Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 17 de juny de 2010.
Comença la reunió a les 16 hores i 30 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 25.

Projecte de llei de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana (RE número 56.
240, BOC número 229)

(La primera intervenció del president no s'ha gravat)

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyor secretària:

Hay quórum.

El senyor president:

Gràcies, senyora secretària.

Bé.
Primer, jo vull fer una prèvia ans d'entrar en l'ordre del dia, perquè és insòlit -sí, està gravant-se; sí, sí, gràcies-, que és insòlit que la comissió de coordinació se reunisca en la sala B, quan per protocol i per tot li correspon la sala A.

Per tant, si estan d'acord les seues senyories, farem un escrit al lletrat major demanant-li que mos
explique quin és el criteri que s'ha seguit per assignar la ubicació de les comissions.
Estem tots d'acord?
(Veus) Prenga's nota i faça's com cal.

Bé.
Ans d'iniciar el primer punt de l'ordre del dia, que esta presidència té d'absentar-se de la Mesa i ocupar escó, si ho permeten, fem dos minuts de descans per a ordenar el sistema de votació.
Gràcies.
Dos minutets.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

En la carpeta les seues senyories, com de costum, tenen l'esborrany de l'acta, és el moment que se pronuncien si tenen de fer-hi alguna observació.
En cas contrari, considerarem que està aprovada.
(Veus)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, la senyora Herminia Palomar Pérez)

La senyora presidenta:

Bueno, cambiamos la presidencia.

La senyora presidenta:

Si les parece, pasamos al punto número 2 del orden del día, el debate en comisión del Proyecto de ley de designación de senadoras y senadores en representación de la Comunidad Valenciana.

Para ordenar el debate y votación, si les parece, como punto primero de votación, la enmienda técnica presentada por todos los grupos sobre vocabulario de todo el texto del
proyecto.
¿Votos a favor?
Gracias.
Por unanimidad.

Punto número 2: enmiendas de aproximación al amparo del artículo 117.
4 presentadas por el Grupo Parlamentario Popular, Grupo Parlamentario
Socialista y Grupo Parlamentario Compromís.
A las enmiendas, enmienda número 12 popular al artículo 4, enmienda número 17 popular al artículo 9.
1, enmienda número 32 del Grupo Socialista, enmienda número 33 del Grupo Popular, y enmiendas 34 y 35 del Grupo Compromís, todas ellas al artículo 15.

Entonces, entiende la presidencia que se retiran todas ellas en beneficio de
las de aproximación.
Por lo tanto, si no tienen ningún inconveniente, pasaríamos a la votación conjuntamente de las mismas.
¿Votos a favor?
Gracias.
Por unanimidad, se aprueban.

Y ya pasamos en el punto números 3 al debate y votación de las enmiendas.
El bloque primero corresponde a las enmiendas del Grupo
Compromís.
Para su defensa, tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada, senyories.

Bé, en primer lloc, vullc deixar constància de la correcció d'errades que ha presentat el meu grup parlamentari, que troben en la carpeta i
que ve motivada, en gran part, per les intervencions tant del senyor Maluenda
en l'esmena a la totalitat, com del senyor Such.
Aleshores, com noblesa obliga, ells
dos tenien raó i s'ha de reconéixer, tenien raó que n'hi havia una certa ambigüitat en els articles 3 i 11 al que eren la resta d'articulat de les esmenes que féiem d'introduir un sistema proporcional en l'elecció de senadors, un sistema proporcional pur, i no assignar a grups parlamentaris
sinó a la votació en el plenari, però sí que es podia entendre en alguna esmena que no estava suficientment aclarit que
les llistes eren tancades, evidentment i que els noms estaven ordenats, encara
que altres articles sí que ho dien.
Eixa ambigüitat l'hem corregit en les errades, però, en tot cas, que vaja la meua disculpa al senyor Such i al senyor Maluenda i
que quede constància en el
Diari de Sessions, on ha d'estar, que quan u s'equivoca ha de reconéixer-ho, i si pot rectificar, doncs, també fer-ho, ¿no?

A això obeïxen, com dic, les esmenes, i a partir d'ahí, bé, doncs, defensar ara ja amb més claredat que nosaltres el que estem plantejant és que la designació, l'elecció de senadors es faça no atribuint als grups parlamentaris un número previ tancat, sinó que es faça presentant candidatures per part dels grups parlamentaris, que poden ser
candidatures completes de tants senadors com calga designar, o en menor nombre,
si un grup pensa que no vol presentar tota la llista completa, perquè no.
.
.
, en fi, és evident que també les probabilitats cada u les coneix per endavant, ¿no?
, i que després s'escrute eixe vot en funció de qui haja anat, els diputats que hagen anat, per un sistema proporcional pur,
que també en la correcció d'errades se.
.
.
, bé, s'especifica que és de resta major, encara que el sistema proporcional pur és el de resta major, però com el senyor Maluenda va dir que n'hi havien molts sistemes proporcionals, encara que en este cas sí que no era una errada, perquè no dia només «sistema proporcional» sinó dia «sistema proporcional pur», i el sistema proporcional pur és el de resta major, però perquè no n'hi haja cap dubte, ho hem vullgut deixar més palés i hem afegit «de resta major».

De manera que, perquè se facen una idea les seues senyories, si tinguérem l'actual composició del parlament, l'actual, 54 diputats per al PP, 38 per al PSOE i 7 per al Grup Compromís.
.
.
, vull dir, el que va eixir resultant de les eleccions, amb 6 senadors, que és el que ens tocaria ara per població, si no m'equivoque, la distribució, si tots els diputats vingueren i tots els diputats votaren les propostes del
seu grup, la distribució de senadors seria 3 per al grup majoritari, per al Grup Popular, 2 per al Grup
Socialista i 1 per al Grup Compromís, mentres que amb la proposta que es fa, i que era ja la llei del 1988, la
distribució seria 4 per al grup majoritari i 2 per al Grup Socialista, cosa que no se
correspon ni amb els vots ni tampoc amb la composició de la cambra, perquè se distorsiona, amb la doble aplicació de la llei d'Hondt, una vegada per a escrutar els vots i una altra vegada aplicada als grups,
se distorsiona en favor d'un sistema que afavorix molt la majoria i perjudica la representativitat de les
minories, una cosa que nosaltres pensem que en democràcia no es justificable.
Nosaltres pensem que tots els vots tenen de tindre el
seu reflex després en representació i, per tant, al quocient que li corresponga major resta és a qui li ha de correspondre també eixe senador, eixe sisé senador, ¿no?

Esta és l'argumentació bàsica.
.
.
, no vullc allargar-me tampoc molt, perquè sospite que açò ho repetirem en el ple, este debat.
En qualsevol cas, jo sí que vullc fer a les seues senyories la reflexió sobre la necessitat, i també que és un debat que està en el carrer.
.
.
Vull dir, n'hi ha molta gent que s'està plantejant el perquè de les barreres electorals, el perquè de que uns vots valguen més que altres, per què un vot d'un senyor d'Àvila val.
.
.
, és, digam, molt més.
.
.
, té més representació que d'un senyor de la circumscripció de Madrid o de Barcelona o de València fins i tot, ¿no?
, estes coses que s'estan plantejant quant a la proporcionalitat de la representació i que tots els vots valguen igual i que això també, des del meu punt de vista i des del nostre punt de vista és una mesura de la qualitat democràtica, és un poc el que s'intenta traslladar a esta llei, hagut compte que hem tingut l'oportunitat ara, pel projecte que ha tramitat el Consell, d'esmenar-lo, perquè, si no, doncs, estaríem en l'antiga llei, ¿no?

Després, també, en la resta d'esmenes que presentem, són esmenes més tècniques que intenten pal·liar tota l'omissió que hi ha hagut quant a les incompatibilitats.
En este cas, jo crec que sí que correran millor sort, almenys la idea, si no l'esmena en concret, perquè el Grup Popular també ha presentat esmenes, amb la qual cosa supose que l'omissió de les incompatibilitats se resoldrà, ¿no?

I, per últim, volia deixar per al final, no perquè siga menys important, potser siga el més important, el tema de les transaccions, ¿no?
, les esmenes transaccionades.
A mi em sembla important que se li pose una
data màxima a cobrir una vacant.
Jo crec que el que ha passat en esta legislatura, en
què sis mesos ha estat vacant, o més de sis mesos ha estat vacant la designació d'un senador que li pertocava a esta comunitat, jo crec que això no deu passar, que és una vergonya per a esta institució i que és una fellonia democràtica i, per tant, que finalment sí que s'haja pogut transaccionar i votar, i ja estan aprovades, que se pose límit, un límit màxim, si no m'enganye, que hem posat al final de trenta dies, ¿no?
, perquè se cobrixca una vacant que es produïx quan un senador dimitix o.
.
.
, que no ho vullga ningú, però si algun senador per causa de mort o d'incapacitat cessara en el seu càrrec, bé, doncs, que se'l puga substituir en eixos trenta dies, ¿no?

Bàsicament açò són les esmenes que nosaltres defensem.
Fem una reflexió ací, a la cambra, que, bé, nosaltres el que volem és millorar la qualitat democràtica amb estes esmenes, i pensem que des d'una filosofia d'arrelament democràtic, s'haurien de recolzar estes esmenes, que l'única cosa que pretenen és que el vot dels ciutadans tinga un reflex fidel també en els representants que eixe vot al final obté.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Para turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, donar-li les gràcies a la senyora Oltra, perquè ha sabut rectificar i corregir el seu error, i he de dir que, efectivament, ha
presentat unes esmenes de correcció d'errors, que me pareix que està fent un ús correcte del reglament de Les Corts, amb independència que s'estiga d'acord amb el contingut o no, que això a l'hora de votar se decidirà, però que quede ben clar que sí, que s'admeten a tràmit.
Per part de la presidenta supose que no hi ha ningun inconvenient que
aixina siga.

Dit astò, ja anuncie que demanem que se vote de forma separada les esmenes 24 i 43 de la
seua senyoria, que anem a votar-li-les a favor.
Una se referix a incloure el
terme «màxim» quan estem referint-se a que se pot proposar un nombre màxim dels diputats que calga designar o elegir amb el seu sistema.
.
.
, que
proposa, del que ara parlarem; i l'altra millora la redacció de l'exposició de motius.
Per tant, benvingudes siguen, i anuncie que el meu grup va a
votar-les a favor.

La resta de les seues esmenes, bé, doncs, corresponen a una filosofia que vostés tenen, que no compartixen el criteri de designació i volen que siga d'elecció.
És cert, és cert, i per què negar-ho, que d'acord amb el que establix l'article 69.
5 de la Constitució espanyola, que determina que la distribució deu ser proporcional i deu fer-se o per les assemblees legislatives o per òrgans superiors en el supòsit que la Constitució va ser anterior a implantar l'estat de les autonomies, no se sabien encara quantes comunitats hi haurien, però se deixava la porta oberta que si no existien assemblees legislatives, que
foren els governs respectius els que ho determinaren.
I el sistema que proposem
en este projecte de llei i que ja teníem en la llei 3/1988, era l'aplicació del sistema d'Hondt, que és legítim i constitucional.
No negue que el seu sistema, que el que ha corregit, és legítim.
.
.
Legítim era inclús l'anterior, amb l'error que comportava, no té res a vore.
.
.
, i seria constitucional de la forma que vosté ho planteja ara, perquè sí que garantiria una proporcionalitat.
.
.
És un sistema ara respectable, ¿per què no dir-li-ho?

¿Però què diu l'Estatut d'autonomia?
Perquè la Constitució, l'article 69.
5 remet al que determinen els estatuts d'autonomia, i els estatuts d'autonomia, el nostre, determina que se regule a través d'una llei de designació de senadors, i en eixa tasca estem.
Per tant, hui sí que li dic que, després de la correcció, el que vosté proposa és legítim, raonable i seria constitucional.
El que passa és que és un criteri respectable, i el nostre és tan respectable com el de la seua senyoria.

Ha vingut fent-se amb este sistema.
.
.
El procediment és que una volta s'han produït les eleccions autonòmiques, una volta constituïda la cambra, la Mesa de Les Corts, i jo tenia posat «d'acord amb la Junta de Síndics», però vosté me va fer una matisació que ha segut motiu d'una transaccional, ¿que per què d'acord amb la junta de portaveus?
, podia donar-se una circumstància, que les majories no foren les mateixes i que un organisme obligara l'altre a incomplir la llei, i que, per tant, fóra «oïda».
M'ha paregut molt correcte i ho hem incorporat en una d'eixes transaccionals que hem votat a favor.

Però el sistema nostre és que a partir d'ahí, i una volta determinat el nombre de senadors que tenen de representar la
Comunitat Valenciana, que en la propera legislatura, com molt bé ha dit la seua senyoria, serà de 6, donat que la Constitució regula que és un per cada comunitat més un més per cada milió d'habitants, per tant, ara en compte de 5 ne seran 6, doncs, una volta s'aplega a eixa determinació, la Mesa de Les Corts determina o adscriu, aplicant la regla d'Hondt, els senadors que li corresponen a cada grup.

Presentades eixes propostes, passades pel tamís de la comissió de l'estatut del diputat per vore les inelegibilitats i les incompatibilitats,
evidentment, doncs, se cridarà a comparéixer de forma obligatòria, i eixa és una de les novetats d'esta llei: justifiquen la nova llei, precisament el regular el sistema de les
compareixences obligatòries, alhora que adapta, després de l'Estatut d'autonomia les inelegibilitats a les noves institucions estatutàries, que quan se va fer la primera llei, la 3/1988, no existien, i que després de l'estatut del 2006 sí que existixen.
Eixe és el procediment que pretén utilitzar el projecte de llei si finalment se convertix en llei, que és similar, repetixc, és el mateix que se fea en la Llei 3/1988, però amb la novetat, senyoria, que hi haja compareixences obligatòries per part dels candidats.

¿I per què?
Doncs, mire, li ho dic amb tota sinceritat: vostés han comprovat que no és voluntat d'este grup parlamentari el dilatar la designació d'eixos senadors, com ho demostra el fet.
.
.
, ¡sí, senyoria!
, el fet que hem acceptat fer una esmena transaccional en què mos marquem una data obligatòria que s'acabe el procediment.
¡Això ha segut la voluntat del Grup Parlamentari Popular incorporar-ho!
Hi havia una
esmena del Grup Socialista que demanava que se concloguera ¡en sixanta dies!
, i el Grup Parlamentari Popular no va recolzar-la, com vorem
després.
.
.
Bé, ja no existix perquè s'ha transaccionat.
La seua senyoria demanava vint dies.
I mosatros, després de fer el còmput de tots els procediments de compareixença, de publicitat, etcètera, hem determinat que la data més adequada és de trenta dies.
Però sí que és una data que limita el procediment, perquè la llei anterior l'únic que feia era obligar a iniciar-ho dins dels trenta dies, però no dia quan s'acabava.

Per què se va retardar tant la designació de la senyora Pajín?
La designació de la senyora Pajín se va retardar tant perquè la senyora Pajín se va negar a comparéixer davant la Comissió d'Estatut dels Diputats, va menysprear la sobirania d'estes Corts a convocar-la.
Ni tan sols se va permetre contestar dient que no
estava disposta, sinó que la callada per resposta.

Això per què se feia?
Perquè la voluntat de la comissió en aquell moment determinava que fóra aixina, la voluntat del grup majoritari.

Per tant, perquè açò no siga capritxo de la voluntat dels grups majoritaris en cada moment, per això volem que figure en la llei que siga obligatori.
I que siga obligatori i que
també tinguen la possibilitat els senadors una vegada designats a comparéixer, bé perquè ells ho demanen, atenent els procediments que regula el reglament, o bé perquè les mateixes comissions aixina ho determinen.

És a dir, que eixes són les novetats de la llei.
A la volta que també hem adaptat el nom de les institucions a allò que diu l'Estatut d'autonomia.

Per tant, senyories, jo crec que és una bona llei la que anem a aprovar, justifiquem clarament el perquè no li acceptem eixes esmenes, que plantegen un procediment legítim, constitucional, com no!
, però que el nostre és tan legítim i tan constitucional i fins ara s'ha aplicat i ha donat resultat, i ha comptat sempre amb l'acceptació d'una majoria qualificada de la cambra.
No me referisc només al grup que sustenta al govern.
Jo he de recordar a les seues senyories que
quan se va aprovar la Llei 3/1988 ací no hi havia ningú que tinguera la majoria absoluta, ni tan sols el Grup Socialista, tenia una
majoria simple.
Però la voluntat de la majoria de la cambra va ser que el sistema a aplicar fóra eixe.

Doncs mire, durant vint-i-dos anys ha sigut molt bo.
Per què hem de canviar-ho ara?
Anem a fer una nova llei en què se canvien les coses que són susceptibles de millorar o de modificar.
Però el que ha funcionat bé, doncs, anem a mantindre-ho.
Per això no podem acceptar el seu sistema, eh?
, el seu sistema, que una volta rectificat, una volta rectificat ja no es lleva
eixa situació que el Grup Parlamentari Popular se quedaria amb tots els senadors, que això sí que haguera sigut inconstitucional, perquè no seria concordant amb allò que estableix l'article 69.
5 de la Constitució Espanyola.
I, per tant, senyoria, me veig en l'obligació de rebutjar-li eixes esmenes que plantegen uns criteris d'elecció, que no de designació, entenent que és més just, més lògic i més respectuós en la interpretació que se puga fer de la Constitució, dic «més respectuós» en la interpretació que se puga fer de la Constitució que el d'elecció que la seua senyora planteja.

Per tant, acabe dient que votarem a banda les dos esmenes mencionades, la 24 i
la 43, que anem a votar favorablement, com també hem votat favorablement les transaccionals que, d'acord amb els tres grups, hem fet i que unia els criteris que els tres hem
presentat a través de les esmenes.

Pense que tot això enriquix el projecte final i que la seua senyoria pot continuar mantenint la
seua teoria de forma legítima.
I este diputat que representa al grup majoritari, també de forma legítima es manté en allò que el sistema d'aplicació de la regla d'Hont per a distribuir els escons entre els diputats i per a plantejar al ple la
designació, és la forma més adequada i més convenient, a la vegada que, al nostre criteri, més representativa del que són les majories que el poble valencià ha establit.

Res més, senyories, i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Para réplica, tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyora Maluenda, una cosa és saber rectificar i una altra cosa és que de les esmenes anteriors sense rectificar no se desprenia un sistema
majoritari.
En tot cas, si s'hagueren aprovat totes tal qual haguera sigut un text inintel·ligible perquè realment hi havia una certa ambigüitat.
Però no se podia.
.
.
jo crec que no se podia concloure sense més que vostés es podien endur tots els diputats en una situació actual, aplicant esta situació actual, no?

En qualsevol cas hem rectificat per a evitar l'ambigüitat, eh?
Però en cap cas s'estava proposant un sistema majoritari, encara que vosté amb molta habilitat dialèctica s'haja agafat a això, i com dic amb molta habilitat, no?

En qualsevol cas, agrair-li les esmenes que ens votaran a favor.
Però sí dir-li que jo li puc acceptar que és igual de constitucional, efectivament, que fins i tot és proporcional, els dos sistemes són proporcionals, el que jo dic.
El que no li accepte és que siga més representatiu el seu sistema.
Val?

És proporcional?
Sí.
Però no és més representatiu, perquè més representatiu és allò que s'acosta més al vot popular.
Val?

Altra cosa és que vostés, perquè a vosté en este moment conjuntural polític li convé, com que la doble aplicació de la llei d'Hont distorsiona cap a les majories i el que fa és, en detriment de les minories, atorgar més representants als grups més majoritaris, que a vosté li convinga com a grup majoritari i ho recolza.
No sé ja tant si li convé a l'altre grup d'esta cambra.
Però, en fi, això, en tot cas, ho vorem després de la votació.

Sí que tampoc vaig a callar, perquè no se diga que qui calla atorga, sobre el tema dels terminis.
Està bé que s'haja fixat un termini màxim per a cobrir les vacants que la llei no preveia.
Això no fa bo el que han fet vostés, això no fa bona l'actuació de la mesa, això no fa bona la felonía democràtica d'haver estat furtant a un representant en el Senat, als valencians i les
valencianes, durant més de sis mesos.
Això no li ho puc acceptar, senyor Maluenda.

I després n'hi ha una altra cosa.
Mire, el problema ja no és tant el sistema proporcional pur, que també.
El problema d'açò més gran que jo veig és l'atribució prèvia als grups parlamentaris.
Per què?
Perquè se fa una presumpció a priori que tot diputat votarà la proposta del seu grup, amb la qual cosa de rondó s'està colant el manament imperatiu que la Constitució prohibix en el mateix article que vosté m'ha citat.

El que fa la llei és dir, per assegurar-se, a banda d'afavorir l'absentisme dels diputats i les diputades, perquè poden anar cinc i si en què n'hi ha un de cada grup ja aproven la designació dels senadors, la qual cosa a mi me pareix un dislate democràtic i jurídic, el que se fa és fer una presumpció a priori que cada diputat d'un grup parlamentari votarà la candidatura que el seu grup presenta.
I això per a mi és colar de rondó el mandat imperatiu que la Constitució prohibix, senyor Maluenda, val?
I, efectivament, la llei no estava pensada per
a modificar açò.
Vostés han fet la llei per allò que vosté diu, per a incloure la compareixença prèvia, obligatòria, i per a d'alguna manera justificar el que durant sis mesos o més de sis mesos vostés han fet i és injustificable.

Però això no li lleva legitimitat al meu grup per a esmenar la resta d'articles, que és el que hem fet, perquè no estàvem d'acord ja en la llei de 1988.

Que no hagueren fet una proposició de llei per a modificar-la en este moment perquè segurament no és la prioritat?
Doncs igual no!
Però hem aprofitat la conjuntura que vostés ens han brindat per a esmenar el que a nosaltres ens sembla fonamental, que és aprofundir en la qualitat democràtica.

I vosté me diu «és que açò ha funcionant durant vint-i-dos anys».
Bé, sí, ha funcionat, i sobretot per alguns ha funcionat millor que per a altres.
Però això no vol dir que tinga de ser aixina per a sempre.
Les coses poden millorar,
canvien, sense dubte, no sé si sempre per a millor, però les coses canvien, i la Constitució ja va tenint els seus anys.
I esta llei, efectivament, també els va tenint.
I jo el que dic és que sí que hi ha un debat en termes democràtics en què la gent, molta gent, i sobretot la gent més jove, senyor Maluenda, i a la millor tant vosté com jo haurien de tindre en compte això, l'opinió de la gent més jove, està plantejant-se per què el seu vot no val igual que el vot d'altres.
Per què se posen barreres, per què s'entrebanca la representativitat.
Escolta, quanta gent ha votat?
Tant?
Doncs, tants en tens.
I això s'ho està plantejant, i sobretot la gent jove, i a la millor hauríem de sentir el que diu la gent.
I el que diu la gent jove sobretot, perquè el que a vosté, i a mi, i al Grup Socialista i a tots sobretot ens convé és que no se genere una desafecció democràtica i política.
Perquè una desafecció basada que la gent no li done legitimitat al sistema democràtic és molt perillosa, senyor Maluenda.
I jo el que dic és que hem fet unes esmenes que responen a esta inquietud.

Evidentment vosté me dirà, «i també al seu interés, perquè a vosté com a grup minoritari li interessen este tipus de sistemes».
Doncs clar!
I no li ho vaig a negar, perquè seria del gènere tonto negar-li-ho.
Però vosté amb honestedat, amb la mà en el cor, plantege's en termes de representativitat i de democràcia si en el fons no tinc jo raó.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra, para réplica, el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

En primer lloc, allò dit.
Si vosté no haguera fet la reivindicació i a mi se me'n va la bola i li accepte eixes esmenes (la senyora Oltra diu: «Déu no ho vullga.
»), els sis -Déu no vullga-, els sis senadors que s'han de designar en el 2011 serien per al Grup Parlamentari Popular.
Però, repetisc, no seria constitucional, per això la vaig advertir de l'error.

I vosté ha rectificat, i bé, i rectificar és de savis.
I no vaig a dir la resta, que diu don Felipe González, no ho vaig a dir per no molestar a ningú, eh?
La frase de don Felipe González és molt clara, la que va dir l'altre dia, jo no vaig a utilitzar-la per no molestar (veus) a ningú, eh?

Jo no li he dit que siga més representativa, li he dit que el sistema d'Hont és més representatiu de les majories que ha establit el poble valencià.
He dit eixa frase, eh?
I vosté no me la retalle, perquè és més representativa de les majories que ha establit (inintel·ligible) .
.
.

I diu, «clar, a vosté jo entenc que li convé».
Doncs mire, no és el que me convé, és el que considere que ha de ser just.
Jo he de recordar-li a la seua senyoria
que la Llei 3/1988 la vaig fer jo.
No solament és que la vaig fer jo, la vaig redactar jo.
(Veus) La vaig redactar jo i la vaig presentar com a proposició de llei, en una toma en consideración en una obertura d'esmenes a una iniciativa del grup del CDS, i la vaig guanyar i la vam debatre en
comissió.
I aleshores el meu grup, el meu grup no tenia majoria.
O siga, que no era el
que me convenia, perquè vosté a continuació diu «ja no tinc clar, a vosté que és majoritari li convé, però jo no tinc tan clar que al Grup Socialista li puga convindre».

Doncs mire, jo no sé si al Grup Socialista li convé o no, perquè jo li he dit que jo estava en el lloc que el Grup Socialista està ara en aquella legislatura, en la segona legislatura, i vam promulgar la llei i
la vam aprovar.
En ningun moment vam pensar si mos convenia o no mos convenia.
Pensàvem el que era més just.

Per tant.
.
.
I quan allò de la senyora Pajín ja ho he dit abans.
Si ella haguera vullgut comparèixer s'haguera acabat aquest tràmit en una setmana.
Però no tenia voluntat d'acceptar la recomanació que li feia la cambra.

Per tant, perquè això no siga d'ara endavant capritxo de ningú, i la senyora Pajín i els altres candidats puguen comparéixer, puguen comparéixer, volem que el cos de la llei aixina ho determine.

Ah, me queda temps, pensava que se m'havia acabat!
(Veus) Ah!
¡Qué maravilla!
¡Qué maravilla!
 Sí, tenia més coses per a dir-li.

Mire, jo li agraïsc moltíssim el to, moltíssim, el to pense que és l'adequat.
Estem discutint una llei que espere que com a mínim tinga tanta vida per davant com ha tingut la que ara anem a derogar.
I
considere que esta llei arreplega tot el que és bo d'aquella i incorpora totes les noves situacions que en aquell moment se
desconeixien.

I què vol dir que aquella era.
.
.
?
Aquella va ser una bona llei, ha complit -i fa lleig que jo ho diga-, ha complit allò perquè va ser promulgada.
El que passa que hi ha ara altres circumstàncies, altre Estatut d'autonomia, altres institucions, la societat ha canviat enormement i pensem que
deu d'adaptar-se a la nova realitat, aprofitant el millor de la legislació anterior i actualitzant-la conforme s'ha fet ara justifica que se faça una nova llei.
No era suficient modificar-la per a incorporar estes coses.
Haguera quedat una llei
farragosa, una llei feta fa vint-i-dos anys i modificada ara, és més adequat redactar-ne una nova conforme s'ha fet, incorporar tot allò bo que tenia aquella, que precisament una de les coses bones era la designació, i a la volta, com implantem eixe nou sistema de la compareixença, i això retarda el procediment, per a evitar que s'arribe tard els senadors de la Comunitat Valenciana a personar-se en el Senat i
prendre possessió, hem acurtat tots els terminis que hi havia, tots els terminis que hi havia.

Per això, quan vostés plantegen limitar la duració del procediment, no acceptem els seixanta dies, diem «no, no, no, que siguen trenta dies», perquè volem que en el pitjor dels casos s'acabe.
Què vol dir això?
Que anem a tardar trenta dies?
No, a la millor se fa en quinze, depén; si no hi ha ningú, com ha ocorregut recentment a la senyora Pajín, que se neguen a comparéixer, doncs ja vorà vosté si serà això
bonico i ràpid.

I res més, senyories.
(La senyora Oltra diu: «Sobretot bonico.
»)

La senyora presidenta:

Gracias, señor Maluenda.

Debatido este primer bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís, pasamos a la votación de las mismas.

Votaremos, en primer lugar, la enmienda número 24.
¿Votos a favor?
24.
¿Votos a favor?
Unanimidad.
Gracias.
(Veus)

Enmienda número 43.
¿Votos a favor?
Unanimidad también.
Gracias.

Y, ahora, pasamos a la votación de las enmiendas 29, 35 y 36.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Por 1 voto a favor y 14 votos en contra, se rechaza este grupo de
enmiendas.

Y ya votamos el resto de las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario
Compromís.
¿Votos a favor?
Gracias.
¿Votos en contra?
Gracias.
Por 1 voto a favor y 14 votos en contra, se rechazan
el resto de las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Compromís.

Y pasamos al siguiente bloque de enmiendas presentadas por el Grupo
Parlamentario Popular.
Para su defensa, tiene la palabra el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Gràcies, senyora presidenta.

És una llei que té només 17 articles, i, clar, cal repetir-se constantment.
Jo, ara, he defensat per a
oposar-me a les esmenes que ha defensat la senyora Oltra, jo he defensat els
criteris de la pròpia llei i de les pròpies esmenes que he presentat.
Per tant, ara, hauria de repetir el que he dit
anteriorment.

Només vaig a dir que estes esmenes defensen una qüestió que per a mosatros és fonamental, i és l'obligatorietat que els candidats hagen de comparéixer davant la cambra.
I no és per a fer un examen de valenciania, conforme vaig llegir en aquell moment en
tots els diaris, només volíem saber, en aquell cas, respecte de la senyora Pajín, i, en el futur, respecte dels nous candidats que hi hagen, si la senyora Pajín repetix com a candidata també haurà de comparéixer, ara ja no com a capritxo d'ella, ni de la majoria, sinó perquè ho determina una llei, que tinga l'obligació de comparéixer.

I, aleshores, regulem en estes esmenes el procediment per a eixes
compareixences.
Igual que regulem també la possibilitat que els senadors s'adrecen a estes Corts per a comparéixer de motu propi, d'acord amb el que determina el reglament.
Inclús, que les comissions puguen ser receptives a les peticions que facen els
senadors per a informar del que han fet al llarg d'un determinat període de sessions.
Pense que això és bo, perquè les persones que estan al Senat, ja que no podem aconseguir que siga una cambra
territorial de veritat, que seria ideal, i que ahí estigueren agrupats, no sota sigles polítiques, sinó per la procedència, i que existiren els senadors en representació de la Comunitat Valenciana i que foren els impulsors de les polítiques que demana la societat civil valenciana i es defensaren davant del Govern
d'Espanya, siga del signe que fóra, això, com és impossible, perquè requerix una reforma possiblement, inclús, constitucional, una reforma, almenys, més a fons, doncs, el que volem és que hi haja una comunicació constant, a requeriment de Les Corts o a petició dels propis senadors, perquè pensem que així és més fàcil estar involucrats en la defensa dels interessos.
I perquè això siga possible, fem una regulació.

Inclús, fixe's!
, el que en algun moment ens pareixia estrany, una de les nostres esmenes diu
que: «De la forma que determine el Reglament de Les Corts, els senadors, en
representació de la Comunitat Valenciana, podran estar presents en els plens.
» Sí, sí.
Clar!
Hem llevat el que posava en principi el projecte de llei, que dia: «Con voz, pero sin voto.
» Clar!
, amb vot mos pareixia una espècie de desgavell.
Pense que allò va ser un error a l'hora de redactar-ho.
Però que estiguen presents, per què no?
Ara, en la forma que determine el Reglament de Les Corts, perquè qui regula el funcionament de la cambra és el Reglament de Les Corts, que té rang de llei també.

Doncs, quan esta llei s'aprove, senyories -no s'espanten-, presentarem una modificació puntual del Reglament de Les Corts per a fer possible astò.
I en debats importants, com puga ser un debat d'investidura, un debat de política general, un debat de pressupostos.
.
.
, per què no han d'estar els senadors ací escoltant el que aquí diem, el que aquí discutim, i coneixent el que aquí votem?
Pensem que si, després, hem de demanar-los explicacions de la conducta que allí tenen, el més lògic és que coneguen de primera mà quina és la voluntat política d'esta cambra, que és l'òrgan democràtic més representatiu del poble valencià.
Per tant, les nostres esmenes totes van al voltant d'eixes teories.

I sí, d'agilitzar, d'agilitzar molt.
No volem que se retarden les designacions, no volem vore-mos en
una situació tan pròpia com la que mos vam vore obligats per l'inconvenient (veus) d'una senadora -no vaig a dir la senyora Pajín-, d'una senadora en comparéixer davant Les Corts.
No volem que això se torne a produir.
Per tant, agilitzem, agilitzem i agilitzem perquè, quan arriben els nostres senadors al Senat, estiguen en el moment encara que
elegisquen els representants d'aquelles institucions: presidents de comissió, portaveus, etcètera, i que els nostres senadors arriben a temps per a poder gaudir d'eixa possibilitat per a defensar el nostres interessos.

I eixa és la filosofia de les nostres esmenes -ja les coneix el senyor Such pel debat que vam tindre recentment, i és repetir el que li he dit a la senyora Oltra-, és una filosofia que mantenim en el temps de la llei, no solament per a
esmenar-ho amb les esmenes del Grup Parlamentari Popular, sinó per a oposar-mos a aquelles esmenes legítimes, però no compartides, d'altres grups, que vénen a desvirtuar el que és la filosofia que mantenim.

Res més i moltes gràcies.
(Remors) Ahí queda eso.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Para turno en contra, tiene la palabra el señor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora presidenta

Bé, en primer lloc, he de manifestar la meua sorpresa -jo crec que és el moment, una vegada ja anem a discutir sobre les esmenes que ha presentat el
Grup Parlamentari Popular-, la meua sorpresa que hi hagen tantes esmenes com articles que té la llei.
Jo crec que això és una cosa a valorar, perquè hi hagen tantes esmenes com articles açò és de nota.

I a mi em fa pensar -i al meu grup li fa pensar-, que o bé algú s'ha columpiat ací, o s'ha columpiat el Consell que ha presentat un projecte de llei que no servia per a res, o bé el Grup Parlamentari Popular ha vist que eixe projecte de llei no servia per a
res i calia modificar-lo de tal forma que no el coneguera ni el mateix Consell.

Això és el que es deriva que hi hagen tantes esmenes com articles, perquè el que és normal en un grup parlamentari que dóna suport al govern, és que el govern presente el projecte de llei i el grup parlamentari el recolze.
En tot cas, és una modificació tècnica.
Però, modificar-lo de tal forma que no té absolutament res que vore el que ha presentat el Consell amb allò que presenta el Grup Parlamentari Popular, ve a donar la raó al Grup Parlamentari Socialista quan va plantejar en el mateix debat de l'esmena a la totalitat que açò era molt millor que ho haguera fet el Grup Parlamentari Popular i no el
Consell; perquè ha sigut desautoritzat en tota regla, desautoritzat el mateix Consell, en la pròpia dualitat del conseller que presenta la norma que, a la vegada, és síndic del Grup Parlamentari Popular.
No sé jo si té molts problemes el senyor Blasco amb el mateix Consell que no pot traure la
llei que vol, i, després, obliga el Grup Parlamentari Popular a presentar una modificació de tal magnitud, de tants articles, que són exactament els mateixos; 17 esmenes, 17 articles, de la pròpia llei.

Per tant, o bé s'ha improvisat, o s'ha fet malament, i, vosté, senyor Maluenda, haurà de reconéixer amb mi que s'ha fet fatal, perquè, si no, una llei amb esta quantitat d'esmenes, la veritat és que no és absolutament de raó, no és de raó.
Bé, està bé que el Grup Parlamentari Popular rectifique en tota regla al mateix Consell.

Però, bé, jo vull anar a parlar sobre el tema del fons de la qüestió.
Ja ho vaig dir en la discussió a l'esmena a la totalitat que nosaltres presentàrem.
Per què es fa esta modificació?
Quin és l'objectiu?
I l'objectiu, realment, és difícil d'entendre.
És a dir, normalment quan es fa una modificació d'una llei és perquè hi ha un problema que cal solucionar, que cal donar-li solució, fent eixa modificació de la llei.
I ací, quin era el problema quan, després de vint-i-dos anys s'ha elegit els senadors tranquil·lament, amb total normalitat i no hi ha hagut cap problema mai?
Quin ha sigut el
problema?
El problema és el que ha generat el Grup Parlamentari Popular, que no sé per quin estrany motiu volia que el Grup Parlamentari Socialista al Senat
tinguera un representant menys, un representant menys, i, a la vegada, que la
Comunitat Valenciana no tinguera un representant en el Senat.
La qual cosa, des
del mateix govern, eh!
, des del mateix Consell i des de la concepció autonòmica de la defensa de l'autonomia i del govern, és una cosa infame.
Evitar que la Comunitat Valenciana tinga la seua totalitat
representada al Senat, a mi em pareix -i al meu grup parlamentari li pareix- infame.

Però, bé, han estat huit mesos, i, ara, ens diuen que un dels motius de fer la llei esta
és que cal donar-li solució a això.
Anem a vore.
Solució als huit mesos!
Huit mesos que han tingut vostés perquè els ha donat la gana!
Absolutament perquè els ha donat la gana!
Perquè, diu: «És que la senyora Pajín.
.
.
» (el diputat pronuncia el cognom en valencià) Perdó, senyor Maluenda, la senyora Pajín (el diputat pronuncia el cognom en castellà) perquè els cognoms no es traduïxen, perquè, si no, el senyor Peinado seria el senyor Pentinat, val?
(El senyor Maluenda Verdú diu: «No l'he traduït.
») Seria el senyor Pentinat.
És la senyora Pajín.
Un poquet de respecte quan es parla de la gent, un poquet de respecte.
La
senyora Pajín, no com vosté diu, i no ho traduïsca perquè els cognoms no tenen traducció.

El que li dic és que vostés han evitat que la senyora Pajín, amb total normalitat, amb deu, quinze, dies, un mes, pogueren ser senadors, i
l'han allargat huit mesos, perquè han vist que esta senyora no ha volgut comparéixer, i, damunt, acaba de dir que «faltant-li el respecte a les Corts Valencianes.
» Mire, no hi ha ninguna norma a Les Corts que l'obligue, ninguna!
I, per tant, com no hi havia ninguna norma el que vostés han fet ha sigut un disbarat absolut.

I, bé, políticament els haurà eixit bé o mal; a nosaltres ens ha costat anar i estem en el Constitucional defensant la
nostra posició; la majoria de les comunitats autònomes no han entés res del que vostés han fet; el mateix Senat li ha remés cartes a la cambra valenciana diguent-li que això és intolerable, i vostés continuen amb la seua.
I, ara, diuen que van a arreglar el problema, el
problema que vostés han creat, no que ha creat ningú més, sinó que vostés han creat el problema.

I, ara, diuen que uns dels objectius és acurtar els terminis.
Bé, però, si és que s'haguera pogut fer amb total normalitat amb un poc de seny, amb un poc de
concepció democràtica i no haguera passat absolutament res, no haguera passat absolutament res.
I
vostés això ho han fet.
I nosaltres no ens hem oposat mai!
Mai!
Ni al senyor de Burriana,
ni al senyor de no sé qui, ni a la senyora de Castelló.
A ningú ens hem oposat mai!
Perquè, entenem que el Senat, la cambra del Senat, ha de tindre la totalitat de la
representació d'estes Corts i d'esta comunitat.
No ho hem fet mai, ni se'ns ocorreria!
Tanmateix, vostés ho han retardat huit mesos!
Perquè els ha donat absolutament la gana!
Els ha donat la gana!
I, ara, volen canviar la llei, una llei que ha funcionat perfectament i que ara
estan obligats a canviar la llei.
A nosaltres ens pareix que este és un dels motius de fons.

Però, hi ha una cosa que em preocupa més, em preocupa moltíssim, senyor Maluenda, l'esmena que vostés plantegen sobre valorar la idoneïtat del candidat.
Mire, si estem parlant de procés de designació, no d'elecció -vosté sap al que m'estic referint, ja en la llei de 1988, en les discussions de la mateixa cambra
es parlava sobre elecció i designació-, estem parlant d'un procés de designació en què els grups parlamentaris designen els candidats que ells pròpiament consideren idonis.
Com vostés estan parlant en l'esmena que plantegen per a valorar.
.
.
?
Vostés.
.
.
, l'única cosa que caldria fer ací és parlar de causes tècniques i d'inelegibilitat o incompatibilitat.
I la comissió hauria de valorar això, la qüestió tècnica: este senyor és inelegible o incompatible, sí o no?
Perquè la idoneïtat li l'estem transferint als grups parlamentaris que ens proposen, no al grup
parlamentari de l'oposició del que ho proposa.
Perquè, en eixe sentit, el que estarem fent serà un examen ideològic, absolutament intolerable en este tipus de procediment.
Si nosaltres ens
dediquem a fer un examen ideològic, senyor Maluenda, si ens dediquem a fer un examen ideològic, ni el que nosaltres proposem serà ideològicament idoni per a vostés, ni els que vostés proposen serà ideològicament idoni per a nosaltres.
I ahí es poden fer moltes estupideses i moltes ximpleries.

Jo li demane, per favor, que açò ho retiren, que açò ho retiren.
És a dir, si parlem de designació, el que designa és el grup parlamentari que li pertoca, perquè la mesa ha fet la distribució proporcional de la llei d'Hont, i el grup parlamentari proposa.
Però, no hi ha ningú més que puga valorar la idoneïtat d'eixe candidat, senyor Maluenda, no deuria.
I, a més a més, el que és més preocupant és que s'afegisca que els grups parlamentaris podran posar un informe, que es llegirà en el ple de designació i en el qual podrem posar totes les ximpleries que mos done la gana.
I jo crec
que això no és possible, senyor Maluenda.
Això no és possible.

Per tant, estem d'acord que deurien comparéixer en les comissions, deurien d'aportar un currículum i totes aquelles dades que es considere oportú perquè es coneguen quins són els seus mèrits i les seues capacitats.
Ara, fer una avaluació d'idoneïtat del candidat, em pareix que això l'únic que porta és una persecució ideològica.
I això és tremendament greu.

I nosaltres, això.
.
.
, com este projecte, este projecte, amb les esmenes, està ple, en eixe sentit, del que ha passat en el passat més immediat amb la senyora Pajín, que és una cosa inexplicable, inexplicable!
, a tot arreu, i a qui li ho contes,
especialistes en dret constitucional.
.
.
a qui li ho contes, no es poden creure
per què passen estes coses, no s'ho poden creure per què ha passat això; ara, vostés intenten fer una modificació substancial d'esta norma per a.
.
.
, no sé per a què, de veres, o és mala consciència o no sé sap per a què.

Per cert, per cert, mire, també una de les qüestions quan nosaltres valoràrem el tema de posar això dels sixanta dies, que vosté ha fet referència abans, això dels sixanta, dins de huit mesos, ens pareixia raonable.
Nosaltres hem firmat
les transaccionals perquè s'acurten els terminis.
Però també li he de dir que si no es complixen els terminis, no passa absolutament res,
senyor Maluenda.
I això també els preocupa molt, no?
Ho sabem, perquè ací estem acostumats que quan no es complixen els terminis o no hi ha, cal anar al
Tribunal Constitucional i ja vorem què ocorre.

Però bé, nosaltres hem signat la transaccional i estem d'acord en acurtar els terminis.
Això dels sixanta, dins de huit mesos, els pareixia molt, i hem acordat entre tots
fer-ho en 30 dies, doncs, mos pareix perfecte.

Però jo li dic que per a.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, señor Such.

El senyor Such Botella:

.
.
.
-acabe ja, acabe ja, senyora presidenta- per a fer tot açò, i per a elegir als senadors, no fea falta tantes coses, de deveres.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Such.

Para réplica, tiene la palabra el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Such, no exagere.
No han segut 17 esmenes, han segut 16, no exagere.
(Rialles) Cal dir les coses conforme són.

I per què hem presentat 16 esmenes?
Mire vosté, la Llei 3/1988 era una bona llei, amb un bon text.
El projecte que ha
presentat ara el govern és millor que era la Llei 3/1998 perquè està més actualitzat.
I el text que queda refós, que ja el tinc, amb les esmenes que s'incorporen, fan encara un millor text del que ha presentat el Consell.
Per què?
Perquè la voluntat del grup majoritari d'esta cambra és millorar les coses, (veus) i no tenim mai ningun inconvenient, ni mos esgarrem les vestidures perquè hàgem de rectificar el nostre govern, sempre que el que se derive d'això siga una situació millor que la que hi havia.

I diu: «Com justifiquen este nou projecte?
» Doncs, mire, ja li ho he dit, per a incorporar les compareixences; per a
adaptar les causes d'inelegibilitat, d'acord amb el nou Estatut d'autonomia; per a canviar els noms d'algunes institucions que ara no.
.
.
, és com era en aquell moment, i perquè ningun candidat puga burlar-se d'esta cambra.
Perquè jo compartisc la seua preocupació.
Això de la senyora Pajín, ho compartisc.

I, perdone, jo no li traduïsc el cognom a la senyora Pajín!
(El diputat pronuncia el cognom en valencià) Vosté ha de respectar si jo tinc algun defecte de pronunciació.
Si jo li valencianitzara el nom a la senyora Pajín, li diria senyora Pallín, clar, o no?
Vosté com li diu?
, senyora què?
Doncs, allò traduït al valencià és Pallín, i jo dic Pajín.
I vosté ha de respectar com pronuncie jo.

Dic ací, i compartisc la seua preocupació, i compartisc la seua preocupació.
I, per això, precisament, les esmenes que hem plantejat des del Grup Parlamentari Popular són per amarrar que hi haja seguretat i que no hi ha indefensió, que en qualsevol moment se marque la dada en la qual ha d'iniciar-se el procediment i s'acote també en quin terme ha de finalitzar.
Si això no és bona voluntat, si vosté diu que hi ha mala intenció, doncs mire, no hagueren fet eixa transaccional, ho haguérem deixat com estava en un principi.

No volem que se torne a repetir la burla que esta senyora li va fer a les Corts
Valencianes.
Diu vosté: «quina obligació tenia?
» Obligació política!
Anem a vore, una persona que vol representar la voluntat valenciana a
Madrid, no té l'obligació política d'admetre el que diga la sobirania d'estes Cort i, damunt, l'ha de designar estes Corts?
Per l'amor de Déu!
Siguem un poquet seriosos, ximpleries, per descomptat, ninguna, ninguna.

I, mire, diu: «idoneïtat».
Que no, no li pareix bé que.
.
.
I per què a Catalunya en la llei que ha fet el Grup Parlamentari Socialista.
.
.
, per cert,
dit siga de pas, és contradictòria amb el que diu el reglament, és contradictòria amb el que diu el reglament, però en eixa llei sí que diuen que han de comparéixer i presentar documentació que demostre la capacitat i que tinga coneiximent la comissió corresponent sobre la idoneïtat.
Quan ho fan els socialistes catalans està bé, i si ho fan els populars valencians resulta que ja no està bé!
Doncs, jo, francament, no puc entendre que vostés tinguen una doble vara de mesurar: una vara llarga, quan se tracta de comprar
en la Comunitat Valenciana, i una vara curta, quan se tracta de comprar tela en
Catalunya.
Per tant, senyor Such, si allí ha segut adequat, si allí ha segut ponderat el que facen un article d'eixa forma, pense que aquí també deu ser-ho.

Jo lamente no poder-li acceptar les seues esmenes.
Les seues esmenes són la llei cremallera.
Mire vosté, en el Partit Popular.
.
.
(Algú diu: «Estem parlant de les seues.
») No, no.
.
.
Ah!
, perdó, sí que és veritat.
(Rialles) Però, clar, és que les meues estan justificades, ja els ho diré després.
(Rialles) És que com m'ha dit això de la senyora Pajín, jo altra volta me n'he anat al tema de les dones.
Li ho explicaré després.
Té raó, té raó, perdone'm la seua senyoria, té raó.

Però jo no puc.
.
.
(veus) no puc acceptar els seus criteris, i per això defense les meues esmenes, que en la majoria dels casos vosté compartix, perquè vosté compartix perquè hi han hagut unes transaccionals que vosté ha acceptat, i vosté en el seu pronunciament, en el debat de totalitat, ja va mantindre teories que
són concordants amb el que diu el projecte de llei i amb el que diuen les esmenes
del Partit Popular; no obstant això, en té altres que vosté defensa de les quals jo discrepe.
I, per això, les meues són distintes a vosté.
I quan jo estic defensant les meues, ja estic anunciant-li que no podré acceptar les seues, perquè seria una autèntica contradicció.
O siga, que les meues esmenes l'únic que vénen és a donar-li més agilitat als procediments que la llei determina perquè puguen comparéixer els candidats a senadors, els senadors una volta designats, i que vinguen a
donar compte, que sàpia la societat civil valenciana què fan aquells representants nostres a Madrid, igual que saben que fan estos
representants del poble valencià a València.
És el que se pretén, i que tots eixos procediments siguen el més àgils possible, senyor Such.

Per tant, jo espere que vosté reconsidere el que ha dit, medite un poquet i s'adone que ací hi han esmenes que jo he defensat, que són positives, convenients i necessàries per a esta bona llei, i seria convenient que la seua senyoria recolzara.

Res més i gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra el señor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, presidenta.

Senyor Maluenda, mire, recordar-li una cosa pel que ha dit vosté que açò és molt més modern.
Clar, és molt més modern en el temps, en el temps!
, en el temps és més modern.
No tot el que és més modern en el temps vol dir que siga millor, eh?
O siga, jo li ho pose això en dubte.

És a dir, en el temps, demà podrem fer una altra que modifique esta, i sí, és molt més moderna en el temps, i mos podem quedar amb la frase, però això no vol dir que siga millor, és a dir, que podem anar arrere, eh?

I vostés el que estan plantejant.
.
.
, (remors) vostés el que estan plantejant en esta modificació que fan amb les esmenes és anar enrere a un gran consens que s'havia arribat en aquell moment, que ens ha anat bé, i que vostés han modificat l'statu quo, este últim any, evitant que el Senat tinguera la màxima representació d'esta comunitat!
I això ha segut una cosa que no havia passat en vint-i-dos anys!
, en vint-i-dos anys
i, no obstant això, vostés ho han fet en un any.
Varen decidir que la senyora Pajín no anara al Senat fins que a vostés no els donara la gana, fins que a vostés no els donara la gana.
I aixina ho han fet, i ja està!
, punt final, punt final.

Ara bé, jo li dic, mire, si demà en férem una altra, seria més moderna.
.
.

Mire, en el tema de les causes d'inelegibilitat, jo estic d'acord.
Però, sap per què estic d'acord en tot el que han posat vostés ahí?
, estic completament d'acord, o en les causes d'incompatibilitat.
És que això ja ho diu també la LOREG, el ser diputat per la Comunitat Valenciana.
.
.
val, però ho plasmem, estic perfectament d'acord.
No hi ha cap inconvenient.
Però ací el que jo m'opose i el que s'oposa el meu grup.
.
.
, que fem un examen d'idoneïtat.
Això sí que és greu, eh?
, perquè estem parlant de plantejaments d'ideologia i, sobretot, de posicionament polític.
I si ve un diputat, o una persona que proposa el meu grup parlamentari, en
defensa del socialisme valencià i a vosté no els agrada, vostés no tenen per què jutjar la idoneïtat perquè ha segut designada pel meu grup parlamentari, igual que nosaltres no hem de
parlar sobre la idoneïtat del seu candidat.

Podrem parlar de la qüestió formal del que són les causes d'incompatibilitat o inelegibilitat; però de la resta, no, de la resta és entrar d'una forma jo crec que no pertoca.
Sobretot, sap per què?
Perquè la idoneïtat ja te la dóna l'electorat.
És a dir, la idoneïtat te la dóna l'electorat quan te vota i te dóna la proporció que te dóna, te la dóna ja l'electorat.
El poble valencià, quan vota, te dóna la representativitat, i te diu: «Vostés tenen idonis per a ser diputats a les Corts Valencianes estos senyors.
» I això t'ho dóna amb el vot, això t'ho dóna amb el vot.
I, per tant, com ja t'ho ha donat el poble valencià, no és ningun grup parlamentari l'adequat per a llevar la idoneïtat o no d'un candidat.

I vostés ahí, ho redunden: «I si un no és idoni o no sé què, no es paralitzarà el procediment de no sé què!
», redundantment.
.
.
Una cosa.
.
.
, bé, doncs, no es paralitzarà.
Que anem a fer-li!
No es paralitzarà, absolutament, no anem a fer-li res.

Mire, sobre el que vosté plantejava dels catalans, nosaltres no tenim cap complex dels catalans, ni
perquè siguen catalans, ni perquè siguen res; sinó nosaltres podem parlar de les polítiques dels catalans, dels andalusos, dels gallecs, dels bascos i dels
madrilenys.
I si ens pareix bé la política del senyor Feijóo respecte a les caixes d'estalvis de Galícia, doncs, ens pot paréixer bé, i a vostés, igual, els pareix molt mal el que ha fet el senyor Feijóo en el tema de les caixes d'estalvis a Galícia, perquè vostés ací han fet absolutament el contrari, i són els seus, i són els seus!

I em parla vosté dels catalans que han fet esta llei.
.
.
Mire, jo crec que sense complexos,
senyor Maluenda, ja fa molts anys que no tenim absolutament cap complex en res,
eh?
, i sobretot, en el tema dels posicionaments polítics perquè mos diguen ací a mosatros: «Els catalans seus fan no sé què!
» No, mire, cada un fa el que considera en funció i en defensa dels seus interessos, que és el que fem els socialistes valencians permanentment.

Mire, hi han qüestions que són fonamentals, hi han qüestions que són bàsiques per les quals nosaltres no anem a recolzar-los determinades esmenes.
Determinades esmenes sí que anem a recolzar-les, perquè realment no modifiquen el tema de la Llei de 1988, que nosaltres creiem que era
el que deuria funcionar amb la voluntat democràtica!
Ara, quan es vulnera o es traspassa la voluntat democràtica dels que feren la llei, i pareix que vosté, senyor Maluenda, que va ser un dels ponents de la llei, que deuria ser un dels
grans defensors de la llei de 1988, i ara és el gran defensor de la modificació.
.
.
o perquè no els ha servit durant estos vint-i-dos anys, pareix ser que durant vint-i-dos
anys no els ha servit la llei que vosté mateixa va recolzar.
Doncs, pareix que ha funcionat bé fins l'anomalia democràtica que hem sofert durant l'últim any, que vostés han provocat, i que ara volen -no sé per què- arreglar l'anomalia democràtica que vostés han provocat en estes Corts en l'últim any.

Hi han moltes esmenes, senyor Maluenda, que anem a recolzar-les, anem a
recolzar-les.
Ara, hi han esmenes que són completament incompatibles en el que nosaltres pensem que deuria ser l'elecció normal dels senadors representants de la Comunitat Valenciana, i així mateixa li ho diguem en el posicionament de les seues esmenes, senyor Maluenda.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Such.

Debatidas las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Popular, pasamos
a su votación.
En primer lugar votamos la enmienda número 26 (veus) 26.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Queda aprobada por 8 votos a favor, 6 votos en contra y 1 abstención.

El segundo grupo, enmiendas número 9, 19, 23 y 39.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Aprobada por 8 votos a favor y 7 votos en contra.

Enmiendas 21, 31 y 40.
(Veus) ¿De acuerdo?
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Aprobada por 9 votos a favor y 6 en contra.
(Veus) Y 40.
No hay ningún problema.
.
.
, que repetimos la votación.
(Veus) No hay ningún problema, porque vuelvo a repetir la votación.

Se trata de votar las enmiendas número 21, (veus) -no hay problema- 21, 31 y 40.
¿Votos a favor?
Aprobadas por unanimidad.

Enmiendas 13 y 37.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Por 9 votos a favor y 6 abstenciones, quedan aprobadas.

Enmienda número 6.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Aprobada por 9 votos a favor y 6 abstenciones.

Enmiendas 30 y 38.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Aprobada por 9 votos a favor y 6 en contra.

Y están ya votadas todas las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Popular.

Pasamos al bloque tercero de enmiendas, que son las presentadas por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Para su defensa, tiene la palabra el señor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora presidenta.

Molt breument.

Hem presentat un grup molt reduït d'esmenes en base al plantejament que ja férem en el debat de l'esmena a la totalitat, sobretot perquè considerem que esta llei no s'hauria d'haver modificat, sols faltava un poc de voluntat democràtica, que pareix ser que no n'hi ha hagut durant l'últim temps.

De totes formes, una vegada posat a modificar, respecte del que era la pròpia modificació, el propi projecte de llei que presenta el Consell, que després ha sigut modificat substancialment per part del Grup Parlamentari Popular,
nosaltres creguem que són tres o quatre els objectius que plantegem en les nostres esmenes.

En primer lloc, plantegem una esmena per a incorporar el criteri d'igualtat, que la pròpia llei d'igualtat a l'estat espanyol planteja respecte el que és l'elecció de representants.
En este sentit, nosaltres plantegem que aquell grup
parlamentari que haja de designar més d'un, per tant, dos, tres o quatre, cal fer una distribució del 40, 60, del 60, 40, respecte a la presència d'hòmens i dones en la proposta que al Senat es faça.
Entenem que és redundant amb el que és la pròpia llei d'igualtat.
Ara, creguem que és molt important incorporar al que són les pròpies lleis que eixa paritat necessària s'incorpore quant al que és la representativitat d'hòmens-dones en l'elecció dels representants dels grups parlamentaris al Senat.

Eixe és un dels elements que hem incorporat, que a la vegada també ho incorporen altres lleis que n'hi ha en estos moments d'altres comunitats autònomes, el tema de la pròpia igualtat, i creiem que era important.

En segon lloc, nosaltres creguem que hem fet un esforç per a reequilibrar el que ha sigut el projecte de llei respecte a la llei de
1988, continuant amb la filosofia que nosaltres havíem plantejat de mantindre una certa idoneïtat de la pròpia llei de 1988, i que, per tant, no feia falta procedir a la seua modificació.
Entenem que la modificació és més un capritx, en este cas, del propi Partit Popular, que una necessitat social o
una necessitat política.
En este sentit, doncs, hem plantejat una sèrie de supressions en les nostres esmenes, supressions davant el que el projecte
del Consell plantejava, a fi de tornar a la situació anterior de l'any 1988, que creiem que era idònia i era adequada.

El tercer objectiu era eliminar, evidentment, la concepció de l'examen d'idoneïtat dels candidats -així ho hem proposat també en les pròpies esmenes- i de l'obligatorietat de la presència dels candidats en la comissió.
Nosaltres creguem que l'obligatorietat i, sobretot, la conseqüència de la no-presència, que va lligada a l'obligatorietat que es vol plantejar en la pròpia llei, creguem que és inconstitucional.
Realment, creguem que la conseqüència de l'obligatorietat que es planteja és inconstitucional parlant de la designació dels grups parlamentaris.

És a dir, que jo crec, i el meu grup parlamentari així ho creu, que xoca frontalment parlar d'idoneïtat, parlar d'obligatorietat i parlar, per tant, de no idoni per no compareixença, i creguem que lligats tots els elements entenem que ataca directament la
Constitució espanyola.
I, en este sentit, considerem que s'havia modificar.

I, per últim, procedíem a fixar data perquè allò que ha ocorregut no ocorreguera, sabent que és tremendament difícil, i, sobretot, jurídicament de difícil acció política o jurídica l'incompliment de la data.
Però, bé, això ha sigut un dels elements que ja hem acordat i que, per tant, no cal abundar més en ells perquè ja està aprovat i transaccionat.

Per la meua part, res més.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Such.

Para turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, les dos primeres esmenes que vosté ha defensat són la mateixa: una se referix a l'exposició de motius; i, l'altra, és a l'article 3.
2, i és la de xic o xica.
Anem a vore.

Mosatros tenim el màxim respecte, el màxim respecte per les dones que se dediquen a la política.
Prova inequívoca és que el nostre grup parlamentari té més dones que el de vosté.
En va tindre més la passada legislatura i continua tenint-ne més.
I tenim més dones al Congrés dels Diputats que té el seu Grup Parlamentari Socialista.
Però no volem que açò siga un tema de quotes, que això és una discriminació enfront de la dona.
Clar, si una dona ha d'anar en una llista per ser dona, estem anant en contra de la dona.
La dona que
vol dedicar-se a la política, i per regla general les dones són molt intel·ligents, aniran,
(veus) aniran -si no m'escolta no s'ensenyarà.
.
.
-.
Ah!
Vale, vale.
(Rialles i veus) Moltíssimes gràcies.

Resulta que (inintel·ligible) .
.
.
una llei, però no una llei que obliga a la designació dels senadors, una llei que se referix a la votació directa del Congrés dels Diputats i a la votació directa dels senadors provincials, que això és altra matèria de la qual hem de parlar, si creiem vertaderament en la territorialitat del
Senat.
.
.
 Però no és el moment del debat.

Mosatros, les dones, les dones que volen dedicar-se a la política, com valen molt, sempre tenen llocs garantits, i a la millor hi ha una
llista que de l'u al cinc pensem que han d'haver-ne cinc i en altra que a la millor, en altre poble, que de l'u al cinc han d'anar-ne tres.
Ja sé que el Tribunal Constitucional no pensa el mateix, perquè van voler fer una llista tot de dones en un poble de Canàries, vostés ho van recórrer i ho van perdre.
Però això no deixa de ser injust, això no deixa de ser injust.
I el que vostés volen que les dones
por imperativo legal crec que és el pitjor servici que poden fer-los a les dones.
Mosatros mos oposem a això.

Després, bé, en l'esmena número 11, vosté arreplega el mateix que mosatros en el text, se carrega allò de la idoneïtat.
Però sí que diu «els candidats o les candidates aportaran un currículum personal de mèrits, formació i sobre qualsevol altra circumstància que consideren rellevant que Les Corts coneguen sobre la seua trajectòria».
Per què?
Per arxivar-ho.
Serà per alguna cosa, no?
I què és la idoneïtat?
La idoneïtat és dir «no ho considera idoni i no ha de ser».
No senyor!
És per a conéixer la idoneïtat de les persones que se presenten, que no és excloent per a ningú.

Per què vostés s'oposen?
I per què en Catalunya no s'oposen?
I diu vosté que això és inconstitucional?
Per què el Govern d'Espanya no ha recorregut davant el Constitucional la llei de Catalunya?
Per què els seus diputats o els seus senadors no han presentat un recurs davant el
Constitucional?
Per què és constitucional!
Faltaria més!

Però el que se vullga analitzar la idoneïtat de les persones.
.
.
Diu en algun precepte de la llei que si algú considera que no és idoni s'ha de tirar cap enrere?
En ningun article de la llei ho diu.
Per això jo no entenc per què s'encasqueten vostés en eixos plantejaments que no tenen res a vore amb la realitat.
I ja li dic,
ni el seu partit ni els seus companys en el Congrés i en el Senat han presentat recurs.

Fixe's, i hi ha una esmena curiosa, l'esmena número 20, que suprimix una part del punt tercer de l'article 9.
Jo crec que s'ha equivocat!
Que la seua senyoria en la teoria que ha defensat hauria d'haver suprimit íntegrament el punt 3.
O no?
Llija-s'ho, llija-s'ho.
O no?
Perquè vosté el que ha llevat.
Li ha llevat alguna cosa i deixa allò que manifesta que és contrari.
Per tant, pense que això és un error, però que pot esmenar.
Només que no la mantinga per al ple, vosté ja ha fet la correcció d'errors.

Per tant, senyor Such, no puc acceptar-li eixes esmenes.
Ho lamente amb l'ànima.
Fixe's.
La senyora Oltra ha defensat dos esmenes que li n'he acceptat dos.
I li n'he transaccionat dos més.
Perquè hi ha voluntat, voluntat de consens per part del grup majoritari.
A la seua
senyoria només he pogut transaccionar-li'n dos, i acceptar-li directament de veritat que me quede amb pena de no poder-ho
fer.
(Veus) Sap que l'aprecie, sap que l'aprecie.
És veritat!
Me quede amb pena de no poder acceptar-li'n ninguna.
(Rialles) És que m'ho ha posat, m'ho ha posat massa difícil.
(Rialles) M'ho ha posat massa difícil.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

I de veritat, i de veritat, (veus) el que no me puc, el que no me puc, (veus) el que no puc entendre és que la seua senyoria hui, hui, estiga en contra de l'obligatorietat de compareixença prèvia, quan jo li recorde a la seua senyoria que vosté va ser ponent de la reforma del reglament, eixe reglament que tenim vigent, i
que està sent copiat en altres comunitats on governen vostés en la reforma que estan fent.
Va a votar vosté a favor una esmena que va defensar el senyor Joan Antoni Oltra -per cert, persona que recorde amb el màxim respecte perquè va ser un gran diputat-, eh, vosté va recolzar en el debat, tant en comissió com en ple, la proposta que feia el senyor Oltra, don Joan Antoni, de l'obligatorietat de compareixença.

I he de recordar-li que quan van elegir síndic de Greuges el senyor Bernardo del Rosal, el seu grup, que era condició sine qua non, necessitaven el vot del seu grup per a poder-lo designar, i va exigir el seu
grup que hi haguera una compareixença prèvia, i no estava regulat ni el reglament ni res.
I el senyor don Bernardo del
Rosal va haver de vindre i sotmetre's a una audiència o a una compareixença davant dels síndics.

Per què canvien vostés tan seguit de criteri?
Per això no guanyaran mai, senyor Such.
(Remors) Si resulta que quan van un poquet encaminadets resulta.
.
.
(Veus)

I per cert, per cert, per cert, senyor Such.
Això que me dia vosté d'allò modern per modern no és millor.
Clar que no, clar que no!
N'hi ha coses que no s'han de canviar.
I sap a què m'estic referint?
Vostés s'han obstinat a canviar-li el nom a la selecció espanyola, i ja veu vosté la debacle que vam tindre ahir.
(Rialles)

O siga, que no per canviar coses més modernes és millor.
Estic d'acord amb la seua senyoria.
(Veus) Estic d'acord.
.
.
?
Que què?
(Veus) No, no, jo no dic el contrari.
Jo dic el que vosté va defensar, el que la seua senyoria va defensar o va recolzar a petició del senyor Oltra.
Vosté estava defensant que fóra obligatori que comparegueren tots.
.
.
És més, dien fins i tot alts càrrecs, que a la millor no tenien res a vore en la designació de les pròpies Corts.

Que ara vosté s'opose?
Què és el que pretén ocultar?
O és que tenen por de.
.
.
, no vaig a utilitzar el nom perquè no se tornen a riure de la meua pronunciació.
És que vostés tenen por que alguna (remors) senadora del seu grup se negue novament a comparéixer?
Això és el que els preocupa!
I que queden altra volta en evidència Les Corts?
Això és el que els preocupa, perquè en els fons saben que eixa senyora no voldrà comparéixer.
Per això s'oposa, senyor Such, per això s'oposa.

Per tant, no puc acceptar ninguna.
.
.
De veritat que ho sent, senyor Such.
Vosté sap que li ho dic, li ho dic conforme me naix.
De veritat ho sent, perquè l'aprecie personalment, perquè crec hem desenrotllat treballs importants conjuntament al llarg dels anys.
Que
sí que és veritat, els anys que hem participat en ponències, en lleis, en l'estatut, en el reglament, al final me va abandonar i se'n va anar de la ponència del reglament.
Però bé,
(remors i rialles) és que és veritat, és veritat.
Però, bé, sí que ha col·laborat, hem col·laborat mútuament.
I hem fet coses importants.
I sent moltíssim no poder acceptar-li ninguna esmena, perquè són contràries a la filosofia de la pròpia llei de les esmenes del Grup Popular i contràries també al que vosté sempre ha fet.
I no vull deixar-lo en evidència.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias a usted, señor Maluenda.

Para turno de réplica, tiene la palabra el señor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo lamente, lamente molt que no vullga acceptar coses que són de llei.
Però igual que jo li he acceptat, jo li he acceptat, i a més li he votat a favor les causes d'incompatibilitat i il·legibilitat, sobretot perquè són les que marca la (inintel·ligible) .
.
.
i les que marca la llei respecte a ser diputat a les Corts Valencianes o no,
era redundant, però li ho he acceptat perquè és redundant.

Jo també li demanava que el tema de la paritat homes-dones ho acceptava perquè la pròpia llei obliga en els processos d'elecció.
És redundant.
Vosté no ho accepta?
Dóna igual, s'haurà de complir igual, eh?
Perquè, si no, les candidatures presentades seran.
.
.
, podran ser no acordes a la llei d'igualtat en este sentit.

Però bé, vosté fa referència al text català quan li interessa, eh!
Però quan li interessa.
Perquè ací tinc jo la llei de Catalunya i diu que «las candidaturas deberán garantizar la presencia equilibrada de hombres y mujeres, y a tal fin.
.
.
».
Diu exactament el mateix que he posat jo en l'esmena, eh?
I ara vosté resulta que la catalana l'agarra quan vol i quan no vol no l'agarra, no?
En el tema dels hòmens i les dones no l'agarra,
(veus) i quan.
.
.
Vinga!
Home!

Si tan bona és la llei catalana, que vosté ha dit, pose també allò de la paritat d'homes i dones, i no passa res, i ja està.

Ara bé, vosté estava parlant del tema de la idoneïtat de la llei catalana.
I no està, eh?
No, no.
(Veu del senyor Maluenda) Ah, no!
El reglament no és la llei, eh?
(Veus) No, no, és que el reglament no és la llei catalana d'elecció de senadors, eh?
, no és, no és.

Anem a vore, en la llei (veus) catalana d'elecció de senadors diu que «los candidatos deberán presentar una declaración de actividades profesionales, laborales o empresariales que ejercen y de los
cargos públicos que ocupan al objeto de determinar su elegibilidad y deben declarar
formalmente que si son elegidos aceptaran el cargo».
No diu res més, senyor Maluenda, ¿eh?
, no parla d'un examen d'idoneïtat la llei catalana.
.
.
¡Ah!
, vosté fa referència al reglament, ¿no?
¡Ah!
, és com estàvem parlant de la llei,
(veus) estàvem parlant de la llei, no sé exactament.
.
.
, però ací no ho diu, ¿eh?
Ara, si vosté, ací.
.
.
, volia jo que fóra més o menys igual, però diu que és millor la catalana que (veus) les esmenes que nosaltres presentem, jo crec que ho podria posar, jo crec que ho
podria posar, senyor Maluenda, i ja està.

Mire, en definitiva, vaig a dir-li una cosa, senyor Maluenda, com el
procediment ha segut tan anòmal, o siga, «tan anòmal», parlant en termes democràtics, «tan anòmal», ¿eh?
, que qualsevol personal amb un mínim de consciència democràtica no havera tolerat mai estar huit mesos sense representant d'esta comunitat en les Corts, en el Senat, ¿eh?
, qualsevol personal amb un cert tarannà democràtic no ho havera tolerat mai, i vostés ho han portat fins als extrems de tal anomalia democràtica, que tot el que fagen a partir d'ahí per a intentar vostés.
.
.
, per a intentar dir-li a la societat valenciana que ara volen ser més demòcrates que ningú, que volen acurtar més terminis que ningú i que volen que no només quan hi hasca una vacant que es faja de seguida, sinó que damunt que vostés volen examinar-lo de valenciania o d'ideologia, ens pareix que nosaltres no anem a apostar i a donar suport a res del
que tots vostés plantegen, perquè creguem que entrem en un camí molt, molt complicat, molt difícil i sobretot molt antidemocràtic, senyor Maluenda, i és l'aplicació de la majoria en els plantejaments vulnerant el que, segons el meu entendre, ¿eh?
, i jo me considere una persona que he vixcut en democràcia, he vixcut en democràcia, no he conegut el franquisme, perquè era molt xicotet quan es va morir Franco, ¿no?
, i que he vixcut en democràcia, jo no entenc com encara tenim certs tics de voler prejutjar permanentment
el que l'altre, el diferent, el que pensa distint, vullga plantejar quan té dret a plantejar-ho.
Jo això no ho he entés, senyor Maluenda, i com no ho entenc, no puc compartir el fons ni l'objectiu ni la filosofia de la modificació que vostés plantegen, perquè ha funcionat bé fins ara, fins que vostés han dit «ara anem a evitar que el Grup Parlamentari Socialista al Senat tinga el seu grup
al complet».
.
.
, ¿per què?
, perquè mos dóna la gana, amb l'excusa primer que els documents no eren.
.
.
, quan els documents eren els mateixos
que
(veus) van elegir el senyor Zaplana i el senyor Juan Lerma, ¡sí, senyor!
, ¡els mateixos!
, i estan en els arxius d'estes Corts, estan en els arxius i en els expedients d'estes Corts, perquè foren els mateixos que nosaltres gastàrem.

Vostés varen decidir un dia, un bon dia, que eixos documents ja no servien i, per
tant, diguent això, calia evitar que esta senyora.
.
.
, i, sobretot, fer, retardar, que canviaren
els documents.
I la segona excusa va ser que ara no vol comparéixer i fins que no comparega a mosatros no mos dóna la gana, quan no té obligatorietat.
.
.
I a partir d'ahí, tot el que fagen per a intentar arreglar allò, no té credibilitat, senyor Maluenda, eixe és el gran problema de tot açò, i vosté deuria estar defensant la llei del 1988, que en va ser vosté ponent, i ha funcionat molt bé i ha segut correcta per a la pretensió que esta comunitat tinguera amb normalitat els representants al Senat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para réplica, tiene la palabra el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Gracias.

Mire, estic molt orgullós de la llei del 1988, molts satisfet, (veus) ha complit el seu objectiu, però a mi no se m'ha parat el rellonge, jo sé que cal anar millorant constantment i davant la nova situació del que en estos moments és el funcionament de les institucions i el nou Estatut d'autonomia, calia fer una nova llei que l'adaptara.
Per tant, estic molt satisfet d'aquella llei i estic molt satisfet de la nova llei que anem a fer.
Punt primer.

Punt segon, li agraïxc enormement que me done la raó.
La seua senyoria està lamentant-se d'una cosa que jo me lamente.
La seua senyoria se lamenta que mai podíem imaginar que «la senyora senadora» què vosté s'ha referit, i sap a qui me referix, (veus) puguera estar huit mesos ¡sense atendre la petició d'estes Corts de comparéixer!
¡Que greu és això!
(Veus) ¡Jo no m'ho podia imaginar!
Jo pensava que, bé, que tardaria una setmana en contestar, però que finalment vindria, i no haguera passat res.

Però jo pense que, en el fons, la divisió del seu grup fea que no tingueren massa interés que aquella senyora fóra senadora, que tenien altres plantejaments, (veus) ¡aixina de clar!
, perquè, si no, no puc entendre per què ¡van presentar mal els papers!
.
.
.
Van presentar mal els papers, perquè l'última elecció que se va fer va ser la del señor Ferrara, i vostés revisen la documentació i vorà que no coincidix amb la documentació del senyor Ferrara.
No sé si hi havia una mala intencionalitat ahí perquè esta senyora tardara més en ser senadora.

I, de veritat, de veritat, per a demora, la que vostés van imposar per a l'elecció del senyor Cholbi, ¿eh?
, recorde-se'n, que van aplegar a aprovar-ho en comissió i després no van voler que anara al ple, van tarda un any i mig.

I vosté me parla del paper del senyor Zaplana i senyor Lerma.
.
.
(Veus) ¿Vosté sap que aquella designació va ser il·legal?
, la d'un i la de l'altre.
.
.
(Veus; rialles) ¡Sí, sí!
, ¡sí, sí!
, sí.
.
.
, lligga-se la llei del 1988, perquè els dos anaven al Senat des del càrrec de ministre, i això, en la llei del 1988, era inelegible.
Aixina que, vosté mateixa.
També ho ha dit ara, fa molt poquet temps el consell jurídic consultiu.

I jo, de veritat, precisament vosté me dóna la raó, quan se lamenta d'eixes situacions de demora, me dóna la raó que vullguem plasmar-ho en una llei, perquè no torne a passar astò, perquè no hi haja ningun capritxo de ninguna persona que vullga burlar-se d'esta institució i dir.
.
.
, encara que la voluntat política de la cambra siga que comparega, jo no vullc comparéixer i no done comptes, en defensa d'esta institució és bo que la llei ho contemple i que se senquen obligats, que se senquen
obligats.

Per tant, jo compartixc la seua preocupació, ¡allò va ser demencial!
, ¡huit mesos per a designar una senadora, senyors!
, (veus) tan fàcil que haguera segut.
.
.
, tan fàcil que haguera segut, només rebre la carta de la presidenta dir, faltaria més, jo estic.
.
.
Jo m'haguera sentit molt honrat si a mi m'haguera cridat les Corts Valencianes a comparéixer (veus) en una comissió, tinguera la majoria (inintel·ligible) .
.
.
.
Jo ja sap que vaig dir en una roda de premsa «puede venir con su mamá», si es que pensava (veus) que aquí anàvem a menjar-mos-la.
.
.
¡Ho vaig dir!
, ho vaig dir en una.
.
.
(veus) en els mitjans de comunicació.
¿Que què pensava?
, ¿que anàvem a menjar-mos-la?
Aquí anem a respectar democràticament la seua voluntat i la seua opinió, la compartírem o no la compartírem, ¿o potser totes les persones que compareixen aquí vénen a reforçar els criteris polítics del Grup Parlamentari Popular?
¡En ningun cas!
Aquí som respectuosos amb les persones.
I si aquella senyora haguera vullgut atendre
la petició que li vam fer estes Corts, en una setmana haguera estat designada.

Doncs, per a evitar que hi hagen comportaments successius aixina i que tampoc
se puga acusar a qui tinga la majoria que el capritx de la majoria és el que determina qui compareix o no compareix, ¡tenen de comparéixer tots!
, obligatòriament, conforme determina la llei.
I el que no puc entendre és que el Grup Parlamentari Socialista s'opose a eixa mesura.
El Grup Parlamentari Socialista sap que en el 2011 tindran
de comparéixer quatre candidats i quatre suplents del Grup Parlamentari Popular i dos
candidats i dos suplents del Grup Parlamentari Socialista.
(Veus) O siga, que.
.
.
¡No, no, no, no!
, conforme ho he dit, conforme ho he dit, ho saben perfectament,
i no tinc ninguna bola de vidre, ja he dit altres voltes que sóc Rafael, no Rappel, ¿eh?
(Rialles)

Però, però, senyor Such, si la senyora senadora haguera vullgut acceptar la decisió d'esta cambra, no s'haguera retardat.
Per tant, ella i solament ella és la responsable que estiguera huit mesos sense ser designada.
Ja no és el mateix cas que el senyor Cholbi, (veus) perquè el senyor Cholbi sí que estava dispost a comparéixer, estava dispost a tot, i va passar el tràmit de comissió, però vostés se van oposar, quan ho teníem pactat, quan ho teníem acordat, quan no se van oposar en la comissió i quan van fer una proposta conjunta.
Però quan va aplegar el moment de fer l'ordre del dia, van dir, «¡xxt!
, no ho posen en l'ordre del dia que no anem a votar-ho».
.
.
(Veus) ¡Això sí que és imperdonable!
, això sí que és una falta de democràcia total i una falta de respecte als compromisos pactats.

Res més i moltes gràcies.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gracias, señor Maluenda.

Debatido el bloque de enmiendas presentadas por el Grupo Socialista, vamos a
pasar a la votación.

El primer grupo, 8, 11, 18, 20, 22 y 41.
¿De acuerdo?
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Por 7 votos a favor y 8 votos en contra, quedan rechazadas.
.
.
,
este grupo de enmiendas.

Y la última enmienda es la número 15.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Pues, por 8 votos.
.
.
(Veus) Repetimos la votación, no hay problema.
Votación de la enmienda número 15.
¿Votos a favor?
Gracias.
¿Votos en contra?
Gracias.
¿Abstenciones?
Gracias.
Queda rechazada por 8 votos en contra, 6 a favor y 1
abstención.

Y una vez votados los grupos de enmiendas, pasamos a la votación.
.
.
Dígame, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, als efectes de manteniment d'esmenes, ¿podria vosté dir quines esmenes.
.
.
, almenys del meu grup, s'han aprovat?
,.
.
.
a repetir-les, ¿se pot això dir?
.
.
.
¿O al final?
(Veus) Val.
Entenc.
.
.
Senyora presidenta, entenc que s'han votat, tant les que s'han rebutjat com el manteniment, ¿s'entendrà amb la correcció d'errades incorporada?
.
.
.

La senyora presidenta:

Exactamente, es así.

La senyora Oltra Jarque:

¿És aixina?
Val, gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Pues, aclarado este punto, pasamos a la votación de los artículos.
(Veus) ¿Sí?

Artículo 1.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, el artículo 1.

Artículo 2.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
(Veus) Exacto.
.
.
(Veus) Artículo 2.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
(Veus) Artículo 2.
.
.
(Veus) Sí, bueno, después de que hayamos tenido unos pequeños inconvenientes al principio, empezamos otra vez.

Artículo número 2.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
(Veus) Por 14 votos a favor y 1 en contra, queda aprobado el artículo número 2.

Artículo número 3.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Gracias.
Artículo número 3, votos a favor, 8; votos en contra, 7.
Queda aprobado.

Artículo 4.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, queda aprobado el artículo número 4.

Si les parece, votaremos agrupados el artículo número 5 y el artículo número 6, que no tienen enmiendas presentadas.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, quedan aprobados.

Artículo número 7.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
El artículo número 7, aprobado con 8 votos a favor y 7 abstenciones.

El artículo 8.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, queda aprobado.

Artículo número 9.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Gracias.
El artículo 9, aprobado por 8 votos a favor y 7 en contra.

Artículo número 10.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Gracias.
El artículo número 10, aprobado con 14 votos a favor y una abstención.

Artículo.
.
.
(Veus) Artículo número 11.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Gracias.
El artículo 11, aprobado con 8 votos a favor y 7 en contra.

Artículo 12.
¿Votos a favor?
Gracias.
Artículo 12, aprobado por unanimidad.

Artículo 13.
¿Votos a favor?
Gracias.
Votado por unanimidad.

Artículo 14.
¿Votos a favor?
Gracias.
Aprobado por unanimidad.

Artículo 15.
¿Votos a favor?
(Veus) Gracias.
Artículo 15, votado por unanimidad.

Artículo 16.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Gracias.
Artículo 16, aprobado por 8 votos a favor, 6 en contra y 1 abstención.

Artículo número 17.
¿Votos a favor?
Gracias.
Aprobado por unanimidad.

Si les parece, votaremos juntas la disposición derogatoria y la disposición final, que no tienen enmiendas presentadas.
¿De acuerdo?
¿Votos a favor?
Gracias.
¿Votos en contra?
Gracias.
Aprobadas por 9 votos a favor y 6 en contra.

Pasamos a la votación de la exposición de motivos.
¿Votos a favor?
Gracias.
¿Votos en contra?
Gracias.
¿Abstenciones?
Gracias.

Señora Oltra,.
.
.
(veus) Ah, es que no le he visto la mano, perdone.
Gracias.
La exposición de motivos, aprobada con 9 votos a favor y 6 en contra.

Y una vez votados, votamos la totalidad.
¿Votos a favor?
(Veus) Ah, perdone.
La señora letrada así me lo había indicado.
.
.
(Veus) Pues, entonces, no lo vamos a sembrar esta tarde.
(Veus) Bueno, pues, como no vamos a (veus) volver a sentar otro.
.
.
(Veus) Gracias.
(Veus)

Bien,.
.
.
(Veus) Pero, pero, si no le importa, señor Such, ¿puede.
.
.
?
Gracias.

El senyor Such Botella:

Sí, señora presidenta, para mantener ya a partir de este momento las enmiendas que no
han sido aceptadas y que, por tanto, se mantengan para pleno.

La senyora presidenta:

De acuerdo.
Gracias.
(Veus)

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, sense perjuí que ho fem per escrit per a mantindre les esmenes que no han segut, o
transaccionades, o aprovades, del nostre grup.

La senyora presidenta:

De acuerdo, gracias.

Designació del membre de la comissió que ha de presentar davant del ple el dictamen de la comissió sobre el Projecte de llei de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana

La senyora presidenta:

Debatido el punto número 2, pasamos al número 3: «Designació del membre de la comissió que ha de presentar davant el ple el dictamen de la comissió sobre el Projecte de llei de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana.
»

Tiene la palabra el señor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

En primer lugar, señora presidenta, darle la enhorabuena por lo bien que ha llevado este debate, no
se ha notado en falta nuestro presidente.
Eso, en primer lugar, y, por lo tanto.
.
.
(veus) bueno, y a la señora letrada y a la señora secretaria.
Y como lo ha hecho usted tan bien, yo propondría a la.
.
.
(veus) propondría a doña Herminia Palomar para presentar el dictamen.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

¿La opinión de los demás grupos?
¿Señor Such?
, ¿señor Such?
(Veus) Perdone, ¿señor Mata?

El senyor Mata Gómez:

Bueno, pues me parece bien, sí.

La senyora presidenta:

Gracias.

¿Señora Oltra?
Gracias.

Yo también quiero agradecerles.
.
.
, aparte de la designación para la presentación, el agradecimiento a los tres portavoces que han llevado este proyecto de ley
por su colaboración, porque, desde luego, el papel no era fácil porque tenemos un gran presidente.

Gracias, buenas tardes.

Se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 25 minuts)