Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 2 de desembre de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Pre-sideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 39.
Segona i darrera reunió.**

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre quina és la valoració que realitza el president respecte a l'acord del Consell de Política Fiscal i Financera en què s'aprovà el Programa d'estabilitat presentat pel Govern Valencià per als anys 2005-2007.***

**El senyor president:**

 

Il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pells Grups Parlamentaris

En primer lugar, formula la pregunta el ilustre diputado y síndic del Grupo Parlamentario Popular, señor Castellano.

Por favor, señor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Molt excel·lent president.

Molt honorable president de la Generalitat.

Senyories.

En primer lloc, donar la condolença al molt excel·lent president de les Corts per la mort de son pare.
En nom del Grup Parlamentari Popular, i crec que de tots els diputats, les més sinceres condolences.

Senyories, l'aprovació per unanimitat per part del Consell de política fiscal i financera, del programa d'estabilitat pressupostària 2005/2007, presentat pel Govern Va-lencià, ha desmuntat totes les crítiques i tots els atacs als que fou sotmés per part del Partit Socialista, sobretot dels socialistes valencians, que, a més de votar en contra sobre este programa en estes Corts Valencianes, han continuat atacant-lo i criticant-lo a pesar del criteri favorable del govern socialista que quedà perfectament plasmat, com he dit, en el recolzament per unanimitat en el Consell de Política Fiscal.

Per tant, per més que es pregunte i per més que es vulga dir per part dels socialistes valencians, no es va enganyar a ningú.
El programa d'estabilitat presentat en estes Corts, i presentat en el Consell de Política Fiscal i Financera, és un programa absolutament realista, és un programa que necessitava la nostra comunitat i que així també el govern socialista ho ha fet.
I només ha tingut una única variació substancial, senyories.
Eixa única variació substancial que ha tingut és precisament la condició, jo diria que, més que la condició, la imposició que el govern socialista li feu al Consell de la Generalitat, que no era altra que el Govern de la Generalitat aplicara directa i immediatament l'impost sobre hidrocarburs, o el denominat o més conegut impost sobre les gasolines.

I dic açò, perquè anteriorment existia un acord en el que soles es condicionava l'aplicació de l'impost sobre hidrocarburs fins el moment que es compliren determinades previsions que, per cert, el mateix govern socialista havia marcat sobre els preus del barril del petroli.

Davant tot açò, els socialistes valencians han volgut malinterpretar este tipus de qüestions malgrat que són conscients que han sigut total i completament una imposició del seu govern, perquè no es fien ni de les seues pròpies previsions, desconfien, fins i tot, de les seues previsions que havien fet.

Miren, senyories, la nostra comunitat ha sigut capaç durant tots estos últims anys de créixer, de progressar, d'invertir en qualitat de vida i ho ha compaginat amb una reducció constant dels impostos.
Així, ha quedat demostrat que els únics que aposten per incrementar els impostos han sigut els socialistes i, ara, fent-ho també en l'aplicació de l'impost sobre hidrocarburs.

Amb açò queda demostrat, una vegada més, que govern socialista és sinònim de pujada d'impostos.
Ho demostraren en l'anterior etapa quan governaren i ara en estos moments també ho estan corroborant.
Fins i tot, l'aigua van a posar-la més cara als nostres llauradors, com ahir anuncià la ministra.
Fins l'aigua volen augmentar!

Així ha quedat clarament demostrat, senyories, que el Govern Valencià ha presentat un programa d'estabilitat totalment realista, que dóna respostes a les necessitats de la nostra comunitat i que fins el mateix govern socialista així ho ha reconegut, malgrat que a la nostra comunitat, com sempre, per pura demagògia els socialistes continuen contradient, inclús, el seu propi govern i, per tant, una vegada més fent el ridícul.

En definitiva, tal aprovació del Consell de política fiscal, el programa d'estabilitat que ha sigut aprovat, no soles, senyories, és realista, sinó que s'adapta ­com dia­ perfectament a les necessitats de la nostra comunitat, que va a permetre reduir el dèficit, va a permetre, sobretot, continuar invertint per a seguir creixent, generant ocupació, generant qualitat de vida, com han fet en estos últims anys.
És a dir, este es un programa que va a possibilitar equilibri pressupostari i, sobretot, va a mantindre un alt ritme en la inversió pública, com així s'està fent ja en el present i es farà de cara al futur.

Per tant, senyor president, per la importància i les conseqüències d'este acord, li formule la pregunta de: Quina és la valoració que realitza respecte a l'acord del Consell de Polí-tica Fiscal i Financera en què s'aprovà el Programa d'estabilitat presentat pel seu govern per als anys 2005-2007?

Entenem, senyor president, que una vegada més en este assumpte es demostra la seriositat i la credibilitat del Govern Valencià front a la demagògia i a la imprevisibilitat del govern socialista.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Senyor president, en primer lloc, transmetre també les condolences del govern de la Generalitat per la mort de son pare.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular.

Efectivament, dóna seriositat, dóna compromís i dóna responsabilitat a un govern.
Van fer, sota una proposta de la Llei d'estabilitat pressupostària, aprovada la legislatura anterior, governant el Partit Popular, un pla d'estabilitat per als pròxims quatre anys, un pla d'estabilitat que vam portar ací a les Corts Valencianes per a la seua discussió per part de tots els grups parlamentaris, un pla d'estabilitat que es va a portar després a la discussió i negociació amb el Govern d'Espanya, i un pla d'estabilitat que ha sigut aprovat per unanimitat per tots els membres del Consell de Política Fiscal i Financera d'Espanya.

Seriositat i responsabilitat front a discursos gens sòlids, discursos irresponsables.
Quatre o cinc coses, entre altres compromisos, del Govern de la Generalitat, assumits pel Govern de la Generalitat, una qüestió que ens pareix que hauria de ser compromís del Govern d'Espanya, però que se'ns ha demanat que siga un compromís del Govern de la Generalitat independentment que les previsions macroeconòmiques per part del Govern d'Espanya no es complisquen l'any que ve.

Bé, inclús amb eixes imprevisions, el Govern de la Generalitat també va fer els seus deures en responsabilitat.
Per a què?
Per a un marc d'estabilitat, per a continuar creixent i per a continuar generant llocs de treball.
El pressupost és un instrument que dóna benestar i dóna prosperitat.
El Pla d'estabilitat és un instrument que dóna també prosperitat i que dóna benestar.
En definitiva, és un marc de treball per a fer possible que la nostra sanitat, la nostra educació, continuen endavant, i també que la Comunitat Valenciana tinga totes les opcions per a créixer i generar prosperitat.
Es tracta d'un instrument, un instrument econòmic i un instrument polític.
Què demanem quan portem ací una discussió d'un instrument econòmic i polític?
Responsabilitat en les reflexions, en les propostes.
Què és el que notem de vegades?
Doncs, falta de responsabilitat, la veritat, en estes discussions i en valoracions que es fan fora d'esta cambra.

El Govern de la Generalitat, com no podia ser d'un altra manera, ha presentat el seu pla d'estabilitat.
El Govern d'Espanya, la resta de comunitats autònomes han assumit eixa proposta, eixe projecte, hem modificat algunes qüestions.
Però, malgrat això, el Govern de la Generalitat continua demanant del Govern d'Espanya algunes qüestions fonamentals, entre altres, entre altres, el finançament de la sanitat en relació a la prestació que dóna en estos moments la Comunitat Valenciana, un finançament que permetria, per exemple, si eixa responsabilitat del Govern d'Espanya es ficara en marxa, no ficar l'impost d'hidrocarburs previst en el Pla d'estabilitat.

També demanem del Govern d'Espanya una inversió constant a la Comunitat Valenciana en relació al seu PIB, és a dir, el 10% de la inversió pressupostària de l'estat que es faça ací a la Comunitat Valenciana.
I parlem de les infrastructures i parlem d'inversions fonamentals estratègiques per al desenrotllament de la Comunitat Valenciana.

També demanem un compromís de 270 milions d'euros, d'euros, que és un compromís de governs anteriors i que continuem demanant al govern d'Espanya com a nivells de responsabilització, també del Govern d'Espanya, amb la Comunitat Valenciana.
Perquè el Pla d'estabilitat és un projecte de responsabilitat del Govern de la Generalitat, però també és un projecte de corresponsabilitat del Govern d'Es-panya.
Necessitem, de fet, en eixe pla d'estabilitat que el Govern d'Espanya continue en la senda mampresa pels go-verns anteriors d'Espanya, de reformes perquè a la Comu-nitat Valenciana i a tot Espanya es tinga l'oportunitat de crear llocs de treball, com, per exemple, en estos moments, amb una dada d'este matí, podem dir una altra vegada a la Comunitat Valenciana: Hui, este matí, hem conegut que a la Comunitat Valenciana hi ha més afiliats que en tota la seua història, 10.
000 persones més estan afiliades a la Comunitat Valenciana hui, este matí.
I això és una gran notícia.

Eixa és la responsabilitat d'un govern com el nostre pel treball i la prosperitat.
La irresponsabilitat és no escoltar les paraules quan el que intenten fer és explicar les qüestions.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durá, sobre quines són les raons per les quals el Pla de sanejament financer aprovat pel Consell de Política Fiscal i Financera no és el mateix que el que va presentar el Govern Valencià a les Corts en el mes de juny.***

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustre síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

Por favor, señor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president, transmetre-li també el condol en nom del Grup Socialista.

Mire, senyor Camps, quan algú es veu en l'obligació de presentar un pla de sanejament financer dels seus comptes és perquè els ha gestionat malament, molt malament.
En primer lloc.

A vostés els van traure la targeta roja, però roja ben alta.
Vull dir en això que som, gràcies a la seua mala gestió, som la comunitat autònoma que ella mateixa acumula més dèficit que tota la resta juntes, 971 milions d'euros; targeta roja.
Però, no només això.
És que vosté ara va a presentar un pla de sanejament ací que no té res a vore amb el que, finalment, el Consell de Política Fiscal i Financera els ha aprovat.

Per tant, tampoc han superat els exàmens de setembre, no aprovaren els de juny i tampoc els de setembre.
I jo voldria saber quines són les raons per les quals el Pla de sanejament financer, aprovat pel Consell de Política Fiscal i Financera, no és el mateix que aquell que vostés van presentar ací a les Corts en el mes de juny.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Hi ha algunes mesures que s'han canviat i hem assumit, però el pla és exactament el mateix.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Mire, senyor Camps, vosté sempre va per darrere dels esdeveniments, sempre.
Jo he repetit reiteradament que vosté fins a hui està demostrant ser el pitjor president de la Generalitat de tota la història.
Està claríssim.
Fins a hui, fins a hui en el seu haver està el fet que el creixement d'esta comunitat, per primera vegada en moltíssims anys, va per darrere de la mitjana espanyola.
Fins a hui, hui mateix s'han anunciat, l'interanual de persones aturades inscrites en les oficines d'atur, que volen treballar i no poden, és el que és.
I sap quin és?
Vosté diu: "Hi ha més afiliacions".
Sí, però resulta que mentre a Espanya de novembre a novembre ha baixat un 1% l'atur, a esta comunitat ha pujat el 5,5%.
I eixe és el seu primer balanç.

Possiblement, no siga vosté qui origine estos problemes.
Puc coincidir en això, però sí que és vosté el responsable de no actuar per tal de corregir-los.
Perquè, vosté porta quasi dos anys governant i encara no ha pres cap mesura, cap decisió en aquells temes d'interés que ho requereixen.

No ho ha pres en els sectors industrials, que estan esperant que vosté definitivament agarre el capdavant de les propostes i mesures que els donen les condicions per a millorar la seua capacitat de competitivitat.

No ho ha fet en les universitats.
Porta governant any i mig i és incapaç encara de donar un marc d'estabilitat a les universitats per a tindre recursos suficients per a poder tirar endavant.

No ho ha fet en el territori.
Ben al contrari, vosté ha permés i ha consentit i ha tolerat la depredació del territori.

Però tampoc ho ha fet en la joventut.
Els nostres jóvens estan esperant encara que vosté pose en marxa alguna mesura del Pla Jove, de què tant van presumir.

Mire, això mateix és el que ha passat en el tema del deute.
Què ha fet vosté?
Jo ho he dit, el més alt de l'estat.
Vosté coneixia eixe deute quan va arribar a la Generalitat.
Sabia la situació de malbaratament, de *despilfarro* dels recursos públics.
I vaig a donar-li només algun exemple que vosté coneix i que està inclòs en eixe dèficit.

Vosté sap que la Ciutat de les Arts i les Ciències, a 31 de desembre, acumula 500 milions d'euros de sobrecost respecte a l'inicial?
Vosté sap que la Televisió Valenciana des de l'any 2000 ha acumulat 547 milions de deute?
Vosté sap perfectament, i ho sabia, que Terra Mítica ha acumulat al voltant de 100 milions de dèficit, de deute.
Vosté ho sabia.
Què ha fet vosté per a corregir això?

Vosté, en comptes d'intentar prendre mesures, no n'ha pres cap.
Per a intentar arreglar els seus conflictes interns incrementa la quantitat d'alts càrrecs, incrementa el número, 53 alts càrrecs.

Vosté no ha pres cap mesura per a rebaixar els gastos, les despeses, discrecionals de la Generalitat en publicitat, en propaganda.
Ben al contrari, no en pren cap sinó que continua en la mateixa senda.
Ha anunciat ara un concurs per a intentar dir als ciutadans la qualitat de prestadors de serveis que té la Generalitat Valenciana, per import d'1,7 milions d'euros.
Vosté continua en la mateixa senda que el seu antecessor.

Vosté va mentir a l'opinió pública, ací.
Vosté va mentir.
Per això no ha vingut el seu conseller, per això no ha vingut.
*(Remors)* Està malalt.
Pobret.
Estarà malalt del sobresalt que li dóna haver d'assumir el malbaratament, el descontrol dels comptes públics.
*(Aplaudiments)*

Mire, per la seua culpa i només per la seua culpa, senyor Camps, pugen els impostos als valencians.
Només per la seua culpa.
Perquè altres, per a fer front a una situació similar que no havien provocat, recorde que el senyor Maragall no havia provocat el deute de la Generalitat, la primera decisió de responsabilitat donant la cara a la ciutadania va ser posar el cèntim.
I vosté no.
Vosté amaga el cap davall l'ala i vol intentar transmetre a la ciutadania que els impostos pugen per culpa del Govern.
Vosté és el que ha pujat els impostos, i haurà de pujar-los per a fer front *(aplaudiments)* a eixe malbaratament.

Mire, jo només li demane una cosa: eixa responsabilitat que em demana a mi, aplique-se-la vosté i faça possible que molts ciutadans, molts empresaris, que cobren nou mesos, un any tard per la seua culpa, puguen tindre la tranquil·litat que estan fent-se bé les coses i que les coses poden canviar.

Jo no tinc eixa tranquil·litat, com no la té, segurament, el Consell de Política Fiscal i Financera, que li ha fet canviar eixe Pla de sanejament.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.
Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

El año 99 yo, militante del Partido Popular, hice campaña, lógicamente, por toda la Comunidad Valenciana para apoyar la candidatura de la reelección de Eduardo Zaplana a la presidencia de la Generalitat.
¿Qué escuchaba del Partido Socialista?
El despilfarro de Cacsa, Terra Mítica y Televisión Valenciana.
Ganamos por mayoría absoluta.
*(Remors)*

Año 2003.
Fui candidato a la presidencia de la Gene-ralitat.
Me recorrí toda la Comunidad Valenciana.
¿Qué escuchaba del Psoe?
Cacsa, Terra Mítica y Televisión Valenciana.
Y volvimos a ganar por mayoría absoluta.

Han pasado dos años de esta legislatura, y seguimos escuchando: Cacsa, Terra Mítica y Televisión Valenciana.
Esta es la mejor tarjeta de presentación para saber que volveremos a ganar por mayoría absoluta.
*(Aplaudiments)*

¿Le ha interesado al portavoz del Grupo Socialista el Plan de estabilidad?
No, no ha hablado.
¿Le han interesado los presupuestos de la Generalitat?
No, no ha hablado.
¿Le han interesado las inversiones?
No ha hablado.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados.

 

**El senyor president del Consell:**

 

¿Le ha interesado la sanidad, la educación, las políticas sociales?
No ha hablado.
¿Sabe alguien en esta cámara de qué ha hablado el líder de la oposición en la Comunidad Valenciana?
*(Remors)* No lo sabe nadie.
Y este es el drama, señor Pla, este es el drama.
Porque yo vengo aquí todos los jueves, todos los jueves.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, por favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
intentando mantener y trabar un debate sobre cuestiones concretas, sobre temas concretos, y hoy le puedo asegurar, señor Pla, que creí que era la mañana, porque pensé que íbamos a hablar del Plan de estabilidad.
¿Se ha hablado del Plan de estabilidad?
No.
Se ha hablado de Cacsa, de Terra Mítica y de Televisión Valenciana.
*(Remors)* Este es el discurso constante en el que están instalados los socialistas desde hace muchos años, y con ese discurso se va adonde se va, a la oposición, que es donde están ustedes instalados, en su discurso.

Señor Pla.
Trajimos un plan de estabilidad.
Por cierto, el conseller de Economía ­qué mal gusto, señor Pla, qué mal gusto­ está en casa enfermo, qué mal gusto, señor Pla.
Si tiene usted que recurrir a esas cosas, yo creo que le van muy mal las cosas al Partido Socialista.
Pero en cualquier caso, trajimos aquí el Plan de estabilidad porque creímos que era bueno que se discutiese en esta cámara un proyecto de estabilidad *(el senyor president colpeja amb la maceta)* en torno a la ley ya aprobada por el gobierno del Partido Popular para los próximos años.

Ese plan de estabilidad dice, entre otras cosas, que el año 2007 es el año del equilibrio, y eso está aprobado por el Consejo de Política Fiscal y Financiera, por el Gobierno de España.
Ese plan habla de medidas y de apuestas y de inversiones y de gastos previstos en su práctica totalidad en el documento finalmente aprobado por el Consejo de Política Fiscal y Financiera.
Es decir, si no el 100, el 99% del proyecto presentado por el Gobierno de la Generalitat al Consejo de Política Fiscal y Financiera ha sido aprobado.
Y eso ¿qué significa?
Que este gobierno es un gobierno responsable, que este gobierno se viene aquí con el documento, de manera transparente a debatir un proyecto de inversiones, de apuestas y de futuro para la Comunidad Valen-ciana.
Esa es la realidad, y ustedes no quisieron debatirlo.
Bueno, no quisieron debatirlo, no; quisieron boicotearlo.
Un gobierno que viene de manera transparente a proponer un documento de trabajo para presentar ante el Gobierno de España, y que la oposición intenta boicotearlo, en la cámara, boicotearlo ante la opinión pública, y boicotearlo ante el Gobierno de España.
Porque estoy convencido que habrán presionado para que el gobierno de España *(protestes)* no aprobase ese plan de estabilidad.
Estoy convencido.
Señor Pla, ya les conocemos, ya les conocemos y conocemos el nivel de compromiso que tienen ustedes *(el senyor president colpeja amb la maceta)* con la Generalitat Valenciana.

Mire, aunque le duela profundamente, en esta comunidad 

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
sigue creciendo el empleo.
Aunque le duela profundamente, hoy trabaja más gente que en días, que en semanas y que en meses anteriores.
Y aunque le duela profundamente, esta comunidad sigue con un modelo de crecimiento y prosperidad pese a que en estos momentos tenemos un gobierno en España que ni tiene objetivo ni tiene modelo ni tiene proyecto ni tiene ideas ni sabe exactamente qué hacer con este país.
*(Remors)* Pese a eso, la Comunidad Valenciana sigue teniendo un modelo claro *(el senyor president colpeja amb la maceta)* de crecimiento y de prosperidad.

El Plan de estabilidad presentado por el Gobierno de la Generalitat es un plan de seriedad y de responsabilidad para el futuro, aprobado por la unanimidad del Consejo de Política Fiscal y Financiera, aprobado por el Gobierno de España.
Entre otras cosas, aprueba los presupuestos de la Generalitat Valenciana para el año 2005, su gobierno, el gobierno socialista, nos ha dicho que sí a los presupuestos de la Generalitat *(protestes)* para el año 2005.
A ver si el Grupo Socialista, ya que los socialistas de Madrid han dicho que sí, dicen que sí a los presupuestos de la Generalitat Valenciana para el año 2005.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre les actuacions del Govern Valencià davant la situació de la indústria valenciana.***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Yo, de verdad, que entiendo con dificultad que ustedes pidan que venga el presidente a la cámara, porque cada vez que viene no le dejan ustedes hablar.
*(Remors)* Bueno, o se le exige, como dice el señor.
.
.

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa, el senyor Ribó.
Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

En primer lloc, senyor president de les Corts, vullc manifestar-li en nom propi i en nom del meu grup el nostre condol.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

I bé, mire, senyor president, senyor Camps.
En estos moments els sindicats majoritaris s'estan mobilitzant, mobilització que culminarà el dia 15, per la indústria valenciana sota un plantejament: On està el Consell?
Què fa el Consell?
Perquè pensem que el tema és preocupant.
Mire, això ha arribat ja no només al sector industrial, ha arribat ja a les dades globals.

Abans s'ha comentat, i jo crec que s'ha de repetir: el creixement del PIB en el 2003 va ser significativament menor que el de tota Espanya, i vam ser la penúltima comunitat autònoma en creixement.

Una altra dada de l'última enquesta de població activa, tercer trimestre: per primera vegada en set anys el nivell de desocupació de la Comunitat Valenciana ha superat el nivell de desocupació de la mitjana estatal, per primera vegada en set anys.

Jo crec que aquestes dades, que són globals, evidentment, de la nostra comunitat posen de manifest un tema que és molt clar: el model econòmic que els seus antecessors van plantejar està totalment esgotat; està donant signes de crisi, està donant signes que s'ha de fer alguna cosa.

I per tant, li preguntem: Què fa el Consell davant la situació de la indústria valenciana?

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.
En primer lloc diré allò que estem fent, i després en la segona contestació allò que anem a fer.

Entre altres coses se m'ha oblidat dir abans, per allò de la universitat, que el divendres que ve firmem amb els rectors de la universitat *(remors)* el Pla de finançament.
No, "ja era ho-ra", no, senyor Pla.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Ho dic perquè el senyor Ribó sí que està sempre compromés amb la universitat, i he volgut contestar en este moment al senyor Ribó d'una qüestió que volia contestar abans.

Des de la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació s'estan fent, dins del Pacte Valencià pel Creixement, comissions per a estudiar de forma detallada i sectorialitzada les perspectives dels nostres sectors industrials.
S'han fet plans pioners d'ajudes a la formació del sector tèxtil.
S'ha fet una comissió de treball amb el sector del calcer i l'administració autonòmica, mesures que incidixquen en la formació per al sector, i també recolzament directe als empresaris, també un major control en les duanes i, en definitiva, projectes per a reconquistar el mercat interior del calcer per part del nostre sector, el mercat d'Espanya.

S'han aprovat convenis per a impulsar el Pla valencià d'observatoris del mercat i tecnològics, que contempla la promoció, diversificació i desenrotllament dels sectors productius de la Comunitat Valenciana, i en concret, de modernització i competitivitat dels sectors estratègics.

S'han signat convenis amb el tèxtil, el calcer i el joguet, i així fins a deu activitats per a crear observatoris tecnològics i de mercat en sectors industrials, a través dels instituts tecnològics i de les associacions empresarials.

I, a més, la Conselleria d'Empresa ha iniciat el passat mes d'octubre una ronda de trobada amb les cúpules empresarials dels sectors productius de la Comunitat Valenciana, i s'han mantés ja reunions amb industrials de la fusta, el moble, el joguet, el calcer i la ceràmica.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Mire, senyor president.
Nosaltres tenim la sensació i la convicció que el que s'està fent no és res de nou del que s'ha estat fent fins ara, i és molt poc.

Jo li agraïxc que vosté reconega, perquè no ho ha contraposat, que estem en una situació complexa, que s'ha esgotat el model valencià de creixement, allò que deien de la Califòrnia, etcètera, allò que deien abans, que ja no ho diuen, i jo li ho agraïxc, perquè almenys seria un acte de cinisme dir-ho, que "vamos hacia la plena ocupación".
No, no.
l'atur en este país està creixent, està més alt que en la resta d'Espanya.
.
.
Estes coses jo crec que és important que les coneguem.

Si mirem dades concretes dels últims mesos, veiem com s'estan afonant la gran majoria dels sectors industrials valencians tradicionals; com hi han creixements, per exemple, en les exportacions, que són la mitat de la resta d'Espanya; com, si mirem el Fogasa dels últims mesos, som la segona comunitat que ha de dedicar més recursos a contractes que estan exhaurits; com per exemple estàvem veient ahí que l'exportació valenciana cau un 1,5% en setembre respecte l'any anterior, mentres creix en Espanya un 3,4%.

És un conjunt de dades que ens indica una pèssima situació i que els treballadors ho estan pagant.

Vosté em diu una sèrie de coses que els hem sentit sempre, però mire, jo li he de dir que s'està fent molt poc.
Per a canviar açò fa falta invertir en millorar la competitivitat i la productivitat.
I també han aparegut dades.
Li estic donant només dades de l'Institut Nacional d'Estadística, i del Fogasa, que no està en l'INE.
Mire, dades, per exemple, d'investigació i desenvolupament, van aparéixer fa molts pocs dies.
En Espanya en el 2003 es dedica l'1,1%; en el País Valencià es dedica el 0,87%.
Dediquem aproximadament la meitat de despesa en I+D que les comunitats més riques: Madrid, Cataluña, País Basc, Navarra.
Dediquem menys que comunitats menys riques que nosaltres, com Andalusia i Castella i Lleó.

Eixa és una situació, molt concreta, numèrica.
No fer reunions.
Mire vosté.
A mi em sembla molt interessant que fem reunions, però farà falta fer alguna coseta més.
L'acord amb la indústria del calcer només ha afectat en números concrets a dos empreses només, eh?
, mire els números.
Jo sé que s'ha fet un acord.
.
.
Amb la indústria del tèxtil, perdó, m'he equivocat de sector, del tèxtil.
Ha afectat només a dos empreses.

I fem coses que estan mal dirigides, senyor president.
Mire vosté, que des de l'any 2000 es dediquen recursos perquè les empreses puguen enviar a altres països la seua producció, em sembla una perversió, em sembla que serà molt bo per als empresaris, que podran millorar els seus rendiments, els seus beneficis, però el que és bo per als empresaris no necessàriament és bo per al nostre país.
És pèssim per als treballadors, perquè són acomiadats després, és pèssim per a l'economia en general, és pèssim per a tots.

A nosaltres ens sembla, i li ho volem dir amb molta claredat, per molt que ens diga que els preocupa el tema de la indústria valenciana, nosaltres estem convençuts que l'únic que els preocupa és el quasi monocultiu del turisme i la construcció, l'urbanisme.
És el que estem veient en tots els seus plantejaments.
I mire, ni la Vall d'Albaida ni l'Horta ni l'Alcoià ni els vinalopós podem viure només de turisme.
Són sectors industrials que s'estan afonant, que s'estan enderrocant, i que no estan veient absolutament res respecte al que està fent.

Una altra vegada li he de dir: On està el Consell, senyor president?
Perquè estos temes són fonamentals per al país.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señora presidente.

Señor Ribó.
La verdad es que venía con medidas ahora para contarle, pero veo que a usted le importan más bien poco las medidas ni los proyectos ni las apuestas del Gobierno Valenciano.

Mire, no he dicho lo que usted ha dicho que yo he dicho.
Me niego a decirlo.
No es verdad.
Y la única catástrofe que tiene esta comunidad son discursos como el suyo.
Eso sí que es una catástrofe, señor Ribó.
*(Aplaudiments)* Eso sí que es una catástrofe.
Entre otras cosas porque para ustedes, cuanto peor, mejor.
Su discurso solo crece cuando hay sensación de pesimismo, y esta comunidad no tiene sensación de pesimismo, aunque a usted le pese.

Mire, en estos momentos el empleo en la industria ha crecido, durante este año.
Se ha reducido en un 11,3 el desempleo en el primer semestre en la industria en nuestra comunidad.
Ha subido el índice de producción industrial en el primer semestre un 1,5 en relación al año anterior.
Ha mejorado el funcionamiento del sector industrial respecto del ritmo de crecimiento en la Comunidad Valenciana en relación a la media española, 3,2 en relación al 3 de la media española.
Han crecido las exportaciones durante el primer semestre un 5% respecto del año anterior.
La media nacional, el 4,8, Cataluña el 2,3 y Madrid el -0,4%.
Y el primer semestre, algunos sectores han crecido en sus exportaciones.
El automóvil, los componentes de automoción, los cítricos y el cerámico.
Se ha exportado más en el primer semestre en estos sectores que en el primer semestre del año 2003.

Fíjese.
Yo quiero más, quiero mucho más.
Usted quiere menos, mucho menos.
Yo quiero más.
El modelo es un gran modelo, es nuestro modelo.
Está dando sus resultados.
Trabaja más gente en la comunidad que jamás ha trabajado en la Comunidad Valenciana.
Ya le he dicho que los últimos datos de afiliación a la Seguridad Social ha crecido en 10.
000 puestos de trabajo en afiliación nuevos en nuestra comunidad.
Seguimos creciendo.
El modelo no está agotado.
Sus discursos están agotados.
Yo lo único que le pido es, con el agotamiento de su discurso, que sus discursos no sean un lastre para la economía valenciana.
Solo pido eso.
Es lo único que pido, fíjese qué poco pido, que los discursos catastrofistas de la izquierda de la Comunidad Valenciana no sean un lastre para la economía valenciana.

Estamos jugándonos mucho.
El mundo exige tener las ideas claras, ser competitivos, invertir en infraestructura, en nuevas tecnologías, en logística, en aspectos de intermodalidad, tener proyectos claros y ayudar a los sectores donde hace falta, ayudarlos en innovación, ser más productivos y, sobre todo, tener claro que se pone en marcha un proyecto de competencia muy fuerte en la Europa del Este, pero que, con la incorporación a la Unión Europea, ciertas cuestiones que hace que sea más barato producir allí, al final se vayan compensando.
¿Sabe usted cuántos puestos de trabajo hacen falta en la Europa del Este para ser tan productivos como en la Comunidad Valenciana?
Como mínimo, más del doble para algunas tareas industriales.

Sobre esas ideas fuerza, sobre esos proyectos de una sociedad avanzada, que ha sabido invertir en innovación, en diseño, en exportación, tenemos mucho campo abierto para seguir creciendo, mucho campo abierto.
El único problema que tiene esta comunidad, el único, son discursos como el suyo.
Y no voy a permitir que nadie con discursos catastrofistas generen lastre en una economía abierta al mundo, con toda la potencia para seguir creciendo.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Se suspende el Pleno durante treinta minutos.

Les recuerdo a mis compañeros de mesa que tenemos reunión de mesa inmediatamente, y a los compañeros de la Junta de Síndics, que nos reunimos dentro de quince minutos.

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 44 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 33 minuts)*

***Compareixença del conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, per a explicar les condicions en què es va produir la reversió de l'Hospital de la Ribera i la posterior adjudicació a la UTE Ribera, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista i pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-E.
Valenciana: Entesa (RE número 9.
167 i 9.
418).
Pàgina 2.
364.***

 

**El senyor president:**

Se reanuda la sesión.

Siguiente punto del orden del día: comparecencia del conseller de Sanidad para explicar las condiciones en que se produjo la reversión del Hospital de la Ribera y su posterior adjudicación a la UTE Ribera, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 9.
167, y por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 9.
418.

Tiene la palabra el honorable senyor conseller don Vicente Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Muy buenos días.

Comparezco ante sus señorías a petición de los grupos parlamentarios socialista y de L'Entesa para explicarle tanto las causas de la reversión del contrato suscrito con la UTE Ribera Salud, como los pormenores del nuevo acuerdo firmado, gracias al cual hemos iniciado la instauración, por primera vez en esta comunidad, de un modelo sanitario integral en el área de Alcira.

No obstante, antes de incidir ante sus señorías en los aspectos jurídicos y administrativos que han motivado esta decisión, permítanme que les ponga en antecedentes haciendo una muy breve cronología sobre los hechos que ocasionan este proceso hace ya diez años.
Es en el año 1997, en torno del año 1997, cuando la Conselleria de Sanidad suscribe con Ribera Salud un contrato administrativo de gestión de servicios públicos en la modalidad de concesión, con el fin de prestar una asistencia sanitaria especializada en el área 10 de salud.
Les recuerdo a sus señorías que esta demarcación sanitaria, por aquel entonces, era la única de la Comunidad Valenciana que no contaba con un hospital comarcal, con un hospital que permitiera ofrecer un recurso asistencial adecuado a los 230.
000 habitantes, que tenían que acudir a La Fe o al Peset.

Nuestra estrategia de cambio desde que se firmó el contrato, se orientó hacia la introducción progresiva de un principio de división de las competencias, separando, por un lado, la financiación, la compra y la provisión de los servicios sanitarios.
En ese Hospital de la Ribera, de Alcira, aplicamos además un sistema de financiación capitativo de carácter anual, lo que nos iba a ayudar a conocer cada año el coste de la asistencia sanitaria.
Además, nos permitía transferir a las empresas concesionarias los posibles riegos financieros del proyecto.

Por otra parte, también pusimos en marcha un sistema de facturación entre los diferentes centros sanitarios que compensara la transferencia de enfermos que se desplazaban entre Alcira y el resto de hospitales públicos y viceversa.

Teníamos muy asumido el principio de que el dinero debe seguir al paciente que se traslada dentro del sistema sanitario público y, por tanto, debíamos agilizar al máximo los trámites de facturación cuando esta circunstancia se producía.

Por último, quisimos mantener un control riguroso sobre la actividad del hospital y para ello creamos la figura del comisionado, que ejercía también una labora normativa sancionadora y de inspección.
Esta primera etapa que acabo de reseñar terminó el 1 de enero de 1999 con la puesta en marcha del hospital.

Sin embargo, en el año 2003, la Conselleria de Sanidad consideró que este modelo debía de dar un salto cualitativo, y de ahí el origen de la resolución del contrato y la suscripción de uno nuevo.
Tras cuatro años de implantación del modelo, parecía evidente que a pesar del éxito innegable del proyecto que había tenido tanto en el conjunto de los ciudadanos, con la valoración muy positiva en las diferentes encuestas que se les pasaban, además, tenía un reconocimiento general dentro de la sanidad española como uno de los mejores hospitales dentro de la categoría de grandes hospital generales.

Pero esta fórmula original, que estaba funcionando, adolecía de una carencia, y es su disfuncionalidad asistencial.
Desde el hospital solo se gestionaba una parte asistencial, es decir, la estrictamente hospitalaria, y, por tanto, era necesario, para una mejor coordinación de toda la oferta asistencial, también recoger en el mismo proyecto la asistencia sanitaria ambulatoria en los centros de salud.

En definitiva, tal y como a continuación les explicaré, fueron causas de interés público las que nos llevaron a resolver el contrato en el año 2003 en relación al que se firmó en el año 1997.

Como les acabo de indicar, la conselleria está en este momento implantando, además, de forma progresiva, en todas las áreas de salud, ese modelo de asistencia integral.
Es decir, una única dirección sobre tanto la asistencia especializada hospitalaria como sobre la asistencia ambulatoria o asistencia primaria.

Por todo ello, señores diputados, por la necesidad de prestar la asistencia sanitaria de acuerdo a una fórmula de gestión que hiciera posible un servicio al ciudadano, como ya he dicho, sin escalones asistenciales, es por lo que decidimos llevar a cabo la resolución del contrato.

Desde la conselleria se consideró conveniente, nuevamente, una licitación del servicio público del área 10, antes que renegociar el contrato actualmente en vigor, en la medida en que estábamos hablando de una concesión administrativa distinta, mucho más amplia y que requería, por tanto, de una oferta a través de criterios de publicidad y concurrencia.

Para ello, se rescindió el contrato suscrito con la UTE Ribera Salud, resolución que se realizó de conformidad con los términos propuestos por la administración en relación con lo estipulado en el pliego de cláusulas de explotación del mencionado contrato.

En primer lugar, ese pliego, establecía en su apartado 19 que los supuestos y fórmulas de resolución que podían tomarse, entre ellos incluía como causa de resolución el mutuo acuerdo entre la administración y el adjudicatario.
Esa fue la fórmula empleada para rescindir el contrato, el mutuo acuerdo.

En segundo lugar, también esas cláusulas señalaban que la resolución del contrato debía provocar la reversión a la conselleria de las instalaciones y, por tanto, del servicio sanitario.
En concreto, decía, el adjudicatario debía entregar el edificio instalaciones y equipamiento en el estado en el que se encontrase.
Y en cuanto a los aspectos económicos, se recogía expresamente: el órgano contratante valorará los activos que revierten, basándose en el valor residual neto, es decir, la inversión bruta realizada por el adjudicatario menos la amortización que ya se hubiera acumulado, atendiendo, por tanto, a un criterio de amortización del edificio, equipamiento e instalaciones de diez años.
Era la duración de la amortización del edificio.

A tal efecto, parecía razonable seguir el criterio de valor actual de las inversiones realizadas desde lo previsto en el pliego de explotación del contrato, es decir, en el momento de la reversión cuál era el valor actual de esos bienes, no el que invirtió la empresa, sino el valor actual, es decir, inversión menos amortizaciones.
Es decir, computar en positivo el valor de la inversión total realizada y como negativo el valor de la amortización acumulada teórica.

No cabe duda, señorías, que esta resolución provocaba un perjuicio, además, para el concesionario, perjuicio que se basaba en el hecho de que el concesionario, su rentabilidad y, por tanto, su actividad, no era por la mera inversión sino por la gestión del servicio sanitario, gestión del servicio sanitario que se veía interrumpido a consecuencia de la necesidad que mostraba la administración de rescindir el contrato.

Para ello se estableció una indemnización compensatoria, y esa indemnización compensatoria consistía, por un lado, en una compensación, lógicamente, del total de las inversiones, descontando las amortizaciones a fecha 31 de diciembre del 2002, y, por otra parte, un indemnización por el lucro cesante, es decir, por los beneficios de la actividad que no se le permitía a la empresa realizar en los años sucesivos, por rescindir el contrato.
Se aplicó, al tiempo que restaba de concesión, un porcentaje que se estimó en el 6%, por aplicación supletoria de los criterios propios de los contratos de obra en las seis anualidades que restaban a ese contrato, si no se hubiera rescindido.

Con todo ello, la resolución del contrato en los términos señalados y después de llevarse a cabo los trámites legalmente establecidos, se produjo el 3 de diciembre del año 2002.

Una vez explicadas las condiciones en las que se produjo la reversión, quisiera contarles también ahora cuáles son las características fundamentales del nuevo concierto referido a la asistencia sanitaria integral, es decir, que incluye la atención primaria y la atención especializada.

Estas condiciones vienen recogidas en el pliego de cláusulas administrativas particulares y en el anteproyecto de explotación y pliego de prescripciones técnicas particulares que regían la licitación y que eran públicos, públicos y publicados en el Dogv de la Comunidad Valenciana de fecha 11 de diciembre del año 2002, y estaban a disposición de cualquier interesado, por tratarse de un procedimiento de licitación abierto.

El objeto del contrato, en cuanto a la prestación de los servicios de asistencia sanitaria, comprende, además de la asistencia sanitaria especializada, tanto hospitalaria como ambulatoria, y la atención primaria, los servicios prestados por las unidades de conductas adictivas, los servicios de los centros de planificación familiar y los servicios de salud mental.

Y en cuanto a la población protegida, está constituida por la población del área 10, con médico asignado de atención primaria, e incluye además, con carácter excepcional, la atención de ciudadanos pertenecientes a otras zonas de salud en casos de urgencia.

Asimismo, puede incluir la atención continuada y programada a pacientes de otras áreas de salud, teniendo siempre como preferencia a los ciudadanos del área de salud 10, pero en la libre elección de médico que existe en la Comunidad Valenciana, aquellos que desearan acudir a ese centro hospitalario o a esa área de salud, que pudieran hacerlo con conocimiento del comisionado delegado por parte de la conselleria.

Por su parte, además, la población protegida tiene derecho a hacer uso, como decía, de la red pública de hospitales de la Conselleria en base a ese principio de libre elección de médico, según las normas establecidas.

En las cláusulas económicas se introdujo también una cláusula limitativa con el propósito de asegurar una explotación equilibrada y correcta de la concesión y el máximo control de la administración, limitando la tasa interna de rentabilidad del proyecto al 7,5% anual sobre la inversión realizada a lo largo de la concesión del proyecto.

Como les decía, el pliego también preveía, como una de las obligaciones del adjudicatario, la elaboración y ejecución de un plan de inversiones.
En ese plan de inversiones se incluía la correspondiente al centro de salud de Alcira, los equipos de alta tecnología sanitaria del propio hospital de Alcira y un estudio de amortizaciones de todas las inversiones, con un plan de renovación y mejora de las mismas en los años en los que durara la concesión, y un estudio de las situación de los equipamientos en el momento en que por finalización del periodo de la concesión se introduzca la reversión de las inversiones en favor de la Generalitat Valenciana.

Las inversiones propuestas tenían que ser, en todo caso, por una cuantía igual o superior a los 50 millones de euros.
Pues, bien, el plan de inversiones 2003-2017 que propuso el adjudicatario en su oferta, ascendió a 68 millones de euros, de los cuales tenía previsto destinar para mantener y mejorar las actuales instalaciones del hospital de Alcira, 43 millones de euros, y para todos los centros de salud del área cerca de 24 millones de euros.

Por último, hay que hacer referencia al proceso de reversión.
Finalizado el plazo de concesión, 15 años, más una posible prórroga de 5, el servicio revertirá a la Administra-ción, así como también la propiedad libre de cargas y todo el equipamiento.
El adjudicatario entregará el edificio, instalaciones y equipamiento que al contrato le ligaba en el estado de conservación y funcionamiento adecuados.
En las mismas condiciones revertirán el resto de centros y equipamientos gestionados por el concesionario, así como todas las inversiones realizadas por el mismo, de acuerdo con los programas aprobados por la Conselleria de Sanidad.
Un año antes de la finalización del contrato, la administración dispondrá de las normas encaminadas a la recepción del hospital, centros y equipamiento sanitario y del personal que corresponda.
Así, verificará el estado de cada una de sus instalaciones, edificios y equipamiento para su reparación o reposición, en su caso.

Para terminar mi intervención me gustaría apuntar que el pliego también establece unos órganos de control, órganos de control del contrato que son los establecidos en el anterior contrato de explotación y que les recuerdo son: la comisión mixta de seguimiento y el comisionado que la Conselleria de Sanidad tiene destinado en este centro y en centros dependientes de esa área de salud, que es el encargado de ejercer la representación de la conselleria día a día y proyectar las políticas sanitarias en esa área de salud en igualdad de condiciones que las del resto de la comunidad, como se está produciendo ahora a plena satisfacción de los ciudadanos.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, mire, per molt que vostés s'encaboten en negar evidències, els fets posen de manifest que el Govern Valencià va respondre a la mala gestió econòmica de la concessionària de l'hospital d'Alzira, liderada pel grup Adeslas, rescatant la concessió i pagant-li en secret ­en secret perquè no constava en cap document­ 26,4 milions d'euros pel lucre cessant a què vosté ha fet referència.
I això ho diu l'informe de la Sindicatura de Comptes, no ho diu el Pspv.
Després, va fer-lo més fàcil, va tornar a adjudicar el contracte amb unes condicions més avantatjoses, com no podia ser d'una altra forma a l'empresa.

En definitiva, els fets demostren que la intenció va ser que eixa empresa tinguera resultats econòmics favorables, perquè així està publicant, fins a eixe moment l'empresa tenia pèrdues.
I mire, la indemnització, per molt que vosté s'empenye no estava prevista ni el contracte de data 19 de juny de 1997 ni el ple de clàusules d'explotació.
En cap d'ambdós contractes contemplaven el supòsit indemnització per lucre cessant.

Vosté ha fet ací una exposició i jo li dic: mire, el model Alzira, de la idíl·lica teoria a la dura realitat.
I li ho vaig, a més, a demostrar amb dades, amb seriositat, amb rigor, com fem nosaltres quan presentem les esmenes o les dades o quan demanem una compareixença o quan li fem una interpel·lació.
Vosté ha venut, i és de veres, ho va vendre així, que els avantatges era que l'administració sabia quin seria la seua despesa perquè tenia una comarca, amb una població i amb uns diners per cada ciutadà d'eixa comarca.
Per tant, l'administració d'entrada sabia el que li anava a costar l'assistència sanitària en eixa comarca i el risc que era per a la concessionària.
Però, en la pràctica, vosté sap millor que ningú, perquè, a més, vosté era conseller d'Economia i Hisenda en l'anterior legislatura, i vosté sap que això no ha sigut així.

Vosté no ha contestat, que són els dubtes que tenim, per què en l'acta ­que la tinc ací perquè no diga que no és cert, m'he dut tots els papers­, en l'acta, on es fa la quantificació de totes les inversions, especifica que són 63 milions d'euros.
I, després, segons l'informe de la Sindicatura de Comptes, per a vostés quadrar especifiquen que la inversió és de 73 milions.
Jo supose que ara vosté ho explicarà; què ha passat amb eixos 10 milions i per què no és el mateix que estava especificat en l'acta.
Perquè, clar, eixa diferència de 10 milions té molt a vore després amb el lucre cessant i amb tots els diners que després vostés van posar per a rescatar la concessió.
Al final, la conselleria, la Generalitat, va assumir tot el risc en rescatar la concessió i pagar-li 43,99 milions més els 26,4 milions per lucre cessant.
En total, 70,379 milions d'euros.
I, a més, un concurs, vostés ho saben, un concurs blindat perquè cap altra empresa poguera optar a eixe concurs i a eixa licitació.

Mire, tots els seus moviments han anat encaminats a buscar la rendibilitat econòmica de l'empresa i amagar els problemes econòmics i no a millorar un servei bàsic per als habitants de la Ribera.
Nosaltres tenim totes les dades de: facturar serveis bàsics que estaven previstos en el catàleg de prestacions; la salut mental ­vostés diuen que no­, la salut mental és especialitzada, vostés continuen dient que no, doncs, molt bé, però és especialitzada; per facturar per població que estava prevista en el cens ­i tenim les dades­; per remetre malalts als hospitals de la xarxa pública i per atendre malalts d'altres centres sanitaris.

Eixa gran aposta sanitària que venien, que era més eficient, de més qualitat i que, a més, era la nau capitana del Partit Popular i que anava a exportar-se a altres estats i altres comunitats, a dia de hui vosté sap que només a esta comunitat estava implantat eixe model, per dir-li d'alguna forma, perquè, sens dubte, per a nosaltres això no és un model sanitari.

I mire, li vaig a dir i li ho vaig a demostrar, a més.
Vostés van vendre que haurien habitacions individuals, que no haurien llistes d'espera.
.
.
I sap a dia de hui que això és mentida, és mentida.
A la Ribera hi ha llistes d'espera, les havia en l'any 2001, doncs, llistes d'espera de 8 mesos per a un servei bàsic com és la cardiologia, o de 6 mesos per a trauma-cirurgia-ortopèdia, 6 mesos per a oftalmologia, et-cètera, etcètera, etcètera.
Però, és que ara passem a l'any 2004 i tenim: 2 mesos per a una consulta externa de radiologia, 4 mesos per a neurocirurgia; van demanar la cita el 24 de setembre de 2004 i tenen la cita per al 27 de gener de l'any 2005.

Per tant, li demostrem que en l'hospital de la Ribera per als pacients d'eixa comarca, per als malalts d'eixa comarca, hi ha llista d'espera.
I, a més, això es demostra perquè, mire, hem passat en l'any 99 de 204,34 euros per persona i any i una població de 230.
000 habitants, al 2002, a 224,58 euros per 232.
752 habitants, obligacions reconegudes 52,272 milions d'euros, més una liquidació addicional que la conselleria li paga, addicional perquè han hagut molts malalts d'altres comarques que han sigut atesos a l'hospital de la Ribera, li paga 15.
622.
000.
Hem passat d'una liquidació addicional de l'any 1999 de 2.
994.
000 euros, de 2 milions de liquidació addicional, a 15.
622.
000 en l'any 2002.

I açò ens demostra de forma molt rotunda que l'interés de la conselleria és que l'hospital de la Ribera atenga a molts malalts d'altres àrees i per este concepte la conselleria està pagant molts diners.
I el més greu és que eixos diners que estem pagant, que ixen de la butxaca de tots els valencians i de totes les valencianes, el que està fent que altres hospitals no tinguen la tecnologia, no tinguen les prestacions bàsiques.
I això, sens dubte, demostra amb rotunditat que per al Govern Valencià, per a la Conselleria de Sanitat la sanitat pública no és una prioritat.

Per què en l'hospital de la Ribera les dones tenen dret a l'analgèsia epidural i en altres hospitals no?
Vosté ho sap.
I per què des de la mateixa conselleria ens remeten a l'hospital de la Ribera perquè les dones tinguen eixe dret, perquè és un dret?
Però, per eixe concepte, a banda que la dona no té perquè anar a un altre hospital que no siga el seu, el de la seua comarca, per eixe fet la conselleria els paga un plus.

I ahí es demostra, es demostra amb rotunditat que hi ha llista d'espera per als pacients de la Ribera.
I no hi ha llista d'espera per als pacients d'altres àrees sanitàries perquè per eixe concepte la conselleria els paga un plus.
I, a més, es demostra amb rotunditat que la liquidació addicional ha anat augmentant any rere any, però, a més d'una forma molt escandalosa.
I vorem, després, quan tinguen la liquidació de 2003, ja també en l'atenció primària.
Perquè, clar, vam passar de 225 euros per habitant i any en l'any 2002 a 379 euros per habitant i any quan es va licitar i també es va posar en marxa primària i especialitzada.
Vorem la liquidació addicional.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

I vorem en el 2004 que passarem de 100 milions d'euros.
Jo ja ho tinc quantificat.
En estos moments tinc quantificat 103 milions d'euros.
Vosté es riu.
Sens dubte, jo crec que la cosa no és per a riure's, perquè tal i com té la sanitat, tal i com té els centres hospitalaris i tal i com té els centres de salut, la veritat és que no sé com té valor de riure's.

Jo, per descomptat, no em riuria perquè per a nosaltres la salut no és un tema per a riure's, és un tema molt important i vosté demostra de forma reiterada que la salut dels valencians i de les valencianes, sens dubte, els importa més bé poquet.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyoria.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Uni-da: l'Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Jo crec que hui vosté en la seua intervenció, si hi havia algun dubte al respecte, ha deixat clar quin és l'objectiu del Partit Popular en matèria sanitària: És enriquir a aquells que tenen la concessió, en este cas, de l'hospital de la Ribera i de l'atenció primària, i qualsevol altre que vaja a optar a qualsevol concessió d'estes característiques.
Perquè el senyor conseller ja ha deixat clar en la seua intervenció que en primer lloc n'hi havia un interés per part de la conselleria de donar la concessió també de l'atenció primària a la Unió Temporal d'Empreses de la Ribera, i que això significava denunciar el conveni que n'hi havia amb eixa empresa.
I, per tant, l'empresa anava a deixar de guanyar una quantitat de diners que pareix ser que anava la vida amb això.
Sent aixina que havia aparegut en els mitjans de comunicació que esta empresa tenia pèrdues, en els anys que havia tingut la concessió, i que era precisament l'empresa la que més interessada estava que se li donara la concessió de l'atenció primària, no per donar un millor servei sinó per tindre el control realment del conjunt dels usuaris de la sanitat pública en eixa comarca.
I tindre tot el circuit per tractar de determinar en cada moment quan els pacients poden anar a l'atenció especialitzada, a les consultes externes i, finalment, a l'atenció hospitalària.

Però, bé, el senyor conseller diu que al final va haver una fórmula que estava contemplada en el contracte anterior i era la de l'acord mutu.
Però jo li pregunte: si n'hi havia acord mutu què havia de pagar la conselleria?
És a dir, si denuncia el conveni l'empresa, és a l'empresa a qui li toca pagar.
Si denuncia el conveni la conselleria, la conselleria és a la que li toca pagar, però si els dos estan d'acord, ací ni un paga ni l'altre cobra.
Però, no, vostés es preocupen molt que se li ha de pagar a l'empresa, en este cas, els 43,9 milions d'euros del rescat de la concessió, però també els 26 milions i escaig del *lucro cesante* ­es diu ara aixina.

En altres èpoques tenia un nom i es dia els comportaments de Diego Corrientes o d'algun pirata d'estos o d'algun assaltador de camins, però, en definitiva, ara es diu lucre cessant.
I la conselleria va i paga el lucre cessant a una empresa que diu que anava a guanyar eixos diners, quan fins ara els havia perdut, però la conselleria, la bona voluntat que caracteritza el senyor conseller, va i li paga a l'empresa.
I té una pressa, el senyor conseller, per revisar eixe conveni anterior i aplegar a un acord nou amb esta empresa, una pressa desmesurada!
No n'ha tingut tanta a vindre ací a estes Corts a donar explicacions, que si no li ho demanem els grups, i fa ja 11 mesos, el senyor conseller, ni ve.
Perquè això, per a què?
Si, total, vindre ací a les Corts i contar les coses als que estem ací, això no fa falta.
I, aleshores, el senyor conseller, eixa és una preocupació que tampoc té.

I diu que s'ha fet un nou contracte en el qual n'hi han millors condicions, segons el senyor conseller, però el que no diu és que les millors condicions són per a l'empresa, és a dir, més diners per a l'empresa, més temps per a explotar la concessió, en lloc de 10 anys que n'hi havia anteriorment, ara són 15 prorrogables a 5 més.
Però, a més a més, curiosament, es fa una denúncia del conveni i es fa un concurs.
I quina casualitat que torna a eixir la mateixa empresa!
Es veu que o no s'ha enterat ningú en el País Valencià que n'hi havia una concessió administrativa de cara a gestionar l'àrea 10 de sanitat, que supose que n'hi han moltes unions temporals d'empreses que estan interessades en eixes qüestions o, pel contrari, s'ha fet, com diuen en el meu poble, una martingala per tractar que siga la mateixa empresa la que tinga la concessió.

Però se li havien pagat uns costos a eixa empresa denunciant el conveni, i resulta que sense deixar de treballar, perquè ha continuat l'empresa treballant en la conselleria amb la concessió que tenia.
I després, l'única cosa que ha fet és esgarrar uns papers, fer-ne uns altres i signar-los.
I dir: "Ara tindré més diners".
I, per això, damunt li paguen.
I el senyor conseller això ho veu bé.
I ve ací i mos dóna l'explicació tan *campante*.
Perquè.
.
.
, vosté té un panzell, senyor conseller, que, clar, crida molt l'atenció, no?
Perquè, clar, vindre ací, dir estes coses i quedar-se tan *panxo*.
.
.
!
Jo crec que, la veritat, un poc de rubor deuria tindre vosté.

No sabem res, la senyora diputada del Grup Socialista ha parlat de la facturació dels malalts, la liquidació addicional.
Però, això ho han de traure investigant per ahí a vore si algú mos ho dóna.
Perquè el senyor conseller no ve ací a dir-mos estes coses, a dir-mos quin és el cost que està tenint la sanitat pública, a banda d'eixa concessió el que li paga damunt a l'empresa per desviar-li malalts d'altres àrees de salut que jo crec que clama al cel en eixe aspecte.

I en una qüestió que a mi em sembla molt important, no solament pel que significa per a les dones el tema de l'anestèsia epidural, que no està en tots els hospitals, ni molt menys, del conjunt de la comunitat, sinó perquè a més a més els xiquets que naixen en Alzira i que no són de pares que viuen en Alzira queden reconeguts com a que naixen en Alzira.
Però a vosté això tampoc li importa.
És a dir, el que la dona, en este cas, les mares, vullguen decidir en quin hospital, i en el de la seua comarca, vullguen parir i, per tant, tinguen els serveis adequats i tinguen l'anestèsia epidural, això a vosté no li preocupa ni li interessa, perquè vosté té el recurs de dir: "Mire, vagen a l'hospital d'Alzira que allí tenen l'anestèsia epidural.
I si després el seu xiquet queda com que ha nascut a Alzira, tampoc passa res, no patixca que ací les qüestions d'identitat no és res que identifique el Partit Popular i, en este cas, el conseller de Sani-tat, per descomptat".

Jo sé que al conseller estes coses li causen gràcia.
Jo m'alegre d'animar-li un poc l'ambient però, de totes maneres, senyor conseller, jo crec que vosté, en la seua intervenció ha deixat palés quin és l'objectiu principal de la seua conselleria.
I és fer negoci amb la salut dels ciutadans i de les ciutadanes.
L'única preocupació que té vosté és que l'empresa que aplega a tindre una concessió de la conselleria isca beneficiada i no solament no tinga pèrdues sinó que damunt li pague vosté els beneficis que diu que va a tindre.
Això.
.
.
No sé vosté com no té cua en la conselleria, tot ple d'empresaris dient-li que volen fer contractes amb vosté i que els pague els beneficis que possiblement tindran en eixe exercici, perquè açò és un negoci redó, açò és un negoci redó, el que ha fet esta empresa amb vosté.

Finalment li diré que la concessió està feta, la quantificació, 73 milions.
El muntant de diners que significarà anualment per a eixa empresa multiplicant els 379 euros pels 232.
750 habitants, que diu vosté que n'hi han censats i que li paga a eixa empresa per això, signifiquen 132 milions i mig d'euros a l'any.
Ja em dirà vosté quina és l'empresa de tipus sanitari, alguna clínica per ahí, que tinga assegurat a l'any eixos ingressos i, després, lògicament, haurà de deduir els gastos.
Tampoc anem a dir que van a guanyar els 132 milions i mig d'euros a l'any perquè ja seria un escàndol, ja.
Però ens sembla que són quantitats suficientment substancioses que ixen de la butxaca del conjunt de ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat, dels impostos que paguem entre tots i que, per descomptat, vosté no té dret a balafiar els diners com està fent-ho, senyor conseller.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

A nuestro grupo, desde luego, sus explicaciones nos han dejado plenamente satisfechos y, desde luego, le respaldamos absolutamente en la gestión que está realizando, no solamente en el área 10 sino en todas las áreas de la Comunidad Valenciana.

Ha explicado usted de forma exhaustiva que el nuevo contrato con el Hospital de La Ribera ha sido absolutamente correcto, y aun así hemos escuchado de sus señorías una serie de descalificaciones que para nuestro grupo quedan absolutamente fuera de lugar.

Ha quedado claro que hay una nueva ley, hubo una nueva ley que se aprobó, la Ley de nuevas formas de gestión del sistema sanitario que posibilitaba un marco jurídico para que el Hospital de La Ribera pudiera existir.
Hubo un acuerdo parlamentario en la Subcomisión de Modernización del Sistema Nacional de Salud que hablaba de la necesidad de una nueva forma de gestión.
Desde luego, desde nuestro grupo vemos con satisfacción que este Hospital de La Ribera, con sus cinco, solamente con sus cinco años de vida, ha sido declarado cuatro años el mejor hospital dentro de su categoría.
Estamos absolutamente de acuerdo con usted, señor conseller, en que era el momento de integrar la asistencia primaria y la especializada en el área 10 y en otras áreas de nuestra comunidad.

Lo que sí creo, señorías, es que habría que preguntarse, habría que preguntarles a los 230.
000 ciudadanos de La Ribera si están satisfechos con el hospital que tienen.
Habría que preguntarle a la alcaldesa de Alcira, la señora Bastidas, si está contenta con el funcionamiento del hospital, si está contenta con que vaya a contar con un nuevo centro de hemodiálisis valorado en 470.
000 euros, si está satisfecha la población de Alcira con que vaya a tener un nuevo centro de salud con un presupuesto de 6.
700.
000 euros.
Habría que preguntarles si están satisfechos con que vayan a tener una nueva resonancia magnética que valdrá más de un millón de euros.
Habría que preguntarles si es una buena idea que exista una unidad de mamografía digital en este hospital.

Pero, adelantándome a lo que puedan decir alguna de sus señorías, también le podríamos preguntar al alcalde de Sueca, al señor Salvador Gil, que gobierna coaligado, el Partido Socialista, Izquierda Unida y Esquerra Republicana del País Valencià, si está de acuerdo con que se realice en Sueca un centro integrado valorado en 600.
000 euros.
O al alcalde de Benifaió, donde gobierna el Partido Socialista, el señor Jesús Tortosa, si también está de acuerdo en que se construya un centro sanitario integrado.

Habría que preguntar realmente por qué el ministerio acredita al Hospital de La Ribera para que realice docencia, y ya tiene en este momento nueve MIR.
Habría que preguntarse, señorías, por qué este modelo, en contra de lo que aquí se ha dicho, ha sido copiado en Portugal, uno muy similar está funcionando en la comunidad autónoma de Madrid, más de diez hospitales funcionan en el Reino Unido.
Habría que preguntarse, señorías, habría que preguntarse por qué ustedes tienen un discurso cuando están gobernando, otro discurso diferente cuando están en la oposición, y otro discurso diferente cuando están gobernando coaligados en el gobierno.

Realmente, lo que pasa es que ustedes tienen muchos discursos, muchas políticas, muchas políticas sanitarias y dicen en cada sitio lo que realmente piensan que les conviene.
Pero pregúntenles realmente a los alcaldes y a sus representantes en la comarca de la Ribera si están satisfechos del funcionamiento de este modelo y de la gestión que se está realizando en la Ribera.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señores diputados.

Señora Llinares, señor Botella, señor Clemente, muchas gracias a todos por sus intervenciones, especialmente al señor Clemente por haber entendido la explicación sobre cuál ha sido el proceso de reversión del hospital de Alcira y su posterior adjudicación.
Y a la señora Llinares y al señor Botella, siento decirles, con todo el respeto y con todo el cariño, que sus intervenciones me han parecido muy pobres.
Pero no solo me han parecido muy pobres, sino que ustedes mismos, estoy convencido, que cuando han vuelto a su escaño, han vuelto avergonzados del poco contenido de sus intervenciones.
Y les voy a explicar porqué.

Yo no sabía si esta comparencia se pedía para que tuvieran la oportunidad de explicar cuál había sido el proceso y la tramitación realizada o porque ustedes ya disponían de información suficiente y querían aportar sus propias valoraciones.
Desde luego, en el primer caso no ha sido.
Y en el segundo, sus propias valoraciones ­y especialmente el señor Botella le traslado literalmente­, aparte de comparar a la Conselleria de Sanidad con los piratas y malhechores, ha definido el proceso de "martingala", término que le invitaría a que nos explicara luego con más detalle cuál es exactamente el contenido del mismo.
Ha hablado de que estamos haciendo negocio a costa de los ciudadanos, de la salud de los ciudadanos de esta comunidad, ambos, y se han quedado tan anchos.

Y la verdad es que información tenían o, por lo menos, podían tenerla, porque en distintas ocasiones ­eso sí es verdad, siempre a través de la señora Mendoza, que parece ser que es la única que trabaja en la oposición en materia de sanidad­, tengo aquí numerosas iniciativas en las que me pedía información sobre el hospital de Alcira.
Iniciativas que no sé si ha tenido la oportunidad de trasladarlas o son públicas, por parte de ambos grupos.
Y si no, les invito a que lo hagan; o si no, trato de remitírselas yo mismo.
Y, por lo tanto, tenían información cumplida de lo que se hizo, y que voy a tratar, de forma muy resumida, de explicarles de nuevo.

Señora Llinares, ni usted misma se cree que nosotros, en el año 2002, iniciamos este proceso, a finales del año 2002, de reversión y nueva adjudicación, porque el proceso era un fracaso y porque las cosas no habían salido.
Lo iniciamos porque somos gente prudente, y en iniciativas como estas, primero procedimos a la adjudicación de la gestión hospitalaria.
Fruto de los resultados satisfactorios que esa gestión hospitalaria tenía en el área, en los profesionales, en los ciudadanos y, en general, en el conjunto del sistema sanitario, decidimos ampliarlo al conjunto de la sanidad hospitalaria y ambulatoria y, por tanto, de centros de salud.

Para ello, aquel contrato que se adjudicó en junio de 1997, que se inauguró en enero de 1999, decidimos, a 31 de diciembre del año 2002, proceder a esa reversión.
Lógicamente, señor Botella, tiene que seguir funcionando el hospital, y mientras estaba el proceso de adjudicación, le pedimos a la adjudicataria actual que siguiera al frente del hospital.
Como comprenderá, no íbamos a cerrarlo durante el proceso.

Hicimos una primera valoración sobre lo que entendíamos que era el coste de esa atención sanitaria a 31 de diciembre, que se convirtió en definitiva a 31 de marzo, fecha de la reversión, 31 de marzo del año 2003.
Y en ese momento se estimó que el coste de la inversión, el valor actual del precio de la inversión, más el lucro cesante que la empresa debía percibir, era en principio de 75,2 millones de euros.

Pero esos 75,2 millones de euros era el valor total.
A ese importe había que hacer lo siguiente: en primer lugar, a los 75 millones de euros, había que restarle la amortización por todos los años que habían transcurrido.
Por tanto, los 75 millones de euros se convertían en 43,2.
El valor de los bienes, a 31 de marzo, era de 43,2 millones de euros.
Es decir, el valor total 75, restada la amortización que se había estimado en diez años, los que habían transcurrido, los cuatro y pico aproximadamente que habían transcurrido, o no, los tres que habían transcurrido desde la inauguración del centro.

Pero es que, en segundo lugar, nosotros firmamos un contrato con una empresa en el año 1997 para diez años.
Y como somos nosotros los que decidimos rescindirlo.
.
.
De mutuo acuerdo, es verdad, pero cumpliendo las cláusulas.
El mutuo acuerdo es que estamos de acuerdo en ejecutarlo según establece el pliego.
Cuando decidimos esa reversión de mutuo acuerdo entre ambas partes, a la em-presa se le priva de que pueda seguir gestionando los seis años que quedan y, por tanto, tiene que tener una adecuada compensación.

Pero ­y que quede esto muy claro­ esa compensación que tiene que recibir la primera empresa adjudicataria, la paga la segunda empresa adjudicataria.
Aquí no se está beneficiando nadie dos veces.
Y se lo voy a explicar.
A los 43,2 millones del valor de los bienes, del valor de los bienes, hay que añadir los 25,9, 26 que han señalado ustedes, de lucro cesante.
En total, 69,2 millones.
Eso es lo que entendimos que había que pagarle al adjudicatario primero, es decir, a la UTE Ribera Salud, por el valor de los bienes de toda la inversión, menos amortizaciones, más el lucro cesante por el beneficio no obtenido.

Pero eso sí, quien venga en el nuevo contrato tendrá que pagar ese valor de los bienes y ese lucro cesante que tiene que recibir la anterior empresa.
Y quien resultó adjudicatario en el segundo caso licitó por 72 millones de euros.
Por tanto, había una diferencia de 2,7 millones de euros.
Es decir, el licitador pagó 72, y nosotros a la empresa adjudicataria le dimos 69,2.
Diferencia, 2,7 millones de euros, que se ingresaron en las cuentas de la Generalitat Valenciana.
Con lo cual, a partir de ese día, la nueva empresa adjudicataria, que pagó por los beneficios de la anterior, va a ser la que pueda obtener los nuevos beneficios.

En definitiva, la nueva empresa adjudicataria, que resulta ser la misma, solamente una vez obtendrá los beneficios si su gestión es adecuada, porque ha tenido que pagar 72 millones de euros, que tendrá que obtener los resultados a través de su gestión en los años sucesivos.

Por tanto, en ese sentido, absoluta claridad y transparencia, absoluta claridad y transparencia.
Primero, el proceso se inicia porque creemos que es necesario, como lo creemos en el conjunto de la sanidad valenciana, creemos que es necesario que la atención sea integral, ambulatoria y hospitalaria.
Y, en segundo lugar, quien quiera gestionar esa atención integral tendrá que pagar el coste y el beneficio esperado por la anterior adjudicataria con otras condiciones de contrato.
Pagó 72 millones de euros por un proyecto que se valoró en 69, 2, con lo cual la administración obtuvo 2,7 millones de euros adicionales y consiguió modificar el contrato, que era lo que se pretendía en este proceso.
Y a partir de ahí, la nueva empresa tendrá que, fruto de su gestión, obtener los resultados que le hemos además limitado, le hemos además limitado, marcando una limitación de tasa interna, de rentabilidad, en todo este proceso.

Este es modelo del que, además puedo decir con orgullo que no solo en mi etapa anterior de conseller de Hacienda, sino como director general de recursos económicos de la Conselleria de Sanidad, participé directamente en la redacción de los pliegos y en todo este proceso y, por tanto, que creo conocer bastante bien.
Es un procedimiento que está dando excelentes resultados ­repito­, excelentes resultados.
Y los excelentes resultados se valoran por el conjunto de los ciudadanos, con los resultados de las encuestas; por el conjunto de la sanidad española, con premios reconocidos en diferentes ámbitos, y ­lo más importante­ por la percepción de todo el conjunto del sistema sanitario, que está incorporando también valora añadido a su gestión.
Y no solo, como muy bien decía el portavoz del Grupo Parlamentario Popular, no solo en la ciudad de Alcira, sino en poblaciones limítrofes, muchas de ellas gobernadas por ustedes, y personas, muchas de ellas.
.
.
de cualquier ámbito político, acuden a ese centro hospitalario porque consideran que es un centro hospitalario de calidad y que le resuelve los problemas que están planteados.

Y si, como usted ha dicho, señora Llinares, cada año aumenta la facturación, no nos la estamos inventando.
Es fruto de que gente quiere ir a ese centro porque confía en ese centro.
Y ahora lo vamos a hacer en Dénia porque, entre otras cosas, gente de la Marina Alta está acudiendo a ese hospital con gran satisfacción en las encuestas que estamos realizando.
Por tanto, en ese sentido, a plena satisfacción de los usuarios.

Y le digo otra cosa.
Este centro tiene asignado el criterio de calidad APG 1517 en su admisión, en su admisión.
Y ­si no sabe, se lo recuerdo­ uno de los criterios fundamentales para asignar al servicio de admisión la ZYA 7392 es que no pueda dar ninguna primera consulta, ninguna primera consulta, con libre elección de especialista, más allá de 50 días.
Por tanto, podrá dar visitas concertadas con posterioridad, segundas visitas con posterioridad.
.
.
Y no me haga usted, como el otro día me decían: "Es que me ha citado el ginecólogo dentro de un año".
Mire usted, es que la revisión suya es anual.
Y, por tanto, no hay que incluir ahí actuaciones que tienen que llevarse dentro de un año, porque no es una primera visita.

Por lo tanto, en ese sentido, decirle que este es un hospital que además está invirtiendo de forma importante ­ahora va a poner en marcha una nueva resonancia magnética­, está dando satisfacción a los usuarios.
Y en todo el proceso de transición de la anterior adjudicación a esta, ha sido un proceso absolutamente transparente y claro, que además ha resultado para la administración, en este caso, de un beneficio de 2,7 millones de euros, que no se hizo para eso, que no se hizo para eso.

Por lo tanto, no ha costado dinero el proceso a la administración, sino más bien al contrario, y está permitiendo disponer de una asistencia integral para el conjunto de los ciudadanos del área de salud.

Muchas gracias.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Llinares.

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vaig a parlar-li en castellà, senyor Rambla.
Li recorde que jo només tinc cinc minuts i vosté té tot el temps del món.

Però, mire, informe de la Sindicatura de Comptes.
Per descomptat, no coincidix, no coincidix, no coincide con los datos que usted nos ha dado porque cuantifica en 70,379 millones de euros, y usted habla de 69 ­primera cuestión.

La cuantificación de las inversiones realizadas por el concesionario que revierten a la administración según el balance a 31 de agosto de 2002 que consta en el expediente, asciende a 73,311 millones de euros, cuando en el acta de estado de dimensiones, instalaciones y características eran 63 millones de euros, lo que yo le había dicho previamente y que usted no me ha contestado ni me ha clarificado.

El informe de la Sindicatura de Cuentas dice que los 26 millones por el lucro cesante no estaban contemplados bajo ningún concepto.
Y lo dice la Sindicatura de Cuentas.
¿De acuerdo?

Después, otra cuestión, porque tengo poco tiempo.
Usted desde luego no tiene autoridad ninguna para hablar de mi grupo.
Mire su grupo y mire su conselleria porque la tiene que parece el camarote de los hermanos Marx.
¡Mire su conselleria y mire su grupo parlamentario!
Mírelo, *(aplaudiments)*, mírelo porque, desde luego, que usted suba aquí a darnos lecciones de quién trabaja y quién no trabaja, me parece que le descalifica de entrada.
Y yo le tengo que decir que no tenía ese concepto de usted.
Se ve que su grupo le anima a que cada vez sea más agresivo.

Mire, le voy a decir.
.
.
, le podría decir muchísimas cosas.
Mire, el Tribunal Superior de Justicia asegura que el hospital de Alcira no es sanidad pública, pero no lo dice el Tribunal Superior de Justicia, lo dice el director general de Recursos Humanos de la Conselleria de Sanidad que cuando un profesional quiso optar a una plaza en la sanidad pública resulta que los servicios prestados en el hospital de Alcira no le servían porque no es hospital público.

Otra cuestión, la página web de Adeslas.
Igual usted, como tiene tantas cosas que hacer arreglando su grupo, que ya tiene bastante, no le da tiempo a verla pero a mí sí que.
.
.
, a mí que trabajo poco me da tiempo a verla.
La red hospitalaria de la provincia de Valencia incluye todos los hospitales privados incluyendo además el Hospital de La Ribera porque pertenece al grupo Adeslas.
Ahí se hacen propaganda.
Y usted no me ha clarificado hasta cuándo vamos a tener que pagar, porque a mí no me importa, se lo aseguro, que la empresa gane dinero.
Pero el problema es que la empresa gane dinero con el beneplácito de la Conselleria de Sanidad y eso va en detrimento de servicios y prestaciones en los otros hospitales públicos.
Ese es el problema.
Y los hospitales de nuestra comunidad, además de no haber hecho todos los que prometieron y centros de salud, están en unas condiciones deplorables e intolerables.

Y me tendrá que explicar tanta calidad y tanta calidad, cómo es el hospital más colapsado de toda la Comunidad Valenciana, con unos índices de ocupación del 94,7%, cuando los demás hospitales públicos tienen el 80,5% de media.
Y además cuando usted, si no lo sabe lo debería de saber, que para eso es conseller de Sanidad, todas las sociedades científicas dicen que índices superiores al 80% no son adecuados y que no garantizan la calidad asistencial.
Y ese tiene el 94,7%.
Y tiene el 94,7%, porque lo que le interesa es recibir a pacientes de otras áreas sanitarias, y por ese concepto le pagamos, atender principalmente también y en mejores condiciones a los pacientes de la compañía aseguradora y tienen todas las camas ocupadas.
Y no me ha contestado aquellas habitaciones individuales, que además defendieron a bombo y platillo.

Y también me gustaría, señor Rambla, puesto que usted es el conseller de Sanidad de todos los valencianos y valencianas, que está bien que haga propaganda de Alzira, pero también cuando hable de los Top 20 hable del hospital Doctor Peset, por ejemplo, o de otros hospitales públicos que año tras año también tienen esos Top 20, que yo no quiero decir ni que sean buenos ni malos.
A mí desde luego no me preocupan los Top 20.
Lo que me preocupa es que los valencianos y valencianas estén atendidos de forma adecuada.
Y en estos momentos no lo están.
Y usted lo sabe.
Y además no ha desmentido ningún de los datos que tenemos.

En el año 2000, pacientes atendidos de otras áreas, 13.
568.
000 euros; años 2001, pacientes atendidos de otras áreas, 17 millones de euros; año 2002, lo mismo, 16,8 millones.
¿Y así hasta cuándo vamos a llegar?
¿Hasta cuándo?
Esa es la pregunta y eso es lo que quiero que usted me responda.
Porque yo no voy a hablar de sanidad pública y privada aquí.
Nosotros tenemos muy claro cuál es el modelo sanitario que queremos, lo tenemos clarísimo.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

.
.
.
y ustedes no tienen claro nada.
Ustedes son rehenes de una empresa.
Y no digan mentiras que ese modelo se ha implantado en otras comunidades.
No es cierto.
La gestión clínica no está privatizada en ninguna comunidad, una cosa es la construcción de hospitales y otra es la gestión clínica.
Por lo tanto, no confundan, no enreden y no digan mentiras.
Es en el único sitio y además con el beneplácito de la Conselleria de Sanidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyora diputada.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, l'il·lustre diputat senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller, jo crec que després de la intervenció primera que vosté ha tingut ací, de veritat no és de rebut que vinga a desqualificar les intervencions dels grups de l'oposició que diu que ací no hem entés res, l'únic que ha entés alguna cosa és el senyor Clemente, perquè jo sé que vosté és una gran eminència i jo sempre vinc a aprendre de vosté.
Però, de totes maneres, encara que aprenc em queda sempre, d'una intervenció a una altra, sempre em queden coses de les que vosté m'ensenya.
I, aleshores, jo vinc ací a dir-li coses de les que vosté m'ha ensenyat.
O siga, que no s'equivoque.
Si ara després resulta que no sé res, és perquè vosté no ensenya res.
Comprén?

Però jo crec que vosté en esta segona intervenció ha volgut, com se sols dir, arrissar el ris.
I diu que, ha parlat ací de la reversió, dels diners que va a costar, de la quantitat aquesta dels 26 milions del lucre cessant, etcètera.
Però, senyor conseller, jo crec que vosté ha de convindre amb mi que en estos moments els ciutadans i ciutadanes del conjunt del País Valencià estem pagant el 69% més de cost de la sanitat en La Ribera que pagàvem abans d'aquesta concessió.
I, per tant, eixa és una dada que vosté ha de tindre en compte a l'hora de fer eixe tipus de valoració.

I vosté diu que en això del lucre cessant que efectivament hi havia un acord mutu i que no podien deixar a l'hospital sense funcionar, hauria de tindre una continuïtat.
Però és que jo eixes coses no li les ha discutides, si jo això ho entenc perfectament.
El que no entenc és com una empresa, que està fent una gestió, que no deixa de fer-la, se li pague per uns beneficis que diu que va a tindre per haver deixat de fer què?
Perquè no ha deixat de fer res, ha continuat gestionant.
I després té un altre contracte millorat respecte a l'anterior.
I, per tant, senyor conseller, no fa falta que vosté ací ens embolique amb eixos jocs de paraules, perquè inclús abans em deia que li explique el que vol dir *martingala*.
Jo creia que vosté era un home d'ací, del poble valencià, i sabia eixes coses el que són.
A més vosté en fa a sovint unes quantes.
Perquè, és a dir, este tipus d'històries de: "ara li pague a esta empresa açò perquè resulta que té el lucre cessant" i tal.
.
.
Això és una martingala, entén?
I no fa falta que li explique més.
Per tant, jo pense que això a més vosté ho sabia.
Però com volia que jo li ho diguera, ja ho sap.
Eixe tipus de *mangarrufes* es diuen també martingales.

Senyor conseller, jo crec que quan vosté ve ací i diu: efectivament, anem a fer el mateix a Dénia, perquè és que resulta que els usuaris de l'àrea de Dénia estan tan satisfets quan van a la Ribera que estan reclamant ja.
Jo, els veig tots els dies en manifestació pels carrers de Dénia a ciutadans i ciutadanes reclamant que es faça eixe hospital de gestió privada.
Però jo crec que si vosté va per allí s'adonarà que els que ixen al carrer reclamant són els que volen de gestió pública, no volen saber res d'eixe hospital de gestió privada.

Però, a més a més, vosté els enganya, senyor conseller, una vegada més, perquè eixos ciutadans quan van a l'hospital de la Ribera no és que valoren el servei que hi ha allí, que poden estar en altres hospitals públics perfectament i si no estan culpa de vosté perquè no posa els mitjans.
Però poden estar en altres hospitals públics i l'únic que tenen és que no estan en ninguna cua, van directament des del seu poble a ser atesos a l'hospital de la Ribera.
Però ja li ho he explicat jo en més d'una ocasió.
Això ho fan, perquè eixos ciutadans vosté ha de pagar d'ells altra vegada i dels qui estan en la Ribera ja cobren.
I per tant els que s'esperen són els de la Ribera.
I el dia que ho tinguen a Dénia, s'esperaran els de Dénia.
I en eixe aspecte crec jo que no fa falta que vosté faça propagandes d'eixes.

El senyor Clemente fins i tot s'ha atrevit a dir que açò és un model que s'ha transportat a Portugal, al Regne Unit.
Fixe's, en el Regne Unit abans de la senyora Thatcher, que ha sigut la que ha portat eixe model també, hi havia una de les millors sanitats del conjunt d'Europa.
Avui, avui, després d'haver passat eixa senyora com un huracà, per allí, pel Regne Unit, la sanitat pública és un autèntic desastre, un autèntic desastre.
I, per tant, eixe model el que està és dins d'eixe concepte de sanitat.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Acabe, senyora presidenta, dient que a més jo m'alegre molt que el conjunt d'hospital valencians estiguen entre els Top 20, és com si fora un passe de models.
Però, mire vosté, l'hospital La Fe era el vaixell insígnia de la sanitat pública valenciana i era un exemple per al conjunt de l'estat espanyol fa ja molts anys, jo crec que encara no havia nascut ni vosté ni jo, fa ja molts anys.
I hui, precisament l'hospital La Fe, malauradament per la política.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, per favor, finalitze.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

**­**Acabe ja, senyora presidenta.
­ .
.
.
malauradament per la política de la conselleria no és precisament un referent en moltes qüestions que hauria de ser i és este tipus d'hospitals que jo felicite que ho siga, però tanmateix el que no vull és que ho paguem entre tots perquè, en definitiva, van a beneficiar-se uns quants.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyoria.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Vicente Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Senyora presidenta.
Senyores diputades.
Senyora Lli-nares.
Senyor Botella.

Senyora Llinares, com a vosté veig que li costa parlar valencià quan està una mica nerviosa, probablement perquè veu que no té massa raó, procuraré jo ara parlar en valencià perquè la nostra llengua, la llengua valenciana, seguisca estant present en esta cambra, encara que a vostés a la millor els agradaria que es diguera d'una altra forma la nostra llengua.
*(Remors)*

Dit això, li diré que .
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Per favor, senyories, si són tan amables, està en el torn de paraula l'honorable conseller.
Gràcies.
*(Remors)*

Senyories, per favor, ja decidiré si jo he de cridar a l'ordre o no al conseller.
En estos moments crec que està fent la intervenció que correspon, de totes maneres els hi done les gràcies, però els hi pregue que em deixen a mi dirigir el Ple.
Moltíssimes gràcies, senyories.

Quan vosté vulga, conseller, continue.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, presidenta.

Efectivament, veig que a més ha estat quasi.
.
.
Es vol dificultar que puga parlar.
*(Veus)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Por favor, señor Camarasa, por favor.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, novament, presidenta.

A vore si ara tenim més sort i ja em deixen acabar l'exposició.

La veritat és que quan parlem d'este model, del model d'Alzira, voldria deixar-li clar que no tardarem molt en vore este model en altres comunitats autònomes.
Lògicament era un model innovador, era un model valent i era un model que comunitats autònomes adopten quan ací ja té resultats contrastats.
A més que en altres països, i no em pot dir com exemple la sanitat anglesa, que tanmateix jo no voldria, jo no voldria estar allí.
No, no em pose vosté com exemple d'una molt bona sanitat que encara tenen habitacions de cinc i deu llits en la sanitat anglesa.
Afortunadament això no passa ni en la valenciana, ni menys en l'hospital d'Alzira on tenim habitacions individuals.

Estem parlant en este cas de l'hospital de la Ribera i per tant he centrat la meua exposició en este hospital i he parlat dels premis i el reconeixement que té este hospital, perquè era del que estàvem parlant.
Però lògicament estic igual d'orgullós i igual de content que siga l'hospital Peset o que siga l'hospital de la Ribera.
Perquè li reitere una cosa: este hospital és tan públic com el Peset, és tan públic com el de Gandia.
I els ciutadans de la Ribera així ho perceben.
Igual de públic que el de la Safor, igual de públic que el de la Vega Baixa, igual de públic que qualsevol altre.
Sanitat gratuïta, universal i pública i sinó els ho pregunta als habitants de la Ribera.

La veritat és que la seua intervenció, senyora Llinares, és un contrasentit, és un contrasentit.
Es refereix a indicadors de l'hospital de la Ribera i parla que té l'ocupació molt alta, que els altres la tenen molt baixa.
Aleshores, li recordaré, quan els altres la tenen molt baixa, informació seua quan està parlant de forma permanent que falten llits, que l'ocupació està molt alta, etcètera.
És a dir, una ocupació del 90% és una excel·lent ocupació des del punt de vista de l'activitat hospitalària que en eixe hospital són capaços de gestionar, ni més, ni menys.

En segon lloc, quan vosté parla que augmenta la facturació en eixe hospital, li recordaré una qüestió que no s'ha dit en esta compareixença encara, i és: quan una persona de fora de l'àrea de la Ribera és atesa en l'Hospital de la Ribera, la Conselleria de Sanitat paga, però paga el 80% del cost; i quan una persona de la Ribera és atesa en un hospital de fora de la comarca, paga el 100% del cost, circumstància esta que diferència molt clarament el que vostés estan parlant, de tractar de beneficiar a una empresa i de tractar de negociar amb els diners de la sanitat pública.
Res de res, és una actuació que està permetent introduir criteris de gestió hospitalària que estan sent productius per a la nostra comunitat, per al sistema sanitari i beneficiosos per als ciutadans.

Al senyor Botella li agraïxc l'aclariment de la martingala.
*(Veus)* Referint-se ara a no sé quin altre terme ha utilitzat dient-ho exactament igual, no?
*(Veus)* No sé quin altre ha utilitzat.
En qualsevol cas, jo li demanaria que les seues exposicions tinguen més rigor i més contingut a l'hora de fer les valoracions.

I, per últim, en els pocs segons que me queden, sí volia fer una referència al que de veritat mot té d'interessar: el que de veritat mos té d'interessar és si allí s'està fent una bona assistència sanitària, a més, lògicament, de la transparència i claredat en el procés, que s'està fent, és a dir, si allí s'està fent una bona assistència sanitària i si els ciutadans estan satisfets d'eixa assistència.

En l'últim any, 400.
000 consultes externes, 13.
000 operacions amb anestèsia general i 4.
400 amb local, 126.
500 urgències ateses, nivell de satisfacció dels ciutadans.
.
.
És a dir, conte estos indicadors perquè vegen que allí s'està treballant i, per tant, que hi ha contingut per a poder-ho valorar: 8,5 punts de valoració per part dels ciutadans, i entre el 87% i el 97%, depenent de poblacions, volen tornar a este hospital si tornen a tindre un altre problema.
Plena satisfacció.
Però és que, a més, valoració similar tenen els habitants de la Safor o els habitants de la Marina Alta.

I, per últim, destacar que el 74% dels enquestats de fora de la Ribera els agradaria que s'aplicàs el model de gestió d'Alzira en la seua àrea de salut.
Afortunadament, el 74% dels habitants és molt més *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* que els que estan ací asseguts hui.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

***Declaració institucional contra la pena de mort aplicada als menors d'edat i contra la seua utilització com a soldats en conflictes armats.***

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyories, ha arribat a la Mesa, per part dels síndics dels grups parlamentaris, la següent declaració institucional, i si els diputats em permeten, vaig a passar a llegir-la:

"Declaració institucional.

El 10 de desembre de 1948 va ser aprovada la Declaració universal dels drets humans per l'Assemblea General de les Nacions Unides, a fi de definir els drets fonamentals de la persona, i contribuir a la seua salvaguarda.

Principi fonamental de la Declaració era la universalitat d'eixos drets, i la seua aplicació sobretot als més desprotegits, i d'entre ells als menors d'edat.
Diversos tractats i actuacions aprofundixen en la defensa dels drets dels xiquets i xiquetes, i culminen amb l'aprovació de la Con-venció sobre els drets del xiquet.
A pesar d'estos esforços, la realitat és que continuen sent víctimes de gravíssimes violacions dels seus drets bàsics.

La pena de mort no equival a justícia; és el càstig més inhumà i degradant, i viola els fonaments mateixos del valor humà i la dignitat.
Junt amb la Declaració universals dels drets humans, tractats internacionals i regionals han arreplegat la seua oposició a este atemptat a un dret fonamental de la persona.

I així, la Convenció sobre els drets del xiquet de les Nacions Unides estableix que 'no s'imposarà la pena capital per delictes comesos per menors d'edat'.
I si greu és en qualsevol cas la seua aplicació, enfront de l'execució de menors d'edat s'ha de reiterar fermament una reprovació i condemna absoluta.

Els menors d'edat són víctimes de molts altres abusos, especialment en el context de conflictes armats.
I són exposats a les brutalitats de la guerra un nombre creixent de xiquets i xiquetes soldat.

Encara que el Protocol facultatiu de la Convenció de drets del xiquets prohibeix el seu reclutament, actualment més de mig milió de menors són utilitzats per exèrcits o grups armats en quasi tots els grans conflictes.
Reclutats voluntària o forçosament, sovint segrestats, són empleats en combat o en funcions degradants, i sovint sotmesos a gravíssims abusos i brutalitat extrema.
Pateixen els pitjors danys físics i mentals, i constituïxen una generació a què es roba la seua infància.

En conseqüència, les Corts Valencianes se sumen als esforços internacionals per la defensa dels drets dels xiquets i xiquetes, i manifesten la seua oposició a l'aplicació de la pena capital a menors d'edat, així com a la seua utilització com a soldats en conflictes armats.

Així mateix manifesten el seu reiterat compromís en la defensa d'estos drets fonamentals, a través de l'articulació d'actuacions davant de casos de greus violacions d'eixos drets de què tinguera constància".

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

Moltes gràcies, senyories.

 

 

 

***Compareixença del conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, per a explicar les accions que realitzarà la conselleria dins el seu àmbit d'actuació, una vegada conegut el contingut de l'informe del Síndic de Greuges sobre la situació de les persones que pateixen malalties mentals i de les seues famílies, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 9.
449).
Pàgina 2.
374.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Anem a passar al següent punt de l'ordre del dia: compareixença del conseller de Sanitat per a explicar les accions que realitzarà la Conselleria des del seu àmbit d'actuació una vegada conegut el contingut de l'informe del Síndic de Greuges sobre la situació de les persones que pateixen ma-lalties mentals i de les seues famílies, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

**El senyor conseller de Sanitat:**

Muchas gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

En el año 2003, el Síndic de Greuges presentó un informe especial sobre la situación de las personas que padecen enfermedades mentales y de sus familias.
En dicho informe, esta institución analizaba, en primer lugar, la evolución de la psiquiatría pública en la Comunidad Valenciana; en segundo lugar, daba a conocer los resultados de las visitas realizadas a los recursos sociosanitarios; en tercer lugar, realizaba un análisis de la situación, para concluir haciendo una serie de recomendaciones a las diferentes administraciones públicas.

En concreto, el Síndic de Greuges, en dicho informe formuló 32 recomendaciones.
De ellas, 14 estaban destinadas exclusivamente a la Conselleria de Sanidad, y 7 se dirigían a la Conselleria de Sanidad y Bienestar Social.

Una vez conocidas dichas recomendaciones, la Conselleria de Sanidad elaboró el correspondiente informe, que a continuación explicaré, poniendo en conocimiento del Síndic de Greuges las actuaciones a llevar a cabo.

Con carácter general, la Conselleria de Sanidad manifestó su conformidad con las recomendaciones que afectaban a sus competencias y que aparecían contenidas en el informe de situación.
Asimismo, manifestamos la intención de alcanzar el máximo nivel competencial con el cumplimiento del Plan director de salud mental y asistencia psiquiátrica, pues de sus objetivos se desprenden la mayor parte de las recomendaciones contenidas en la información de dicho informe.

No obstante, también pusimos de manifiesto el avance realizado en los últimos años gracias a la aprobación del plan director y su correspondiente desarrollo, un esfuerzo que resaltaba la especial importancia que para la Generalitat adquiere la atención de salud mental y que ha quedado demostrada en la progresiva implantación de nuevos recursos, gran parte de los cuales eran previamente inexistentes.

En cuanto a las recomendaciones propiamente dichas, la Conselleria de Sanidad incluyó en la contestación al informe de situación distintas consideraciones al respecto.
Per-mítanme que se las dé a conocer.

Las tres primeras recomendaciones se referían a las unidades de salud mental de adultos.
En concreto, la recomendación primera versaba sobre el incremento de los recursos humanos, y, al respecto, señorías, comunicamos que la Conselleria está procediendo a incrementar las dotaciones existentes en virtud de lo contemplado en el plan director de salud mental en dos ámbitos fundamentales: por una parte, mediante la creación de nuevas unidades, y, por otra, incrementando la dotación de las ya existentes, en lo que a recursos humanos se refiere.

No obstante, y como ya advertimos al síndico, se ha detectado un problema en el proceso de contratación de personal en determinadas áreas de salud, y es que la inexistencia de médicos especialistas en psiquiatría en situación de desempleo está motivando serios problemas a la hora de incrementar la plantilla en esta categoría profesional.

Señorías, la Conselleria de Sanidad entiende que el trabajo desarrollado en salud mental debe mantener un criterio interdisciplinar que englobe a profesionales de diferentes áreas ­psiquiatría, psicología, trabajo social­ y, bajo esa perspectiva, se ha procedido a analizar las carencias de personal existentes en cada una de las categorías profesionales para la tramitación de los correspondientes puestos de trabajo.

En cuanto a la recomendación segunda, contemplada en el informe, sobre dotaciones materiales en diferentes unidades, se ha procedido a solucionar algunas deficiencias detectadas por el informe de situación.
En concreto, se han llevado a cabo actuaciones en Benidorm, Denia, Alicante centro.
.
.
Respecto del resto de unidades, comunicarle que la mayoría de ellas está previsto su traslado a los nuevos centros de salud que la Conselleria de Sanidad está ejecutando en estos momentos.

No obstante, y con el fin de mejorar la calidad de las dotaciones, se ha realizado un informe de necesidades materiales tanto de mobiliario como de instalaciones de todas las unidades existentes.

Respecto a la recomendación tercera, en la que se instaba a potenciar la atención domiciliaria, me gustaría informarle de que hemos presentado esta semana un nuevo plan de atención domiciliaria que impulsará dicha atención.
Con este plan queremos potenciar y consolidar la prestación domiciliaria de los agentes sanitarios, actualmente, entre los que se encuentran los de las unidades de salud mental.
Una experiencia previa ya ha sido desarrollada durante este último año en el área 3, en concreto, en el Hospital de Sagunto, con excelentes resultados.

El informe de situación que elabora el Síndic de Greuges recoge diversas recomendaciones sobre otros de los recursos actualmente existentes, en concreto, las unidades de hospitalización psiquiátrica.
Dichas recomendaciones valoran, en primer lugar, en concreto, la recomendación cuarta, la posibilidad de ampliar la dotación de camas actualmente existentes en los hospitales de la Comunidad Valenciana, y, al respecto, he de señalarles que este es uno de los objetivos del plan de salud mental.
Y, en ese sentido, quiero mencionarles que en el año 2002 la Comunidad Valenciana disponía de 260 camas de internamiento para pacientes agudos, plazas que se han incrementado hasta alcanzar 283 en la actualidad, a las que debe añadirse otras 46 destinadas a la desintoxicación de pacientes drogodependientes, incluyendo aquellos que también sufren algún tipo de patología psiquiátrica.

En segundo lugar, y así se señala en la recomendación quinta del informe, se insta a que se proceda a la elaboración de unos criterios mínimos de espacio y diseño de las unidades de agudos, y, en este sentido, tenga por seguro que las nuevas unidades de hospitalización psiquiátrica que la Conselleria va a poner en marcha, dispondrán de la suficiente dotación de medios y espacio.

Me estoy refiriendo a las unidades de Denia, Elche, Elda y al nuevo hospital Padre Jofre.
Este último, como saben, está siendo equipado en estos momentos y esperamos poner en funcionamiento a primeros del año próximo.

En relación a las recomendaciones sexta y séptima, y como ya comunicamos al Síndic de Greuges, se va a proceder a revisar y a actualizar los correspondientes protocolos de consentimiento informado relativos a la terapia electroconvulsiva y la psicocirugía.

Y en cuanto a la recomendación octava, es decir, la necesidad de una unidad de referencia de psicocirugía, la conselleria se comprometió a designar una unidad de referencia autonómica en psicocirugía y a elaborar un protocolo específico para aquellas patologías que requiriesen intervenciones en ese ámbito.

Y por último, en relación a las unidades de hospitalización psiquiátrica, la recomendación novena proponía que se procediese al estudio y elaboración de un sistema estadístico que permitiese realizar un seguimiento de las circunstancias que se realizan y desarrollan en los sistemas de contención y aislamiento en las unidades de agudos.
Señorías, con el fin de asumir dicha recomendación, la conselleria solicitó que se aportase mayor información al respecto con el objetivo final pretendido, así como respecto a la información que se pretendía fuese recogida y evaluada.

Por su parte, en la recomendación décima se propone que, de conformidad con las previsiones del Plan director de salud mental, se procede a la creación de una red de hospitales de día.
En este sentido, y a juicio de la conselleria, la inexistencia de recursos intermedios como los hospitales de día es una de las razones fundamentales que motivaron en su día el fracaso de la reforma psiquiátrica.

Como sabrán, este tipo de unidades permiten disminuir sensiblemente las necesidades de ingresos hospitalarios, bien por atender a pacientes procedentes de unidades de hospitalización psiquiátrica, una vez estabilizados, bien por evitar el ingreso al poder contenerse el episodio en el propio hospital de día.
Además, adquieren un especial interés en el tratamiento de pacientes esquizofrénicos, trastornos muy graves de la personalidad, trastornos afectivos y trastornos de la adolescencia como los adaptativos o los de comportamiento alimentario, anorexia y bulimia.

Por ello, entre las prioridades de la Conselleria de Sani-dad en materia de salud mental se encuentra la creación de hospitales de día.
El Plan de salud mental contempla la creación de seis nuevos hospitales de día, tres en la ciudad de Valencia, dos en Alicante y uno en Elche, con una dotación media cada uno de 25 camas.

Y así, les informo que el pasado 18 de octubre inició su actividad el hospital de día para enfermos psiquiátricos, ubicado en la unidad de agudos del hospital psiquiátrico Santa Faz de Alicante.
Asimismo, el 15 de noviembre se puso en funcionamiento el hospital de día del centro de salud Beni-calap 2, y como ya les he indicado anteriormente, en breve pondremos en funcionamiento el hospital de día Padre Jofre.
Además, en estos momentos está en construcción el centro de salud Parc Lo Morán en Alicante, que incluye en su programa funcional otro hospital de día.

Del mismo modo, la provincia de Castellón cuenta con tres hospitales de día, uno en Castellón y dos en Villareal, uno de los cuales es el único existente en España de titularidad pública dirigido a la atención de pacientes con trastornos alimentarios.

Finalmente, me gustaría decirles que la Conselleria de Sanidad está estudiando la mejor ubicación para la puesta en marcha de otros dos hospitales de día, es decir, el que falta para Valencia y el destinado para Elche.

Por tanto, con todas estas actuaciones, en los próximos cuatro meses la Comunidad Valenciana pasará de disponer de 40 camas en los dos hospitales de día inicialmente ubicados en la provincia de Castellón, a contar con 150 plazas en seis hospitales de día distribuidos en las tres provincias.

Por otro lado, hemos previsto crear mecanismos de participación de los afectados en los procesos de decisión que afecten a los cuidados sanitarios en materia de salud mental.

Asimismo, y en relación a las recomendaciones sobre elaboración y revisión de protocolos, me gustaría que supiesen que vamos a elaborar con distintas instituciones dichos protocolos para hacerlos efectivos.

Antes de finalizar mi intervención, permítanme que haga una breve alusión a las actuaciones de las que ya informamos al Síndic de Greuges, como es la creación de un consorcio autonómico de salud mental en el que se integren todas las actuaciones de salud mental que hoy están llevando a cabo diferentes instituciones, fundamentalmente las diputaciones provinciales.
Ese consorcio tiene por objeto la prestación de la asistencia sanitaria, la rehabilitación, la prevención y la promoción de la salud, así como también la investigación y desarrollo del conocimiento en materia de salud mental.
Con su creación, la Comunidad Valenciana va a disponer de una única red asistencial en materia de atención sanitaria en salud mental, bajo la dirección y planificación de la Conselleria de Sanidad, que asegure la igualdad de servicios para todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Además, supondrá la incorporación completa tanto orgánica como funcional, del personal y de los centros dependientes de las diputaciones a la red sanitaria de la Conselleria de Sanidad.

Con todo, esperamos seguir profundizando en la ejecución de ese plan de salud mental, cumpliendo las recomendaciones del Síndic de Greuges y ofreciendo a los valencianos y valencianas la salud mental que están demandando.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller de Sanitat.

Senyores i senyors diputats.

La seua exposició és el balanç d'una no-gestió.
Després de nou anys, comença a anunciar l'increment de recursos destinats a la salut mental.
Fins ara, després d'un buit de deu anys des del Pla de salut mental de 1991, que va ser presentat i aprovat en les Corts Valencianes, en contraposició al seu nou Pla de salut mental, que no va ser presentat, debatut ni aprovat en les Corts Valencianes; després de deu anys i nou anys de govern del Partit Popular, ara és quan comença a anunciar noves intervencions.

Però la realitat és que la situació de la salut mental en el País Valencià manca de recursos.
Allò cert és que, a més, en el seu cas, en el cas de la Conselleria de Sanitat, la realitat amb què se trobem és que vostés havien posat com a objectiu un increment de 409 treballadors en la xarxa pública d'atenció a la salut mental sanitària per a l'any 2004.
En el primar any i mig es van contractar 22 persones, i en total, fins al 2004, l'increment real de plantilla és de 70 persones, i estem a novembre, el 17% d'allò promés.

Els recursos són escassos i condicionen la massificació i els temps d'espera inacceptables per a ser atesos.
Això també té com a conseqüència que s'agreuja la malaltia en molts d'estos pacients, i en el cas de la salut mental infantil, la carència de recursos és especialment sagnant.

I ara vaig a fer una descripció breu de com estem en l'any 2004, després de nou anys de govern del Partit Popular.

Encara el 53% dels professionals depenen de les diputacions provincials.
El 50% dels professionals treballen en institucions tancades.
En l'any 1995 existien 57 unitats de salut mental d'atenció comunitària, i actualment n'existeixen 61.
El 50% d'eixes unitats no tenen treballador social, només el 8% té un terapeuta ocupacional, i 19 de les unitats no realitzen cap activitat de teràpia de grup.

En professionals, atenció a adults, psiquiatres, el seu objectiu era 7 psiquiatres per 100.
000 habitants; disposem de 3,74.
Psicòlegs, el seu objectiu per a 2004 era de 6 psicòlegs per a 100.
000 habitants; disposem d'1,9 psicòlegs per 100.
000 habitants, el 32% del seu, del seu, objectiu.
Treballadors socials, l'objectiu era 2,50 per a l'atenció a la salut mental, i disposem de 0,48.
Els infermers especialitzats, objectiu, 6, i disposem d'1,52.

Les dades són d'un informe del director general de la Dependència de la seua pròpia conselleria, que proposava increments de plantilla que a hores d'ara no s'han produït.

En l'atenció infantil i juvenil la situació encara és pitjor, perquè a més suposa un incompliment de la Llei del menor.
Psiquiatres, el seu objectiu per al 2004 era 2 per 100.
000 habitants, i actualment n'hi han 0,26, caldria multiplicar per huit.
Psicòlegs, l'objectiu era 1 per 100.
000 habitants, i la dotació actual és de 0,24, caldria multiplicar per 4.
Infermeria, l'objectiu era 0,5 per 100.
000 habitants, i la dotació actual és de 0,11, també caldria multiplicar per 4 els actuals recursos.
Treballadors socials, l'objectiu era 0,5, i la dotació actual és 0,07, caldria multiplicar per 7 els actuals recursos.

La situació de les unitats d'hospitalització d'aguts no és millor.
El cert és que sempre estem en l'últim lloc per comunitats autònomes.
Este és el personal en unitats d'hospitalització en el País Valencià i la resta de comunitats autònomes, que estan totes per damunt de la línia.

Quant a professionals dedicats, els psiquiatres per 100.
000 habitants, estem també en l'últim lloc.
Aquesta és la Comunitat Valenciana i tota la resta de comunitats estan per damunt de la nostra comunitat.
Quant als llits per 100.
000 habitants, esta és la Comunitat Valenciana i per damunt de la ratlla estan la resta de comunitats, comunitats governades pel Partit Socialista, comunitats governades pel Partit Popular.

Per això deia que la seua intervenció és el balanç d'una no-política d'adequació dels recursos d'atenció a la salut mental.

I a més, encara vaig a dir-li més.
En el cas dels psicòlegs s'ha incrementat en un 8,12% la plantilla des de l'any 1995, i la població, que jo sàpia, en el País Valencià s'ha incrementat més del 10%.
Això vol dir que només l'increment de la població ha absorbit gran part de l'increment de la plantilla.
I continuem amb unes ràtios similars o inferiors en este cas a les de l'any 1995.

Psicogeriatria, no existix ni un sol servei ni un sol programa.
Encara després de més de vint anys d'iniciada la reforma psiquiàtrica, continuen existint en el País Valencià onze consultes de neuropsiquiatra de dos hores.
Crec que no n'hi ha un exemple similar en cap comunitat autònoma.

L'atenció a les urgències, a què també feia referència l'informe del Síndic de Greuges i que vosté no ha anomenat, encara està mal resolta.
Tenim en estos moments dos malalts mentals condemnats per una intervenció inadequada des del punt de vista de l'atenció a les urgències, va arribar abans la policia que el Samu, i se va posar de manifest que no existix el protocol, no existix.
N'hi ha un protocol que es va fer a iniciativa dels professionals en la ciutat d'Alacant, i que el Síndic.
.
.
, bé, el Síndic ho diu en l'any 2002, en desembre del 2002, però vénen dient-ho totes les associacions de professionals des de fa més de nou anys.
I eixe protocol d'atenció a la urgència, en coordinació amb els cossos de seguretat, els recursos sanitaris i els recursos judicials, ni s'ha definit ni s'ha posat en marxa.

L'atenció domiciliària, només existeixen en estos moments quatre programes d'atenció domiciliària a malalts mentals en tot el País Valencià.
Els hospitals de dia, vosté ha nomenat només hospitals en la ciutat de Castelló, en la ciutat d'Alacant, en la ciutat de València, i, per últim, en Elx.

Els hospitals de dia no tenen llits ­ha parlat de 40 llits­ Els que tenim en estos moments, excepte les dos últimes inauguracions, en nou anys del seu govern, exactament eren els mateixos que n'hi havia en l'any 1995.
Insistixc: és el resultat, la seua exposició, d'una manca de gestió, d'una manca d'aposta real per les polítiques socials.

I, per últim, no existeix una estratègia de coordinació entre les conselleries de Bienestar Social i de Sanitat.
Tal com deia l'informe de l'Observatori del Sistema Nacional de Salut, que, a més, és un informe de l'any 2002, amb un govern del Partit Popular a nivell estatal, deia que l'increment de recursos que se produïx en el País Valencià en la Conselleria de Benestar Social és dependent de la iniciativa privada amb ànim de lucre, i ho diu com a una característica diferencial respecte a la resta de comunitats autònomes, que, efectivament, han desenvolupat serveis de benestar social majoritàriament vinculats a la iniciativa pública i a la iniciativa social sense ànim de lucre.

I després diuen que exagerem quan la nostra portaveu feia un moment deia que fan negoci amb la sanitat: no sols fan negoci amb la sanitat, sinó fan negoci amb qualsevol política de benestar social.

I, per últim, ha fet referència a aquelles noves unitats que se crearan, però després de nou anys del seu govern, els ciutadans de Dénia i d'Elda continuen anant a la ciutat d'Alacant per a ser hospitalitzats quan tenen un problema de salut mental.

I, per últim, n'hi han problemes reals d'accessibilitat i d'equitat, perquè en l'hospital de Vinaròs, que estava prevista una ampliació.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

­Acabe ja­ .
.
.
no se va dur a terme i només n'hi han dos llits per a hospitalització de malalts mentals i tenen d'anar a la ciutat de Castelló.

I en la rèplica continuarem parlant d'este tema.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Senyories.

Vosté m'haurà vist arribar amb els dos llibres i haurà dit, "este va a llegir-me'ls els dos", no?
No, els he portat ací simplement perquè tot lo món s'il·lustre de com va la salut mental al País Valencià, que el Síndic de Greuges ha de fer un informe a part sobre el tema de salut mental de dos toms per a explicar el desastre que n'hi ha en el País Valencià en esta qüestió.
Cauen i tot, fixe's.
.
.

Jo crec que d'esta qüestió hem parlat en diverses ocasions.
Recentment vam tindre un debat ací, crec que va ser en el debat de política general, en el qual vam tindre un apartat parlant del tema de salut mental, jo li vaig fer referència a una sèrie d'indicadors, que me'ls he deixat ahí, perquè com he vist l'interés que vosté posava, doncs, per a què li'ls he de dir, no?
Després, vosté explicarà el que vullga i dirà el que voldrà i ja està.

I, llavors, doncs, millor ens centrem en l'informe del síndic.
L'informe del síndic, que, com vosté ha dit, n'hi han una sèrie de recomanacions al final, en les quals, si mirem la seua intervenció, senyor conseller, i vosté la contrasta amb altres que ha tingut, no solament amb l'última, sinó amb anteriors, en anys anteriors, jo, quan hem parlat de salut mental, sempre li senc dir el mateix: "dintre de quatre mesos", "dintre de dos mesos", "dintre de mig any".
.
.
, "farem", "direm".
.
.
I sempre és la mateixa cançoneta, perquè com no fa res, doncs, cada vegada que intervé és per a dir això: "farem", "dintre de quatre mesos".
.
.

Sí que és de veres que per al 2005, per fi, hem aconseguit que en els pressupostos de sanitat n'hi haja un apartat que ha augmentat considerablement, que és el tema de salut mental.
Ara bé, jo, com sant Tomàs, fins que no ho veig, no ho crec, perquè ja hem passat molts anys ací, i veem que els pressupostos els posen i després passa l'any i no s'executen.
I el tema de salut mental jo pense que és un tema sagnant, perquè no solament és un problema dels malalts, és un problema també de les famílies que tenen una persona en eixes condicions, que no tenen ni els mitjans, ni tenen la preparació, ni tenen les condicions per a atendre'ls.

I que, vosté, llunt de crear les condicions en els hospitals, en les comarques, els centres de dia, etcètera, doncs, es limita a fer discursos com el que ha fet, i a dir-mos que dintre de dos mesos, que dintre de quatre, doncs, parlarem d'aquestes qüestions i seran una certa realitat.

Però el que és evident és que en estos nou anys que vostés governen, que cal recordar que n'hi havia un pla de salut mental quan vostés van entrar a governar, i que el van suspendre, perquè es veu que no els agradava.

Jo comprenc al conseller que en aquells moments va entrar, doncs, que tampoc estiguera en condicions de fer un pla de salut mental diferent, i llavors, va deixar ahí el tema i va dir: "bé, ja vorem quan vinga un altre, el que vinga darrere que tanque la porta", no?
Però jo crec que quan vostés s'han decidit a fer un pla de salut mental, la veritat és que es diferència poc del que n'hi havia en aquell i, a més a més, no ha augmentat considerablement les condicions ni d'unitats en els hospitals, ni de llits, ni de centres de dia, etcètera, perquè no s'ha construït absolutament res en estos nou anys que vostés estan governant la Generalitat Valenciana.

I, per tant, jo crec que.
.
.
, vosté diu, "la segona recomanació diu que s'atenga la situació material de les diverses unitats, i en això estem".
.
.
Però, ací li diu una sèrie d'àrees i una sèrie de poblacions, que vosté ha de concretar també i ha de dir quan i en quines condicions va a donar el servei en eixes àrees de salut.

Sobre el tema de les unitats d'hospitalització psiquiàtrica: doncs, igual.
En la quarta recomanació li parla de la situació concreta que viuen les unitats de Vinaròs, de Sagunt, de l'Hospital Arnau, d'Alzira, de Gandia, d'Alcoi, de la Vila, Elx, el Baix Segura, etcètera, però vosté no ha concretat absolutament res de quan això va a portar-se a efecte de cara a augmentar eixos mínims i, lògicament, a augmentar el personal, perquè, clar, ací jo he vist en les recomanacions ­acabe ja, perquè el temps se m'acaba­ del síndic, m'he parat a llegir-les amb deteniment, i la veritat és que no m'ha sorprés res, perquè si mire els diaris de sessions, és el que hem estat demanant-li l'oposició any darrere any, i que vosté o ha estat negant sistemàticament, o ha dit que ja estava fent-se, per a nou anys després el que veem és un informe de la Sindicatura de Greuges en el qual li reclama allò que li hem reclamat des de l'oposició.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Alonso.

 

**La senyora Alonso García:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, en primer lugar, agradecerle su presencia en esta comparecencia esta mañana en nombre del Grupo Parlamentario Popular.

El informe especial realizado por el Síndic de Greuges y que presentó el pasado año 2003, sobre la situación de las personas que padecen enfermedades mentales y de sus familiares, pone de manifiesto una realidad que existe en la comunidad al igual que en el resto de España.
Pero también, el propio informe, reconoce los avances que la administración pública viene logrando en los últimos años.

Ese informe especial se realizó por parte del síndic y así se reconoció en la comisión de peticiones del pasado año, precisamente porque el síndic, cada vez más, motu proprio, va a elaborar informes sobre las situaciones que considera que deben ser mejoradas.
En este sentido, pues, este año lo ha elaborado sobre lo que él ha considerado importante, que era la contaminación acústica en las actividades de ocio.

Digo esto, señoras y señores diputados, porque no es por la situación caótica que hay en la Comunidad Valen-ciana por lo que se elaboró por parte del síndic el pasado este informe, sino porque era algo que preocupaba y que nos preocupa al Grupo Parlamentario Popular así como al Gobierno Valenciano.

Pero, como decía, en este informe se recoge por parte del síndic los avances que en los últimos años se han logrado, y ello gracias a la aprobación, como no podía ser de otra forma, del Plan director de salud mental y asistencia psiquiátrica de la Comunidad Valenciana 2001-2004, y que, precisamente, todas las recomendaciones que el síndic hace a la Conselleria de Sanidad están recogidas, precisamente, en el correspondiente desarrollo y en el plan director de salud mental.

Es decir, que ya la Conselleria de Sanidad había previsto y había detectado todas las mejoras que había que hacer en este sentido y les daba solución, les da solución, en ese plan director de salud mental.

Señor conseller, el Grupo Parlamentario Popular le agradece el esfuerzo que su Conselleria, y usted a la cabeza, están haciendo muy acertadamente para alcanzar el máximo nivel de cumplimiento del Plan director de salud mental y asistencia psiquiátrica en nuestra comunidad.

En cuanto a las unidades de salud mental de adultos, se han incrementado las dotaciones existentes, como usted muy bien ha dicho, en virtud, precisamente, del plan director de salud mental, mediante la creación de nuevas unidades e incrementando la dotación de las ya existentes en lo que a recursos humanos se refiere.

Señor conseller, consideramos un acierto el nuevo plan de atención a domicilio, que potenciará y consolidará la atención domiciliaria de los agentes sanitarios existentes actualmente, entre los que se encuentran los de las unidades de salud mental.
Y como se ha referido anteriormente, ha tenido esa experiencia con resultados excelentes en el hospital de Sagunto.

La creación de los hospitales de día, una de las prioridades de su Conselleria, y contemplada también en el plan de salud mental, va a permitir disminuir las necesidades de ingresos hospitalarios, pasando de 40 plazas existentes hoy en día solo en la provincia de Castellón a esas 150 en seis hospitales de día distribuidos en las tres provincias de la Comunidad Valenciana.

La constitución del consorcio autonómico de salud mental, en el que se van a integrar las tres diputaciones y la Generalitat, va a asegurar, como usted también ha comentado, señor conseller, la igualdad de los servicios para todos los ciudadanos en esta materia en la Comunidad Valenciana.

El grado de cumplimiento de su Conselleria en cuanto a las recomendaciones del Síndic de Greuges, demuestra la sensibilidad y la preocupación del Gobierno Valenciano en este sentido.
Mucho hemos avanzado, teniendo en cuenta que en materia de salud mental cuando el Partido Popular llegó al gobierno de esta comunidad incluso se encontró con los psiquiátricos cerrados.
Sí, señorías, se encontró con los psiquiátricos cerrados y sin que hubiese una solución adecuada para dar respuesta a los enfermos mentales de esta comunidad.
*(Veus)*

El Grupo Parlamentario Popular es consciente, señor conseller, de que todavía queda por hacer en este tema a pesar de lo que se ha realizado tanto por parte de su Conselleria como con las medidas sociales que desde la Conselleria de Bienestar Social también se están elaborando.
Pero, también, como no podía ser de otra forma, somos conscientes de los esfuerzos realizados y lo conseguido.

Por tanto, el Grupo Parlamentario Popular considera que se está yendo por buen camino, que se han conseguido bastantes cosas y que ánimo y siga en esta línea.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Alonso.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Mendoza, señor Botella, a la representante también del Grupo Parlamentario Popular, señora Alonso.
Mu-chas gracias por su intervención y por sus aportaciones, en las que coincido con los tres, coincido con los tres en la necesidad de aportar más recursos y de seguir trabajando en la mejora de la asistencia sanitaria en materia de salud mental.
Pero, creo que es necesario también situar en sus justos términos y centrar la situación de esta materia.

Y señalar cómo cuando en el año 95 empezamos en la nueva responsabilidad de gobierno en materia de salud mental, pues, prácticamente empezamos de cero en la Comuni-dad Valenciana, y a pesar del gran esfuerzo que se ha hecho durante estos años, le reitero que todavía queda mucho por hacer.
Y para ello elaboramos un Plan de salud mental que estamos ejecutando en estos momentos.
En ese Plan de salud mental se contienen diferentes iniciativas que estamos, como le decía, desarrollando.

En primer lugar, aumentar el número de unidades de salud mental, aumentar el número de unidades de salud mental y resto de iniciativas contenidas en ese informe que realiza el Síndic de Greuges y al que ya le he manifestado en mi intervención la conformidad con carácter general que la Conselleria de Sanidad le manifestó.

Pues bien, en unidades de salud mental a finales del año 2002 se ha llegado a 74 unidades repartidas en la Comuni-dad Valenciana, con un incremento de 17 unidades de salud mental en los últimos años de gobierno del Partido Popular.
En unidades de salud mental infantil, 9 nuevas unidades de salud mental infantil.
En hospitales de día vamos a disponer de 150 plazas en seis hospitales de día, distribuidos en las tres provincias ya de forma inmediata, mucho más allá de aquellos dos hospitales de día y aquellas 40 plazas que teníamos hace tan sólo unos años.
Y en las unidades de hospitalización psiquiátrica en nuestros propios hospitales, decir que el Plan de salud mental del año 91 establecía algunas limitaciones que han condicionado la evolución de ese tipo de servicios y, sobre todo, que han dificultado la expansión de los mismos.

En el año 91, el Plan de salud mental hablaba de que esas unidades de hospitalización psiquiátrica debían quedar integradas en los servicios de medicina interna cuando la dotación de los mismos fuera inferior a 11 camas, lo cual ocurría en la mayoría de los servicios, en la mayoría de los hospitales.
Y, por otro lado, señalaba el ratio de 7 camas por 100.
000 habitantes, que ya se ha demostrado totalmente insuficiente el Plan de salud mental de 1991.

En el año 2001 tenemos ya 283 camas, más 46 destinadas a patología dual, es decir, pacientes que, además de problemas psiquiátricos tienen problemática en materia de drogodependencias, y requieren una desintoxicación.
Por lo tanto, el incremento en número de camas en unidades de hospitalización psiquiátrica también aumenta de forma considerable.

En unidades de corta y media estancia señalar que nuestra comunidad en el año 95 era la segunda menor, con tasa de camas de media estancia con tan solo 7,2 camas, y que hemos incrementado en estos últimos años, como le comentaba, fruto de ese Plan de salud mental.

En cuanto a las plantillas, para que no nos centremos exclusivamente en el ámbito material, sino también en el incremento de recursos, en el año 1996 teníamos un ratio de profesionales del 18,2% frente a una media del 34% en relación al número de habitantes.
¡Fíjese usted el camino que tenemos que recorrer para, siquiera, igualarnos a la media del conjunto de España!

Pues, bien, el incremento de plantilla entre los años 92 a 2001, es decir, en la década de los 90, en psiquiatras, psicólogos, trabajadores sociales, personales de enfermería y demás, ha sido de un 11%, 11% con 274 trabajadores en el año 92 y 394 trabajadores en el año 2002, prácticamente todos en la última etapa de gobierno del Partido Popular.
En estos momentos, además, estamos adecuando plantillas según las necesidades, creando en este momento ya 50 nuevos puestos de trabajo y pendiente de tramitación la creación de 198 nuevos puestos de trabajo.

Por tanto, es evidente que no sólo tenemos que acompasar la mejora en materia de salud mental con esos nuevos centros que, efectivamente, se están poniendo en marcha, sino también con el incremento de personal que va a acompañar esa actuación, incremento de personal que con la creación de esas 198 puestos habremos más que duplicado los profesionales con que contaba nuestra comunidad en salud mental a finales del año 95.

Pero es que eso, además, se refrenda como han señalado ustedes mismos, usted, señor Botella, en el importante incremento presupuestario que esta materia ha tenido en este año 2005, importante incremento presupuestario de más de un 46% que, junto con actuaciones centradas en la mejor asistencia sanitaria en materia de salud mental, busca también tener relación con los afectados, con los pacientes, ayudas destinadas a las asociaciones de enfermos, busca también crear un consejo asesor de salud mental y la constitución del antes mencionado Consorcio de Salud Mental entre la Gene-ralitat Valenciana y las tres diputaciones provinciales.

En definitiva, pues, creo que en estos momentos estamos en el buen camino de la ejecución de ese Plan de salud mental y nuestra preocupación, seguro que la misma que la suya, los enfermos y familiares, a ellos van dirigidas todas estas medidas y este incremento presupuestario.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller de Sanitat, l'artifici d'amagar aquelles xifres que no interessen, com donar les dades de 1992/2001, quan les transferències sap que són efectives en l'any 1989, i, a més, amagar xifres com que en l'any 1995 ja hi havia 414 persones treballant en salut mental.
Vosté té el balanç ­que sí que va fer balanç el govern socialista abans de deixar el govern­ en la seua conselleria de l'aplicació del Pla de salut mental de l'any 1991 a l'any 1994, i l'informe és de 1996, hi havia 414 treballadors.

Mire, quant a l'atenció domiciliària.
En totes les iniciatives que hem plantejat, en la legislatura passada i en esta legislatura, referida a l'atenció als col·lectius més fràgils, hem demanat de manera reiterada el reforç dels programes d'atenció domiciliària.
Però, a més, anaven més lluny.
Incloïen: sanitat, benestar social i la coordinació amb els ajuntaments, donar-los el protagonisme i els re-cursos que es mereixen, perquè no serveixen ni hospitals de dia ni programes d'atenció domiciliària centralitzats per província, perquè la malaltia mental té la suficient prevalença perquè en cada ciutat mitjana i en cada poble gran faça falta serveis específics.

Mire, l'objectiu seu per a 2004, el seu, no el nostre, era haver augmentat la plantilla en 409 treballadors.
És possible que no hi hagen psiquiatres, però també tenen alguna responsabilitat, porten nou anys de govern, han governat huit anys en l'Estat i no han incrementat l'oferta de places de formació de psiquiatres, però, psicòlegs hi ha un fum en atur, infermeria hi ha un fum en atur, treballadors socials.
.
.
, el mateix.
O siga, excusa pura i dura i, a més, barata.

En relació als mitjans de contenció i aïllament.
En estos moments la comissió que avalua, la comissió europea que avalua la qualitat de l'atenció psiquiàtrica en els països europeus el primer que fa quan va a un hospital general o psiquiàtric és mirar si hi ha o no habitacions d'aïllament, perquè això ja suposa un *cero patatero*, perquè vulnera els drets fonamentals de les persones.

En tercer lloc, no ha dit res de què va a fer amb la reubicació o no d'unitats de salut mental deteriorades, com era el cas de Torrent, el cas de Mislata, el cas d'una sèrie de ciutats.
Només ha anomenat els tres casos que pot solucionar perquè està en construcció un nou centre de salut.

En relació al consorci.
No hi ha una integració de les tres diputacions, només a Alacant, València, i deixa fora una cosa tan important a Alacant com el psiquiàtric de la Santa Faç, com l'hospital de la Santa Faç.
No és cert que es tancaren els psiquiàtrics, continua obert la Santa Faç, Bétera i continua obert el que era similar a Castelló, que era l'hospital provincial.
O siga, que les coses cal dir com són i deixar de dir mentides i amagar xifres.

I mire, allò cert és que ­i torne a reiterar les mateixes xifres­ existien.
.
.
, jo no sé si les seues són certes perquè fa molt poc en una comissió de Sanitat va dir que hi havia 61 unitats de salut mental, jo no sé si és que cada vegada que li preparen els papers.
.
.
, jo les vaig comptar en el directori, en l'agenda de la Conselleria de Sanitat.
Ara, en la pàgina web no són accessibles els recursos, no s'han modernitzat.

Mire, al consorci tenim molt mala experiència.
Ha estat un fracàs econòmic i de gestió el de l'Hospital General de València i el de l'Hospital Provincial de Castelló, que només ha donat pas a més arbitrarietat: en un està pel mig Blasco, el gestor de l'hospital provincial, el Síndic de Comptes el deixa fet pols en el seu informe; i, en l'altre, està Fabra, que ja saben el que fa el *sheriff del condado*: arbitrarietat, clientelisme, malbaratament.
.
.
El deute d'un i altre hospital supera proporcionalment el deute de la Conselleria de Sanitat.

Tindrem ocasió de fer control de govern.
Efectivament, continuarem fent preguntes i continuarem fent-lo comparéixer.
Però, de moment, des de la seua conselleria només s'han incrementat un 17% els recursos que havien compromés, de 117.
Vosté, avui el que ha fet és el balanç de la seua incapacitat de gestió anterior, de la seua falta de política.
No és cert que partíem de zero, ja ho hem dit : 57 unitats de salut mental, 414 treballadors, 3 hospitals psiquiàtrics en marxa, però reformulats, i només per a malalts crònics, i un llarg etcètera.
Tots els hospitals comarcals en unitats d'hospitalització psiquiàtrica aguda en l'any 1995, i els dos que faltaven, que era Dénia i Elda, a hores d'ara,.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

­Acabe ja, senyora presidenta.
­ .
.
.
després de 10 anys de govern, estan encara per constituir-se.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera :**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida: l'Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Breument, per a dir-li que jo m'alegre que vosté coincidixca amb l'exposició que han fet tant la senyora diputada del Grup Socialista com jo.
Però jo li diria que no es quede ahí.
No es tracta solament de coincidir, es tracta després d'executar els pressupostos i de tirar endavant eixe Pla de salut mental.
Perquè a la millor pense que si vostés volien fer un Pla de salut mental que tinguera com a rètol que està elaborat per la Conselleria de Sanitat, que regenta el Partit Popular, em sembla bé.
Perquè no em sembla de rebut que vosté diga: "hi havia un pla de l'any 1991 que tenia una sèrie de condicionants, perquè ja hi havien temes que estaven superats i tal", perquè per a això no fa falta tirar un pla de salut mental a la brossa, el que cal és agarrar els apartats que hi ha, vindre ací, modificar-los, ampliar-los i ja està.
Però no era eixe el seu objectiu, no?

Perquè, clar, ací ho hem sentit infinitat de vegades, hui la senyora diputada del Grup Popular ha tornat a dir que quan van aplegar al Govern es van trobar els psiquiàtrics tancats.
Millor és que estigueren tancats que no oberts, millor és que estigueren tancats que no obertes, perquè els que han quedat oberts i encara estan, ja veu quin és el resultat que donen.
Per tant, jo crec que si com a únic problema o com a única excusa per a no fer res és que s'havien trobat els psiquiàtrics tancats, la veritat és que no dóna satisfacció.

Jo crec que el problema de la salut mental és més complicat que simplement dir si estan que no s'obrin els psiquiàtrics.
És que es tracta de plantejar un nou model i un nou concepte de la psiquiatria i del malalt mental.
I això és una cosa que segurament vostés no entenen.
Perquè en algun moment, amb el primer conseller de sanitat del govern del Partit Popular, inclús es plantejava tornar als manicomis, i aleshores, clar, són conceptes diferents que cal discutir, que cal plantejar i que cal vore.

Però un Pla de salut mental allò lògic és que es porte ací, que es discutixca i que, encara que l'oposició estiguem en contra, no passa res, vostés tenen la majoria, però almenys tenim la informació del que en principi va a fer-se i, sobretot, que hi haja la possibilitat de participar, d'aportar.
Perquè, senyor conseller, vosté, com dic, ha dit: "coincidim, i coincidim sobretot en l'informe del Síndic de Greuges".
Però, com jo li he dit, el que li diu el Síndic de Greuges li ho hem dit nosaltres en més d'una i en més de dos ocasions, però vosté no ha fet cas.
Ha hagut de ser el Síndic de Greuges el que fera un informe de dos toms perquè vosté, al final, tinguera en consideració eixes propostes que hi ha allí.

I, bé, com diu l'acudit, *más vale tarde que nunca*.
Però jo pense que el tema de la salut mental és suficientment important i és un tema tan delicat sobre el que no s'ha de deixar passar el temps.
El que cal és anar dia a dia executant els pressupostos, prenent les mesures adients i, sobretot, tenir en compte quina és la realitat en els pobles i en les comarques.
Perquè jo crec que vosté segurament tindrà reunions amb tècnics de la conselleria que li informaran d'estes qüestions, però jo he tingut moltes reunions amb familiars de malalts mentals i la veritat és que, segurament cada cas és diferent, però hi ha un element comú, i és que en tots els casos és un autèntic drama vore's impotents els familiars per a poder fer front a situacions d'aquests tipus, i sobretot perquè l'administració no es mostra, diríem, acollidora de les propostes o de les reivindicacions que ells fan.

Inclús jo li recordaria, senyor conseller, encara que hui no ho ha dit, però perquè ja això estiga oblidat, que hi ha una associació de malalts mentals, una plataforma, a la qual vosté va tractar de desqualificar en l'última intervenció dient: "és que jo no he vist mai una plataforma de malalts mentals i les seues famílies on participen els sindicats".
Els sindicats, ja vorà, són entitats públiques que, a més, tenen treballadors de la sanitat també i que tenen tot el dret a participar en eixes plataformes, a donar la seua opinió, a reivindicar i a tractar de millorar la sanitat pública i, en este cas, la salut mental del País Valencià.
I vosté això ho deuria d'agrair i tindre-ho com a un element positiu, i en canvi ho té com a un element negatiu.

Jo crec, senyor conseller, que si vosté canvia el xip en eixe aspecte, tanmateix, farà un favor a la sanitat pública i, en este cas, al que és la política de salut mental.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla.

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Mendoza.
Señor Botella.

Esta comparecencia se centraba en materia de salud mental y, en concreto, en cuál era el nivel de cumplimiento, seguimiento u opinión de la propia conselleria y del Gobier-no Valenciano en relación al informe del Síndic de Greuges, respecto del cual he manifestado, como manifesté en su momento a través de las alegaciones que realizamos, nuestra conformidad al mismo en términos generales y nuestro compromiso en la ejecución del Plan de salud mental para alcanzar muchos de los objetivos contenidos en dicho informe, que además son fruto de los que previamente se habían elaborado en el Plan de salud mental.
Por lo tanto, compromisos en salud mental, en recursos, en unidades de salud mental, en unidades de hospitalización psiquiátrica, en hospitales de día o en atención domiciliaria.

Solo de forma reciente, solo de forma reciente decirle que se han incorporado nueve nuevas unidades de salud mental, en Valencia-la Coma, en Orihuela, en Alicante-Campoamor, en Pobla Llarga, en Benidorm-la Cala, en Alcoi-Plaza de Dins, en Elche-centro, en Torrevieja, y la de Sedaví está previsto ponerla en funcionamiento una vez concluyan las obras de su centro de salud.
Es decir, actuaciones muy recientes con nuevas unidades.
Pero en recursos humanos, solo en los dos últimos años, en los dos últimos años, se han incorporado 77 nuevos trabajadores: 25 psiquiatras donde, como he señalado antes, tenemos im-portantes dificultades para cubrir las necesidades de psiquiatría en toda la Comunidad Valenciana, como lo tenemos también en alguna otra especialidad, no sólo en la Comunidad Valenciana sino en el conjunto de España; 25 psiquiatras, le decía, 18 psicólogos, 11 diplomados de enfermería, 10 auxiliares de enfermería y 13 auxiliares.
Durante el primer semestre de este año ­al margen de esos 77­ 55 nuevos puestos de trabajo Y, en este momento, como les decía en mi anterior intervención, están en fase de aprobación 198 profesionales más para trabajar en salud mental en nuestra comunidad.

Y todo ello siguiendo una clara política de actuación en materia de salud mental, sobre una organización con una única dirección.
Por eso el Consorcio de Salud Mental de las diputaciones de Alicante, de Valencia y la de Castellón es que ya está funcionando y, por tanto, se agrupan en el consorcio ya actualmente existente.
Decía que bajo una organización donde, el ciudadano que tenga un problema de salud mental, pueda acudir en un primer escalón a nivel ambulatorio, y ahí tenemos nuestras unidades en los centros de salud que, como le acabo de señalar, van aumentando de forma continua y siguiendo una planificación.

En segundo lugar, una actuación ya no a nivel ambulatorio sino a nivel hospitalario, en nuestras unidades de hospitalización, sean de corta estancia, sean de media estancia o sean, incluso, unidades de salud mental crónicos no dependientes de esta conselleria sino de la conselleria de Bienestar Social.
Por tanto, también en esas unidades de hospitalización, como les señalaba antes, nuevas, algunas de las que recientemente se han venido poniendo en marcha, como la de Alicante, o como la que pondremos en marcha de forma muy breve en Padre Jofre, aquí, en Valencia, por citarle solo alguna de ellas.

Pero junto con eso también no solo actuación a nivel ambulatorio, no solo actuación a nivel de hospitalización sino también hospitalización de día, que el ciudadano permita tener la ventaja de la hospitalización, pero que pueda solamente realizarse durante unas horas al día con una ventaja adicional para el paciente.
Y que eso lo hemos complementado con la reciente puesta en marcha del Programa de atención domiciliaria para que también la salud mental se incorpore a la atención domiciliaria y que determinado tipo de patología, cuyo tratamiento y diagnóstico ha sido ya determinado, pueda realizarse en el entorno terapéutico más favorable, que es el del domicilio de muchas de estas personas, donde con el apoyo, la información, la formación, al cuidador, a la persona que está al cuidado de este enfermo, podemos prestarle una asistencia en materia de salud mental que beneficie su tratamiento y su normal desenvolvimiento en el ámbito social.

Por tanto, claro compromiso en materia de salud mental; política diseñada en nuestro Plan de salud mental; recomendaciones coincidentes con nuestro Plan de salud mental y ejecución, tanto en unidades como en recursos humanos, como le acabo de señalar.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyories, finalitzat el Ple, moltes gràcies.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 56 minuts)*