DS-017%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 d'octubre de 2015.
Comença la sessió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 13.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyories, anem a començar la sessió de ple.

S'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Els he d'informar de diverses coses.
Primera, la recomanació que en el treball d'esta sessió de ple siga utilitzat el hashtag #plecorts en les xarxes socials, per a donar difusió a tot el que fem en un hashtag comú de #plecorts.

Segona qüestió, és que tenim un ple molt dens, amb moltes esmenes.
I, per tant, l'ús de la paraula, en els terminis fixats per la Junta de Síndics, farem un ús estricte dels temps que les seues senyories poden usar en els diferents moments de les intervencions de ple.
Els recomanem que no s'esgote el temps, però, en tot cas, no anem a deixar que s'use un temps amb massa excés.
Faré un avís a la persona que estiga intervenint per a ajustar-mos a allò que marca el nostre reglament.

Després, dir que a la presidència, atenent l'acord de la Junta de Síndics de la setmana passada, ens acaba d'arribar una proposició no de llei de tramitació immediata, amb motiu del centenari Ignasi Pinazo.
Esta proposició no de llei serà analitzada, debatuda, quatre minuts per grup parlamentari, demà, després de la sessió de control al president de La Generalitat.

La sessió de control al president de La Generalitat tindrà lloc demà, a partir de les nou i mitja.
Avancem la sessió de ple mitja hora, amb motiu de la demanda que mos ha fet el Consell per a l'aprovació del pressupost.

Seguidament, també els he d'informar que, d'acord amb allò que establix l'article 66.
1 del reglament, s'ha demanat una alteració de les preguntes de control al Consell d'esta vesprada.
I la primera en intervindre serà la consellera de justícia i administracions públiques, en les preguntes número 57 i 97, formulades per la diputada María José Ferrer San Segundo, del Grup Parlamentari Popular, i pel diputat Francisco García, del Grup Parlamentari Compromís.
Seran les primeres preguntes que vorem hui en la sessió de control al Consell.
¿N'hi ha algun inconvenient?
L'alteració o la inclusió d'un punt en l'ordre del dia, ¿s'aprova per assentiment?
Entenc que sí.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el suport als autònoms i emprenedors de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 3.
799, BOC número 24)

El senyor president:

Per tant, senyories, i tenint en compte que tenim un ple dens, anem a començar amb el primer punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el suport als autònoms i emprenedors de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Vicent Betoret, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Vicepresidenta.

Membres de la cambra.

El autoempleo nos está sacando de la crisis.
Es una realidad incontestable que solo la fuerza, el espíritu emprendedor y el valor de la sociedad valenciana ha hecho posible que hayamos dejado atrás la recesión y, por fin, estemos viendo los primeros síntomas de recuperación.

Ahora bien, la sociedad ni quiere ni debe hacerlo sola.
Por eso, el anterior gobierno popular en La Generalitat y el actual Gobierno de España han estado incentivando la actividad de los autónomos y los pequeños empresarios en la comunitat.
No nos queda otra cosa si queremos crecer.

Son el grueso de nuestro tejido productivo.
Cerca de cuatrocientas mil personas, que generan el 20% del PIB de la comunitat no pueden ser ignoradas por un gobierno autonómico.
Porque ayudar al autónomo es crear empleo para él y para los demás.
Porque ayudar al autónomo es crear empleo estable, dado que siete de cada diez contratos indefinidos los firma un autónomo.
Porque ayudar a un autónomo es crear empleo de calidad.

Estas son razones más que suficientes para seguir favoreciendo la actividad de los trabajadores por cuenta propia y para seguir animando a los emprendedores.
Por eso, el Gobierno de España ha tomado medidas para que el autoempleo crezca en 550.
000 puestos durante los próximos cuatro años.
137.
000 personas al año conseguirán que la recuperación llegue, todavía con más fuerza, todavía más rápido y para quedarse durante mucho más tiempo.

Entendemos que ninguno de los grupos parlamentarios que componen esta cámara tendrá ningún problema en apoyar esta proposición no de ley, porque estamos seguros que quieren que la palabra empleo salte de los discursos a la calle.
Estamos convencidos de que cuando han hablado de empleo -y todos lo hemos hecho-, cuando hemos hablado de empleo estable -y todos lo hemos hecho- y cuando hemos hablado de empleo de calidad -y todos lo hemos hecho- lo hemos hecho de corazón, convencidos de que es nuestra obligación hacer lo posible y lo imposible para acabar con el paro y generar buenos y muchos empleos para los valencianos.

Señorías, el Grupo Parlamentario Popular se ha reunido con la Asociación de Trabajadores Autónomos, ATA, y nos han transmitido aquello que es de su interés.
Sabemos que algunos de ustedes también lo han hecho.
Y sabemos que conocen las necesidades de las que les hablo.
Por eso, les propongo que hablemos entre nosotros para poder satisfacer las necesidades de quienes nos están sacando de la crisis.
Les propongo crear una mesa de diálogo sobre el empleo para, entre todos, consolidar la recuperación.
Señorías, es lo mínimo que les debemos a los autónomos y a los emprendedores valencianos.

El señor Morera, presidente de la cámara, dijo, no hace mucho y no sin razón, que la economía real eran, y cito textualmente, Â«los autónomos, los profesionales, comerciantes, pequeños y medianos empresariosÂ».
Y es absolutamente cierto.

El señor Puig, president del Consell, ha mostrado también su interés por impulsar políticas destinadas a este colectivo vital para la economía valenciana.

Los dos son líderes del gobierno del bipartito que forma el Consell.
Por eso, supongo que no tendrán ningún problema en apoyar esta proposición no de ley.
Por eso, supongo que, tras apoyarla, el Consell atenderá la petición de estas Cortes y creará un plan específico para los autónomos; facilitará su trabajo a través de un nuevo portal de autónomos de la Comunidad Valenciana, para que no se pierda ninguna oportunidad por desconocimiento; se harán los estudios, diagnósticos y los planes de mejora de competitividad, porque no solo queremos ayudar a los emprendedores, queremos que todavía se emprenda mejor; se creará una línea permanente de microcréditos, sin avales, de hasta 20.
000 euros, y contemplarán los presupuestos generales de la comunitat para 2016, que se están elaborando en estos momentos, una línea de, al menos, dos millones de euros para destinar 426 euros de ayuda directa a parados de larga duración y/o mayores de cuarenta y cinco años con cargas familiares que hayan agotado sus prestaciones, así como una serie de incentivos fiscales para autónomos, que son los que aportan mucho a la sociedad y que reciben poco en comparación.

De estas y de otras cuestiones que reflejan nuestra propuesta queremos hablar, y queremos hablar mucho.

Señorías, demuestren que el empleo es para ustedes más que una palabra en sus discursos y recojan el guante.
Aprobemos esta proposición no de ley y creemos una mesa permanente sobre el empleo en la que estén representados todos los grupos de esta cámara.
Compartamos ideas, compartamos iniciativas y debatamos para crear la mejor propuesta para ofrecer a estos valientes, que son los que lideran la salida de la crisis.

Más que palabras, señorías, demostremos a los valencianos que todos los representantes de esta cámara…, que, para nosotros, todo lo que tenga que ver con el empleo son más que palabras.
Consigamos que de las palabras y de los discursos pasemos a los hechos.

Así que espero que podamos ponernos de acuerdo en algo tan importante para la economía valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

A esta proposició no de llei s'han presentat dos esmenes, una d'elles signada pel Grup Compromís, Podemos i Socialista.
I per a la seua presentació i defensa de l'esmena, la diputada Graciela Ferrer, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Hui tinc l'honor de defensar, davant vostés, aquesta esmena que hem presentat conjuntament els grups parlamentaris Compromís, Socialista i Podemos-Podem per a avançar en la millora de la situació i condicions de treball autònom i l'empreniment.
Una qüestió molt important, ja que quasi tres-centes quaranta mil persones al nostre territori són treballadores per compte propi, amb tot el que allò representa, no sols en termes d'autoocupació, sinó també d'articulació del teixit social, de creació de llocs de treball, d'activitat econòmica i de benestar.

Millorar la situació de les persones treballadores autònomes depén, en bona mesura, de les polítiques portades a terme des del govern central, ja que les competències en matèria fiscal, en regulació del mercat laboral, en regulació de la seguretat social, etcètera, són d'àmbit estatal.

En la proposició de llei presentada per vostés, senyors del Partit Popular, el que es mostra és complaença respecte a les polítiques del govern central.
Al vostre entendre, sembla que no cal millorar res més en matèria fiscal, de protecció social o de drets laborals pel que fa a les persones treballadores autònomes.

En aquesta proposició no de llei, vosaltres sols recolzeu la Llei 31/2015, no demaneu res més.

Nosaltres no ens conforme amb pegats en temps de descompte.
Nosaltres considerem que el govern de l'estat ha de fer més coses i fer-les millor.

Per això, instem el govern central a millorar les activitats d'inspecció per evitar el frau laboral que suposa el fals treball autònom; que les retencions tributàries i les cotitzacions socials estiguen adaptades als ingressos efectius de les persones treballadores autònomes; que es puga canviar la base de cotització mensualment, això que no hauria de ser tan difícil en l'era digital en què estem; també, esglaonar els recàrrecs per impagament de quotes de la seguretat social dels autònoms, tenint en compte els temps de demora; que es faça una revisió del sistema fiscal perquè siga més equitatiu i més just; que s'amplie la cobertura del pla Â«PreparaÂ», per a donar suport a les persones treballadores autònomes majors de quaranta-cinc anys, amb càrregues familiar i sense prestació d'atur, en risc de pobresa i exclusió; que s'apliquen bonificacions en les quotes de la seguretat social per a les persones treballadores autònomes discapacitades; i també que es redissenye el criteri de caixa d'IVA per fer-lo més comprensible i més operatiu.

I respecte a l'acció del govern de l'àmbit autonòmic, vegent les propostes d'actuació que presenten les senyories del Partit Popular, sembla que no s'han fet massa coses en matèria de treball autònom i empreniment al llarg dels últims vint anys.
Perquè no oblideu que heu governat durant vint anys, molts anys amb el corró de la majoria absoluta, ¿i no se vos havia ocorregut posar en marxa cap d'aquestes mesures que ara reivindiqueu?
Potser, estàveu a altres coses, massa ocupats en afavorir amiguets de l'ànima, eixos que a la curta o a la llarga acaben en els jutjats.

Per si no vos heu assabentat, malgrat que el conseller Climent, la vicepresidenta, el mateix president de La Generalitat ho han explicat ací reiteradament, en seu parlamentària, aquest govern ja ha posat en marxa mesures per millorar la situació de les persones treballadores autònomes, l'autoocupació i l'emprenedoria.
Però no voldran, senyors del Partit Popular, que en quatre mesos aquest govern haja fet allò que no s'ha fet en vint anys.

Els deures que vostés volen posar-li al nou govern, el nou Consell ja els porta avançats, perquè ja s'han posat en marxa mesures, com el diàleg amb les associacions que representen les persones treballadores autònomes i els emprenedors per elaborar un pla de foment del treball autònom i promoure la seua participació en els òrgans consultius i de negociació, incloent-hi l'adaptació de la normativa adient, perquè siguen representatius de la realitat actual.

Es destinaran, ho ha anunciat el conseller Climent, 3,9 milions dels pressupostos de 2016, perquè persones treballadores autònomes puguen emprendre projectes innovadors.
Es crearà, això també ho ha anunciat el conseller Climent, una nova línia pressupostària per garantir ingressos mínims a les persones treballadores autònomes en atur, majors de quaranta-cinc anys que no compten amb cap altra prestació de l'atur.

Ja s'està posant en marxa, s'està treballant en la posada en marxa d'una nova línia de microcrèdits i préstecs participatius en col·laboració amb l'IVF, per a iniciatives d'emprenedoria social.
L'adaptació del portal de l'emprenedor per particularitzar i coordinar la informació sobre mesures, tràmits, oportunitats de formació, etcètera, d'interés de les persones treballadores autònomes, així com la posada en marxa de la finestreta única digital, per facilitar l'accés a fons de finançament i assessorament.

També el campus de l'emprenedor innovador, en col·laboració amb les universitats valencianes, adreçats als joves universitaris que ja està en marxa.
S'està treballant també, una nova línia operativa del programa operatiu regional 2014-2020, pel servei d'assessorament, formació de plans d'empresa, estudis de viabilitat, tutorització, acompanyament als emprenedors, amb un pressupost previst per al quadrienni 2016-2020 de 7,3 milions d'euros.
S'està elaborant el pla Avalem Joves, que s'està portant a terme per potenciar l'ocupació juvenil, incloent-hi l'autoocupació i l'emprenedoria.
I a més, s'està prioritzant el pagament de les ajudes als emprenedors.

Compromís, el Grup Socialista i Podemos-Podem volem que el Consell continue aprofundint aquestes línies d'actuació que, com dic, ja estan en marxa.
I també volem que el Consell continue esforçant-se per reduir la complexitat administrativa i millorar el desenvolupament de l'administració electrònica, incloent-hi l'ús de la signatura electrònica.
Que continue treballant en la senda de reducció de la morositat de l'administració autonòmica, que afecta greument el col·lectiu de persones treballadores autònomes i l'economia social, així com la incorporació de clàusules socials en la contractació per afavorir la inserció laboral i prevenir el frau laboral dels falsos autònoms.

També proposem que el Consell estudie l'establiment d'una ajuda a fons perdut per a aquelles persones treballadores autònomes embarassades o en procés d'adopció, que amb caràcter previ al gaudiment de la baixa maternal contracten una persona per formar-la i que puga substituir-la durant el temps de baixa, a través d'un contracte d'interinitat.

Que estudie també l'establiment d'incentius fiscals destinats a les persones treballadores autònomes en el tram autonòmic dels impostos transferits.
I que estudie, juntament amb el col·lectiu de persones autònomes i emprenedors, l'engegada d'un programa de relleu generacional.

Les propostes que fem no són paraules buides.
Les hem fetes tenint en compte les limitacions pressupostàries, perquè no volem crear falses expectatives ni decebre ningú.
Com tot el món sap, la situació econòmica i financera de les arques públiques.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

.
.
.
-vaig acabant- de les arques públiques valencianes no és boiant.
Ha desaparegut el sistema financer valencià i està prou debilitada la nostra economia productiva.

Aquesta esmena de substitució que presentem considerem que respon de manera més integral, acurada, inclusiva als problemes que quotidianament han d'enfrontar les persones emprenedores i treballadores autònomes, per tal de tindre un treball digne i desenvolupar els seus talents en la nostra terra.
Per això, vos convidem, senyories del Partit Popular, a acceptar aquesta esmena.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A esta proposició no de llei s'ha presentat una esmena, en nom del Grup Ciudadanos, i la defensarà en nom del seu grup l'il·lustre diputat Antonio Woodward per un temps màxim de huit minuts.
No la vol fer conjunta?
La vol fer separada?
Pensava que era l'acceptació o no conjunta.
.
.
És per a l'acceptació o no de l'esmena.
D'acord.

Doncs, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Betoret Coll:

Molt bé, moltes gràcies, senyor president.

Mire, n'hi han moltes coses que compartim, moltes coses de les que posen vostés ací, els tres grups esmenants, que podem compartir.
Però mire, n'hi ha una cosa que ja s'ha fet evident o, com dirien vostés, Â«palésÂ».
Vostés parlen del corró, acaben de passar el corró cap avant i cap arrere.
Vostés han tingut una oportunitat fantàstica, si realment tenien ganes d'arribar a un acord i de consensuar, de parlar amb el representant de Ciutadans, i parlar amb mi mateix, per tal d'abans de vindre a este plenari, posar un text al qual poguérem arribar a estar d'acord tots.
Perquè pense que el tema és el suficientment important com perquè tots pugam participar.
Vostés han decidit excloure-mos al Grup Parlamentari Ciutadans i al Grup Parlamentari Popular.
Vostés sabran per què.

Li he de dir que potser vosté no m'ha escoltat, però açò no és una proposta del Partit Popular.
Evidentment és una PNL que trasllada a esta cambra el Partit Popular, després d'una reunió amb l'Associació de Treballadors Autònoms.
Per tant, vostés estan diguent, ha dit vosté ací que tenen un diàleg establert amb les associacions.
Eixe diàleg no deu ser bidireccional, perquè les associacions, de tot açò que vosté ha proposat, no sabien res.
En moltes coses millora la proposta que fan ells, i per això no podem només que estar d'acord.
Altres coses són redundants, i el que fa és dir el mateix que diu la proposició no de llei nostra, canviant els termes, canviant les paraules.
N'hi han altres punts en què parla d'unes coses, però.
.
.
Per exemple, quan vostés parlen -a vore si ho trobe- en els pressupostos de La Generalitat, 3,9 milions d'euros en concepte d'emprenedoria.
Fenomenal.
I els dos milions d'euros que estem demanant, que estan demanant els treballadors autònoms, en este cas, per a crear una línia per a l'ajuda d'aquests treballadors que decidixen mamprendre en la figura d'autònom?
En el passat pressupost n'hi havien cinc milions.
Ells han segut modestos i en demanen dos.
És una xifra raonable, atenent les limitacions pressupostàries de les quals vosté es feia ressò.

Tot açò està fenomenal.
Tot açò és magnífic.
Però vull recordar-li que duguem uns mesos, i ací n'hi han moltes coses que vostés proposen, que no tenen per què suposar desembossar ninguna quantitat econòmica.
Per exemple, desenvolupar el campus de l'emprenedor?
Sí.
Per exemple, redoblar els esforços per a reduir la complexitat administrativa.
Això es podia haver fet, es podia haver començat.
Incrementar els esforços per a continuar en la senda de la reducció de la morositat.
Això es podia haver començat a fer ja i no s'ha fet.
Estudiar l'establiment d'una ajuda a fons perdut.
Estudiar, ho podien haver estudiat ja.
Vull dir, açò no comporta posar diners.
Sí que comporta posar diners alguna de les coses a què vosté s'ha referit, i per això jo considere que em pareix molt bé, però mos esperarem a vore els pressupostos que entenc que sí ho durà.

El que li vull dir és que n'hi han moltes coses en les quals podem estar d'acord.
El que em pareix és que vostés s'han precipitat.
En eixa obsessió que tenen vostés en deixar el Grup Popular fora dels acords, no s'han adonat que és una cosa que plantegem amb altura de mires, amb intenció que arribem a un gran acord per afavorir este col·lectiu social.

I, per favor, m'agradaria que quan tots pugem ací que parlàrem del tema i que deixàrem de recórrer al fons d'armari, que fa la sensació que no es tenen arguments.
Jo crec que sí, que vostés han fet ací una proposta amb molts punts, molts d'ells no els entenc, perquè vosté parla que hem segut.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
complaents amb el Govern d'Espanya.
Revisen el que han dit vostés respecte al Consell, i diga'm si no és complaent amb el Consell.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Diputat, entenc que vosté no accepta l'esmena.
Té per a rèplica, pot vosté.
.
.

(Inoïble) .
.
.
de quatre minuts, té vosté.
.
.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Respecte a coses que ha dit el senyor Betoret que no s'ha fet res en la morositat, doncs mire, l'informe justetament d'ATA, de la morositat autonòmica, de les administracions autonòmiques en juny de 2015 respecte a setembre de 2015 s'ha reduït significativament.
De 140 dies i escaig a 99 dies.
Això està en l'informe penjat, vull dir que alguna cosa s'haurà fet, dic jo.
Per això, parlem de continuar fent.

Mire, nosaltres entenem que la proposta d'esmena que fem és més àmplia i més integral i integradora que allò que vostés han presentat.
Perquè també ens vàrem reunir amb ATA, amb la federació d'autònoms, i també ens vàrem reunir i tenim coneiximent d'altres propostes d'altres organitzacions d'autònoms.
I a més a més, també hem estat atents als plens i a les compareixences i intervencions dels membres del govern quan estaven explicant què és el que anaven a fer en matèria d'autònoms, que això ho han fet en les darreres tres setmanes.
Per tant, lamentem que no vullga acceptar aquesta proposta que entenem que millora la proposta inicial.
I bé, si podem demanar a la taula un moment de pausa, perquè a més a més això s'ha de consultar amb tots els representants que han participat en aquesta esmena.
.
.
I això no es tracta de corró, això es tracta de democràcia, de consensuar coses, de parlar-ne i, a partir d'ahí, fer una proposta amb els punts en els quals estem d'acord.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, entenc que s'ha demanat una possibilitat de buscar un consens.
Jo li donaré la paraula al proponent, perquè vosté ens diga si està disposat a buscar eixe consens.

El senyor Betoret Coll:

Cap problema.
Per una altra part, i queda patent, donat que el que estàvem oferint era.
.
.
Vull referir-me al final de la meua intervenció, on jo concretament els he oferit crear una taula, no sé exactament els termes que he utilitzat, no ho recorde, però una taula per a posar-mos d'acord, per a parlar, per a discutir, per a consensuar polítiques.
No hi ha cap problema.
Jo estic disposat a deixar açò damunt la taula, que es genere eixa taula i que es genere eixe espai de debat.
I respecte al tema del corró, jo no li ho dia perquè vosté no tinga voluntat de diàleg, que ara demostra que sí.
Però si açò que vosté ha manifestat hui ací ho hagueren fet abans, no haguérem hagut d'arribar a d'açò.
Segurament haguera segut una proposta d'acord de tots els grups, haguérem vingut ací i també haguérem donat una altra imatge a la societat.
Perquè és un tema suficientment important com perquè la societat valenciana, perquè els autònoms, perquè els emprenedors vegen que tots els seus representants polítics en un tema com este anem de la mà, amb les discrepàncies que pugam tindre, que són lògiques.

Per això, no tinc cap problema que, si fa falta deixar damunt la taula esta proposta, perquè es cree eixa taula de diàleg, on participen tots els grups i pugam discutir el que faja falta i pel temps que faça falta perquè pense que el tema és suficientment important i l'interés que ens mou, o que ens ha de moure a tots és suficientment important perquè no mos posem un límit al diàleg i un límit al consens.

Per tant, res a objectar que ens posem d'acord i que dialoguem.

Gràcies.

El senyor president:

Senyories, jo entenc que n'hi ha una petició d'intentar buscar una transaccional no només amb els tres grups de l'esmena sinó amb l'esmenant per part del Grup Ciudadanos i el proponent.

I, en eixe sentit, jo proposaria suspendre la sessió plenària durant cinc minuts, amb el benentés que amb cinc minuts entenc que es pot buscar si n'hi ha possibilitat d'arribar a eixe consens i a eixa transaccional.

Senyories, suspenem la sessió durant cinc minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Anem a reprendre la sessió.

Ens comuniquen que, tant el proponent, el Grup Popular, com els esmenants, han arribat a un acord per a.
.
.
que ens comunicaran ara per escrit, que se retira la iniciativa parlamentària amb el compromís que en l'inici del període de sessions se treballarà sobre una proposta, que elaborarà una mesa de treball, sobre la situació dels autònoms.

Aprofite per a donar la benvinguda als representants d'ATA i d'Unión Gremial, i per tant, si eixe és l'acord unànime per part de tots els grups, se retira eixe punt i passarem al punt següent.
Sembla bé?

Doncs els demane que mos faciliten l'acord firmat per tots els grups perquè conste en l'acta.

Senyories, ho interprete com un bon gest de buscar consensos i acords en un tema tan important com és el tema dels autònoms i la microempresa.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'IVA cultural, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 2.
588, BOC número 19)

El senyor president:

Senyories, passem, per tant, al següent punt de l'ordre del dia.
Però, donada esta situació, la persona que ha de presentar la iniciativa parlamentària és l'il·lustre diputat Fernando Delgado, no està present en l'hemicicle, però no dubte que en pocs minuts podrà defensar.
.
.
(Pausa)

Donem la benvinguda a l'il·lustre diputat Fernando Delgado, que va a fer la presentació de la PNL de tramitació especial d'urgència, en nom del seu grup, el Grup Socialista, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor González Delgado:

Buenos días, honorables president.

Señorías, buenos días a todos.

Como uno viene a este parlamento, no viene, mejor dicho, a este parlamento a informar, sino a comentar, a debatir, a proponer, y además considera a sus señorías plenamente al tanto de todo, incluso del excesivo IVA que sufre la industria cultural en España, quizás sobre que les recuerde que, frente al 21% impuesto a nuestra cultura, a Francia le basta con el 5%, a Alemania y Bélgica con el 6 y a Portugal con un 13.

También sabrán ustedes a estas alturas, porque el Ministerio de Hacienda se ha encargado de revelarlo con el rigor que se le supone, que ese grave perjuicio para el sector cultural español ha servido de poco para la recaudación pública, mucho menos de lo que se esperaba.
Pero sí ha servido, en cambio, para que la industria cultural perdiera público, la creación y la producción se redujeran, el paro aumentara en el sector y fuera a mucho menos el tejido empresarial.

Sin embargo, para no empezar a hablarles de la obligación que el estado tiene de cultivar las emociones de sus ciudadanos construyéndolos como seres pensantes y gozadores de su patrimonio cultural, seguiré hablando de economía, materia en la que no soy tan experto como algunos distinguidos miembros de esta cámara.

Y lo haré después de haberme leído el anuario de estadísticas culturales del año pasado según el cual la actividad cultural en España subió a más de veintiséis mil millones de euros en el año 2012 y aportó al PIB un 3,4%.
No parece pues que estuviera entonces por debajo de otros sectores, como la agricultura, la ganadería o la pesca que aportaron el 2,5% del PIB, ni de la industria química que solo aportó un 1% o de las telecomunicaciones, que se quedaron en un 1,7%.

Si a estos recortes a la inversión actual se añade la aprobación sin diálogo de una ley de propiedad intelectual y la falta de medidas reales de fomento del mecenazgo, ya me dirán ustedes qué país culto queremos construir mientras se cierran instalaciones e infraestructuras culturales, desaparecen las políticas de fomento cultural y se estimula la desigualdad de oportunidades en el acceso a la cultura.

Ni la cultura es un lujo, aunque ese haya sido a veces el carácter espectacular, el que se le ha querido dar a veces en la Comunidad Valenciana, por ejemplo, para convertirla en derroche, ni sus protagonistas unos pedigüeños de las administraciones para su propio lucro o la exhibición de sus egos.

Pero nuestra preocupación por la reducción del IVA cultural no es exclusiva de los socialistas, naturalmente.
Ya el Parlamento Europeo, incluido su Grupo Popular, se pronunció en abril de este año contra esa medida.

Así que si nosotros instamos ahora al gobierno valenciano a dirigirse al Gobierno de España para resolverlo no es porque ignoremos que el ejecutivo español es ahora un gobierno en funciones que no podría emprender una reforma fiscal aunque lo quisiera; lo hacemos porque sea el que sea el que gobierne, a la vista del largo recorrido que entre Valencia y Madrid suele tener cualquier petición al Gobierno de España, bueno es que empiece a andar la proposición desde ahora, bueno, y servirá al menos para que aquí hablemos por primera vez en un pleno de cultura y sobre la cultura.

Eso sí, no les oculto además que el recordatorio de este despropósito del aumento del IVA con el consiguiente desdén por los actores culturales, desdén que revela el desprecio que por la creación y la gestión cultural se ha venido teniendo, es también el recordatorio de la negación al entusiasmo por la creación que en nuestro país han manifestado sus gobernantes.

Con todo, lo importante es apostar ahora por el futuro.
Y en eso sí estoy seguro de apoyar hoy aquí el deseo de los protagonistas del mundo de la cultura sea cual sea su apuesta ideológica.
Y para apostar por el futuro estoy seguro de contar con los que desde esta cámara, sean cuales sean sus siglas, tienen con toda seguridad un gran interés en que esto cambie.

Ya sé que todos ustedes tienen preparado, todos los partidos representados en esta cámara, un programa cultural para el debate electoral correspondiente.
Los socialistas también, por supuesto, y no dudo de que opten por la rebaja del IVA cultural en mayor o menor medida.
Así que seguro estoy que cuando nuestra proposición llegue a la Moncloa ya la España de la cultura habrá encontrado quien la mire limpiamente a la cara, sin que la propuesta del parlamento valenciano sirva ya para nada mejor.

Pero como también cabe la posibilidad de que llegue a la Moncloa un olvidadizo, bueno es que sepa que los diputados de estas Cortes opinamos sobre el trato que requiere el mundo de la cultura lo que opinamos.
En todo caso no es el destino de nuestra proposición lo que nos preocupa.
Nos preocuparía que en la España de 2016 la cultura siguiera estando tan maltratada como en la España del 2015.
Ningún caso nacional europeo, salvo en algunos terrenos, Grecia o Portugal, es comparable al desarme total que sufre la cultura en España.
El teatro cae un 16,2%, de 45 a 37 millones de euros.
Los museos pierden un 22,9%.
El Prado, por ejemplo, un 29,5% y el Reina Sofía un 25,5%.
El Thyssen un 33%.
Las bibliotecas caen un 22,6%.
Se va cumpliendo el tiempo y tengo que hacer referencia a la Comunidad Valenciana.

En el presupuesto de 2013, después de varios años de recortes, se contemplaban 277,5 millones de euros para la Consejería de Turismo y Cultura con el mayor recorte señalado de todos los departamentos respecto a 2012, un 34,6%.
Pero si se restaba el deporte y la promoción turística, apenas quedaban 49,6 millones de euros disponibles incluyendo la partida de proyectos estratégicos que descendía un 42,4% y que en años anteriores había incluido la fórmula 1 o el máster de golf.

Bueno, pues el tiempo se ha cumplido, espero en alguna réplica tener la oportunidad de cerrar este discurso.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

A esta proposició no de llei s'han presentat tres esmenes.
La primera d'elles pel Grup Podemos-Podem, que exposarà la il·lustre diputada Llum Quiñonero.

Quan vosté vullga.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia, president.

En algún sitio he leído unas declaraciones de Luís García Berlanga que decía que para mejorar la fiscalidad cultural en España sólo hacía falta decirle a la secretaria que copiara el modelo francés.
Hasta él mismo, tan genial, tan divertido en otros menesteres, podría haber copiado el modelo francés y enviarlo al correspondiente ministro de cultura.
Pero ni aun así la cosa hubiera prosperado.

El asunto es que no, que en estas tierras no se sigue el modelo francés, que antes era del 7% y desde el 2013 aplica un 5%, ni el modelo portugués que aplica un 13, ni el modelo alemán o el belga que aplica un 6%.

El modelo que se sigue en España es aquel, aquel modelo que desconsidera la cultura y que en momentos de crisis la deja sin aliento y sin recursos.

El modelo de Rajoy para la cultura es un modelo que ha llevado al límite de la supervivencia de la industria cultural valenciana y a la industria cultural española.
Y en menos que canta un gallo ese modelo logró poner en pie de guerra a todo el sector cultural.

Sí, es verdad que la presión ha logrado algunas modificaciones, pero en el camino de esta decisión equivocada han quedado muchas empresas, muchos artistas, mucho público de todas las edades.
Y lo que es peor, si cabe, un sector de jóvenes que deberían haberse integrado como público y que han quedado al margen por ruina en buena parte del sector.

El tipo impositivo, como ustedes saben, depende de la consideración que tenga el bien o servicio que se aplica.
Los tipos más bajos se aplican a artículos y servicios de primera necesidad y los más altos a los artículos de lujo.
En Europa la tendencia es aplicar el tipo reducido a estos servicios culturales.
Nuestros vecinos portugueses también cayeron en el error, impusieron el 23% de IVA, aunque no tardaron en rectificar.
Los portugueses y las portuguesas son gente inteligente.

La cultura no es un artículo de lujo.
La cultura no puede gravarse a precio de hacer desaparecer a sus actores, nunca mejor dicho, porque se hiere también al conjunto de la sociedad.
Gente de la música, empresas promotoras, representantes, cantantes, técnicos del mundo del espectáculo, productoras, artistas, empresas de cáterin, equipos de luces, de sonido.
La cifra que da la Unión de Asociaciones Empresariales en la industria cultural española habla de que sus ingresos se han visto mermados en un 30% a consecuencia de los efectos del IVA.
¿Cuántas empresas además lo han resistido?
¿Cuántos artistas, cantantes, cuántas actrices y actores, cuántos creadores han abandonado su carrera y el mundo de la cultura?
Si se pierde la cultura perdemos todos.

En el caso de la música en vivo las asociaciones de promotores musicales afirman que se habían cerrado 300 agencias y 1.
200 empleos perdidos solo el primer año de la aplicación de la subida.
Por si fuera poco, la pérdida de la recaudación fiscal se estimaba…, la pérdida de la recaudación fiscal, se supone que el objetivo por el que se había subido el IVA, se estimaba en 29 millones de euros.

Â«Aunque bajo la tierra mi amante cuerpo esté escríbeme a la tierra que yo te escribiré.
Â» Eso escribía Miguel Hernández.
Y sí, a la tierra le escribo, porque muerto y enterrado hay una semilla de la creación de la poesía que no se podrá destruir.
Porque las artes, la cultura, forman parte del aire que respiramos.
Escribimos, sí, en Podemos escribimos a la tierra y le escribimos al gobierno central y le instamos a que reconsidere su decisión.
Han sido años de desaciertos, de ninguneo contra aspectos fundamentales, de eso que el PP llama Â«marca EspañaÂ» y que en buena medida está representada por sus culturas, nuestras culturas.

Hablemos de cine.
La Federación de Exhibidores Cinematográficos Españoles realizó una comparativa entre la taquilla de 2011, con el IVA al 8%, y la taquilla de 2014, con el 21.
La caída era del 26%.

Hablemos de teatro.
Según la ICC, Consultores para la Federación de Empresas de Teatro y Danza, el IVA en las artes escénicas es responsable del descenso de un 55,6% de público y un 61,4 de descenso de recaudación neta producidos en el tercer trimestre de 2012.

Los actores y las actrices han demostrado, como tantos otros artistas, ser unos jabatos, yo les llamaría titanes.
Hacen su tarea con una condición precaria y sus producciones han visto reducidos sus recursos escénicos.
Si las empresas productoras consolidadas tienen graves dificultades para sobrevivir, los artistas, los músicos y los actores emergentes carecen de espacios y de recursos para hacerlo.

Todas las compañías se ven afectadas menos las superventas.
Los cachés se negocian a la baja y, al final, los profesionales se ven sin opciones, con salas que tienen que mantener, producciones que tienen que poner en pie sin ayudas y pagadas por precios por entrada tan bajas que apenas dan para pagar los montajes.

Supongamos que el gobierno pensó que con esta subida facilitaría la salida de la crisis.
Supongamos que el gobierno lo hizo con su mejor intención.
Pero los datos están muy lejos de decir semejante cosa, muy lejos.
¿Por qué no se rectifica?

Hasta el ministro sustituto de Wert, el que se ha marchado a París por la puerta grande del desastre de su gestión, este señor, que es varón, dice que se ha batido por bajar el IVA cultural sin conseguirlo.
Creo que no ha puesto mucho esfuerzo en este reto.
Tampoco le va a durar, es verdad, mucho el ministerio.
También es verdad que, preguntado por el cine español, dijo que le gustaba mucho el cine, pero, claro, es posible que como tantos españoles, se dedique a ver la tele y no salir mucho de casa.

Queremos que baje el IVA por las actividades culturales.
Y queremos que baje el IVA superreducido.
Esta es nuestra enmienda.
¿Cuál es el superreducido?
Pues es el 4%, igual que el libro que ya lo disfruta.

La propuesta socialista es muy interesante, pero tiene una pega: pareciera crear un nuevo tipo porcentual.
Simplifiquemos las cosas, no las compliquemos más.
Instemos al gobierno de Mariano Rajoy a considerar el IVA cultural único y en el tramo superreducido.
No hablemos de 4, ni de 5.
Y esperemos desde el próximo gobierno del cambio podamos afrontarlo en consecuencia.
Porque subir el IVA, como lo hizo el gobierno de Mariano Rajoy, no solo condujo a la precariedad, a la ruina y a la pérdida de millones de euros a muchas empresas y artistas, además, y por supuesto, no recaudaron más sino que recaudaron mucho menos.

La cultura necesita políticos valientes, políticas valientes; la cultura necesita gobiernos de cambio.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

S'han presentat més esmenes.
Per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Beatriz Gascó, la qual prendrà la paraula per un temps màxim de huit minuts.
Quan vosté vulga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señor presidente.

Señor González Delgado, la verdad es que usted es una persona, y usted lo sabe, a la que aprecio y admiro.
Y precisamente por esa razón creo que desde su partido le están utilizando.
Le están utilizando porque no le han dado toda la información.
Y la verdad es que viste mucho que una persona de su reconocido prestigio cultural venga aquí a defender este punto.

Pero el problema es que, precisamente, al no darle toda la información, tanto en su exposición hoy aquí, como en el texto que ha presentado en su proposición no de ley, hay muchísimas imprecisiones que no tengo más remedio que analizar, que desgranar, para que la gente comprenda el porqué hemos presentado una enmienda a su texto.

Lo primero que me gustaría dejar muy claro es el punto de vista que el Grupo Popular tiene de la cultura, porque creo que es algo muy importante y que los dos partidos que han intervenido hasta ahora parecen hacer ver o intentan hacer creer, seguro que no es malintencionado, que desde el Partido Popular no se apuesta por la cultura.
Y nada más lejos de la realidad.

Para nosotros la cultura es un activo básico de nuestra historia y de nuestra tierra.
La cultura es algo irrenunciable.
Nosotros somos muy conscientes de la importancia de trabajar y de defender la cultura.
Y cuando hablo de cultura hablo de cultura en mayúsculas, señor Delgado.
Y eso es algo que he echado de menos en su exposición.
Porque hacen, y permítanme la palabra, un uso muy simplista, reduccionista, del término cultura.

La cultura es un término muy amplio.
Cuando hablamos de cultura tenemos que hacer referencia a la filosofía, a la ciencia, al arte, a la religión, la lengua, la literatura, la economía, las costumbres, la etnografía, la política, las ciencias de un determinado lugar.
¿Por qué hacen un uso tan sumamente reduccionista?
¿Para hacer más ruido?
Esa es mi pregunta.

Evidentemente, yo entiendo que es mucho más grandilocuente hablar de cultura que hablar de tickets, porque al final, señor Delgado, es de tickets de lo que vamos a hablar.

Por lo tanto, la primera apreciación a la que quería hacer referencia es que no se está hablando de cultura, no en su término amplio, no en el concepto de si cogemos el diccionario de la Real Academia Española.
Con lo cual el concepto de cultura, mal empleado.

También está mal empleado el término IVA, lo cual después los juntamos los dos y el concepto IVA cultural ya es un desastre.
Y es que no existe el concepto jurídico de IVA cultural, no existe.

Yo quiero pensar bien, y seguramente esto no ha sido malintencionado, pero tampoco hablan, se ha mencionado un poco por encima, de los distintos gravámenes en función del tipo de servicio cultural que se preste.
Es verdad que las entradas a espectáculos privados están al 21%.
Pero, ¿por qué no hablamos del tipo reducido al 10% y decimos qué servicios se dan ahí?
Como por ejemplo las entradas a bibliotecas, a los archivos, a los centros de documentación, a museos, a galerías de arte, a pinacotecas, los espectáculos deportivos de carácter aficionado, las exposiciones y las ferias de carácter comercial.
¿Por qué no hablamos más en profundidad del tipo superreducido?

El tipo superreducido se ha comentado están en los libros, también en los periódicos y en las revistas.
El dato que no se ha comentado es que con este IVA superreducido representa el 40% de la industria cultural de nuestro país.
Y ahí es donde está el IVA superreducido.

Y tampoco se ha comentado, no sé muy bien por qué, seguro que ha sido un olvido sin querer, que hay muchísimas actividades culturales que están exentas de IVA, como por ejemplo la práctica totalidad de los servicios educativos, los servicios culturales prestados por entidades públicas, privadas o de carácter social, visitas a lugares históricos, monumentos, jardines botánicos, representaciones teatrales, coreográficas.
En fin, me podría extender mucho más, pero yo creo que está entendiendo lo que le quiero trasladar.

Y, luego, también, se dejan por decir, seguro que tampoco es malintencionado, que a lo largo de estos años, a medida que se ha ido consolidando la recuperación económica, se han ido implementando mejoras para ayudar al sector consciente que lo está pasando mal, sobre todo el sector audiovisual.

Y, por ejemplo, medidas que se han hecho para apoyar al sector cultural: se ha pasado del 21 al 10% en las importaciones de los objetos de arte.
Otra medida, esta muy importante, es que se ha introducido una nueva deducción del 15% de los gastos realizados en territorio español por grandes superproducciones internacionales y también se ha regulado el micromecenazgo, que permite deducciones de hasta el 75%.
¿Que a todos nos hubiera gustado ser mucho más ambiciosos?
Por supuesto que sí.
Pero, como le decimos en nuestra enmienda, hay que ser responsables y rigurosos con la situación económica.

Y, luego, creo que también es muy importante que hagamos un poco de memoria.
Tenemos que hacer memoria y entender por qué se subió el IVA al 21%.
¿por qué paso esta situación?
Yo creo que es una pregunta que nos tenemos que hacer.
Y tenemos que retrotraernos al año 2012; tenemos que hablar de prima de riesgo a más de 600 puntos; tenemos que hablar de 5.
300.
000 desempleados y tenemos que hablar que este país decrecía al 0,6%.
Con esos datos económicos, macroeconómicos, solamente teníamos una salida y era la intervención.
Y la intervención sí que hubiera supuesto un incremento del IVA cultural al 23% y unas consecuencias catastróficas.

Por lo tanto, claro que se subió el IVA, claro que se impulsaron medidas de ajuste, pero con un único objetivo, que era el evitar la quiebra absoluta de España y un paquete de recortes que hubiera sido muchísimo más agresivo.
Por lo tanto, el objetivo de la política fiscal era reducir el déficit público y mantener la sociedad de bienestar, dentro de la cual se encuentra la cultura.

Luego yo creo que esto que acabo de comentar justifica el porqué presentamos la enmienda.
Claro que queremos bajar el IVA cultural, pero cuando se pueda, con responsabilidad, con criterio, de forma paulatina, como se está haciendo la bajada de los impuestos.

Y, luego, no hemos querido hacer ninguna referencia al dato concreto que ustedes plantean, porque la verdad es que nos hemos hecho al final un lío.
Ustedes proponen el 5%, pero su jefe de filas, el señor Pedro Sánchez, salió la semana pasada hablando de un 10.
Con lo cual ya no sabíamos exactamente qué cifra estamos defendiendo.
Porque, mire, le digo una cosa.
En febrero anunciaron una rebaja al 5%; en septiembre, cuando presentaron su texto después de que el señor Pedro Sánchez se reuniera con la asociación de promotores musicales, la federación de empresarios de cine o la federación de asociaciones de empresas, vuelven a anunciar un 5; el 10 de octubre, hace diecisiete días, con el avance del programa económico, vuelven a presentar un 5 y el jueves de la semana pasada anuncian un 10.

Yo les recomendaría, desde la humildad más absoluta, no soy absolutamente nadie para dar consejos, pero que igual podían trasladarle al señor Sánchez, sobre todo para que ustedes eviten un mal rato y un disgusto, quizás hablar de un IVA variable, es decir un IVA que varíe en función de la agenda del señor Pedro Sánchez.
Si tiene que ir a los Goya hablaremos de un 5%, si se reúne con los responsables del sector también hablaremos de un 5.
Pero eso sí, el día que tengan que presentar un programa económico serio, ese día lo subiremos al 10 para ser más rigurosos.
(Aplaudiments) Pero, como usted verá, este planteamiento no tiene ningún criterio.

Se me está acabando el tiempo y me gustaría acabar mi intervención preguntándole cuestiones, porque usted ha dado muchísima información pero hay otros datos que yo echo de menos.
Es verdad que el sector lo ha pasado fatal.
Yo no quiero echar balones fuera, ni negar la realidad, ni muchísimo menos.
Pero, dígame, señor Delgado, ¿cuándo empieza el sector a pasarlo mal?
Eso es muy importante.
¿Cuándo empiezan las salas de cine a cerrar?
¿Cuándo empiezan las salas de cine a perder espectadores?
¿Cuándo se origina este problema?

Yo creo que usted ha dado muchos datos estadísticos, se ha referido al servicio nacional de estadística y estos datos también están allí y es importante que los analicemos.

Me gustaría que estas cuestiones me las contestara en su réplica.
A mí me gustaría, de verdad, que estudiaran nuestra enmienda con detenimiento, con mucho sentido común.
Y, si son realistas en el diagnóstico y en la solución, allí nos encontrarán.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

S'ha presentat també una esmena a la proposició de llei pel Grup Compromís.
Per a la seua defensa, el senyor Josep Nadal, il·lustre diputat.

El senyor Nadal Sendra:

Bon dia, senyories.

Â«Els poders públics promouran i tutelaran l'accés lliure a la cultura a la qual tenen dret tots i totes.
Â» Açò que acabe de llegir és l'article 44.
1 de la Constitució espanyola.
Sempre m'ha flipat bastant vore com hi ha articles de la Constitució espanyola que els hem de prendre com si foren versicles de l'Alcorà i en els quals la Constitució espanyola és sacrosanta i que no es pot dir res.
Però hi ha altres, com este que acabe de llegir, com el dret a la vivenda o el dret a tindre un treball digne, que eixos és com si no existiren.
De fet, eixos articles no els veiem mai que ningú els invoque de cara als mitjans de comunicació ni res.
En este cas, quan parlem d'articles d'estos, sembla que la Constitució ja no siga tan sacrosanta.

Estem parlant, com han dit els meus companys que m'han precedit, d'un fet, com és la pujada de l'IVA al sector cultural, que ha ofegat econòmicament al sector; una pujada fins al 21% que no ha valgut, la recaptació que m'ha dit el company Fernando Delgado, no ha valgut la pena la recaptació que hi ha hagut, que un sector, com és la indústria cultural, a l'estat espanyol que ocupava el 4% del PIB total de l'estat està en una situació d'asfíxia econòmica total com recorden, els músics i els actors, tant de teatre com de cinema, així com també els escriptors cada volta que els fan una entrevista.

Hem de recordar que el llibre té un IVA superreduït, però inexplicablement el llibre electrònic no té IVA superreduït, amb la qual cosa la veritat és que costa d'entendre quina mentalitat, quina política cultural té el govern del Partit Popular, de l'estat, que diferencia entre llibres de paper i llibres electrònics a l'hora d'aplicar un impost.

Hi ha hagut una mobilització molt interessant de la gent de la cultura.
Una mobilització, que no ve d'ara, que ve des de fa molt de temps, per reclamar els drets del sector cultural i que, per exemple, va tindre un dia sense música, l'anterior 20 de maig, quan vostés, senyories, estaríem tots de campanya electoral i, pràcticament no mos vam enterar, però el 20 de maig del present any va haver-hi un dia sense música a les sales de música, de concerts de tot l'estat, que va tindre molt d'èxit.
I continua demanant-se, no?
De fet, ja ho podeu vore, a cada entrevista que li fan a un actor parla de la reducció de l'IVA cultural.
Sense això, no es pot arribar a cap lloc, no?

Un IVA cultural que diuen que, com a concepte jurídic, no existix -ha dit la diputada del Partit Popular-.
Però evidentment que existix com una llosa damunt dels professionals del sector.

Un IVA cultural que, a més, impedix que la cultura espanyola siga competitiva a nivell europeu.
Pareix que ací l'únic que pot ser competitiu a nivell europeu o mundial és la cultura basura nord-americana; però la cultura espanyola, encara que l'estat es gasta els seus diners també en promocionar-la, resulta que, per l'altre costat, no pot ser competitiva a nivell espanyol.
Recordem, Alemanya té un IVA per a estos productes del 7%; Itàlia, del 12%; i en els nostres companys de pics, d'Irlanda i Grècia, el gravamen és del 9%.

El senyor Wert va dir, conforme.
.
.
, igual.
.
.
, ja fa un any que ho va dir i, a més, és calcat a l'esmena que ha presentat el Partit Popular, que diu: Â«La bajada será cuando mejore la situación.
Â» Clar, és curiós perquè vegem que, per un costat -i, de fet, en el punt anterior ha passat-, no paren de dir-mos i de repetir-mos que la situació està millorant, que ja comencem de nou a lligar els gossos amb llonganisses, (aplaudiments) però quan es demanen rebaixes d'impostos a la gent de baix, al poble, els impostos indirectes com l'IVA, que realment repercutixen en la gent que menys té, resulta que, en eixe moment, no es pot tocar res, no?
Eixa és un poc la idea que ha donat el Partit Popular ací parlant.

Nosaltres hem presentat una esmena, una esmena que es quedarà reduïda només al primer rengló, ja ho he estat parlant amb la gent del PSOE i Podemos.
.
.
-després, presentarem una transaccional; demanarem un poquet de temps per a poder presentar-la-.
I és una esmena que, a la millor, alguna gent de vostés.
.
.
De fet, quan estava parlant-ho amb els companys del PSPV i de Podemos, els ha costat un poquet d'entendre.
Però jo pense que és important.
.
.
, i, a més, com a una persona que estic dins del sector de la cultura, crec que és important que la gent de la cultura.
.
.
, o quan fem una proposta, no ens fixem només en mirar-mos el melic i ens fixem només en demanar una rebaixa de l'IVA cultural, en este cas per a productes culturals.
No és eixa només l'única solució.

Sense públic no n'hi ha cultura.
Per molt que rebaixem l'IVA cultural, fins i tot rebaixant-lo a no res, a zero, que no n'hi haguera ningun impost d'IVA per a tot el sector cultural, seria complicat per a la gent de la cultura tirar endavant si el nostre públic, si la gent del nostre voltant, si els llanterners, si les perruqueries, si les mitjanes i xicotetes empreses continuen gravant-los un IVA del 21%, amb el qual no poden viure.

Per tant, demanem.
.
.
I sent conseqüents amb la gent de la cultura, que ha sigut gent sempre solidària amb la resta de la societat, que han aprofitat la seua trona més elevada, per la qual podien parlar i se'ls podia vore la cara també per a reivindicar altres coses que altres membres de la societat no podien reivindicar, com va ser el Â«no a la guerraÂ», com va ser, per exemple també, posar-se del costat de les places del 15-M, reivindiquem, pensem que és important reivindicar un punt també que la gent de la cultura demanem i que els partits que donem suport a la cultura demanem també una rebaixa lineal, de tots els trams de l'IVA perquè la gent.
.
.
, per a rebaixar els impostos indirectes.
Perquè, evidentment, si no n'hi han diners, si els llanterners, els perruquers, els autònoms no tenen diners no podran gastar-se'ls ni en cinemes ni en llibres ni se'ls podran gastar anant a concerts.

Pensem que açò és una cosa important.
La gent de la cultura no som una gent que estem elevats dos pams de terra, per sobre de la resta, sinó que som iguals a la resta.
I si el poble o nosaltres vivim.
.
.
, que és el nostre ecosistema natural, no sobreviu, nosaltres tampoc sobreviurem.

És curiós que els senyors del PP es posen les mans al cap sempre que es parla de pujar impostos als rics i, després, tant ells com els seus mitjans de comunicació, es dediquen a dir, quan has parlat d'això, que la izquierda quiere subir los impuestos, no?
Però quan els parles de rebaixar els impostos indirectes, com l'IVA, que realment va en contra de la majoria de la població, resulta que això no pot ser: Â«esperem-nos que millore la situacióÂ».
No sé quin tipus de liberals són vostés que esperen que la situació millore pujant els impostos, no ho acabe d'entendre.
La situació no millorarà.

Miren, el senyor Fernando Delgado -no recorde la xifra- ha dit.
.
.
, no sé, quaranta o cinquanta milions d'euros el que s'havia recaptat en esta pujada de l'IVA cultural.
Doncs, escolte'm, això s'ho gasta el senyor Rato en un vermut en un matí.
(Rialles)

No entenc si amb quaranta o cinquanta milions d'euros anem a evitar la quiebra económica de España, com ha dit la senyora diputada del Partit Popular.
La veritat és que amb quaranta o cinquanta milions d'euros no anem a evitar res.
El que n'hi ha és una venjança política, aplicant polítiques fiscals, que és una cosa que té la mania de fer el senyor Montoro molt, de venjar-se dels sectors de la societat que han donat la cara contra les polítiques del Partit Popular.

I pensem que això no pot ser i que ja n'hi ha prou i que, realment, esta declaració és un brindis al sol perquè arribarà a Madrid i, si no està el PP, doncs, ja anirà pel seu compte i, si està el PP, no mos faran gens de cas.
Però, aixina i tot, pensem que és important recordar que la cultura ha de sobreviure, perquè un poble sense cultura és més fàcil d'estafar, d'enganyar i d'arruïnar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyories, entenc que n'hi ha una transaccional.
Però, en tot cas, el ponent que ho explique i que comunique a l'hemicicle eixa possible transacció amb els esmenants o amb part d'ells.

Sí, quan vosté vullga.

El senyor González Delgado:

Gracias, presidente.

Bueno, señora diputada, ya sabe que compartimos simpatía y reconocimiento, aunque, realmente, y sin que vayamos a hablar de nosotros, lo que he recibido de usted no ha sido precisamente un elogio.
Parece que soy un ignorante de lo que la cultura es y significa, más bien un analfabeto, y que de nada me ha servido criarme a los pechos de gente de la Generación del 27, del 50, haber vivido entre un mundo de intelectuales siempre y ahora, por excepción, entre un mundo de políticos.

Pero eso quiere decir que alguna sensibilidad cultural tengo y que, a lo largo del discurso, en el que faltan para usted tantos datos, también me he preocupado de una apelación a esa sensibilidad cultural que, por lo visto, no tienen quienes no utilizan la emoción del pueblo y la emoción cultural para hacer posible la convivencia y para hacer de un país diverso un país de encuentro.

Pero yo no me he referido al Partido Popular.
Tan solo lo he hecho en un momento en el que he mencionado, precisamente, a los populares europeos, que en abril de este año le hacían un requerimiento y un ruego al señor Rajoy.
Tampoco mencioné nunca al señor Rajoy.

Ha mencionado usted al líder de los socialistas, Pedro Sánchez, en cuanto a las cantidades, de si rebaja hoy…, si considera hoy el IVA del 10% y mañana el del 4%.
Proceso este, preelectoral, en el que es normal que la gente vaya trabajando sus programas.

Del programa cultural del PP no sé nada.
Y al señor Rajoy, de cultura, no le he oído decir una palabra.
(Aplaudiments) El señor Rajoy solo habla de sí mismo.

Y ustedes también tienen una voz al unísono.
Usted me ha acusado de actuar al dictado del Partido Socialista, que ha sido absolutamente respetuoso y que es absolutamente respetuoso con cualquiera de mis opiniones, con las opiniones que vierta aquí, naturalmente en consonancia con un espíritu porque, si no, no me hubiera presentado en sus listas.
Pero ustedes sí tienen una voz única que les permite estar a la defensiva.

Realmente, yo, incluso, tenía en el articulado, en el discurso, un momento positivo hablando de futuro, dando por liquidado todo el pasado y esperando que en febrero…, que en febrero la realidad pueda ser otra, naturalmente gobierne quien gobierne y, si está el señor Rajoy, seguro que recogerá, con mucha sensibilidad, con la misma sensibilidad con que ustedes han recogido estas iniciativas, (aplaudiments) recogerá el apoyo a la cultura.

De manera que está bien que se preocupe por la evolución del programa electoral de los demás, pero me gustaría conocer el de ustedes, si lo tienen ya tan definitivamente preparado.

Desde luego, desde el mundo de la cultura, ansiamos el apoyo de todo aquel que pueda ser un gobernante eficaz para nosotros y que actúe con verdadera sensibilidad, con verdadera sensibilidad cultural.
Porque la cultura no es patrimonio de nadie, desde luego, pero sí es patrimonio de todos y, por lo tanto, necesita ese apoyo de los gobiernos.

Bueno, creo que tenía alguna cosa más que decirle, pero… En cuanto a la enmienda de ustedes, en el sentido de esperar a que evolucione económicamente la situación para atender a esta posibilidad de la rebaja del IVA, yo creí que ustedes ya habían resuelto este asunto y que estábamos en una situación económica esplendorosa, (aplaudiments) como para que en el mes pasado el señor Rajoy hubiera rebajado el IVA cultural.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Delgado.

¿Entenc que n'hi ha una transaccional?
(Se sent una veu que diu: Â«Hay una réplica pedida.
Â») Sí, si hi ha una rèplica, ara li donaré a vosté la paraula; després al senyor Fernando Delgado.
Però entenc que n'hi ha una transaccional sobre alguna de les esmenes.
(Veus) Sí?

En tot cas, per a rèplica, té la paraula la il·lustre diputada del Grup Popular, Beatriz Gascó.

Ara donarem lectura a la transaccional que s'ha fet amb dos de les esmenes, però no amb la del Grup Popular.
I, per tant.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Millor que la llisquen abans, no?
Â»)

¿Seria convenient que mos feren arribar la transaccional?
(Se sent una veu que diu: Â«Sí.
Así ella sabe sobre lo que tiene que hablar.
.
.
Â».
Se sent una altra veu que diu: Â«Es un poquito raro esto, ¿no, presidente?
Â».
Veus) No, si jo l'estic reclamant.
(Se sent una veu que diu: Â«Pues, yo me quedo aquí, como un árbol de Navidad.
Â»)

Quede's vosté ací, sí.

Abans de donar-li la paraula a la il·lustre diputada, la transaccional que ens ha arribat és la següent:

Â«Substituir el punt 1 de la proposta de resolució original, del Grup Socialista, del senyor Fernando Delgado, pel següent:

Â»Reconsidere la pujada de l'IVA per a béns i activitats culturals, establint el tipus com a IVA superreduït.

Â»I, del punt tercer, substituir de la proposta de resolució per «Aplique una rebaixa general de tots els trams de l'impost sobre el valor afegit, IVA, amb criteris de progressivitat«Â».

Per tant, tenim esta transaccional.

I, per a rèplica al proponent, li done la paraula a la il·lustre diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Presidente, me está boicoteando.
(Rialles)

El senyor president:

Quan vosté vullga.
Disculpe.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Señor González Delgado, me decía que usted no ha escuchado decir ninguna palabra de cultura a Rajoy.
Yo a usted tampoco, en la comisión de cultura no ha hecho ni una propuesta de cultura.
Si quiere hablar de cultura, lleve propuestas.
El Partido Popular ha llevado propuestas de cultura.
El partido de Podemos ha llevado propuestas de cultura.
Usted no ha llevado ninguna.
(Aplaudiments) A mí también me gustaría que usted hablara de cultura en la comisión.

Y perdóneme el tono, de verdad.
No estoy a la ofensiva, ni muchísimo menos.
Se lo decía en mi primera intervención.
Yo simplemente quería hacer matizaciones porque entendía que había algunas incorrecciones por no tener toda la información, tanto en el texto de la PNL como en su intervención.
Por ejemplo, hacía referencia, todos ponen como referencia el caso de Francia.
Es verdad que Francia tiene un IVA bajo al 5,5%.
Nosotros en el libro lo tenemos más bajo, lo tenemos al 4.
Pero no dicen que es un IVA variable que va hasta el 20%.
Y no dicen un dato muy importante, y es que además los franceses tienen una tasa que oscila del 10,76% al 16,08%, según donde se encuentre el cine en Francia.
Es decir, si sumamos los porcentajes, no estamos hablando del 5,5%, y esto no es estar a la defensiva, ni a la ofensiva.
Esto simplemente es poner blanco sobre negro, e intentar que no se engañe a la ciudadanía.

Y miren, que vengan ustedes aquí responsabilizando de la subida del IVA a que vaya bien o vaya mal todo un sector económico, en este caso el sector cultural, me parece una auténtica irresponsabilidad.
Sobre todo, porque ustedes en esto de subir el IVA, oiga, son unos profesionales.
Si ustedes ahí juegan en la Champions League.
Si han subido el IVA en el año 1986 dos veces.
En 1992, en 1993, en 1995 y en el 2010.
¿Realmente el que un sector vaya bien solamente depende del IVA?
¿Solamente depende de ese IVA cultural?
El que un sector económico vaya bien depende de la economía de un país, de la estabilidad económica de un país.

Y le preguntaba en mi primera intervención: diga cuándo se origina el problema, y no me ha dicho nada.
Y usted ha mirado el INE para prepararse su intervención.
¿Por qué no se ha traído datos?
Oiga, ya le contestaré yo.
Mire, la caída en picado del gobierno de Zapatero, el número de espectadores… (protestes) en picado caen los números de espectadores.
Datos del INE.
La recaudación en época de Zapatero.
Cae en picado.
Es donde empieza a perder valor la empresa cultural y el número de salas, en época de Zapatero.
Cae en picado.

Creo que estos datos son importantes a tener en cuenta.
Desde el 2011 al 2014, y el último dato que tenemos del INE precisamente termina en el 2014, donde sí se ve que está repuntando la economía, los datos son muy diferentes.
Oiga, podemos negar la evidencia, pero es que los datos estadísticos están ahí, es que son números, es que no se pueden discutir.
¿Que quieren discutirlo?
Me parece fenomenal, pero son números cuantitativos del servicio nacional de estadística, que dice que en música se han subido 2,8 puntos, que en la lectura se han subido 3,8 puntos, que en el cine se han aumentado 4,9 puntos el número de espectadores.

¿Usted, por ejemplo, sabe que las películas más taquilleras de la historia de España han sido precisamente después de este período del 2012?
Las dos películas más taquilleras.
Usted, por ejemplo, ¿por qué no nos dice que la cuota de cine español ha pasado del 13,5% en 2013 a un 25% en el 2014?
¿Este dato no cuenta?
¿Este dato no es bueno?
¿Ese dato no representa la mejoría de la economía española?

Miren, de verdad, ustedes utilizan los datos a su antojo, utilizan los datos de una forma irresponsable.
(Remors) Y déjenme, por favor, que para terminar les diga una cosa: ustedes no son los abanderados de la cultura.
Nadie les ha dado esa legitimidad, así que por favor no se la otorguen.
Ustedes son los que metieron a España en un lío tremendo, del cual tuvo que sacarles el Partido Popular.
Así que aprendan de los errores (aplaudiments) del pasado, cambien la demagogia por responsabilidad y por prudencia y nos irá mejor a todos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica.

El senyor González Delgado:

La ilustre diputada ha terminado hablando de la herencia.
¡Como para que se quejen luego de que hablemos aquí de la herencia que tenemos!
(Rialles) Están siempre con la herencia, con la herencia.
El discurso de Rajoy ha sido permanentemente el de la herencia.
El de la herencia de Zapatero, y Zapatero tiene un defecto sobre todos: que no utilizó la herencia que recibió, entre otras cosas, de Rato, de Rodrigo Rato, ni de las escenas de aquella boda fundamental, que registra una etapa de honestidad de la vida española.
(Aplaudiments).
Si hablamos de herencias, y si vamos a seguir hablando de herencias, bien.

Pero luego, no parece, mi querida amiga, usted tampoco muy delicada conmigo, porque me acusa poco más que de vago en la comisión de cultura.
No quiero hablar de mí ni de nosotros, pero hemos tenido solo dos reuniones de la comisión de cultura, y de ustedes solo he visto una propuesta relacionada con el San Pío V y con los incidentes del San Pío V.
Ninguna propuesta constructiva.
Y yo he tenido a bien apoyar y defender las propuestas de otro, negándome protagonismo.

Mire, ideas tengo muchas.
Pero es que también escuché al secretario autonómico de cultura que, en su exposición de programa, contemplaba alguna de las ideas fundamentales que yo podía defender en esa comisión.
Pero no voy a hablar de mí ni voy a comentar esos datos que usted ha empollado con tanta facilidad.
No somos nosotros, la izquierda no es la depositaria de la cultura, es verdad.
Pero también es verdad que la derecha es muy escasa en protagonistas de la cultura, y no hay más que ver la historia de España.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Delgado.

Per a fixació de posició els grups que no han presentat esmena, té la paraula en nom del Grup Ciudadanos l'il·lustre diputat David de Miguel.
Els recorde que estem debatent sobre el text de la proposició no de llei del Grup Socialista, amb les incorporacions transaccionals que hem llegit ací.

Té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidente.

Señorías, vicepresidenta, consellers.

En primer lugar queremos trasladarles a los grupos que han presentado las enmiendas y al Grupo Socialista la satisfacción del Grupo Parlamentario de Ciudadanos por este cambio de criterio que parece que van a tomar, puesto que hace dos semanas la secretaria autonómica de hacienda, Clara Ferrando, manifestó rotundamente que bajar impuestos era irresponsable.
Pues hoy plantean una rebaja de un impuesto que no es competencia de La Generalitat.
Entonces, espero que este cambio de criterio sea una realidad a lo largo de la legislatura.

Pero bueno, en cuanto al fondo de la cuestión que se debate, sí que coincidimos con ustedes, con el Grupo Socialista, en que el sector cultural español, y concretamente el valenciano, ha sido excesivamente castigado durante los últimos años y ha sido una víctima demasiado fácil.
La subida del IVA desde luego que no ayudó a mejorar esa situación.
Y en principio somos partidarios de bajar el IVA cultural, o el IVA a esa parte de la cultura que ahora está gravada con el tipo general, porque consideramos que… ¿Subo la voz?
Voy a subir esto y así… Vale, vale.
Ahora me he perdido.

La situación de la cultura en España y en la Comunidad Valenciana no solo ha sido a causa de que la crisis económica haya afectado directamente no solo a la creación cultural, sino al consumo de la cultura, al haberse visto tan afectada la capacidad económica de los ciudadanos.
Ha sido también motivada porque en esta comunidad la cultura normalmente en los últimos años ha sido ignorada, discriminada y prácticamente desmantelada.
Y es cierto que esta dramática situación que vive la industria cultural y la cultura en general no solo tiene consecuencias económicas.
También tiene consecuencias sociales esta precarización de la cultura y esta casi desaparición de la industria cultural en nuestra comunidad.

Coincidimos también, en cuanto a lo que era el segundo punto de su PNL, en que hay que avanzar hacia una armonización fiscal en la Unión Europea, no solo en el ámbito de la cultura, que es evidente que sí, porque es el tema que se trata, sino en todas las figuras impositivas.
Evitar la competencia entre estados y asegurar la protección de sectores, como el cultural, y proteger la cultura española en la unión.

Sin embargo, a pesar de que estamos de acuerdo en el fondo de la cuestión en que la cultura de nuestro país y en la comunidad atraviesa una situación mucho más que complicada, nos vamos a abstener en la votación de esta propuesta que ha presentado el Grupo Socialista, y lo hacemos porque consideramos que el momento elegido para presentar esta PNL no es el más apropiado.
La legislatura está acabada, las Cortes están disueltas, los presupuestos están aprobados, el gobierno está en funciones y recogiendo ya las maletas para esperemos que de aquí a dos meses se vayan a sus casas.
Y por tanto, la resolución que emane de las Cortes no va a tener una aplicación práctica y se quedará en un mero gesto.
Y creo que la sociedad valenciana, en general la sociedad española, y principalmente el sector de la cultura lo que no necesita son gestos.
Necesita hechos, necesita medidas concretas, necesita que se haga un pacto por la cultura nacional y que se abra un debate en esta cámara para que se tomen las medidas necesarias, unas inversiones en los presupuestos que sean realmente válidas para estimular el mundo de la cultura.
Que se desarrolle el mecenazgo.

Es decir, hay que crear riqueza, no solo económica, sino social en un sector en el que es complicado salir adelante.
Se tienen que adoptar medidas también que faciliten el acceso de todos los ciudadanos a la cultura.
Porque la cultura, señorías, no es patrimonio de nadie.
Es patrimonio de toda la ciudadanía, y como tal debe ser protegida por la riqueza, no solo económica, que aporta la sociedad.
Porque una sociedad que da la espalda a la cultura es una sociedad que no tiene futuro, y por eso debemos asegurarnos el futuro de los valencianos y debemos apoyar a todas las familias que dependen de la industria cultural.
Pero, como les digo, ni es el momento ni el lugar adecuado.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyories, a continuació passem a votació.
Els recorde que és la proposició no de llei que presenta el Grup Socialista, el diputat Fernando Delgado, amb les transaccions, amb les incorporacions que s'han transaccionat per part de dos grups parlamentaris.

Senyories, els recorde que l'escó número 83 de la diputada Sandra Martín, y el número 101 del diputat Víctor Soler no funcionen.
Per tant, els demanaria que o bé que expressaren el vot de forma nominal, no electrònica, i seran computats en el final de votació o ho intenten de totes maneres, per vore si l'equip funciona, però anem a passar a votació, i després computarem els vots que ens indiquen.

Senyories, comença la votació.

Senyories, no s'ha pogut expressar el seu vot.
Per tant, anem a repetir la votació.
S'ha expressat, però no s'ha pogut computar en la pantalla.
Per tant, anem a… Bé.
(Remors) No sé si és que ve el dia de les ànimes, també dit el dia de Halloween, però… A vore.
La diputada, a favor… Abstenció.
Per tant, queda aprovada la proposició no de llei per 50 vots… Tampoc funciona el seu escó.
51 vots favorables i 42 abstencions.
Per tant, queda aprovada la proposició no de llei, amb l'esmena transaccional.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la derogació immediata del Reial decret 900/2015, de 9 d'octubre, pel qual es regulen les condicions administratives, tècniques i econòmiques de les modalitats de subministrament d'energia elèctrica amb autoconsum i de producció d'autoconsum, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 3.
812, BOC número 24)

El senyor president:

Senyories, passem al tercer punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la proposició no de llei de tramitació especial, per la qual es regulen les condicions administratives i tècniques de l'autoconsum d'energia elèctrica.
Per a la presentació, té la paraula en nom del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Juan Ponce, per un temps de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bon dia a totes i a tots.

El coste de la energía se ha convertido en uno de los principales componentes del gasto en el día a día en hogares, edificios públicos y empresas.
Bien conocido es que la única alternativa que nos permitiría reducir nuestra dependencia energética, que nuestra economía no estuviera condicionada de forma tan determinante por los precios de los combustibles fósiles, no ser tan vulnerables a sus oscilaciones y reducir la factura energética a medio plazo, es el impulso de las energías renovables.

Una ventaja fundamental de estas tecnologías limpias es que se trata de fuentes renovables autóctonas que no emiten gases de efecto invernadero por lo que combaten el cambio climático, y que al mismo tiempo que aportan autosuficiencia energética evitan los costes económicos de la compra de derechos de emisiones de CO2.

Por el contrario, ahondar en la apuesta por los combustibles fósiles y no renovables es seguir ahondando en un modelo que nos lleva periódicamente a graves recesiones económicas y definitivamente nos llevaría a una crisis climática global en la que el modelo socioeconómico valenciano sería especialmente vulnerable.

Las energías renovables son una realidad en la Unión Europea y, curiosamente, el único estado de la unión que no las está impulsando adecuadamente, pese a las directivas que marcan esta normativa, es el estado español, mientras que los valencianos y las valencianas somos de los que más pagamos el precio de la electricidad de toda Europa.
En 2014 teníamos la cuarta electricidad más cara de la Unión Europea y la sexta para el sector industrial.
También sufrimos, además, el sistema de precios más injusto.

Por tanto, que el mayor esfuerzo sea adjudicado hacia los hogares y no hacia las grandes empresas.

Sabemos que hay propuestas viables y sencillas para revertir esta situación injusta, para reducir los costes de la factura eléctrica a medio plazo, para que estos se distribuyan de forma mucho más justa equitativamente.

Y una de las más eficientes y equitativas sería el autoconsumo, que lleva siendo requerida por centenares de organizaciones de todo tipo y que desde el año 2011 solicitan la aprobación de un marco regulatorio estatal similar al que tienen otros estados de la Unión Europea como es el caso de Italia, Portugal, Alemania, Dinamarca, también estados como Canadá o algunos de Estados Unidos que consideran que este sistema es un modo eficiente de ahorro energético, de mejor utilización de las redes eléctricas y de generación de empleo estable.

El autoconsumo supondría pasar de un modelo energético centralizado, en manos del oligopolio energético, a un modelo energético distribuido en el que la producción se distribuya en todo el territorio, se hace extensiva a pequeñas y medianas empresas y, sobre todo, a la posibilidad de que cualquier comunidad de vecinos, usuario o empresa pueda producir su energía o producirla para vendérsela a su vecino inmediato, algo que en ningún caso está contemplado por el real decreto que vamos a proponer que se derogue inmediatamente por lo injusto de su contenido.

A nivel de cooperativas eléctricas el territorio valenciano ha sido líder y las últimas normativas de los gobiernos del estado han hecho que buena parte de ellas estén en una situación ruinosa, si no hayan quebrado ya directamente.

Y todo esto en un marco que nos va a hacer casi imposible alcanzar los objetivos del Paner, que es el Plan de acción nacional de energías renovables para el 2011-2020, derivado de la Directiva 28/2009, de la Comunidad Europea, relativa al fomento de uso y energía procedente de fuentes renovables que tiene que representar un 20% del consumo final bruto de toda la energía consumida.

Pero, bien, en lugar de fomentar estas instalaciones que aportan un claro beneficio social pues crean empleo sostenible y duradero, reducen los costes del sistema eléctrico, tienen un claro beneficio medioambiental al reducir las emisiones de gases de efecto invernadero causantes del cambio climático, también reducen la contaminación atmosférica que genera miles de muertes todos los años y que también tienen un gran beneficio económico pues reducen los costes de la energía en hogares, instituciones y pequeñas y medianas empresas, pues el gobierno de Rajoy amenazó con un real decreto en el año 2013 que se ha materializado ahora cuando se trata ya de un gobierno en funciones que no tiene legitimidad para aprobar esta norma puesto que sabe que ellos mismos no van a ser quienes la implementen y que todo el resto del panorama político español -dieciocho partidos- han firmado ya un acuerdo en el que se comprometen a derogar esta norma porque es injusta, porque es insostenible y porque solamente favorece al oligopolio energético; oligopolio energético en el que están plegados los señores del Partido Popular puesto que saben que van a dejar de gobernar y han de buscarse la pataqueta en algún otro entorno.

Los estados que sí que han estado apostando por las energías renovables como es el caso de Alemania, la energía procedente del autoconsumo instantáneo no solo no lleva peaje de acceso sino que se incentiva la producción de la energía con el objetivo de fomentar el ahorro y evitar el vertido a la red, mejorando así la eficiencia energética y reduciendo pérdidas de energía.

Es que el autoconsumo, además, beneficia a toda la sociedad porque evita los picos de energía en las redes eléctricas cuando más falta hacen, ¿eh?
Pensemos en los picos de calor en verano cuando todo el mundo enciende el aire acondicionado; si hubiera una producción de autoconsumo, que además es cuando hay más sol, pues se bajaría esa sobresaturación en las redes eléctricas.

También hay que recordar que el sistema eléctrico español está sobredimensionado, tenemos el doble de la capacidad de producción de energía del máximo histórico de consumo, el doble.
Y, eso, ¿por qué?
Pues porque se ha hecho una previsión al alza absolutamente desmesurada que solamente beneficia al oligopolio energético, basada básicamente en los ciclos combinados y en mantener la energía nuclear absolutamente insostenible -como todos sabemos- y con los riesgos aparejados que lleva, y ese sobredimensionamiento vamos a estar pagándolo también a través de la factura de la energía.
Por eso se ha duplicado el término de lo que es la conexión a la red eléctrica de cualquier usuario en los últimos dos, tres años, se ha duplicado esa tarifa y se ha bajado mucho en lo que es el coste del kilovatio.

O sea, en vez de fomentar el ahorro y la eficiencia energética lo que se está haciendo es fomentar el consumo porque las compañías eléctricas necesitan compensar unos costes que solamente han sido ellos los culpables de que se generen.

Al final, es un ejemplo más de socialización de pérdidas y de privatización de beneficios porque -como estaba diciendo- ha habido una verdadera burbuja en la construcción de infraestructuras para la generación de energía eléctrica.

Y, bien, detrás de esto -como ya he comentado- están las puertas giratorias, toda la sociedad tiene esa convicción.

Ustedes, señores del Partido Popular, sus compañeros de Madrid, se han encargado de que solamente de 2011 a 2014 hayan bajado el número de empleos en todo el estado español de más de ciento veinte mil a setenta mil en lo que es energías renovables, empleo directo e indirecto.

Ustedes son responsables de que cada vez haya más familias que están acuciadas por la pobreza energética que alcanza a más de trescientas cincuenta mil personas en la Comunidad Valenciana solamente en el año 2014.

Y, bien, por eso promovemos -y esperemos el apoyo unánime de esta cámara- la derogación inmediata del Real decreto 900/2015, de 9 de octubre, por el cual se regulan las condiciones administrativas técnicas y económicas de las modalidades de suministro de energía eléctrica con autoconsumo y de producción con autoconsumo, y promovemos una serie de medidas -que estaba explicando- que ya hemos defendido en otras ocasiones en esta cámara, que son de cajón, que son necesarias, son imprescindibles para alcanzar la necesaria sostenibilidad de nuestra sociedad y que el Partido Popular, tanto a nivel autonómico como a nivel estatal ha estado boicoteando sistemáticamente.

Esperemos que este sea el principio de un cambio de rumbo en lo que es ir hacia un nuevo modelo energético que tanto necesitamos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

S'han presentat diverses esmenes però jo no sé si n'hi ha alguna transaccional.
Sí, sí, n'hi ha tres.
¡Ah!
, no, no, perdó, perdó, és en la següent.
Perdó.

Per a la fixació de posició sobre la proposició presentada té la paraula, del Grup Podemos, la il·lustre diputada Beatriu Gascó, per un temps màxim de…

Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Anticipe que el Grup Parlamentari Podemos-Podem es posiciona a favor d'aquesta proposició no de llei i ho fem perquè considerem que aquest reial decret és un atemptat; és un atemptat contra la llibertat, contra el sentit comú i, fins i tot, contra les directives de la Unió Europea.

El govern de Rajoy, que tant s'ompli la boca de creació de treball i de recolzament a la xicoteta i mitjana empresa, perjudica particularment amb la prohibició de l'autoconsum precisament a les empreses de serveis i les pimes, ja que en coincidir les hores de producció amb les de consum la inversió en fotovoltaica deixa de ser interessant com a forma d'augmentar la seua competitivitat.

A més, ara mateix, per exemple, és impossible que una comunitat de veïns s'organitze per a produir, consumir i, sobretot, vendre l'electricitat entre ells i ja no diguem al seu barri.
Això obriria la porta a xicotetes empreses de producció que podrien vendre l'electricitat a qui vullgueren; és a dir, s'obriria la porta a la competència real, la qual cosa faria que el preu de l'electricitat baixara i, per tant, l'economia del país fóra més competitiva i les llars pagaren menys.

Segons càlculs de l'Avaesen, la Associació Valenciana d'Empreses del Sector Energètic, amb aquest decret es tanca la possibilitat d'expansió d'un sector que podria facturar 250 milions a l'any a la Comunitat Valenciana i que haurà de cercar el negoci fora.

Totes aquestes mesures contràries al desenvolupament de l'autoconsum fotovoltaiqui, fotovoltaic, perdó, resulten discriminatòries pel que fa a altres formes d'autoconsum, com el realitzat per les grans centrals de producció convencionals com són les nuclears, les centrals de carbó o de gas, per a les quals la normativa no preveu cap tipus de càrrec a l'autoconsum, malgrat ser dels majors autoconsumidors del país.

Si la norma aplicara els càrrecs a l'autoconsum previstos per als fotovoltaic, fotovoltaics -¡collins!
(rient), la parauleta- a les grans centrals, el sistema recaptaria uns 230 milions a l'any enfront dels 15 que s'aconseguirien amb l'impost al sòl d'aconseguir-se els 200 milions de watts instal·lats.

Una altra de les barbaritats que representa aquest reial decret és la inseguretat jurídica que provoca el seu poder retroactiu.
No es poden canviar les regles de joc en mig del partit perquè n'hi ha xicotets propietaris, especialment del món rural, que estan tècnicament arruïnats per eixa causa.

No sols les persones que varen invertir en unes condiciones legislatives concretes fa uns anys han perdut les primes pactades, sinó que si guanyen els recursos l'estat haurà de tornar milers de milions d'euros a les grans empreses, sobretot estrangeres que varen invertir en eixe marc legislatiu i que han interposat recursos davant l'adjudicatura.

D'altra banda, la producció localitzada d'energia evita transportar-la i, per tant, s'evita una pèrdua del 30% en transport abaratint-la.
Sí, el 30% del sistema actual es tira literalment en les línies de transport des de les centrals a les cases.

Com ja s'ha dit, amb aquest reial decret el govern no sols no reconeix els beneficis de l'autoconsum sinó que penalitza el seu ús en contra del promogut per la Comissió Europea.

El moment no és casual.
Gràcies a l'espectacular evolució tecnològica de les renovables, avui dia ja és més barat i molt més sostenible autoabastir-se d'electricitat amb plaques solars en la teua teulada que comprar-la de la xarxa.
Tot això sense necessitat de cap tipus d'ajuda…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Gascó Verdier:

…ni de subvenció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies per la seua exposició.

Per a fixar posició en nom del Grup Ciudadanos té la paraula la diputada María José García.

Quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, partamos de la basa que en nuestro país, y en concreto la Comunidad Valenciana, dependemos de otros para abastecernos energéticamente y que esta dependencia proviene, en mayor medida, de combustibles que por otro lado son altamente contaminantes.

De otro lado, el real decreto que hoy se trae a debate no contempla ni en su espíritu ni en su contenido lo que la Unión Europea recomienda como mejores prácticas aconsejadas para la regulación del autoconsumo.
Y me estoy refiriendo, en concreto, a los siguientes puntos.
¡Fíjense!

El real decreto no contempla la retribución por primas o vía balance neto; por tanto, queremos retribución por primas o vía balance neto pero, también, con derecho a percibir retribución por la electricidad vertida a la red.

La Comisión Europea se decanta porque la retribución de la energía excedentaria tienda gradualmente al precio de mercado mayorista, partiendo incluso de modelos que priman ésta por su carácter de renovable y pasando por otros donde se valora la energía excedentaria a precio minorista, balance energético.

Pero es que en España, salvo que el consumidor se convierta en empresario, debe regalar su excedente de energía.

El segundo punto que tampoco recoge el real decreto, es la eliminación de barreras burocráticas y administrativas para el autoconsumo.
Las plataformas de información online son un ejemplo a seguir y se aboga por procedimientos simplificados para pequeñas instalaciones, incluyendo la mera comunicación en lugar de autorización previa.

La propuesta del gobierno central aplica el procedimiento de autorización, previsto en el Real decreto 1.
699/2011, pensado para instalaciones que venden energía a la red.
Una traba arbitraria, innecesaria e injustificada que puede llegar hasta a duplicar el coste de una instalación.

Un tercer punto que debería introducir este real decreto es Â«no a los impuestosÂ», no a impuestos y a cargos discriminatorios.
En ningún caso la Unión Europea procede a cargos o impuestos discriminatorios ni sobre la energía vertida a la red ni sobre aquella autoconsumida.

Por ejemplo, en Italia, las instalaciones inferiores a 20 kilovatios no pagan ningún tipo de cargo; las superiores a los 20 un cargo de 36 euros al año.
Al contrario, en España el gobierno quiere cargar la energía introducida ni que se alcance a la red eléctrica, con un importe equivalente nada menos que al 40% de lo que habría costado al consumidor comprarla en la red.
Es decir, un hogar que comprara toda su energía a la red pagaría menos que otro que autoconsumiera parte de su demanda, alrededor de 200 euros.
Algo que es totalmente ilógico.

Nos gustaría que en este real decreto permitiera el autoconsumo para comunidades de vecinos o polígonos industriales, garantizar un marco estable para la agregación de la demanda y para el autoconsumo compartido, incluyendo el almacenamiento de energía compartido, bien sea en comunidades, en polígonos industriales o en otras posibilidades.
Esto es clave para la Comisión Europea.
Además, al limitar a 100 kilovatios las instalaciones fotovoltaicas y eólicas para autoconsumo impide que se desarrollen en España proyectos de éxito como, por ejemplo, el de una instalación fotovoltaica de 320 kilovatios de una procesadora de productos alimentarios en Italia que, gracias al autoconsumo, han conseguido reducir sus facturas energéticas un 35%, un 35%.

Nos gustaría que este real decreto contemplara promover el almacenamiento descentralizado de energías renovables.
El almacenamiento de energías descentralizado es clave para activar las medidas de gestión de la demanda y aumentar la capacidad de autosuficiencia gracias al autoconsumo.

El senyor president:

Gràcies, senyora… Finalitze, finalitze.

La senyora García Jiménez:

Por todo lo anterior expuesto y teniendo en cuenta nuestro compromiso con las energías renovables y la eficiencia energética, entendemos que dicho real decreto no está en consonancia con lo establecido en la Unión Europea ni con los consumidores.
Y por eso vamos a votar a favor de esta proposición no de ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar la posició del Grup Socialista, té la paraula la diputada Noelia Hernández per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Hernández Sánchez:

Gracias.

Buenos días, señoras y señores diputados.

La cuestión energética se ha convertido en los últimos años en una cuestión clave para todos nosotros, no solo por la repercusión que está teniendo en el cambio climático, sino por el coste que está suponiendo para todos los ciudadanos.

Nunca antes habíamos visto que se tratara el coste de la factura de electricidad tanto en la prensa.
Es una cuestión exagerada que le prestemos tanta atención a la factura de electricidad.
Pues yo me he traído una gráfica para que vean que desde 2008 en España el coste de la factura de electricidad ha aumentado para los consumidores domésticos más de un 70%, mientras que en la Unión Europea la media ha sido por debajo de un 30%.
Con lo cual creo que sí tenemos un problema, y creo que la preocupación se basa en los datos reales que estamos teniendo.

Ese sobrecoste, como ya han dicho los diputados anteriores, no solo incide en nuestros bolsillos, sino en la competitividad de nuestras empresas.

Además, nuestra dependencia energética ha crecido especialmente desde 2011 hasta más de un 70%, mientras que en la Unión Europea está rondando el 50%.

Todo esto en un contexto europeo internacional en el que se apuesta por las energías limpias y el autoconsumo como medida contra el cambio climático.
En cambio, ¿qué vemos en nuestro país?
Pues en lugar de seguir las recomendaciones de la Unión Europea, hemos pasado de ser el país que tenía la potencia instalada más alta de Europa a llevar políticas totalmente divergentes con el resto de estados miembros.

¿Y qué soluciones ha tomado el gobierno del Partido Popular contra esta evolución del coste energético?
Pues ninguna, no ha tomado absolutamente ninguna medida.
De hecho, la factura de electricidad ha aumentado cada vez más y más en nuestro país, el coste de producción sin embargo ha bajado y gran parte de ese aumento de la factura de electricidad se debe a una serie de costes que tenemos en nuestras facturas, que somos incapaces de descifrar a qué se corresponden.
Yo les invitaría a que intentaran descifrar una factura de electricidad para saber qué es lo que estamos pagando y a qué corresponde la mayor parte de eso que pagamos todos los meses con nuestro coste de electricidad.

Hace unas semanas nos llega este decreto que lo único que hace es poner trabas al autoconsumo, es la culminación de la política energética del PP.
Le quería recordar, ya que el PP habla tanto de la herencia de Zapatero, que en 2011 fue el gobierno anterior el que dejó la norma que dejaba prevista una normativa que regulara el autoconsumo.
Creo que a veces se nos olvida la herencia de Zapatero para determinadas cosas.

Por tanto, este decreto llega tarde, mal y al borde de unas elecciones en las que va a haber un cambio de gobierno.
Debe ser que el primo de Rajoy ha seguido asesorándole y sigue pensando que el cambio climático es una falacia y al contrario de lo que piensa la comunidad científica internacional.
Pero, bueno, esperemos que con el cambio de gobierno haya un pensamiento un poco más razonable respecto a lo que está pasando en nuestro entorno.

Bueno, además en la Comunidad Valenciana nos encontramos que no se creó el registro de autoconsumo, y hemos tenido un montón de instalaciones que han estado en un vacío legal, que han generado un mercado oculto de autoconsumo energético.

Una situación de locos, creada por la propia administración.
Otra medida más que no se entiende respecto a poner trabas al autoconsumo y al uso de las energías renovables.

Por tanto, desde el Grupo Socialista apoyamos esta iniciativa y creemos que es la senda a seguir en el futuro.
Apoyar la sostenibilidad medioambiental y la implantación de las energías limpias.
Y creemos que regular el autoconsumo va a ser imprescindible en los próximos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar posició, en nom del Grup Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Casanova, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Casanova Claramonte:

Senyor president.

Senyories.

Leyendo la exposición de motivos de la proposición presentada por Compromís y las intervenciones que acabamos de escuchar, y viendo la conclusión a la que llegan, uno tiene la sensación de que lo que proponen, la derogación del Real decreto 900/2015 y la propuesta de otras condiciones para regular el autoconsumo eléctrico, obedece a un desconocimiento del funcionamiento del sector eléctrico, o, lo que sería peor, a un posicionamiento demagógico queriendo, una vez más, enarbolar la bandera del Â«yo más verde que nadieÂ» sin evaluar los costes y, sobre todo, quién los ha de pagar.

El real decreto establece las prescripciones técnicas que han de reunir estas instalaciones para poder conectarse a la red en las debidas condiciones para garantizar su propio funcionamiento, así como los equipos de medida y las protecciones eléctricas para evitar trasladar posibles faltas eléctricas del o al sistema.

Su propuesta de reducir la tramitación únicamente a una notificación administrativa supondría poner en riesgo el funcionamiento de la red, pues, lógicamente, la instalación y sobre todo su conexión ha de ser validada, tanto en lo referente a equipos de medida como a las protecciones eléctricas; con la seguridad no se juega.

Y, por otro lado, el real decreto fija unas tarifas que precisamente evitan la discriminación positiva entre usuarios.
En este caso evita los extrabeneficios que obtendrían los autoconsumidores con la fórmula del balance neto, esto es, que sólo pagarían costes del sistema por la diferencia entre energía recibida y entregada, y querían que estos autoconsumidores no asumieran los costes del sistema en la parte correspondiente a la energía entregada, teniéndolos que pagar otros, es decir, el resto de consumidores.

Aquí lo que hay que dilucidar es, desde la seriedad y el rigor, si hay que seguir potenciando un sistema de primas excesivas que haga que unos, los que pueden acceder al autoconsumo, tengan unos extrabeneficios, que por supuesto han de pagar los que no pueden acceder a este tipo de instalaciones, porque, a nuestro entender, el consumidor cautivo, el que no puede salirse del sistema eléctrico no debe ser él sólo quien cargue con los costes operativos de la red ni con los extracostes políticos, como las subvenciones -que algo se ha citado- creadas hace unos años al calor de ser más verdes que nadie, aunque no importaba el precio.
Por favor, no caigamos en el mismo error.

Este real decreto no es ni introduce ningún impuesto al sol, como se ha dicho.
De hecho, no resulta de aplicación a las instalaciones aisladas, es decir, a aquellas que no están conectadas a la red eléctrica.

El real decreto solo se refiere a los autoconsumidores que están conectados a la red y que vierten sus excedentes a ella o tienen el respaldo de la red para recibir alimentación cuando sus fuentes de autoconsumo no producen, como ocurre en horas nocturnas, en el caso de placas fotovoltaicas, o carencias de viento, en el caso de instalaciones eólicas.

Por tanto, los autoconsumidores no pagan ningún impuesto ni al sol ni a nadie, sino que contribuyen, como todos, a pagar los costes del sistema eléctrico al que están conectados, y ello les garantiza, como a todos los usuarios, la disponibilidad de energía en todo momento.

Señorías, producción mediante autoconsumo y renovable, claro que sí, pero a un precio equitativo y razonable.
Y, por supuesto, sin cargar sus extrabeneficios a las espaldas, mejor dicho, a los bolsillos del resto de consumidores, precisamente de los que no pueden acceder a este tipo de instalaciones.

Por cierto, nadie ha hablado de cuánto supondría el extracoste del sistema por la introducción del balance neto del que se ha hablado aquí.
Y sería importante saberlo, porque sabríamos entonces cuánto tienen que pagar el resto de consumidores, el resto.

Éste es un decreto, o derogar el decreto o los planteamientos que han oído, lo digo con todo el respeto, me parece absolutamente insolidario.
Es beneficiar a unos para que todo el resto de consumidores, precisamente los que no pueden acogerse, tengan que pagar los extracostes del sistema, porque el sistema y sus costes habrá que pagarlos.

Por eso no podemos apoyar su PNL, y por los motivos que le he expuesto lo suyo sería que la retiraran.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèpliques de la proposició no de llei, el senyor Juan Ponce, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Casanova, no me ha hecho referencia a la posibilidad de autoconsumo compartido que proponemos, que es la posibilidad por ejemplo en una comunidad de vecinos o en un polígono industrial distintos productores puedan vender a sus vecinos de forma inmediata.
Claro, es algo que al oligopolio energético no le conviene para nada.

O que el titular de una instalación y las superficies donde se sitúa sean diferentes, porque lo mismo esto, pues claro, le quita negocio al oligopolio.

Curiosamente, ustedes que modificaron la ley de calidad ambiental para permitir que con una notificación previa cualquier actividad pudiera funcionar en nuestro territorio, incluso rebajaron los estándares de lo que era la peligrosidad y tal, ustedes ahora va y en este caso sí que dicen que tiene que haber…, no puede ser una simple notificación, no, no, tiene que venir la compañía eléctrica, decirte dónde tienes que conectar, vayas a vender o no vayas a vender o vayas a necesitar puntualmente un poco de energía.
En este caso están totalmente de acuerdo en no agilizar esos trámites administrativos.

No se trata de que la conexión sea absolutamente gratis, pero se trata de que las tarifas que se impongan sean justas y sean equitativas.
Y también se trata de que, como proponíamos nosotros, que ayuntamientos y comunidades autónomas pueda desarrollar distintas modalidades de autoconsumo con balance neto para estimular la rehabilitación energética de edificios y de barrios, de poblamiento rural, el desarrollo de actividades económicas derivadas de esa tecnología o la creación de ocupación de calidad.
Ya le he dicho que el empleo en renovables prácticamente ha bajado a la mitad desde el año 2008 y eso ha sido consecuencia directa de sus políticas.

Me hablaba de primas absolutamente injustificadas.
Sí que es verdad que en los últimos seis años se ha abaratado un 80% los costes de instalación de una instalación de estas.
Pero ustedes ya se cargaron esas primas con el Real decreto 9/2003, creo recordar.

Ya le digo que todo el espectro parlamentario, excepto el Partido Popular, se ha comprometido a derogar este real decreto porque, entre otras cosas, en el manifiesto que firmaron decían que la propuesta de gobierno iba en contra de la democratización de la energía, que violaba la normativa europea en materia de energías renovables y eficiencia energética y que cargaba de manera innecesaria al autoconsumidor con cargas y dificultades administrativas que impiden de facto el desarrollo de este empleo.

Y usted hablaba de solidaridad entre unos y otros.
Pues, mire usted, un informe sobre autoconsumo en España, sector comercial y residencial de la consultora Price Waterhouse Coopers, reciente, muy reciente, estima en 36 céntimos el coste anual de todos los consumidores de energía en este estado, de los veintisiete millones y pico que hay, 36 céntimos el coste de una hipotética entrada de renovables de hasta 4 gigabytes hasta el año 2020, que con esta normativa, desde luego, no se va a poder desarrollar, 36 céntimos anuales.
¿Eso es asumible por cualquier ciudadano?
¿Podemos pagar cada uno de nosotros 36 céntimos más al año para que se pueda estimular el fomento de energías renovables, crear empleo de calidad, intentar llegar a los estándares sobre emisiones de CO2 cara al cambio climático, bajar los picos de energía, con lo cual, seguramente, harían falta nuevas redes de distribución?

Y un dato que no he dado.
Nuestro territorio, a nivel energético, se gasta 10.
000 millones al año, 10.
000 millones al año en importar energía.
Solamente un 10% de eso imagínese lo que significaría en empleo de calidad en nuestro territorio.

Y, por último, le daré un último dato.
Las renovables ahorraron 16.
000 millones de euros al sector energético en el año 2014, derivadas de 8.
500 millones de no importaciones, 325 millones de no emisiones de CO2 y ahorros en el mercado diario o pool por valor de 705 millones de euros.

Por lo tanto, no hay argumentos de peso que validen el no apoyar nuestra propuesta.
Y lo único que hay es el argumento de más peso, que es que el Partido Popular está plegado en las puertas giratorias del oligopolio energético.
No hay nada más.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Senyor Vicente Casanova.

El senyor Casanova Claramonte:

A ver, señor Ponce, sigo pensando que el problema que tiene es que no conoce el funcionamiento del sistema eléctrico, creo, creo.
Yo sí, yo sí, profesionalmente he trabajado treinta y dos años en el sector y algo conozco.
Lo que está claro es que mi puerta giratoria no fue giratoria, fue un portazo y me dediqué a la alcaldía; qué le voy a hacer, igual acerté, igual no.

Mire, de los datos que ha dado del incremento, el informe de Price Waterhouse, ese del que usted ha hablado, habla de que crearía un agujero en el sistema de 1.
234 millones.
Claro, es una estimación, claro que es una estimación, es un estudio de qué ocurriría si el decreto se derogara.
Y hay otro estudio de Boston Consulting Group que dice que una penetración del 10% de la autoproducción de energía implicaría un incremento medio del recibo de la luz entre el 2,1% y el 6,3%.

Luego, en cuanto a las tarifas y a los precios y a las primas, mire, yo tengo aquí una gráfica, tengo aquí una gráfica, usted enseña otra, yo tengo esta que no se ve muy bien, porque es en A4, y se ve en la línea roja la evolución de la tarifa eléctrica en España.
Mire, año 2004, precio de la electricidad para consumidores domésticos según Eurostat, 0,09, 9 céntimos de euro por kilovatio/hora.
A final de 2011 -le suena el período- 0,16, es un incremento… Es decir, la subida de la tarifa, señor Ponce, y la subida del déficit de tarifa se produce cuando se produce, entre el año 2004 y el año 2010.

Mire, esta es la evolución del déficit de tarifa, esto es.
Entre el año 2004 y el año 2011.
¿Sabe a cuánto subió el déficit de tarifa?
A 35.
000 millones de euros.
¿Y sabe por qué, sabe por qué?
Porque hubo un sobrebeneficio, es decir, está muy bien ser el más verde del mundo mundial, si es verdad.
Lo que pasa es que hay que balancear que eso… es aquello del yo invito y tú pagas.
Es decir, el más verde del mundo mundial y el que lo… (remors) -creo que estoy hablando yo, ¿no?
-…

El senyor president:

Por favor, senyories, demane un poc de respecte.

El senyor Casanova Claramonte:

…el más verde del mundo mundial, pero que lo paguen el resto.

Y, mire, usted sabe, y no sé si ha hablado al final de que se reduciría el precio del pool.
A ver, el pool es energía variable del sistema, variable del sistema (remors) y lo que estamos hablando es de los costes fijos del sistema, señor Ponce, de los costes fijos del sistema, que los que se salen del sistema no contribuyen a pagar los costes fijos.
Y los costes fijos son fijos, no son variables, son fijos, son los que son y tienen un valor.

Si se sale gente del sistema, al dividir por menos kilovatios consumidos, el denominador disminuye y por lo tanto el cociente… y hasta ahí llegamos, yo creo, aumenta, que es la tarifa.
¿Me entiende?
Es que es de cajón de madera de pino.
Si el coste del sistema es el mismo y lo vamos a pagar entre menos gente, vamos a tener que pagar cada uno más y más.
Y ese es el problema del balance neto.

Si queremos hacer que se penetre más la energía renovable, hagámoslo, pero no a costa de pagarlo todo el resto de consumidores.
Y, como le decía antes, precisamente los que no pueden ponerse su plaquita en su casa o en su chalet, porque esos, si no se conectan al sistema, tampoco van a pagar nada.

Así que entiendo yo que es una muestra esta posición suya, quiero pensar de ustedes que no la han pensado bien y que lo que introduce es insolidaridad en el sistema.
Y, por lo tanto, no la vamos a respaldar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyories, finalitzat el debat del punt de l'ordre del dia, anem a passar a votació.
Donarem temps perquè cadascú estiga en el seu escó i, com he repetit, acreditarem els vots, de forma manual, que no s'expressen bé.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició no de llei ha estat aprovada -amb el vot de la diputada Sandra Martí- amb 63 vots a favor i 30 vots en contra.
Per tant, queda aprovada la proposició no de llei.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'ordenació del sòl edificable, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 3.
522, BOC número 24)

El senyor president:

Senyories, passem al quart punt de l'ordre del dia, que es la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'ordenació del sòl edificable, presentada pel Grup Ciudadanos.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula la síndica del Grup Ciudadanos, senyora Carolina Punset.
(Pausa)

Senyories, ens ha arribat a la presidència una transaccional.
Per tant, el debat ha de vore sobre la proposició no de llei presentada amb les incorporacions de les esmenes que ha estat firmada, veig ací, per tots els grups parlamentaris… (Remors) A efectos de tramitación, vale.

L'esmena transaccional diu el següent: Â«La presentación de la presente enmienda supone la retirada (inintel·ligible) … de todas las enmiendas que hubiesen interpuesto previamente a la proposición no de ley.
Â» Que les proposicions presentades són de tres grups parlamentaris, excepte el PP, però que ha acceptat a tramitar a efectes de tramitació.
Per tant, estes esmenes estan retirades.

Segon: Â«La propuesta de resolución de la proposición no de ley de la tramitación urgente, registro de entrada 3.
522, pasa a tener el siguiente contenido.

Â»Primera.
Que las Cortes insten al Consell a definir y habilitar un procedimiento específico que, garantizando la autonomía local, haga posible que, tanto de oficio como a instancia de parte, pueda declararse motivadamente la inadecuación sobrevenida del modelo territorial contenido en planes urbanísticos contenidos normativos por alteración manifiesta de las circunstancias socioeconómicas y de mercado inmobiliario y sin incurrir en responsabilidades patrimoniales graves.

Â»Segunda.
Que en base a la declaración de inadecuación adoptada se proceda a la restitución de los suelos, de forma que su clasificación responda a su uso original o real.

Â»Tercera.
Que las Cortes insten al Consell de La Generalitat y este, de la misma forma, inste a los ayuntamientos para que ambos, en la aplicación de los planes urbanísticos, apliquen criterios de crecimiento urbanístico sostenible, de acuerdo con la legislación ambiental y urbanística, sin excepciones.

Â»Cuarta.
Que se inste al Consell a que se dirija a los ayuntamientos para que, de acuerdo con lo establecido en el artículo 326 y siguientes del Real decreto legislativo 3/2011, de 14 de noviembre, por el que se aprueba el texto refundido de la ley de contratos del sector público: a) Inscriban en el registro de licitaciones y empresas calificadas a los urbanizadores que hayan incurrido en sus obligaciones en los programas.
b) Procedan a la resolución de los programas incumplidos.
c) Adviertan en la citada resolución la prohibición de contratar con las administraciones públicas.

Â»Quinta.
Que se inste al Consell a que estudie e informe la posibilidad de que no pudiesen adquirir la condición de urbanizador en nuevos programas aquellos que sean por sí mismo, a través de una sociedad en la que sean administradores de hecho o de derecho o grupo de empresas en los que ejerzan facultades de control o dirección, propietarios de suelos clasificados como urbanizables o urbanos no consolidados y lleven sin edificar, ni urbanizar, diez años o más.

Â»Sexta.
Que del grado de cumplimiento de lo anteriormente instado se dé cuenta, por parte del Consell, a Les Corts en el plazo de seis meses.

Â»Palau dels Borja, 28 de octubre de 2015.
Â»

I per a la defensa d'esta esmena transaccional, per un temps màxim de huit minuts, té la paraula la síndica del Grup Ciudadanos, Carolina Punset.

Quan vosté vullga.

La senyora Punset Bannel:

Bueno, yo lo primero que querría dar es las gracias a los grupos, en particular al PSPV, a Compromís y a Podemos, que son los que han firmado la enmienda, por sumarse a esta iniciativa.
Porque esta iniciativa no es una declaración institucional cualquiera que la votamos aquí y se la lleva el viento, no es politiqueo; es el inicio de un cambio en la Comunidad Valenciana en relación a la política de saqueo que se ha llevado a cabo en este territorio.
Y es, sobre todo, haber tomado una determinación, una determinación firme para cortar con ese círculo vicioso en el que nos mete la especulación.

Porque el círculo vicioso en el que nos metió la especulación durante el boom del ladrillo es muy claro: ante el mero rumor de la aprobación de un PAI, se abandonaban ya los terrenos.
No hacía falta que se aprobara que ya, ante la mera expectativa de poder especular con ese terreno, se abandonaba.

Y, por tanto, la materialización de lo que nosotros llamamos especulación, se hacía colgando en la legislación, en los ordenamientos jurídicos y en los planes urbanísticos de los municipios, el cartel de suelo urbanizable.
Así empezaba la locura, ¿no?
, de la compraventa de terrenos, que multiplicaba el precio del suelo.

En mi municipio, yo he visto muchísimos ejemplos de las consecuencias de esta especulación, extrapolables, evidentemente, al resto de la Comunidad Valenciana.
A veces suponía, el aprobar un PAI, convertir decenas de miles de hectáreas en un erial, ¿no?
, de hectáreas de huerta.
A veces, también, suponía simplemente embarcar en un problema judicial a los que vivían ahí, en viviendas unifamiliares, en un problema judicial que podía durar décadas, ¿no?

Yo me acuerdo de una zona especialmente paradigmática, deben de quedar pocas en la Comunidad Valenciana de huerta en primera línea, que se llama Cap Blanc, en Altea, en la que el círculo vicioso llegaba a tal punto que allí las familias, cuando se colgó el cartel de suelo urbanizable, hace más de treinta años, empezaron a luchar contra los promotores.
Y, evidentemente, empezaron a luchar judicialmente.
Y esos promotores se fueron…, a pesar de que eran minoría de propietarios, se fueron haciendo poco a poco con todos los terrenos que rodeaban las casas de esas familias que vivían en viviendas unifamiliares en ese suelo declarado urbanizable.

Se fueron haciendo con esos suelos, abandonándolos y generando problemas de salubridad brutales alrededor de las casas de esa gente.
Y el problema es que esa gente se ha tirado treinta años de pleitos, los ha ganado, pero, al final, al final, el resultado es que los promotores son los que han ganado porque lo que han conseguido es que la mayor parte del terreno haya sido abandonado y esa gente, al final, no pueda vivir donde siempre decidió que tenía que vivir.

Y el colmo ya del círculo vicioso al que nos lleva la especulación es que, cuando yo ocupo el cargo de concejala de urbanismo en mi municipio y les propongo a esos que han defendido durante décadas desclasificar ese terreno en el nuevo plan general, me dicen, esos que han defendido su modo de vida durante décadas, que no lo quieren desclasificar porque, si bien ellos quieren seguir viviendo ahí, quizá, para sus hijos, quitar el cartel de suelo urbanizable le quite valor, evidentemente, a la herencia que les quieren dejar a sus hijos.

¿Cuál es la conclusión a la que uno llega, cuando uno constata esto?
Pues que, o quitamos el cartel, ¿verdad?
, como cuando se ha vendido la casa, o quitamos el cartel o el círculo vicioso de la especulación y del abandono del territorio no para, no para hasta el final.
Porque mientras la gente vea la posibilidad, cuando mira un bancal, de ver ahí construido un edificio, aunque sea una posibilidad muy remota, muy lejana, evidentemente, el deterioro de ese territorio es absolutamente inevitable.
Y, por tanto, es necesario acabar con la posibilidad de especulación.

Esa posibilidad de especulación, por otra parte, que creó una bolsa de suelo en la Comunidad Valenciana, absolutamente desproporcionada, de…, según los cálculos más optimistas, de más de cincuenta mil hectáreas de suelo rústico, todavía no edificado en su mayoría, y que no respondía, por supuesto, a ninguna demanda real del mercado, respondía solamente a la codicia de unos pocos, ¿no?

Y algunos dirán: ¡oiga!
.
.
.
Y, sobre todo en esta bancada, algunos dirán, Â«lo hecho, hecho estáÂ»; volver ese proceso atrás es muy difícil, puede conllevar indemnizaciones o puede conllevar una inseguridad jurídica que no sea asumible por parte de las administraciones públicas.

Bueno, pues, yo les digo que no, que se puede hacer; que, si se siguen los procedimientos adecuados, se debe hacer.
Y les digo que salvar lo que todavía es salvable…, y no todo será salvable, pero salvar lo que todavía es salvable es nuestra obligación y es una cuestión de voluntad política.
Y de lo que yo me alegro en esta cámara es que dos tercios de la cámara tengan voluntad política de hacerlo.

Y es nuestra obligación porque, como decía antes, mientras no se corta esa perspectiva de enriquecimiento, evidentemente estamos condenados a ver el doble de espacio del que tenemos ahora mismo urbanizado, que es de lo que estamos hablando, abandonado.

Es nuestra obligación porque nosotros tenemos, en la Comunidad Valenciana, que apostar por un cambio del modelo productivo, que ha sido excesivamente dependiente de la construcción.

Es nuestra obligación también porque queremos generar oportunidades de empleo y de negocio en otros sectores alternativos a la construcción, además de en la construcción, como, por ejemplo, el turismo rural o como, por ejemplo, la agricultura o la agricultura ecológica.

Es nuestra obligación también porque queremos para la Comunidad Valenciana un turismo de calidad, que es exigente con la conservación del paisaje.

Es nuestra obligación también, desde un punto de vista ético, porque no tenemos ningún derecho a arrebatarles a las generaciones futura la huerta valenciana; la huerta valenciana que debería ser patrimonio de la humanidad, no pasto de los especuladores.
Porque, además, los daños, señores diputados, los daños son absolutamente irreversibles.
No hay vuelta atrás.
Huerta urbanizada, huerta destrozada.
Y estamos hablando de un recurso natural limitado, no renovable.

Es evidente que, en parte de esa bolsa, tendremos que asumir las consecuencias del boom del ladrillo y no habrá una marcha atrás, por cuestiones de seguridad jurídica o por cuestiones de indemnización.
Pero también les digo que, según los cálculos de los expertos, los lugares donde no se ha edificado y donde pudiera existir la posibilidad de revertir ese proceso, sin que haya lugar a indemnización, son la gran mayoría.
Porque aquí se compró mucho suelo única y exclusivamente para especular, y no se cumplió con las cargas urbanísticas, que es lo que genera el derecho a la indemnización, únicamente eso y la reparcelación generan el derecho a la indemnización.

Por tanto, la administración pública -nosotros-, el Consell, en nombre de nosotros, tiene no solo el deber moral, sino la obligación, según la estrategia territorial además, de empezar a poner en marcha este proceso y de obligar -sí, ya sé que les molesta-, obligar a muchos de sus alcaldes, a muchos de sus alcaldes a hacerlo.

Por tanto, en un territorio y en una costa saqueada como la nuestra, no se justifica, desde ningún punto de vista, duplicar el espacio urbanizable existente.
Tampoco resulta sensato, evidentemente, construir…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Punset, tiene que ir terminando.

La senyora Punset Bannel:

…-voy terminando- las un millón ochocientas mil viviendas que teníamos previsto construir en ese terreno.

Sabemos, y lo decimos muchas veces, que el Consell lo tiene difícil para poner en marcha políticas, porque le falta financiación.
¡Oiga!
, en este asunto puede redimirse.
Aquí podemos hacer política gratis.
Podemos revertir…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Punset…

La senyora Punset Bannel:

…a suelo rústico, cuando así nos lo permita el procedimiento.
Y es solo una cuestión de voluntad política…

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias.

Muchas gracias, señora Punset.

La senyora Punset Bannel:

…Vamos… Simplemente apuntarles a los del PP que esto sí es que es hacer patria y señas de identidad, y no lo que hacen ellos con su ley (inintel·ligible) …

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora Punset.
(Aplaudiments)

Para fijar posición sobre la enmienda transaccional, por un tiempo máximo de cuatro minutos, de menor a mayor, tiene la palabra el Grupo Parlamentario Podemos-Podem y su síndico, señor Antonio Montiel.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Gracias, señora presidenta.

Muy bien.

Nosotros anunciamos, es obvio, nuestro voto a favor de la proposición no de ley, una vez transaccionada.

Y queremos hacer una reflexión alrededor de esto.
Queremos hacer una reflexión que tiene que ver con el mal entendimiento del suelo de todo…, ese mal entendimiento de que todo el monte es orégano, de que todo bancal es urbanizable.

Y esto hunde sus raíces en un mal entendimiento del mercado inmobiliario, un mal entendimiento que viene de la economía…, de intentar aplicar criterios de la economía clásica a la economía de los bienes patrimoniales, al mercado de bienes patrimoniales.

La idea errónea de que el precio de la vivienda se abarataría cuando hubiera más suelo urbanizado en el mercado era una idea que podía entenderse desde la lógica… de la aplicación al mercado de bienes patrimoniales de la lógica del mercado de bienes en general.
Pero no es cierto.
Cuando hay bienes patrimoniales de por medio que, además, tienen la posibilidad de aumentar de precio, hay una tentación natural a la acumulación de los bienes y, por tanto, una espiral especulativa.

Esto es una ley que se ha demostrado ya en la crisis inmobiliaria y financiera en nuestro país y que, además, ha demostrado inviable la lógica liberal que se aplicó en la legislación urbanística española y valenciana.

Especialmente, lamentable fue también la experiencia de la llamada Â«ley RatoÂ», la Ley 6/1998, también conocida como ley del todo urbanizable.

Pero lo triste de esto es que también el Partido Socialista incurrió en aquel error filosófico, cuando dio lugar a la Ley 6/1994, la Ley reguladora de la actividad urbanística.
Una ley que vino a favorecer la desposesión de los pequeños propietarios, la entrega de la gestión del urbanismo a manos privadas que, con el ánimo de lucro, con finalidades lucrativas, podían llevar a cabo el desarrollo de un urbanismo que, además, podía contravenir los propios planes generales.

Esta crisis ha demostrado que la lógica de la liberalización del suelo para la construcción permanente, la generación permanente de nueva ciudad era un error; que el error ya estaba en no atender a la ciudad construida, no atender a la rehabilitación.

En los años 1992, 1993, 1994, 1995, se estaba legislando en materia de rehabilitación y se estaban repitiendo las mismas cosas que se dicen ahora: la rehabilitación genera empleo, la rehabilitación es más útil, la rehabilitación protege el patrimonio edilicio, hay que apostar por la ciudad construida.

No ha habido un estímulo real ni a la inversión privada ni pública en materia de rehabilitación urbana.

Las consecuencias de la crisis son cadáveres urbanísticos, cadáveres que pueblan nuestros territorios, los lindes de la ciudad: urbanizaciones aisladas, abandonadas a medio construir, carentes de conexiones y servicios; polígonos urbanizados y desiertos; estructuras de edificios convertidos en esqueletos herrumbrosos.
Pero también miles de personas que se da la paradoja de que, con un millón de viviendas vacías en este país, tienen problemas de acceso a la vivienda.
Se da la circunstancia, además, de que doscientas mil de esas viviendas están en la Comunidad Valenciana.

Pero también miles y miles de propietarios que se han visto atrapados en PAI en los que no querían estar, que se han visto arrastrados a operaciones urbanísticas en una condición de inferioridad respecto de grandes mercaderes y especuladores y que les han llevado a estar pagando el IBI de urbana o, incluso, soportando los costes de avales bancarios en operaciones urbanísticas que son inviables y que ellos no querían hacer.

Ahora, están en ese momento de tentación, como señalaba la señora Punset, en el que no saben si vale la pena seguir pagando, aunque todo dice que eso es inviable, para dejarles algo a sus hijos, por no perdre-ho tot.

Este es un momento decisivo, señorías.
Es un momento decisivo para elegir entre aquellos que siguen pensando que volverá el momento del ladrillo, que volverá un mercado…, un frenesí inmobiliario, y aquellos que queremos, definitivamente, cambiar el modelo.

Y, mire, hay un ejemplo muy claro de quiénes están de un lado y quién de otro.
En el Nou Mil·leni, 12.
000 viviendas, anulado por el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana en 2011, anulado por el Tribunal Supremo en 2014.
Aún estaba la señora Bonig diciendo que iban a arreglar la ley para hacerlo viable.
Esta es la diferencia.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Belén Bachero.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, presidenta.

Senyories, el territori valencià no es mereixia el maltractament i l'espoliació patida per la mala gestió dels governs anteriors; governs i formes de governar que només van pensar en els interessos, a curt termini, d'uns pocs, d'unes poques empreses que van emplenar les seues butxaques a costa d'acabar amb el gran patrimoni paisatgístic i natural amb el qual comptàvem.
Vint anys de desprotecció del territori.
L'època dels PAI, de les requalificacions de sòl, de la construcció sense mesura que ens va fer viure per damunt de les nostres possibilitats.
Quantes voltes hem sentit aquesta frase, no?
Viure per damunt de les nostres possibilitats.
Frase top ten en el vocabulari dels nostres governants del moment, quan la punxada d'eixa bombolla immobiliària.
I aleshores també es va sumar a eixe top ten del vocabulari, bombolla immobiliària i especulació urbanística.
I altra vegada a viure per damunt de les nostres possibilitats.
I clar, de repent els culpables de tot érem els ciutadans, que vivint per damunt de les nostres possibilitats ens havíem atrevit a comprar pisos i cotxes, amb hipoteques que no anàvem a poder assumir, cosa que ningú ens va dir quan es van concedir eixes hipoteques.

I el còctel de tot açò és el que tenim ara.
Hipoteques inassumibles que ens porten als desnonaments, a tirar la gent de les seues cases, i tindre com a fruit més vivendes buides que es sumen al gran parc de vivenda buida amb què compta el País Valencià.
Hem construït vivenda a un ritme i tant per damunt de les nostres necessitats per almenys els pròxims vint anys.
Hem reblit i saturat el nostre territori, i més intensament la nostra franja litoral, de formigó i rajola.
I a açò hem d'afegir les excessives reserves de sòl, fruit d'esta febre especulativa, que no ha tingut en compte les necessitats reals i futures de creiximent.

I esta denúncia ja l'ha vingut fent el Grup Compromís durant la passada legislatura.
Tenim clar, i així ho defensem, que la quantitat de sòl urbanitzable actual és excessiva per a un desenvolupament sostenible de les nostres ciutats.
Açò ha fet que el creiximent d'aquestes ha segut desordenat, i ens trobem amb grans problemes d'aïllament segregatiu, que va en contra del concepte de ciutat compacta.
Per tant, ara hem de treballar a concentrar les actuacions urbanístiques i els pocs recursos econòmics amb què anem a comptar amb eixos buits urbans existents dins dels nostres municipis, per així poder cosir la xarxa arquitectònica de les nostres ciutats.

També el Grup Compromís ja ha denunciat en diverses ocasions la falta de disciplina urbanística.
I amb més disciplina urbanística s'haguera aconseguit, per una banda, una major estabilització econòmica que haguera frenat la desindustrialització del País Valencià.
I per una altra, haguérem pogut ordenar el territori, pensant i tenint present les persones, fent-ho a escala humana i amb el màxim respecte al medi natural.

Amb l'anunci del naiximent de la LOTUP els ciutadans i ciutadanes pensàvem que amb ella aplegaria el moment d'establir ordre urbanístic.
Però no va ser així.
La LOTUP no va ser la llei de protecció del territori que tant necessitàvem.
No.
Més bé va impulsar l'excepcionalitat de les ATE, les actuacions territorials estratègiques.
Com a resultat, tenim la situació que hem descrit i hem de proposar alternatives per tal de reparar el mal fet al territori i a la seua ordenació, que va permetre impulsar el govern anterior.
Per tant, estem d'acord amb la proposició no de llei presentada pel Grup Ciutadans.

I l'esmena que havíem presentar era per concretar alguns punts que ens semblaven molt genèrics, però sobretot defensar el municipalisme, instant el Consell que este alhora inste els ajuntaments que siguen ells també qui participen en este procés.
Pensem que el paper dels ajuntaments ací és fonamental.
I la proposta inicial es carregava l'autonomia local que, a la fi, és l'administració més propera al ciutadà.
És la que a més coneix de primera mà la seua ciutat i el seu municipi.

En definitiva, el que volem amb esta proposició no de llei és contestar a eixa demanda de prudència, de mesura en el creiximent urbanístic, de posar fre a la dinàmica suïcida de destrucció del territori i del teixit productiu a la qual se'ns havia arrossegat.
I volem fer-ho de la mà dels nostres municipis, dels nostres ajuntaments.
Perquè entenem que l'administració local és la més propera a la ciutadania.
En este moment de canvi polític en què estem, entenem que la ciutadania també ha de participar en els processos urbanístics, perquè amb eixa participació de totes i tots aconseguirem ciutats i barris més agradables i construïts a escala humana.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Bachero, ha d'acabar.

La senyora Bachero Traver:

Vaig acabant, sí.
A eixa escala que té en compte l'opinió de la gent que va a viure allí, els usuaris finals de l'urbanisme i de les ciutats.

La senyora vicepresidenta primera:

Ha d'acabar ja.

La senyora Bachero Traver:

Val, gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Bachero.

Per a fixar posició (aplaudiments) per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rafael Briet.
Quatre minuts, també.
Quan vosté vullga.

El senyor Briet Seguí:

Senyora presidenta, consellers, senyories.

El vot del Partit Socialista serà a favor.
Voldríem agrair l'esforç dels grups que han fet possible que s'arribara a un acord en esta proposició no de llei.

En els últims dies em preguntava: serem capaços d'apropar postures en allò en què en el fons estem d'acord?
Serem capaços d'entendre si la solució deu ser estable perquè perdure en el temps, donada la importància d'aquesta?
Doncs pareix ser que sí, que a la fi el titular no importa més que el resultat, que el significat de les paraules deixaven pas a la finalitat d'aquestes, i que l'escenografia que vivim en esta cambra, amb fotos de comunió incloses, ha donat pas al debat argumentat, amb sentit comú, amb caràcter tècnic i amb transfons polític.

El molt honorable president fa uns dies digué Â«síÂ» a la pregunta parlamentària sobre si el Consell anava a prendre mesures respecte a les més de cinquanta mil hectàrees del sòl urbanitzable que existien a la comunitat.
No va dubtar ni un moment en donar la contestació.
Es va comprometre a actuar en aquest tipus de sòl que genera incertesa en el present i temor per al futur.

La consellera de l'àrea li reconegué, senyora Punset, davant d'aquest plenari, que compartia la seua afirmació, que en la Comunitat Valenciana existia un excés de sòl urbanitzable, però que deuríem anar cas per cas.

Per tant, senyories, la finalitat d'aquesta proposició no de llei ja estava inclosa, ja estava fent-se patent en les accions del govern valencià.

Senyora Punset, li díem que estàvem d'acord amb el fons, però possiblement no ho estàvem amb les formes.
Però totes estes qüestions han segut resoltes, perquè nosaltres no estàvem d'acord en generalitzar tots els casos, no estàvem d'acord en posar en risc importants sumes de recursos econòmics degut a les possibles indemnitzacions que enteníem els correspondria abonar.
No estàvem d'acord en aplicar la mateixa vara de mesurar als ajuntaments que havien fet de l'urbanisme una eina per desenvolupar el seu municipi, sense degradar el medi ambient.
No estàvem d'acord en aquells municipis que compten amb un sòl urbanitzable adient a les necessitats presents i futures se'ls aplicara aquesta proposta.
I no estàvem d'acord en eliminar l'autonomia local.

Però totes les qüestions han segut resoltes amb la paraula i el consens.
El ius variandi de l'administració, comprés en la potestat planificadora, té límit.
No pot ser una actuació arbitrària o mancada de lògica.
Deu ser justificada i motivada.
La justificació i la motivació complixen unes funcions.
Des d'un punt de vista intern, l'objectivitat i raonabilitat que és exigible a l'actuació administrativa; des d'un punt de vista formal, constituïx la garantia per a l'administrat i, des d'un punt de vista processal, facilita el control jurisdiccional de l'administració.
L'actuació administrativa deu contindre dades objectives, exemptes d'error i dirigides a satisfer l'interés general.

Senyores i senyors diputats, al dia de hui necessitem polítiques sostenibles, però viables.
Necessitem normatives que ens ajuden a fer-les possibles, però que al mateix temps siguen clares i precises.
Necessitem consens, maduresa i fermesa per aconseguir-ho.

La consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori està activant els instruments de planificació territorial a nivell supracomarcal i metropolità.
Està treballant en l'estratègia territorial valenciana, perquè tinga caràcter vinculant.
Ha pres la iniciativa en el pla de l'horta, el pla metropolità de València i el pla d'acció territorial del litoral, entre altres.
Està aplicant-se els principis de la LOTUP, cas per cas, en les modificacions i revisions dels plans generals que presenten els ajuntaments, plantejant, allà on cal, la desclassificació del sòl.
La conselleria és sensible al tema, li preocupa, i el més important, actua amb una clara direcció cap a la sostenibilitat.
Creem en l'urbanisme que és capaç de crear oportunitats de treball, que és capaç de formar part del model productiu, com hui mateixa la conselleria ha firmat accions de rehabilitació en catorze municipis, amb un valor de 54 milions, i que poden crear 1.
100 llocs de treball.
Per tant, era possible fer-ho d'una altra forma.

Aquesta proposició no de llei es mereixia un esforç pel consens.
Aquesta proposició es mereixia un esforç per demostrar que les regles del joc poden variar, i que un, entre guanyar un titular i que guanye la gent, sempre ha de votar que guanye la gent.
I això, senyories, és el que està fent el govern valencià, és el que està fent la conselleria d'obres públiques.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Per a defensar la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Elisa Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

Mire, lo primero que le voy a decir es que aquí se ha dicho un pacto de cuatro grupos parlamentarios, y nos critican.
Es que en ningún momento se han dirigido a nosotros para llegar a un acuerdo.
En ningún momento.
Es que esta mañana nos hemos visto con esta enmienda transaccionada hecha, sin que en ningún momento nos hubiesen preguntado si queríamos aportar algo, si no, si estamos de acuerdo o si no.
Es más, es que para tramitar lo que estamos tramitando se necesita la firma del Grupo Parlamentario Popular.
Y hemos firmado a efectos de tramitación, pero es que no han contado con nosotros.
Y en el momento que lo hemos visto, hemos propuesto dos aspectos que mejoraba la propuesta, y nos han dicho rotundamente que no.

Les explico: miren, el primer rodillo lo han pasado con el Grupo Parlamentario Popular.
El segundo rodillo lo han pasado con su propia proposición no de ley, porque de lo que usted presentaba a lo que ahora se está tramitando, absolutamente nada que ver.

Estamos muchísimo más de acuerdo con lo que hoy se está tramitando.
De hecho, mire, sinceramente, yo ni siquiera quería tramitarlo porque estaba más de acuerdo con la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Socialista y por el Grupo Parlamentario Compromís.
La verdad es que me habría gustado que se hubiese tramitado tal y como estaba, y que usted hubiese aceptado sus enmiendas.
Probablemente así habríamos aceptado.
Pero no ha contado con nosotros absolutamente para nada.
Así que le digo: en los tres primeros puntos de añadir simplemente Â«amb acord dels ajuntamentsÂ», y usted dice que no, que no porque no vaya a ser que los ayuntamientos se crezcan.
Parece mentira que haya sido concejala.
Se salta la autonomía local, vamos, por el forro, diciéndolo mal y pronto.

Le he pedido también que elimine el punto quinto.
No por nada, porque la verdad es que mejora con creces lo que usted planteaba, porque usted iba a degüello contra aquellas personas que no habían podido cumplir sus expectativas de llevar a cabo los planeamientos como agentes urbanizadores.
Usted iba a degüello, directamente a que no pudieran hacer absolutamente nada durante diez años.
Ahora se estudia, se pide que se inste al Consell a que estudie la posibilidad de la prohibición a no poder volver a organizar durante diez años.
Pero, ¿conforme a qué criterios?
¿El Consell adoptará esa decisión?
¿Si son amigos, dirá que no se les prohíbe?
¿Si no son amigos, dirá que sí que les prohíbe?
¿Por eso?
Es que no podemos votar a favor, no podemos votar a favor.
Es que no ponen en base a qué criterios se prohibirá o no se prohibirá esa condición de urbanizador.

Miren, lo que ustedes presentan aquí es un brindis al sol.
Prácticamente la mayoría de las cosas que plantean ya se estaban haciendo.
Es que ya se estaban haciendo.
Pero no el Consell que ahora está gobernando.
Es que anteriormente también.
Es que cuando dicen que la Comisión Territorial de Urbanismo está dejando de aprobar planes, porque no cumplen la estrategia territorial, es que eso ya se estaba haciendo.
Vamos, hace cuatro años, yo era directora territorial en Alicante, y les aseguro que iba a las comisiones y no se aceptaba absolutamente ni un solo planeamiento que no cumpliera la estrategia territorial.
No me mire así, es que tienen un desconocimiento total y absoluto de lo que se estaba haciendo.
(Remors) Por supuesto.
Y luego, es que hay aspectos… ¿Dice que hacer patria es lo que usted está haciendo?
¿O sea, cargarse la autonomía?
Primero empiezan con las diputaciones, a querer cargarse las diputaciones.
Y ahora se quieren cargar la autonomía local.
¿Y eso es hacer patria?
(Aplaudiments) Pues no cuenten con nosotros, porque así no queremos hacerla.

Mire, señoría, ante todo respeto a las competencias, y respeto a la ley y al cumplimiento de la ley.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.
(Aplaudiments) Per a rèplica… per un temps màxim de quatre minuts, té la paraula…

La senyora Punset Bannel:

No, no, está bien.

Mire, señoría, la verdad es que no se con quién estaría usted sentada en la mesa esa de la comisión; a lo mejor con Ortiz, ¿no?
(Remors i aplaudiments)

Pero, desde luego, aquí, los que estamos sentados aquí tenemos muy clara una cosa, ¿sabe?
Es que la cuestión formal de la autonomía local y todo esto que se respetará, no se preocupe usted, se respetará, pues ustedes, en fin, no sé dónde… si le dieron demasiado vuelo cuando en las últimas décadas aprobaron desde el Consell más de dos mil planes urbanísticos para la Comunidad Valenciana.

¡No tienen vergüenza, señoría!
¡No tienen vergüenza de decirnos a nosotros (aplaudiments) que por revertir este proceso, ese proceso de saqueo… nosotros tenemos algún tipo de problema con la autonomía local!
¡Fíjese!
El problema con la autonomía local no lo tengo yo, lo tenía el informe global de 2008 sobre la corrupción en España, ¿sabe usted?
Porque ese informe decía, entre otras cosas muy interesantes, que según diversos estudios el área de mayor preocupación respecto a la corrupción corresponde al ámbito local.
¡Uy!
, ¡los ayuntamientos!
, ¡sus alcaldes!
(Se sent una veu que diu: Â«Los suyos.
Â») (Rialles) Sí, y dentro de él, y dentro de él, dentro del ámbito local, a la política del suelo y el urbanismo.
¡Uy!
, casualidad.
¡Fíjese usted, fíjese usted!

Claro que habrá que contar con los ayuntamientos pero, ¡oiga!
(remors), los ayuntamientos tendrán que cumplir con la estrategia territorial.
Y esto de proteger el medio ambiente y el territorio no consiste solo en no aprobarle planes parciales que no cumplan con la estrategia a los ayuntamientos.
¡No señora!
Consiste en revertir el proceso de destroce que han hecho ustedes y, también, ¿por qué no decirlo?
, los ayuntamientos gobernados por el PSOE que también han participado en el festín durante las últimas décadas.

Y, mire usted, por lo menos ellos tienen la dignidad de revertir ese proceso y sumarse a la voluntad política de revertir ese proceso, pero ustedes ¡ni siquiera eso!

En cuanto a si han participado ustedes o no en la enmienda transaccional, sabe usted muy bien… que la ha visto esta mañana porque la hemos hecho esta mañana, igual que con el resto de los grupos, y lo que hay que tener es voluntad política de participar.
Lo que pasa es que como ustedes se removían tanto en el asiento el otro día cuando estuvimos hablando del tema, que ya noté que les ponía como muy nerviosos, ¿no?
, al señor Castelló, en fin, se movían mucho (remors), sí, se movían mucho en el asiento, pues claro tampoco teníamos muchas esperanzas de que se sumaran ustedes a este proceso, ¿no?
, porque llevan décadas sin hacerlo.

Así que, miren, déjennos a nosotros hacerlo y somos dos tercios de la cámara, tenemos suficiente legitimidad democrática para llevarlo adelante.

Y sí, sí, sí, esto sí que es hacer patria en la Comunidad Valenciana.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a rèplica, la diputada… ¿Per a què vol vosté la paraula?
(Remors)

Senyor Alfredo Castelló, vosté ha sigut mencionat però no ha sigut contradit en les seues argumentacions.
(Remors)

Per tant, té la paraula la diputada Elisa Díaz.
(Aplaudiments) Ha sigut mencionat, ni al·ludit ni ha tingut rèplica.

Té la paraula la diputada Elisa Díaz.
(Remors)

No té vosté la paraula.
(El senyor Castelló Sáez intervé amb el micròfon desconnectat)

Senyor Alfredo Castelló, mire vosté bé el reglament, ha sigut mencionat però no ha sigut ni al·ludit ni contradit en les seues… (Remors) (Se sent una veu que diu: Â«El 69, el artículo 69.
Â»)

Senyora Elisa Díaz, ¿va a fer ús vosté de la seua paraula?

Quan vosté vullga per un temps de quatre minuts.

La senyora Díaz González:

Mi compañero hacía alusión al artículo 69, no al 71, presidente.

Pero, bueno, en cualquier caso, ¿qué ignorante es usted?
, ¿no sabía que fuera tan ignorante?
(Remors) ¿No sabe lo que es la comisión territorial de urbanismo?
Es que el director general ayer mismo decía que en esa comisión a la que, evidentemente, no va el señor Ortiz, no ha ido nunca ni irá, ni irá… (Remors) ¡No se dónde estaba!
, ¡no sé dónde estaba!
, pero es que forma parte de la conselleria, es un órgano que forma parte de la conselleria.
Es que, de verdad, ¡qué ignorancia tienen!
, con razón luego votan estas cosas.

Mire, miren, esa comisión es la que decide qué es lo que se pasa al Consell para aprobar o no.
Y le aseguro que si no cumplían -le vuelvo a decir- la estrategia territorial no se ha aprobado absolutamente nada; de hecho, eso ha ocasionado que gracias al Partido Popular en la Comunidad Valenciana haya un 52% del territorio protegido, que parece que siempre se les olvida (remors i aplaudiments), es que siempre se les olvida ese dato, señorías, gracias al Partido Popular.
Sí, es que ese dato parece que se desvanece.

Miren, los planes que llegan al Consell para aprobarse llegan de la mano de los ayuntamientos, de los ayuntamientos de todos los colores políticos, ¡de todos!
O sea, ahí no hay distinción entre que si unos lo aprobamos porque los presenta el Partido Popular y otros no porque los presenta otro partido.
¡Es que eso no ha sido así!
Y, si no, miren los números, ¡por favor!

Creo que queda totalmente garantizado el desarrollo sostenible con la normativa que el Partido Popular aprobó, esa ley que tanto elogia usted en su PNL, esa ley que tanto elogia usted.
Pero ¡si la elogia usted!
En su PNL no hace más que decir ¡qué buena es la ley!
Y estamos de acuerdo, es que la ley es muy buena.

Mire, le diría, un plan que se ha paralizado, el plan general de Altea donde usted era concejala de urbanismo (aplaudiments), gracias a la evaluación ambiental estratégica.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â») Gracias a esta tramitación, a esa aplicación de la ley.
O sea, ¡no me venga con cuentos chinos!
, señoría, no me venga con cuentos chinos.
(Remors)

Mire, nosotros ya -le vuelvo a decir- por supuesto estamos por un desarrollo sostenible; por supuesto estamos por la protección del medio ambiente; por supuesto usted en su PNL tenía, ¡vamos!
, decía aquí unas cosas como que la declaración de inadecuación se restituyera en todos los suelos.
Con la incorporación del punto primero entiendo, por favor, ¡escúcheme!
, por favor, ¡escúcheme!
, entiendo que con la incorporación del punto primero entiendo que la inadecuación va a ser solo de aquellos suelos que no causan responsabilidad patrimonial, aunque, bueno, ponen Â«graveÂ», no sé los que no sean graves.
Pero en ese caso no estamos hablando de solares, ¿no?
, estamos hablando, al final -como decía ayer el director general-, de campos de naranjos.

Por lo tanto, la situación es la misma, no tienen que volver a ningún estado porque ya están en ese estado.
Estamos hablando de una reversión en cuanto a la clasificación pero el estado de los suelos sigue siendo el mismo porque ustedes aquí ya no hacen esa barbaridad que presentaban de todos los suelos quedan incluidos, que es lo que por supuesto íbamos a votar en contra, no estábamos nada de acuerdo.
Y le repito, si hubiese aceptado la enmienda de Compromís y del PSPV nosotros habríamos votado a favor.

Y, por último (remors), no la de Podemos no porque no se acercaba tanto a lo que nosotros pensamos, cada uno tiene su ideología y, evidentemente, el Partido Socialista y Compromís se acercaban muchísimo más a lo que nosotros planteamos, (se sent una veu que diu: Â«Es que han gobernado.
Â») muchísimo más, es que se nota (rient), se nota la diferencia.

Simplemente, simplemente, señoría, no hay nadie que haya hecho más por el territorio y por el territorio concretamente de la Comunidad Valenciana que el Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyora Carolina Punset, ¿demana vosté per al·lusions?
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Que no, ¡hombre!
Eso no vale, tío.
Eso es a la carta ya, ¡hombre!
, eso es a la carta ya.
Â») (Remors) Estic preguntant (rient), estic preguntant.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¡Hombre!
, por el amor de DiosÂ»)

Senyories, senyories, senyories, l'article 69 per al·lusions no vol dir mencions; mencions se pot mencionar (remors), però sempre…

Senyories, estic jo en l'ús de la meua paraula.

A la senyora Punset se li acaba de dir que és una ignorant, i això és una inexactitud i és un judici de valor.

Senyora Carolina Punset (aplaudiments), ¿per a què demana vosté la paraula?
(Remors)

La senyora Punset Bannel:

Mire, senyoria,…

El senyor president:

Té vosté la paraula per un temps de dos minuts per a fer referència concreta a l'al·lusió.

La senyora Punset Bannel:

Mire, señora Díaz, se lo voy a decir, porque parece que en español no lo ha entendido, en inglés, shame on you!
, shame on you!

Pero, bueno, ¡hombre!
, ¿qué clase de desvergüenza es la del Partido Popular de decir, con la que ha caído en la Comunidad Valenciana, que han protegido ustedes el territorio?
(Se sent una veu que diu: Â«Pero, ¿esto qué es?
Â») Pero, bueno, ¡cálmense!
, ¡cálmense!

O sea, cuando le hablo de que usted estaba en la comisión con el señor Ortiz no es que le diga que el señor Ortiz estaba físicamente sentado a su lado, que a lo mejor en otro lado sí que lo estaba (rialles i aplaudiments), lo que digo es que le transmitía usted fielmente a lo mejor, a lo mejor, lo que digo es que a lo mejor usted u otras personas le transmitían fielmente informaciones que él no debería haber tenido.
Así se lo digo, así más claro y a lo mejor no me llama ignorante.

Pero, bueno, mire, la prepotencia del Partido Popular en la Comunidad Valenciana ha llegado a su fin.
Y, mire, ha llegado a su fin porque menos mal para los valencianos que existe una mayoría en el arco parlamentario dispuesta a cambiar el modelo productivo en la Comunidad Valenciana y que aquí dejen de forrarse unos pocos, unos pocos (aplaudiments), vinculados en su mayoría a ustedes a base de destrozar y de saquear nuestro territorio.

Así que, terminaré con una frase de Juan Goytisolo, que hablaba precisamente de la destrucción del paisaje en la Comunidad Valenciana, decía: Â«Las generaciones venideras juzgarán como corresponde a la codicia de unos y a la prepotencia de otros, en su miope concepción de un progreso que se ha desvanecido como un espejismo a costa de la destrucción de un paisaje que permanece vivo en la memoria de los viejos, pero ya no se recuperará jamás.
Â»

Nosotros estamos por recuperar lo que podamos.

Muchas gracias, señoría.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor Castelló, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Remors) (El senyor Castelló Sáez intervé amb el micròfon desconnectat) (El vicepresident segon diu: Â«Dale la voz, ¡hombre!
, que no se ha grabado nada, dale la voz.
Â»)

Té vosté la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

El senyor president:

Per dos minuts, per a fer al·lusió concreta a este punt, de falta de…

El senyor Castelló Sáez:

Sí, sí, lo que ha dicho de nuestro grupo, sí, como vergüenza de nuestra gestión.

El senyor president:

Té vosté raó i té vosté la paraula d'acord amb…

El senyor Castelló Sáez:

Mire, señora Punset, no sé dónde estaría usted con sus viajes por el mundo cuando la LRAU se aprobó por un gobierno socialista en el año 1994.
(Veus) Aquella LRAU que aprobó el gobierno socialista gobernando en esta comunidad que estableció la figura del agente urbanizador, aquel que en principio hacía lo que le daba la gana.
Lo decían otras muchas comunidades, lo decía el PP.

Por eso, el Partido Popular hizo después una legislación absolutamente novedosa que consistió en recortar esas posibilidades absolutas que tenía el agente urbanizador, en establecer todo tipo de reglamentos que hicieran valer, por ejemplo, las cuestiones que les ha dicho la señora Díaz en cuanto a medio ambiente, en cuanto a lo que son cuencas fluviales, en cuanto a explotación de territorio del paisaje.
Todo eso es lo que hizo el Partido Popular.

Ahora, deben entender ustedes una cosa, y es que hay una cosa que se llama Â«autonomía localÂ».
Los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana han hecho su planeamiento, el que ellos han querido.
(Remors) Ahí había pocos de Ciudadanos, ustedes intervinieron en algún municipio -como ha dicho mi compañera y no reiteraré para darle otra vez oportunidad de que intervenga- y seguramente estarán arrepentidos, no le digo que no.

Nosotros tenemos la conciencia bien tranquila porque en las comisiones territoriales, que son órganos de la conselleria que se dedican a supervisar la actuación municipal, allí se ha hecho cumplir la ley ¡siempre!
, y han sido los ayuntamientos quienes han hecho su planeamiento con arreglo a su autonomía local.
Ahí ha habido del Partido Socialista, de Compromís, del PC en su momento, de Izquierda Unida después, con planeamientos y desarrollos ¡brutales!
, ¡brutales!
Se lo aseguro.

En cualquier caso, decirle que nosotros no sentimos vergüenza de haber encontrado el 3% del territorio protegido cuando llegamos en el 1995 y haberlo dejado en el 52%.

Estamos muy orgullosos, señoría.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

He de recordar a la cambra que el tema d'al·lusions és per a les al·lusions concretes que s'hagen pogut fer, inexactituds o judicis de valor a grups o a persones, només per a eixe punt.
Però, entenc (remors i rialles), entenc (rient) que un bon debat com ha sigut este doncs se mereixia esta al·lusió.

Senyor Manolo Mata, ¿per a què demana vosté la paraula?

El senyor Mata Gómez:

D'acord amb l'article 69.
3 perquè l'única intervenció que ha fet el senyor Castelló és dedicada al…

El senyor president:

Senyor Manolo Mata, encara no li he donat la paraula (rialles), però jo entenc…

El senyor Mata Gómez:

No, estic explicant-li per què.

El senyor president:

…que el comentari que ha fet el senyor extralimitant-se del concepte d'al·lusions no ha faltat al decòrum del seu grup.

El senyor Mata Gómez:

¡Home!

El senyor president:

Per tant, no està vosté en l'ús de la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Mos acusen d'haver aprovat…

El senyor president:

No està vosté en l'ús de la paraula.
(Aplaudiments)

El senyor Mata Gómez:

¡Senyor president!

El senyor president:

Senyories, anem a passar a la votació.
(Remors)

Senyories, intente aplicar el reglament amb la màxima equanimitat possible.
(Remors) Sé que n'hi hauran molts errors però anem a passar a votació, recordant que realitzarem la votació, si no funcionen, in voce.

Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició no de llei ha sigut aprovada amb 61 vots a favor, efectivament, 61 vots a favor, i 29 vots en contra.
Perdó, 29 abstencions i aprovada amb 61 vots a favor.

Senyories, queda aprovada la proposició no de llei del Grup Ciudadanos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, els comunique que la pretensió de la presidència és arribar fins al debat de les dos mocions subsegüents i la proposició no de llei que queda, però si no fóra possible sobre les tres tancaríem, suspendríem la sessió.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'adopció de mesures immediates per a combatre les violències masclistes, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 2.
959, BOC número 21)

El senyor president:

Té la paraula per a la presentació i defensa de la proposició no de llei del Grup Podemos-Podem, sobre mesures immediates per a combatre la violència masclista, presentada pel Grup Podem, i que serà presentada per la il·lustre diputada Cristina Cabedo, per un temps màxim de vuit minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

La setmana passada, a iniciativa del nostre Grup Parlamentari Podem i amb el suport de tota la resta de grups, es va crear una comissió d'estudi de les violències masclistes per continuar legislativament donant passos en l'eradicació d'aquesta xacra.
Tanmateix des de Podem creiem que això no és suficient, no pot ser suficient amb un tipus de violència que ens persegueix des de les inicis dels inicis, que muta, es transforma, s'adapta a les noves realitats, que sobreviu a normatives, algunes d'elles ben elaborades però poc executades, algunes d'altres, inexistents.

Les violències masclistes tenen moltes cares, moltes mans, molts braços que intenten agafar-nos, oprimir-nos, tot per continuar maltractant-nos, tot per continuar assassinant-nos.

Les solucions cal que siguen, per tant, profundes, atacant els orígens i construint transversalment amb consensos.

Per això des de Podem, des del primer moment que vam arribar a les Corts Valencianes, vam començar a construir iniciatives conjuntament i individualment.
Aquestes mesures que avui presentem ací i ara han vingut precedides per altres passos que ja hem anat presentant estos primers mesos de la novena legislatura, com la nostra proposició perquè, a través de la professió d'agents d'igualtat, s'assegure la igualtat real i efectiva als centres docents, o la nostra exigència que dintre de la cambra hi haja una comissió d'igualtat de gènere, perquè les polítiques de gènere, que actuen transversalment a causa de la manifestació transversal del masclisme, no només tenen la rellevància, sinó una càrrega de treball que ho justifica.
No hi ha dret que les qüestions de gènere es tracten amb més lentitud que la resta.

Com dic, dintre d'aquest marc de plena consciència que les solucions al masclisme necessiten de deconstruccions estructurals més que profundes, presentem les que creiem que són mesures a executar immediatament, per salvaguardar-nos de l'expressió masclista més brutal, el ser assassinades.

Per això, en primer lloc vull, no recordar, sinó anomenar les quatre dones, quatre noves dones, una vegada més, una setmana més, assassinades per violència masclista aquest passat cap de setmana: una a Tenerife, una a Pontevedra, a Fuengirola i a Manresa.
Quatre en un cap de setmana, quatre més dones assassinades.

Per això començaré a parlar de la segona mesura de la nostra proposició.
Instar el govern central per modificar la llei de 2004 contra la violència de gènere.
Com vam dir la setmana passada, la nostra llei autonòmica, tot i que anem a millorar-la, almenys dóna passos endavant respecte de la llei estatal, la qual ni tan sols ha estat adaptada al conveni d'Istanbul, conveni ratificat per l'estat espanyol ja fa un any.
Un any, com molts altres, en el qual es podria haver avançat en l'eradicació de les violències que ens assassinen, que ens han assassinat aquest cap de setmana.
Un any com molts altres sense fer res, ni tan sols allò més bàsic, com és adaptar la nostra legislació obsoleta a una altra normativa que ens dóna cobertura per a construir mesures que són decisives per continuar vives o per ser assassinades.
Es tracta d'una qüestió d'estat, però, visto lo visto, també es tracta de tindre un poquet de vergonya.
Un conveni ratificat fa un any i que encara no ha sigut adoptat.

Per altra banda, saben vostés d'aquestes quatre dones assassinades aquest cap de setmana quantes van denunciar?
Ninguna.
I enfront d'això tenim dos camins: un (pausa) .
.
.

El senyor president:

Un segon, senyora diputada.

Per favor, senyors de la premsa, si han de fer algun comentari que no siga en l'hemicicle.

Pot continuar vosté i ho tindré en compte en el temps.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

Un, ficar recursos per empoderar econòmicament i socialment les dones o traslladar la responsabilitat a aquestes del fet de suposar continuar vives en aquest context d'assassinats.
Com fa, per exemple, eixe vergonyós anunci que hem d'aguantar dia sí i dia també a la nostra televisió, l'anunci del Govern d'Espanya, l'anunci del govern del PP que diu que Â«salir de la violencia de género depende de tiÂ», de la dona maltractada, no del fet de donar recursos perquè la seua independència econòmica siga la que l'ajude a fugir de l'agressor; no del fet (aplaudiments) de donar opcions laborals dignes per a deixar la casa on l'agressor les viole, els pegue, les xille, les maltracte i les insulte; no de fer que les dones tinguen accés prioritari a una vivenda, que és el que demanem en aquesta mesura per poder, com dic, escapar dels seus agressors.

No, pareix ser que no, pareix ser que per al govern del PP todo depende de la mujer.
I per això li diuen que denuncie.

Com plantejar-se, per als senyors i les senyores del PP, que la dona puga denunciar si només denuncie ha de tornar a eixa casa on la violen, on li peguen, on li xillen, on la maltracten i on la insulten?

Com plantejar-se, als senyors i les senyores del PP, que denunciar suposa després tindre potser l'amenaça que li maten els seus fills i les seues filles?

Com plantejar-se com ha de denunciar la dona si el seu agressor segurament haja ja trencat els nexos socials i familiars que donen suport a la dona?

Per això, nosaltres exigim al Consell un pla de garantia habitacional immediata, que és la primera mesura de la nostra proposició.
Però que aquesta garantia habitacional no estiga supeditada a tindre una ordre de protecció, perquè una ordre de protecció suposa haver iniciat un procediment judicial.
I perquè s'inicie un procediment judicial fa falta la denúncia.

Nosaltres diem que si les dones tenen dificultats per a denunciar i tenen dificultats perquè s'està fent tot molt malament, qui ha de certificar açò són els serveis socials especialitzats en violència contra la dona.

A més, açò és compatible amb la nostra llei autonòmica, que ho preveu excepcionalment.
Però no és urgent la situació en què estem vivint?
No va aquesta cambra signar una declaració institucional per l'estiu alarmant d'assassinats masclistes que vam tindre?
Les declaracions estan molt bé, però les mesures també.

En tercer lloc, la vicepresidenta del Consell recentment ha anunciat que des de les diferents unitats d'igualtat de cadascuna de les conselleries s'emetran informes d'impacte de gènere, perquè cadascuna de les accions del govern té impacte de gènere.

Des de Podem rebem positivament aquest anunci.
Estem fartes d'eixos informes d'impacte de gènere que només tenen una frase, Â«el impacto de genero es neutroÂ», perquè això és mentira.

Però volem anar més enllà.
Instem també el Consell en la tercera mesura de la nostra proposició a fer el que podríem anomenar com una auditoria de gènere, és a dir, a avaluar les ferramentes que avui en dia estan sobre la taula.

També -vaig a intentar resumir perquè veig que me queda poc temps-.
.
.

El senyor president:

Sí, vaja finalitzant, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

.
.
.
Vale.

També demanem que en el pla que la setmana passada va aprovar aquesta cambra, que ha d'acompanyar al decret llei, necessàriament es done prioritat a les mesures per a eradicar la violència masclista.

Senyores diputades, senyors diputats, moltes de nosaltres, i especialment moltes de les que estan fora, al carrer, perquè són les que més patixen la violència masclista, anirem la setmana que ve a Madrid a reivindicar aquestes i moltes altres mesures.
Però ara i ací presentem aquestes mesures que no tenen com a excusa que costen diners.
Només fa falta una cosa: voluntat política.

Estiguem totes a l'altura de les circumstàncies, quan les circumstàncies són que ens estan assassinant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a la presentació i defensa de l'esmena que s'ha presentat a esta proposició no de llei, té la paraula la il·lustre diputada Rosa de Falastín per a presentar l'esmena, en nom del Grup Parlamentari Socialista, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Senyories, crec que la primera cosa que hauria de quedar clara hui ací és que no estem parlant d'un problema de vivenda, sinó d'un problema de violència.
Perquè si desenfoquem l'objectiu principal difícilment podrem aplicar les mesures necessàries per a eradicar la violència de gènere.

Miren, no existix cap altre delicte en el qual la víctima haja d'eixir de sa casa i no l'agressor; que haja de ser treta del seu entorn immediat en lloc del seu agressor; que haja de ser ressituada en el seu lloc de faena, en compte del seu agressor.

I totes estes mesures, que no són agradables, el traure una dona de sa casa, de la seua vida, s'adopten, senyories, perquè el que es pot perdre si no s'adopten és la vida de les dones.
Per això vull dir que hui del que estem parlant és de protegir la vida de les dones.

(Inintel·ligible) .
.
.
el problema és que les dones víctimes tenen una casa o no.
Eixe és un altre problema.
Garantir la vida de les dones ha de ser i és la prioritat del govern valencià, però també d'esta cambra i de tota la societat valenciana.
I garantir la vida de les dones no és només la immediatesa a la qual ens obliga la urgència d'acollir-les sota a un sostre.
Garantir la vida de les dones és plantejar també un projecte de recuperació personal i individual.
Un projecte en què elles siguen les protagonistes en el seu procés de recuperació, perquè puguen ocupar el lloc en la societat que mai ningú els deuria haver furtat.

Per això presentem esta esmena, que passaré a llegir:

Â«Instem el govern valencià a crear un centre d'atenció integral a dones víctimes de violència de gènere, de conformitat amb les mesures que establix la Ley orgànica de medidas de protección integral contra la violencia de género, on es desenvolupen metodologia d'intervenció multidisciplinar amb les víctimes de violència de gènere, a fi de garantir el dret a una assistència social integral, tal com recull l'article 19 de dita llei.
Aquest dret consistix en el dret de les dones a serveis socials d'atenció, emergència, suport, acollida i recuperació.
Un centre on s'assegure una atenció integral, tenint en compte totes les àrees clau per assolir el procés de recuperació de les dones víctimes de violència, i el seu pas cap a una vida independent.
Â»

Torne a dir que estem parlant d'un problema que va més enllà d'una vivenda.

Que compte amb programes específics d'intervenció amb xiquets i les xiquetes, perquè, senyories, mai més eixos xiquets i xiquetes, que també són víctimes i que aixina ho recull la llei valenciana, esperant en les antesales dels psicòlegs, mentre sa mare està sent atesa psicològicament, i ells i elles queden excloses d'un servei al qual també tenen dret.

Parle d'un centre que articule els serveis i els recursos públics susceptibles d'intervindre en la recuperació de les víctimes, que promoga la integració del centre en la comunitat i en les activitats de la societat civil, que compte amb una contínua avaluació per a millorar o adaptar-se a les noves necessitats que puguen sorgir, que estiga basat en un enfocament biopsicosocial, que suposa una intervenció que actue sobre la recuperació física i psicològica de la víctima, això com en els seus hàbits de participació social.

Aquesta intervenció de caràcter biopsicosocial haurà d'estar unida a una atenció multidisciplinar.
D'aquesta manera es podran abordar diversos objectius: la informació, l'atenció psicològica i suport a les víctimes, el seguiment de les reclamacions dels drets de la dona, el suport educatiu a la unitat familiar, la formació preventiva en els valors d'igualtat, dirigida al desenvolupament personal de les dones i a l'adquisició d'habilitats en la resolució no violenta de conflictes, així com el suport a la formació i inserció laboral i recerca d'ocupació.
A més, aquesta intervenció es podria desenvolupar, tant en el règim residencial com en ambulatori, per a les dones que, no residint en el centre, puguen utilitzar els seus recursos i serveis.

I, mire, esta proposta està basada en un projecte que ja es va dur a terme i que funciona.
No hem inventat hui res des del Grup Socialista.
Estic parlant de La Casa Malva asturiana, que és un centre que es va inaugurar a març de 2007, i que és un referent com a centre d'atenció integral a les víctimes de violència de gènere.

Dit això, el vot del Grup Parlamentari Socialista serà favorable a la proposta que presenta el Grup Parlamentari Podem, perquè si alguna cosa hem aprés i hem posat en pràctica les dones feministes i socialistes és saber anteposar allò que ens uneix a allò que ens diferencia, perquè la violència de gènere és una prioritat, la lluita contra ella vull dir, és una prioritat per a nosaltres.

Entenem que les comissions d'estudi o l'habitatge d'emergència són necessàries.
Però per a retornar una vida digna a les víctimes de violència de gènere no podem quedar-nos en allò immediat, necessitem alguna cosa més, necessitem incloure esta esmena que hui plantegem des del Grup Socialista.
I, senyories, ja són massa les dones que ens falten, no podem permetre que s'assassine ni una més.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Mustafá.

Per a defensar l'esmena que present el Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora María Josep Ortega.

La senyora Ortega Requena:

Senyora presidenta, moltes gràcies.

Senyories.

Tornem a parlar esta setmana de violència masclista contra les dones.
Lamentablement, en una setmana tres dones més han estat assassinades, però lamentablement, si hui ho tenim en la nostra agenda política és perquè amb estes dades és que tenim un problema a solucionar i eixe problema és el masclisme.
Lamentablement també, quan parlem de violència masclista, pensem en dones mortes i estos assassinats són la punta d'un iceberg, només la punta.

Altres puntes d'eixe iceberg també es deixen vore per a vergonya d'esta cambra quan recordant-ho se li va regalar una cadireta d'or en la cúpula de Canal 9 a aquell prohom que va dir que estava en política per a forrar-se, per a forrar-se i per a més coses, perquè va acabar protagonitzant un dels actes més vergonyosos i denigrants que hem vist les dones i homes i que hem hagut de suportar.
Tot i emparar-se en el poder que el govern valencià del Partit Popular li havia atorgat i que molts responsables polítics coneixien i consentien.
Un acte també de violència masclista que es va produir en la cara de totes i de tots i del que encara no hi ha hagut ni una sola responsabilitat política.
Vull que servisquen estes paraules com homenatge a eixes tres dones valentes que es van atrevir a denunciar en el seu moment.
(Aplaudiments)

Senyories, este és un problema de tota la societat, efectivament, com ja vam explicar en el ple de la setmana passada.
Per això proposem dues esmenes a este text, no perquè discrepem en absolut, que quede clar, sinó perquè considerem que la comissió d'estudi que va ser aprovada la passada setmana ha de tractar algunes de les qüestions del contingut d'esta iniciativa que s'aprovarà hui, esperem.

Perquè pensem, en primer lloc, com esmena d'addicció, que este pla, una vegada elaborat, s'ha de sotmetre a consideració d'esta comissió no permanent per a l'estudi de les violències de gènere, creada a tal efecte, i a la dels agents socials implicats en aquesta problemàtica.

I, després, com a esmena de supressió, proposem la supressió del tercer punt, atés que considerem que l'avaluació d'impacte de les polítiques en aquesta matèria, juntament amb les organitzacions de la societat civil, és fonamental, però que ha de formar part dels treballs de la comissió d'estudi per a l'eradicació de les violències de gènere, aprovada en el Ple del passat 11 d'octubre.

Compromís estem i estarem sempre al costat de donar suport a iniciatives que busquen solucions tant immediates com a llarg termini, sobretot per a les dones que han patit, patixen o patiran qualsevol tipus d'estes violències.

En els últims anys hem patit i hem vist nombroses retallades sistemàtiques en els recursos públics en general, en els drets sexuals i en els drets reproductius i en recursos especialitzats contra les violències masclistes.
Vivim en una societat que ja tolera la desigualtat.
I per això les institucions ens hem de posar al seu costat, perquè el que està passant hui en dia, i especialment al País Valencià, és conseqüència directa de les polítiques de retallades que s'han aplicat durant molts anys disfressades d'una crisi, que més que una crisi era una estafa, com han vist, i un negoci per a alguns.

Estes dones, a més de protegir-les la seua vida l'han de refer, l'han de tirar endavant.
En vint anys, 1.
354 dones han estat assassinades a l'estat espanyol per homes que deien que les estimaven, sense comptar totes eixes que han quedat fora de les estadístiques oficials.

No podem respondre a esta inactivitat política.
No podem quedar-nos, nosaltres, polítics i polítiques, en silenci amagant dades o sense desenvolupar la llei que al País Valencià fa tres anys que es va a aprovar per a lluitar contra esta violència.
A hores d'ara, eixa llei ha quedat en paper mullat.
Però estem segurs que el nou govern valencià treballarà i ens escoltarà per aconseguir que totes estes vides i víctimes anònimes, que cauen poc a poc en l'oblit, deixen de ser un número, perquè són vides furtades, trencades, somnis perduts i esperances de futur esvaïdes.
Senyories, hem de lluitar totes i tots junts.

Es complixen onze anys de la Llei orgànica 1/2004, de 28 de desembre, de mesures de la protecció integral contra la violència de gènere, una llei que suposava una gran ferramenta i que va situar Espanya entre els països més avançats i compromesos.
Però la llei no funciona si no es posen els recursos.
Acabem d'una vegada amb el silenci còmplice.
Lluitem per a fer visible un gran problema i també lluitem perquè siguen els agressors els qui hagen d'abandonar la vivenda i no les víctimes de l'agressió.

Però especialment vull que fem una reflexió al voltant del que passa quan una dona demana una ordre de protecció al jutjat que li és denegada per no tindre documents o dades objectivables, que de vegades passa.
Esta dona ha de tornar a la casa que compartix amb el seu agressor, que a més es creix davant eixa denegació de l'ordre de protecció, com si d'una victòria es tractara.
Així ens trobem amb una situació d'alt risc.

En estos casos les recomanacions policials que es donen a esta dona és que se'n vaja a casa d'un familiar que l'aculla fins que resolga el judici.
Per esta mateixa situació moltíssimes dones retiren la denúncia.
Davant una situació econòmica complicada, sense ordre de protecció, ni on anar, ni ajuda per mantindre els fills i filles, moltes vegades es fan enrere.
I açò és molt trist.

El procés habitual o natural seria que eixes dones pogueren posar-ho en mans dels serveis socials municipals.
Però, saben què passa?
Que actualment als serveis socials municipals ens trobem sense recursos i acaben derivant el problema a la caritat.
Efectivament, senyories, la caritat mai és justícia, mai.

Tractem eixe problema en eixa comissió d'estudi, on també tractarem, per exemple, l'establiment, dintre dels codis de bones pràctiques bancàries, la cessió temporal d'habitatges per a estes dones que queden en risc d'exclusió social.
Una comissió d'estudi que estem segurs que analitzarà el passat, el present i una mirada esperançadora al futur.
Però fem-ho urgentment.

Hem perdut molts anys en retallades, han costat vides, minuts de silenci, declaracions institucionals que han demostrat que no serveixen per a res.
Posem-nos a treballar.
En este tema, novament, ens hem de posar al costat de les víctimes, com no pot ser d'una altra manera.

El 7 de novembre hi haurà una gran marxa a Madrid.
El feminisme té una data de color morat subratllada al seu calendari.
I ací hem de visibilitzar aquesta problemàtica, assumint-la sense sigles, sense colors, per respecte a eixes dones que hui ja no tenen veu.
Una marxa esperançadora.

Estimada diputada Cristina Cabedo, espere l'acceptació de la nostra esmena i que continuem treballant per l'esperança, per la igualtat i pel canvi social.

Senyories, tant de bo vinga un dia que no s'haja d'estar al costat de ningú.
I saben per què?
Perquè això voldria dir que no hi haurien agressors i, per tant, no hi haurien víctimes.

Companyes i companys, pot ser jo peque d'ingènua, però jo no vull deixar de somniar amb un món sense violència, ni violència masclista, ni de qualsevol tipus.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a l'acceptació de les esmenes o no… (Pausa) Quan vosté vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

En primer lloc, agrair-li les seues esmenes.

Quant a la segona esmena de supressió, jo mateixa, en nom de Podem, en esta mateixa cambra vaig indicar la setmana passada que volíem des del poder legislatiu ser vigilants de que el poder executiu executara, però que executara les millors mesures.
Però això creiem que no és en detriment de que els governs vagen fent les seues pròpies avaluacions i que aquestes avaluacions siguen escoltant els col·lectius de la societat civil, que són els experts en aquestos temes.

Tanmateix, atenent que nosaltres diem que aquesta avaluació per part de l'executiu es faça en les pròxims mesos i els pròxims mesos tindrem la nostra comissió parlamentària en marxa, creiem que la seua esmena és una oportunitat per augmentar el control que podem fer des del poder legislatiu al poder executiu.
Perquè des de la nostra comissió cridarem a eixos membres del govern a que vinguen a donar-nos el seu punt de vista, la seua avaluació.
I de tot eixe treball, a més, ho podrem elevar amb millores legislatives, que obligatòriament el poder executiu haurà d'implementar.
Per tant, acceptem la seua esmena.

Sí que és cert que com volem que en la nostra proposició quede clar que sí que hi haurà una avaluació de l'impacte, anem a acceptar que se suprimisca eixe punt.
Però en l'exposició de motius volem afegir un paràgraf on es diga que hi haurà una comissió on es portarà terme l'avaluació de tots els mecanismes.

Respecte a la seua segona esmena, també creiem que no interfereix en el sentit de la nostra proposició, perquè nosaltres el que volem és assegurar el dret a la vivenda i que a més eixe dret se faça supeditat a l'acreditació dels serveis socials, no de l'ordre de protecció.
Com la seua esmena no interfereix en aquest sentit sinó que a més diu que eixe pla després passe per la comissió, i per tant elevarem encara més el control del poder legislatiu sobre el poder executiu, l'acceptem.
Creiem que si totes les persones que formem eixa comissió, com vosté molt bé ha dit, tenim voluntat de treballar amb celeritat i amb eficàcia no té perquè interferir.
Aleshores acceptem aquesta esmena.

Respecte a l'esmena del Grup Socialista, també volem agrair la seua esmena, senyora Mustafá.
És un exemple de com quatre ulls veuen més que dos, tot i que nosaltres en la nostra exposició hem deixat molt clar que, òbviament, aquestes no són les úniques mesures sinó que ho fem dins d'una plena consciència de que les mesures han de ser profundes.
Per això, per exemple, la proposició dels agents d'igualtat i altres que per temps no me dóna temps.

Cal dir que la llei valenciana ja inclou ferramentes paregudes al que vosté indica, com per exemple, els centres Dona, que diu la llei que és per a prestar una atenció integral especialitzada.
També preveu altres mecanismes com les vivendes tutelades.
Cal analitzar per què en eixes vivendes tutelades no es garantix l'assistència integral.
Moltes altres que en conjunt confeccionen el que la mateixa llei valenciana diu Â«xarxa de La Generalitat d'assistència social integral a les víctimesÂ».

És a dir, si llegim la seua proposició vosté el que fa és un trasllat del que diu un article de la llei estatal, perquè creu que eixe article de la llei estatal és molt més complet que el que diu la llei autonòmica.
I estem d'acord.
De fet, jo crec que totes les persones que estem ací estem d'acord que cal millorar la nostra llei autonòmica.
Però és que per això vam votar la setmana passada fer una comissió.

Crec que no seria respectar eixe acord de conjuntament construir quin és el servei en concret que siga eficaç, votar a favor d'aquesta esmena.
Però coincidim plenament que ha d'hi haure ja una execució de l'assistència, per això li presentem una esmena, una esmena de transacció.

L'esmena de transacció seria, com la nostra quarta mesura -que no m'ha donat temps a explicar-la- diu que, en el decret que torna les competències als municipis, eixe decret diu que obligatòriament s'ha de fer un pla per a vore com se reestructura això, i mosatros demanem que en eixe pla se done prioritat a mesures per a eradicar la violència de gènere, demanem que en eixe pla no només se done prioritat a les mesures per a eradicar la violència masclista, sinó que, a més, se faça donant espais, en el sentit de la seua proposta, donant espais que asseguren l'assistència social multidisciplinar i respectant tots els punts que vosté ens dóna en la seua esmena.

Aleshores, jo demanaria una pausa de cinc minuts per a presentar-li les transaccions i que.
.
.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
ha sol·licitat.
.
.
Entenc que s'accepta l'esmena del Grup Compromís, en la seua integració, i se demana una pausa per a vore si es pot transaccionar esta.
.
.

La senyora Cabedo Laborda:

Sí.
La de Compromís són dos; una s'accepta i l'altra se li demana també una transacció perquè és suprimir el seu punt, però ficar-lo en l'exposició de motius.
I en la del PSOE, una transacció.

El senyor president:

Doncs, d'acord.

Suspenem la sessió durant cinc minuts.
(Aplaudiments.
Se sent una veu que diu: Â«Apaga el micro.
Â»)

Se suspén la sessió per un temps de cinc minuts.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, els recorde que per al que són esmenes transaccionals d'esmenes que s'han presentat durant el matí, els grups tenen la capacitat, la llibertat i quasi que l'obligació d'intentar buscar eixos consensos durant el transcurs de la sessió.

S'havia sol·licitat una pausa per part de la proponent però mos agradaria saber com queda la cosa.

Per tant, li vaig a donar la paraula a la diputada Cristina Cabedo.

Estem en el moment d'acceptació o no d'esmenes.

Quan vosté vullga.

La senyora Cabedo Laborda:

He presentat una esmena de transacció en la qual respectem el sentit de la seua proposta i entenem que en la nostra proposta de transacció assegurem l'atenció integral de les dones víctimes de violència masclista en tots els municipis a través del pla del decret llei.

I, aleshores, estem en el punt en què el Grup Socialista accepta o no aquesta transacció, doncs ha de contestar.
.
.
(Remors) No, és que m'ha de contestar.

El senyor president:

Li donaré la paraula a Rosa Mustafá perquè explique la posició.

Sí, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mustafá Àvila:

Gràcies, senyor president.

Jo ja li he explicat que no vullc perdre'm en informes i comissions que acabaran dient allò que ja sabem, que ens estan assassinant.

Ja vaig dir la setmana passada que per a moltes dones i els seus fills i filles és massa tard.
Vullc dir, ¿què hem d'esperar?
, ¿que maten a tres o quatre més com el cap de setmana passat?

Nosaltres des del Grup Socialista no volem esperar ni quatre mesos de comissió ni quatre dies.

Després, es durà a terme -espere- més prompte que més tard, però aquest govern de progrés tindrà un mandat d'este parlament que dirà que ho ha de fer.

Jo entenc que Podem és un partit de recent creació però els assegure que abans que nasquera Podem, feministes de reconegut prestigi i feministes que es dedicaven a la política o a l'activisme social li han dedicat molt de temps a l'estudi, ¡moltíssim!
, i a l'anàlisi i a l'elaboració de discurs i a tot això, inclús a elaborar lleis de violència de gènere.

Negar la necessitat de la creació d'un centre de recuperació integral per a les víctimes de violència de gènere o posposar-lo, em té igual, jo pense que és fer una gran ostentació del desconeixement de les necessitats de les víctimes.
¡Així de clar!

A mi em consta que a la seua bancada n'hi ha feministes, ho tinc clar.
Lamente esta posició, ho lamente moltíssim perquè tinc la sensació com que tenen segrestat la veu i el vot.

I si demana legitimitat, la legitimitat està en este parlament, perquè a vosté li agradarà o no però cada u dels que estem ací i de les que estem ací, d'eixa bancada i d'eixa, ens ha triat directament el poble.
(Aplaudiments)

Jo vaig a dir-li una cosa, parlen molt de participació i de representació.
Miren, eixa comissió de què parlen vostés, ¿qui la triarà?
, ¿la ciutadania o els partits polítics?
, perquè a nosaltres sí que ens ha triat la ciutadania directament.
És a dir, ¿qui té la legitimitat?
Explique-m'ho vosté.

Si esta és la nova política jo em quedaré amb la política que ha fet sempre el Partit Socialista, la de reconéixer el talent, el treball, l'activisme, el compromís de totes les dones, siguen militants o no del Partit Socialista, que és el que hem fet sempre.
No sé si m'entén.

Jo pense que hauríem de fer-ho i la legitimitat que jo vullc és la d'este parlament, ja li ho he dit.

I ja li anuncie que presentarem esta esmena com una PNL i espere que tinguen temps i capacitat crítica suficient en el seu grup per a reconsiderar el seu vot i, naturalment, aprovar-la, i posicionar-se al costat de les víctimes.

Només això.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Sí, senyora Cabedo, té vosté la paraula.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora Mustafá per les seues paraules.

La veritat és que no sé per on començar perquè, certament, la setmana passada vam crear una comissió i la vam crear per unanimitat perquè una de les raons era la (inintel·ligible) .
.
.

I les seues paraules, on vosté me diu que jo i el nostre grup parlamentari estem en contra de l'assistència integral multidisciplinar de les víctimes de la violència masclista me pareix.
.
.
, no, és que no tinc adjectiu.
Perquè nosaltres, si fóra així, ja haguérem votat en contra.

Però nosaltres li hem presentat una esmena de transacció i li hem presentat una esmena de transacció perquè com per unanimitat d'esta cambra s'ha creat un decret llei que diu que contemple un pla de reestructuració dels recursos, i vostés diuen que vostés volen fer una casa, que eixa casa ¿on estarà?
, a València, i les dones hauran de -per posar un exemple- anar a València a tindre eixa assistència, doncs és la seua opinió, però a la millor n'hi ha altres serveis i altres mecanismes per a fer això.

Aleshores, atenent la unanimitat d'esta cambra de tindre eixe pla dins d'eixe decret llei, creem que és una gran oportunitat perquè l'assistència que vostés han presentat i que nosaltres hem acceptat perquè sabem realment construir en (inintel·ligible) .
.
.
i si mosatros no ho hem posat ho han posat vostés, ¿eh?
(aplaudiments), doncs canalitzar eixa assistència a través d'eixe pla que diga, que assegure -li ho hem ficat en l'esmena que li hem presentat- espais d'assistència en tots els sentits que vosté m'ha dit.
Vosté m'ha dit Â«psicosocialÂ», li ho he ficat; m'ha dit Â«multidisciplinarÂ», li ho he ficat; no només a les dones, als seus fills, li ho he ficat.
Li ho he ficat tot, atenent la unanimitat d'esta cambra.

I li hem dit que, a més, a més, paral·lelament.
.
.
-sí, és que m'exalten les seues paraules, naturalment que m'exalten- a més, paral·lelament, en la comissió estudiarem els serveis concrets com pot ser siga crear una casa, que és el que vosté me demana, o molts altres serveis que per a això s'ha creat eixa comissió.

Així que jo només li demane que una cosa: que vosté no tinga la poca vergonya de dir-me a mi (protestes), de dir-me a mi que jo no estic a favor de donar-los l'assistència a les dones víctimes de violència de gènere perquè no m'estranya que l'aplaudisquen des d'ací que fan sempre demagògia en eixes polítiques.
(Remors i aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Mustafá, ¿per a què demana vosté la paraula?
, ¿per a què?
Per al·lusions.

Té vosté per dos minuts per a este tema concret, esta al·lusió molt concreta.

La senyora Mustafá Àvila:

A mi el que em queda clar és que vosté no ha entés res del que jo he dit.

Jo no demane una casa.
Llisca vosté bé l'esmena i es fixarà que no és una caseta.
Ja he dit que no era un problema de vivenda, ¿val?
, ¿li queda clar?
, i a més és un projecte que posa en pràctica la llei de violència de gènere.

I de tota manera, si vosté està tan convençuda que eixa comissió és la que ha d'avaluar-ho tot i és la que ha de fer-ho tot, ¿per a què presenta vosté una PNL?
Porte-la també a la seua comissió.

És que si totes les iniciatives d'igualtat ara han d'estar sotmeses a eixa comissió que vam aprovar la setmana passada, sincerament, és que estem nugant-li les mans a este parlament.
Vullc dir, jo ho tinc clar.

El tema de la poca vergonya quasi que millor no comente res, ¿eh?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mustafá.

Senyories, estem debatent -i ara done la paraula al Grup Ciudadanos i al Grup Popular- la proposició no de llei amb l'acceptació de l'esmena del Grup Parlamentari Compromís com a addició, ¿eh?
, com a addició.
Per tant, eixe és el text sobre el qual estem debatent.

I per a finalitzar el debat té la paraula el Grup de Ciudadanos, l'il·lustre diputat Alberto García, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Hola, bon dia, senyor president, moltes gràcies.

Bé, mosatros anem a recolzar la proposició no de llei que presenta el Grup Podemos amb l'esmena que planteja Compromís.
No obstant això, volíem plantejar algunes coses més concretes.

Jo, després, me vullc centrar en dos qüestions fonamentals que no s'han estat abordant fins ara com és el tema de sensibilització i educació, que per a mi són dos temes fonamentals.

Ací del que es tracta és de fer un símil, d'agarrar un edifici, ensorrar-lo perquè n'hi ha idees, conviccions que són arcaiques i són nocives, i és començar a construir un nou edifici, ¿no?
Després me referiré a això.

Jo volia fer unes referències.
.
.
, jo vinc de pobles petits, no tenim lletrats adequats en estos pobles per a estos casos que també es donen, això s'hauria de corregir, no sé ben bé on, si a la comissió o ací, on siga.

També li volia parlar, aprofitant que està la vicepresidenta, m'han fet referència moltes dones a què va a passar amb l'Institut de la Dona perquè el secretari autonòmic, senyor Ibáñez, en una reunió que vaig estar jo informal, va dir que sí, que això anava a obrir-se però, pel que es veu, ara això no està tan clar.

I, després, també, hem de posar un poc el focus en les dones que tenen diversitat funcional, que són dones que també pateixen violència de gènere i que mai o poques vegades se parla d'elles.
(Soroll de papers) Val.

Cal mencionar també, que la mencionada llei esta 1/2004, de 28 de desembre, la Llei orgànica de mesures de protecció integral contra la violència de gènere, no ha tingut la repercussió que molts esperaven, ¿no?
Sí augmenta la sensibilització social però no suficientment com per a acabar amb esta xacra.

Hem de reclamar, també, dels poders públics que paguen un deute històric que tenen amb la seguretat de les dones.

És necessari l'obligatorietat de socialitzar nous valors -que m'he referit abans-, eixe nou edifici que ha de ser la dignitat, la igualtat, la solució pacífica dels conflictes.

La crisi.
La crisi no pot justificar en cap cas la retallada en la lluita contra la violència de gènere.

Tots estos són aspectes que hem de tenir en compte.

I, després, al que em referia, focalitzar-ho en l'educació.
N'hi ha coses que són vertaderes anomalies; no és normal que el 8% de xiquetes entrevistades diguen que l'home agressiu és més atractiu.
Això senzillament és una barbaritat.

Per tant, el que és fonamental és participar tots, garantir que les víctimes siguen més fortes i puguen recuperar els drets fonamentals, l'entorn; l'entorn és fonamental, no deixar abandonada la dona a la seua sort.
Per això dic les campanyes efectives a nivell social i el pensament a nivell educatiu; xarrades, s'estan fent xarrades als col·legis per part dels cossos de seguretat de l'estat, ¿no?
, de la policia, la Guàrdia Civil.
Això, jo crec que també és important que es vaja fent en tots els col·legis de la comunitat.

Esta xacra, en allò que és el segment de gent menors de díhuit anys, s'ha multiplicat per dos en el 2015.

Hem de promoure canvis, canvis que estan assentats en una cultura patriarcal, que sempre es parla de les dones, només se parla que ¿què fa?
, ¿què deixa de fer?
, ¿per què fa això?
, ¿per què no ho fa?
, ¿per què després se desdiu?
Però no es parla mai del que s'ha de parlar també, que és dels hòmens, quin paper tenen els hòmens i què fan els hòmens, per què exercixen eixa violència i quins són els seus objectius.
L'home moltes voltes sempre és el gran absent del debat.

Cal adoptar posicions actives i crítiques per a poder canviar el que és el context cultural, promoure eixe nou edifici del que estàvem parlant abans.
Això suposa, per una part, un canvi i, per una altra, abandonar certs valors i substituir-los per valors nous.

En definitiva, assolir un triple objectiu: donar assistència a les víctimes de violència de gènere, una cosa que afecta també xiquets i xiquetes que conviuen en el si d'este tipus de relacions; actuar sobre les circumstàncies concretes de cada u dels episodis de violència coneguts per a evitar noves agressions; i mesures dirigides a la societat en general i als col·lectius implicats per tal de previndre esta forma de violència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat, Alberto García.

Per a fixar posició sobre esta proposició no de llei, la il·lustre diputada Blanca Garrigues, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Garrigues Francés:

Gracias, señor presidente.

Bueno, hoy nos volvemos a encontrar aquí, tan solo una semana después de haber aprobado por todos los grupos la comisión de estudio de violencia de género, y volvemos a estar aquí con la misma voluntad de consenso que una semana antes.
Bueno, o eso pensaba yo hasta hace un momento.

Porque la verdad es que lo que menos me imaginaba que iba a pasar cuando he leído la enmienda del Partido Socialista y de Compromís -que creo que van en la línea buena- es que el Grupo Parlamentario Podemos no la iba a aceptar.
Me he quedado sorprendida puesto que creo que son enmiendas que añaden, no soy yo quien las tiene que defender, y que en ningún caso restan.

Por lo tanto, creo que estamos aquí para sumar nunca para restar.
(Aplaudiments)

El Grupo Parlamentario Popular va a apoyar esta iniciativa y cualquier iniciativa -como ya lo he dicho en alguna ocasión- que vaya en beneficio de la prevención, de la erradicación de la violencia de género o de la atención a sus víctimas.
Y todo ello pese a que les reconozco que tenemos algunas dudas respecto al texto pero estoy segura de que las podremos ir subsanando.

Todo ciudadano tiene derecho a una vivienda digna.
Estamos de acuerdo todos con ello, pero mucho más aquellos que se encuentran en una situación de desamparo, de desprotección, que hace que sea más necesario si cabe darles una salida.
De hecho, ya el Consell anterior trabajó en esa línea, contemplando esa situación mediante el convenio que se firmó entre la Dirección General de la Mujer y el antiguo IVVSA para priorizar la entrega de viviendas a aquellos casos de violencia de género con una situación especial.

Señores diputados, yo sé que se acercan elecciones, que tienen que llenar folios, pero vamos a ser serios en las propuestas, vamos a sumar, vamos a colaborar y vamos a hacer propuestas realistas.

Si seguimos el texto que ustedes nos plantean hoy y lo llevamos a su estricto sentido, sí, vamos a imaginar un caso, que ocurrió, un exministro denunciado por malos tratos.
Bueno, pues con la propuesta que ustedes hacen la mujer de este ministro, que digo yo, no estará en la indigencia, se va al trabajador social con su denuncia y le dan una vivienda.
Para ser de izquierdas un poco raro, ¿no?
, le dan más al que más tiene.

Pero vamos a ir más allá.
Según su propuesta, se le entregará una vivienda a toda aquella mujer que, previa valoración de los servicios sociales ostente la condición de mujer víctima de violencia machista, con independencia de que tenga una orden de protección o no.
Ahora va y a este ministro lo absuelven.
¿Qué hacemos?
¿Le quitamos la vivienda?

Señores, estamos en un estado de derecho, donde hay jueces que son los que deben juzgar y condenar o absolver a los denunciados.
No queramos convertir a los trabajadores sociales en jueces, bastante trabajo tienen ya.

Y luego lo de siempre, hacen propuestas, pero no ponen plazo, ni presupuesto, luego tiene que llegar el Consell y decir que lo paga, pero al final lo pagan otros, como los libros.

¿Cómo van ustedes a pagar estas viviendas?
¿Qué presupuesto van a destinar?
¿De dónde van a sacar las viviendas que se les van a otorgar?
Por favor, seamos serios, vamos a hacer propuestas que se puedan cumplir y que no sean solo titulares de prensa para que un partido político se luzca.
Por eso estamos en consonancia con la enmienda del Partido Socialista que ofrecía una medida en concreto.

¿Queremos viviendas para víctimas de violencia de género que hayan sido reconocidas como tal por un juzgado?
Sí.

¿Queremos que dicha medida vaya presupuestada en los próximos presupuestos del año que viene?
Sí.

¿Queremos que dichas viviendas vayan a víctimas de violencia de género teniendo en cuenta su escasa capacidad económica o su situación especial?
Sí.

Pues dejemos de hacer propuestas, dejemos de buscar titulares y hagamos propuestas realistas.
Porque, de lo contrario, lo que va a suceder o empieza a suceder ya es que la sociedad, las personas, no se van a crear los anuncios que hacemos.

Pese a todas estas dudas, como ya les he dicho, vamos a aprobar esta proposición no de ley, porque esperamos que estos matices se corrijan cuando se elabore el documento por el Consell, que sea un documento real, práctico y que se pueda aplicar de manera inmediata.

Respecto a los otros puntos de su iniciativa, estamos totalmente de acuerdo en instar al gobierno estatal a ampliar el ámbito de aplicación de la Ley 1/2004.
No tenemos ningún problema en pedirle a nuestro gobierno que haga algo que además se está haciendo al entrar en el convenio de Estambul en el año 2014.
Creemos que se debe aplicar y que, por tanto, se debe ampliar el ámbito de aplicación.

También estamos en el tema de realizar una evaluación de impacto.
Entendemos que no es bueno duplicar actuaciones.
Y estamos en consonancia con lo que dice Compromís, que si ya hemos realizado una comisión, dicha evaluación de impacto se debe realizar dentro de la comisión y no duplicar.

Señores diputado, acabo.
El Partido Popular siempre va a aprobar aquellas iniciativas que consideremos buenas para las personas, vengan de donde vengan.
¿Por qué no dejar el sectarismo político de lado y centrarnos en buscar soluciones para los ciudadanos?

Señores diputados, tanto ustedes como nosotros estamos aquí para eso, para trabajar por los ciudadanos.
Y las propuestas son buenas o malas según su contenido y no según del lado del que se presenten.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, si no hi ha més rèpliques anem a passar a votació.
(Pausa)

Sí.
.
.
Senyories.

Senyor Castelló, estem a punt de votar.

Senyories.
(Veus) Senyories.
No sé si va a demanar rèplica o no.
(Veus)

Senyories, anem a votar.
Senyories, anem a votar.
Senyories.

Senyories, prenguen el lloc, l'escó.
Anem a votar.
Senyories, comença la votació.
Per unanimitat, tenint en compte (aplaudiments) que és la proposició no de llei més les dos esmenes addicionals, presentades per registre d'entrada de Compromís.

Molt bé, senyories, anem a suspendre la sessió d'este matí.
Reprendrem els nostres treballs a les quatre i mitja.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 55 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)

El senyor president:

Anem a començar, quasi en temps i forma, agraint a tots els grups parlamentaris la deferència que han tingut amb la consellera de justícia i administracions públiques.

Anem a continuar amb els nostres punts de l'ordre del dia.
Començarem amb el huité punt de l'ordre del dia, demà tramitarem les dos mocions que mos han quedat este matí.
Però anem a continuar amb el nostre treball amb les preguntes de control al Consell.

Preguntes

El senyor president:

La primera pregunta la formularà la il·lustre diputada María José San Ferrer, del Grup Parlamentari Popular… (Remors) He dit San Ferrer?
(Remors) Disculpe'm.
María José Ferrer San Segundo a la consellera d'administració de justícia i reformes democràtiques.
En eixe sentit li anem a donar la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Buenas tardes, señora consellera.

¿Qué porcentaje del presupuesto general de la Comunidad Valenciana de 2016 ha reclamado al president del Consell y al conseller de Hacienda y Modelo Económico para el ámbito correspondiente a la justicia?

El senyor president:

Moltes gràcies.

A continuació per a contestar, la consellera de justícia per un temps màxim de quatre minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, president.

Señorías, es muy difícil contestar a esta pregunta en este momento.
Como todos saben, mañana se van a aprobar los presupuestos de La Generalitat y a partir del momento en que tenga lugar esta aprobación podré facilitarle el dato de qué porcentaje del presupuesto general será destinado a justicia.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a continuar amb la pregunta, té la paraula la il·lustre diputada.

La senyora Ferrer San Segundo:

Señora consellera, vengo cada día con la esperanza de que nos va a dar por fin datos precisos de su gestión, pero temo que una vez más nos vamos a ir como hemos venido, porque tiene usted una inclasificable no sé si habilidad o inhabilidad para escudarse en el retrovisor y para no contestar nunca a lo que se le pregunta.

Claro que sé que los presupuestos están elaborándose.
Pero, precisamente, por ello y mientras haya tiempo, lo que le pregunto es en cuánto ha valorado usted, que es la responsable, las necesidades de la justicia en esta comunidad y qué es lo que usted ha reclamado al president y al conseller de hacienda, con el que por cierto anda de lío en lío, disfunciones, como llaman ustedes a la descoordinación y encontronazo.

En su primera comparecencia ante estas Cortes aseguró usted, y varias veces, que iba a exigir que la justicia se priorizara por el Consell, colocándola al nivel de los demás servicios públicos básicos, porque aseguró Â«es algo tan simple como tener la voluntad política de hacerloÂ».
Así que queremos saber cómo se están materializando su voluntad política y la del Consell.

Como queremos saber también cómo se traduce la voluntad política en la dotación presupuestaria de la justicia gratuita y preguntarle: ¿garantiza usted en sede parlamentaria que los abogados y procuradores que prestan sus servicios van a recibir puntualmente sus honorarios?

Y no recurra al pasado, porque el pasado está al día.
Porque el Consell del Partido Popular, tras liquidar toda la deuda generada por la situación de crisis, dejó al corriente el pago a procuradores y abogados del primer trimestre de 2015 y, por cierto, sin confirming del ICAV.
Y por orden de 15 de junio inició el plan de incremento de las remuneraciones para recuperar, como es de justicia, la reducción provocada por la crisis, comenzando con un 10% para 2015.

Su propio secretario autonómico, tras asegurar en comisión que iban a cumplir el calendario de pagos el 30 de septiembre, con relación a los honorarios del segundo trimestre, no ha sido así, añadió, Â«como los últimos trimestres, hay que decirlo, se ha cumplido por el anterior ConsellÂ».
La realidad es que el primer trimestre en que la gestión ha correspondido a ustedes ya no han pagado el turno a tiempo.
Y no se desentienda pasándole tanto la culpa a hacienda, porque la responsabilidad, también para exigir al Consell y a su president, es suya.
Y si, como usted dice, es una cuestión de voluntad política habrá que dejar claro que quien nada más empezar ya ha incumplido en los pagos al turno es el gobierno del botánico, que se sepa.

También queremos saber qué se ha presupuestado para que funcione de verdad el tan anunciado, pero solo anunciado, foro de la justicia.
Porque lo que necesita la justicia no son debates, ni materiales teóricos, sino una mesa eficaz de actuación que integre ya a todos los operadores, dotarla presupuestariamente, regular el régimen de actuaciones y, lo que es fundamental, calendario de actuaciones y sistema de evaluación.
Así que, ¿está en su voluntad incluirlo en los presupuestos?
Y no me diga que no hay dinero, porque día sí, día también, el Consell va creando una mesa, la última la del autoconsumo, que no sé si será menos importante, pero desde luego no más que la justicia, o sí.

Como queremos saber si en los presupuestos va a garantizar que no haya carencias y problemas de salubridad en los juzgados.
Porque, ¿sabe usted que mientras usted es ya la responsable de la justicia falta papel en los juzgados y no solo folios sino incluso papel higiénico?
¿Sabe que ya, durante su gestión, ha habido plaga de pulgas en el juzgado de guardia de la ciudad de la justicia, como ha denunciado Intersindical?
Porque, consellera, no quiero desanimarla, pero teniendo en cuenta que el período de vida de una pulga no supera los cien días, esas pulgas ya son suyas.
(Aplaudiments)

Y una última cuestión.
Me dice usted continuamente que no me preocupe, pero créame que cada día que pasa, cada vez que la escucho aquí me preocupo más.
Y me consta que no es solo este lado del hemiciclo el preocupado por la deriva de la gestión.
Porque lo que la justicia necesita ya es ver reflejadas las declaraciones en el diario oficial y la voluntad en los presupuestos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a continuar té la paraula l'honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Señoría, señora Ferrer, siento defraudarla, pero yo, insisto, ya me gustaría que durante los cuatro años anteriores se hubiera reclamado esa apuesta por la justicia; seguramente el estado de abandono en el que me he encontrado yo cuando empecé hubiera sido muy diferente.

Mire usted, yo lo que le he reclamado al Consell, lo que le he pedido al president es que la justicia sea una prioridad en la agenda política y le puedo asegurar que lo va a ser, se lo puedo asegurar.

Le puedo asegurar, además, que vamos a cambiar la tendencia, esa tendencia de descenso y de recortes en los presupuestos que iniciaron ustedes a partir del año 2009, precisamente cuando la crisis económica había irrumpido fuertemente no en toda España sino en esta comunidad, cuando se había incrementado la carga de trabajo en los órganos judiciales ustedes, desde 2009 hasta 2015, bajaron los presupuestos para justicia en 54 millones de euros.
Y hablo de 54 millones sobre un presupuesto que venían a destinar entre 250 y 270 millones.

Por tanto, lo que le puedo asegurar es que en esta nueva legislatura va a haber una apuesta por la justicia.
Que nosotros, además, queremos corregir esas graves consecuencias, estos recortes sufridos durante todos estos años, han tenido en la justicia.
Insisto, no voy a situarme en el estado de los lamentos, pero es que el estado es de abandono.

Esos chinches no son míos.
El estado de insalubridad en la que se encuentran todas las sedes judiciales es consecuencia de la desatención a la que en la legislatura pasada tuvieron la bondad este gobierno de no atender a todas las reclamaciones que por parte de los órganos judiciales, decanos, presidentas de los tribunales superiores y todos los órganos les reclamaban a ustedes insistentemente que atendieran las necesidades de los juzgados.

Yo lo que le voy a asegurar es que a mí, desde luego, me hubiera gustado, obviamente, poder incrementar el presupuesto seguramente en unas cifras mucho más elevadas de lo que finalmente saldrán.
Yo soy consciente de la grave situación económica que atraviesa la comunidad.
Pero, a pesar de esas graves carencias, a pesar de esa situación económica en la que nos encontramos, le puedo asegurar que, con el presupuesto que mañana se aprobará, vamos a dotar a la justicia valenciana de mayores medios, tanto personales como materiales.
Y le puedo asegurar que vamos a atender a todas las necesidades y prioridades que ustedes durante tantos años han tenido desatendidas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Passem a la pregunta número 97, que formula il·lustre diputat Francisco Javier García Latorre.
Té vosté la paraula, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Latorre:

Gràcies, president.

La corrupció sembla que ha jugat amb avantatge els darrers anys.
Pareixia que era pràcticament generalitzada i sistèmica.
Teníem, segons confessió pròpia d'alguna responsables polítics, ionquis dels diners manejant els diners dels valencians i de les valencianes.

Dotar de recursos la fiscalia anticorrupció xocava directament amb uns interessos partidistes.
Mantenir els fiscals sense mitjans humans i tècnics assegurava que la investigació de les causes de corrupció aniria més lenta.
La lentitud de les investigacions els apropava als terminis de prescripció, que en la legislació espanyola són molt curts.

Segons va dir el mateix fiscal anticorrupció, Vicent Torres, la fiscalia ha estat anys sense tenir accés al registre de la propietat o al registre mercantil o a les bases de dades de l'agència tributaria sense poder accedir, per tant, a les dades fiscals i bancàries de les persones investigades.
Cal treballar per una major interconnexió entre anticorrupció i l'agència tributària i la intervenció general.

A més, tal com va dir la consellera en la seua primera intervenció, la justícia mai ha sigut una prioritat en l'agenda política de l'anterior Consell del Partit Popular.
Coses tan bàsiques con els escàners per a digitalitzar les voluminoses causes han estat pràcticament desapareguts en els jutjats.

La reforma de la Llei d'enjudiciament criminal, recentment aprovada, pot acabar tombant alguns sumaris importants, perquè estableix uns terminis i unes limitacions temporals a la investigació, que en el cas dels delictes de corrupció es queden molt curts, una autèntica llei de punt i final.

La consellera ha escoltat als fiscals, cosa important, les seues necessitats de mitjans tècnics i humans, com he dit ací, un canvi de paradigma, tal com va demanar el fiscal anticorrupció.

El sistema informàtic és obsolet, no suporta el pes d'arxius i no està connectat amb altres bases de dades, ni amb la policia, ni amb la Guàrdia Civil.
El sistema Fortuny, que utilitza la fiscalia, és incompatible amb el sistema Cicerone, que gasten els jutjats i tribunals.
Fortuny tampoc és connecta amb Lexnet, la plataforma d'intercanvis segurs d'informació que gestiona el ministeri de Justícia.
No podem treballar amb programes tan bàsics, fins i tot com el Word o els emails.
Eixa és la realitat que tenim hui en dia i la mostra de com està funcionant la fiscalia.

I la nostra pregunta és: com es renovaran els mitjans materials amb què treballa la fiscalia anticorrupció?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a contestar té la paraula la honorable consellera.
Quan vullga.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Senyories.

La sección de delitos económicos y contra la corrupción de la Comunidad Valenciana desde hace ya mucho tiempo arrastra una grave situación de carencia, tanto de medios materiales como de medios personales.
Así nos lo pusieron de manifiesto en la pasada reunión que mantuvimos con una representación de los fiscales anticorrupción en la fiscalía de Valencia, concretamente el día 14 de octubre.

La conselleria que dirijo ha tomado la decisión de revertir esta grave situación en la que se encuentran quienes precisamente están afrontando los asuntos de mayor complejidad y de mayor transcendencia mediática.

Por ello, en estrecha colaboración con la Dirección General de Nuevas Tecnologías de la Información, hemos tomado como decisión, en primer lugar, dotar a los fiscales anticorrupción y de delitos económicos, en una primera fase y también vamos a diagnosticarlo con respecto a los jueces de instrucción que instruyen también todos los macroprocesos, insisto, hemos primero adoptado como decisión la compra de los ordenadores portátiles.

Y hemos tenido que adoptar esta decisión para que puedan trabajar con eficacia, porque los ordenadores de mesa, como todos ustedes saben y ya lo expliqué en la comparecencia, no permite, dada la obsoleta aplicación judicial informática, no permiten ni siquiera abrir los archivos que policía, Guardia Civil o agencia tributaria remiten a los fiscales.
Para poder hacer mejor su trabajo, estos fiscales se han visto obligados durante estos tiempos anteriores a tener que comprar sus propios instrumentos informáticos, sus propios equipos para poder trabajar con un mínimo de eficacia.

Con estos nuevos equipos que, insisto, no es la solución deseada, porque nos hubiera encantado ya poder renovar todos los equipos informáticos, pero hasta que no se pueda actualizar, que se hará a lo largo de 2016, la aplicación informática, no es posible la implantación de los nuevos ordenadores.
Estos portátiles van a permitir que estos fiscales puedan abrir los archivos, puedan recibir los correos electrónicos y puedan trabajar con más eficacia.

También vamos a dotar a la fiscalía anticorrupción de cuatro escáneres de alta capacidad para que puedan digitalizar las voluminosas causas, a las que se enfrentan también los fiscales, para poder asistir a los juicios en una situación de igualdad de condiciones con respecto a los grandes equipos jurídicos, que van con todos los medios modernos, en materia de informática, a defender a sus procesados.

También vamos a dotarles de elementos accesorios, como discos externos de alta capacidad para almacenaje.
Esta ha sido una petición reiterada por parte de los fiscales al equipo anterior de gobierno que, en reiteradas ocasiones, ha sido denegada, no les compraban ni siquiera un disco duro, que tenían que pagar de su propio bolsillo.

En cuanto a los medios personales, también hemos acordado reforzar la oficina fiscal.
Entendemos que es necesario dotar de mayor personal para la coordinación del trabajo de los fiscales.

Y, lo más importante, es que estamos trabajando en un convenio de colaboración con la conselleria de hacienda, la fiscalía general del estado y la conselleria de justicia para que, desde la intervención general del estado, así como desde la subinspección de tributos, se pueda aportar ese apoyo técnico necesario que los fiscales necesitan para el desempeño de sus funciones.
Este asesoramiento técnico será, además, prioritario para estos técnicos.
Por ello, entendemos que es fundamental, porque la Comunidad Valenciana está atendiendo hoy en día a más de trescientos procesos en materia de anticorrupción y delitos económicos.

La apuesta por la justicia es necesaria para la recuperación de la credibilidad de las instituciones y de la confianza de los ciudadanos en nuestra democracia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

La següent pregunta, la formula la diputada María Bernal al conseller d'economia sostenible, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Bernal Talavera:

(Inoïble) … conseller.

¿Qué porcentaje del presupuesto general de la Comunidad Valenciana de 2016 ha reclamado al president de La Generalitat y al conseller de Hacienda y Modelo Económico para el ámbito correspondiente al emprendimiento?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a contestar, el conseller d'economia sostenible, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, primer que res he de dir-li que els pressupostos no es reivindiquen o es reclamen a cap autoritat, no?
S'elaboren en funció de la regularització de l'article 33 i següents de la Llei 1/2015, de 6 de febrer, de La Generalitat, d'hisenda pública, del sector públic instrumental i de subvenció.

A partir d'ahí, dir-li que estem elaborant-los.
Demà, com ha dit la meua companya, la consellera de justícia, demà els aprovarem en el Consell.
I, a partir de la setmana que ve, doncs, anem a comparéixer tots els consellers i conselleres; i esperem detallar tot el pressupost.

De totes les maneres, he de dir-li que l'emprenedoria va a ser una aposta decidida per a aquesta conselleria.
I dir-li que, més o menys, anem a intentar posar en el pressupost al voltant de vint-i-tres milions i mig d'euros, la qual cosa suposa un 29% més que allò que es va pressupostar a l'any 2015.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Per a acabar de formular la pregunta la diputada María Bernal.
.
.
Té vosté la paraula.

La senyora Bernal Talavera:

Me alegro, conseller, que me diga eso porque la verdad es que me quedé sorprendida cuando me leí el discurso de investidura, de nuevo, para comprobar que el día que estuvimos aquí que no había escuchado al señor president hablar de emprendimiento en ningún momento en su discurso de investidura.
Pero tampoco lo nombran en el Acuerdo del Botànic.
Por lo tanto, me sorprende gratamente que usted me diga que para ustedes el emprendimiento es un pilar importante dentro de los presupuestos.

Y me sorprende también que el president ahora diga, en Nueva York, que tenemos que aprender de los emprendedores que están allí.
Y estoy totalmente de acuerdo con él.
Pero también espero que tengamos que aprender de todos los emprendedores que están actualmente en la Comunidad Valenciana.

Pero también le quería preguntar, y supongo que sabrá que Valencia es líder en aceleradoras con capital privado.
Entonces, también quería saber si usted tiene planteada alguna acción para que sigamos siendo líderes en este aspecto.

Y, luego, qué actividades tiene programadas para que Valencia siga siendo región emprendedora de Europa.

Y si van a dotar con más recursos al CEI para que puedan seguir apoyando a las empresas y promoviendo el emprendimiento.

¿Dónde van a crear la agencia del emprendimiento?
, porque la han anunciado, pero no han dicho dónde va a estar.
¿Y con cuánto presupuesto la van a dotar, si me puede precisar?

Y, bueno, espero que me saque de las dudas, porque ya me he dado cuenta de que el señor conseller con el Ivace no va a poder ayudar a los emprendedores.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.
(Aplaudiments)

Per a acabar de respondre, té la paraula l'honorable conseller d'economia sostenible.

(Inoïble) .
.
.
vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Anem a vore, m'agradaria.
.
.

Vaig a intentar detallar-li partida per partida.
I pense que no sé si serà la tercera vegada que en Les Corts intente dir que la nostra aposta va a ser decidida per l'emprenedorisme, per la coordinació, perquè tots els sectors que s'hi dediquen, és a dir el CEI, les universitats, realment, al final, pugam optimitzar els recursos al màxim.
I això pense que ho hem repetit unes quantes vegades.
El que passa és que escoltar pense que és algun dels defectes que cada vegada, jo, personalment, em trobe més, no?
Però vaig a detallar-li-ho.

Al Servof, per a 2016, anem a posar 3,9 milions d'euros per a emprenedoria social i innovadora.

També al Servof, 7.
200.
000 euros per a recolzar la contractació i pròrroga dels agents de desenvolupament local.
I 3 milions per als pactes territorials que donaran suport i assessorament a les noves iniciatives emprenedores.

Per una altra banda, en la Direcció General d'Economia, Emprenedoria i Cooperativisme, 470.
000 euros, relatiu a les accions de recolzament a l'emprenedoria; i 900.
000 euros en ajudes a empreses de nova creació.

També s'ha establit 2 milions d'euros per a dirigir l'impuls de l'emprenedoria per a la promoció de l'economia sostenible.

Igualment, s'ha programat 2 milions d'euros per a finançament de projectes d'economia social, a través de l'Ivace.

També, en l'Ivace, 1.
513.
760 euros en una línia per a la creació i creixement d'empreses innovadores i de base tecnològica.

Una línia pressupostària nominativa de suport als CEI de 2 milions d'euros.

I quant a la direcció general de comerç, també disposa d'una partida per al foment de l'emprenedoria de mig milió d'euros.

Es crea una nova línia d'emprenedoria social, dirigida a recolzar projectes que es desenvolupen a la Comunitat Valenciana i que, financerament, siguen sostenibles en el temps.
La línia s'ofereix en forma d'ajudes a fons perdut, fins 25.
000 euros, i mitjançant la concessió de préstecs participatius, fins a 75.
000 euros.

Així mateix, està previst, en matèria d'emprenedoria i en el marc del programa operatiu regional 2014-2020, una operació nova de servei d'assessorament, formació en plans d'empresa, estudis de viabilitat i tutorització i acompanyament als emprenedors.
Es desenvoluparà entre 2017 i 2020, amb un import estimat de 7,3 milions d'euros per a atendre a prop de dos mil dos-cents emprenedors potencials, amb una mitjana de 3.
340 euros d'ajuda per emprenedor.
El valor afegit d'aquesta acció ofereix un servei de suport a emprenedors i els guia a aquestos en la concepció estratègica del seu negoci previ a l'inici de l'activitat.

I torne a repetir, no és la primera vegada que aquest conseller diu que anem a tindre una aposta molt decidida per l'emprenedoria.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a formular la pregunta número 46, la il·lustre diputada María Yáñez, del Grup Popular, a la consellera de sanitat pública, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Yáñez Motos:

Gracias, presidente.

Señorías.

Buenas tardes.

Señora consellera.

¿Cómo va a llevar a cabo, y a lo largo de cuánto tiempo, el procedimiento de cambios en la gerencia del resto de departamentos de salud de La Fe y del resto de equipo directivo de todos los departamentos?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a respondre, l'honorable consellera.
.
.
Té vosté la paraula.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gràcies, senyor president.

Señora Yáñez, vuelvo a insistir en lo dicho en la comparecencia de política general, de 24 de septiembre, y en la comparecencia en la comisión de sanidad, de 8 de octubre.
Hoy, 28 de octubre, vuelvo a repetir que los nombramientos de todas las gerencias de los departamentos de salud y del resto de los equipos directivos de las instituciones sanitarias se están realizando de acuerdo con la normativa vigente, mediante el procedimiento regulado en el Decreto 7/2003, el mismo que el PP en el gobierno incumplió para hacer nombramientos irregulares y opacos.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
consellera.

Per a continuar formulant la pregunta, la il·lustre diputada.
.
.

Quan vullga.

La senyora Yáñez Motos:

La normativa vigente ya la conocemos.

No nos ha comentado si ya ha constituido la comisión de valoración, quiénes son sus miembros.
Tampoco de los criterios de selección y de perfil del solicitante para su valoración.

¿Les ha informado, a esa comisión, que es imprescindible respeten la igualdad, el mérito, la capacidad y la aptitud, no solo el amiguismo o su formación política; que existen departamentos complejos, organizativamente; que los gerentes van a manejar millones de euros en el presupuesto, dinero público?

Profesionalización de la gestión, así se denomina.
Sus colegas en Madrid lo saben, podría haber copiado.

El plazo de presentación de solicitudes de la primera convocatoria del departamento de La Fe finalizó el 15 de octubre.
¿Qué se ha hecho hasta ahora?
¿Se ha presentado su amiga, la señora Almiñana?

Es necesario que actúe con rapidez en la resolución, pues el gerente que usted cesó, porque no se fiaba, y que luego le pidió que siguiese, se ha tenido que coger sus días libres, y con todo su derecho.

¿Falta de responsabilidad?
Dígame usted, señora consellera.

Esta semana, además, finaliza el plazo para el resto de puestos y a primeros de noviembre del resto, hasta los 29 que se han convocado.
¿Se alargará mucho en el tiempo?
, seguro.
Y debe ser muy dinámico por el bien de los centros sanitarios.

Mire, le prevengo que sé de profesionales con gran experiencia y formación en gestión que se han presentado y cuyo currículum está muy muy por encima del profesional nombrado provisionalmente en alguno de los departamentos.
¿Qué va a hacer?

Tiene que demostrar la transparencia y buena fe que predica.

Los sindicatos ya comentaron que sería un paripé.
Eso creo yo también.
Tendrá usted que convencernos; y, para ello, los nombramientos definitivos no serán todos los profesionales, eso sería lo justo.

En mi opinión, la conselleria de sanidad no puede tener ni los cien días de confianza.
El proceso de salud o enfermedad de las personas no tiene vacaciones.
Y usted ha provocado…, no lo digo yo exclusivamente, lo dicen también profesionales sanitarios que, hasta hace poco, eran mis compañeros, algunos, por cierto, de su partido político, y no solo ellos, sino también del partido político de la pareja que lleva usted de gobierno.
Ha provocado inestabilidad durante estos meses, incertidumbre, inseguridad, ausencia de liderazgo.
Y eso repercute, con el tiempo, indiscutiblemente, en la atención sanitaria.

Y, ¿por qué?
Durante estos meses los nombramientos provisionales en departamentos potentes con gerentes inexpertos en la mayoría de casos.
Cambios de equipos completos a profesionales inexpertos de colectivos como enfermería, el cien por cien del mismo departamento nuevos, inexpertos.
No sé si le importará mucho a usted; a los profesionales sí que les está importando.

Dos gerencias sin cubrir desde junio y agosto, como son Orihuela y Marina Baja.
A lo mejor, como son de Alicante, no les interesa mucho.
Ahí sí que ha producido vacío de poder y de liderazgo y parón en la toma de decisiones, (veus) porque los profesionales están esperando que se tomen decisiones.

Departamento de La Plana.
Se marchó de vacaciones recién nombrada, coincidiendo con vacaciones de otros directivos, y luego dimite.
Vacío de poder provocado.
¿Cuánto tiempo estuvieron sin directivos?

Mire, yo creo que el vacío de poder está provocado por usted, por sus formas y por el nombramiento de amigos políticos.
¿Le importa la sanidad de los valencianos, o solo su protagonismo populista para marchar a Madrid?

Mire, es el colmo.
Es que, además, algunos de sus directivos nombrados provisionalmente dicen que están de paso y que se van a Madrid, a un cargo político.
¿Pero qué seriedad es esta?

Mire, esperamos y deseamos, desde el grupo del Partido Popular, que los nombramientos definitivos de directivos recaigan en gestores expertos, que se lleve a cabo en un tiempo y forma razonable, que no afecte a las organizaciones, que sean las mejores, no los amigos, la sanidad valenciana se lo merece.
(Se sent una veu que diu: Â«¿Le hace gracia el tema?
Â») Y así usted podrá mirar a los ojos a todos los valencianos y a las valencianas, incluidos los profesionales del sistema valenciano de salud y convencerles que, de verdad, le importa la salud de la comunidad.

Mire, transparencia, justicia y garantía del derecho a la salud y buena atención sanitaria, que es lo que usted predica.
Demuéstrelo.
(Se senten veus que diuen: Â«Y no se ría.
Â»)

Y creo que un poco de respeto…, por las sonrisas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Yáñez.

A continuació, per a acabar de respondre, l'honorable consellera.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Sin perder las buenas formas, señora Yáñez, le voy a explicar la diferencia entre ustedes y nosotros.
Lo puedo repetir cuantas veces sea necesario.

Estamos desterrando las malas prácticas de veinte años de mal gobierno, de nombramientos opacos e irregulares.

Señorías, al llegar a la conselleria nos hemos encontrado con que de los 202 puestos directivos de los departamentos de salud el 75% estaban con nombramientos provisionales; y, además, la mitad de los puestos directivos, 104 personas, estaban nombrados de forma irregular.

Hemos rastreado nombramientos provisionales desde 1995, como es el caso del cien por cien de las direcciones de enfermería que, llamativamente, se han perpetuado provisionalmente durante veinte años.

Este es el desastre, el legado envenenado que nos hemos encontrado, que tenemos que gestionar y solucionar.

Pero, a pesar de estos antecedentes, ustedes nos preguntan sobre el procedimiento que estamos siguiendo, y con gusto le vuelvo a dar explicación y vuelvo a traer a este pleno el libro verde que tanto deberían haberse aprendido cuando gobernaron.

Estamos hablando de la aplicación del Decreto 7/2003, que el PP aprobó, aunque incumplió sistemáticamente.
Hablamos, señorías, de la provisión de cargos directivos de las instituciones sanitarias de la Generalitat valenciana, es decir, gerentes, comisionados, direcciones médicas, direcciones de enfermería, etcétera.
Y para estos cargos el decreto este establece el procedimiento de libre designación, ya que se trata de cargos de confianza.
Por tanto, no es ni un concurso, ni una oposición.

Convendrán conmigo, señorías, que la sanidad no puede parar, por lo que el decreto, en el artículo 51, para evitar el vacío de poder y mientras se produce la provisión de las plazas, contempla la posibilidad de un nombramiento provisional de forma temporal, de seis meses a dos años en función de si es personal funcionario o estatutario.
No de veinte años, como hacía el PP, señora Yáñez.

Y saben también, porque es la tercera o cuarta vez que lo explico, que el artículo 41 marca que el proceso de cargos de libre designación ha de publicarse a través de una convocatoria pública en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
El proceso se concluye con la comisión de valoración, que comprueba los requisitos de la plaza y emite propuestas no vinculantes para que la conselleria proceda a un nombramiento de libre designación.
Y esa es la hoja de ruta que estamos siguiendo.

Así que, señorías, según lo descrito, estimamos que a final de año tendremos prácticamente todos los nombramientos de forma definitiva.
Y, como han podido ir comprobando, ya se están publicando las plazas en el diari oficial.
Estamos poniendo la casa en orden, señora Yáñez, estamos actuando con criterios de legalidad y también de transparencia.
Porque estamos en un tiempo nuevo, estamos en un tiempo nuevo en el que hay que construir otra historia diferente para los valencianos y valencianas, y siempre con el empeño de apostar por una sanidad pública, de calidad y universal.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

A continuació, la pregunta número 84, que formula l'honorable diputat Juan Ignacio Subías, a la consellera de Sanitat.
Quan vosté vullga.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Bien.
¿Ahora sí?

Señora consellera, el tema por el que hoy le pregunto es uno de los temas más bochornosos, y mire que los ha habido, en la gestión sanitaria del Partido Popular durante estos años.
Le hablo de la gestión de las resonancias… Sí, así es.
Le hablo de la gestión de las resonancias magnéticas, que incide sobre tres temas: por una parte, el modelo sanitario, un modelo mercantilizado, un modelo privatizador, un modelo donde se ha primado intereses particulares.
En segundo lugar, a la carrera profesional.
Y en tercer lugar, hablamos de un tema de sostenibilidad económica, de eficiencia económica, en este caso de despilfarro y de mala gestión.

Empezó el tema en el año 2001, cuando conceden la concesión de la gestión de las resonancias magnéticas a tres empresas, ERESA, Iscanner y Beanaca.
Algunas de las personas que antes decían por ahí no sé qué se acordarán posiblemente de que había un exdiputado del Partido Popular que algo tenía que ver con alguna de estas concesiones, aunque ahora posiblemente no se acuerden ya.

Se adjudicó en contra de la opinión de los profesionales, de las sociedades científicas y del Partido Socialista.
Se avisó de que la resonancia magnética era una técnica más del diagnóstico por imagen, y que no se podía separar del resto.
Se avisó de que habría problemas en los servicios de radiología y en la formación de los profesionales.
Se avisó de que se incrementaría el número de pruebas, y se avisó de que se iba a disparar el gasto.
Todo esto se avisó.

El presidente de la Sociedad Valenciana de Radiología le escribió una carta al entonces presidente de La Generalitat, que seguro que se acordarán los señores y señoras del Partido Popular de su nombre, el señor Zaplana, donde les decía que tenía dos oportunidades: por una parte, ceder a las presiones económicas, a costa de la especialidad.
O si no, que lo que debía de hacer era parar el concurso y abrir un proceso de diálogo con los profesionales de la radiología.

Se cumplieron los peores pronósticos: servicios fragmentados, se incrementó la frecuencia de las resonancias magnéticas -hacemos más del doble de lo que recomienda la sociedad española y valenciana de radiología- y se dispararon los costes, más del 60% de desviación con respecto a lo que habían previsto inicialmente.

En definitiva, un enorme negocio para algunos y un pésimo negocio para el sistema sanitario público.

Pero esto no termina aquí.
Llega el 2008, y en el 2008 que termina el concurso, y donde podían haber recuperado la gestión para el sistema público de las resonancias magnéticas, no.
Sacan otro concurso, diez años y casi quinientos millones de euros.
Presenté una proposición no de ley en ese momento, para que esto no sucediera y se recuperara para el sistema público.
Evidentemente el Partido Popular votó que no.
El resto de los grupos de la cámara votamos que sí.
Hice entonces una serie de preguntas que quedaron en el aire: ¿por qué no se revirtió en el 2008?
¿Dónde estaban las facturas de los equipos instalados que obligaba el concurso y que no se presentaron?
¿Por qué valoraron equipos alrededor de tres millones de euros, que no había en el mercado equipos por esos valores?
Adjudicaron a la empresa que adjudicaron, cuando curiosamente nosotros queríamos que se recuperara.
Pero se presentó otra empresa, otra UTE, por cien millones de euros menos, y no se lo adjudicaron.
Todo olía mal, muy mal.

Pero no termina.
Llega el año 2012 y aparece el informe de la Sindicatura de Cuentas, un informe tremendo, un informe que les deja con las vergüenzas al aire, como no podía ser de otra forma, que da la razón de todo lo que se había dicho.
Que si los estudios los realizara el sistema público, nos ahorraríamos hasta diecisiete millones de euros.
Solamente si los informes los realizaran los radiólogos de la pública, nos ahorraríamos dos millones de euros.
Que si el contraste se comprara en los hospitales públicos, nos ahorraríamos 900.
000 euros mensuales.
Y dice, además, que no hay control, que se carece de información y que los criterios de facturación no están bien detallados.
En fin, ha sido una vergüenza, ha sido un bochorno, y además han hecho un gran daño científico-técnico a los servicios de radiología y al sistema sanitario público.

Señora consellera, ¿qué medidas va a tomar en relación con la gestión de las resonancias magnéticas en nuestra comunidad?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

A continuació, per a respondre té la paraula l'honorable consellera.
Quan vullga.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Señor president, señor Subías, me consta que usted y muchos diputados y diputadas coinciden con el Consell de La Generalitat en la apuesta firme y decidida por una sanidad pública, universal y de calidad.
Tenemos el convencimiento, y no cejaremos en el empeño, de recuperar todo lo que los distintos gobiernos del PP desgajaron del sistema público de salud de los valencianos y las valencianas.

La alta tecnología es una de las porciones de la red pública que el PP entregó a la empresa privada, con la excusa de una supuesta mejora en la eficiencia y el ahorro que nunca han podido demostrar.

Usted se ha referido a los conciertos de resonancia magnética nuclear.
Efectivamente, el PP sacó del control público el diagnóstico mediante resonancia magnética y lo entregó al sector privado.
No hay ni un solo estudio independiente que justifique este afán privatizador del PP de los recursos sanitarios públicos.
Todo lo contrario, existe el informe que usted ha citado de la Sindicatura de Comptes, que destaca que el control público de esta prestación podría suponer un ahorro para la administración de hasta diecisiete millones de euros.

El título de este informe de 2013 no puede ser más clarificador: Â«Resonancia magnética, una oportunidad de ahorroÂ».
Sin embargo, el gobierno del PP hizo caso omiso del mismo.
Tan grave como el sobrecoste es que con esta medida se cerró el acceso a los profesionales de los centros públicos, a la tecnología más avanzada del diagnóstico por imagen, al conocimiento.
Aquí también el gobierno del PP anteponía los intereses particulares a los generales.

Ahora estamos revirtiendo esta situación, estamos trabajando junto a los profesionales sanitarios, junto a los radiólogos que llevan quince años denunciando sobrecostes, despilfarro, mala gestión, sospecha de desviación de fondos públicos, y reivindicando además la necesidad de que los profesionales de la especialidad se formen en los servicios de radiología de los centros hospitalarios públicos.

Señorías, estamos elaborando una hoja de ruta que permita recuperar, internalizar el servicio con calidad y eficiencia, teniendo en cuenta la legalidad de las posibilidades vigentes.
Nuestro objetivo es que en los próximos meses sean los propios radiólogos del sistema sanitario público los que informen las resonancias, de forma que sean nuestros profesionales los que tomen el control de los equipos.
Esta es una de las recomendaciones que transmitió el síndic en su informe.

Con esta fórmula, la llamada modalidad C en el informe del síndic, además del ahorro asociado, permitiremos la asunción progresiva de la responsabilidad y formación en el área de resonancia magnética entre los profesionales de la sanidad pública.
Además, intensificaremos las actividades de inspección para asegurar el cumplimiento de los conciertos y proponer medidas de mejora.
Como saben, este es un cometido que recae sobre la Dirección General de Alta Inspección, que ha sido de nueva creación en la conselleria.

Reitero el compromiso de este gobierno con la gestión pública de la red sanitaria valenciana, desde el convencimiento demostrado de que el sistema público es más eficiente, no solo desde el punto de vista económico, sino también desde el punto de vista del capital humano y de la calidad de la atención.
Así que, señor Subías, en eso estamos trabajando y en esto continuaremos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

A continuació, la pregunta número 91, que formula la diputada Noelia Hernández.
Quan vosté vullga.

La senyora Hernández Sánchez:

Buenas tardes, señor conseller.

La política de comercio de la conselleria parece tomar un nuevo rumbo.
Frente a años de olvido del comercio tradicional y donde se tomaban las decisiones, como la zona de libertad horaria de determinadas ciudades en un restaurante entre cuatro personas, parece que su conselleria va a respetar la convivencia de todos los tipos de formatos comerciales, especialmente en una comunidad, como la nuestra, donde superamos la media nacional de metros de grandes superficies, y tenemos ciudades como Alicante donde se supera en un 60% esta media.

Por ello, y respecto al Observatorio de Comercio, por toda la controversia que se ha generado en los medios de comunicación, quisiera saber cuál es el objeto que le van a dar al Observatorio de Comercio en su conselleria, cuál va a ser su formación y qué criterios se han seguido para determinar qué colectivos estarán presentes en este observatorio.

Gracias.

El senyor president:

Bé, gràcies, il·lustre diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora diputada, he de dir-li que la composició i funcions de l'Observatori de Comerç valencià estan regulades des que es va crear, per decret, concretament en el Decret 55/2001, de 13 de març, encara vigent, que el configura com a òrgan col·legiat, consultiu i assessor en matèria de comerç, adscrit a la conselleria, que actuarà com a òrgan d'assessorament i consulta en matèria de comerç i activitat comercial.

El decret fixa també la composició del ple de l'observatori, compost per representants de La Generalitat, sindicats, consumidors, administració local, cambres de comerç, agents comercials i associacions empresarials del sector comerç.
Per això, en primer lloc, sense modificar el decret constitutiu adés esmentat, ja que això requereix una reflexió profunda i una tramitació administrativa més llarga, davant de la necessitat de convocar l'observatori per a consultar-lo sobretot els festius habilitats per al comerç durant 2016, s'ha procedit a actualitzar les organitzacions que el componen per a ajustar-se al que preveu el decret, ja que algunes de les que hi estaven representades ni tan sols existien, o la seua representativitat s'havia vist fortament alterada des que van designades mitjançant una ordre de 14 de març de 2001.

Així, l'actualització referida es va fer mitjançant l'Ordre 2/2015, de 3 de setembre on, atesa la representativitat de les organitzacions empresarials, sindicals i de consumidors, assigna a cada organització els representants que li corresponen en el ple de l'observatori, sense variar la representació de les altres organitzacions que cita el decret.
Aquesta actualització la pot consultar en l'article 1 d'aquest ordre.
Però, vaig a dir-li-la.
Estaran representades les organitzacions provincials de xicotetes i mitjanes empreses del sector comerç; associacions que agrupen les empreses de supermercats; les empreses de gran distribució comercial; els mercats detallistes; les organitzacions autonòmiques més representatives de comerç que acullen les distintes branques d'activitat que configuren el sector; les organitzacions sindicals i les federacions de consumidors i usuaris.
Vull destacar que, a pesar de les informacions aparegudes en premsa, l'Associació Nacional de Grans Empreses de Distribució sí que té representació en l'observatori ja que mai ha sigut intenció d'esta conselleria vetar-li la participació, just al contrari; entenem que són uns actors imprescindibles en el panorama actual de la distribució comercial de la nostra comunitat.

No citar-los expressament en l'ordre i atribuir-ne a Cierval la representació es deu al fet que la literalitat del decret parla d'organització d'àmbit autonòmic, i com ANGED té àmbit estatal i per a no deixar sense veu este format comercial -entés que estes empreses sí que estan integrades en la patronal autonòmica- es va decidir que fóra esta qui proposara els vocals que corresponen a este tipus d'empreses.

Finalment, en haver manifestat Cierval la voluntat que estos vocals siguen directament designats per ANGED, s'ha procedit d'esta manera sense més problema per cap de les parts.

Però, evidentment -i com s'ha dit anteriorment-, els plans respecte a l'observatori no es quedaran en un simple canvi de noms o organitzacions.
La nostra intenció és incorporar també altres departaments de La Generalitat que tenen molt a veure amb l'activitat comercial, com la direcció general d'administració local o, possiblement, la direcció general de turisme per la interrelació positiva que s'estableix entre estes dos activitats.
Tampoc descartem incorporar associacions representatives d'altres fórmules o modalitats d'exercici de l'activitat comercial, inclús canviar la ponderació que existix en este moment.

Per això, és evident que haurem de canviar el decret constitutiu de l'observatori que data de 2001 -catorze anys-.
I, en este sentit, sol·licitarem tant al sector -entés en un sentit ampli a través de l'observatori- com a qualsevol organització que es considere afectada per les decisions que s'adopten en matèria de comerç i activitat comercial que ens faça arribar els seus suggeriments per a, així, aconseguir un observatori més democràtic, més participatiu i, per tant, més útil a l'hora d'adoptar decisions per part de La Generalitat.

És evident que aquesta conselleria el que vol és arribar a equilibris.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor conseller.

A continuació, la pregunta número 119, que formula la diputada Sandra Martín a la consellera de vivenda i obres públiques.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

Conselleras, consellers.

Señorías.

El Tram es un transporte confortable, accesible, rápido, silencioso y seguro, donde se viaja de una manera respetuosa y, además, es respetuoso con el medio ambiente, optimiza el espacio urbano ya que pueden hacer uso de él tantos viajeros como en dos autobuses o como en más de ciento cincuenta coches, siendo además un transporte muy valorado por todos sus usuarios.

Pues, bien, el Tram es una eterna promesa que el PP hizo a los ciudadanos y ciudadanas de Castellón.
Les dijeron que tendrían un Tram en condiciones, que conectaría todo Castellón, no solamente la ciudad sino también el área metropolitana; se llegó incluso a decir por parte del anterior presidente del Consell, de Alberto Fabra, que con este medio de transporte Castellón sería comparable a otras ciudades como Roma o Londres, y citó textualmente; se anunció, además, en pleno periodo electoral una línea de Tram en el sentido norte-sur que un año antes se había descartado porque era inasumible el coste.

Consellera, como ya nos adelantó usted en su comparecencia ante esta cámara para exponer las líneas generales de su conselleria, existe una apuesta clara de la misma para potenciar el transporte público.
Para ello será necesario la modificación del actual modelo de transporte urbano y metropolitano que responde, en gran medida, a la falta de planificación territorial y mala gestión por parte del anterior Consell del PP en el que se priorizó el uso del transporte privado, del vehículo particular en detrimento del transporte público.

Consellera, como usted ha manifestado, uno de sus objetivos será mejorar la movilidad de los vecinos y vecinas de Castellón en general y, en particular, de este transporte público para que conecte con el resto de municipios de la provincia, con Vila-real, con Borriana, con Almassora, entre otros.
Pero para ello hace falta previsión, algo de lo que hasta este momento hemos adolecido en esta comunidad, así como además de una importante financiación con la que se debe contar y que es necesaria para llevar a cabo esta infraestructura y para ello debemos contar con los fondos europeos.
(Soroll de papers)

Por ello mi pregunta, consellera, es: ¿cuentan con financiación de la Unión Europea las obras de prolongación del Tram de Castellón para conectarlo con las principales poblaciones de la comarca de La Plana, Almassora, Vila-real, Borriana y Benicàssim?

Gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Té la paraula per a contestar l'honorable consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Bé, en el programa operatiu del Fons Europeus de Desenvolupament Regional, els fons Feder, de la Comunitat Valenciana 2014-2020, n'hi ha un eix prioritari, el 4e, per al foment d'estratègies de reducció de carboni per a tot tipus de territori, especialment les zones urbanes, inclòs el foment de la mobilitat urbana multimodal sostenible.

A mode d'exemple es podrien finançar accions, com ara l'extensió del transport públic urbà de tracció elèctrica implantant la infraestructura necessària en àrees metropolitanes, seguint els plans de mobilitat urbana sostenible aprovats, o un programa de finançament de mesures d'estalvi i eficiència energètica en el transport.

Ara bé, cal dir que l'anterior Consell va descartar en gener de 2014 la prolongació del Tram de la Plana perquè era inviable econòmicament.
I el 30 de juny de 2015, l'anterior Consell no tenia ni redactat el pla de mobilitat urbana sostenible de l'àrea de Castelló que exigix la Unió Europea per a accedir als fons Feder.
Açò ja ho vaig posar de manifest en la meua intervenció en aquestes Corts per a exposar les línies principals del departament.

No està fet el pla de mobilitat, cosa que -deia fa un mes- ens posava en una situació molt complicada per a poder accedir als fons europeus i que resulten bàsics per a poder finançar esta infraestructura incomplida durant més d'una dècada en la província de Castelló, perquè vullc recordar que tota la connexió havia d'estar acabada en l'any 2010.
Estem en l'any 2015.

Ens hem trobat, per tant, amb un altre brindis al sol que va fer el Partit Popular; a més, arran de la meua intervenció davant el ple, des del Partit Popular es va respondre que no tenia sentit redactar el pla de mobilitat fins que s'incloguera el Tram entre els projectes a enviar a Brussel·les, i a més que s'havien preparat els plecs per a licitar el traçat.
Anem per parts.

L'anterior Consell hauria de saber que l'aprovació d'un pla de mobilitat urbana sostenible metropolità és necessària per a accedir als fons Feder i que la redacció no es fa d'un dia per a un altre sinó que necessita d'una tramitació completa, amb informació pública, audiència institucional, avaluació ambiental estratègica, etcètera, és a dir, molts mesos de treball i de negociació.

I d'altra banda, allò que l'anterior firma havia presentat eren els plecs per a la redacció dels projectes constructius en el traçat entre l'estació Adif i la ronda sud de Castelló, és a dir, ni arribaven a Almassora i molt menys a Vila-real o a Borriana.

Els plecs -que és una documentació interna- dels que parlava l'anterior firma es quedaven en la ronda sud de Castelló, mentre que no n'hi havia cap plec per a poder traure a licitació la redacció dels projectes de construcció fins a Almassora, Vila-real o Borriana.

Senyoria, a Brussel·les cal anar amb els papers ben fets i complets per a poder obtindre finançament.
I ací, l'anterior Consell no havia ni començat a redactar un pla de mobilitat urbana sostenible metropolità ni tampoc havia fet un estudi de viabilitat de l'actuació ni, per últim, havia tret a licitació cap projecte constructiu.

Tot això junt suposa que a partir de paraules… sinó que cal treballar sobre realitat pura i dura.

A la vista de com ens han deixat les coses, no tenim garantida la possibilitat d'accedir a finançament europeu per al Tram en aquest programa operatiu.

No obstant això, des de la conselleria vullc reiterar la nostra aposta pel transport públic i anem a treballar pel transport públic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

A continuació, la pregunta número 70 formulada per la diputada Isaura Navarro al conseller d'educació.

Quan vullga.

La senyora Navarro Casillas:

Gràcies, senyor president.

Conseller, el jutjat d'instrucció número 3 de València està investigant el possible frau a les arques públiques a través del pagament a determinats centres concertats d'hores no concertades i per deu alliberats de la patronal de l'escola concertada de les patronals Feceval i Escuelas Católicas Comunidad Valenciana, una investigació que per cert naix d'una denúncia de Compromís davant la fiscalia.

Ara, ¿què sabem?
Que mentre la intervenció realitzava informes -com el del 2013- en els quals s'advertia del pagament d'estes hores en excés a determinats centres concertats, la conselleria no feia res; que n'hi ha hagut un menyspreu a la legalitat; que quan Compromís presentà denúncia davant la fiscalia i s'obri esta investigació, i acudeixen a la conselleria d'educació a recaptar les dades i demanar la col·laboració a la que la conselleria està obligada, la conselleria no col·labora com cal i no remet tota la documentació que se li demana.

Ara, el procés està en mans del jutjat, se succeïxen les declaracions i les il·legalitats són manifestes: Â«Juan José Villanueva Aguilar, director pedagógico de Escuelas Católicas Comunidad Valenciana; Julio Antonio Longares, secretario autonómico de Escuelas Católicas Comunidad Valenciana; Jennifer Tortajada Decornoy, abogada del departamento jurídico de Feceval; Rafael Rodrigo, contable de Feceval; Teófilo Peña, presidente de la Federación Católica de Asociaciones de Padres de Alumnos de Valencia; Juan José López Marinas, abogado-director del departamento jurídico de FecevalÂ».

Estos són alguns noms dels alliberats de les dues patronals pagats com a docents per la conselleria d'educació de manera totalment il·legal perquè el concepte no existix, sense empar en cap acord.
Això pot significar des del 2008 la xifra de 2.
098.
877 euros.
Ara, estes persones hauran de declarar davant del jutjat i explicar-se.

Però -com dia-, també, n'hi ha centres concertats que han facturat en hores en excés i han cobrat eixes hores en excés, més enllà de les concertades.

La gent té dret a saber si s'ha donat cobertura al pagament il·legal de nòmines.
S'han destinat fons públics que haurien d'haver anat a l'ensenyament públic, a altres finalitats.
¿Des de quan?

Açò, senyories, no és lliure elecció de centres; açò és delinqüència organitzada, açò és malversació, prevaricació (aplaudiments), frau de subvencions, falsedat documental.

Senyor conseller, és necessària la col·laboració de la seva conselleria per a arribar al fons de l'assumpte.

Parlen, segons l'informe d'intervenció, en un curs de 3.
101.
839 euros que multiplicat en una extrapolació a set anys donarien 21,100 milions d'euros.
L'informe pericial encarregat a la intervenció manifesta que la comissió delegada del consell d'hisenda sota el govern anterior no ha aportat tota la documentació.
Com dia, falta de col·laboració amb la justícia.

Senyor conseller, s'han d'implementar els mecanismes perquè açò no passe hui i no passe mai demà; s'han de millorar els controls; els programes informàtics; la no-eliminació de l'històric per a impedir -com dia- totes estes irregularitats i que quan se donen se detecten, un programa informàtic que no permeta introduir hores que no estan concertades, senzillament; i, naturalment, depurar responsabilitats.

Per tot això jo li pregunte: ¿quines accions està duent a terme la seua conselleria per a garantir la total col·laboració en la investigació judicial que se seguix relativa a alguns centres d'educació concertada?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

A continuació, per a respondre l'honorable conseller.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputada.

Efectivament, -com ha explicat la il·lustre senyoria- s'han obert diligències prèvies que pretenen determinar si n'hi ha fets que podrien ser constitutius de delicte, i quins serien els seus presumptes autors en relació als pagaments realitzats en els darrers anys en alguns centres concertats.

Em pregunta quines accions s'estan duent a terme per tal de col·laborar amb la justícia, i la primera és que jo mateix com a conseller, com a conseller competent, vaig signar l'autorització a l'advocacia general de La Generalitat per a personar-nos, per a personar-se com a acusació particular i en defensa dels interessos de La Generalitat que són els interessos dels valencians i les valencianes.

I més enllà d'eixa acusació particular, que pensem que havíem de fer per tal de defensar els interessos de totes i tots, naturalment -i com no podia ser d'una altra manera- estem col·laborant absolutament amb tots els òrgans jurisdiccionals i amb la intervenció també de La Generalitat per a posar a la seua disposició -i ja n'hem posat i ho continuarem fent així ens ho requerisquen- tota la informació que ens demanden.
I això és el que estem fent, posant absolutament tota la informació i, evidentment, col·laborant el màxim amb la justícia i amb els diferents òrgans.

És per eixe motiu que, donat que n'hi ha un procediment obert i n'hi ha una investigació i un procediment penal obert, no em correspon a mi com a conseller fer valoracions al respecte però sí, evidentment, col·laborar i continuar col·laborant de la manera que ho estem fent, amb tota la predisposició evidentment perquè s'han de conéixer i hem de predisposar-nos a col·laborar amb la justícia tant com ells ens requerisquen i més.

El que queda clar, i és que també ho deia vosté en la seua part de justificació de la pregunta, és que més enllà d'aquestes dos mesures, de col·laborar, efectivament, i de forma totalment directa amb la justícia i haver-nos personat en la causa, el que queda clar és que farem tot el que siga necessari, tot el que siga necessari, per a garantir que en les nostres actuacions, aquelles que vinguen del nostre mandat, no es produïsquen cap, ninguna de les accions que puguen ser il·legals o alegals, i per tant farem tot el possible perquè totes, totes, absolutament totes les actuacions que tinguem dins del nostre àmbit siguen totalment ajustades a la legalitat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

La següent pregunta, la 66, formulada per la il·lustre diputada Maria Josep Ortega, a la consellera de Sanitat, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Ortega Requena:

Bona vesprada.

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, si la pregunta que ha realitzat abans el senyor Subías dia que era de les més vergonyoses sobre la gestió dels darrers anys, no sé jo la que vaig a fer-li jo si pot comparar-se o no.
I és sobre la gestió de la sanitat en la Ribera.

La sanitat en la Ribera està gestionada actualment pel grup empresarial Ribera Salut, que està format per la companyia nord-americana Centene Corporation i el Banc de Sabadell.
Una concessió que ja va ser rescatada amb diners de tots els valencians i les valencianes l'any 2003, costant-nos la brometa pagar-los entre indemnitzacions i altres qüestions vora 69 milions d'euros.

Després, encara damunt, se li van millorar les condicions augmentant el pagament per habitant de 250 a 571 euros anuals.
Ara ja es paguen més de 670 euros per habitant de prima.

Se'ls va ampliar el període de concessió de deu a quinze anys i se li va concedir la gestió de l'atenció dels 35 centres de salut de l'àrea.
Una manera molt estranya de premiar el fracàs en la gestió i la declarada impossibilitat de poder complir les clàusules de la concessió.

Però bé, el negoci els ha anat molt bé després del rescat amb diners públics.
Adjudicacions de ressonàncies magnètiques en hospitals públics valencians i altres serveis a hospitals públics o expansió a Perú i altres països.

Clar, així, amb este suport, deu donar gust muntar una empresa.
Molts emprenedors segurament voldrien.
.
.
, d'este país, no han tingut eixa sort.

Fins i tot la Comissió Nacional de la Competència i el síndic de Comptes també han qüestionat l'evident tracte de favor a esta empresa.

L'Organització Mundial de la Salut el 2006 va advertir que deixar en mans del sector privat la sanitat pública acaba sent més costós, prohibitivament complex i de vegades va en detriment de la qualitat, això va dir.

Altres informes així ho corroboren, tot i els contrainformes que les mateixes empreses difonen de manera de publicitats en diaris, etcètera.
El que no diuen, això sí, és que és a base de reduir personal i serveis.
I si no que els ho pregunten als ciutadans de la Marina Alta o que les ressonàncies tinguen un 137% de sobrecost per la seua privatització.

Tots els partits que estem ací ho sabem de sobra.
El PP també perquè en alguns municipis han demanat acabar amb les concessions sanitàries, juntament amb la resta de partits.

I així es van comprometre amb la ciutadania.
En el cas de la Ribera, el 31 de gener de 2014 vam signar un document, que ho recordarà també el senyor Subías, comprometent-nos que la gestió de l'àrea de salut de la Ribera i dels altres departaments torne a ser pública en el mínim temps possible.
I això ho haurien de fer.

És per això, senyora consellera, que li pregunte: quina va a ser la política, la de la conselleria de sanitat respecte a la renovació en la concessió de l'hospital de la Ribera que expira l'any 2018?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, per a respondre, la consellera de Sanitat.

Quan vullga.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gràcies, senyor president.

Disculpe que le dé la espalda, señora Ortega.

Y gracias por su pregunta porque me ofrece la oportunidad de reiterar nuevamente en foro parlamentario lo que ya he podido expresar también en los medios de comunicación y en las numerosas reuniones que hemos mantenido desde el equipo de la conselleria con organizaciones sociales y con alcaldes.

La concesión con el hospital de la Ribera finaliza en marzo de 2018.
Y, como usted sabe, no se va a renovar, porque el objetivo es devolver la sanidad a lo público, como venimos insistiendo desde el primer día.

Señorías, a lo largo de los últimos años los distintos gobiernos del PP han hecho de la Comunidad Valenciana el gran banco de pruebas donde han aplicado a gran escala la gestión privada de la sanidad pública, entregando al sector privado, es decir, al ánimo de lucro, la atención sanitaria integral de un millón de personas.

La Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública está empeñada en realizar una reversión responsable de las cinco concesiones administrativas de la red sanitaria valenciana.
Es un compromiso electoral, un compromiso con la ciudadanía, un compromiso del Consell, que además está reflejado en el pacte del botànic, que literalmente habla de recuperación del sistema sanitario público, auditoría de las concesiones administrativas sanitarias y estudio de las vías adecuadas que permitirían la reversión completa.

Les reitero que la conselleria está actuando de una manera responsable, rigurosa y con parámetros de seguridad jurídica, porque está en juego la salud de un millón de valencianos y valencianas, y la labor asistencial de casi seis mil profesionales que trabajan en las concesiones.

Lo dije en la primera comparecencia: la reversión de las concesiones es el final de un camino.
Esa es, señora Ortega, la línea de trabajo que estamos siguiendo.

En ese proceso de recuperación, en ese camino que ya estamos transitando, hemos creado la Dirección General de Alta Inspección como responsable de desplegar la labor de fiscalización y de control de los contratos y la actividad y calidad asistencial y el gasto realizado, para lo que hemos puesto en marcha las auditorías de inversiones e infraestructuras y la supervisión de la calidad asistencial.

De la alta inspección dependen los comisionados, a los que por primera vez se les ha definido con claridad sus funciones, se les ha trasladado instrucciones comunes y a los que también vamos a reestructurar su personal, el personal a su cargo.

Además, se están realizando otras tareas como, por ejemplo, la revisión de las actas de las reuniones entre conselleria y las concesionarias o las cuentas anuales de las empresas.
Y también se publicarán los contratos en el portal de transparencia como prometí en la primera comparecencia.

Ayer mismo mantuvimos una reunión en la conselleria con todos los grupos parlamentarios y sindicatos para ofrecer toda la información de las actuaciones que se han llevado a cabo hasta ahora, así como las previstas para el futuro.

Actuamos con transparencia.
Y, vuelvo a repetir, desde la responsabilidad y la defensa del interés general, desde el rigor y la seguridad jurídica para retornar la sanidad a lo público en la defensa, como no puede ser de otra manera, de una sanidad pública y de calidad.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

A continuació, la pregunta número 107, formulada pel Grup Ciudadanos, la diputada Rosa María García, al conseller d'economia.

La senyora García González:

Hola, buenas tardes.

Muchas gracias, presidente.

En los últimos días se ha suscrito el acuerdo de asociación transpacífico TPP, según sus siglas en inglés.
El TPP es un acuerdo de libre comercio entre Estados Unidos y algunos países asiáticos, entre los que destaca Japón y Vietnam.
Esta estrategia de Barack Obama, del giro al Pacífico, consiste en centrar la política comercial estadounidense en dicha región en detrimento del comercio con Europa.
Tal política perjudica directamente los intereses de las empresas sitas en la Comunidad Valenciana que ven reducida su competitividad y su capacidad exportadora.

Por todo lo anterior, ¿piensa el Consell valorar y llevar a cabo alguna estrategia para minimizar el perjuicio que va a suponer el cambio de políticas comerciales estadounidenses en las empresas valencianas?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

El conseller té la paraula.
Quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora diputada.

En primer lloc, vull agrair-li el seu interés per les empreses valencianes, cosa que supose que compartirem tots el de la cambra, no?

Ara bé, la seua pregunta entenc que inclou una sèrie d'asseveracions que no podem donar-les per bones, tant siga respecte a la possible reducció del comerç amb Europa com a la pèrdua de competitivitat i capacitat exportadora de les empreses valencianes.

Li puc assegurar que la política del Consell i de la conselleria de la qual sóc titular anem a ser uns ferms defensors i decidits defensors de les empreses valencianes.

En aquest sentit, es pot avançar que la política comercial internacional, afavorida des de La Generalitat, va a consistir en un suport sense fissures a les seues empreses i a la defensa de la seua competitivitat, ja que encara que el Consell confia en les estratègies comercials de les mateixes empreses valencianes, àmpliament demostrada al llarg dels últims cinquanta anys, gràcies a un prestigiós sector exportador, no hi ha cap dubte que els estímuls, el suport i la interlocució al més alt nivell exercirà el Consell a fi de defensar el pes comercial del País Valencià, que, com és sabut, es troba en aquestos precisos instants davant una fase de millorança i experimentant registres creixents i les expectatives són de seguir avançant el pròxim any.

D'acord amb aquest principi, el recolzament en matèria d'internacionalització o exportació rep un fort impuls en els pressupostos de la conselleria per al 2016.
I puc dir-li que estarà al voltant d'uns set milions i mig aproximadament, la qual cosa suposarà al voltant de més d'un 200% més del que teníem pressupostat enguany.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Li demanem que es dirigisca al micròfon quan s'ha de dirigir als diputats, perquè si no la seua intervenció no quedarà registrada.

La il·lustre diputada.

La senyora García González:

Sí.
Muchísimas gracias, señor Climent.

Celebro mucho todas estas cifras que nos da, y no lo pongo en duda, y desde luego, desde nuestro grupo, pues estaremos pendientes de que eso suceda y apoyando, en la medida en que lo tengamos a nuestro alcance, esas iniciativas que desde su conselleria se plantean.

Pero, mire, nos preocupa el tema, puesto que, a pesar de que en el pleno de la semana pasada se rechazó la PNL de tramitación de urgencia sobre el rechazo a las negociaciones que se están realizando sobre el tratado transatlántico de libre comercio entre Estados Unidos y la Unión Europea, el TTIP, del que hablamos, presentada por el Grupo Podemos, a pesar, digo, de que esa PNL fue rechazada por la mayoría de esta cámara, su grupo sí la apoyó.

Señor Climent, entienda que nos preocupen los sectores que podrían verse afectados por el acuerdo, como son los productos de alimentación y el sector de automoción, por poner algunos pocos ejemplos de empresas de la Comunidad Valenciana.

Así que esperamos que ponga ya no solo toda la voluntad, que seguro que la tienen desde su conselleria, sino que también tomen como una prioridad ineludible las políticas a favor de la promoción de las empresas de nuestra comunidad, que por sus palabras de ahora mismo entiendo que así será.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, el conseller, a qui recomanem no donar l'esquena perquè es puga registrar la seua intervenció.

Quan vullga, conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Van votar a favor de l'associació transpacífica, no?
Per tant, crec que s'ho hauran de fer mirar, no?
Aleshores, l'únic que vull dir-li, i vaig a intentar comentar-li, que anem a seguir reforçant tot el nostre suport a les nostres empreses, redissenyant la nostra xarxa exterior per a defendre els interessos comercials del nostre territori amb l'objectiu d'estar presents en trenta-cinc països en aquesta legislatura.

Volem reforçar mercats d'importància vital per al creixement de les nostres exportacions, que són els de la Unió Europea, aixina com establir aliances amb països emergents.

En aquest sentit, el Consell té previst reforçar la seua presència en la zona asiàtica a través de diverses vies, ampliant la xarxa exterior d'Ivace en el sud-est asiàtic, incorporant diverses destinacions de la regió al pla de promoció 2016 d'Ivace Internacional amb noves activitats en la zona, com missions comercials a Filipines, Malàisia i Singapur.
Així com missió inversa d'importadors i prescriptors per a diversos sectors de Malàisia, Tailàndia, Vietnam, Indonèsia i Singapur, incorporant-hi becaris d'internacionalització, d'Ivace Internacional, en oficines comercials en Filipines, en Malàisia, en Singapur, en Vietnam i Corea del Sud.

A més a més, anem a recolzar activitats de promoció agrupades per les associacions sectorials i cambres de comerç en quasi dos milions d'euros.
Una nova ordre d'ajudes dotada amb 5 milions amb l'objectiu de recolzar els plans d'internacionalització de les xicotetes i mitjanes empreses del nostre territori.

Així mateix es reforçarà la línia de préstecs a cost zero als plans d'internacionalització de les nostres empreses, que passa de mig milió a un milió.
És a dir, propostes, i propostes i propostes per a estar al costat de la nostra empresa, dels nostres empresaris per a seguir anant creixent conforme toca.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació la pregunta que formula l'il·lustre diputat Antonio Woodward al conseller d'economia.

Els demane que sol·liciten la paraula.

Quan vosté vullga.

El senyor Woodward Poch:

Buenas tardes.

Yo quería preguntarle, aunque soy repetitivo en esto, creo que es ya la tercera vez más o menos, aunque son un poco distintas las preguntas.
.
.
Desde que entraron al Consell, la pérdida en la Comunidad Valenciana -no la atribuyo a ustedes- pero ha sido de 160 puestos de trabajos diarios.
¿Qué planes va a aplicar el Consell para revertir esta situación y recuperar la confianza en la Comunidad Valenciana, que es lo que nos interesa?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

El conseller per a respondre, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat, gràcies per reafirmar que és no sé quina vegada la que he de començar a contar quasi el mateix.
Vaig a intentar canviar, però molt simplement.

Entre altres actuacions li destaque que per a nosaltres és necessari apostar per un nou patró de desenvolupament econòmic que descanse en activitats que aporten major valor econòmic i social, estiga al costat de les necessitats de les persones i trasllade al mercat laboral condicions d'ocupació amb majors nivells de qualitat i estabilitat.
I, per a ser concrets, anem a donar molt de suport al sector primer i al sector de la transformació.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Woodward, quan vullga.

El senyor Woodward Poch:

Muchas gracias.

El tema de la pregunta, aunque iba unida al tema del desempleo, también hablábamos de la confianza.
Y más que nada es porque los dos últimos meses, no sé si será realmente de su incumbencia, pero la confianza… queríamos saber cómo la generación de esa confianza debido a que hemos vuelto a irnos por encima del período medio de pago que hacen las administraciones y nos hemos vuelto a los setenta días de período medio de pago.

Y tipo de confianza me refiero también, por ejemplo, ayer la secretaria autonómica, Clara Ferrando, dijo que el diálogo y el trabajo conjunto con el sector turístico es fundamental.
La revisión del modelo productivo en la Comunidad Valenciana indica que no se plantea ningún tipo nuevo de gravamen sobre el sector turístico y hace pocos días se anunció una nueva tasa para la ocupación turística.
Entonces, la confianza, si empezamos a decir unas cosas y luego a hacer otras, tampoco creo que se pueda recuperar muy fácil.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Per a contestar, el senyor conseller quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

La confiança l'haurem de recuperar entre totes i tots.
I tots haurem de posar-li una miqueta de seny a l'hora de fer totes i cadascuna de les declaracions que fem.
I si som capaços d'unir esforços en fer declaracions positives, probablement eixa confiança la recuperarem i, anant tots a una, probablement ens anirà millor a tots.

Per tant, jo crec que això no és única i exclusivament una qüestió de que algú puga fer una asseveració i que aparega en un mitjà de comunicació com que tots anem a una i fem plantejaments amb rigor, estratègics i que realment beneficien al nostre territori.
Perquè això és el que ens interessa de deveres.
I la confiança és una de les bases fonamentals per a poder créixer econòmicament.
I, per tant, ahí jo crec que la feina és de totes i tots.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

La següent pregunta la formula la diputada Mercedes Ventura, del Grup Ciudadanos, al conseller d'Educació.
Quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Buenas tardes, señor conseller.

En octubre su conselleria puso en marcha el proyecto piloto en Educación Infantil, cuya finalidad era ofrecer educación gratuita a los niños y niñas de edad comprendida de dos a tres años.
Ya le adelantamos que desde Ciudadanos estamos de acuerdo con una educación universal.
Pero esta medida, desde mi punto de vista, desde nuestro grupo, no ha estado bien planificada, porque ha generado mucho malestar y daños a aquellas escuelas infantiles que llevan muchísimos años educando niños de cero a tres años.

Mi pregunta es la siguiente: ¿qué medidas va a tomar o qué medidas ha pensado tomar su conselleria para paliar los daños provocados en las guarderías privadas tras la puesta en marcha del nuevo plan de aulas de dos años?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

El conseller d'educació té la paraula.
Quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyoria.

Bé, com vaig dir ja en la interpel·lació de la setmana passada, ens vam reunir… el dia 15 d'octubre vaig estar reunit amb la plataforma Salvem 0-3, que és la que agrupa, entre altres, diferents professionals de l'educació infantil i que han tirat endavant els seus projectes.
I, precisament, en la nota de premsa de l'associació, de després de la nostra reunió, deien que: Â«La asociación coincide con el Consell en lo fundamental: la importancia de la escolarización temprana y la transcendencia del primer ciclo de Educación Infantil en la prevención del fracaso escolar.
En lo que se tiene que avanzar es en la forma de llevar a cabo el proceso de escolarización, permitiendo que las escuelas infantiles privadas formen parte de ese proceso.
Â»

Per tant, coincidim plenament en la base, fins i tot amb les persones que vosté mateix parlava que podien haver estat afectades per aquest projecte, coincidim en la base de la importància de l'educació infantil.
I és que el problema, inclús després d'aquesta reunió encara estàvem més convençuts, no és que nosaltres fomentem l'escolaritat d'infantil des de la visió pública sinó que no n'hi ha suficients persones que porten els seus xiquets a la infantil, en este cas en el tram dels dos anys.
I tant si és públic com si és privat.

Per tant del que es tracta es de fer que cada vegada més persones tinguen la capacitat, tant si tenen recursos com si no tenen recursos, de portar els seus xiquets i xiquetes a una escolarització de dos anys.

Com es pot fer això?
Per un costat augmentant l'oferta pública i, per tant, arribant a aquelles persones que per qüestió de renda no poden arribar a pagar-se una escoleta infantil privada i, per un altre costat, redistribuint millor quines són les nostres ajudes, les ajudes que fem des de la Generalitat valenciana per tal que cada vegada més gent tinga capacitat de pagar-se una escoleta infantil.
I m'explique.
Si ara tenim una ajuda d'al voltant d'uns sixanta euros per a aquells que estan en dos anys, una persona que no pot escolaritzar un xiquet en un centre d'infantil de dos anys, perquè amb sixanta euros no arriba a cobrir tota la despesa, poca cosa pot fer.

Si el que fem nosaltres és redistribuir eixe mateix bo infantil, i fer-lo en funció de renda, li donarem més diners a les persones que més ho necessiten, per tant tindran capacitat d'escollir i d'apuntar-se, si volen, a una escoleta infantil privada i, per tant, augmentar l'oferta que n'hi ha i/o escollir l'oferta pública que nosaltres promovem i que és totalment gratuïta i de màxima qualitat.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Per a concretar la pregunta la diputada Mercedes Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

Respecto a la plataforma Salvem, que es una plataforma que integra más de seiscientas escuelas infantiles, sinceramente yo hablé con ellos ayer y están muy preocupados por esta situación.
Porque no olvidemos que trabajan allí más de cinco mil personas a nivel directo y en modo indirecto pues dan dos mil puestos de trabajo.
Indicar que casi todas ellas son mujeres, con una edad media de cuarenta años.
Por lo tanto, yo creo que es importante tenerlos en cuenta para desarrollar futuras estrategias, como bien usted ha indicado.

Una de las medidas que usted pone es ofrecer el bono infantil, es una de las medidas.
Pero me encuentro que en Valencia, por ejemplo el Ayuntamiento de Valencia, el bono infantil universal ha pasado a ser un bono en función de renta y ha ocasionado una reducción importante, porque no han podido acceder todas las personas.
Por lo tanto, se han visto reducidas las clases medias.

Según datos que yo tengo, se ha perjudicado a más de dos mil quinientas familias, que se han quedado sin ningún tipo de ayuda respecto al curso anterior.
En ese sentido, yo creo que tendríamos que controlar, porque si hacemos una educación pública para que entren los niños de dos a tres años, que tienen problemas a nivel de criterio renta, pues deberíamos de cuidar también a la otra parte de que puedan ir a una escuela infantil.

En este sentido, a nivel de educación de las escuelas públicas, me gustaría también conocer mejor el criterio.
Porque no solo se ha de tomar en cuenta el criterio renta sino otro criterio es que ha prevalecido como tener hermanos en ese colegio.
De hecho en la televisión salieron padres afirmando que podían pagar una escuela privada, pero que al tener hijos mayores en el centro les era más cómodo llevar a todos los hijos al mismo centro.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

A continuació, per acabar de contestar, el conseller, honorable conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, com he dit, els criteris d'escolarització, ja els vaig explicar també la setmana passada, han sigut els mateixos criteris que se segueixen per a l'escolarització de la infantil i la primària del curs 2015-2016.
Per tant, ja mirarem els criteris d'escolarització per al curs següent, introduirem els canvis que facen falta, igual que al conjunt dels criteris d'escolarització d'admissió dels xiquets i xiquetes.

Evidentment, en eixe període d'avaluació del programa pilot tindrem en compte la plataforma Salvem, com altres entitats que estan al voltant de l'educació infantil, com ja les hem tingut en compte ara, per escoltar-los i, evidentment, per anar avaluant i tractar de millorar el seu accés.

Com deia abans, sí que volem que siga en funció de renda, no hem dit en quin nivell de renda.
I ahí és on hem de fer l'estudi ben fet per a que arribe al màxim de gent i tinga la màxima eficàcia.
És a dir, fins a quin punt podem fer eixe nivell de renda per tal que realment ofertem la capacitat, augmentem la capacitat de les famílies de portar els seus xiquets i xiquetes a l'etapa d'infantil, una etapa que és clau per a reduir les desigualtats i una etapa que, fins ara, no hi havia suficient oferta per part pública, ho vaig dir ja l'altra vegada.

I, per tant, nosaltres tenim claríssim que apostem per l'oferta pública, però també pel seu conjunt dins de l'etapa no obligatòria, perquè cada vegada més persones puguen gaudir d'eixe servei, puguen tindre els seues xiquets escolaritzats i, per tant, reben els majors beneficis possibles.
I comencem a lluitar d'una forma més definitòria per acabar amb el fracàs escolar i eixos índexs de fracàs escolar que tenim absolutament desorbitats dins del nostre territori.
I que pensem que una d'aquestes mesures, aquestes mesures que van precisament per a intentar escolaritzar en dos anys, pot ajudar a reduir eixe fracàs escolar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació passem a les preguntes que formula al Consell el Grup Podemos.
La primera d'elles, la 125, que formula l'il·lustre diputat José Almería, al conseller d'economia, per un temps màxim de quatre minuts.
Quan vullga.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Membre del Consell.

Senyories.

Conseller.

Bona vesprada.

Hem tingut coneixement que algun servei de finestreta única empresarial adreçada a emprenedors han estat suprimits.
Pot explicar els motius d'aquesta decisió i si té previstos mecanismes per restituir aquest servei essencial?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

La Llei 14/2013, del govern central, de suport als emprenedors i la seua internacionalització en l'article 13 crea els punts d'atenció a l'emprenedor amb finestretes úniques electròniques o presencials per a realitzar telemàticament tots els tràmits per a l'inici, exercici i cessament de l'activitat, informar i assessorar als emprenedors i més coses.
A més, unifica els punts d'assessorament i inici de tramitació i les finestretes úniques empresarials a les quals vosté es refereix i que s'integren en els esmentats punts d'atenció a l'emprenedor.

Tenim altres punts d'atenció per a concretar i contestar-li el que sí, que he de dir-los que ens hem assabentat que el servei que es presta des de l'Institut Valencià de la Joventut, Generalitat Jove, és mitjançant un contracte administratiu, que finalitza el pròxim 28 de gener de 2016.
Però no tenim cap notícia més que eixos punts d'atenció vagen a desaparéixer.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a continuar formulant la pregunta, el senyor Almería, quan vullga.

El senyor Almería Serrano:

(Inoïble) … directa al servei de finestreta única empresarial online, un servei d'assessorament online inclòs en eixa finestreta única que en la mateixa web consta que hi ha un projecte pilot que ha finalitzat la seua trajectòria i que s'estan analitzant els resultats i que es prendrà una decisió sobre la seua continuïtat després d'este informe de resultats.

Ens pareixia, després de constatar la bona marxa de la finestreta única empresarial, este servei d'assessorament online que no requeria la presència física en els punts de l'antena de la xarxa cameral ens resultava una cosa integradora, com a mecanisme universal d'accés obert i gratuït, pel que fa a una situació en què els emprenedors tenen una mancança de recursos i, de vegades, l'assessorament és costós i inclús el transport, el desplaçament per a adreçar-se a aquests serveis presencials de les finestretes úniques en Alacant, en Alcoi, en Castelló, en Oriola o en València podia impossibilitar el seu accés.

He estat emprenedor diverses vegades i he sentit la solitud de qui necessita assessorament tècnic qualificat, ja no sols en l'etapa de l'inici de l'activitat, sinó en l'etapa dels dos primers anys, que és on realment es produïx la gran mortaldat d'activitats empresarials.
I és ahí, realment, on serveis d'assessorament, d'acompanyament, de tutela, que puguen ser accessibles per tots els emprenedors, doncs, seria un servei que, en principi, funcionaria perfectament i a mena de complementari i que, probablement, en un futur puguera ser substitutiu de la presència física en les finestretes úniques.

Eixe és el tema.
I si.
.
.
Bé, ens agradaria que es reprenguera eixe projecte.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

A continuació, el conseller, per a acabar de respondre a la qüestió.

Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat, el que li he dit abans.
Tenim notícies que s'acaba el contracte, però no sabem si això va a continuar o no va a continuar.
Nosaltres anem a fer el possible perquè continue.

Però, a més a més, i com ja he dit alguna que altra volta en aquest hemicicle, i vosté ho sap, que per a començar un projecte, una empresa, una activitat, és fonamental la formació, l'assessorament, l'accés a un finançament diferenciat, així com facilitar la transferència de tecnologia obtinguda a partir de les iniciatives d'R+D+I més transferència.
Això és important, no?

Independentment de què pugam aconseguir en la continuïtat -que anem a vore si ho fem possible- dels punts, ja també hem dit que anem a crear nosaltres una finestreta única digital sobre cerca i obtenció de finançament de qualsevol tipus de modalitat inversora, així com l'assessoria orientativa que molts emprenedors necessiten.
I anem a treballar des de les diferents finestretes úniques que tindrem en les diferents direccions territorials i en el Servof, en la conselleria, perquè pugam anar de la mà dels emprenedors, des del primer moment.
Perquè sí que és de veres que, des del moment en què anem de la mà d'ells, molts emprenedors o moltes de les empreses que poden anar avant no es quedarien en el camí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació, per a formular la pregunta número 110, el diputat César Jiménez, a la consellera d'obres públiques i vivenda, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, no anem a estendre'ns massa en els reiterats canvis de criteri dels diferents governs a l'estat espanyol, quant a les solucions poc reflexionades pel corredor mediterrani i que, aviat, sentirem en els diferents programes electorals.

Anem a la situació concreta.
Les persones usuaris del ferrocarril de curta i mitjana distància estem patint les conseqüències d'aquestes improvisacions.
Ja les patíem abans de l'inici de les obres, ara en execució; no sabem si es tractava de sotmetre'ns a un entrenament.
Però cal recordar que ja va haver-hi un retall quant a horaris i, no oblidem, una pujada significativa de les tarifes.

I ara, senyories, amb les obres en marxa, la situació només es pot definir com a caòtica.
Els usuaris ens carreguem de paciència i som comprensibles si se'ns expliquen les coses clares i si les obres han de repercutir en millores, però necessitem un servei estable i, sobretot, que s'aclarisquen les característiques del servei, una vegada les obres concloguen.

Un nou canvi d'escenari el vam conéixer fa poc, quan, en contra de l'opinió dels experts, la ministra de Foment anunciava la decisió del tercer fil per al corredor mediterrani.

En aquest context, ¿com es preveu que quede afectat el transport de viatgers de rodalies, a conseqüència de l'adaptació de la infraestructura ferroviària al pas dels trens d'alta velocitat pel nostre territori?

El senyor president:

Gràcies, senyor diputat.

Per a contestar, la consellera d'obres públiques té la paraula.

Quan vullga, consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, la veritat és que jo seria la primera que estaria encantada en poder contestar esta pregunta, sincerament.

La implantació de l'ample ferroviari estàndard ja està suposant, com vosté molt bé ha dit, una modificació i reducció de les freqüències dels serveis ferroviaris, especialment en els de rodalies i altres trens que circulen entre València i Castelló.

Vosté ha de saber que les rodalies són competència de l'estat.
I aquest és un tema que ens preocupa, i molt, a esta conselleria i a aquest govern, i que ha suscitat, doncs, una lògica inquietud en els usuaris i que nosaltres coneixem pels mitjans de comunicació i pels mateixos usuaris.
Entenc que, igual que vosté, doncs, la mateixa informació té esta consellera.

En eixe sentit, i per tractar este i altres temes, esta consellera ja ha enviat tres cartes a la ministra de Foment.
Fa un moment, el meu cap de gabinet m'ha indicat que seré rebuda el dia 2 de novembre, una vegada ja convocades les eleccions.
Tenim estos i altres temes que tractar en el ministeri.
(Remors)

Bé, jo entenc que fa molta gràcia al Partit Popular aquesta qüestió.
Sincerament, jo supose que als usuaris de les rodalies no els fa ninguna gràcia el que estan patint cada dia en les obres del tercer carril entre Castelló i València.

És cert que la informació de Renfe pareix que és la tònica general.
Per exemple, a l'alcalde de Granada, que és del Partit Popular, no se li va comunicar que se suprimia el Trenhotel que unix la seua ciutat amb Barcelona i va haver d'assabentar-se per la premsa, com ell mateixa va manifestar.
Doncs, ací també anem a cop d'informació dels mitjans de comunicació de les actuacions que està fent el ministeri en esta autonomia, perquè no tenim ninguna, absolutament ninguna informació oficial.

Per aquesta raó, fa pocs dies, a banda de les cartes que esta consellera li ha remés a la ministra, el director general d'Obres Públiques, Transport i Mobilitat, de la conselleria, va enviar dos cartes al president de Renfe i d'Adif i al secretari general d'infraestructures del ministeri perquè ens informen de la previsió de freqüències i horaris de tots els serveis regulats de viatgers per ferrocarril -rodalies, mitjana distància i llarga distància-, entre València i Castelló, a partir de la data en què els serveis d'alta velocitat entren en funcionament.

En tot cas, i en espera de resposta, pot estar segur que anem a continuar ben atents als plans de Renfe i la seua afecció als tràfics ferroviaris entre València i Castelló, especialment a les rodalies, perquè són utilitzats per milers de persones i afecten la seva vida diària, tant social com ara laboral i familiar.

Esperem i desitgem que les obres del tercer fil, que actualment s'estan realitzant entre València i Castelló, finalitzen prompte.
Tampoc tenim cap informació oficial, però els tècnics de la conselleria apunten que, en el ritme de les obres i de les inversions -perquè tan sols hi han 122 milions d'euros en el pressupost general de l'estat per a l'any que ve per al tercer fil, o carril bici, com l'anomena el sector empresarial-, ens n'anem pràcticament a l'any 2018 perquè finalitzen aquestes actuacions.

Vull recalcar que aquestes obres s'emmarquen en una infraestructura estratègica, com ara el corredor ferroviari mediterrani, que està recollida en l'Acord del Botànic i que nosaltres anem a continuar defensant en ample europeu i doble plataforma, perquè siga, veritablement, un motor de desenvolupament econòmic i social.
Un corredor ferroviari mediterrani que elimine els problemes de saturació en els trams entre Tarragona-Vandellós, Castelló-València, l'eix passant de València, València-l'Encina, Alacant-Elx-Múrcia, i ens connecta adequadament amb els ports valencians.

En definitiva, està en joc el present i el futur de la Comunitat Valenciana.
I, sense dubte, esta consellera continuarà demanant informació; i esperem que el proper dilluns la ministra ens puga informar sobre quins seran els efectes i com afectarà a la circulació futura de les rodalies, que venim molts anys reivindicant no només que se milloren entre Castelló i València i també a la província de Castelló i especialment també, com vosté bé sap, en la província de Castelló, entre Castelló i Vinaròs.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera, per les seues paraules.

Senyor César Jiménez, té dret vosté a parlar, però després la consellera no li podrà contestar perquè ha esgotat el seu temps.
Però, en tot cas, té vosté la paraula per a.
.
.

El senyor Jiménez Doménech:

Sabíem que les competències en infraestructures ferroviàries i en la regulació del trànsit corresponen a l'estat.
Però coincidirà amb mi que no hauríem d'excusar-nos en aquest motiu.

Les 16.
000 persones que utilitzen diàriament el servei de rodalies de València cap al nord són majoritàriament valencians i valencianes que necessiten d'aquest servei.
A la retallada d'este servei s'ha de sumar l'augment de les tarifes.
Hem de suportar trajectes de més durada i, a sobre, retards recurrents de difícil justificació.

Necessitem que el govern valencià ens done una resposta, ja que el govern central no sembla disposat a escoltar les nostres veus.
I, en este sentit, el secretari autonòmic ahir ens deia que era difícil, com a poc, posar-se en contacte amb la ministra de Foment.

Necessitem saber quines garanties d'un servei estable tindrem per als pròxims mesos.
La gent utilitza les rodalies per anar a treballar, per anar al metge, per a visitar les seues famílies.
Si no garantim un servei estable, sofrirem altra vegada un procés de desafecció dels usuaris als serveis públics, una reducció del número de passatgers i, qui ens governe a l'estat, tindrà l'excusa perfecta i la temptació de privatitzar també aquest servei, argumentant que no és rendible, l'etern cercle viciós.

Al govern valencià li demanem que es pose les piles i reaccione davant la pèrdua de qualitat del servei; que eixigisca pels horaris i pels endarreriments, per quant durarà allò del compromiso voluntario de reembolso que, tan voluntari que és, necessita estar regulat per llei; i que pregunten si la nova infraestructura ens podrà donar una bona notícia, que seria, com bé vosté ha dit, l'augment de les connexions ferroviàries cap a Vinaròs, fins a Vinaròs.

A la consellera la convide, personalment, a compartir amb nosaltres un dels viatges en el rodalies.
I a la resta de diputats els anime a utilitzar amb freqüència els serveis públics de transports, perquè la millor manera de defensar-los és estimar-los i, per a estimar-los, cal fer-ne ús.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora consellera, li queden a vosté tretze segons, però, crec que la resposta ha sigut suficient, no?

Doncs, senyories, passem a l'última pregunta de la sessió de control al Consell, que formula el diputat Geffner i que va dirigida a la consellera de sanitat.

I té.
.
.
Ahí, molt bé.
Sí, els demane que demanen la paraula perquè.
.
.

Per tant, té vosté la paraula per formular la pregunta.

Quan vullga.

El senyor Geffner Sclarsky:

Buenas tardes, señora consellera.

Ya nos estamos viendo esta semana con más frecuencia que lo habitual.

La pregunta va dirigida a un tema que en los profesionales sanitarios se está dando cada vez con más frecuencia.

Con el aumento de la necesidad de conocimiento y de adquirir habilidades técnicas, estamos asistiendo al desarrollo de especialidades, subespecialidades, que implican áreas de formación específica, no nada más teórica, sino práctica, y adquirir habilidades para el desempeño de sus funciones.

Es así…, que no está contando el tiempo.
Gracias, señor presidente.
(Rialles.
Se sent una veu que diu: Â«Sí que está contando, lo que pasa es que no lo ves.
Te quedan…Â») ¡Ah!
, perdón.
No lo veía, no lo veía.

Bien, así es en varias áreas de la asistencia sanitaria.
Es así en el campo de la psicología, con los psicólogos clínicos, psicólogos de geriatría; especialidades médicas, como neurorradiología o hemodinamistas.

Y también en enfermería se está dando el desarrollo de especializaciones que suponen, en la práctica, una mejor atención a los ciudadanos, que es el objetivo.

Es así que en enfermería se han creado y se están desarrollando, pues, por el sistema EIR -enfermería interna y residente- determinadas especialidades: enfermería de salud mental, enfermería familiar y comunitaria, enfermería de trabajo, así como otras subespecialidades, subespecialidades como puericultura, quirófano y UCI.

Existe una normativa en el Decreto 184/2015, de marzo, que dice que regula el carácter de las equivalencias en las categorías profesionales del personal estatutario.
Y me referiré concretamente a que dice que las administraciones sanitarias, con competencias para ello, impulsarán, en la medida de su capacidad normativa, disponibilidades presupuestarias para la creación de categorías de enfermeros especialistas.

La categoría laboral de enfermeros especialistas en la comunidad, pues, son alrededor de trece mil profesionales sanitarios de enfermería en atención especialidad, y tres mil, alrededor, de atención primaria.

Entonces, el desarrollo desigual de esta formación y la nueva remesa de nuevos profesionales de enfermeros cualificados supone un reto a la conselleria: primero, por la alta tasa de interinidad en enfermería, como otras categorías profesionales; segundo, cómo compatibilizar los intereses de enfermeros y enfermeras que ya están trabajando en el sistema sanitario y han adquirido habilidades con esta partida de enfermeros y enfermeras que están surgiendo, con una preparación más específica.

La pregunta que formulo, entonces, es: ¿qué hará?
¿Se creará la categoría de enfermero o enfermera especialista en todos los servicios de salud de la Comunidad Valenciana?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

Els he de dir que les pantalles van i vénen.
No sé si és que arribem al dia de Tots Sants, de les ànimes, i desapareixen, igual que els micros (rient), però gràcies per l'advertiment, perquè ho hem posat en marxa.

L'honorable consellera tindrà l'ús de la paraula per a contestar al senyor Geffner.
Quan vullga.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias, señor president.

Señor Geffner, sabe que es un placer abrir la conselleria a cualquier diputado o diputada de Les Corts, así que nos seguiremos viendo.

Su pregunta nos plantea una cuestión que nos han hecho llegar los sindicatos, concretamente Satse, en una reunión que hemos mantenido con sus representantes, y que forma parte de sus principales reivindicaciones.
En la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública estamos trabajando en el plan de ordenación de recursos humanos.
Consideramos una prioridad hacer el análisis más lógico, razonado y razonable para abordar la ordenación integral de los recursos humanos de la conselleria para resolver cuestiones como las que nos plantea hoy en este pleno.

Señorías, el Real decreto 450/2005, de 22 de abril, es la normativa actual por la que se regula la obtención del título de enfermero o enfermera especialista.
El texto actualiza el catálogo de especialidades de enfermería y establece que son siete: obstétrico-ginecológica, salud mental, trabajo, geriátrica, pediátrica, familiar y comunitaria, y médico-quirúrgica.
Este real decreto determinó una nueva regulación de las distintas especialidades de enfermería, siguiendo la distinta normativa europea y la Ley 22/2003, de 21 de noviembre, de ordenación de las profesiones sanitarias.

De las especialidades recogidas en el real decreto y respecto a la obstétrico-ginecológica, anteriormente denominada Â«matronaÂ», se procedió a la correspondiente adecuación en su denominación en las plantillas de las instituciones sanitarias.
Posteriormente se creó la especialidad de salud mental, a través del Decreto 223/2009, de 11 de diciembre, del Consell, y del Decreto 70/2013, de 7 de junio, recoge la modificación de la categoría de especialista en salud mental, en cuanto a su denominación y requisitos de titulación, y se crean las categorías de especialista en enfermería familiar y comunitaria y enfermería del trabajo.

En la actualidad se encuentran en fase de tramitación el decreto por el que se regula la dotación inicial de las plazas pertenecientes a las categorías de especialista en enfermería de salud mental y enfermería del trabajo, a través de la integración voluntaria de quienes se encuentren en posesión del título de especialista.
Está en fase de estudio la creación de las categorías de especialistas en enfermería pediátrica y enfermería geriátrica, que cuentan con titulación específica regulada en el Real decreto 450/2005.

El procedimiento ordinario por el que se plantea la creación de una nueva categoría de especialidad de enfermería pasa por contar con personal titulado, según va sucediéndose anualmente la oferta de plazas formativas de especialidades de enfermería en los distintos centros e instituciones sanitarias.
Lo he dicho al principio de la intervención: estamos trabajando en ese plan de ordenación de recursos humanos.
Analizaremos las necesidades reales y los recursos de que disponemos, y ello nos permitirá tomar las mejores decisiones.

Pero no queremos hacerlo solos, recogemos sus aportaciones, y a lo largo de esta semana la Dirección General de Recursos Humanos y Económicos convocará la mesa técnica con todos los sindicatos presentes en la mesa sectorial y establecerá el calendario para tratar los temas que nos han planteado, como sus principales reivindicaciones, entre las que se encuentra la necesidad de dotar los centros de salud con enfermeros y enfermeras especialistas.

Y termino deseándole una pronta recuperación a la señora Mínguez, que me han dicho que tenía un pequeño problema de salud.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Estem convençuts que la diputada Sandra Mínguez estarà ben atesa pel sistema públic de salut.

Finalitzat este punt de l'ordre del dia, agraïm la presència dels membres del Consell i passem al següent punt de l'ordre del dia.

Senyories, ens queden tres punts.
Si la sessió es desenvolupa com s'ha de desenvolupar, calcule que sobre les set i mitja, huit menys quart podríem haver finalitzat el treball d'esta vesprada.
Són tres interpel·lacions.

Interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, sobre la política general en relació amb nomenaments i designacions en determinats òrgans i entitats dependents de la conselleria, que formula el diputat senyor Alfredo Castelló Sáez (GP Popular) (RE número 3.
793, BOC número 24)

El senyor president:

La primera, que formula en nom del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Alfredo Sáez Castelló, a la conselleria d'habitatge.

Té vosté la paraula, senyor diputat, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Se acabó el mérito y la capacidad, consellera.
En las empresas que dependen de usted, especialmente en ferrocarrils, ya no existen perfiles técnicos ni se valora la experiencia, ni se valora la titulación.
Aquel que haya tenido cualquier tipo de responsabilidad en esas empresas públicas durante la etapa del PP automáticamente usted ha extendido la sombra de la sospecha hacia ellos, y les ha alcanzado a absolutamente todos.
Y era personal técnico que había accedido a los puestos de trabajo por mérito y por capacidad, con titulación superior, ingenieros, abogados, arquitectos, economistas.
Todo gente con una experiencia acreditada.
Y usted los ha sustituido por personal sin formación, con falta de preparación, con falta de experiencia.
Solo tenían un requisito que para usted era ineludible: la afiliación.

¿Qué nos han contado sobre esto?
Pues nos han contado que hubo una primera reunión en la que estuvo un sindicato con el gerente al que le pidió cabezas, le pidió cambios en las personas.
Y el gerente contestó que lo que había que cambiar en todo caso era criterios y no personas.

Y luego ya hubo una segunda reunión durante este verano, en la que sí que estuvo usted, en la que nuevamente ese sindicato que le sonará le volvió a pedir cabezas.
Y usted, nos dicen que dijo que pidió una lista, que le dieran una lista.
Conocíamos la lista de Schindler, que salvaba gente.
Y en cambio va a haber una lista de salvador para condenar gente.
Eso nos han contado.
Aclárelo.

Y aclárenos también qué ha pasado con la Jefatura del Área Técnica de Valencia.
Díganos qué formación tiene el sustituto, el que se cesó, ese ingeniero de caminos, canales y puertos.
Qué méritos ha hecho el sustituto.
Qué titulación, qué experiencia.
Conteste, por favor.

Han eliminado el área de recursos humanos.
Es una empresa de 1.
500 empleados, aunque también no debe ser demasiado necesaria si se dedica algún sindicato a controlar el área, y usted cede también en eso.

Pero lo que ya ha culminado el tema de los nombramientos ha sido el nombramiento del delegado de Alicante de ferrocarrils.
Era un huevo Kinder, un regalo, y además, con sorpresa, ¿eh, consellera?

Nombra usted a un maquinista cuya titulación era FP2 para sustituir a un licenciado en económicas experto, técnico superior, al que ha puesto ni más ni menos a realizar la tarea de contestar reclamaciones de los usuarios.
Muy bonito, consellera.
Pero, aquel huevo Kinder que tenía sorpresa resulta que tenía cuatro sanciones por faltas graves y seis expedientes en ocho años, entre otras, porque como maquinista había tenido velocidades excesivas y se había saltado las señales.

Es cierto que en su currículum tenía lo que usted requiere: era del sindicato y era del partido.
Y con eso a usted le era suficiente.
La señora Bravo se ha ido, pero esta semana ha dicho una frase bastante brillante y es, ¡qué imagen tan penosa estamos dando!

Le aseguro que usted también está contribuyendo a dar esa imagen penosa, no solo por confundir dos minutos de espera con quince, no solo porque ha dejado sin mujeres el alto escalafón de Ferrocarrils de la Generalitat.

Ustedes le decían misógino al anterior gerente, y ustedes no han dejado ni una sola de las mujeres que había en la dirección de ferrocarrils.

Por lo tanto, hay que decirle a la señora Bravo que no se preocupe, que no está sola, que usted también colabora para dar esa imagen penosa del Consell.
Además, se ha dado en este tema algo importante, todo un ejemplo: usted ve esa sorpresa, se entera de ella y, en vez de tomar la decisión de cesar, se espera a que dimita.
Tenía que haberlo cesado, consellera.
Era su responsabilidad.
Y, en cambio, dejó en manos de él mismo el que realmente tomara ese camino.
Fíjese, si todos han sido cesados, será porque usted piensa que son tremendamente malos, digo yo, ¿no?
, ese personal directivo.
Y van ustedes y suscriben letra a letra el plan estratégico que habían elaborado.
Se aprueban todas las licitaciones y privatizaciones -como decían antes, ahora supongo que serán externalizaciones- que había aprobado de antes.
Ahora se apuesta por las iniciativas técnicas lanzadas, como lean.
Las aprueba usted, las ratifica.

Se aprueba asimismo por el consejo de administración un procedimiento de compras y contrataciones que fue elaborado por el anterior equipo, y lo ratifican, y se hace incluso propio el plan de modernización de la línea 9.
Oiga, fíjese, todo convalidado en cuanto a la gestión y todos cesados.

Pero no se queda ahí la cosa: llega hasta al punto que ni siquiera han sido capaces de dar ningún giro a la planificación de la empresa.
La nueva cúpula directiva que usted ha nombrado ha asumido como propia la gestión anterior, ha asumido su plan estratégico, ha asumido su plan de inversiones, ha asumido su plan de expropiación y ha asumido el plan de transparencia.
Todo sigue igual, consellera.
Todo convalidado, pero todos cesados.

No se ha dado cuenta usted de que posiblemente sea este su nuevo modelo transparente de accesibilidad y de transporte, pero que se parece de una forma tremendamente parecida al sistema de transporte que había anteriormente.
No ha cambiado usted una coma, no ha dejado a nadie, pero ha mantenido la gestión de la empresa exactamente igual.

Le advierto que está asumiendo usted un riesgo personalmente tremendamente grave.
Se ha cargado el know-how de la empresa, ha borrado, lo ha eliminado, ha barrido el know-how de esa empresa, de esas veintitrés personas que llevaban la dirección.

Y la pregunta que le formulo también es: ¿cuáles son esas razones organizativas, técnicas y económicas por las que se ha barrido a toda esa gente?
¿Concurren en todos de la misma forma?
¿No se da cuenta que eso es realmente increíble?

Nosotros pensamos que los ceses no se basan en un análisis previo y profundo de la gestión realizada en su experiencia profesional, en la formación académica y profesional.
Ni mucho menos.
Pero, aun siendo eso grave, lo más grave es que se ha nombrado a personas que no tienen el perfil, no ya idóneo, sino el perfil necesario.
No tienen el perfil mínimo, como ese nombramiento -decía- de un maquinista con FP2 para ser precisamente ni más ni menos que el responsable, el delegado en Alicante de ferrocarrils.

Como interpelar también es preguntar, le digo: ¿tiene usted previsto producir incorporaciones de nuevo personal en la empresa?
¿Con qué dinero lo piensa pagar, consellera?
¿Lo piensa sacar de los presupuestos de mantenimiento y conservación?
Responda, por favor.
¿Es cierto que se han creado puestos de dirección nuevos o vacantes en esos puestos, para traer gente de fuera de ferrocarrils?
Conteste, por favor.
¿Cómo se va a seleccionar a los candidatos?
Es que tenemos una duda, y la duda consiste en que no sabemos si esos candidatos serán del sindicato o del partido.
Pero, contéstenos, también puede ser que sean de los dos, como el responsable de ferrocarrils en Alicante.

¿Nos puede decir para qué se ha creado un área de cooperación y convenios?
¿Piensa usted que un área de cooperación y convenios es más importante que un área de recursos humanos en una empresa de 1.
500 personas, de 1.
500 empleados?
Porque tenemos la sospecha de que ese nuevo puesto está creado con nombres y apellidos, está creado ad hoc para alguna persona que cumpla, como le he dicho antes, sus requisitos.
O bien es del sindicato, o bien es del partido.

Consellera, o se la están jugando a usted, o usted está jugando con fuego, y se puede quemar.
Mucho cuidado con esta cuestión.
No creemos que deba asumir usted tantos riesgos, como lo está haciendo de forma personal.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Castelló.

Para contestar la interpelación, tiene la palabra la honorable consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Senyor Castelló, la veritat que li agraïxc que estiga tan preocupat per esta consellera.
Li ho agraïxc.

Vosté m'interpel·la sobre la política de nomenaments i designacions en els òrgans i entitats que depenen de la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.
Jo li he de dir que s'adequa als principis previstos en la normativa aplicable, com no podia ser d'una altra manera.

En la formulació de la interpel·lació, el seu grup parlamentari, el Grup Parlamentari Popular, parla de determinats òrgans i entitats, però no especifiquen quins ni tampoc a quin tipus de personal es referix, quan parla de nomenaments i designacions.
Ara ja m'ha aclarit un poc vosté, en la seua intervenció, de què volia parlar.
Per tant, per a no deixar cap aspecte sense abordar, anem per parts.

En primer lloc, d'acord amb el Reglament orgànic i funcional d'esta conselleria, aprovat per Decret 159/2015, les entitats adscrites són Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, l'Entitat d'Infraestructures de La Generalitat, Eige, Institut Cartogràfic Valencià, regint-se cada una d'elles per la seua normativa específica.

D'una altra banda, cal diferenciar el que són nomenaments per raó del càrrec en les diferents entitats, seguint la normativa, i el que són designacions on se selecciona la persona que s'entén més adequada per distints motius per al seu exercici.

Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana es regula per la Llei 4/1986 i pel seu estatut aprovat per Decret 144/1986, el capítol II, el qual es referix a organització, on s'arreplega: el consell d'administració format per un president i la consellera en matèria de transports; un vicepresident; el secretari autonòmic de la conselleria; i un nombre de consellers no inferior a tres ni superior a huit nomenats pel Consell a proposta de la conselleria; els consellers actuals són cinc, quatre d'ells càrrecs de l'administració del Consell, nomenats pels decrets 108/2015 i 121/2015; un representant laboral nomenat a proposta dels sindicats per Decret 13/2014, és a dir, per l'anterior govern; a més, assisteixen al consell d'administració, amb veu però sense vot, el director gerent, el currículum del qual figura en el portal de transparència; un secretari designat pel nou Consell, a proposta de la presidenta, i un lletrat de l'advocacia de La Generalitat que continua sent el mateix que amb l'anterior Consell.

Per una altra banda, està l'Eige, que compta amb un reglament d'organització i funcionament aprovat per Decret 6/2013, és a dir, per l'anterior Consell, del qual l'article 3 assenyala que els òrgans de l'entitat són: la presidència, que recau en la persona titular de la conselleria; el consell de direcció, compost pel president, el vicepresident, el titular de la secretaria autonòmica competent; sis vocals, tots ells càrrecs públics de l'administració del Consell amb rang mínim de director general; i el subsecretari de la conselleria competent, és a dir, tots càrrecs de La Generalitat.

Així mateix, assisteixen al Consell amb veu però sense vot la directora general de l'Eige, un representant de l'advocacia de La Generalitat, el mateix que en l'anterior Consell, i, si és el cas, un representant designat per la corporació pública empresarial valenciana.

Finalment, apareix com a òrgan la direcció general, el titular del qual es contracta amb l'acord previ del consell de direcció a proposta de la presidenta.
En este cas, la directora general és una professional i el seu currículum figura així mateix en el portal de transparència.

Finalment, l'Institut Cartogràfic Valencià que es regula per la Llei 9/1997 i compta amb els òrgans següents: un consell rector, format per un president, la consellera competent en la matèria; un vicepresident; el director de l'institut; i un conjunt de vocals en representació de les universitats; diferents conselleries; diputacions; Federació Valenciana de Municipis i Províncies; Institut Cartogràfic Nacional; i persones de reconeguda competència nomenades pel Consell.

Existeix, també, un comité de direcció integrat per una part dels membres del consell rector, una comissió tècnica presidida per un director general de l'administració del Consell i integrada per funcionaris experts en cartografia nomenats pel consell rector i un director de l'institut nomenat pel Consell a proposta del conseller competent.

Doncs, bé, el consell rector encara no s'ha convocat després de les eleccions perquè estem valorant la possibilitat de modificar la composició, de manera que no s'han renovat els seus components.

Per tant, esta és la referència a les entitats dependents de la conselleria i als seus òrgans d'acord amb les seues normes d'organització i funcionament, cap de les quals s'ha aprovat per l'actual Consell.

En la composició dels esmentats òrgans n'hi ha tant càrrecs públics nomenats pel Consell o per conselleries com representants designats pels treballadors, FGV, o per diferents institucions, per exemple l'institut cartogràfic i, així mateix, assisteixen a les sessions dels nomenats òrgans diferents persones amb veu i sense vot.
Dins de l'apartat de designacions apareix, especialment, la figura del director gerent de FGV, de la directora general Eige i del director de l'institut.

En els tres casos, d'acord amb la jurisprudència, tenen caràcter d'alt càrrec i, per tant, segons el Tribunal Constitucional, depén exclusivament de la voluntat de l'autoritat a qui s'atribuïx la competència per al nomenament i cessament.

En el cas del director de l'institut cartogràfic continua en ell el que n'hi havia abans; però en el cas de FGV i Eige les seues designacions s'han fet atenent també la idoneïtat professional i tècnica contrastada d'estes persones.

En ferrocarrils s'ha nomenat com a nou director gerent de FGV el senyor Ángel García de la Bandera, que és enginyer forestal, diplomat en estudis avançats de geografia i que, actualment, està realitzant la tesi sobre polítiques de transport ferroviari, ha rebut formació de gestió empresarial, tecnologia ferroviària i seguretat en la circulació, i des de 2010 era responsable de gestió de la gerència de trànsit est de València en Adif.

En Eige es nomena la senyora Blanca Marín Ferreiro, una llicenciada en Ciències Econòmiques i Empresarial, amb un màster en gestió immobiliària social per la Universitat de València i un postgrau d'acreditació internacional en consells d'administració i bon govern per la Universitat Europea de València.

Dit açò, que respon estrictament al tenor de la interpel·lació, i atés que la seua dubtosa redacció podria estar referint-se a designacions de responsables directius a nivell intern en l'organització administrativa d'estes entitats, puc assenyalar-li -i vaig més enllà del que vosté em demana en la interpel·lació- que en Eige no s'ha canviat a cap responsable (soroll de papers) de cap subdirecció de l'entitat; en l'institut cartogràfic són funcionaris i no s'ha canviat a ningú; i, finalment, en ferrocarrils el consell d'administració ha modificat l'anterior organigrama mantenint unes persones en els seus anteriors llocs i renovant-se'n d'altres.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Per a rèplica té la paraula el senyor diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

¡Vaya forma de tirar balones fuera!
, consellera.

Me parece realmente lamentable, le ha sobrado a usted un minuto y treinta y cuatro para leernos normas administrativas.

Usted ya tenía experiencia mintiendo al Consell con los tiempos de espera, ratificándolo en las Cortes con sus tiempos de espera, aquellos quince minutos que eran dos de verdad.
Pero, ahora, viene a las Cortes y se burla (colpejant la trona) de las Cortes también, consellera.
(Aplaudiments) No tiene límites lo suyo.

Esperaba más imaginación de Antoñita la fantástica, consellera, sinceramente.
No me parece que se pueda mentir tanto (remors), no me parece normal que no se (colpejant la trona) tenga más respeto a estas Cortes y se venga a contestar a lo que se le pregunta.
No hemos venido aquí a que nos lea documentación, consellera, hemos venido a que nos conteste.
Es una tomadura de pelo absolutamente.

No creo que en esa documentación ponga que para elegir a los cargos, para hacer los nombramientos tengan que ser del partido o tengan que ser del sindicato, que es lo que hace usted.
No me ha respondido a ni una sola pregunta de las que le he formulado.
Entiéndame que estoy ¡enfadado!
, pero por todos, no por mí.
(Remors) Me parece que no se pueden tirar balones fuera de esa forma.
¡Es tremendo!

Nos dice usted que un diplomado en ingeniera forestal lo ha situado al frente, que otra diplomada está al frente; pero si ha tirado usted a ingenieros de canales, caminos y puertos, ha tirado usted a arquitectos, abogados, a economistas, y ha situado a gente que no tiene ni la titulación mínima para estar allí.

Pero, ¡si asume usted el riesgo!
¿No se da cuenta?
¿No se da cuenta el riesgo que está asumiendo?
Que se ha cargado a veintitrés directivos, que los ha apartado de sus cargos, que todos los responsables del área técnica de Valencia y Alicante han sido apartados de sus funciones; que técnicos altamente cualificados de formación, de prevención de riesgos, de transportes han sido degradados y sustituidos por personal sin cualificación y sin experiencia.

Si le estoy advirtiendo, consellera, le estoy diciendo que tenga cuidado que creo que se la están jugando porque estoy convencido de que usted no conoce a todos los que ha puesto, que tenga cuidado, que están jugando con usted y que usted está jugando con fuego, que no puede tener una empresa con mil quinientos empleados sin un director de recursos humanos por muy fiel que piense que le sea su sindicato.

Sinceramente, no lo entendemos, de verdad, ¿eh?
Si usted ha sido capaz de tener un delegado de Alicante con la FP y con catorce expedientes sancionadores y no lo ha cesado sino que ha dimitido, realmente le puede pasar cualquier cosa, consellera.
Y nos da miedo sinceramente.
Estamos preocupados sinceramente.

Es que, fundamentalmente, si ese es su nuevo modelo de transporte y movilidad… nos da mucho miedo porque ha significado simple y llanamente que usted ha convalidado todos los actos de las anteriores personas que ha cesado y ha cesado absolutamente a todos.
Está asumiendo demasiado riesgo -pensamos-, consellera.

Esa empresa trabaja para millones de valencianos y valencianas que se desplazan a sus trabajos, a las universidades, a los comercios, y que tienen altísimos niveles de calidad, y por supuesto de seguridad, y que no se puede poner en riesgo todo eso, y que no se puede jugar con ella, consellera, y que no se pueden hacer los nombramientos como si eso fuera un chiringuito, como si fuera su chiringuito.
¿Se da cuenta que no puede ser?

Porque, además, ¿qué mensaje estamos lanzando a los trabajadores públicos?
Trabajar duro y bien, estar bien formado y actualizado, ¿no sirve de nada?
¡Vaya mensaje!
¿Qué mensaje lanzamos?
Que si alguien espera ser reconocido por su trabajo, dedicación, responsabilidad y competencia puede permanecer sentado, que todo eso se acabó.
Pues, mire, nosotros pensamos que no.
Es muy lamentable que ahora solo valgan otras cosas que tengan que ver más con la afiliación a cierto partido o cierto sindicato.

Preocúpese por la prestación del servicio pero preocúpese, también, por usted, por lo que están haciendo.
Le están segando la hierba bajo los pies, consellera, y usted es la responsable.

Gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Castelló.

Es el turno de réplica de la honorable consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Publiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Senyor Castelló, vosté en la seua línia, el seu decòrum parlamentari que brilla per la seua absència però vosté continue així.

Mire, vosté ha fet una interpel·lació -jo ja sé que vostés després de vint anys estan en l'oposició i no saben el que és interpel·lar-, una interpel·lació sobre política general.
Si volia vosté una que jo li contestara per alguna cosa concreta, hagueren fet una pregunta oral en ple que també pot.

Per tant, vosté em preguntava per la política general i jo li he contestat pel que vosté m'ha interpel·lat i he anat, inclús, un poc més enllà, però és que ara encara aniré més enllà.

Mire, els òrgans de govern i de l'administració, la major part de nomenaments vénen determinats per raó del càrrec, a proposta d'altres entitats, persones de reconegut prestigi, els directors gerents, alts càrrecs, són nomenament polítiques però, evidentment, hem buscat sempre l'experiència professional, els mèrits i el coneixement en el sector.

He donat resposta a la seua interpel·lació i he anat més enllà incloent-hi totes les possibilitats que es podien derivar.

Tampoc tindrà esta consellera la culpa que vosté no redacte com cal.
Si som estrictes, el cas que vosté posa de relleu no és designació ¡en!
un determinat òrgan -com diu la interpel·lació- sinó ¡d'un!
determinat òrgan.

Per tant, senyor Castelló, redacte millor o pense millor quan vosté redacta una interpel·lació que es dirigisca a esta consellera i jo li contestaré el que vosté pregunta, no vullga fer-me una interpel·lació i que jo li conteste el que vosté vol quan vosté no ho ha redactat bé, si és que perseguia un altre objectiu.
(Aplaudiments)

Esta persona no és una designació en el consell d'administració sinó del consell d'administració.
Però, mire, es referix al cas del delegat d'Alacant, trenta anys d'experiència en el sector ferroviari i maquinista; ha eixit en els mitjans de comunicació que havia anul·lat un sistema de seguretat ATP, que això no ha passat ¡mai!
; és més, la unitat de la delegació d'Alacant no depén de l'àrea de seguretat en la circulació sinó de l'àrea de corporació, i les funcions d'aquesta persona no tenen a veure amb els aspectes que es podien assenyalar.
Ha dimitit, doncs ha dimitit rapidíssimament, cosa que brillava per la seua absència en els governs del Partit Popular.
Per tant, també marquem precedent en açò.

I vosté es preocupa pels nomenaments d'esta conselleria i parla de ferrocarrils.
Senyor Castelló, el que no va a passar ara, sota cap concepte, és el que passava quan estaven vostés.

Mire, des de 2003 fins a 2013 ingressaren en ferrocarrils cinquanta-huit treballadors, només quinze d'ells provenien d'ofertes d'ocupació públiques; el 74% entraren amb criteris discrecionals d'amiguisme i recomanacions (aplaudiments) anant en contra de la llei del sector ¡públic!
Això han fet vostés en Ferrocarrils de la Generalitat valenciana.

I amb el Â«criterio de la amistadÂ», senyor Castelló, es nomenà a la cap de prevenció de risc laborals sense tindre el títol, i no sols això (aplaudiments), la mateixa empresa li paga després el títol de tècnic en Riscos Laborals, amiguismo; ingressà directament el cap de qualitat que era director de l'Hospital General, por amiguismo; entrà a dit el director de contractacions per ser l'home d'una secretària autonòmica del govern del Partit Popular, amiguismo (aplaudiments); entrà l'anterior directora general de l'Eige por amiguismo.
¡Per favor!
, senyor Castelló, ¿però què ens està contant?

Mire, inclús jo, en la meua conselleria, en la planta quinze que està el meu equip tinc un becari que vostés el van nomenar i li han prorrogat la beca que és de Nuevas Generaciones i va ser candidat a l'Ajuntament de Zarra.
I ahí està, on està el meu equip, l'equip personal de la consellera.
¿Què més vol?
, senyor Castelló.
(Remors) ¿Què vol que li diga?
Però, ¿què ens està contant?
, senyor Castelló.

Mire, esta consellera desenvolupa amb humilitat, amb humilitat, -no es fique nerviós- amb humilitat la seua funció.
I com vaig dir el dia que vaig prendre possessió, tindré encerts i tindré també errades, i espere que estes últimes siguen poques i siguen reversibles.

Moltes gràcies i també li estic molt agraïda per com està de preocupat per mi, senyor Castelló.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, sobre la política general de la conselleria en relació amb el projecte Alcoinnova, que formula la diputada senyora Rosa María García González (GP Ciudadanos) (RE número 3.
780, BOC número 24)

La senyora vicepresidenta primera:

A continuació, passem al punt número 10 que és la interpel·lació a la consellera (remors), perdó, demanaria una miqueta de silenci, per favor, interpel·lació -com dia- a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori sobre la política general de la conselleria d'habitatge en relació al projecte Alcoinnova (remors), demane un poquet de silenci, per favor, a tots, que formula -com dia- la diputada Rosa María García del Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora García González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora consellera.

Señorías.

El proyecto Alcoinnova es el más importante dentro de lo que tiene que ser el futuro desarrollo de la comarca de L'Alcoià-Comtat; responde no solo a una necesidad real sino también a una perspectiva razonable del futuro industrial de la zona.
Está dimensionado en el espacio en relación a lo que van a ser sus necesidades reales y a un plan coherente de creación de puestos de trabajo.
Además responde a una demanda real, no solo por parte de las empresas que quieren invertir, sino además por parte de los ciudadanos.

Aquí los únicos que parecen no estar conformes con este proyecto han sido algunos grupos políticos del Ayuntamiento de Alcoy y algunos grupos minoritarios.

Hecha esta introducción, vamos a lo que nos ocupa, al quid de la cuestión.

Nos encontramos con que hasta el momento, o bien todos los informes han sido favorables, o bien se han subsanado las deficiencias de aquellos informes que eran desfavorables de cara a que todo fuera conforme con la legalidad vigente, perdón.

Señora consellera, a la vista de que hoy afortunadamente, por fin, lo han aprobado, entiendo que no.
Pero, ¿ha tenido usted algún indicio de que alguno de los informes no haya respetado el procedimiento?
¿Ha tenido usted algún indicio de que alguno de los informes haya sido manipulado?
¿Cree que es posible que alguno de ellos no refleje los datos reales?
¿Piensa que ha habido algún tipo de manipulación o falsedad por parte de los funcionarios o de los promotores del proyecto?
Porque si no ha habido ninguno de los anteriores, no me explico cómo hemos llegado a la situación de bloqueo actual.

Explíquele, por favor, señora consellera, a los miembros de su partido en el consistorio municipal que es una ATE perfectamente legal.

Señora Salvador, ¿qué piensa hacer por esos empresarios que decidieron invertir en Alcoy y se han encontrado con un recurso por parte del ayuntamiento y hasta el día de hoy ningún tipo de apoyo por parte de su conselleria?
¿Qué piensa hacer por esos empresarios que invirtieron e invirtieron y obtuvieron el visto bueno de la conselleria y ahora se ven enzarzados en un procedimiento judicial en el que la conselleria se ve presionada para allanarse?
¿Es así como vamos a promocionar el desarrollo industrial en la Comunidad Valenciana, generando inseguridad jurídica, haciendo que los empresarios tengan este tipo de precedentes sin sustento alguno?

Porque si nos dijera que esos informes venían manipulados, o que cuando se subsanaron los defectos se hizo incorrectamente, o que el ATE en sí no tenía sentido porque en modo alguno respondía a las necesidades reales de la comarca, otro gallo cantaría.

Pero aquí nos encontramos con que los que han hecho todo bien se ven castigados por querer invertir en Alcoy.

¿Es que acaso existe algún interés más beneficioso para los ciudadanos de esa comarca, de mi comarca, de Alcoy?
¿El que se esté ofreciendo empleo estable y de calidad para un muy próximo futuro no es una de las prioridades de este Consell?

Su conselleria no va a apoyar la propuesta industrial más importante de los últimos cien años.

Señora consellera, ¿no es hora de que frente a esta cámara su conselleria dé un paso adelante y públicamente se pronuncie sobre esa apuesta de futuro que es Alcoinnova, no solamente en los medios que ha salido hoy, sino en esta cámara?
Es que estamos siempre dándole vueltas al mismo asunto.

Miren, a lo que no hay derecho es que tenga que venir yo, como representante de Ciudadanos, a defender algo que está hace tanto tiempo defendido por su conselleria, porque es que no se podía paralizar, porque no había nada que no estuviera bien.

Y luego vienen los de su mismo grupo político desde el Ayuntamiento de Alcoy y ponen un recurso porque temen que se pueda contaminar el acuífero.
Entonces, ¿su conselleria ha descartado esa posibilidad o han aprobado el ATE a pesar de la misma?

Vamos a ver, me dice que, a pesar de que se veía riesgo de consumo de aguas contaminadas, la Confederación Hidrográfica del Júcar no ve de manera absoluta el proyecto.

Miren, ustedes serán los responsables frente a los ciudadanos de Alcoy y comarca si las empresas que van a ser instaladas en ese parque tecnológico deciden finalmente, cansadas de esperar y de la actitud del Ayuntamiento de Alcoy y de su conselleria irse a otra parte.
Ofertas no les faltan.
Si se sienten tentados y finalmente se marchan, por ejemplo, a Ibi o a cualquier otra zona, por favor, explíquenselo a los parados de toda la zona.

Y respecto a las críticas de su grupo en el Ayuntamiento de Alcoy, hágales comprender lo que es un ATE y que por encima de los intereses de su partido están los de los ciudadanos de la comarca.

A ustedes les van a pedir además que se allanen en los procedimientos judiciales.
¿Van a ser coherentes o van a sucumbir a las presiones de sus apoyos en el pacto del botànic, rompiendo así la seguridad jurídica?

¿Me queda tiempo?
Bueno, pues, mire, es que no entiendo nada, de verdad, no entendemos nada, ni nuestro grupo, ni los desempleados de la comarca que con ese proyecto parecía que estaban viendo al final de túnel esa luz blanca de esperanza.
Pero no, no les van a perdonar que no sean consecuentes.
Y claro, ni los comerciantes tampoco, los comerciantes de la comarca, porque no solamente este proyecto ofrecía muchos puestos de trabajo directos, sino también indirectos.
Podía resurgir, podía resurgir la actividad económica de toda la comarca.
Los comerciantes, por ejemplo, están esperando una reactivación para salvar sus negocios de los cuales hace años que solo van tirando.
Y eso los que quedan con negocio todavía.

Y me da muchísima rabia tener que estar defendiendo este proyecto y que la impresión sea que solamente defendemos al empresario.
No, miren ustedes, defendemos el empleo, defendemos la dignidad de las personas.
Porque sin empleo no hay dignidad, y además los empresarios, los grandes, los pequeños, tampoco son lobo de Los tres cerditos.

Le pido, señora consellera, que tampoco lo sean ustedes.
Vamos a construir, porque todo lo que no sea construir será Â«soplaré, soplaré y su casa derruiréÂ».

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora García.

Para contestar, tiene la palabra la consellera d'habitatge.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyoria.

La primera qüestió a reflectir és que aquest projecte disposa d'un acord de l'anterior Consell, de 22 de febrer de 2013, declarant-lo com actuació territorial estratègica, ATE, una figura que va ser introduïda amb el Decret llei 2/2011, de 4 de novembre, el qual va ser convalidat per les anteriors Corts, amb els únics vots a favor del PP i en contra de tota l'esquerra.

També, el decret llei es va tramitar com a projecte de llei, convertint-se en Llei 1/2012, de 10 de maig, de mesures urgents, que impulsa la implantació d'actuacions territorials estratègiques, la qual també va tindre l'únic suport del Partit Popular i el contrari del Partit Socialista, Compromís i Esquerra Unida, que eren els grups que tenien representació parlamentària en la legislatura passada.

Per últim, tot i que la Llei 5/2014, de 25 de juliol, d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge, LOTUP, derogà la Llei 1/2012, va incorporar pràcticament la totalitat del seu contingut, que ara per ara està vigent.

Faig esta breu referència normativa perquè quede clar que la figura de les ATE no va tindre el suport dels grups que formen l'actual Consell.
De fet, com vaig anunciar durant la meua compareixença el passat 23 de setembre, proposarem a Les Corts la modificació de la LOTUP en diversos punts, un dels quals serà la regulació de les ATE i el paper dels ajuntaments que en l'actualitat pràcticament queden excloses a més que s'acredite que l'actuació té interés general supramunicipal.

Així, com deia, l'anterior Consell va declarar com ATE el projecte Alcoinnova, projecte industrial i tecnològic al municipi d'Alcoi, presentat per la mercantil La Española Alimentaria Alcoyana, SA, per acord de febrer de 2013.
L'acord designava a l'anterior Conselleria d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació com a òrgan responsable per raó de la matèria, del seguiment i control de l'execució de l'actuació, l'antiga CITMA, com a responsable de la tramitació i aprovació de l'instrument de planificació, i l'Ajuntament d'Alcoi, com a responsable de la tramitació i aprovació dels instruments de gestió i execució.

També assenyalava que el desenvolupament de l'ATE es faria complint les condicions de l'informe de compatibilitat previst en la llei.

Aquest acord del Consell va ser impugnat en via contenciosa per l'ajuntament, i a hores d'ara està únicament pendent de sentència.
En tot cas, i com no hi va haver cap suspensió per part dels tribunals, l'instrument de planificació va continuar la tramitació seguint la Llei 1/2012, amb presentació per part del promotor de versió preliminar del pla ATE, informe de sostenibilitat econòmica, de sostenibilitat ambiental i estudi preliminar d'integració paisatgística.
Obertura de període d'informació pública i consultes, on es van presentar diverses al·legacions que van ser objecte d'informe, i presentació de nova proposta de pla i de documentació pel promotor, amb canvis a partir de la informació pública.
Acord de la Comissió d'Avaluació Ambiental en abril de 2014, emetent memòria ambiental que introduïa una sèrie de condicionants amb caràcter previ a l'aprovació del pla i amb caràcter posterior en els projectes de desenvolupament i execució.

Versió final de l'ATE amb diversos estudis i informes que van determinar una resolució de l'anterior Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, de 7 de juliol de 2014, aprovant el pla de l'ATE, integrant les determinacions en el planejament urbanístic d'Alcoi i designant com a promotora la mercantil La Española Alimentaria Alcoyana, SA.

Per tant, han d'entendre que quan aquest govern es va conformar la resolució de l'ATE Alcoinnova ja estava aprovada.

Aquesta última resolució també està recorreguda en via contenciosa administrativa per l'ajuntament i per dos col·lectius, com són la Colla Ecologista La Carrasca i Salvem l'Aqüífer del Molinar, però fins ara tampoc no hi ha hagut cap decisió dels tribunals suspenent l'acte administratiu impugnat.

En definitiva, i amb independència de la figura de l'ATE o que aquesta actuació en concret ens agrade més o menys, es tracta d'un expedient que formalment compta amb tots els corresponents informes, entre altres el de la Confederació Hidrogràfica de Medi Natural i de Paisatge, que ha passat una fase de consultes i participació pública, disposa d'una memòria ambiental i té l'instrument d'ordenació, el pla de l'ATE, ja aprovat, amb la qual cosa, i a l'espera del que resulte dels recursos interposats davant la jurisdicció contenciosa administrativa, ha finalitzat la seua tramitació en aquesta conselleria.

Ara, l'íter procedimental implica la redacció pel promotor del projecte d'urbanització en el qual la CITMA va emetre, és a dir, l'anterior conselleria, va emetre un informe favorable des del punt de vista paisatgístic, que ha de validar l'òrgan gestor, actualment la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, des de la reparcel·lació i dels diferents projectes arquitectònics que hauran de tramitar-se per part de l'ajuntament per a l'aprovació definitiva.

Des de la perspectiva de la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, com a successora de la CITMA, açò suposa que hi ha uns actes definitius en via administrativa, tot i que impugnats davant dels tribunals, que han modificat el planejament urbanístic d'Alcoi i han generat uns drets a favor del promotor.

Per tant, i sense perjudici d'altres posicions igualment legítimes, el plantejament més prudent de l'actual conselleria des del punt de vist legal i econòmic és esperar al pronunciament dels tribunals sobre la conformitat a dret o no de l'acord del Consell de 2013 i també de la resolució aprovatòria del pla de 2014.
En tot cas, està clar que La Generalitat acatarà qualsevol decisió dels tribunals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Per a possibles rèpliques, té la paraula la il·lustre diputada Rosa María García.

La senyora García González:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera, no me ha contestado ni una sola de las preguntas, pero, bueno, es igual, ya lo intuía.

Nos ha leído extensamente pues todo lo que hasta ahora sabíamos del proyecto, de Alcoinnova.
Además ha dejado claro que si ahora se ha aprobado no ha sido por usted, por su conselleria actual, sino que era un proyecto de la otra conselleria.
Pero, de todas maneras, sea la conselleria anterior o sea la actual, es la conselleria la que lo aprueba y a la conselleria se le presupone, vamos, yo presupongo que se actúa con toda la información, con toda la transparencia, con toda la legalidad, y si eso ya estaba aprobado es porque no se podía no aprobar.

Entonces, las preguntas, las quejas que estoy trayendo aquí es por qué se ha dilatado en el tiempo.
Y desde luego la más importante, la que más me preocupa en este momento, que si van ustedes a allanarse con la PNL que tiene preparado otro grupo parlamentario y que, si mañana da tiempo, en comisión se verá.

Pero, de todas maneras, señora consellera, hoy es un día importantísimo para los intereses de los ciudadanos de Alcoy y de la comarca.
Y me gustaría terminar mi intervención celebrando que por fin desde su conselleria hagan lo que de ella esperan los ciudadanos.
Deseamos al mismo tiempo que mantengan esa firmeza, que no sucumban a las presiones de algunos grupos políticos e intereses particulares y que traslade, por favor, a los miembros de su partido en el Ayuntamiento de Alcoy ese mismo espíritu para que podamos tener en marcha y creando puestos de trabajo lo antes posible este proyecto.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Per a contestar, la consellera tindrà la paraula.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Sí, senyor president.

Senyora diputada, entenc que en la meua resposta sí li he contestat a les seues preguntes en la mesura en què no li puc dir si tinc constància que els tècnics i els funcionaris.
.
.
, és a dir, quan nosaltres hem arribat al govern, a la conselleria, la resolució de l'ATE ja estava aprovada, i aleshores entenem que tots els informes.
.
.
i que s'ajusta a dret eixa resolució.
El que entenem és que cal garantir sempre la seguretat jurídica.
Estem en un estat de dret, eixa resolució està aprovada.
En estos moments està recorreguda.
Els tribunals hauran de decidir.

Hem d'entendre que hi ha una llei en vigor, s'ha seguit la tramitació prevista amb informació pública, acord de la Comissió d'Avaluació Ambiental en 2014.
Hi ha un conjunt d'informes de diverses administracions i entitats, hi ha una resolució de l'anterior conselleria que aprova l'ATE.
Eixa resolució he dit i he afirmat que canvia el planejament d'Alcoi i genera drets, tot i impugnada davant els tribunals.

I, a banda d'una sentència judicial, esta consellera diu que qualsevol canvi d'un acte definitiu en via administrativa implica greus conseqüències econòmiques per al Consell.
I, tal com estan els calaixos i ens els ha deixat el Partit Popular, vosté entendrà que no estem per a moltes festes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiment)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Interpel·lació al Consell, que fa la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, en matèria de desnonaments, que formula el diputat senyor César Jiménez Doménech (GP Podemos-Podem) (RE número 3.
381, BOC número 21)

El senyor president:

A continuació, senyories, i per a finalitzar els punts de l'ordre del dia d'esta vesprada, el punt número 11, que és la interpel·lació al Consell, a la consellera d'Obres Públiques i Habitatge, que formula el Grup Parlamentari Podem-Podemos.

Per a formular la interpel·lació prendrà la paraula l'il·lustre diputat César Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades.

Gràcies, consellera.

El drama dels desnonaments ha tingut conseqüències dramàtiques per a molts valencians i moltes valencianes que han perdut la seua casa per causa de l'especulació immobiliària.

Com deia la consellera Salvador en la seua compareixença en aquesta cambra el passat setembre, el 20% dels desnonaments de l'estat es produeixen a les comarques valencianes, un més dels problemes que ens ha deixat com herència el Partit Popular en el seu govern després de vint anys.

Se'ns ha anunciat ja que es vol dotar d'un marc jurídic que d'alguna manera garantisca la funció social de la vivenda i que aquest estarà llest a finals d'any.
Se'ns ha anunciat també que s'han interromput els desnonaments en el parc públic d'habitatge.
Però què vol que li diga?
Aquesta decisió, que tothom hauria d'entendre com a lògica, ens sembla, per tant, poc ambiciosa.

Mentrestant, mentre esperem que aquest marc jurídic s'articule, demà, demà passat, la setmana vinent es continuaran produint desnonaments.
I mentre fem fora les famílies de les seues cases, set-centes vivendes del parc públic no poden posar-se a la seua disposició per no trobar-se en condicions de ser habitades.

En eixe sentit, el nostre grup parlamentari ja ha demanat a la seua conselleria un llistat actualitzat dels habitatges amb les seues localitzacions, estat d'estes, els motius pels quals s'ha arribat a eixa situació, les inversions necessàries i també les inversions previstes periodificades.
Supose que acompanyarà aquest llistat alguna indicació de quin pla se durà a terme per a rehabilitar-les.

Volíem saber també què farà amb la Sareb.
La Sareb va posar a disposició de les comunitats autònomes la signatura de convenis per a la cessió d'habitatges.
Des de 2014, des del moment que es va posar a disposició, només Aragó amb huitanta habitatges i Catalunya amb sis-cents han fet ús d'aquest mecanisme.
I tan sols comunitats autònomes governades pel Partit Popular han exercit este mecanisme.
I voldria saber quines són les complicacions que hi ha darrere, perquè si els mateixos que la proposen no l'aprofiten alguna cosa haurà d'haver-hi.

Avui és 28 d'octubre i eixe fred que any darrere d'any arriba més tard ens donarà algun marge per a la reacció.
D'aquí poques setmanes pot ser arribem tard per a donar allotjament a estes famílies desnonades.

L'Acord del Botànic contemplava, com a primer bloc, el rescat de les persones i, com a primer epígraf, el dret de l'habitatge.
I no és casualitat.
No es casualitat, perquè la resta de punts d'este bloc depén molt de la capacitat d'exercir el dret a l'habitatge, com són els casos del dret a la llum, aigua i gas; per a combatre la pobresa infantil s'ha de tindre un bon habitatge; per a establir, per aplicar la llei de la dependència és necessari que la gent tinga unes garanties de que pot tindre un habitatge en condicions; i, com no, per a la violència de gènere que s'ha parlat este matí.

Com li déiem abans, el final dels desnonaments en el parc públic ens sembla poc ambiciós, de moment, tot i que agraïm els esforços de la Conselleria d'Obres Públiques, d'Habitatge i Vertebració del Territori, que dilluns es va reunir amb la mesa de prevenció dels desnonaments, segona reunió, amb entitats financeres per tal de convidar-los a signar un compromís de pagaments.

Lamentem, des d'esta tribuna, que només signaren tres entitats que eren les que ja feia temps que no desnonaven.
Aprofite per a anomenar-les: Cajamar, Caixa Ontinyent i Caixa Popular, a les quals agraïm la seua comprensió.
I volem fer explícit el nostre malestar amb les entitats que ja s'han alçat negant-se a signar l'acord, que tenen el seu nom, però que no el faré explícit per si de cas estan pensant tornar a la taula, a la mesa, que reflexionen, i aquelles, aquelles que s'ho estan pensant, que han manifestat que necessiten una tercera reunió, els animem a tornar a la taula.
Estes tres entitats que han deixat la mesa ja han decidit de primeres anteposar els seus interessos empresarials per damunt de la vida de moltes famílies.

La pregunta és clara: continuarà el Consell treballant amb aquests bancs?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

A continuació prendrà la paraula la consellera per a respondre a la interpel·lació.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyoria, l'Acord del Botànic, com bé vosté ha indicat, és molt clar en el sentit del rescat a les persones.
Concretament en el punt 1, lletra a diu que el dret a l'habitatge prendrà els acords necessaris per tal d'evitar que es desnonen persones sense alternativa d'habitatge.

Així mateix, el president Puig, en el seu discurs d'investidura era també molt clar: Â«Els valencians i les valencianes ens han demanat que les persones i els seus problemes siguen l'atenció preferent dels poders públics.
Â»

I un dels problemes més importants a què pot enfrontar-se una família és la pèrdua del seu habitatge per haver-se quedat sense ingressos i no poder pagar la hipoteca corresponent.
Un habitatge que és el seu àmbit més íntim de convivència i en el qual han invertit diners, esforços i il·lusions, en definitiva, el projecte de vida i probablement la inversió més forta que fa una persona al llarg de la seua vida.

Perquè no es tracta, com defensaven anteriors governs, d'una qüestió privada entre bancs i particulars, conseqüència directa d'una ideologia neoliberal que havia deixat l'habitatge en mans dels mercats, perquè considerava l'habitatge com un negoci i no com un dret.
.
.
Mirem ara amb atenció alguns resultats d'aquelles polítiques.

La Comunitat Valenciana té un stock d'habitatges buits molt elevat a preus que no poden accedir la majoria de les persones.
I, segons un recent informe d'Amnistia Internacional, l'estat espanyol compta amb un dels percentatges d'habitatge social més baixos de la Unión Europea, sols a l'1,1% del total d'habitatges enfront del 32% d'Holanda, el 23% Àustria o el 18% del Regne Unit.

Som conscients que l'habitatge és un dret humà i per això des de les administracions hem de fer tot el possible per garantir-lo.
Els desnonaments són uns drames socials que ens hauria d'avergonyir com a societat moderna i avançada.

Per això vaig assenyalar en la meua compareixença del mes de setembre que anem a demanar a l'estat que redacte una llei de segona oportunitat, que regule mesures de reestructuració del deute, d'acció en pagament i que garantisca el dret constitucional a l'habitatge.
És urgent una modificació de deveres de la legislació hipotecària i la Llei d'enjudiciament civil.

Ara bé, he de dir que des que sóc consellera ja he enviat cartes a l'actual ministra de Foment, també per abordar aquestes qüestions, espere poder-les abordar el dilluns.
I, des del punt de vista de les competències autonòmiques, que tenim el marc que tenim per a poder actuar, volem fer-ho de manera directa i hem pres la decisió d'intervindre.

Hem de dir que la majoria de desnonaments són procediments instats per les entitats financeres.
Per això, tot i que el Consell no té competències normatives sobre el dret hipotecari, sí podem parlar, posar en el seu coneixement els nostres plantejaments i intentar arribar a acords mentre redactem la llei per a la funció social d'habitatge.

Vaig tindre en el mes de juliol, vaig enviar una missiva als diferents responsables de les entitats financeres que tenien seu a València i em vaig reunir amb Bankia, amb el Banc Sabadell, també amb Bankia, la CAM i també amb la Sareb.
En estos moments amb la Sareb estem negociant la possibilitat de signar un conveni que, com vosté molt bé ha informat, s'han signat en altres autonomies.
Però, evidentment, hem de fixar una sèrie de condicions, perquè hem de saber en quin estat es troben eixes vivendes.
Perquè vosté entendrà, senyoria, i estic segur que comparteix amb mi, que les vivendes que se posen a disposició han de ser vivendes dignes.

I, per tant, hem de garantir que les vivendes que la Sareb ens posa a disposició siguen vivendes dignes i que, evidentment, també, se'ns ha plantejat i se'ns ha ficat damunt la taula que part d'estes vivendes estan ocupades i que, per tant, també, la conselleria ha d'assumir una sèrie de despeses pel lloguer d'aquestes vivendes.
I, per tant, estem en processos de negociació, perquè, evidentment, entenem que les entitats bancàries que han sigut rescatades no podem pagar un altre rescat nosaltres ara per fer l'ús d'aquestes vivendes.
I, evidentment, que tota la informació que vostés necessiten sobre aquestes negociacions les tindran d'esta consellera.
I, en estos moments, estem mirant les condicions del conveni.

En segon lloc, des de la nova conselleria també vam donar instruccions a l'Eige, l'entitat pública, de no efectuar ningun desnonament en el parc públic.
És evident que és una mesura que, com vosté bé ha dit, és insuficient, és una mesura que hem pres.
I, per descomptat, hi ha una altra que també és important, i és que des de l'inici de la nova legislatura hem concedit més de cent cinquanta bonificacions per ajudar al pagament de la renda d'estos habitatges adaptades al perfil econòmic i familiar dels adjudicataris.
Per una banda, sí podem fer una intervenció més directa en el parc públic, però també volem intervindre en l'àmbit privat.

En eixe sentit, el 29 de setembre vam crear la mesa per la prevenció contra els desnonaments, on vam sentar les entitats socials, col·legis professionals, entitats financeres i diferents institucions.
L'objectiu de la mesa és establir un marc de diàleg i col·laboració i cerca de solucions efectives en situacions i famílies que es troben en dificultats per al pagament de la seua hipoteca habitual.

Després d'eixa primera reunió vam tindre una segona reunió, el 7 d'octubre, amb onze entitats financeres, que estaven present en eixa mesa per a la prevenció de desnonaments, i els vam demanar tres coses, tres coses que vam acordar en eixa mesa per la prevenció que consideràvem que eren bàsiques per a aplicar mesures de xoc en l'àmbit de la Comunitat Valenciana en la mesura en què som la segon autonomia en número de desnonaments.
I, com vosté bé ha dit, únicament la intervenció en el parc públic és absolutament insuficient sinó que hem de prendre mesures en l'àmbit, sobretot, de les entitats financeres.

Els vam demanar tindre un interlocutor per part de la Generalitat Valenciana en cadascuna de les entitats financeres.
En el moment inicial, en què s'inicia un procés d'execució hipotecària, els van demanar la possibilitat de signar convenis bilaterals perquè cedisquen l'ús de vivendes buides per a poder-les posar a disposició de la gent que les necessita.
I, en tercer lloc, els vam demanar una moratòria, que no se produïsca ningun llançament en cas de primera vivenda de persones en situació de vulnerabilitat.

Com vosté bé ha dit hi ha tres entitats financeres que en la reunió d'ahir van signar aquest acord, que és un acord de mínims, és un acord bàsic.
Eixe acord l'han signat Cajamar, Caixa Ontinyent i Caixa Popular.
N'hi han tres entitats financeres que han decidit no signar.
I Bankinter, Banc Sabadell, La Caixa i Bankia s'ho estan pensant fins al divendres.
És evident que estes mesures s'han de prendre de manera ràpida per una situació d'emergència i situació de mesures de xoc.

I per què ho demanem a estes entitats financeres?
Molt fàcil.
Hi ha hagut un procés de reestructuració del sistema bancari, hi ha hagut un rescat de la banca; concretament les entitats que formen part del BFA, Bankia, ha rebut un rescat per import de 36.
000 milions d'euros.
Les entitats del BBVA, 13.
000 milions d'euros.
Les entitats del Banc Sabadell, 13.
000 milions d'euros.
El Banc de València, 7.
000 milions d'euros.
Ibercaja, 1.
000 milions d'euros.
Per tant, entenem que en la mesura en què han rebut un rescat públic ha d'haver-hi responsabilitat social i, davant la greu situació en matèria de desnonaments que patim en la Comunitat Valenciana, deurien col·laborar i assumir esta responsabilitat social.

Per una altra banda, també estem treballant en el projecte de llei sobre la funció social de l'habitatge per a garantir el dret que ha de tindre tota persona en aquest àmbit.
Volem reconéixer el dret a l'habitatge com un dret subjectiu després de la dependència.
I en això estem treballant en el marc de la llei.
Estem treballant també en la creació d'un registre de vivendes deshabitades, perquè, evidentment, el que no és possible és que hi hagen vivendes buides i que no se puguen posar a disposició de les persones que les necessiten.

Respecte del parc públic, molt fàcil el que ha passat.
Ens han deixat, després del boom immobiliari i del creixement econòmic i l'IVHSA, que es va convertir en una empresa més del mercat de l'especulació, ens hem trobat amb un parc públic absolutament insuficient, amb set-centes vivendes que no s'han ocupat d'elles i estan per a reformar.
I que, evidentment, en el pròxim pressupost, en el de 2016, anem a començar un procés de reforma d'estes de manera progressiva i gradual.

Per una altra banda, dir que a principi de octubre hem constituït el consell assessor per a la redacció de l'avantprojecte de la llei per a la funció social.
I, sobretot, estem treballant totes les mesures que estan al nostre abast de ficar tots els mecanismes i totes les possibilitats que estan a l'abast d'esta conselleria per tal d'intervindre en aquest drama.
No és perquè sigam només la segona autonomia en número de desnonaments, perquè un cas ja és un drama.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Per a rèplica, el senyor César Jiménez, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, no m'ha contestat la pregunta que he deixat en l'aire al final de la meua primera intervenció.
I vosté sap també que, inclús amb la signatura de tots els bancs que operen al País Valencià, no hi hauria suficient.

Sap, la senyora consellera, que moltes entitats financeres es van desprendre dels seus actius tòxics, i ara no és sempre la banca tradicional la que desnona.
Sense anar més lluny, carrer Reus, València, 8 de setembre de 2015, Rosa i la seua família eren desnonades, eren obligades.
.
.
, no van ser finalment desnonades per la pressió de la ciutadania, però el desnonador se deia Banco Primus -trista ironia el nom.

En definitiva, senyora consellera, anem a demanar al seu govern que siguen més ambiciosos.
Ahir mateix vam sentir el secretari autonòmic, el senyor Boira, manifestar que hi ha 600.
000 vivendes buides, 150.
000 de les quals van ser qualificades pel senyor secretari autonòmic, textualment, com a invendibles.

Busquen mecanismes per a posar eixe volum d'habitatges al servei de la ciutadania.

Compten amb els experts.
I, en aquest cas, els experts són la PAH i les famílies desnonades.
Ells estan demanant, des de fa temps, mesures concretes i que ens deixen clar el com, però, sobretot, el quan les aplicaran.

Garantisquen, de forma real i efectiva, el dret a l'habitatge, que creiem que la Constitució diu alguna cosa al respecte.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula la senyora consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, naturalment que esta consellera té tota la voluntat, tota la vocació per treballar i per intervindre en un drama que nosaltres mai hem considerat que és privat entre la banca i els particulars, que l'hem assumit, que té dimensió pública.
I, per això, esta conselleria està emprenent les mesures i ficant-los en primera línia en aquesta feina.

Per això, hem assegut la Plataforma d'Afectats per les Hipoteques, tant en la mesa de prevenció com en l'elaboració de la llei per la funció social, en què també n'hi han especialistes; hem assegut la banca; hem assegut sindicats; hem assegut els col·legis professionals.
Perquè hem de treballar tots junts per a aplicar mesures per a combatre aquest drama social.

Aquí, en vint anys, no hi ha hagut política social de vivenda; en vint anys no hi ha hagut política social de vivenda.
Per tant, eixes són les conseqüències: un parc públic ridícul, de 13.
000 vivendes, de les quals en 700 hem d'abordar un pla de reforma; i tenim un mercat en 600.
000 vivendes que s'han construït en el mercat lliure, que estan buides i estan desocupades.

Per tant, estem ara en un marc de voluntarietat.
I el marc de voluntarietat implica que ens hem assegut en una mesa i estem instant, de manera voluntària, els bancs perquè fiquen eixes vivendes a disposició.
Però, paral·lelament, estem treballant una llei per la funció social de l'habitatge, en què he dit anteriorment que volem reconéixer la vivenda com un dret subjectiu.

La vivenda no només és un dret reconegut en l'Estatut d'autonomia, en la Constitució espanyola, també en el Pacte internacional de drets econòmics, socials i culturals i en la Declaració universal de drets humans.
Per a nosaltres, és un dret humà, tal com indica l'informe d'Amnistia Internacional, i aixina volem adreçar-nos a la vivenda, i aixina volem tractar-la.

Tot l'esforç i tota la dedicació a aquesta qüestió, no li càpia ningun dubte.
I, en eixe sentit, dir que, de la mateixa manera que ara estem treballant en el marc de voluntarietat, en l'àmbit de la llei per la funció social anem a continuar treballant eixe mecanisme de voluntarietat perquè se fiquen a disposició eixes vivendes buides; i, si no, treballarem el mecanisme subsidiari d'aplicar mecanisme sancionador per a les entitats financeres que no fiquen ni disposen les vivendes que tenen buides i desocupades en estos moments, en la Comunitat Valenciana, a disposició d'eixe registre de vivendes deshabitades.

Per tant, anem a continuar treballant.
Els nostres esforços des del minut zero.
Tot l'esforç sabem sempre se pot més, sempre se pot més i sempre se pot més.
I ahí va a estar esta consellera i el nostre equip.
I, naturalment, estem oberts a tot el recolzament dels grups parlamentaris que vullguen treballar en nosaltres.

Evidentment, per una banda està l'executiu i per una altra banda està el legislatiu.
I nosaltres sempre estarem oberts a tot allò que es plantege des del legislatiu que pugam millorar, especialment en una tasca per la qual tenim tot el convenciment, perquè l'Estatut d'autonomia també ens demana que la política i les competències en matèria de vivenda han de tindre un estricte àmbit i competència en l'àmbit de la funció social.
I és en això que anem a treballar.

I la segona autonomia en número de desnonaments no és possible que, a hores d'ara, no tinga una llei per la funció social de l'habitatge i que tingam una llei totalment en un caràcter administrativista que no regula ni garantix ni protegix.
El concepte de protegir i garantir ha de ser bàsic en l'eix de treball i de reconeixement del dret a l'habitatge.

Per tant, sempre esta consellera oberta a tants plantejaments i propostes que se puguen fer des dels grups parlamentaris per a millorar la nostra tasca.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Senyories, acabem el treball de la vesprada, tot recordant-los que demà reprendrem la sessió a les nou i mitja, i en la sessió de control al president del Consell.
Nou i mitja.

I els càlculs que hem fet, des de la presidència, és que, si se desenvolupa bé la sessió, a les 14:40, aproximadament, podríem haver finalitzat els nostres treballs, tenint en compte que per la vesprada n'hi han comissions parlamentàries.

Senyories, se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 26 minuts)