Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 20 de febrer de 2003.
Comença la reunió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 93.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

 

***Compareixença del president del Consell, senyor José Luis Olivas Martínez, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Bon dia, molt honorable senyor president.

Honorable vicepresident i consellers.

Il·lustres diputades i diputats.

El punt de l'orde del dia d'este matí és la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

Per a la formulació de la primera pregunta, té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Molt honorable senyor president.

Señorías.

Si alguna pregunta responde al enunciado de este tipo de trámite parlamentario que es el de preguntas de interés general, si alguna pregunta responde a ese interés general desde luego es la del tipo que mi grupo va a formular esta mañana al molt honorable senyor president, porque si alguna.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

.
.
.
porque si alguna obra es evidentemente del interés general de la comunidad esa obra es el Plan hidrológico nacional.
El Plan hidrológico nacional, en opinión de nuestro grupo y en opinión de los expertos, es la obra unitaria más importante de toda la historia destinada a nuestra comunidad.

Lamentablemente, algunos partidos como el Partido Socialista no han estado a la altura de esta ocasión histórica, pero por lo que hace referencia al Partido Popular, nosotros vamos a estar permanentemente siguiendo la cuestión y todas las iniciativas que se planteen al respecto de la misma y todas las incidencias que tengan lugar al respecto de la misma.

Y dentro de esta filosofía, señor presidente, le planteamos la siguiente pregunta: ¿Cuál es la opinión del molt honorable senyor president de la Generalitat sobre los re-cientes acontecimientos en relación con el Plan hidrológico nacional como son el informe de la Dirección General de Finanzas y Economía de la Unión Europea, dependiente del comisario europeo señor Solbes, y cuál es la opinión también sobre el apoyo al Plan hidrológico nacional manifestado recientemente por el Senado?

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president del Consell.
Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

El Plan hidrológico nacional tiene una gran trascendencia para la Comunidad Valenciana, y es evidente que hay quien no duda en entorpecer su ejecución.
No solo recientemente con el informe de la Dirección General de Finanzas y Economía de la Unión Europea, sino también antes, yo diría que desde el principio.

Sus señorías conocen que la semana pasada solicité formalmente comparecer ante la Comisión de Peticiones del Parlamento Europeo para defender el Plan hidrológico na-cional y exponer la posición del Gobierno Valenciano sobre distintos aspectos de este plan.

Yo creo que el president de la Generalitat ha de defender contundentemente el Plan hidrológico nacional en todos los ámbitos y ante todas las instituciones.
Porque el plan es necesario para nuestra comunidad y la inmensa mayoría de los valencianos lo defienden.

Ahora bien.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
Un moment, senyor president.
Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Ahora bien, comparecer ante la Unión Europea es para mí un ejercicio de responsabilidad ineludible porque entiendo que hay que defender el Plan hidrológico allí donde el Partido Socialista está promoviendo numerosas iniciativas para impedir que se lleve adelante.
Es lamentable, pero ni yo ni nadie tiene ya la más mínima duda de que el Partido Socialista ha urdido una estrategia contra el plan que tiene en Europa un escenario muy destacado, y por eso está promoviendo numerosas iniciativas para conseguir que las instituciones comunitarias adopten criterios desfavorables en la financiación del Plan hidrológico nacional.
La señora Sor-nosa hace unos meses y el señor Solbes ahora.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Los protagonistas pueden cambiar, pero no los intereses en juego, que están claros y que no son otros que poner trabas al plan hasta invalidarlo, porque ese es un tanto que los socialistas no quieren ver en el haber del Partido Popular.

El plan es una solución para el déficit de las cuencas mediterráneas, y gracias al trasvase del Ebro la Comunidad Valenciana dejará de padecer las situaciones de déficit hídrico que es tan grave en áreas como la Cenia-Maestrazgo, la Marina Baja, el Vinalopó-Alacantí, que el agua actualmente disponible.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor president, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
no llega siquiera.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, un moment.

Senyories, per favor, pregue que guarden silenci per a poder escoltar el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Yo entiendo que a la oposición no le interese mucho, o más bien no le guste mucho lo que estoy diciendo, no le guste mucho.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
Pero la realidad es que el Plan hidrológico nacional es necesario porque en esas comarcas, junto con otras de la Comunidad Valenciana, el agua disponible no llega a cubrir ni siquiera las dos terceras partes de las demandas de la sociedad.
Y yo creo que esto es algo que preocupa al Partido Popular y que creo que también debería de preocupar al Partido Socialista.

La semana pasada en el Senado los socialistas volvieron a oponerse al Plan hidrológico nacional.
Pero nosotros seguiremos en defensa de los legítimos intereses de nuestra comunidad en el Senado, en el Congreso de los Diputados, en las instituciones europeas o en la movilización de la sociedad valenciana prevista para el 2 de marzo, donde se pedirá agua para todos, para todos los que la necesitan.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
sin perjudicar a nadie, porque el Plan hidrológico nacional no va contra ninguna comunidad autónoma y cumple todas las exigencias europeas, medioambientales, jurídicas y de tipo administrativo.
*(Remors)*

La Comunidad Valenciana necesita agua y la pedimos solidariamente para nuestra agricultura, para el abastecimiento de nuestros pueblos y ciudades y para proteger y recuperar el medio ambiente.

Nuestra defensa del Plan hidrológico no es caprichosa.
Se basa en la escasez de agua en la comunidad, que es un problema social y económico de gran calado.
El Plan hidrológico nos es imprescindible para complementar los esfuerzos que estamos haciendo para ahorrar agua, gestionarla con eficiencia y redistribuir nuestros recursos.

El Gobierno Valenciano no está con los brazos cruzados.
Estamos haciendo grandes esfuerzos por sacar el máximo partido al agua que tenemos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Pero a pesar de ello no es suficiente.
De ahí que la Comunidad Valenciana necesite y su gobierno apoye el Plan hidrológico nacional.
El Plan hidrológico nacional es la solución que la Comunidad Valenciana necesita para acabar con sus necesidades de agua, que son seculares y un freno extraordinario para nuestro desarrollo.
Lo creo con firmeza, y con firmeza defenderé el Plan hidrológico nacional donde sea necesario, y por supuesto, el Partido Popular y todos sus militantes nos opondremos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, vaja finalitzant.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
a cualquier piedra que se intente poner en el camino que traerá agua a esta comunidad, sin perjudicar a nadie, como ya he dicho, y en beneficio del conjunto de la sociedad valenciana.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyora presidenta.

Senyor Olivas.
Els darrers dies hem vist, hem viscut, la reacció mundial contra la guerra, i un prestigiós periòdic americà afirmava que a l'única ja gran potència que existeix li havia sorgit un inesperat competidor: l'opinió pública mundial.

Són moments especialment decisius, en els quals lamentem que les institucions valencianes no participen del debat que determinarà el futur pròxim.
Un debat que ha estat possible a tots els parlaments autonòmics i que ací ens ha estat vedat.

Això no és un fet aïllat, forma part del seu estil d'exercir la majoria absoluta i no fa més que augmentar el divorci entre la societat i un govern que respon amb supèrbia quan es difereix de la seua opinió.
Ni la manipulació absoluta de Canal 9 ha pogut ocultar esta vegada la realitat.
Ha estat novament un insult a la intel·ligència dels valencians.

Senyor Olivas, durant els darrers mesos hem vist com el senyor Aznar comprometia el suport del Govern espanyol a les operacions militars del president dels Estats Units fent un seguidisme vergonyós, posant en perill la unitat europea, apareixent al Consell de Seguretat de l'ONU com el més entusiasta defensor de la guerra; sense anar més lluny, el passat divendres, en una intervenció de la ministra espanyola, més intransigent que el secretari d'estat mateix.

Afortunadament, les mobilitzacions arreu del món han posat en evidència i en crisi eixa política, i han aconseguit almenys aturar la immediatesa de les accions militars, i han provocat una certa rectificació d'alguns impulsors de la via armada.

Saludem positivament l'acord de la reunió del Consell de la Unió Europea, pel que significa de donar una esperança a la pau, aixina com per refer la unitat europea que el senyor Aznar i els seus aliats, posant-se al costat dels Estats Units d'una manera inequívoca, havien posat en crisi.

Ara bé, tots sabem la feblesa extrema de l'acord de mínims aconseguit a Brussel·les.
Perquè el que no recull la resolució de la Unió de la qüestió és allò més transcendental: què faran cada un dels distints països al si del Consell de Seguretat?
Què farà el Govern espanyol al si del Consell de Seguretat?
Mantindrà la posició de divendres passat de suport incondicional a la guerra?

Mire, senyor Olivas.
Nosaltres ens sentim profundament orgullosos del poble valencià, que el dissabte va complir i va omplir els carrers per dir no a la guerra.
Em sent orgullós de pertànyer a un país on els ciutadans som capaços de posar per davant els millors sentiments, posar per davant les idees, posar per davant la vida als diners; gent amb idees, gent amb conviccions, que no necessita subvencions, no necessita res més que conviccions per eixir al carrer per defensar la pau.

I en nom d'ells avui li demano que assumisca el seu paper de representant de l'Estat a la comunitat, i li transmeta al president del Govern d'Espanya que rectifique, que treballe per la pau, que l'amistat amb els Estats Units no és la submissió, que els valencians no volem la guerra.

Compartim amb tots els demòcrates del món l'aversió al règim de Sadam Hussein.
Cap de les paraules dels mi-lions de manifestants contra la guerra pot interpretar-se com un baló d'oxigen per al dictador, tot al contrari, hem d'aconseguir un nou ordre mundial on no càpiguen sistemes que priven la llibertat i el progrés de les persones.
Però això només es pot escometre des d'uns valors i des d'una ètica basada en la grandesa moral que tan bé explicitava millor que ningú l'altre dia una dona en la manifestació de Nova York, quan en una pancarta dia "no en el seu nom".
Era un familiar d'una víctima de l'11 de setembre.
No en el seu nom.

Ens reclamem dels valors de la vella Europa, que no admeten la pena de mort ni la guerra preventiva.
Reivindiquem els ciments de la vella Europa, que parlen de cohesió social i de justícia.
Eixos són els nostres principis, una vella Europa emparentada amb la millor Amèrica de gent com Martin Luther King, quan afirmava: "o ens instal·lem en la política de la no-violència o acabarem en la política de la no-existència".

Senyor Olivas, no li sembla absurd dedicar milers de milions de dòlars a fer una guerra injustificada quan eixes inversions serien tan útils dedicades a l'educació, a la salut o a l'alimentació dels 3.
000 milions de pobres que hi ha en el món?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, vaja finalitzant.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Però és que la fam no és una amenaça per a la humanitat?

Senyories, no és possible que el senyor Aznar es trobe més a gust al ranxo de Bush que al costat de la majoria del seu poble.
Li demanem que trenque els acords previs a Bush.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, acabe.

 

**La senyora presidenta:**

 

La guerra és la pitjor solució.
No a la guerra, almenys no en el nostre nom.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, el temps s'ha acabat.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Esta és la nostra posició.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)*

 

**La senyora presidenta:**

 

S'ha acabat el temps, senyor Puig.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula, per a respondre la pregunta, el molt honorable senyor president del Consell.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Bien, se ve que el señor Puig ha preferido lanzar su diatriba y no esperar al debate, porque ha agotado el tiempo y la verdad es que yo no entiendo como en un tema de tanto interés no suscita el debate y se limita a hacer su manifestación sin esperar a que podamos debatir entre nosotros ni muchísimo menos.

Además le voy a decir, señor Puig: me alegro de que me haya formulado esta pregunta, porque así de paso su secretario general y candidato a la presidencia de la Ge-neralitat se entera de este debate, porque el martes pasado prefirió irse a ver el partido del Valencia-Roma antes que estar en el Congreso de los Diputados *(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* en el debate sobre la Unión Europea.
Así de paso, como le cogió en Roma el debate, así se entera.

Vamos a ver, señor Puig.
Mi posición como president de la Generalitat en el conflicto con Irak es de respaldo total al acuerdo que se produjo el lunes en Bruselas en la cumbre de jefes de estado y de gobierno, de la que formaban parte los quince miembros actuales de la Unión Europea y los trece miembros de la ampliación.
Por lo tanto, que quede claro: respaldo absoluto como president de la Generalitat a ese acuerdo que se adoptó en el seno de la Unión Europea entre los jefes de estado y de gobierno.

Y por supuesto también, de respaldo total a la resolución que se aprobó por el Congreso de los Diputados el martes día 18, en la madrugada del martes del día 18, a la que, por cierto, su partido no votó en contra, se abstuvo, se lavó las manos como Pilatos y se abstuvo.

Por lo tanto, mi posición, clarísima.
Otra cosa es la de ustedes.
Ustedes en esta materia, como en otras muchas, señor Puig, no son creíbles.
Ahora están tratando de manipular a su favor un sentimiento que existe en la mayoría de los ciudadanos a favor de la paz, pero no tienen ninguna credibilidad, no tienen ninguna credibilidad porque la gente les conoce, saben que dicen una cosa cuando están en el Gobierno y otra cuando están en la oposición.

Señor Puig.
¿Le recuerda algo aquello de "Otan, de entrada, no", por ejemplo?
¿O se acuerda usted cuando el gobierno socialista de Felipe González respaldó el ataque contra Irak en el año 1991?
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.
Senyora Espí.

 

**El senyor president del Consell:**

 

¿O su propia ambigüedad el día 18 en el Congreso de los Diputados, absteniéndose en una resolución que había sido votada favorablemente en la cumbre de Bruselas?

¿Es que ustedes los socialistas se consideran ya al margen de las instituciones europeas?
¿Los socialistas españoles están al margen de las instituciones europeas?
*(Remors)* Cuya política internacional, por cierto, la dirige un socialista español, compañero de ustedes, Javier Solana, que en declaraciones *(remors)* a Europa Press precisamente el lunes día 17 decía que había que agotar todos los recursos diplomáticos pero que advertía que la guerra podría ser necesaria.
Ahí están las declaraciones que hizo a Europa Press su compañero de partido Javier Solana.

Por eso les decía yo que una cosa es lo que dicen ustedes cuando no tienen responsabilidades de gobierno y otra cosa es lo que hacen ustedes cuando tienen responsabilidades de gobierno.
Y por eso ustedes no son creíbles.
A pesar de todos los intentos que puedan hacer ustedes, ustedes ya no engañan a nadie.
Ustedes lo que quieren es simplemente sacar rendimiento político de una crisis internacional, utilizando, apelando y tratando de utilizar a su favor.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyor Vives.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
el noble sentimiento de la paz, *(remors)* a favor de la paz, que tenemos la inmensa mayoría de los ciudadanos.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* 

 

**La senyora presidenta:**

 

Señorías, pido el mismo respeto para todos los oradores, al menos que suben a esta tribuna.

Té la paraula, per a formular la tercera pregunta, l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

El 20 de febrer de l'any 2002, fa un any menys un dia, en una pregunta sobre ensenyament feta per Esquerra Unida a l'expresident Zaplana, aquest expresident afirmava en aquesta trona que "en el 2003 seremos la primera comunidad de España que tenga la Logse cumplida y el mapa escolar culminado".
Abans, em demanava que, si això ocorria, "confío que usted salga, rectifique, pida disculpas y nos lo agradezca".
Doncs mire, aquí estic.
Un any menys un dia després vinc aquí perquè ens parle de la situació de l'ensenyament.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó .
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un momento, presidente.

Por favor, nuevamente pido silencio, por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señor Ribó, la situación de la enseñanza no universitaria en la Comunidad Valenciana es muy positiva, es muy favorable.
Todo ello a pesar de los intentos que hace usted, y su formación política, por trasladar la imagen de que existe un caos y de que existen incumplimientos graves en la enseñanza no universitaria.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bé, senyor president.
En primer lloc, ens hem de congratular des d'Esquerra Unida perquè el seu Govern ha sabut rectificar a temps i ha evitat, de moment, una vaga en l'ensenyament secundari.
De moment.

Complir els acords signats, encara que se signen uns dies abans de les eleccions, és una qüestió de cavallers.
No fer-ho, és jugar brut.
I rectificar és de savis quan es clava la pota de forma tan flagrant com ho ha fet el seu Govern en el tema de les plantilles.

Però, senyor Olivas, anem a allò nostre.
Mire, jo tinc informacions, bibliografia que vostés em donen, amb dades de la conselleria del 25 de novembre, les últimes que ens han facilitat.
De 259 actuacions que contempla el mapa escolar en secundària en tot el País Valencià, n'ha acabat 79.
Només ha de comptar.
El 30%.
En matemàtiques diuen que és menys de la tercera part.
Estan adjudicades o licitades 108, el 41,7%.
En projecte en queden 60, el 23,2%, i 12 estan encara sense ni projectar.

És, per tant, senzillament impossible que s'acabe el mapa escolar en el 2003, com es va dir aquí fa un any menys un dia.
I això passa, senyor president, set anys després d'haver aprovat el mapa escolar; quatre anys després d'haver-se generalitzat l'ESO en esta comunitat, teòricament, que era el moment lògic quan haurien d'estar acabats els centres.
Era aquell el moment, fa quatre anys.

Mire, els resultats d'aquesta desídia no els diem no-saltres, els diu el Ministeri d'Educació, ho diuen les últimes estadístiques.
La taxa d'escolarització valenciana dels xi-quets de tres anys és la més baixa de tota Es-panya, després d'Andalusia, de Ceuta i de Melilla, el 81,5%, quan la mitjana d'Espanya és el 84,1%.
La taxa d'escolarització valenciana als dèsset anys és la més baixa de totes les comunitats autònomes d'Espanya, després de Balears, Ceuta i Melilla, el 66,9%, quan a Es-panya és el 76,4%, quasi deu punts menys per sota de la mitjana estatal.

En el curs 1999-2000, el grau de la implantació de l'ESO era del cent per cent en els quatre cursos a tota Espanya.
El País Valencià era l'única comunitat que no tenia implantat totalment el quart d'ESO.
L'única de tota Espanya.
Mentre el grau d'implantació del batxillerat en tota Espanya era del 70% en primer i del 60% en segon, en el País Valencià el primer s'havia implantat només el 30% i el segon el 25%.
L'última comunitat autònoma d'Espanya, excloent només a Galícia.

Mire, podríem continuar amb altres indicadors.
Població activa que ha acabat els seus estudis postobligatoris en el País Valencià, 33,9%, front al 37% en Espanya.
*Ratio* d'alumnes per unitat en ensenyament primari: mitjana estatal, 21,1%; mitjana valenciana, 21,5%.

Senyor president, ara quan baixe li donaré la pàgina web del Ministeri d'Educació, que diu: "Las cifras de la educación en España, edición 2002.
Última actualización, lunes 25 de noviembre".
El dia 16 no les havien canviat.
Si vosté en té altres, li les passa a la ministra d'Educació i que les fique, que són públiques.
Ara, en baixar, li ho donaré.

Mire vosté, els indicadors de compliment del mapa escolar ens diuen una cosa claríssima: l'educació pública valenciana ha estat abandonada pel Partit Popular durant els anys clau d'introducció de la Logse, deixada de la ma per a dedicar-se a altres coses.
Són ja molts anys de no complir les inversions programades en construccions escolars, de no complir els acords signats amb els sindicats i que ha aparegut en el *Diari Oficial*.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Els indicadors estatals ens mostren clarament els resultats.

Senyor Olivas, per acabar, quan veja vosté el senyor Zaplana, li diu que em ratifique en tot allò que li vaig dir aquí ara fa un any: que vostés no han fet els deures en el tema de l'ensenyament, que han abandonat aquest servei públic prioritari.
I li recorda.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
aquell acudit: "por la boca muere el pez", el pez, los mentirosos y los demagogos.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó, usted mismo en su intervención ha reconocido que los datos que usted está dando no eran reales.
Usted estaba refiriéndose a una edición del ministerio del año 2002, que usted sabe perfectamente que se estaba refiriendo a datos del año 2000.
Por lo tanto, los datos que usted estaba dando, los datos estadísticos que usted ha ofrecido, y en los que usted ha basado su intervención, no son reales, *(remors)* no tienen ninguna base.
No son reales, no son ciertos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

No son ciertos, por mucho que se empeñe usted, señoría, en decirlo.
Y además, usted sabe perfectamente que no son ciertos y que esa no es la realidad.
Y basta con salir a la calle y darse una vuelta por las distintas ciudades y municipios de la Comunidad Valenciana para saber perfectamente que esa no es la realidad, la situación real de la enseñanza no universitaria.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señorías.
.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
en la Comunidad Valenciana.

Mire, señor Ribó, de 445 actuaciones previstas en el mapa escolar en primaria y secundaria, 174 están ya finalizadas, 166 se están ejecutando actualmente y 19 en trámite de licitación, lo cual supone un nivel de ejecución del mapa escolar del 80,7% de lo previsto en el mapa escolar.
Teniendo en cuenta además que estamos hablando del mapa escolar revisado, no del mapa escolar que se aprobó el año 1996, sino el mapa escolar revisado en el que se prevén 40 actuaciones más de las incluidas en el mapa escolar del año 1996.

Y usted sabe perfectamente, señor Ribó, que la mayor parte, por no decir todos los centros, que en estos momentos no están ejecutados o en ejecución o en trámites para ejecutarse, se debe simplemente a que los ayuntamientos tienen problemas para disponer del suelo y entregárselo a la Generalitat para que puedan iniciarse las obras.
Usted conoce perfectamente que la inmensa mayoría de los casos se deben precisamente a eso.
Y los que no están así, se está tramitando ya su ejecución, se están haciendo los trámites de proyectos, de licencias y de concursos de obras.

En cuanto a la evolución del profesorado, los datos son exactamente igual de elocuentes.
Mire, señor Ribó, en el año 1995-1996 había 34.
448 profesores de enseñanza primaria y secundaria en la Comunidad Valenciana.
En el curso 2002-2003 hay 42.
215, lo cual supone un incremento de 8.
686 profesores más, un 25% más de profesores que había en el año 1995.
Mientras que los alumnos han disminuido en 52.
219 alumnos menos, que supone un 7,8% de alumnos menos que en el año 1995-96.
Esto hace que la ratio profesor-alumno haya pasado de 17,6 alumnos por profesor a 12,6 alumnos por profesor.
Es decir, hay cinco alumnos menos por profesor en el curso 2002-2003 que había en 1995-1996, es decir, ha disminuido un 28,4% la ratio profesor-alumno, con lo que supone esto de mejora en la calidad de la enseñanza.

Y esto, señor Ribó, son datos reales, datos de hoy, datos reales.
No los de usted, que sabe perfectamente que son datos de hace más de dos años, prácticamente de hace tres años.

Le voy a dar otro dato, señor Ribó, a ver si ahora le convenzo.
Al comenzar el curso escolar 05916-7379, cuando ya llevaba la Logse en vigor cinco años, el gobierno del Psoe solo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Vaja finalitzant, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
había adecuado once institutos.
En este curso hay 212, es decir, 201 institutos más que había en 1995-1996, un incremento del.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, acabe.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
1.
827% más.

Y en cuanto a la evolución de unidades de educación infantil, exactamente igual.
*(Remors)* Se ha pasado de 166 unidades a 1.
294 unidades más.
Y el cien por cien de los niños.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
de tres años están escolarizados gratuitamente.
*(Remors)*

Por lo tanto, por mucho que se empeñe usted.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, el temps s'ha acabat.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
la situación de la enseñanza primaria y secundaria.
.
.
*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, s'ha acabat el temps.
*(Remors)* Senyor president, s'ha acabat el temps.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà en vint minuts.

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 39 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 17 minuts)*

***Debat de totalitat del Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 49.
761, BOCV número 195).***

 

**La senyora presidenta:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
el punt 3 és el debat de totalitat del Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana.
L'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula per a la presentació del projecte de llei pel Consell l'honorable senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Comparec davant d'este Ple de les Corts per a presentar en nom del Govern Valencià el Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana.

El patrimoni de la Generalitat Valenciana constituïx un dels seus recursos essencials, junt amb els financers i humans, per al compliment dels fins i la prestació dels servicis que li són propis.
La Llei 3/1986, de patrimoni de la Generalitat Valenciana, va complir el mandat contingut en l'article 50 del nostre estatut d'autonomia, que reserva a una llei de les Corts Valencianes la regulació del règim jurídic del patrimoni de la Comunitat Valenciana, la seua administració, defensa i conservació en el marc de la legislació bàsica de l'Estat.

La llei mencionada va establir el règim jurídic dels béns i drets del patrimoni de la Generalitat Valenciana, suport bàsic per a la prestació dels servicis i per a l'exercici de les seues competències, amb una regulació directament inspirada en la legislació estatal sobre patrimoni que data de fa quasi quaranta anys, el text articulat de la Llei de bases de patrimoni de l'Estat de 1964.

El temps transcorregut des de la publicació de la Llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana, quasi ja dèsset anys, l'augment de les competències de la Generalitat Valenciana i la culminació del procés de transferències, així com les importants modificacions legislatives aprovades en matèries amb directa incidència en l'aspecte patrimonial del patrimoni exigixen disposar d'una nova norma que aprofundixca en la consideració d'este patrimoni com un suport bàsic dels servicis públics i agilite la tramitació dels procediments patrimonials, sense perdre en cap moment la necessària seguretat jurídica.

En general, el projecte de llei que hui els presente busca perfeccionar la regulació continguda en la legislació vigent, incidint especialment en la defensa i conservació del patrimoni, així com superar una concepció excessivament estàtica de la gestió patrimonial.

El text del projecte és respectuós amb els límits marcats pel text constitucional i l'Estatut d'autonomia, manté criteris conformes amb la legislació bàsica estatal dictada en funció del que disposa l'article 149.
1.
18 de la Constitució, és a dir, les bases de règim jurídic de les administracions públiques, matèria de la qual el règim patrimonial és una parcel·la i la legislació bàsica sobre contractes i concessions administratives.

Un dels objectius fonamentals d'este projecte de llei ha sigut donar un caràcter unitari al patrimoni de la Generalitat.
Així, des del punt de vista subjectiu, l'expressió "patrimoni de la Generalitat Valenciana" designa el conjunt de béns i drets de titularitat de la Generalitat i els organismes públics vinculats o que en depenen.

Per descomptat, la llei no resulta aplicable als béns i drets de les societats mercantils i de les fundacions públiques de la Generalitat Valenciana.
El dit tractament unitari no contradiu la titularitat separada que correspon a la Gene-ralitat Valenciana i als seus organismes públics sobre els seus respectius patrimonis, sinó que pretén donar una regulació conjunta d'estos i destacar l'afectació global dels béns als fins de la Generalitat Valenciana, dels quals els organismes mencionats són ens instrumentals.

D'esta manera, el títol VIII del projecte establix el règim jurídic especial del patrimoni dels organismes pú-blics vinculats o dependents de la Generalitat Valenciana i introduïx una regulació que s'aplicarà en el cas que la legislació reguladora dels organismes mencionats no establisca una altra cosa.

Des del punt de vista objectiu, com saben, el patrimoni de la Generalitat està constituït per tots els béns i drets que li pertanyen per qualsevol títol, classificats d'acord amb l'article 132 de la Constitució en béns de domini públic o demanials i béns de domini privat o patrimonials.
Esta classificació dels béns els sotmet a un doble règim jurídic: de caràcter jurídic privat els béns patrimonials; i de caràcter jurídic públic els demanials, que queden sostrets de l'òrbita del dret privat.

Al llarg de l'articulat d'este projecte es fa referència a estos dos règims jurídics, atenent la naturalesa de cada classe de béns.
Així, defineix el domini públic atenent el criteri determinant de la vinculació o afectació dels béns o drets reals a un ús general o servici públic o quan una norma amb rang de llei així ho haja determinat expressament.

Són béns patrimonials els que no es troben afectats a un ús general o servici públic, així com aquells altres que per la seua pròpia naturalesa no admeten la qualificació de demanials, com els drets d'arrendament, els títols representatius de capital i la resta de participacions en societat, inclús els béns mobles fungibles o d'escàs valor.

Constituïx, doncs, l'afectació la clau per a determinar la divisòria entre els béns demanials i patrimonials, que queda definida com els que he exposat, per la seua vinculació a l'ús general o a la prestació del servici públic.

El projecte dedica el títol III a la regulació d'afectació, adscripció i mutació demanial.
En este punt, crec interessant destacar una important novetat: la regulació, al costat de l'afectació expressa, de l'afectació tàcita i presumpta, la qual cosa permetrà aplicar el règim jurídic dels béns demanials a tots els que efectivament estiguen destinats a un ús o servici públic, encara que no existixca acte exprés d'afectació.

Es garantix la protecció dels béns per raó dels usos o servicis a què els tinguen afectats, superant l'excessiu formalisme en la matèria contingut en la legislació vigent.
Així mateix, i per primera vegada, es definix l'*adscripció* com un terme diferenciat d'*acceptació*.
Adscriure suposa assignar un determinat bé moble o immoble a un òrgan administratiu al qual es conferixen les facultats d'administració, gestió i conservació.

D'eixa manera resulta possible adscriure béns demanials a departaments de la Generalitat Valenciana, organismes pública vinculats o que en depenen, i inclús a altres administracions públiques, quan els dits béns siguen el suport físic necessari per a la prestació per ells del servici públic de la seua competència a què estiguen afectes els béns i que justifica la seua demanialitat.

Però també resulta possible adscriure béns patrimonials a departaments de la Generalitat i altres organismes públics, quan s'estime convenient, per a la millor defensa del patrimoni i el compliment del seus fins.

El projecte incidix especialment en la protecció i defensa del patrimoni, matèria a la qual es dedica tot el títol II.
A fi de portar un control de tots els béns que integren el patrimoni de la Generalitat, el projecte de llei regula l'inventari general de béns i drets al qual s'incorporaran els inventaris dels organismes públics vinculats o dependents de la Gene-ralitat Valenciana.
Este inventari haurà d'estar permanentment actualitzat i per això s'establix un deure de col·laboració de tots els departaments i organismes, així com els concessionaris dels béns.

L'inventari es configura com un instrument clau per a una correcta gestió patrimonial i base necessària per a efectuar anotacions de caràcter patrimonial a la comptabilitat pública.
Sense cap dubte, el que també coadjuvarà a la protecció del patrimoni és la inscripció en el registre de la propietat, d'acord amb la legislació hipotecària.

En relació amb les prerrogatives per a la protecció i defensa del patrimoni, la llei recull els principis constitucionals d'inalienabilitat, inembargabilitat i imprescriptibilitat dels béns de domini públic, i seguix el criteri mantingut pel Tribunal Constitucional en la Sentència 166/1998 segons la qual només són inembargables els béns demanials i els patrimonials materialment afectes a un ús o servici públic.
També regula les potestats de la Generalitat Valenciana respecte als seus béns, potestat d'investigació, de limitació, recuperació d'ofici i desnonament administratiu.

El projecte de llei culmina els instruments de protecció i defensa del patrimoni en la regulació efectuada en el títol IX sobre el règim sancionador.
Així, com a mesura de protecció del patrimoni s'establix, en primer lloc i amb caràcter general, el deure cooperar en la investigació i defensa del patrimoni i el d'utilitzar i custodiar adequadament els béns; i, en segon lloc, el projecte de llei tipifica infraccions i sancions, aspecte que constituïx una autèntica novetat respecte a la regulació actual, en la qual existia un buit normatiu.

Abans de passar a fer referència als modes d'adquisició del patrimoni i la seua gestió, vull destacar el projecte de llei, que té importància en quant s'atorga a la col·laboració entre administracions públiques, tant per a la defensa i protecció de patrimoni com per a destinar els béns demanials a l'afectació o a l'efectiva prestació de servicis públics per a l'administració competent.

Per això, quant al primer dels aspectes, els diré que el projecte establix el deure de cooperació i informació interadministrativa en matèria patrimonial, que no és més que una manifestació del principi de col·laboració administrativa.
I, en segon lloc, regula les mutacions demanials externes, la qual cosa constituïx una autèntica novetat legislativa.

Estes mutacions demanials externes o intersubjectives permeten la transmissió de la titularitat de béns de domini públic a altres administracions sense pèrdua de la demanialitat.
Sobre això, he de dir-los que esta demanial mutació externa no contradiu el principi de inalienabilitat dels béns de domini públic, principi constitucional que impedix el tràfic jurídic privat dels béns públics, però no el tràfic jurídic públic, en el qual, en cap moment, es perd l'afectació de l'ús o servici públic.

Esta transmissió de béns de domini públic entre administracions públiques apareix expressament reconeguda en alguna llei estatal o autonòmica, com, per exemple, en la legislació de carreteres o de costes, i també ha sigut recollida en diverses sentències del Tribunal Suprem.

La importància de la figura queda de manifest si pensem que el mode normal d'adquisició de béns de la Generalitat Valenciana el constituïx la sessió gratuïta d'immobles, efectuats en el seu favor per les entitats que integren l'administració local, amb el fi determinat que la Generalitat Valen-ciana destine eixe bé a la prestació d'un servici públic de la seua competència, o que, al seu torn, redunde directament en benefici dels habitants de la localitat, com és el cas de la implantació, per exemple, d'un centre educatiu o d'un centre escolar.

Doncs, bé, per a possibilitar la dita sessió, d'acord amb la legislació vigent, l'ajuntament havia d'alterar la qualificació jurídica del bé de domini públic o patrimonial, perquè una vegada adquirit per la Generalitat este tornara a ser afectat al domini públic.
En definitiva, la regulació de les mutacions demanials externes o intersubjectives permetrà, sens dubte, agilitzar les sessions de béns entre administracions públiques.

Em centraré, a continuació, en un aspecte essencial dins de la política patrimonial que ha inspirat l'actuació del Govern Valencià, i és el que fa referència a la gestió patrimonial.
De conformitat amb el que disposa en el títol IV del projecte, els béns i drets, que podran adquirir-se per qualsevol de les formes reconegudes en el nostre ordenament jurídic, s'integraran, com a regla general, en el domini privat.

Així, l'adquisició a títol onerós de béns immobles, així com el seu arrendament, s'efectuarà com a regla general per mitjà del concurs, d'acord amb els principis de publicitat i concurrència.

Per una altra banda, el mateix he d'indicar-los en relació amb l'alienació dels béns patrimonials regulada en el títol VI.
Com a forma general d'alienació s'opta per la subhasta, tant per a béns mobles com immobles, i s'estableixen els supòsits excepcionals en què podrà exceptuar-se la licitació i procedir a la contractació directa.

Per una altra banda, la permuta de béns immobles inclou com a novetat la regulació de la permuta de cosa futura, perquè té la finalitat d'adquirir un bé futur, principalment oficines, que s'ha de construir com a contraprestació a l'entrega d'un bé actual, per exemple, un solar.
El projecte incorpora garanties per a garantir el compliment de les obligacions amb l'exigència de la constitució d'un aval.

Una altra novetat fa referència als contractes d'adquisició i arrendament de béns mobles.
El projecte deixa clar que estos estan sotmesos íntegrament a la legislació de contractes de les administracions públiques.

Al títol VIII s'efectua una especial regulació de la cessió gratuïta de béns, distingint la cessió d'ús de la cessió de propietat i es regulen per primera vegada les cessions gratuïtes de dret, de superfície i d'altres drets reals sobre béns immobles.

El títol VI del projecte regula les formes d'utilització i aprofitament dels béns i drets, tant de domini públic com privat.
I he de destacar la regulació de la utilització del domini públic a la qual es dediquen 18 articles, enfront dels 4 articles de la llei vigent.

Per últim, el projecte dedica el capítol tercer del títol IV a la constitució de societats i adquisició a títol onerós d'accions, participacions i valors.
Ha de destacar-se la regulació de l'aportació de béns i drets patrimonials o concessions demanials per a la constitució de societats mercantils o ampliació de capital.

Finalment, l'atribució de competències sobre el patrimoni de la Generalitat, a la qual es fa referència al llarg del text, se centra en la conselleria competent en matèria de patrimoni, sense perjuí que en determinats supòsits, per la naturalesa i quantia de l'operació, s'atribuïsca la competència al Govern Valencià que en els casos establits haurà de donar compte dels actes adoptats a les Corts Valencianes.

A les Corts se'ls reconeix en l'article 9 del projecte autonomia patrimonial sense detriment del caràcter unitari del patrimoni de la Generalitat, en el qual, com ja he indicat, es basa este projecte de llei.

Conclouré la meua exposició dient-los que el Govern Valencià està convençut que el projecte de llei que hui els presentem complix amb un dels objectius proposats des que es va iniciar esta legislatura: aconseguir una administració que actue davall dels principis d'eficiència i economia necessaris per a la utilització racional del béns patrimonials de la Generalitat Valenciana.

Per això, este projecte no sols millora tècnicament la legislació vigent adaptant-la als canvis produïts principalment en matèria de contractació i als pronunciaments jurisprudencials més recents, sinó que al mateix temps incorpora noves figures per a cobrir llacunes legals i permetre un millor aprofitament del recurs.

A més, el projecte gira entorn de la consideració del patrimoni com a un suport bàsic per a la prestació dels servicis públics facilitant per a això la col·laboració entre les administracions públiques en matèria patrimonial i incidint en la seua defensa i protecció, així com en el correcte aprofitament dels béns.
Perquè som conscients que tota prestació dels servicis públics ha d'estar inspirada fonamentalment en els principis d'austeritat, transparència i agilitat bàsics en tota l'actuació de l'administració pública, s'han plasmat aixina en l'articulat d'este projecte de llei.

És, per tot això, que sol·licite, en nom del Govern Valencià l'aprovació d'este Projecte de llei de patrimoni de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Correspon a continuació la defensa de l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyors diputats.

Per a Esquerra Unida aquest projecte de llei hem de dir que és un projecte de llei formalment defectuós i políticament perillós per al patrimoni públic de la Generalitat Valenciana.
Per això hem presentat aquesta esmena a la totalitat i al voltant d'unes 50 esmenes parcials.

I és una llàstima, perquè considerem que un tema com el de patrimoni deuria d'estar per damunt d'aquest tipus de debat, deuria de tindre-ho tot el món clar que és la defensa d'una cosa que és per a tots i que tots tenim l'obligació i la responsabilitat de saber defensar bé.
Però aquest projecte de llei per a nosaltres no complix cap garantia en eixe sentit.

No solament per a nosaltres, el mateix Consell Jurídic Consultiu, en el seu informe, un informe prou ampli, de 80 pàgines, per cert, conté tota una sèrie d'advertències jo crec que molt cridaneres sobre aquest projecte.

D'entrada també hem de dir la nostra preocupació sobre els informes del Consell Jurídic Consultiu.
La veritat és que pràcticament l'oposició és la que fa ja un cavall de batalla d'aquests, però pareix que per part del grup proponent, en este cas el Partit Popular, pareix que el Consell Jurídic Consultiu, el valor de la seua opinió és molt relatiu, molt escàs, inclús ja s'arriba que en les qüestions que qualifiquen ells mateixos com a essencials, inclús a no reconéixer que se deuen d'incorporar, el tema, per exemple, de la modificació de la llei de caixes ho vorem en el seu moment.
I, per tant, la veritat és que sí que ens preocupa.

Ens preocupa també que no se li done tota la informació a aquest Consell, que la informació que se li done siga incompleta, que s'haja, de nou, de reclamar documentació que els fa falta per a poder determinar el seu informe.
.
.
Una actitud que podríem qualificar quasi de despreci al mateix Consell Jurídic Consultiu.

I és una qüestió preocupant perquè sí que observem, per altra banda, que quan els interessa a vostés, per exemple, en el tema de buscar una col·locació als expresidents de la Generalitat Valenciana, aleshores el Consell Jurídic Consultiu sí que cobra importància.
És un instrument molt important i a on deuen estar estes persones per a cobrar eixos sous i eixes condicions fabuloses.

La llei, segons el mateix Consell Jurídic Consultiu, té ­i nosaltres compartim aquesta impressió­ té un llenguatge escoradament economicista, la qual cosa, des d'una perspectiva d'estricta tècnica jurídica, impregna gran part del document d'imprecisions conceptuals i institucionals.
I això és un camí obert per a possibles plantejaments o discussions a nivell jurídic, a nivell de tribunals.

Es diu que la llei afecta els organismes públics vinculats o dependents de la Generalitat Valenciana i, en canvi, el conjunt del text està ple de referències al sector públic, que mostren una imprecisió tècnica generadora d'una greu inseguretat jurídica ja que eixa expressió no està en el món del dret i no té un contingut semàntic nítid i concret.
I això és una manera d'advertir, per part del Consell Jurídic, que això pot ser una font de conflictes el dia de demà.

Una altra característica del projecte de llei, i així ho diu el mateix Consell, és l'aposta per acollir-se a normes del dret privat abans que al dret administratiu.
I, en definitiva, segons el mateix Consell Jurídic, el projecte de llei té una orientació desamortitzadora del patrimoni públic de la Generalitat Valenciana.

El nostre conseller, el senyor Rambla, pareix que vol ser el nou Mendizábal del segle XXI.
El problema és que ara no estem tractant el patrimoni de l'església, estem tractant el patrimoni de la Generalitat Valenciana.

Aquesta llei, per a Esquerra Unida vol facilitar la discrecionalitat en la gestió d'eixe patrimoni públic de tots els valencians: elimina controls, impedix la participació i el control ciutadà expressat en aquestes Corts, tracta el patrimoni públic de la Generalitat Valenciana com una mercaderia en la qual fer i desfer.
Els interessos generals i públics són subsidiaris de l'interés privatitzador o, pitjor encara, de l'interés partidista.

Probablement per això el mateix Consell diu que l'exposició de motius no és tal.
Es limita a ser una enumeració dels títols i articles i poc més.
I és normal, perquè l'exposició de motius que deuria d'explicar de què va este nou projecte de llei, realment no podria dir el que és la veritat, ja que això seria massa fort per a posar-ho en una exposició de motius.

Per tant, per a nosaltres, la proposta de modificació que vostés presenten no és una modificació per a protegir més el patrimoni públic de la Generalitat Valenciana sinó per tindre les mans més lliures a l'hora de la seua gestió.
I és lògic que a nosaltres no ens agrade aquesta idea.

El Partit Popular valencià passarà a la història, entre altres coses, per haver aconseguit rècords d'endeutament difícils de superar el dia de demà.
Fins ara ­ho recordaven l'altre dia en la Comissió d'Hisenda quan xarraven del tema de l'informe de la Sindicatura­, fins ara, el deute oficial, segons el mateix Banc d'Espanya, està en 6.
552 milions d'euros, el 9,8% del producte interior brut, el més alt d'Espanya, per cert.
Directament, el deute crescut sota el manament del senyor Rambla, diguem directament relacionat amb ell, ha passat de 4.
477 milions en el tercer trimestre del 1999, a 6.
552 en el tercer trimestre del 2002.
Jo crec que és una dada suficientment important i preocupant de quina és la situació de les finances de la Generalitat Valenciana.
Inclús l'últim informe del cèlebre Standard & Poor´s ja comença a advertir, comença a rebaixar-nos qualificacions d'aquest deute.
En eixe període ha pujat 2.
075 milions euros, en tres anys vol dir un 50%.
Jo crec que és un rècord, en este aspecte sí que podem dir que s'ha arribat a eixe lideratge que tant se reclama per altra banda.

No és estrany, per tant, que nosaltres pensem que vostés miren eixe patrimoni públic de la Generalitat Valenciana com una molla a la qual ficar-li la dent el dia de demà.
Nosaltres creem que aquesta llei prepara, d'alguna manera, el terreny per a això.
Hi ha un perill evident que vulguen malvendre propietats públiques amb eixa política privatitzadora i malbaratadora que els caracteritza.
Si no tenien prou amb determinades concessions que s'han fet fins ara en condicions lleonines a l'interés públic.
.
.
I ací caldria recordar determinades qüestions com, per exemple, els contractes irregulars ­i dic "irregulars" perquè és l'expressió que utilitza la mateixa Sindicatura de Comptes­, amb el grup Paramount en la societat Parc Temàtic d'Alacant.
Unes concessions a 75 anys, ni més ni menys, i amb uns cànons molt, molt però que molt suaus per a les finances públiques, de determinades instal·lacions hoteleres, residencials, comercials, etcètera, etcètera.
Contractes de gestió d'activitats amb garantia que siga negoci per als promotors privats però que en cas de no funcionar darrere estarà la Generalitat Valenciana per a compensar possibles dèficits, i no molt lluny d'ací precisament.

I això està passant avui en dia amb la llei que està en vigor, però pareix ser que no és suficient per a vostés i encara volen més mà solta en eixa sentit.
Aleshores, ja no es tracta solament d'augmentar les possibilitats de les concessions discrecionals a tota una sèrie d'amics i d'arrimats al poder ­que això ja ho vénen fent­, sinó que ara es tracta de donar un pas més endavant i es tracta de poder vendre directament sense el control democràtic necessari.
I a nosaltres això, evidentment, ens preocupa i ens preocupa molt.

Per tant, hem presentat ahí tota una sèrie d'esmenes en el sentit de voler reforçar eixe caràcter públic, eixe caràcter de defensa del patrimoni que nosaltres pensem que aquesta llei no contempla.

Inclús en eixes esmenes cridem també a reforçar un element per a nosaltres important, i és el tema de la participació pública, de l'interés ciutadà en la defensa d'allò que li és propi com en este cas el tema del patrimoni.
Ens pareix bé que se reconega la capacitat dels ciutadans a l'hora de conéixer i defensar el patrimoni de tots els valencians, però nosaltres donem un pas més endavant i és que quan això es produïx ­jo tinc en el cap ara mateix algun exemple recent que gràcies a iniciatives ciutadanes la Generalitat Valenciana s'ha donat compte que pot disposar d'uns determinats terrenys en una determinada zona­, eixos ciutadans o col·lectius ciutadans tinguen el dret d'estar permanentment informats sobre la tramitació d'eixes denúncies o d'eixos avisos que en el seu moment donaven a la Generalitat Valenciana en defensa d'eixe patrimoni.
Estem parlant des de vies pecuàries, terrenys de l'Icona que no van ser transferits o no van ser escripturats en el seu moment per part de la conselleria, tema de muntanyes públiques que sol ser molt conflictiu, etcètera, etcètera.
És una esmena, a més, que hem incorporat, que està en altres comunitats autònomes i considerem interessant que estiga també en la nostra.

També, lògicament, quan defensem eixe caràcter de participació de la ciutadania també reclamem l'altre aspecte i és que quan se troben situacions en les quals determinades persones o determinats gestors del patrimoni no complixen o no el defensen com caldria, lògicament se deuen d'arbitrar els mecanismes de sanció, exigència de responsabilitats davant d'aquestes circumstàncies.

Demanem que s'incloga, com una declaració de principis fonamental d'aquesta llei, la defensa dels principis d'eficàcia, transparència i bona gestió.
Hi ha supòsits que ens criden molt l'atenció, i ens criden molt l'atenció perquè, clar, com coneixem, a més, les pròpies denúncies de la Sindicatura de Comptes en el sentit fonamentalment a l'hora de la contractació pública per part de la Generalitat Valenciana, ara a mans de vostés, ens preocupa que en tota una sèrie de supòsits fonamentalment quan fa referència a arrendaments o adquisicions, se'ns diga, textualment en el projecte de llei, que sempre que es puga es consultaran tres ofertes distintes.
Però, com que sempre que es puga es consultaran tres ofertes distintes?
Això deu de ser una garantia, una garantia de defensa de l'interés públic.
O és que la Generalitat Valenciana no va a estar en condicions d'exigir eixe mínim que se requerix, almenys per a guardar les formes, que s'han consultat ofertes alternatives a l'hora de possibilitar una adquisició o un arrendament d'un bé públic?

Per tant, nosaltres, eixa precisió de dir que "quan siga possible", lògicament, volem que desaparega del text legal i que se transforme en un compromís que per tot i per tot i a fi de garantir eixos trets de bona eficàcia i de transparència en el tràfic immobiliari per part de la Generalitat Valenciana, se complixca sempre.

Després, en el tema l'arrendament, també de béns immobles, reduïm la discrecionalitat del Consell.
Nosaltres pensem que no es pot contractar directament, com diu el text de la llei, si l'arrendament supera els 30.
000 euros a l'any: vostés plantegen que siga 50.
000 a l'any.
Pensem que és una quantitat excessiva i que, de la mateixa manera que també existeix en altres llocs, pensem que eixa possibilitat discrecional, que, perquè tot el món ens entenga, vol dir "a dit", arrendar a dit determinades propietats, no dispose d'un pressupost tan alt.

També, ens fiquem en el tema de demanar ­i, a més, ho diu el mateix Consell Jurídic Consultiu­, demanar que es reduïxca la possibilitat que els alts càrrecs pertanyen a més de dos consells d'administració.
Jo comprenc que pertànyer a consells d'administració de determinades empreses sempre lluïx i sempre hi haurà gent que estarà desitjant figurar en ells, molt més inclús quan es cobra i en alguns casos es cobren quantioses dietes per assistència o per dir que s'ha estat per allí.
Nosaltres pensem que se deu mantindre un límit de màxim dos consells d'administració i solament, tal i com diu el mateix Consell, si es donaren raons excepcionals, que caldria justificar, lògicament, es podria pertànyer a més de dos consells, però en eixe cas, ja voríem si eixa voluntat és o no altruista, no es podrien cobrar dietes per l'assistència.
És una manera també d'intentar diversificar i no concentrar en determinada gent o pagar determinats favors a determinada gent.

Un altre aspecte també molt preocupant és el tema de la venda de patrimoni.
Vostés plantegen una sèrie de condicions en les quals pràcticament les Corts Valencianes com a major expressió ciutadana no tenen res a dir, no tenen res a opinar, no tenen res a votar.
Nosaltres plantegem en les nostres esmenes que s'haja de donar compte a aquestes Corts ­"donar compte", eh?
­ a partir de vendes superiors a 300.
000 euros, i no de 60 milions d'euros, que és el que vostés plantegen.
Pràcticament seria quasi vendre poc més que la Generalitat, perquè aquestes Corts tingueren coneiximent, no participació, sinó merament coneixement.
Pensem que són quantitats desorbitades i a partir de 300.
000 euros pensem que és una quantitat més que raonable.

I que la venda de patrimoni, això que a tots i a totes ens ha costat d'aconseguir i que pertany a tots i a totes, això, deuen ser aquestes Corts Valencianes les que aproven eixa venda si el seu import peritat supera els tres milions d'euros.
A partir d'ahí, ha d'estar aprovada prèviament per les Corts Valencianes perquè el Consell puga procedir a eixa venda.
És, per una banda, una major garantia de coneiximent previ d'aquesta institució i una major garantia que el patrimoni de la Generalitat Valenciana no serà malbaratat per part de vostés en una situació que tots coneixem en la qual, doncs, evidentment, els fan falta recursos a vostés, perquè han dut una política de malbaratament de diners públics, i no és descabdellat, en absolut, pensar que poden trobar-se davant una possibilitat de poder procedir a la venda de determinats immobles per tal d'intentar compensar eixa situació ruïnosa.

No contemplem com una cosa positiva, per una sèrie de dubtes legals que planteja, el tema de la permuta per cosa futura, sabem que és un mecanisme que existeix en el mercat privat, però pensem que des del sector públic no pareix convenient aquest tipus de coses.

Les autoritzacions d'ocupació temporal, cessions gratuïtes, demanem que siguen públiques, que siguen transparents, que se'n done compte a les Corts.
Volem, fonamentalment, que s'eviten situacions de discrecionalitat a l'hora de poder premiar determinades concessions de béns públics a determinada gent si es porta bé, i d'això tenim exemples molt recents de qüestions d'este tipus que poden ser perilloses, i molt més a partir ja de situacions com aquesta recent que manifestacions pagades amb entrepans, amb paelles, doncs, el Partit Popular, pareix que les institucions, pareix que estiguen a disposició dels seus interessos de partit.

Per tant, nosaltres pensem que aquesta llei augmenta perillosament la discrecionalitat des del poder públic valencià, des de la Generalitat Valenciana, a l'hora de disposar d'un patrimoni que és comú a tots i a totes, pensem que introduïx elements d'eixa major discrecionalitat, d'una major opacitat, i, per tant, elements de favoritisme en una qüestió que deuria estar per damunt d'este tipus de qüestions.
Lega-litza pràctiques que fins ara s'han dut, perquè, per exemple, gran part del patrimoni que tots teníem ja no està, en estos moments, en les mans públiques, està sent gestionat per interessos privats, d'aquella manera, en molts casos.

Pensem que davant la negativa experiència que per a nosaltres ha suposat eixa situació, el que caldria fer no és augmentar les possibilitats de major facilitat a l'hora de concedir, vendre, arrendar o deixar el patrimoni públic valencià, sinó, justetament, tot el contrari: davant d'eixa experiència negativa, reforçar els mecanismes de control, de bona gestió, d'eficàcia i, fonamentalment, de transparència i d'imparcialitat en la gestió d'un patrimoni que no és de vostés, ni era del Partit Socialista quan estava ací, no serà del govern que vinga el dia de demà, és un patrimoni que és de tots i és de totes, i, per tant, damunt dels interessos de partit, legítims en qualsevol moment, però, deuen estar fora d'este joc partidista, perquè el patrimoni de tots ens ha costat molt d'aconseguir i és un patrimoni no solament per a nosaltres, sinó també per a les generacions futures, que, en eixe sentit, han de vindre i han de saber que els que van a estar abans d'ells van saber gestionar i cuidar-lo.

Per tant, nosaltres, lògicament, pensem que no és una bona llei, pensem que s'ha perdut l'oportunitat.
Esperem, en tot cas, si aquestes esmenes de totalitat no triomfen, esperem que, almenys, en el debat d'esmenes parcials puguem millorar una llei, perquè, d'alguna manera, i torne a fer eixa crida, se deu enfocar el tema del patrimoni no des d'una visió partidista, que ens dóna la impressió que és com l'ha enfocat el Partit Popular, sinó des d'una visió molt més ampla, molt més generosa a l'hora dir que el patrimoni és de tots i no se deu utilitzar en pràctiques que considerem negatives per al patrimoni públic de la Generalitat Valenciana.

Moltes gràcies.
*(Remors)*

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

La senyora Ninet també es sumava a això d'adés, sí.

Continuem amb la paraula, el senyor Díez.
*(Remors)*

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, lamente haver de dir-li que una vegada més vostés utilitzen un tràmit parlamentari de forma adulterada, i li ho dic perquè aixina ho senc i perquè ja són repetitives les actuacions d'este tipus.

Vostés presenten una esmena a la totalitat, en el seu mo-ment, dins del termini reglamentari, i diuen que torne este projecte al Consell perquè no el consideren oportú ni compartixen els principis ni l'esperit d'este projecte de llei.

El que no consideren oportú.
.
.
Vosté no ha fet ninguna menció a l'oportunitat o inoportunitat d'este projecte de llei, i, és més, el 60% o el 70% de la seua intervenció, ha estat centrada en defendre, per dir-ho aixina, les seues esmenes parcials.

Per això li dic que, vostés, una vegada més, adulteren el tràmit parlamentari i vénen a fer un debat a la totalitat defenguent unes esmenes parcials, i junt amb això, paraules grandiloqüents que després no fonamenten, i vosté entra ací diguent: "és un projecte formalment defectuós i políticament perillós".
Val, i això està ahí perquè els mitjans de co-municació tinguen una frase: "Proyecto formalmente defectuoso y políticamente peligroso".
Val.

Vol raonar eixes dos frases grandiloqüents i comença a dir que el Consell Jurídic Consultiu diu açò, diu allò i diu allò altre, i vosté, una vegada més, resulta que prepara les seues intervencions llegint-se l'avantprojecte, llegint-se l'informe del Consell Jurídic Consultiu, però ja d'ahí no passa més avant, perquè si passara més avant, s'adonaria de dos qüestions molt clares: primera, que la majoria, la immensa majoria, de les objeccions no essencials que planteja el Consell Jurídic Consultiu en el seu dictamen, han segut arreplegades pel Govern en el projecte de llei, rectificant en l'avantprojecte, rectificant, introduint la majoria d'aquelles consideracions que el Consell Jurídic Consultiu, amb caràcter no essencial, formula en el seu dictamen; i pel que fa a les observacions essencials, com no podia ser d'una altra manera, atés que el concepte d'essencials aixina ho exigix, les arreplega absolutament totes, absolutament totes, menys una, de la qual després puguem parlar.

Per tant, tota la crítica que vosté fonamenta a este projecte de llei en el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, és que significa que vosté ha estat treballant amb l'avantprojecte, amb tot l'afecte li ho dic, perquè si vosté examina el text, a continuació, vorà que no és aixina.

Si el Govern Valencià presenta este projecte de llei, és, precisament, perquè és un projecte de llei oportú, inclús més, diria jo, és un projecte de llei que deuria haver-se dut a estes Corts abans inclús d'este moment.
Perquè el marc jurídic, l'ordenament jurídic en què està treballant el Consell valencià és insuficient, és dispers i té una sèrie de llacunes importants que fa falta normativitzar, una sèrie de buits legislatius que fa falta omplir.

S'està treballant, des del punt de vista legislatiu, en esta matèria, s'està treballant amb la llei del 1986, que, a la vegada, realment, té com a norma bàsica la llei del 1964 de l'Estat espanyol, i durant eixos quaranta anys que han transcorregut la societat ha canviat, les circumstàncies jurídiques, econòmiques, socials, han canviat.
És, per tant, un estar parlant que l'actual llei de patrimoni valencià, basada en la del 1964 de l'Estat espanyol, ha quedat absolutament obsoleta i cal actualitzar-la, per això dic que l'oportunitat és ara, inclús abans.

N'hi ha, després de la llei del 1986, una nova llei de contractes de les administracions públiques, n'hi ha noves legislacions urbanístiques, no sols a nivell estatal, sinó a nivell autonòmic, hi ha hagut canvis fonamentals en l'ordenament jurídic civil, en el dret civil, hi ha hagut canvis fonamentals en el procediment administratiu, en la legislació hipotecària i, sobretot, a conseqüència d'eixos canvis legislatius en estos últims quaranta anys, doncs, n'hi han unes noves tendències jurisprudencials que mereixen ser arreplegades en un text legislatiu que vinga a actualitzar les necessitats de la gestió d'un govern, de la gestió d'un patrimoni d'una comunitat autònoma, perquè facilite la gestió d'eixe patrimoni que, evidentment, l'ha de gestionar un govern legítim.

Vosté estima que, diuen en la seua esmena a la totalitat, que no compartixen els principis ni compartixen l'esperit, però jo m'he quedat esperant que vosté diguera què era el que vosté no compartia de l'esperit, o el que vosté no compartia d'eixos principis.
Si vosté el que ha fet ha sigut basar en les esmenes parcials, que ja defensarem en el seu mo-ment, en el seu tràmit parlamentari, bé, és una forma, subjectiva, però és una forma de voler justificar.

Mire vosté, senyor Oltra, amb esta llei el Govern Valencià l'únic que pretén és gestionar millor el patrimoni, controlar millor el patrimoni, donar-li a la gestió patrimonial una transparència i una gestió eficaç i ràpida.
Que vosté pense que açò faculta per a vindre no sé què i no sé quants, és una versió que vosté dóna.
I que, la veritat, no vull pensar que "aquel cree que todos son de su condición".
No vull pensar-ho, perquè me consta que no és aixina.
Però que vosté arribe a unes conclusions d'eixe tipus, mereix que tinga una contestació d'este tipus, encara que siga d'una forma suau.

El que està fent el Govern Valencià amb esta llei és eixir d'un entrebanc, d'un entrebanc que té en estos moments per la legislació vigent, com és, per un costat, la llei de 1986, la llei de patrimoni de 1986, i per un altre costat, la llei de contractes de les administracions públiques.
O és que es pensa vosté que no s'està gestionant el patrimoni?
O és que pensa vosté que no s'estan realitzant compres i vendes i arrendaments?
Evidentment que sí.
El que ocorre és que davant eixe buit legislatiu, s'està actuant en la base de la llei de contractes de les administracions públiques.
I el que estem fent, senyor Oltra, és traslladar l'esperit i els principis de la llei de contractes de les administracions públiques a una llei pròpia autonòmica que mos permeta tindre un instrument jurídic per a una millor gestió del patrimoni de la Generalitat.

I el que se fa és definir conceptes, i aquells conceptes que el Consell Jurídic diu que no estan suficientment definits, en el projecte de llei que es presenta en les Corts es defenixen a través de disposicions transitòries.
I el que s'està fent és posar una norma que permeta, conforme li estava dient, regular d'una forma adequada la defensa del patrimoni, regulació que no existia en la llei anterior; establir sancions per als casos en què es produïsquen danys en el patrimoni, que no estava regulat en la llei anterior.

En estos moments, conforme estava dient-li, el Govern Valencià està obligat a recórrer a la llei de contractes de les administracions públiques, i moltes vegades és francament difícil, quan no impossible, encaixar la llei de contractes en el que és matèria patrimonial.
Perquè vosté sap que els béns de titularitat pública hi ha uns que són els béns patrimonials als quals caldrà aplicar un règim de dret privat o un règim de dret públic.
És francament difícil, quan no impossible, encaixar la normativa de dret públic per a la gestió de béns patrimonials.
I, per un altre costat, vosté estarà d'acord que també no seria el jurídicament apropiat aplicar dret civil, dret privat, aplicar-ho a la gestió de béns patrimonials que, a pesar que tinguen la consideració de béns patrimonials, no deixen de ser béns públics, béns dels ciutadans.

Per tant, crec que allò lògic, allò sensat, la responsabilitat d'un Govern està en normativitzar-se, en autocontrolar-se, en crear-se una norma que li definisca quines van a ser les actuacions en un futur en matèria de patrimoni.
Que vosté estiga d'acord o no estiga d'acord amb alguns apartats del text que se duu a debat, ja és una qüestió que hem de debatre en les esmenes parcials.

Vosté diu en la seua intervenció, fent-se ressò, fent-se ressò d'una cosa que diu també el Consell Jurídic Consultiu, que diu que té una tendència desamortitzadora, i ho ha dit vosté ací.
I jo estic dient-li ­ho acabe de dir­, eixa tendència desamortitzadora que vosté diu i que el Consell Jurídic anomena, en eixa tendència desamortitzadora no se necessita tindre una llei especial de patrimoni.
Eixa tendència desamortitzadora es va produir aplicant, mal que bé, aplicant la legislació que únicament en estos moments és aplicable, que és la llei de contractes.
Ni més ni menys.
I si resulta, i si resulta que el que estem fent és traslladar l'esperit i les normes genèriques d'eixa llei de contractes a esta llei de patrimoni, no estem pegant ningun pas, ni estem tergiversant res, ni estem anant a tindre una tendència desamortitzadora, com es diu, perquè no se necessitava fer ninguna nova llei per a comprar i vendre.
O és que a cas no ha hagut operacions de compres i vendes?
O és que a cas no ha hagut operacions d'arrendament?
No se necessitava.
És més, la transparència que busca el Govern Valencià és el que li duu a formalitzar este projecte de llei i tindre l'instrument jurídic consensuat en esta cambra o, almenys, debatut en esta cambra i que siga una llei pròpia que solucione la problemàtica i la dispersió legislativa que en estos moments hi ha.

I vosté per a justificar, per a justificar que el que vol el Govern Valencià, en aprovar esta llei, el que vol és tindre un instrument per a malvendre, i posa com a exemple Terra Mítica.
I llavors, la reflexió que jo li faig és dir-li: senyor Oltra, no se quede en les palles, llija's la llei i vorà vosté que l'exemple que ha posat no és aplicable, vorà vosté que.
.
.
no recorde si és l'article 2, crec que és l'article 2.
4, és el que diu expressament que esta llei no és aplicable a les societats mercantils.
No pose exemples que no vénen a conte i no tergiverse una vegada més, dins de l'esperit que vostés tenen de tergiversar i d'adulterar estes compareixences, agarrant uns exemples que no tenen res a vore amb esta llei de patrimoni.

Perquè s'ha clavat també vosté ­i aniré acabant, només vaig a posar-li un altre exemple­, s'ha clavat vosté d'alguna forma en les mutacions, en les donacions, per dir-ho aixina, entre administracions, eixes mutacions que permet esta llei sense haver de fer la modificació de la qualificació de patrimonial a demanial.
I precisament això està dins d'una línia de col·laboració entre administracions i de facilitar, de facilitar el tràfic jurídic patrimonial entre administracions autonòmiques, locals o provincials, la qual cosa és un avanç fonamental en benefici de la pròpia administració, però sobretot del mateixos ciutadans.
M'ha paregut entendre que vosté també feia insistència en això.

I, bé, com li dèia ­i ja per acabar­, no he de contestar-li en este moment, perquè si no, estaria jo també adulterant el tràmit, no vull entrar en totes les esmenes parcials que vosté ha anat enumerant.
Crec que no toca.
Si vosté vol agarrar eixe camí, l'agarra, però ací estem per a debatre respecte a l'oportunitat, respecte dels principis i respecte de l'esperit d'este projecte de llei d'una forma abstracta i d'una forma objectiva.
El recolzament amb esmenes parcials que estan formulades i que han de sofrir el seu tràmit, i el seu debat en comissió i el seu tràmit parlamentari corresponent, el recolzament que fa vosté en eixes esmenes parcials no ve sinó a significar la falta de fonaments per a defendre esta esmena a la totalitat per criteris d'oportunitat i se veu vosté obligat a entrar en el detall de les esmenes parcials, la qual cosa crec que no procedix en este moment.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

El senyor Oltra, per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Díez.

Home!
, és que vostés mai tenen prou.
O siga, està clar que per molt que els done un, sempre volen més.
No solament se suposa que deuen governar, sinó és que damunt també volen dir-mos a l'oposició com hem de fer l'oposició.
"No, no.
Aixina, no.
Cal fer-la d'esta manera, perquè és que aixina no funciona i tal, i de l'altra manera és millor".
Si això, amb sort, dins de poc, igual tot això que mos ha estat dient, igual s'ho pot aplicar vosté, perquè si les coses canvien a partir del 25 de maig, ja que sap tant de fer oposició, és qüestió de vore com s'ho aplica.

Però nosaltres creem que la fórmula que utilitzem és la fórmula correcta.
Perquè a més, estem convençuts també que si utilitzarem la que vosté ha dit, segurament l'excusa per part de vostés seria una altra.
Però hi hauria una altra excusa, amb tota garantia, perquè, lògicament, des d'eixos bancs, qualsevol cosa que faça l'oposició, està mal o està pitjor.
Per tant, vosté comprendrà que jo l'he sentit, però, evidentment, no puc compartir en absolut eixos arguments o desqualificacions que vosté ha utilitzat.

Home!
, jo li recordaria d'entrada també eixe argument que diu "que no hi ha pitjor sord que el que no vol sentir".
Jo he fet ahí.
.
.
jo no he quantificat si he utilitzat un percentatge determinat o un altre, però he fet una part important de la intervenció dient per què considerem que aquesta llei no és positiva per a l'objectiu que es diu pretendre.
I ho he argumentat.
I he utilitzat.
.
.
­a la millor ha estat el pecat ahí­ que he utilitzat part de l'argumentació del Consell Jurídic Consultiu, la qual cosa, per cert, demostraria ­això que jo deia al principi de la intervenció­ que el consell s'utilitza per a unes coses quan interessa, per a col·locar determinada gent allí, però, per a altres, això és un destorb.
Inclús se mos diu que no hauríem d'haver utilitzat això, perquè això fa referència a l'avantprojecte, i ara ja s'ha rectificat.

Mire, nosaltres ­li ho dic per si no ho sap, m'imagine que ho sabrà­, a l'oposició no li arriba l'avantprojecte de la llei.
A l'oposició el que li arribe és el projecte que entra en estes Corts, que suposem ­però hem de suposar-ho­ que ha arreplegat les observacions essencials o no essencials del Consell Jurídic Consultiu.
Hem de suposar-ho, perquè no tenim l'instrument.
.
.
no tenim el text per a poder comparar el text inicial amb el text definitiu.
En uns casos pareix evident llegint l'informe o llegint el projecte, pareix evident.
En altres casos no és tan evident.

Tampoc sabem, per exemple, ja que es posa en eixe terreny, no sabem el document rectificat, o suposadament rectificat per part de vostés, ja recull expressament tot allò que el Consell Jurídic Consultiu va dir.
No ho sabem, perquè dubtem molt que l'hagen tornat a dur al Consell Jurídic Consultiu.
A que no l'han tornat?
O siga, se suposa que si han fet rectificacions, les hauran fet vostés; se suposa que el consell és el que havia dit, però se suposa.
Tot és, com el valor en la mili, se suposa.
I en eixa situació estem.
El text de la nostra esmena és el text que recull el Reglament, estrictament el Reglament d'aquestes Corts és el text que defensa ahí.

Home!
, nosaltres hem de fer referència a les esmenes parcials perquè és lògic, perquè nosaltres, almenys, seguim un criteri, i és: si no presentem un nombre suficient d'esmenes parcials, inclús normalment no presentem esmena a la totalitat.
O siga, quan es presenta esmena a la totalitat és perquè darrere hi ha una sèrie d'esmenes parcials en quantitat i en qualitat importants que justifiquen això.
I, lògicament, nosaltres hem de fer referència a això.

Per tant, no és un tema que sabem que en teoria, pura teoria, podria ser resolt en el debat parlamentari en comissió a l'hora de debatre eixes esmenes, però com això faria falta més fe que.
.
.
­increïble!
, això no ha passat mai en estes Corts­, lògicament hem d'argumentar tot això per a poder defensar que les modificacions que des de l'oposició plantegem al text que vostés presenten ací són tan importants que no cal eixa modificació parcial a parcial, article a article, o paràgraf a paràgraf, sinó que és molt més operatiu modificar completament eixa llei.

I les definicions que he utilitzat.
Si jo ho he dit!
No fa falta que vosté ho repetisca.
Si jo ho he dit!
Jo he llegit, he llegit textualment paràgrafs sencers de l'informe del Consell Jurídic Consultiu, perquè els compartim.
Lògicament hi ha parts d'eixe consell que tenim més dubtes, o que hem vist inclús que han estat resoltes en eixe tràmit de la conselleria, que sí que han estat incloses, i ahí no hem fet referència, perquè considerem que s'ha fet el que caldria fer.

A l'igual que per exemple m'ha sorprés, que em diga això que jo he fet referència que si a les entitats locals, la modificació de la qualificació jurídica dels béns.
Jo no he fet referència a això.
Llija's vosté el *Diari de Sessions* perquè jo no he entrat ahí.
Inclús crec que és un tema positiu, i que allibera a les administracions, especialment a les administracions locals, de tràmits innecessaris.
I en eixe aspecte, tot el que siga, diguem avançar, ho veem positiu i no ho hem esmenat.

Inclús en el moment de la modificació de la llei.
Si nosaltres el que modifiquen les lleis en principi tampoc tenim res en contra.
O siga, les lleis lògicament poden quedar desfasades, i probablement este siga un d'eixos exemples, i per tant nosaltres considerem perfectament adequat que una llei es puga modificar.

Que a la millor el moment, ara, quan falten, diguem poc més d'un mes per a acabar la legislatura, siga el millor o pitjor?
Mosatros tenim els nostres dubtes que siga el millor o que s'haja enfocat de la manera que s'ha enfocat el debat d'aquesta llei.
Però que pot ser oportú?
Potser, el que passa és que sí que hem de dir-los a vostés que han perdut una oportunitat d'or de fer les coses millor.
En eixe sentit, sí que mos ratifiquem en la nostra posició.

I en tot cas el que sí que ha quedat clar en la seua intervenció, és que vosté, bo, s'ha dedicat a desqualificar la nostra esmena, per una banda, per utilitzar arguments utilitzats pel Consell Jurídic Consultiu, i per altra, per haver fet referència a una sèrie.
Però vosté, de contestar els arguments de pes que nosaltres hem utilitzat en aquest trona, cap.
D'això, cap.
En cap moment.

Per exemple, per què vostés, al contrari que en altres comunitats autònomes, inclús del seu mateix partit, del seu mateix partit, vostés li donen tan poca, tan nul·la importància a aquestes Corts, a l'hora que participen de la decisió que s'ha de fer sobre el patrimoni públic de la Generalitat Valenciana?
Per què?
Vosté sap el que diu el text de la seua llei, que es donarà compte; donarà compte és enviar una noteta a aquestes Corts dient que s'ha procedit a la venda d'un determinat patrimoni per un import de seixanta milions d'euros.
O siga, donar compte, no debatre ni demanar opinió, i molt menys votació, donar compte a aquestes Corts que s'ha procedit a la venda de patrimoni públic valencià per un import de seixanta milions d'euros, 10.
000 milions de pessetes.
Que ja és, eh?
Que ja és.

Jo he de dir-ho de nou, que tinc enveja d'altres comunitats autònomes, inclús ja dic, manades pel Partit Popular, on decisions d'aquest tipus, i no d'eixos imports tan desbaratats, d'imports molt més raonables; no solament hi ha que donar compte, hi ha que demanar l'autorització expressa de la Cambra autonòmica per a procedir a eixa venda.

Per què això, que per exemple, anem a dir-ho, a Madrid, es pot fer i l'assemblea de Madrid participa d'eixa gestió, coneix en antelació quina és la voluntat del govern en este cas autonòmic de Madrid, pot autoritzar o pot no autoritzar, pot buscar altres mesures alternatives o no pot buscar-les?
Per què això es pot fer allí i no es pot fer ací?
Què tenen vostés que dir a això?

I nosaltres considerem que és un tema important, perquè d'ahí es deriva un sentiment que hem observat que impregna aquest projecte de llei.
I és l'absoluta aposta per l'opacitat, o siga, que les Corts, no ja el poble valencià, les Corts, expressió màxima d'eixa voluntat popular; que no participen en res, que si s'assabenten d'alguna cosa siga d'allò justet quan ja ha passat, però que no puguen participar, que no mos puguen molestar.

D'alguna manera, el conseller, quan parlava en la seua defensa del projecte de llei, i vosté també alguna cosa en la seua intervenció, han insistit en un element que té una doble lectura.
I és l'agilitació dels tràmits.
I això, quan se parla des d'una administració pública hi ha que tindre molta cura.
Ja no es tracta de dir allò que vosté ha insinuat, tots de la mateixa condició.
També podria jo dir-li una altra cosa, que no hi ha que ser solament honrat sinó a més aparentar-ho.

O siga, quan menys oportunitats a fer les coses mal es deixen soltes en l'administració pública, millor per a tots.
Ara perquè estan vostés, però el dia demà pot haver un altre, en este sentit, qualsevol mesura de garantia, de lligar en curt a l'executiu jo crec que serà positiu, perquè estem defensant sempre el patrimoni de tots, un patrimoni que vostés no han creat.
En tot cas si parlàrem d'alguna cosa podríem plantejar que vostés estan destruint o estan hipotecant.
Però vostés no l'han creat.
A pesar que ja l'han venut i l'han malbaratat en diferents ocasions durant legislatura actual i la passada.

I jo també he dit en la primera intervenció, que jo sé que aquesta llei en molts sentits no va a incorporar, diguem uns aspectes molt nous a l'hora de poder fer determinades pràctiques.
Si jo ja sé que en la llei actual, s'han fet pràctiques absolutament negatives.
Absolutament negatives.
I precisament he dit, el que passa que, clar, lògicament comprenc que vosté no vulga sentir això.
I he dit que això, eixa experiència hauria de valdre'ns a tots per a intentar en aquesta llei corregir situacions d'eixa excessiva discrecionalitat.
I això sí que considerem nosaltres que és important perquè el que està en joc és un tema molt delicat per a tots.

I a nosaltres ens preocupa, ja sé també que l'exemple, a més, si ho he dit, si l'exemple que jo he dit del contracte amb Paramount és d'una empresa pública i l'he anomenada inclús.
Que per cert no és Terra Mítica, senyor Díez, és Societat Parc Temàtic d'Alacant la que jo feia referència.
El que passa és que com vostés tenen eixa confusió permanent interessada entre Terra Mítica i la Generalitat Valenciana, que a voltes pareix una conselleria més de la Generalitat Valenciana, Terra Mítica, inclús tenim a l'antic president, al president, diguem provisional, i al que creu que va a ser president allí, tots ficats allí a vore què passa en Terra Mítica, quan haurien d'estar a la millor ficats en altres tipus de qüestions, a la millor per això ha tingut vosté eixa confusió.
Però no, jo sé que és societat Parc Temàtic la que ha fet això.

Però és que si observem els informes de la Sindicatura de Comptes, any darrere any, la veritat és que la situació cada volta és pitjor.
Els casos de discrecionalitat i d'abús en molts casos per part del Consell a l'hora de la gestió correcta d'eixe patrimoni públic, són molt preocupants.
Per tant, nosaltres, davant la situació actual, hem de ser molt restrictius perquè pensem que el que hi ha en joc és un tema molt delicat.

I d'ahí a més ve també l'element de voler augmentar, no solament els nivells de participació d'aquestes Corts, que vostés està clar que és nul, sinó inclús de la pròpia ciutadania.
Perquè jo crec que en este tipus de coses, no s'ha de tindre por que la gent sàpia, conega, inclús participe en la defensa d'allò que li és propi.
Perquè al fi i al cap, el propietari últim del patrimoni públic valencià ni tan sols som nosaltres, és el poble valencià.
I en eixe sentit tenim exemples fantàstics de gent que participa, que defensa, que denuncia.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Ara mateix.
­ .
.
.
ocupacions inclús de propietats públiques, de terreny públic, qüestions que no estan fent-se bé.
Hi ha un apartat en la llei, en la nova llei, que fa referència a això.
Però nosaltres volem anar un poquet més endavant.
Volem anar en eixa proposta de dir, que se'ls tinga en compte no solament a l'hora de presentar un.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

*(inintel·ligible)* .
.
.
sinó que l'administració tinga una obligació, una deferència amb eixe senyor, i que haja d'informar.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Díez, il·lustre diputat, té vosté la paraula.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.
No està ni tan sols en el pensament, i menys pense que estarà en les meues paraules, que jo vulga dir-li a vosté com ha de fer l'oposició, o que vulga que rectifique.
En absolut.
Encara que pensara que està fent-ho vosté mal jo no li demanaria que ho rectificara, perquè és més convenient que vostés continuen fent eixa forma d'oposició perquè els resultats electorals afavorixen este sector.
Continuen vostés en eixa forma.
És a dir, mai pretendré jo que vosté rectifique la manera de fer oposició.

I quant que tinguem experiència d'oposició, sí, jo personalment la tinc.
Però no volia jo dir-li com ha de fer vosté l'oposició.
Jo el que volia dir-li és que si tenim un Regla-ment i mos hem de regir per ell que el respectàrem.
No era altra cosa.
Però, bo, a la millor, en això, com en altres coses, no coincidim i discrepem respectuosament.
*(Pausa)*

Vosté pensa que com no té l'avantprojecte no pot comparar si el projecte s'ha ajustat al Consell Jurídic Consultiu.
Jo comprenc que vostés són cinc diputats, només, inclús en els plens, difícil que estiguen tots, com ara només n'hi ha dos.
I ho comprenc.
Però clar, això no lleva el que si vosté se dedica a llegir el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, que per un simple estudi comparatiu en el text del projecte de llei podrà comprovar vosté si les recomanacions del Consell han sigut arreplegades o no; sense necessitat de tindre el text de l'avantprojecte.
Senzillament vosté se'n va a la recomanació no sé quant de l'article 27, i el Consell Jurídic Consultiu diu: miren, senyors redactors de l'avantprojecte, vostés en eixe article 27 han de dir no sé què.

Vosté va al projecte, i si allí diu no sé què, que és el que ha dit el Consell Jurídic, és que està arreplegada la recomanació.
No necessita vosté l'avantprojecte.
El que sí necessita és treballar el dictamen del Consell en paral·lel al text del projecte.
El que passa que vosté eixa segona part és la que li he dit que no fa.
Això és al que em referia, que vosté la segona part no la fa.
Que vosté només se llig el dictamen del Consell i diu: ací ja tinc jo prou.
Si fa l'estudi comparat, no pot dir, i pel contrari jo sí que puc afirmar-li, que la majoria de totes les recomanacions no essencials han sigut arreplegades en el projecte.
I totes les essencials, com no podia ser d'una altra manera, excepte una, estan arreplegades.

I diu vosté: és que, clar, després del dictamen, després d'eixes recomanacions del Consell, ja sense més, l'avantprojecte se convertix en projecte, i ve ací a les Corts, i no li'l passen altra vegada al Consell perquè el Consell torne a emetre un dictamen.
Senyor Oltra, no acabaríem mai, la responsabilitat del govern està en arreplegar eixes recomanacions, sobretot les essencials del dictamen del Con-sell, i que no se convertisca eixe projecte en una cosa que siga anticonstitucional o que vaja contra la legislació bàsica de l'Estat, o que vulnere drets humans, o vulnere drets fonamentals.

Home, ahí està la responsabilitat.
El Consell Jurídic, acaba dient el seu nom, "Consultivo".
Se fa la consulta, el Consell emet la seua consulta, i la responsabilitat del Govern i esta Cambra està precisament per a vetlar per eixes consideracions del Consell, per a vetlar en el que no haja fet el Govern, per a vetlar per la constitucionalitat i per l'acomodació d'este text legislatiu a l'ordenament jurídic espanyol en general.
Si no, mosatros, què pintem ací?

Mire, les Corts, són l'òrgan legislatiu.
Vulguem o no vulguem, amb les nostres deficiències formatives i humanes, que les tenim, som l'òrgan legislatiu.
No deixem la nostra responsabilitat.
Assumim-la.
No mos engrunsem en el dictamen del Consell Jurídic, al qual respectem, al qual potenciem, al qual potenciem i al qual atenem en les seues recomanacions, diga vosté el que diga.

Per un altre costat, vosté, que tanta referència m'ha fet que jo m'he limitat a impugnar la seua esmena i no he defés este este projecte de llei, jo crec que li ho he deixat prou clar, però si vol li ho repetixc i li afegixc alguna cosa més.

He dit: l'oportunitat; he dit: la necessitat; he dit: l'exigència que la comunitat autònoma valenciana.
.
.
I, mire, li ho dic a qui pense que té com a principi bàsic la defensa de l'autonomia.
Jo també, sap?
, però, clar, com vostés sempre han presumit més que altres, escolte, me sembla fins graciós que si, en esta matèria, estem regint-mos per una legislació estatal i per una llei autonòmica de l'any 1986, que el Govern Valencià i estes Corts Valencianes, exercint la seua autonomia, fent ús de la seua autonomia, fent ús d'este autogovern i esta autocapacitat de crear les nostres pròpies lleis, que mos vullgam crear una llei per a mosatros en matèria de patrimoni, mire, en això, ja no necessitaríem més justificació, ja no en necessitem més.

O siga, que jo, que sóc una comunitat autònoma, que vullc ser la que més, que demane per totes les vies i reclame, reivindique la meua autonomia, i m'he de regir per una llei estatal, per la llei de contractes de les administracions públiques, davant la deficiència, davant els buits legislatius que tinc en esta matèria!
.
.
.
No ho entenc.

Per tant, la gran justificació que li puc fer és dir-li: senyor Oltra, és que el Govern Valencià vol autoregular-se, és que el Govern Valencià vol exercir eixa autonomia, és que el Govern Valencià i estes Corts volen tindre una llei pròpia de patrimoni que contemple el que no està contemplat en la llei del 1986.

Perquè la llei vigent, la del 1986, ha demostrat, i no per defecte d'ella, no per defecte d'ella, sinó ha demostrat que és insuficient.
Els seus defectes no són propis, són conseqüència de la culminació de tot el procés de transferències que s'ha produït en els últims anys, s'han produït transferències en matèria de carreteres, s'han produït transferència en matèria de sanitat.
.
.
És insuficient la llei que tenim, en necessitem una nova.
Estem fent-la, és oportú fer-la!
, no tinguem per què acceptar una esmena a la totalitat, perquè vullguem fer-la i anem a discutir, en el seu moment les esmenes parcials.

Anem a discutir si n'hi han altres comunitats autònomes que, com vosté diu, respecten les Corts, anem a discutir-ho en les esmenes parcials.
N'hi han comunitats autònomes regulades o governades pel Partit Popular que, vosté ha fet referència a la millor a Madrid, doncs, mire, Madrid, últimament, està inclús més lluny del que vol vosté que estigam mosatros, i, tanmateix, n'hi han altres comunitats, com Extremadura, a on se dóna compte a les Corts corresponents "en algunos casos", aixina ho diu, "en algunos casos".

El que passa és que això és molt fàcil de manejar, no dic manipular, però sí dic que això és molt fàcil de manejar, si no contemplem el que n'hi ha davant d'eixa decisió de venda.
El que n'hi ha davant d'eixa decisió de venda és tot un procés administratiu.
Per un costat, no és el mateix la venda d'un bé patrimonial que la venda d'un bé demanial o de domini públic: el bé patrimonial necessitarà un procés de decisió, d'alienabilitat, que serà públic, serà un acord que serà públic.
Eixe és el més ràpid, però, no tinga por que se venguen estes Corts o que se venga, com he llegit, Sant Miquel dels Reis, la biblioteca nacional, no sé en quin periòdic ho he llegit.
.
.
Que, això només cap en el cap que cap, però no en tots.

Estem parlant que si és un bé de domini públic, d'ús públic, si és un bé afectat a l'ús públic, en definitiva, si és un bé o bé per definició, bé demanial, o bé per afectació o per adscripció, és bé demanial, necessàriament haurà de tindre un procés administratiu de reconvertir-lo en bé patrimonial.
Eixe procés administratiu és perfectament transparent, eixe procés administratiu és perfectament públic, eixe procés administratiu haurà de tindre les seues publicacions en el mitjans de publicació de qualsevol govern.

Per tant, no tergiversem i no anem al final de la pel·lícula oblidant-mos que per a arribar a eixe final n'hi ha tot un procés administratiu que tindrà els requisits de transparència, de publicitat, d'igualtat i tots els principis administratius que li siguen aplicables.
El que passa és que és molt fàcil arribar al final i dir, "home, ací, és que les Corts no pinten res".
Mire, les Corts pintaran el que, en definitiva, ací s'acorde i el que en definitiva siga més convenient per a la bona gestió del patrimoni de la comunitat autònoma valenciana que, en definitiva, és l'única cosa que se perseguix amb este projecte de llei, deixant de costat una llei obsoleta, no per ella, no pels seus defectes, ho reitere, que ací no estem tirant per terra el que hagen fet governs passats, el que estem fent és actualitzant, posant-mos al dia després de tot un procés de transferències increïbles, de tot un procés de transferències increïbles!

Li podria posar molts exemples de problemes que se produïxen en la gestió del patrimoni per falta d'una legislació aplicable, des d'un sobrant de carretera que era de l'Estat i que hui és de la comunitat autònoma per transferència i que ha de sofrir un procés d'alienació, perquè per a què volen els valencians una carretera sobrant 300 metres, quan n'hi ha un senyor confrontant que els paga?

Doncs, això, que és tan simple, amb l'actual legislació no és tan simple, i el que pretenem.
.
.
, no estem pensant en el que pensa vosté *(riu)*, estem pensant en una millor gestió del patrimoni, estem pensant que fa falta una autoregulació, en un procediment administratiu apropiat, a on se contemple quan i com i de quina manera s'han de produir les subhastes; com, quan i de quina manera s'han de produir els concursos; quan, com i de quina manera s'ha de defendre ­"defendre"­ el patrimoni de la comunitat, establint un règim de sancions, establint un règim de regulació d'eixes sancions amb capacitat d'imposar-les, que hui no existix.

Estem intentant fer una llei de protecció del patrimoni, que no la tenim.
I enfront d'això, se presenta una esmena a la totalitat i, francament, hem de rebutjar-la, lamentant-ho prou, no vaig a dir molt, però lamentant-ho prou.

Gràcies.
*(Rient)*

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Fixació de posició dels altres grups.
Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

El Grup Mixt no ha presentat esmena a la totalitat.
Nosaltres, i vull dir-ho, vull dir-ho formalment, a més, ve al fil també de la intervenció del portaveu del PP en la resposta: som presoners, manem dels nostres silencis i som esclaus de les nostres paraules.
I, efectivament, nosaltres compartim eixa voluntat de "els que més", la nostra comunitat autònoma "la que més", la que més en la llei de patrimoni i la que més també en autonomia, la que més.

I compartim i opinem que l'actual llei de patrimoni, 3/1986, és cert, és una llei avui insuficient, és veritat que és una llei dispersa, és cert que està buida de tota una sèrie d'aspectes, perquè s'ha quedat, d'alguna manera, obsoleta, i, per tant, és cert que nosaltres som dels que pensem que sí que és oportuna una nova llei de patrimoni de la Comunitat Valenciana.

Dit això, que podria portar-nos a votar en contra de les esmenes a la totalitat, també vull dir que el contingut, o una part dels seus continguts actuals, de la llei de patrimoni, podrien, si no es varien, portar-nos a votar que no a aquesta llei de patrimoni al final del seu debat.

I, per tant, nosaltres, en aquest moment volem, justificant l'abstenció que mantindrem en aquesta esmena a la totalitat, pensar per què compartim certs arguments que molt bé el portaveu d'Esquerra Unida del País Valencià ha manifestat ací.

Perquè, amb majoria absoluta, hi podria haver el perill d'una llei que parla del patrimoni de tots els valencians, de com gestionar el patrimoni públic de tota la Generalitat Valenciana, s'esbiaixara o s'introduïren una sèrie de principis o, sobretot, d'articles ja de gestió concreta d'eixe patrimoni, que no compartírem àmpliament aquesta Cam-bra, i, per tant, siguent oportuna per a nosaltres, vull tornar-ho a dir, l'actualització de la llei del patrimoni, tinguera un contingut que fóra excessivament unilateral o solament responguera a la visió d'una part, avui majoritària, però que no és majoria directament dintre la societat valenciana, sinó que la societat valenciana, políticament i ciutadanament és molt plural.

Per tant, nosaltres també tenim certes pors que no hi hasca el suficient consens després en els debats de les esmenes i, per això, volem avançar en aquest presa de posició, per ni votar a favor ni en contra de l'esmena a la totalitat, quines són les nostres pors actuals.

Pensem que hi ha una excessiva quantitat, en el moment d'alienar un bé patrimonial, per a informar a les cambres, que esta Cambra, per a nosaltres, ha d'estar informada quan se puga alienar un bé patrimonial.
Nosaltres pensem que, efectivament, ho pot fer el Consell, i cal actualitzar també les xifres, perquè les xifres de l'any 1986 no són les xifres de les propietats actualment, és a dir, les xifres, efectivament, són avui el que ha incrementat la inflació, etcètera, etcètera, estan obsoletes també.
Nosaltres pensem que a partir de sis milions d'euros caldria informar la Cambra de qualsevol alienació, qualsevol venda, qualsevol.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
modificació del patrimoni de tots els valencians i de totes les valencianes.
I, a més, pensem que eixa informació hauria de ser al mes de la seua execució, és a dir, no "s'informarà", "s'informarà" i després no sabem mai quan s'informa.

I nosaltres pensem que, efectivament, ens preocupa moltíssim la desaparició de la necessitat d'acord d'aquesta Cambra per a la l'alienació de béns del patrimoni públic valencià d'una quantitat ja important, que també pensem que possiblement no tinga per què ser la que diu la llei del 1986.
Ho torne a dir, hi ha hagut tota una millora de la qualitat de vida i, per tant, una pujada de preus global també dels béns patrimonials.
Però que aquesta Cambra és a on realment radica la sobirania del poble valencià i a on hauria de donar permís, és a dir, aprovar o no la separació, l'alienació de béns de patrimoni públic, amb permís d'aquesta Cambra.

Després, pensem que la llei s'ha oblidat d'eixa possibilitat.
Ja que estàvem actualitzant la llei, també actualitzar-la a uns dels valors patrimonials que avui estem convençuts que compartix àmpliament la societat valenciana, com són els valors patrimonials pel seu alt valor ecològic.
Nosaltres pensem que seria un bon moment per a introduir que alguns béns patrimonials poden ser aquells que es consideren, efectivament, per la Generalitat, per les Corts Valencianes, es consideren d'alt valor ecològic, i aixina, per tant, convertir-los, a més a més, en inalienables.

És a dir, això sí que seria ja dotar de màxima figura de protecció, perquè passarien a ser patrimoni inalienable de tots els valencians determinats àmbits, determinats llocs geogràfics d'alt valor ecològic.
Per exemple, podem pensar el penyal d'Ifach, per posar un exemple, o la marjal Pego-Oliva, per posar alguns aspectes que nosaltres pensem que avui la societat valenciana comparteix amplament.
I no vull tampoc que ens quedem amb els exemples sinó amb la figura, amb la idea que podrien passar a ser béns patrimonials de tots els valencians i, per tant, declarar-los inalienables.
Pensem que s'ha perdut eixa oportunitat, i ens agradaria que quan acabara la tramitació de la llei això estiguera incorporat, per exemple.

I, després, un dels problemes importants que té la nostra administració és l'inventari, i ho sabem.
I jo pense que la llei contempla alguna part, però encara és insuficient.
És a dir, no sabem què és patrimoni dels valencians, no ho sabem, ni s'actualitza, ni encara s'ha fet el primer patrimoni general de la Generalitat Valenciana, i per això nosaltres pensem que ahí encara cal reforçar més els aspectes d'aquesta Llei de patrimoni.
I, per tant, nosaltres pensem que no pot acabar aquest debat que, torne a dir, voldríem que acabara en consens, com ahir la Llei de ramaderia.
Seria molt més important el consens de tots els grups parlamentaris sobre la Llei de patrimoni de tots els valencians.
Voldria que acabara dient que almenys es demanara que tinguérem el primer inventari general del patrimoni dels valencians enguany, l'any 2003, no estaria mal.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
acabar aquesta llei amb eixe compromís de tindre un inventari general i almenys saber ja el que és patrimoni, el que és alienable i el que no és alienable, perquè en este moment ni sabem el que és el patrimoni, ni sabem quin és el patrimoni dels valencians.

Per tant, nosaltres, efectivament, creem que la Llei 3/86 és molt millorable tècnicament i jurídicament.
Pensem que sí que és oportú aquest debat, però compartim també molts dels criteris exposats per Esquerra Unida, que ens fa por que amb una bona raó, en principi, tècnica i jurídica de fer una Llei de patrimoni, si no s'aconsegueix després en el debat de les esmenes eixe consens amb una sèrie dels grans acords que han d'haver sobre el com, de quina manera, quin és el procediment, quin és la participació democràtica a l'hora de decidir a favor o en contra de la venda o alienabilitat del patrimoni públic valencià.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
sí que ens preocuparia que açò no arribara a consens.
Per això, tornem a dir, anem a abstenir-nos en l'esmena, estant profundament d'acord amb el contingut de les dubtes, de les crítiques que fa Esquerra Unida, però sí que pensem que s'ha de debatre en aquest moment perquè sí que fa falta una nova llei de patrimoni per a tots els valencians.
Torne a dir, com som presoners de les nostres paraules, som esclaus de les nostres paraules, si no es millora en tota una sèrie d'aspectes, l'abstenció d'avui es tornarà no al final del debat de la llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bo, senyor Peris, més que una rèplica, encara que siga este tràmit, però és també una presa de posició davant les seues manifestacions per a agrair-li que reconega l'oportunitat d'este projecte de llei.
I dir-li que esperem que en el tràmit corresponent de les esmenes parcials puguem assolir el consens, que desitjaríem que fóra entre tots els grups amb representació parlamentària.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Fixació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Sólo para decir que mi grupo tiene también presentada una enmienda, y vamos a votar a favor de esta y próximamente defenderemos nuestros argumentos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Correspon, a continuació, la votació, per tant, ordinària del debat de totalitat del Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 28 vots a favor, 38 en contra, 1 abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 49.
842, BOCV número 195).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt 4 de l'ordre del dia: debat de totalitat del Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Defensa de l'esmena a la totalitat.
Té la pa-raula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

El Grupo Socialista va a defender una enmienda a la totalidad que nunca le hubiera gustado tener que defender, porque la importancia de esta ley nos produce que en ningún momento nos hubiese gustado estar aquí.
Nosotros creemos que si hay alguna ley que tiene que ser de todos es esta, la Ley de Patrimonio que regula los bienes de todos.
Es una ley importante no solamente, o también, porque al regular los bienes de todos es la propia Constitución, es el propio Esta-tuto de Autonomía el que le da esa importancia y el que habla de la necesidad de regular una ley.

A nosotros no nos hubiese gustado estar aquí, pero el proyecto de ley presentado por el Partido Popular nos ha obligado a presentar esta enmienda.
Porque es un proyecto de ley que no tiene fundamento ninguno, es totalmente innecesario e inoportuno.
En contra de lo que se ha expresado en esta tribuna ahora mismo, nosotros entendemos que es totalmente innecesario e inoportuno.
Creemos que genera inseguridad jurídica, que es socialmente peligroso ­y digo "so-cialmente peligroso"­ y creemos también que es una ley técnicamente pésima y democráticamente cuestionable.

No vamos a quedarnos en estos grandes titulares, antes decía un orador que eran titulares de prensa, no nos vamos a quedar en estos titulares y vamos a explicarlo.
Pero queremos empezar diciendo y refiriéndonos a esa Ley de 1986 que aquí se ha intentado denostar, que aquí se ha dicho que está antigua, pero que tenía una gran virtud, que era la virtud del consenso y de la práctica unanimidad.
Esa ley de 1986, hoy vigente, dice en su exposición de motivos: "legar a las generaciones futuras un patrimonio jurídicamente regularizado constituye no sólo una exigencia elemental del buen gobierno, sino también una prueba adicional del fortalecimiento de nuestras instituciones de autogobierno".

Los legisladores de 1986 fueron conscientes de la importancia de esta ley de patrimonio, de ese fortalecimiento que la institución recibía con una Ley de patrimonio bien hecha, técnicamente hecha y consensuada.
Y se le dio la importancia, digo, y se buscó el consenso.
Tanto consenso se busco que el Grupo Popular, que había presentado una enmienda a la totalidad, la retiró antes de debatirla.
Tanto consenso encontró esa ley de 1986 que no tuvo ni un sólo voto en contra.
Tanto consenso encontró que sólo fueron tres las abstenciones del Grupo Mixto que se tuvo entonces.
Hay que recordarlo, porque es necesario que aquel era el Grupo Popular que no tenía problema ninguno ni recato ninguno en definirse como derecha, eran los que eran la reserva de occidente, esos no tenían problema.
Ustedes ahora ya no se definen como derecha aunque sí que siguen siendo la reserva de occidente, ya sabemos lo del *weekend* ranchero, donde el señor Aznar va a ir a llevar la botella de Kanfort.

La ley, esta ley de 1986, repito, que se aprobó sin ningún voto en contra y con cuatro abstenciones, porque se entendió que era necesario buscar el consenso.
Ustedes no han buscado el consenso.
Ustedes no han hablado con la oposición.
Y eso nos ha obligado, repito, a presentar una ley que no tiene fundamento, es innecesaria e inoportuna.
No pueden ustedes hablar de la necesidad de la ley porque tiene 16 años.
Oiga ustedes, la Ley del Estado tiene 60 años y es totalmente vigente, 40 años, de 1964, 40 años.
Está tan vigente que nadie se ha planteado reformarla.
Una ley no se reforma porque tenga 40 años, se ha cambiado algún artículo concreto.
Es la regulación básica la que se necesita de los bienes de patrimonio.

Pero es que, además, es inoportuna en tanto que regula de una forma importante y con un apartado importante lo relativo a las concesiones públicas.
¿Les suenan a ustedes los hospitales de Torrevieja, de Alzira.
.
.
?
Las concesiones públicas se regulan aquí de una forma totalmente inoportuna, porque está en debate en el Estado la Ley de concesiones, en las Cortes Generales se está debatiendo.
¿Ustedes qué prisa tienen de hacerlo aquí?
Miren, sólo eso, sólo el tema de las concesiones sería suficiente para paralizar este debate.
Alguna prisa tienen ustedes que no han sido capaces de explicar, pero que además no han sido capaces de explicar y por eso no han utilizado aquel punto donde se explican los fundamentos de la ley.
Por eso no tiene fundamento.
Porque en la exposición de motivos, que existe en las leyes para explicar el motivo y el origen de esa ley, ustedes han sido incapaces de dar ni un sólo motivo para esa ley.
Y lo dice el Consejo Jurídico Consultivo, y les dice y les recuerda que la misión de la exposición de motivos no es hacer un resumen de lo que luego viene en la ley sino de explicar su fundamento objetivo.
Si ustedes son incapaces de explicarlo es porque, evidentemente, no tiene fundamento.

Porque una de las cosas que dice la ley, y lo ha dicho también el señor conseller cuando ha expuesto la ley, es simplemente que transcurridos 16 años se ha puesto de manifiesto la necesidad de disponer de un nuevo marco.
¿Por qué?
¿Qué se ha puesto de manifiesto?
¿Qué necesidades se han puesto?
No las dicen ustedes.
Y, evidentemente, no las dicen porque hay una necesidad que sí que sabemos cuál es: las ilegalidades que ustedes han venido cometiendo en un montón de empresas públicas.
Que es la Sindicatura de Cuentas la que cada vez, año tras año, les va diciendo lo que están haciendo ustedes con el patrimonio.
Es la ilegalidad de Ciegvsa, que la Sindicatura de Cuentas deja bien claro lo que se está haciendo con el patrimonio público, con los solares de los colegios, de los ayuntamientos, con las cesiones.
Y eso es lo que de verdad han venido a intentar ustedes hacer con esta ley: arreglar lo ilegal que han estado haciendo.
Pero, claro, evidentemente, eso no lo han hecho, y además lo arreglan mal.

Es una ley que genera también inseguridad jurídica.
El Consejo Jurídico Consultivo, ya se ha dicho antes, avisa de que el uso abusivo, el uso escorado del lenguaje económico, genera imprecisión normativa, lo dice el Jurídico Consul-tivo, imprecisión normativa.
No se puede ser impreciso en algo que está regulando los bienes de todos, nuestros bienes, los bienes de los valencianos.
Porque, además, ustedes utilizan como algo muy positivo el que esta ley es innovadora en materia de patrimonio.
Oiga, innoven ustedes con su patrimonio personal.
Los experimentos, como decía un ministro, los experimentos con gaseosa.
¿Cómo se atreven a innovar con los bienes de todos?

La exposición de motivos de la Ley de 1986, la que votó la derecha del PP de 1986, la que la derecha del PP ahora quiere cambiar, esa exposición de motivos ¿saben ustedes lo que dice?
Dice que "constituiría necedad inexcusable que, guiados por los proyectos innovadores, se desconocieran los logros técnicos existentes en un sector del ordenamiento caracterizado por su precisión técnica y por una decantación dogmática merecedora de plácemes generalizados".
"Necedad inexcusable", señor conseller, necio le llama la derecha de 1986, a usted y a quien haya presentado la ley, evidentemente.

Decimos que es una ley socialmente peligrosa.
Es una ley socialmente peligrosa porque estas innovaciones están plagadas de perversiones, un lenguaje perverso administrativamente y a nivel legal, que hace que las garantías jurídicas se reduzcan de una forma escandalosa.
Y, repito, innovar con el patrimonio de todos no es algo que sea correcto.
Hay demasiadas nuevas figuras, pero todas tienen un objetivo común, todas: originar la liquidez necesaria para que la Generalitat Valenciana pueda pagar sus deudas.
La situación a la que nos ha llevado la política del PP es clara, es amenazadora.
Ustedes nos han dejado endeudados hasta las cejas y, por tanto, ahora necesitan la liquidez necesaria para poder pagar las deudas.
Ese es el verdadero motivo de todas las novedades que esta ley produce, este es el verdadero motivo de todas las innovaciones: dejar la liquidez, la libertad prácticamente absoluta con los bienes de todos los valencianos.

Hay un artículo que es demostrativo, un artículo por el cual se permite vender un bien público para que la administración después pueda volver a alquilarlo.
Ese artículo constituye la manifestación de la más absoluta desnaturalización del concepto de bien público y de su función dentro de la vida pública.
Es la más lamentable secuela del afán privatizador del Partido Popular.
Porque, además, lo más aberrante de este precepto es que como el bien que se vende sigue siendo necesario para el servicio público, el propio precepto permite la posibilidad de alquilarlo, de alquilar para que luego siga ejerciendo la función pública.
Se pierde todo el concepto de bien demanial, de bien público.
Se pierde toda la garantía.

Repito: este precepto descalifica la seriedad y la sensatez de quien lo propone, y su aprobación, la aprobación por parte de todos ustedes, si lo hacen, también de quien lo aprueba.

Y no estamos hablando de teorías, estamos hablando de casos muy prácticos, de casos como los juzgados de Valencia, el edificio de los juzgados de Valencia, que en el momento en que se deje vacío ustedes ya lo tienen previsto, ya hay un despacho de Valencia planificando lo que se va a hacer con ese edificio.
Pero como luego hará falta lo volverán a alquilar.
Y como la ley permite, además, que se pueda hacer arrendamiento financiero ­¡fíjese qué cosas!
­, se vende a un tercero y luego la administración lo vuelve a comprar porque seguirá necesitándose como servicio público.

¡No me mire con esa cara!
El artículo lo permite.
Esas innovaciones técnicas lo permiten, pelotazo para alguno, dinero líquido hoy, para pagar la deuda hoy, y después la administración lo vuelve a pagar porque vuelve a seguir siendo un servicio público.
Eso, si no lo quieren hacer, me alegro, pero eso la ley lo permite.
Y no debería permitirlo.

Hay más, hay más innovaciones de las cuales ustedes son felices: la mutación demanial externa.
Eso.
.
.
, claro, como además la mayoría de la gente no sabe lo que es, evidentemente, y afortunadamente también, porque no tenemos por qué saber casi todos de todo, pero, claro, la mutación demanial externa que es un concepto totalmente novedoso, al final, para lo que sirve es para rebajar la garantía que la Constitución, que el Estatuto de Autonomía le pone a las leyes, ya que exige que una ley de patrimonio regule el patrimonio.
Se rebajan las garantías y se consigue una cosa exclusivamente: que se arregle la ilegalidad manifiesta en la que está inmersa Ciegvsa, que no lo digo yo, que lo dice el informe de la Sindicatura de Cuentas, que todo el montaje de Ciegvsa está hecho desde la ilegalidad porque se juega con bienes públicos, demaniales, de los ayuntamientos y se introduce en las contabilidades públicas de empresas Generalitat Valenciana.
Ustedes necesitan arreglarlo como sea.
Y para arreglar esa barbaridad de ahora hacen otra barbaridad que es modificar una ley bajo la excusa de las novedades.

Hay más novedades: la figura de la adscripción de la aportación.
La Generalitat Valenciana va a poder aportar, según esta ley, va a poder aportar cualquier tipo de bien público a una sociedad mercantil, a las empresas, a las fundaciones.
En el momento en que esté aportado esa empresa podrá venderlo, sin control, sin ningún tipo de control, ni de legalidad ni tampoco de precio, se podrá malvender.
Si es un bien público hay otras fórmulas y se puede aceptar, pero no aportar o adscribir.

Hay otras fórmulas novedosas: la permuta de cosa futura.
Ustedes, en la exposición de motivos y aquí también el conseller en la tribuna, ha dicho: "solares por oficinas".
Y además, pueden decir: "Hombre, está bien.
La Generalitat tiene un solar, que se construya y a cambio el constructor me da o me cede las oficinas".
Sí, pero, ¿eso por qué no lo han puesto ustedes en la ley?
Eso lo pone en la exposición de motivos, pero el artículo que autoriza eso no lo pone, no lo pone, señor Costa.
Léalo bien porque no lo pone.

Hay otra serie de novedades también, hablamos también del precio en especie, de adscripciones directas, cuando la transmisión es a una sociedad mercantil y el bien público vaya destinado a fines de utilidad pública o social.
Totalmente sin sentido.
Si el bien es público, no se puede ir a una sociedad.
¿O sí?
¿O es que ahora están haciendo ustedes ese tipo de sociedades?

Repito: están desregularizando y están rebajando las garantías a los bienes que no deberían rebajarse porque son bienes de todos.

Pero, además, la ley es socialmente peligrosa porque -y se ha dicho ya aquí- se despoja a las Cortes de todo control sobre el patrimonio de la Generalitat Valenciana aunque se trate de bienes de gran valor.
Y ustedes se han atrevido, además, a poner de qué valor y han dicho: "Hombre, a partir de 60 millones de euros si se vende, se comunique por favor a las Cortes".
¿Y por qué han puesto 60 millones de euros?
Alguien ha dicho que hay otras leyes que lo ponen.
Hay otras leyes que no ponen valor.
Pero cuando ustedes ponen que 60 millones de euros que se comunique a las Cortes, sinceramente, da la sensación de que están pensando en algo, y si están pensando en algo, al menos, al menos tengan la valentía de decir que las Cortes autoricen.
60 millones de euros, 10.
000 millones de pesetas, pretenden ustedes.
.
.
pretenden, no, han puesto ustedes por escrito que el Gobierno este, el de mañana, cualquier Gobierno puede vender un bien por 10.
000 millones de pesetas y luego venir aquí y decir que lo ha vendido.
Y eso lo han puesto ustedes por escrito.

Por eso decimos que es una ley socialmente peligrosa.
Pero, además, también ­y repito­, también, es una ley técnicamente pésima ­y no lo decimos nosotros, lo dice el Consejo Jurídico Consultivo­, está plagada de imprecisiones.
Pero también, esa imprecisión en las cuestiones técnicas lo dice el propio Servicio Jurídico de la Conselleria de Economía, el propio informe del Servicio Jurídico de la Conselleria de Economía hace un informe extenso y de los más duros que he visto yo hablando de las imprecisiones que figuran.

Y decimos también que es democráticamente cuestionable y no solo porque se despoje a las Cortes de la información, y no solo porque no se haya pedido informe al CES, al Consejo Económico y Social.
No se le ha pedido informe por si acaso era algún informe negativo.
Pero lo decimos también y, sobre todo ­y voy terminando ya­, lo decimos también y sobre todo por tal y como hemos empezado, porque esta es una ley de todos, una ley de la cual se tendría que haber buscado el consenso, una ley que se tendría que haber trabajado entre todos, que aunque fuesen buenas las innovaciones que se presentan, que no lo son y que son peligrosas, no es posible que venga un iluminado y las traiga a las Cortes y se pretendan aprobar al final de la legislatura.

Si de verdad creen que es necesaria la ley, si de verdad creen que es necesario que seamos los únicos de todo el Estado, de toda España, que hagamos estas figuras nuevas, discutámoslo.
Y repito que no lo digo yo, que no lo dice el Grupo Socialista, que el portavoz del Partido Popular, en el año 1986, la derecha del año 1986, que desde luego era mucho más democrática que el teórico centro del año 2003, la derecha del año 1986, cuando explicó su voto positivo y su voto afirmativo, la ley actual, la ley que ustedes, ahora, la derecha del 2003, quiere cambiar, decía el portavoz del Partido Popular del año 1986: "Y yo tengo que decir públicamente que con el portavoz del Grupo Socialista hemos estado no solo aquí sino entre pasillos, hemos discutido esta ley en la Universidad, hemos discutido esta ley en la Diputación, hemos discutido esto en los verdaderos pasillos.
Yo creo que ha sido una ley a la que le hemos dado más de diez vueltas".
Esto era lo que decía la derecha del año 1986.
La derecha del año 2003, hoy por hoy, no permite ni siquiera una hojeada a este proyecto de ley que lo único que se merece es el rechazo y la devolución al Gobierno.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Torn en contra.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

Señoras y señores diputados.

Señora Moreno, realmente yo coincido con su apreciación con el debate de la ley del año 1986.
Yo creo que esta ley, efectivamente, es una ley de todos.
Por eso yo le pido que el Grupo Socialista tenga la misma actitud de consenso que tuvo el Grupo Parlamentario Popular en el año 1986.
Y que el Grupo Socialista, si quiere consenso, retire su enmienda a la totalidad como hizo el Grupo Parlamentario Popular en el año 1986, y negocie esta ley en su debate parcial.
Porque nosotros sí que apostábamos por el consenso y queríamos una ley de todos de patrimonio.
Ustedes abogan por la difamación, por la acusación futura, por el buscar la foto mal hecha.
En definitiva, ustedes están abogando por la acusación infundamentada y nunca por el consenso.

No nos dé lecciones de consenso, señora Moreno.
Las lecciones de consenso se las dimos nosotros al Grupo Socia-lista en el año 1986, y eso es lo que debería hacer si el Parti-do Socialista quiere que esta ley sea una ley de todos, señora Moreno.
Haga lo mismo que hicimos nosotros.
Pacte, negocie, llegue al consenso, retire su enmienda y negocie con nosotros las cosas que cree que deben cambiar.
Y si al final no le parece bien, pues diga que no le parece bien por esto, esto y esto, y que no sea la ley de todos, pero dé la oportunidad, dé la oportunidad, señora Moreno.

Haga lo que hizo el Partido Popular en el año 1986, porque en el año 1986 ­y hay que decirlo­, la ley sería magnífica pero, desde luego, era una ley basada en una ley del año 1964, una ley que se hizo para regular, controlar y proteger el patrimonio en tiempos de una dictadura y que después de 40 años, pues lógicamente es más insegura, está obsoleta, es dispersa, y se han producido importantes modificaciones, señora Moreno.

Y queda muy bien salir aquí y decir: "Es que no hay nada que justifique una modificación".
Queda muy bien, pero usted sabe que no es verdad, señora Moreno, sabe que no es verdad.
Sabe que una ley basada en otra de hace 40 años no tiene las mismas connotaciones y los mismos instrumentos para regular una ley o un patrimonio en el año 2003.
Y que me diga que el Estado la mantiene.
.
.
, sí, el Estado la mantiene y está elaborando un proyecto de ley que va a cambiar la Ley de patrimonio del año 1964.
¿Por qué?
Pues precisamente por los mismos motivos, porque ha habido importantes modificaciones, no porque esté 40 años sino porque hay importantes modificaciones que han afectado claramente a la esencia de la ley, porque han afectado al patrimonio de la Comunidad Valenciana.

Mi compañero las ha citado pero es que ha cambiado la Ley de contratos de las administraciones públicas, ha cambiado la legislación urbanística estatal y autonómica, ha habido cambios en el derecho civil, en el procedimiento administrativo, cambios en la legislación hipotecaria, cambios en la jurisprudencia.
En definitiva, el Partido Socialista lo que está pretendiendo es colocar al Gobierno y al patrimonio valenciano de espaldas a la realidad legislativa.

Ustedes quieren mantener un islote aislado en lo que es la realidad patrimonial y legislativa en esta comunidad, señora Moreno.
Y eso es muy grave.
Y sus discursos de acusaciones y de consenso se diluyen en la práctica y en la realidad, porque la realidad es muy dura, señora Moreno.
Y usted no puede decir que la situación patrimonial en la Comunidad Valenciana es la misma que en el año 1986, cuando hemos recibido transferencias de educación con patrimonio, cuando hemos recibido transferencias de sanidad con patrimonio.
En definitiva, cuando el patrimonio valenciano ha crecido, en gran medida, por unas transferencias y por el enorme esfuerzo inversor que se ha hecho en los últimos ocho años.

Y hable usted de Ciegvsa, hable usted de la empresa pública que quiera.
Si realmente piensa que existe una ilegalidad preséntela a los juzgados, como dijo cuando estudió el informe del año 2001 de la Sindicatura de Cuentas: "Voy a llevar las ilegalidades.
.
.
" ­poniendo, por supuesto, en tela de juicio el informe de los auditores y los síndicos de Cuentas­, "voy a llevar las ilegalidades que hemos encontrado a los juzgados".
Si usted cree que hay ilegalidades, porque lo ha dicho en esta tribuna, y eso es muy serio, señora Moreno, si cree que hay ilegalidades, preséntelas en los juzgados.
Es su obligación.
No venga aquí a hincharse en un manto dorado de pulcritud y legalidad cuando realmente no hay ninguna, señora Moreno.

Y, al final, sus acusaciones se diluyen como ese azucarillo en el vaso de agua, porque no hay.
Pero, bueno, da igual, queda bien decir que hay una ilegalidad, queda bien acusar al Gobierno, queda bien mancillar la legalidad y el rigor legislativo de este Gobierno, pero eso no es la verdad.

Además, nosotros, con esta nueva ley, o el Gobierno con esta nueva ley ­y lo ha dicho ya el conseller y es im-portante que lo sepa­, tenemos que resolver problemas nuevos que se plantean, señora Moreno.
Tenemos que po-tenciar la capacidad de coordinación de la administración autonómica con la administración local.
Tenemos que conseguir que nuestra legislación en estos momentos se adapte a los cambios legislativos que hay.
Es que es necesario que haya nuevas figuras legales que regulen las lagunas que existen en este momento en la Ley de patrimonio del año 1986, es que es necesario porque tenemos que aprovechar nuestros recursos, porque debemos regular, corregir una situación de desaprovechamiento de los recursos de los bienes patrimoniales de la administración pública valenciana.

Y, además, debemos considerar el patrimonio como algo básico, como marca la ley, básico para el desarrollo y la utilización de los fines públicos y de las utilidades públicas que realiza este Gobierno.

Pero, además, todo lo contrario de lo que usted ha dicho, que no ha justificado: esta ley mejora claramente la defensa y la protección del patrimonio público valenciano.
Lo hace ­y esto es una de las lagunas que existían, que usted no le da importancia, pero que para nosotros es esencial­, ampliando el concepto de patrimonio de la Generalitat Valenciana, incluyendo todo el patrimonio de los organismos públicos y dependientes de la Generalitat Valenciana.

¿Qué quiere decir esto?
Que la inalienabilidad, inembargabilidad e imprescriptibilidad ­que suenan un poco farragosas, es posible, pero que son fundamentales para la protección del patrimonio público valenciano­ se van a extender a bienes que ahora la ley actual no recogía; bienes que nosotros creemos que deben ser protegidos.
Y el Partido Socialista, en aras de esa poca voluntad de consenso, intenta que esos bienes no sean debidamente protegidos por la ley de patrimonio.
Es que mejora la seguridad jurídica, señora Moreno.

Como mejora la seguridad jurídica crear un inventario general donde estén recogidos todos esos bienes, los anexos de las empresas públicas, de los entes, donde esté todo metido y donde se puedan detectar, planificar y desarrollar los medios para su defensa y su protección; medios como la investigación, como el deslinde, como la recuperación por oficio, como el desahucio administrativo.
.
.
Todos recogidos, especificados y desarrollados en este proyecto de ley.
Y eso es seguridad jurídica, señora Moreno.

Como es seguridad jurídica establecer un régimen sancionador.
¿A quién le cabe que es mejor la ley de 1986, si resulta que para el perjuicio o para el daño de nuestro propio patrimonio no hay un régimen sancionador?
¿Eso es proteger el patrimonio público valenciano?
¿Es eso realmente lo que piensa el Partido Socialista que es proteger los intereses patrimoniales del Gobierno Valenciano, de la administración pública valenciana?
¿Realmente eso es lo que piensa?
¿Es ese el consenso que quiere conseguir el Partido Socialista, evitando que se pueda defender la administración de los perjuicios, de los daños patrimoniales que pueda tener?
Dígamelo usted, señora Moreno.

Pero además, ¿cómo se puede decir que es malo que haya coordinación y colaboración entre las administraciones?
¿Cómo se puede decir que no le parece bien que exista una colaboración entre las entidades públicas, como son la Generalitat y como son los gobiernos locales?
¿Cómo es posible que a usted le parezca mal que se establezca que, por ejemplo, aquellos solares que están afectos a un uso público de un ayuntamiento, puedan ser trasladados directamente al Gobierno Valenciano, a la administración pública valenciana, sin desafectarlos, con ese mismo uso público, para que la administración pública valenciana no tenga que recurrir a engorrosos procedimientos administrativos para volver a darle la misma utilidad y la misma afectación y el mismo uso público; y que, por lo tanto, la construcción de colegios, hospitales, esenciales para el bienestar social social de nuestra comunidad y de nuestros ciudadanos tengan que prolongarse en algunos casos por más de un año?

Es que eso le parece a usted mal, señora Moreno.
Es que eso es lo que usted cree que es poca seguridad jurídica.
Para nosotros es seguridad jurídica y para nosotros es beneficio social para los ciudadanos.
Y por eso, este Gobierno ha sido, aun así, capaz de conseguir hacer 400 actuaciones en materia escolar en esta comunidad, con 190 institutos y colegios nuevos.
Pero da igual, es que no lo queremos hacer para eso.
Queremos hacerlo porque creemos que es lógico, que es básico, que si una administración pública quiere destinar un terreno a un hospital o a un centro de salud, no lo tenga que desafectar para dárselo a otra administración pública con el mismo fin.
Es que no tiene sentido, señora Moreno.

Como tampoco tiene sentido que usted acuse a esta administración de menor seguridad jurídica, cuando.
.
.
­y usted lo sabe, porque yo sé que se habrá leído la ley, le habrá hecho un mínimo de caso, la habrá leído­, y yo sé que usted se ha dado cuenta que tanto en la adquisición, que tanto en la venta como en el arrendamiento, se elimina, se reduce fundamentalmente la discrecionalidad que existía en la ley de 1986.
¿Es que no es reducir la discrecionalidad, no es mejorar la seguridad jurídica de los administrados, no es mejorar la seguridad de nuestro patrimonio exigir que se justifiquen las circunstancias necesarias para que un responsable de un departamento pueda adquirir directamente un bien?

¿Ahora qué ocurre?
Ahora pone dos causas y dice: "Por interés público puedo adquirir un bien directamente".
Es que eso no es seguridad jurídica, señora Moreno, usted lo sabe.
Seguridad jurídica es que en la ley ponga: "solamente se podrá adquirir un bien directamente por esto, esto, esto", como hace esta ley.
Lo que no puede ser es que en la ley actual, en arrendamientos, el conseller diga que "en los casos en que a juicio del conseller sea conveniente concertarlos de este modo, se podrá arrendar directamente".
Es que eso no es seguridad jurídica, señora Moreno.

Y, ¡hombre!
, no me diga usted que nosotros hemos hecho esta ley para vender patrimonio y saldar la deuda.
Pero si esta ley confiere más garantías en la venta del patrimonio público que la ley de 1986.
Si es la ley, en la historia de la comunidad, que más protege al patrimonio público.
No nos diga a nosotros que queremos vender el patrimonio público, cuando hemos sido el Gobierno que más patrimonio público ha generado en esta comunidad en menos tiempo.
No lo puede decir en serio, señora Moreno, es imposible, es imposible.
No lo puede decir en serio, porque resulta que entonces todas las acusaciones que nos lleva haciendo de endeudarnos para construir, resulta que ahora serían absurdas, absurdas, señora Moreno.
Y lo que dice realmente es que en la enajenación se establecen más requisitos para poder vender, como que se proceda a depurar su situación física y jurídica y su deslinde ­esencial­, cosas que no ponían antes en la ley de 1986 y que marcan una mayor seguridad jurídica.

Como también es mayor seguridad jurídica, es menos daño para la hacienda pública que se empiecen a regular, que se establezcan claramente en la ley algunos de los usos privativos de los bienes públicos que había.
Es que antes había usos privativos de bienes públicos a cambio de nada, porque había lagunas en la ley.
Y ¿qué hemos hecho?
Hemos regulado ese aprovechamiento, hemos regulado la figura de la autorización y de la concesión, hemos establecido un marco legal propio en la Comunidad Valenciana para conseguir rentabilizar al máximo la gestión de nuestro patrimonio.
Eso es mejorar las condiciones de la ha-cienda pública valenciana, mejorar la seguridad jurídica de nuestro patrimonio.

En definitiva, señora Moreno, eso es hacer una ley más clara, más transparente, mejor.
Y estamos dispuestos a consensuarla con ustedes, pero háganlo desde el principio.
No empiecen por el techo, empecemos por la base.
Y, desde luego, el techo no es decir que cometemos ilegalidades y pretender la retirada del proyecto.
Ese no es el consenso que le ofreció en el año 1986 el Partido Popular, que retiró unilateralmente su enmienda a la totalidad, porque queríamos consenso, señora Moreno.
Queríamos consenso.
Entonces, yo le ofrezco ese consenso y usted tiene la posibilidad de llevarlo a cabo ahora.

Además, usted ha criticado una figura que nosotros cree-mos que es una figura positiva para los intereses futuros y positiva para los intereses de la hacienda pública valenciana y del patrimonio, que es la permuta futura.
¿Usted no cree que una permuta por un bien futuro, que nos va a permitir en este momento obtener un bien a precio de este momento, que en tres o cuatro años, cuando acabara la construcción, lo tendríamos que comprar igual y valdría el doble, no cree que es esencial para los intereses de la hacienda pública y que mejora la seguridad?
Pero no lo hacemos sin ningún tipo de garantías, lo hacemos exigiendo avales que puedan hacer que esa permuta no sea válida.

En definitiva, señora Moreno, este proyecto de ley ­y termino, señora presidenta­ lo que pretende es compaginar la austeridad, la transparencia, el rigor en la gestión con la flexibilidad, el cumplimiento de la legalidad, la protección y el beneficio del patrimonio valenciano y de los ciudadanos valencianos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Té la paraula per a rèplica, la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor Costa, yo comencé la intervención diciéndole que a mi grupo nunca le hubiera gustado tener que presentar esta enmienda a la totalidad.
Comencé la intervención diciendo que si hay alguna ley que sea de todos es la Ley de patrimonio, y debería ser de todos.
Evidentemente, de mi boca no ha salido, porque es todo lo contrario.
Y mi grupo claro que está por la protección y defensa del patrimonio, claro que nos parece bien todo el tema de registro, claro que de los 107 artículos que esta ley tiene hay muchos que creemos que son buenos.
¡Claro que sí, claro que sí!

Hemos presentado la enmienda a la totalidad ­y se lo dije­, porque evidentemente ustedes no han tenido voluntad de consenso y porque las novedades legislativas que se presentan son, o al menos a nosotros nos lo parecen, lo suficientemente peligrosas como para pedirlo.

Y lo siento si le han informado mal.
La enmienda a la totalidad que el Partido Popular en el año 1986 retiró, la retiró antes de debatirla, y la retiró, señor Costa, porque a pesar de que era el Partido Popular y era la derecha, era el talante democrático.
Ustedes son Partido Popular y son derecha, pero no saben lo que es ni consenso ni democracia.
Y dijo el señor Galán Ruiz, en el año 1986, representante del Partido Popular, cuando voto sí a la ley del Partido Socialista, Popular y de todos los grupos, porque era la ley votada por todos los representantes, decía el representante del Partido Popular en el año 1986 que la retiró, explicaba por qué había retirado la enmienda a la totalidad, y decía: "Hubo un ofrecimiento por el portavoz del Grupo Socialista, el compañero José Asensi ­decía entonces­, en el que de las 85 enmiendas del PP, un 50% se podían aceptar porque eran técnicas y mejoraban el texto, un 25% ­creo recordar­ podían transaccionarse y otro 25%, como eran eminentemente ideológicas, posiblemente serían rechazadas".
Eso era consenso.
El Grupo Socialista estuvo esperando hasta el último día, hasta el último minuto, esperando el ofrecimiento del consenso del Grupo Popular.

Al Grupo Socialista le hubiera encantado ­y le vuelvo a decir­ poder discutir de verdad una ley necesaria, si es que era necesaria.
No la hemos encontrado necesaria, porque al final ­lo he dicho antes­ para nosotros el único motivo que tiene es el escondido, el que no figura, que es el de arreglar los desarreglos.
Y repito ahora lo que he dicho antes: el informe de la Sindicatura de Cuentas ­que, evidentemente, no lo había bajado aquí, si quiere ya se lo leeré mañana­, en el apartado de Ciegvsa, de la empresa Ciegvsa, dice claramente cuáles son los problemas de índole patrimonial, de índole patrimonial, que tiene la empresa.
Por tanto, esos deben ser los motivos cuando us-tedes no los han explicado.

Y, desde luego, no ha habido consensos, señor Costa, no los ha habido.
No se trata dar lecciones, simplemente de comparar, de comparar lo que se hizo en 1986 y de comparar ahora.
Y no digan, repito, no digan que se trata de que es la ley de 1964 y que hace muchos años.
¡Pero si es la misma ley para todo el Estado, es la misma ley!
¿Qué necesidad tenemos nosotros de ser los primeros?
Dígamelo.
Si la hay, dígamelo, porque a mí no importa.
.
.
yo tampoco quiero que seamos los últimos.
Si tenemos necesidad por algo, dígalo en voz alta.
No digan simplemente que es antigua, porque es antigua para todos, para todos.
Todas las comunidades con la misma antigüedad que la nuestra y con la mismas competencias que las nuestras, todas tienen la ley de patrimonio de los mismos años que nosotros, de 1983, de 1985, de 1986.
Y a ninguna se le ha ocurrido decir: "como es antigua, la cambiamos".
Las leyes de patrimonio que han cambiado nuevas son de otras comunidades autónomas más jóvenes, entre comillas, que esas sí que han tenido grandes cambios.
Por tanto, no vengan diciendo que es antigua.
Claro que se están produciendo grandes cambios en el Estado, lo dije yo antes.
¿No parecerá más normal que en un tema tan delicado, en un tema en el que se debe ser estricto.
.
.
?
Repito, es el patrimonio de todos ­las innovaciones con gaseosa­, y cada uno en su casa y con sus riquezas, no con las de todos.

Mire, ha dicho usted el tema de la famosa mutación demanial externa, que es la que más le preocupa ­repito­, porque es el tema candente con el tema de Ciegvsa.
Y, claro, su explicación.
.
.
, y la dice también por escrito el director general de Patrimonio, que es el artista que ha presentado esta ley y que ha redactado esta ley.
Lo dice por escrito y usted lo ha repetido.
Dice: "No, hombre.
Es que, claro, si es un bien afectado por el ayuntamiento y que se lo tiene que ceder a la Generalitat Valenciana, el ayuntamiento tiene que desafectar y luego la Generalitat tiene que afectárselo a sí mismo.
Oiga, mucha burocracia ­usted lo ha dicho­, también es un trámite administrativo.
.
.
" Oiga, mire, perdone, es que el procedimiento administrativo es lo que le da garantía, es lo que da la seguridad jurídica, es que por eso el patrimonio y la Ley del patrimonio y la Constitución, el Estatuto dicen: "la ley", y por eso decimos esas cosas tan raras de bienes demaniales, de bienes patrimoniales.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, vaja finalitzant.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

­Voy terminando, señora presidenta.
­ .
.
.
y por eso decimos esos nombres tan extraños, porque hay que darles seguridad, porque es garantía jurídica la que da el procedimiento administrativo; porque no es burocracia lenta, es garantía jurídica.
Si es lento, arréglenlo, porque no tiene por qué serlo.
La burocracia no es mala, es la garantía, y con los bienes de todos se deben garantizar, y un buen gestor es el que garantiza.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, acabe.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

­Termino ya, señora presidenta.
­ .
.
.
un buen gestor es el que da garantía a los ciudadanos de que su riqueza va a seguir en el futuro siendo la misma o más.
Esta ley no lo garantiza.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Té la paraula per a rèplica el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Moreno.
Yo creo que usted está rayando en una situación difícil de justificar, y voy a intentar explicarme.
¿Cómo es posible que usted, estando en la oposición y nosotros en el Gobierno, acuse a este gobierno de poco consenso justificándolo en la actuación que el Partido Popular tuvo cuando era oposición de querer consensuar una ley?
Porque yo creo que, si usted se fija en los papeles, fíjese en todos, y si usted cree que fue quien consensuó el gobierno socialista en el año 1986 porque retiró la enmienda, el Partido Popular tendrá que pensar que la forma de consenso será ahora el Gobierno retirando el Partido Socialista su enmienda a la totalidad.

Porque además, fíjese usted, la mayor incongruencia que ha dicho es que "nosotros pensamos que muchos de los artículos de esta ley son positivos", pero se los carga de un plumazo en aras de su estrategia política, señora Moreno.
No le importa que haya una gran parte de los artículos de esta ley en los cuales ustedes están de acuerdo y que consideran positivos, y pretende que la Comunidad Valenciana, el pa-trimonio valenciano, por su estrategia política, se quede sin todos esos artículos, sin toda esa protección.

¿Pero cómo puede usted intentar hacer ver que la falta de consenso es del Gobierno cuando yo le estoy ofreciendo consenso, cuando le estoy pidiendo que haga lo mismo que el Partido Popular hizo en el año 1986, que es querer consensuar la Ley de patrimonio, que es decir: "nosotros retiramos nuestra enmienda a la totalidad y negociamos las parciales"?
Que usted misma ha dicho que solamente el 50% ya estaban para aceptar y que gran parte de la buena obra de la Ley de patrimonio de 1986 es por la aceptación de enmiendas del Partido Popular.
Le damos la misma posibilidad, señora Moreno.
Retire su enmienda a la totalidad.
Busque consenso, busque diálogo, pero hágalo realmente retirándola, no aquí de bo-quilla, señora Moreno.

Y que me diga: "no, es que ¿cómo tenemos que ser los primeros que modifiquemos la Ley de patrimonio?
" Error, error, señora Moreno.
Le voy a poner dos ejemplos solamente: Baleares, año 2001; Madrid, año 2001; modificada la Ley de patrimonio, los dos, Partido Socialista, Partido Popular.
Error, señora Moreno.
Gobierno preparando una ley nueva de patrimonio.
Porque una ley de hace cuarenta años, de tiempos de la dictadura, le guste a usted más o menos, no es una ley adecuada para gestionar un patrimonio de esta comunidad en el año 2003, y porque tenemos que mejorarla.
Usted pondrá pegas a parte de la ley, pero podremos hablar de muchas otras cosas sin negociar y sin retirar todo el proyecto.
Hágalo, señora Moreno.

Hombre, seguridad jurídica, pero es que, que el señor director general de Patrimonio, que está allí arrriba.
.
.
, que diga usted que nosotros, acortando el proceso eliminamos la seguridad jurídica.
.
.
¡Pero si la seguridad jurídica, señora Moreno, la marca el uso público del bien!
, es el fin del uso público del bien.
¿Cómo se va a trastocar la seguridad jurídica si resulta que un solar que va para hacer un centro de salud esencial para un municipio se da con esa misma utilización a la administración autonómica?
¿Qué pérdida de seguridad jurídica?
La única pérdida es la pérdida de tiempo que se producía para los ciudadanos valencianos, que veían retrasados los proyectos de construcción en más de un año.

¿Pero usted realmente cree que hoy en día un ayuntamiento que da un bien afectado a la educación?
.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Costa.
Per favor, senyor Vives, senyor Mestre.
Los corrillos no corresponde hacerlos en este hemiciclo, más bien fuera.
*(Pausa)* Muchas gracias.

Continue, senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Moreno, ¿usted realmente cree que la seguridad jurídica para construir un colegio destinado a la educación pública depende de que sea más largo o menos lar-go el procedimiento de construcción de ese colegio?
¿O usted realmente cree, fuera de micrófonos, que la única seguridad jurídica es que realmente se destine a ese colegio, a construir un colegio público?
Esa es la realidad y eso es lo que no cambia, eso es lo que no cambia, señora Moreno.
Y eso quiere decir que mejoramos la ley, manteniendo en ese concepto una mayor seguridad jurídica; mejoramos la ley porque ofrecemos un uso público de un servicio esencial más rápidamente a los ciudadanos sin trastocar para nada las garantías administrativas.
Es que eso es lo que dice este proyecto.

En definitiva, señora Moreno, yo creo que ustedes quieren hacer la Ley de patrimonio no de todos, quieren hacer su ley de patrimonio.
Y su ley de patrimonio es la ley de no hacer colegios, de no hacer hospitales, de no hacer centros de salud, de no ofrecer a los ciudadanos mejores instalaciones, mejores carreteras.
Todas esas cosas las recoge este proyecto de ley de patrimonio y las recoge de forma segura, garantizada y con uso público, que es exactamente lo que le ofrecemos.
Y si usted quiere consenso, ahora antes de votar retire su enmienda a la totalidad.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Senyor Peris, té la paraula per a fixació de posició.

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres, que ja hem exposat els nostres motius amb ocasió del debat de l'esmena a la totalitat del Grup d'Es-querra Unida del País Valencià, solament volem tornar a insistir que sí que pensem que seria molt important abastar un ampli consens polític de tots els grups representats en la Cambra sobre la Llei del patrimoni de tots els valencians i valencianes.
I per tant, també compartim una part dels dubtes, de les crítiques que, d'altra banda, ha exposat la portaveu del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Per tant, en aquesta ocasió també serà el nostre vot l'abstenció, esperant que es modifique durant el debat en comissió àmpliament la llei, que, torne a dir, necessita el consens.
Per tant, esperem eixe consens.
Nosaltres voldríem, hem escoltat de nou les paraules del portaveu del Grup Popular que sí que es vol consens.
Esperem que sí que puga ser el consens, torne a dir, de tots els grups de la Cambra, perquè mereix el nostre poble, i en això sí que compartim eixa opinió, una nova llei del patrimoni més moderna i amb més capacitat de gestió des de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Oltra, té la paraula per a fixació de posició.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Compartim els criteris que s'han expressat per part de la representant del Grup Socialista.
Coincidixen en gran part amb els que nosaltres hem expressat en la defensa de la nostra esmena a la totalitat, i lògicament, per pura coherència, anem a recolzar la proposta del Psoe.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Passem a votació del debat de totalitat del Projecte de llei de patrimoni de la Generalitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Pro-gressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 29 vots a favor, 40 en contra, 1 abstenció, cap nul.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Par-lamentari Socialista-Progressistes.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 42 minuts)*