación de esta ley, ni cómo se va a realizar, ni cuáles van a ser las previsiones.
Conocemos las inquietudes de otras comunidades autónomas gobernadas por el Partido Socialista, en la cual piden una moratoria de la aplicación de la ley, porque conocen el presupuesto económico que se requiere para ello, pero aquí es que no lo conocemos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Andrés, vaja finalitzant.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Sí.
No lo conocemos en absoluto, no sabemos si es que no lo hay o es que no lo quieren decir.

En el tema de los malos tratos, aquí ya existió una comparecencia, que fue una comparecencia virtual, yo creo que bastante virtual, disfrazada un poco.
.
.
de si el contrato de un administrativo o no, en el cual lo que no se decía es que la situación de los jueces era una designación voluntaria, que esto se decidió en la junta de jueces, que los jueces asumieron llevar este trabajo, porque se les decía clarísimamente que no podían hacer este trabajo de forma individual ya que era una tipificación del código penal.
Y esto queda totalmente fuera de lo que se puede considerar una idea innovadora y vendible.

Yo creo, señor conseller, que tiene, como le he dicho antes, leyes pendientes: la ley de emergencias, la ley de la función pública, el tema de la distribución territorial, el tema del Consell Metropolità, que le hemos pedido una comparecencia para que venga a explicarnos.
Ahí nos preocupa la situación política que usted nos dirá y después la situación del personal que se encuentra dentro del Consell Metropolità.
Existía un acuerdo que no se ha cumplido y no se ha desarrollado.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Andrés, acabe.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Sí, en un momento.

Y además, eso, existen acuerdos que no se han cumplido.
Entonces, estamos preocupados por la liquidez del propio Consell Metropolità.

El conseller, su antecesor, se caracterizaba por no llegar a acuerdos, por no cumplirlos, y a veces por obviarlos.
Espero, conseller, que esta sea una nueva etapa.

Gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Té la paraula, l'honorable senyor conseller per a rèplica.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Señor Ribó, o las estadísticas mienten o.
.
.
Nos preocupan a todos los incendios forestales todos los días, que creo que es una de las grandes preocupaciones que tenemos en la conselleria y en todo el Gobierno valenciano.

Decir que no ha mejorado.
.
.
yo he tomado rápidamente unas notas, y puesto que usted hacía una referencia a un período largo, no voy a hacer referencia a un período concreto de un pasado muy corto, le voy a hacer la referencia al año 70.
En el año 70, la media de hectáreas quemadas era de 27.
600, la media por año.
455 incendios y una media de 61,9 hectáreas por incendio.
En estos momentos estamos en una media de 1.
399 hectáreas.
27.
000 contra 1.
399.
Y una media contra 61,9 hectáreas por incendio a una media de 3,2 hectáreas.
En algo hemos mejorado.
Aparte del ciclo medioambiental y climatológico, algo habrá hecho la conselleria al efecto.
Y además, no voy a darle ahora toda la serie de inversiones, que usted también conoce a través de los presupuestos.
Lo que está claro es que no hay que recrearse en el pasado inmediato, sino que hay que seguir avanzado.

Yo creo que la ley de emergencias, la nueva ley de emergencias, cuando la tengamos elaborada, la coordinación de las instituciones y la transformación de las brigadas forestales mejorará absolutamente.
No sé en estos momentos, no sabría decirle la necesidad urgente de fiscales de medio ambiente.
Lo que sí le puedo decir es que los fiscales actuales a los que conozco personalmente, y en mis relaciones en el cargo anterior, son fiscales que están trabajando y bien.
No he percibido la necesidad de fiscales de medio ambiente.
He percibido la necesidad de fiscales en general, pero no específicamente de medio ambiente.
Pero, de todas formas, lo estudiaré.

No estaremos de acuerdo nunca en la dimensión de la función pública, pero afortunadamente sí estaremos de acuerdo en la necesidad de formación de los empleados públicos.
Por lo menos tenemos un punto de partida para trabajar y creo que en la ley de función pública podemos sacar muchas cosas en común.

Me han hecho una descripción de un caso concreto, que es Navarro Reverter, de la situación en la que se encuentran los juzgados de Navarro Reverter, que yo la transformaría en hace muy poco tiempo en toda la Comunidad Valenciana.
La situación de los edificios correspondientes a juzgados y a órganos judiciales no podía ser peor en la Comunidad Valenciana.
Estamos hablando de hace un período escasamente, desde el año 1995 a aquí, apenas cinco años.
Me hace una descripción de Navarro Reverter.
Efectivamente, es una situación denunciada por la inspección de trabajo que estamos intentando darle vías de solución, fundamentalmente a lo que es el archivo, con el traslado de parte del archivo a las instalaciones que existen en Moncada.

Pero esa descripción que me hace catastrofista de lo que es la Fiscalía de Menores, podía generalizarla, en un período de tiempo muy corto, en prácticamente la totalidad de los edificios de la Comunidad Valenciana.
Yo creo que se ha dado un paso hacia delante, y desgraciadamente la herencia que recibimos fue lo suficientemente mala como para tener que haber retrasado algunos de los planes de infraestructuras.
Pero yo le puedo garantizar, señoría, que vamos a dar un impulso a ellos.

En el tema de la adjudicación de la Ciudad de Justicia que me ha dado, es una Ute compuesta por tres empresas.
El que se haya hecho una baja de 16.
000 a 13.
000 millones, creo que sería para dar la enhorabuena a la hora de la adjudicación.
Que una de las empresas corresponda a una persona que en estos momentos ostenta un cargo de representación privada, porque es privada.
.
.
bueno, confiemos en la buena fe de las personas.
En cualquier caso, haber hecho una baja de 3.
000 millones de pesetas es un buen indicativo para la mesa de contratación.
Usted sabe que la adjudicación a diez años es por el método alemán, y es una financiación que además asumen los propios componentes de la Ute.
Yo, en cualquier caso, la primera piedra de la Ciudad de la Justicia de la ciudad de Valencia se pondrá próximamente a primeros del mes que viene, y se tiene el compromiso firme de que se ejecuten en los plazos previstos.
Con eso, daremos solución no sólo a Navarro Reverter, sino a más de 600 dependencias que existen dispersas en toda la ciudad de Valencia.
Yo creo que es una buena noticia.

La ley de policía local tenemos intención de que se empiece a aplicar, y ya le he anunciado la inminente composición de la comisión de coordinación de policías locales.
No es fácil poner de acuerdo a todas las policías locales de la Comunidad Valenciana.
Tenemos el marco jurídico, vamos a crear la comisión de coordinación como primer paso de trabajo.
Yo creo que con eso estamos absolutamente empezando a dar los pasos adecuados para coordinar a la policía local, que necesita de coordinación.
En cualquier caso, también les pido.
.
.
con una herencia no tan hipotecada como usted piensa, yo creo que el reto es muy positivo, y se puede trabajar, y vamos a trabajar en lo que resta de legislatura para que si no todo, porque esto no deja de ser nada más que una declaración de principios, pero, en cualquier caso, dar satisfacción a gran parte de los problemas que desde la conselleria tenemos.

Les pido, y lo he reiterado dos veces en el inicio de mi intervención, la llamada al consenso y al diálogo, que por mi parte absolutamente estoy dispuesto a ello.

Gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

S'alça la sessió.

 

 

*(S'alça la sessió a les14 hores i 28 minuts)*