Pol%C3%ADtiques%20d'Igualtat%2020200701HTML.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 1 de juliol de 2020.
Comença la reunió a les 10 hores i 16 minuts.
Presideix el diputat senyor José Juan Zaplana López.
Reunió número 5.

El senyor vicepresident:

… las disculpas por el retraso en el comienzo.

Vamos a comenzar.

Señor secretario, si puede pasar lista.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar el quòrum)

Muy bien.
Si les parece antes de comenzar, como estamos haciendo en todas las primeras sesiones de todas las comisiones, guardaremos un minuto de silencio por las víctimas de la pandemia y dar el pésame también particularmente a alguna diputada que ha perdido un familiar directo, a su madre, y algún familiar también de alguno de los diputados aquí presentes, que también este minuto sirva de reconocimiento para esas personas.

(La comissió guarda un minut de silenci)

Si les parece para facilitar la labor de los mandos de la nave, den todos al escaño donde están, como que están presentes, para que salgan aquí los escaños que están habilitados.
Muchas gracias.

Y ya para comenzar el orden del día de la sesión, el primer punto del orden del día sería la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
Si no hay ninguna cuestión, la damos por aprobada por asentimiento.
Fenomenal.

Compareixença del secretari autonòmic d'Igualtat i Diversitat, senyor Alberto Ibáñez Mezquita, per a explicar les actuacions dutes a terme en matèria de violència de gènere durant la crisi sanitària i les accions previstes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 17.
861)

El senyor vicepresident:

Y en el segundo punto tenemos la comparecencia del secretario autonómico de Igualdad y Diversidad, al que damos la bienvenida, para explicar las actuaciones llevadas a cabo en materia de violencia de género durante la crisis sanitaria y las acciones previstas, solicitada en este caso a petición del Grupo Parlamentario Popular.

El secretario tendrá tiempo ilimitado para su presentación y, sin más dilación, vamos al ataque.

El senyor secretari autonòmic d'Igualtat i Diversitat:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, agrair al Partit Popular, al Grup Popular haver sol·licitat la meua compareixença per poder compartir ací la tasca del govern per a combatre la violència de gènere i masclista durant l'alerta sanitària enfront la pandèmia mundial de COVID-19 i, especialment, durant l'estat d'alarma declarat pel Govern d'Espanya a les seues senyories.

Afortunadament, ací al nostre país, a diferència d'altres contextos polítics, vam bastir un consens per unanimitat de totes les forces polítiques democràtiques, el moviment feminista i associacions de dones, universitats i col·legis professionals, agents econòmics i socials i tercer sector, cossos de seguretat de l'estat, poder judicial, mitjans de comunicació i el conjunt de les administracions públiques sota el paraigües viu i flexible del pacte valencià contra la violència de gènere i masclista.

Un acord de maternitats i paternitats compartides, i ho sabem bé perquè ací a les Corts vau treballar de valent perquè fora una realitat, que interpel·la al conjunt de la societat valenciana a reconéixer la violència masclista com un conflicte polític, social, cultural, que hem de combatre plegats, com durant dècades vam combatre el terrorisme d'ETA.

Els feminicidis són un acte de terrorisme.
L'assassinat òbviament és el grau més extrem.
Però cal tenir present que la violència no només és física i que les jerarquies vénen emmarcades i legitimades per un context i una estructura social patriarcal.

Recordem que la CEDAW, la convenció sobre l'eliminació de totes les formes de discriminació sobre la dona, considera la violència de gènere i masclista com un instrument de dominació i una estratègia de poder.

Però sobretot el pacte ens convida a totes i tots a treballar per un paradigma de societat feminista basada en la cultura de la pau, la igualtat de tracte i no discriminació i la no violència.

Però, també, en l'equilibri entre el món públic i privat, l'esfera reproductiva i productiva, tan important al llarg de la pandèmia.
La raó i les emocions, per combatre desigualtats socioeconòmiques i culturals amb dos valors per a avançar en la igualtat real i efectiva entre dones i homes, xiquetes i xiquets.
Una igualtat que ens permeta desenvolupar-nos amb igualtat d'oportunitats, llibertat, seguretat i construir relacions afectives sanes, segures, plaenteres i solidàries.

Dit d'altra forma, mentre que una pandèmia, un virus, una plaga són fets sobrevinguts, ocorreguts inesperadament, la violència de gènere i masclista és un fet cultural.
Una opressió estructural de la masculinitat hegemònica cap a les dones, però també cap als homes que busquem intencionadament o no sortir-nos d'ella.

Per això, senyories, és clau mantenir aquesta unanimitat i consens democràtic.
Hem de treballar les arrels socials i antropològiques més profundes per enderrocar aquesta violència, combatre opressió, desigualtat i discriminació cap a xiquetes i dones, i també facilitar una transició amable i segura als homes perquè puguem desfer-nos d'una forma de viure, la nostra masculinitat, que ens castra emocionalment i amb greus conseqüències comunitàries que han incrementat al llarg del confinament.
Per tant, com primera idea força d'aquesta intervenció em sembla fonamental mantindre aquesta unanimitat democràtica davant la violència de gènere.

Així que gràcies, moltes gràcies a totes les parts que al llarg d'aquestos anys heu fet possible la unanimitat malgrat que en altres contextos no era possible.
Perquè allà on no és possible s'incrementa l'escletxa política i social que dificulta combatre la violència de gènere.
Una ruptura democràtica que permet als agressors masclistes aïllar amb major facilitat a les seues víctimes i elimina els ponts segurs perquè dones i els seus fills i filles puguen sortir d'aquest context de violència.
Una situació d'aïllament, descrèdit, desconfiança i fragilitat, que ha empitjorat durant el confinament.

Permeteu-me ací aturar-me per demanar disculpes públiques a totes les dones, adolescents i xiquetes que al llarg d'aquesta emergència sanitària han vist empitjorada la seua situació, complicada ja per ella mateixa, i les administracions públiques, però, especialment, la Generalitat no hem encontrat la forma d'arribar a elles.
I, especialment, a la família de Karina Andrés, assassinada a Almassora el passat 19 de març.

Per això, entre les principals mesures per combatre la violència de gènere, conjuntament amb la Administració general de l'estat del Ministeri d'Igualtat, hem realitzat campanyes de sensibilització i informació d'interés general dirigides, com hem fet sempre al llarg dels darrers anys, al conjunt de la ciutadania.

Campanyes i accions informatives que sumen aquest canvi de paradigma, que el que busca no és interpel·lar i posar més pressió a les dones víctima, sinó al conjunt de la ciutadania.

Malauradament, malgrat haver avançat moltíssim, encara hi ha molta gent que, davant d'una situació de violència, preferix mirar a un altre lloc.
I és cert, estem socialitzats amb una conceptualització de la violència com un fet domèstic i ens pesa com una llosa allò que tantes voltes han dit o ens han dit que cadascú sap què hi ha en cada casa, que millor no clavar-se de portes endins, que millor deixar que cadascú faça.

Senyories, hem de combatre aquesta barrera mental i per això, a banda de campanyes, cal continuar mantenint la unanimitat i major i millor unitat.

¿Com anem a aconseguir canviar aquesta mentalitat si la ciutadania veu de nosaltres, els seus representants públics, un debat cavernícola, acientífic i electoralista?

Senyories, la primera mesura, i jo vull destacar que absolutament tots els grups parlamentaris que van firmar el pacte heu mantingut, malgrat pressions internes i externes, és la unanimitat i l'acció conjunta.
Seguim treballant colze a colze.
Hi ha coses a millorar.
Hi ha qüestions que haurem de fer més ràpid.
Però mantindre aquesta unanimitat és la primera acció conjunta per donar suport a les dones i fer front als agressors.

L'autonomia personal, la vida independent i l'acompanyament a les dones víctimes de violència de gènere i masclista i als seus fills i filles en el marc de les polítiques de desinstitucionalització és la prioritat d'atenció del model que emana del Pacte valencià contra violència de gènere i masclista.

Per tant, les polítiques públiques que hem impulsat de forma extraordinària al llarg de la pandèmia i que portem impulsant al llarg d'aquestos cinc anys han estat lligats preferentment a la lluita contra la feminització de l'empobriment.

Entre altres, destacaré el Decret 43/2020, de la vicepresidència i conselleria d'igualtat, que destina 7 milions d'euros extraordinaris per als ajuntaments per a poder tramitar ajudes d'emergència; el decret per pal·liar les conseqüències socioeconòmiques del COVID-19 en la població gitana, amb una dotació de 450.
000 euros; haver reforçat la gestió dels fons d'emergència de dones de víctimes de violència dels centres Dona 24 Hores, amb una execució del període març-juny de 233.
372,47 euros; el Decret 60/2020, de 15 de maig, de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, i la vicepresidència segona i Conselleria d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica d'aprovació de bases reguladores de concessió directa d'ajudes en matèria d'habitatge per a pal·liar les situacions d'especial vulnerabilitat per la COVID, amb una dotació de 7,5 milions, preferentment per a dones víctimes de violència de gènere.
O les ajudes extraordinàries a la reducció de la jornada laboral per la criança del Labora amb una dotació de 3 milions d'euros.

La desigualtat econòmica i la feminització de l'empobriment és una de les cares visibles del patriarcat.
Però, malauradament, massa voltes no ha estat en la centralitat de l'agenda feminista.

En aquest apartat vull destacar, sumant a l'enumerat anterior, l'esforç que s'ha fet per part de les professionals en la tramitació de la renda valenciana d'inclusió, amb una execució del període març-juny de 80 milions d'euros.
No obliden que el 67 % de les persones titulars d'aquesta prestació pública són dones.
O la mesura excepcional d'ampliar la data de caducitat durant el període d'un any a famílies nombroses i monoparentals, aquestes últimes encapçalades en un 82 % dones, amb una taxa AROPE del 50 %, és a dir, d'exclusió social.

I, per últim, per destacar-ne només unes quantes, el reforç que s'ha fet en el programa «Majors a casa» amb un increment de 844.
000 euros que ha permés que les persones majors d'aquest programa, majoritàriament dones que viuen soles, tinguen garantida l'alimentació durant el període de pandèmia, incloent al programa festius i cap de setmana en el període abril i juny i que, òbviament, anem a mantindre durant tot l'any.

Com vostés han sol·licitat també una compareixença per parlar de la gestió de la pandèmia i persones majors, si us sembla, faré referència allí tot el relacionat amb l'àmbit de persones majors.
Però sí destaque, perquè crec que és important i està lligat a les cures, a la criança, que és un dels reptes d'aquesta pandèmia, i és que la Comunitat Valenciana som la comunitat autònoma que més persones ha incorporat al sistema de dependència durant l'estat d'alarma.
I és que les i els treballadors públics han seguit al peu del canó.

Però, sens dubte, com deia, la major bretxa agreujada durant el confinament per raons obvies, especialment pel tancament de les escoles de forma presencial o els centres d'atenció a col·lectius vulnerables que requerixen major atenció, com persones amb diversitat funcional o persones majors, ha incrementat la tasca d'eixe treball invisible, del treball no remunerat.

Hi ha molta literatura científica sobre aquest tema i així que només destacaré una xifra.
A més, em consta que esteu treballant de valent en una comissió sobre els usos del temps.
Així que la xifra, segons l'IVIE, és que, durant la pandèmia, les dones heu dedicat una hora i 25 minuts més que els homes al treball no remunerat en la criança i les cures de la llar.

A banda de reforçar la lluita contra la feminització de l'empobriment, tant des del punt de vista econòmic com de l'ús del temps, durant la pandèmia hem realitzat diferents campanyes de conscienciació i prevenció de la violència de gènere.
Destacar la campanya «En quarantena», «Assenyale el masclisme», de la Direcció General de l'Institut Valencià de les Dones, amb una dotació de 6.
000 euros, 5.
992, i la realització de diferents activitats dins del programa online «Des de casa», de l'Institut Valencià de la Joventut, adreçat a joves, destaquen activitats com el programa «Drets i educació sexual«, que realitzava en xarxes socials dilluns, dimecres i divendres, a més de vint temàtiques diferents, on s'ha treballat el sexting, relacions a distància, i poder, mitges de l'amor romàntic, el mal querer, etcètera.

El programa «Ara nosaltres», basat en l'educació en valors, on les entitats d'educació no formal han treballat moltíssim la forma en què els joves ens hem de relacionar, o «Connecta't», una formació educativa i artística que acompanya en el procés fomentant la participació i divulgant contingut cultural relacionat en l'educació en valors, el feminisme i la interculturalitat i que fomenta les relacions sanes i igualitàries.

Hem parlat d'empobriment i discriminació de les dones, de la importància de la prevenció, sensibilització i la unitat política i social per a combatre la violència de gènere i masclista.

Ara detallem també les accions i mesures realitzades durant l'alerta sanitària com li hem fet front.
Per això destacar que les professionals de la xarxa d'atenció a dones víctimes de violència de gènere i masclista, tant dels seus +recursos ambulatoris com residencials, han continuat treballant, i amb una major càrrega de feina i complexitat.
Jo crec que a ningú se li escapa com de difícil ha estat poder accedir a dones víctimes que conviuen en els seus agressors, com de difícil ha estat poder fer aquells seguiments durant especialment el període de confinament.

Tot i que per raons de salut pública, en el cas de les atencions ambulatòries, els centres Dona 24 hores i de la Xarxa d'atenció rural, s'ha optat preferentment, sempre que era possible, baix criteris professionals i de risc l'atenció telefònica i online.
De 16 de març al 20 de juny els centres Dona 24 hores, tant de les ciutats com d'atenció rural, han atés a 3.
511 dones durant el període d'alarma, de les quals 795, és a dir, un 22,6 %, són dones que acudien a la xarxa per primera volta.

D'altra banda, cal destacar que ha hagut 13.
752 atencions telefòniques.
En moltes casos el seguiment s'ha hagut de fer, òbviament, de forma més intensa que l'habitual.
Moltes vegades, en un període de normalitat, les dates que te donen en el Centre Dona estan més espaiades.
En aquest sentit, les professionals han reforçat l'atenció a la mateixa dona cridant més voltes de l'habitual, degut que la convivència obligatòria, absoluta en el confinament, ha empitjorat el context de violència.

A més, la xarxa d'oficines d'assistència a víctimes del delicte, de la Conselleria de Justícia, ha atés durant el període d'estat d'alarma a 3.
644 dones.

No obstant això, a mi m'agradaria destacar que més del 35 % del nombre de trucades del servei d'atenció telefònica de la xarxa dels Centres Dona, les trucades han estat realitzades per familiars, veïnatge i persones alienes a la víctima.
Aquest és un increment significatiu, perquè, si recorden la meua primera intervenció fa uns anys, les reiterades intervencions de la vicepresidenta i les xifres que, tant l'Observatori del Poder Judicial com d'altres destaquen, és que malauradament, tot i que en el discurs públic les forces democràtiques hem dit que la violència de gènere és una qüestió política i no domèstica, encara són les dones les van a denunciar, encara hi ha poc d'esforç col·lectiu.
I en aquest pandèmia la ciutadania s'ha compromés més que mai en lluitar contra aquesta violència.
És a dir, les campanyes en aquesta línia han permés major conscienciació social.

Per no fer-ho llarg, si en les seues rèpliques volen informació més detallada de xifres d'atenció, i si no li les podem facilitar per escrit, detallades per centres, si és presencial, etcètera, això jo crec que es pot facilitar sense problema.
Al llarg de la compareixença he explicat la importància de la no institucionalització, que en cap cas vol dir renunciar a la important tasca professional d'atenció bio-psicosocial que fan les professionals.
És que una cosa és fomentar la vida independent, i una altra, òbviament, és que les dones que han estat aïllades, que han estat sotmeses a un nivell d'opressió i d'aïllament brutal requerixen un acompanyament professional que hem de garantir.

No cal dir, doncs és compartit amb vostés, que en els casos de violència de gènere i masclista, hauria de ser l'agressor qui abandonara la casa familiar.
Tant és així que fou una de les demandes recollides en la Llei valenciana de garanties i drets de la infància, a petició dels consells municipals d'infància.
Però la realitat és que, malauradament, en molts casos, per una qüestió de seguretat, de dret a la vida, de forma expeditiva, urgent, són les dones amb els seus fills i filles, en cas de tenir-los, les que es veuen obligades per les circumstàncies, i per què no reconèixer-ho, perquè l'Estat encara ha d'avançar molt en la protecció a les dones víctimes, són les que han de fugir de les seues cases i recórrer a una alternativa habitacional de la xarxa pública.

Al llarg de l'estat d'alarma ha hagut 107 nous ingressos en la xarxa residencial de la Generalitat: 74 dones i 33 xiquets i xiquetes i adolescents que han hagut de fugir del seu entorn per poder estar segures.
107 dones i xiquets i xiquetes que han hagut de fugir del seu espai perquè no hem estat capaços que siga l'agressor qui abandone la casa, perquè no hem estat capaços d'educar perquè no arribe a haver una situació i un context de violència que faça impossible poder conviure.

També m'agradaria destacar que al llarg d'aquesta pandèmia ha hagut cinc dones víctimes de l'explotació sexual, tracta i prostitució que han arribat als nostres centres d'emergència.
I han arribat, entre d'altres qüestions, perquè els proxenetes, perquè els puteros, no tenien opció d'arribar-hi.
I front no poder anar a fer ús d'un element com és la pròpia violència sexual, han arribat a les nostres xarxes.

Per això, també els anuncie que hem seguit treballant al llarg de la pandèmia amb entitats especialitzades en prostitució per posar en marxa en el 2021 un programa integral que fomente l'alternativa sociolaboral per aquestes dones.

En aquest cas, i com ens van sol·licitar també les directores dels centres Dona 24 hores, en una reunió que vam mantindre amb la vicepresidenta per coordinar i implementar les mesures al llarg de la pandèmia, m'agradaria destacar que hem incrementat els recursos residencials, i que, tot i que com deia, la institucionalització de les dones i els seus fills i filles no és la resposta, mentre no tinguem altra hem de continuar enfortint-la, hem destinat una dotació extraordinària, a banda de la gestió professional i de places de la mateixa, de 132.
264 euros per reformar quatre pisos a la ciutat de València, a Gandia i Dénia, a més d'haver ampliat altre recurs de forma provisional a la ciutat de València, incrementat a través del concert social amb entitats del tercer sector d'acció social dos pisos a la ciutat d'Elx.

En resum, per aquesta pandèmia s'ha reforçat amb 54 places per atendre dones supervivents de violència de gènere i masclista, el que suposa un increment del 15,2% del total de les places residencials de la comunitat, un gran esforç.

Per finalitzar, la dació de comptes de la informació relativa a la resposta institucional de la Generalitat durant l'alerta sanitària, recordar que per part de la Vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives s'han dictat diferents resolucions i instruccions per coordinar i implementar mesures de prevenció, seguretat i higiene, que poden consultar, tant a la web de la conselleria, en l'apartat COVID-19, o al Diari Oficial de la Generalitat.
I que en el cas dels recursos residencials de dones víctimes de gènere i masclista, s'han repartit de forma directa 1.
409 botelles d'hidrogel, 10.
080 mascaretes tipo R2, 11.
000 mascaretes quirúrgiques, 224 mascaretes infantils, 3.
500 guants i 565 protectors facials, i que continuen mantenint-se el repartiment a hores d'ara.

Com he destacat al llarg de la intervenció, la feminització de l'empobriment és una de les cares més invisibles, però més importants de la violència contra les dones.
Per això, les polítiques per combatre aquesta forma de violència impulsades els darrers anys, i que seran una prioritat en la Llei valenciana d'igualtat, la redistribució de la riquesa i del temps ha estat la prioritat.

Finalitzaré, si m'ho permeteu, citant a la teòrica i activista feminista, l'argentina Maria Lugones, que deia en 2012: «La violencia de las mujeres y el creciente feminicidio tienen que ver con la devaluación total del trabajo no remunerado y de los cuerpos que antes producían plusvalía y ahora no valen nada«.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muy bien.
Muchas gracias.

A continuación, tendrá, por un tiempo de 6 minutos, el Grupo Popular, la señora Mezquita, que es del grupo que ha solicitado la comparecencia.

Si le da al micro.

La senyora Mezquita Juan:

¿Se oye bien?

El senyor vicepresident:

Perfecto.

La senyora Mezquita Juan:

Bueno, mis primeras palabras tienen que ser de reconocimiento y pésame a todas estas familiar que han perdido a un familiar víctima del coronavirus.
Mi pésame a todos sus familiares y lamentar la pérdida de todas estas personas que han perdido la vida en esta pandemia.

En segundo lugar, agradecer la presencia del secretario autonómico de Políticas de Igualdad para venir a darnos su visión o su hacer en materia de violencia de género en el estado de alarma.

Bien, lo primero que me gustaría preguntarles.
Nos ha hablado usted de las medidas de prevención sanitaria que han implantado durante el estado de alarma.
Me gustaría también agradecer a todo el personal asistencial a las víctimas de violencia de genero su entrega y dedicación, en unas horas y unos días tan eternos, tan largos, en las que han, digamos, de alguna manera, han puesto todo su esfuerzo para poder atender a todas las mujeres víctimas de violencia de género.

Señor Alberto, señor Ibáñez, hablaba usted de medidas de prevención sanitaria.
1.
409 unidades de hidrogel, 10.
080 mascarillas de tipo 2, 11.
000 mascarillas quirúrgicas, 3.
500 guantes.
Lo que no ha comentado en ningún momento: ¿se han realizado test, pruebas PRC, pruebas serológicas al personal, a las mujeres han asistido a estos centros asistenciales?
Porque no nos han comentado de alguna manera si se está evaluando la posibilidad de contagio entre éstas, o personal o entre estas mujeres.
Creo que es una medida prioritaria el conocer esta cuestión.
Porque sí, nos podemos poner mascarilla, pero el riesgo de contagio, si no hay una evidencia clara de que no se es positivo, ahí está.
Y quiero decir que estas mujeres, después de haber estado padeciendo una pandemia en la que han tenido que convivir con el peor de sus enemigos, que es su maltratador en casa, cuando han decidido ir, recurrir a un centro asistencial, evidentemente lo que no pueden poner es en riesgo su vida por otro motivo que es la COVID o coronavirus.

¿Han tomado ustedes medidas de control de la COVID en los centros asistenciales, en centros residenciales?

Tampoco nos han explicado qué tipo de medidas han adoptado.
En el caso de que se produzca algún caso positivo ¿cuáles son las medidas para aislar debidamente y de manera correcta, por su seguridad y por seguridad de las personas que están a su alrededor, qué medidas han ustedes tomado para, en caso de que se diera algún positivo en algún rebrote, pues que esté controlado?

¿Han asignado ustedes personal sanitario a estos centros de atención a las mujeres que pueda controlar y supervisar estas cuestiones?
Esto tampoco nos lo han contestado.

Respecto al incremento de plazas residenciales.
Hablaba usted de la concesión de ayudas directas para viviendas, que dice preferentemente para mujeres víctimas de violencia género.
Preferentemente no es una garantía de que las mujeres víctimas de violencia de género puedan acceder a una vivienda.

En la comparecencia de octubre de 2019, que vino la vicepresidenta a la comisión, nos explicó, yo le pregunté el tema de plazas residenciales, si había garantías de asistencia, es decir, de que estas plazas residenciales estuvieran a disposición de todas las mujeres víctimas de violencia de género que lo precisasen.
Ella contestó que, de urgencia, de momento sí, de momento, pero que asistencia residencial, plazas residenciales para su emancipación no; había más demanda que viviendas.

¿Me puede usted decir si con estas nuevas concesiones de ayudas directas a las mujeres víctimas de violencia de género se va a poder cubrir toda la demanda?
Porque hay que tener en cuenta que también estas mujeres puedan hacer frente al pago de esas viviendas, por más que se las ayude.
En otra alternativa, habría que tener prevista otro tipo de residencia para que las mujeres, hasta el momento en que se puedan emancipar definitivamente, pues, puedan tener garantizada esta asistencia residencial.

Tampoco nos han comentado plazas residenciales para mujeres víctimas de violencia de género que tengan alguna discapacidad, tampoco nos han mencionado.
Hay mujeres víctimas de violencia que tienen unas necesidades específicas por tema de discapacidad, que puede ser física o de otras características.
¿Tienen ustedes… o han tomado alguna medida al respecto para dar solución a las necesidades residenciales de este tipo de mujeres víctimas de violencia de género?

Otro tema importante, tema de la inserción laboral de las mujeres.
Para poder empoderarlas, hay que dotarlas de autonomía.
Esa autonomía, evidentemente, no solo es tema residencial, sino también autonomía económica.
¿Han implementado ustedes programas de ayudas para la contratación de mujeres víctimas de violencia de género?
¿Tienen ustedes programas específicos para mujeres víctimas de violencia de género con discapacidad?

Debido a esta pandemia, nos vamos a…, estamos ya en una crisis también económica en la que se han visto sumergidas principalmente mujeres que se han quedado sin empleo o están afectadas por un ERTE o, directamente, se han quedado sin empleo.

El senyor vicepresident:

Señora Mezquita, vaya terminando.

La senyora Mezquita Juan:

Ya.
Bueno, si me puede responder a esta pregunta.

Y ya, acabo enseguida.
Tema de violencia.
Han tenido ustedes, bueno, me consta que 425 menores atendidos por violencia de género.
¿Se han incrementado o implementado recursos de atención psicológica?
¿Se han introducido las mejoras en el protocolo de atención y coordinación de servicio de atención a estos menores que denuncian violencia?

Y con esto, de momento, acabo.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, tendrá, por 3 minutos, la señora Criado, del Grupo Vox Comunidad Valenciana.

La senyora Criado Gonzálbez:

(La diputada parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor vicepresident:

Un segundo.

La senyora Criado Gonzálbez:

¿Tengo que darle?

El senyor vicepresident:

Ahí está.

No toques, no toques.
(Veus)

Ahora.

La senyora Criado Gonzálbez:

Buenos días.

En primer lugar, trasladar, desde Vox, que estamos con todas las familias que han perdido un ser querido.

Buenos días, señor Ibáñez.

Agradecerle, en primer lugar, que acuda a esta comisión.
Pero, mire echamos de menos que nos facilite datos sobre la situación de violencia intrafamiliar en el confinamiento y con la COVID.
Si pudiera darnos información, se lo agradeceríamos, porque tan víctimas son las personas de un sexo como las de otro.
No hay violencia solo cuando la víctima es mujer y el agresor es hombre.
La violencia no tiene género.
Víctima puede ser una mujer, un hombre, un mayor, un menor; culpable puede ser un mayor o un menor, un hombre o una mujer.

Lamentablemente, su conselleria, de la que usted es secretario autonómico, no atiende a todo aquel que lo necesita, cuando esta es su obligación.
Dígame, señor Ibáñez, ¿dónde puede acudir el hombre, víctima de violencia dentro de su casa, sea quien sea el agresor?
Dígame, señor Ibáñez, ¿dónde puede acudir la mujer homosexual víctima de violencia por su pareja?
¿Por qué no protegen a todas las víctimas?
Se lo voy a decir yo, por pura ideología.
Para ustedes, el hombre es el único culpable.
Para ustedes, la ideología está por encima absolutamente de todo, incluso de la vida de las personas, como quedó demostrado ante toda España el 8M.

Por otro lado, ¿por qué llaman a su conselleria «de igualdad»?
Porque lo único cierto es que están discriminando a la mitad de la población, de acuerdo con el artículo 14 de la Constitución; exactamente, en la Comunidad Valenciana, a 2,5 millones de personas, los hombres.
Mire, víctima puede ser cualquiera, no solo la mujer; culpable puede ser cualquiera, no solo el hombre.

Señor secretario autonómico, señores de todos los partidos, porque todos ustedes colaboran en esto, olvidan a parte de las víctimas.
Y voy a mencionar, especialmente, a don Isaac Guillén, porque Vox pidió, el pasado 25 de junio, un minuto de silencio.
Ningún partido acudió.
(Veus) Isaac, asesinado, al parecer, por una mujer por motivos económicos.
Un policía local con una enfermedad degenerativa, en silla de ruedas, al que le quitó, al parecer, esta mujer, de la forma más cruel que puede haber, lo estrangulo y lo enterró vivo.
¿Se han puesto ustedes en la piel de este policía y su familia?

La violencia no tiene género.
¿Pueden decirme por qué solo es víctima la mujer?
¿Isaac Guillén no es víctima, señor Ibáñez?
Ustedes presumen, con esa superioridad moral que les caracteriza, de ser los que defienden al necesitado.
Pero, miren, obras son acciones y no buenas razones.

¿Don Isaac no merece su protección, señor Ibáñez?
¿Por qué?
¿Por ser minusválido?
¿Por ir en silla de ruedas?
¿Por tener una enfermedad degenerativa?
¿O, quizás, por ser hombre?
Señor secretario autonómico, Botànic, Ciudadanos, PP, no lo entendemos en Vox.
Realmente, prefiero pensar que no son conscientes del daño que están causando al conjunto de los hombres por no defender a todas las víctimas.

Voy a acabar con una frase de una feminista, Concepción Arenal, una verdadera feminista, que dice: «Nunca se pierde el tiempo que se emplea en procurar el bien».

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, también por tiempo de 3 minutos, la señora Quiles, del Grupo Parlamentario Ciudadanos.

La senyora Quiles Bailén:

Gracias, señor presidente.

Señor Ibáñez, muchísimas gracias por acudir hoy a estas Cortes.

Y yo, en primer lugar, quería presentar y demostrar mi repulsa y la de mi grupo a la agresión sufrida recientemente por la diputada de Vox, Rocío de Meer, porque nosotros sí que hemos entendido siempre que las agresiones se hacen a personas, independientemente de su género, de su sexo y de su ideología y entendemos que deberíamos de rechazar todos que se agreda a una mujer y que se agreda de esas maneras y, sobre todo, deberíamos de rechazar que desde algún partido político nos burlemos de esas agresiones.
Entonces, que vaya por delante esta repulsa.

Comentar que la lacra de la violencia de género, por desgracia, no conoce ni de pandemias ni de situaciones excepcionales, que lo único que hacen es agravarlas.
De lo que sí conoce y lo que sí necesita son medidas y respuestas rápidas y efectivas por parte de nosotros, por parte de la administración.
Toca invertir en medios eficaces que den esas respuestas y dejarnos todos un poco de lado las medidas publicitarias y populistas.

Yo repasaba el otro día y en España las peticiones de ayudas por violencia de género se han disparado, entre el trimestre entre el 14 de marzo y el 15 de mayo, más de un 61 % en toda España y se registraron casi un 44 % más de llamadas al 016 que en el mismo período que en el 2019.

Encima, en nuestra comunidad, en la Comunidad Valenciana, tenemos el dudoso honor de ser la tercera, según datos de la policía nacional, donde se han realizado más arrestos, después de Madrid y de la comunidad andaluza.

Y en provincias, ¿saben cuál ha sido la provincia donde más personas han sido detenidas por este tema en toda España?
Pues, usted lo sabe y yo también, Alicante, mi provincia, nuestra provincia.
Pero es que Valencia no se queda atrás, porque es la segunda.
La tercera, en este caso, es Cádiz.
O sea, tenemos dos en el top 3 de toda España.

Y ustedes me pueden decir, y yo lo admito, que tenemos unos profesionales maravillosos y es señal de que estamos denunciando mucho; sí, también, se lo compro y en este apartado y en este caso, en materias de igualdad y de violencia, siempre nos tendrán a su lado.
Pero, también, algo estamos haciendo mal cuando tenemos esos datos.
Algo estamos haciendo mal cuando -y usted lo ha dicho al principio también- al sexto día de la pandemia una mujer de Almassora, en Castellón, de 35 años, fue asesinada delante de sus dos hijos y no había presentado denuncia previa.
O sea, que ese apartado seguimos teniéndolo.

Necesitamos dar seguridad a esas víctimas y más en estos momentos, asegurar que los menores tienen donde refugiarse.
¿Tenemos programas específicos para ellos?
¿Qué atención psicológica estamos dando a menores y a adolescentes?
Y yo sí que quiero leer un testimonio de una adolescente de Córdoba que decía: «La ansiedad me está dejando peor por momentos y mira que estoy encerrada en mi cuarto, pero es que no para.
Digo: «bueno, otro día tranquilo« y, cuando menos lo espero, de nuevo lo mismo.
En cualquier momento explota y lo peor es que no tienes dónde salir para despejarte o, simplemente, pensar.
Ahora es el doble de control, el doble de mirarme, el doble de todo».
Mi pregunta es: ¿les estamos dando el doble de ayuda, después de esta situación?
¿Qué ayuda estamos dando a esos menores?

¿Qué programas específicos hemos puesto en marcha para otro colectivo más que vulnerable que son las personas y, en especial, las mujeres prostituidas?
Porque usted ha hablado de un programa para el 2021.

¿Qué estamos haciendo con otro colectivo supersensible, el colectivo LGTBI?
¿Qué estamos haciendo con ellos?
¿Estamos preparando y haciendo los programas de implementación de formación de la policía para que estén formados en violencia de género, ciberacoso, LGTBfobia y contra la trata de seres humanos?
¿Qué ha hecho el Consell durante la crisis de la COVID para frenar la violencia de género contra este colectivo -y, además, es un colectivo que mi compañero Jesús ha preguntado mucho por él?

Finalmente, solamente decir que, como usted ha dicho al principio, la violencia de género y la igualdad es cosa de unanimidad y de unidad.
Si hacemos la batalla cada uno por nuestra cuenta, pues, seguramente que lo único que haremos será abrir demasiados frentes y acabarán perdiendo, pues, las mujeres, en este caso.

Muchas gracias, señor Ibáñez.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, tendrá también por tiempo de 3 minutos la señora Cabedo, del Grupo Unides Podem.

Cuando quieras.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, president.

En primer lloc, benvingut, senyor Mezquita.

Vull mencionar el fracàs col·lectiu que suposa l'assassinat de la senyora Karina Andrés en els primers dies de l'emergència COVID i vull sumar-me al seu perdó, com a Grup Parlamentari Unides Podem.
Crec que és molt responsable i que no molt a sovint escoltem estos perdons per part dels responsables polítics.

Tenint en compte algunes intervencions ací, jo volia fer-li una primera pregunta molt directa que és: vosté, com a home, se sent amenaçat per les polítiques contra la violència de gènere?
Li agrairia que m'ho responguera, perquè ací pareix, doncs, que els homes visquen atemorits per aquestes polítiques.
(Remors)

No sé si podríem dir que, malauradament, el confinament ha sigut com una espècie d'aliat de la violència masclista, en el sentit que possibilita el control totalitari de l'home sobre la dona, perquè ha pogut controlar-la físicament, però també temporalment.
I, d'ahí, ha sigut molt important que les administracions públiques hagen demostrat, amb fets, que estaven al costat de les dones perquè aquestes no se sentiren a soles.
D'ahí la importància que s'hagen redoblat els esforços de la policia nacional i local, que crec que ha tingut una conseqüència directa, com és que Alacant i València siguen on més hagen detés homes.

Crec que també han sigut importantíssimes les campanyes especialitzades durant aquestos temps, que han tingut com a conseqüència directa la que vosté molt bé ha indicat, que és que els mateixos familiars i l'entorn han sigut els qui han donat el pas.
Això, fins fa poc, jo recorde que eren un 2 % les persones de l'entorn que feien aquest pas i ara han augmentat, ha tingut una conseqüència directa.

També, que s'hagen desenvolupat aplicacions, com AlertCops, que, a la millor, per a nosaltres és una tonteria, però que és de moltíssima ajuda per a una dona que inclús s'ha d'amagar en el bany de sa casa per a poder comunicar-se amb la policia.

Vosté ha comentat que els centres 24 hores han estat molt més pendents de les dones.
També la policia, com, per exemple, el grup Gama, de l'Ajuntament de València, ha multiplicat per quatre el control a les dones.

I crec que hem de prendre nota d'aquestes mesures que hem tingut durant aquestos temps de pandèmia.
I voldria preguntar-li quines d'aquestes mesures creu vosté que no haurien de deixar-se, per a fer-se de forma temporal, sinó que, potser, haurien de quedar-se amb nosaltres per a augmentar encara més la nostra batalla contra la violència masclista.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Cabedo, por ajustarse además al tiempo.

A continuación, por tres minutos, la señora Álvaro, del Grupo Parlamentario Compromís.

Espera.
A ver… Ahí está.

La senyora Álvaro Cerezo:

Gràcies, president.

I també gràcies, senyor Ibáñez, per vindre a comparèixer a aquesta cambra, per la informació que ens ha traslladat.
Gràcies també per la feina que s'ha fet des de la conselleria durant la crisi de la COVID.
I sumar, també, les meues condolences i les del meu grup, per descomptat, a les víctimes.

Preguntar-li pels recursos que es van posar a disposició durant l'estat d'alarma.
Com vosté ha dit, es van reforçar les atencions i quin és el número de places i recursos que continuen disponibles?

I sobre les previsions de futur, donat que encara estem en una situació de pandèmia amb una gran incertesa de com evolucionarà, saber, si hi ha previsió d'augment de places de les instal·lacions dependents de conselleria?

Durant el confinament, persones expertes en violència de gènere alertaven de la possibilitat que es donara un augment de les denúncies de violència masclista en finalitzar el confinament a conseqüència de l'eliminació d'eixes barreres que durant el confinament impedien o dificultaven moltes dones denunciar als seus agressors.
Voldria saber, si dites alertes s'han materialitzat?
I, si els recursos actuals són suficients -mai són prou- suficients per atendre dit augment?

En este sentit, des del govern de l'estat es comença a treballar en un pla de contingència postconfinament.
I voldria conèixer, com ha sigut la coordinació institucional per aplicar aquest pla?
Si té coneixement vosté que aquestes previsions s'estiguen produint?
I si pot aprofundir un poc més sobre en què consisteix el pla i com està sent la seua aplicació al País Valencià?

Per altra banda, m'agradaria conèixer la seua valoració davant l'augment de delictes d'odi cap a persones LGTBI que estem vivint al nostre país, així com conèixer quines han estat les actuacions de conselleria, sobretot pel que fa als últims casos que hem conegut.
Malauradament, s'han produït suposadament per part de persones que han de defensar i protegir als ciutadans i ciutadanes.
Parle del cas del policia que va humiliar a una dona trans a Benidorm, així com el cas que s'ha donat a conèixer per part de l'Observatori contra la LGTBfòbia aquesta mateixa setmana al Hospital General de Castelló per part, suposadament, dels vigilants de seguretat i que està sent investigat.

Per últim, -i ja acabe- voldria preguntar-li per l'estat de l'avantprojecte de la futura nova llei valenciana d'igualtat?
Sobretot, quines previsions tenen per fer aquesta llei per a què servisca d'eina per a protegir les dones en l'àmbit laboral?
Ja que som les que més hem patit durant aquesta pandèmia el teletreball, els ERTE i, previsiblement, serem també les que més patirem de nou les conseqüències de la crisi econòmica.

Així que tota ajuda fa paret, tota pedra fa paret, per la qual cosa la llei d'igualtat pot ser important també en este futur que ve marcat per eixa crisi postCOVID i pot ajudar a canviar aquesta situació.

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Álvaro, además por ajustarse también al tiempo.
Y para terminar esta ronda de comparecencias de los grupos, la señora Mustafá del Grupo Parlamentario Socialista.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Gràcies també, senyor Ibáñez, per la seua compareixença.
Traslladar, per suposat, el condol del meu grup a totes les víctimes.

Entenem que sumar al mal son de la pandèmia i el confinament patir violència de gènere ha degut ser terrorífic.
Venia sentint en la SER -no sé si serà exacta la xifra- però de camí venia sentint que cada 4 minuts una dona valenciana ha estat agredida durant l'estat d'alarma.

Respecte al tema de mantindré la unanimitat front a la violència masclista, doncs, trobe que hui seria molt més complicat perquè fer-ho amb qui directament la nega, doncs, bé.
Però, bé, jo soc optimista per naturalesa.

Per cert, se'ns ha interpel·lat a tots els grups i se'ns ha preguntat si seríem capaços de posar-nos en la pell d'Isaac Guillén.
Doncs, miren si som capaços -i parle personalment- que Isaac Guillen era amic de joventut de la meua parella.
Jo mateixa he sigut veïna dels seus sogres, dels seus exsogres, i conec des de xiqueta a la mare dels seus fills.

He tingut molt de temps de pensar en la mort d'Isaac.
Però crec que embrutar i mesclar conceptes no li fa bé ni al record ni a la memòria d'Isaac ni a les dones víctimes de violència.

Bé.
Efectivament, també -respecte al que ha dit vosté- no es pot aconseguir la igualtat plena si els homes no renuncien als seus privilegis concedits des del seu naixement pel seu sexe -perquè entenem que ha volgut dir açò, no?

Vull agrair-li, també, a vosté i a tot el Consell l'esforç per eixos diners extra tan necessaris durant l'estat d'alarma.
I és que des del moviment feminista sí que tenim clar que les coses no es canvien només amb bones intencions, es canvien també amb dinerets.

D'altra banda, m'agradaria pregunta-li…, ha parlat vosté de dones en situació de prostitució que han sigut ateses -jo sé que no es competència seua les accions dutes a terme per la policia- però ens agradaria que poguera donar-nos més dades, si les té, respecte al número de dones que s'han vist en el carrer, no les que han acudit als centres de la Generalitat per tindre una solució habitacional sinó les que han pogut estar alliberades d'eixos altres confinaments o, millor dit de l'esclavitud més antiga del món -per què no?
- perquè la prostitució no és un treball, és esclavitud.

També de si s'ha interposat cap denuncia?
Perquè sense ella no hi ha actuació de la fiscalia en matèria de proxenetisme.
Si hi ha previst un pla urgent o es té clar la necessitat d'ell?
Perquè realment és impossible prostituir-se a distància, de manera que protegint-les a elles, protegirem tota la societat dels contagis.
Perquè, desafortunadament, els puters estan per tot arreu.

No voldria tampoc que en la setmana que celebrem l'orgull LGTBI i els 15 anys de l'aprovació del matrimoni igualitari al nostre país deixarem de parlar de diversitat.
És una llàstima haver de recordar que sense el reconeixement de drets de les persones LGTBI no hi ha ciutadania plena.

I -com bé ha recordat la senyora Álvaro- va ser repugnant visionar les imatges on algú que, suposadament, ha de defensar-nos atacava una dona trans des de la seua posició de superioritat el passat mes de maig.
Voldria conèixer també quines han sigut les accions que ha pres la Generalitat?

I, per últim, crec que estaria bé també conèixer, si han trobat una diferència substancial entre el número de casos o denúncies per violència de gènere entre les zones rurals i les zones urbanes?

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Mustafá.

Sí.
Ahora por tiempo…, sin límite de tiempo, el señor Ibáñez podrá contestar a todos los grupos.

El senyor secretari autonòmic d'Igualtat i Diversitat:

Molt bé.
Moltes gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Ya está.

El senyor secretari autonòmic d'Igualtat i Diversitat:

Sí.
Molt bé.
Moltes gràcies, president.

Intentaré contestar a totes les preguntes concretes i també als debats ideològics.
Jo crec que aquesta casa, la casa de la política, de la paraula, és una casa ideològica on cadascú representa al conjunt de les seues idees.

En temps foscos del passat, l'absència d'ideologia era la dictadura.
En política democràtica la ideologia és una cosa positiva i jo cada volta que s'ataca a tindre ideologia em pose, bé, trist.
Crec que venim d'èpoques molt obscures.

La diputada del Partit Popular, senyora Mezquita -que havia sol·licitat la compareixença- em preguntava algunes preguntes concretes que no li havia contestat.
No entrava a contestar perquè no m'havies preguntat, però sí que n'hi havia informació que no he detallat i que li vull fer arribar.
No obstant això, qualsevol de les preguntes que no conteste no dubten en fer-les per escrit via formal o tenen el meu telèfon si necessiten tindre-la al major temps.

Quant a les proves PCR, que efectivament no ho havia dit en la meua intervenció inicial, el 24 d'abril se signa un protocol conjunt entre la nostra conselleria i la conselleria de sanitat i a partir d'eixe moment es fan les proves PCR als ingressos, nous ingressos en els recursos residencials de dona víctima de violència de gènere.
Això suposa un 66 % dels ingressos que ha hagut durant l'estat d'alarma.

Abans, la mesura que es feia era un aïllament preventiu.
És cert que les proves PCR van arribar tard, no al sistema residencial de violència de gènere, en general.
Com va arribar tard la previsió d'EPI i el president de la Generalitat ha demanat reiteradament disculpes per aquesta realitat a la que hem fet front, no l'administració autonòmica valenciana sinó el Govern de Canadà, el Govern de Galícia o el govern qualsevol.

Perquè, com deia abans, la diferència entre violència de gènere i una pandèmia és que la pandèmia es sobrevinguda, en este cas, és un virus que no teníem aquesta informació.

Una de les mesures, que jo crec que és important -i conteste també a la diputada de Compromís, la senyora Álvaro, i la de Podem, la senyora Cabedo- una mesura excepcional que hem pres -i jo crec que ha de ser definitiva- és que per a l'aïllament l'ús de les habitacions ha sigut individual i no compartit.

Els últims anys portàvem ja una tendència a reduir habitacions compartides en l'àmbit residencial i jo crec que aquesta mesura excepcional ha de quedar-se de manera permanent.
Perquè, efectivament, jo crec que el poder tindre una habitació sense compartir amb ningú és el mínim; ja que no tenim la capacitat d'anar a eixes vivendes individuals, doncs, el mínim que les habitacions no siguen compartides.
Una mesura que hem fet al llarg de l'estat d'alarma i que hem de continuar implementant de manera permanent.

Vosté em deia, si es garantia a les dones víctimes de violència de gènere amb diversitat funcional?
El que li he de dir és que, si em pregunta si n'hi ha accessibilitat universal en tot el sistema residencial, la resposta es no.
De fet, fa poc va eixir l'inici de la tramitació de la llei valenciana d'accessibilitat universal inclusiva i una de les qüestions que regularem és que els recursos han de ser accessibles.

Però el que sí que puc dir és que quan ha hagut una dona víctima de violència de gènere amb diversitat funcional la plaça que se li ha assignat era accessible per a que, òbviament, poguera arribar.

Sí que hem de fer un esforç major, no només adaptant i reformant els recursos -com li deia- hem destinat uns vora 140.
000 euros en reformes durant esta pandèmia per a poder tindre més recursos.
Però també hem d'arribar fent campanyes accessibles a dones víctimes de violència de gènere amb altres qüestiones afegides com, per exemple, la diversitat funcional.

Vosté destacava com a molt important el després.
I, efectivament, la vicepresidenta en la seua compareixença deia: Tenim bastida la situació d'emergència, recorden que l'anterior legislatura la província de València no tenia ni un recurs d'emergència i que ara totes les províncies el disposem.
Tenim vivendes per a poder -diguem-ne- traure del context de violència de manera urgent emergència, poder treballar amb elles la recuperació integral biopsicosocial, però no tenim recursos suficients per al post.

I, ahí, jo crec que, des de la vicepresidència segona i conselleria d'habitatge, s'està fent un treball important en la recuperació del parc de vivenda pública.
L'altre dia ens reuníem amb el secretari autonòmic d'habitatge, el senyor Jiménez, i una de les qüestions del dret de tempteig i retracte el que va a fer és poder implementar major vivenda pública per a garantir aquesta alternativa.

Inserció sociolaboral?
Fonamental.
Enguany en el pressupost tenim un programa de 615.
000 euros per als ajuntaments perquè facen programes d'inserció sociolaboral amb perspectiva de gènere destinats a dones.
Doncs, jo crec que és un programa que, òbviament, cara al pressupost de l'any que ve haurà d'incrementar davant eixa necessitat en coordinació amb Labora.
M'estic avançant al debat de pressupostos, que encara no hem tancat al govern, però evidentment és una de les partides que hauria de poder créixer.

I les mesures que s'han pres d'higiene i de seguretat estan en les dos instruccions i resolucions que ja li les podem facilitar per escrit perquè son noms molt llargs i, no obstant això, estan en la web penjades.

El Grup Ciudadanos.
Jo crec que…, bé, agrair la seua intervenció, òbviament, senyora Mezquita també a vosté.
Una de les qüestions que vosté referenciava era la importància de si s'havien incrementat les ajudes?
Jo he de dir que sí, s'han incrementat les ajudes i li porte una gràfica que crec que és important.

Si es fixen, els recursos destinats de manera directa en ajudes directes, serveis o programes a dones víctimes de violència de gènere de l'Institut Valencià de les Dones -ací no estem parlant de programes d'igualtat, la Xarxa Valenciana d'Agents d'Igualtat, que són 6 milions, no estem parlant d'oficines d'atenció a víctimes de la conselleria de justícia; no parlem d'educació, de sanitat- parlem només de programes específics de la direcció general del Institut Valencià de les Dones: en 2015, 7,6 milions; arribem a un acord en el Pacte Valencià contra la Violència de Gènere de 12 milions; actualment en el pressupost, 19,5.
És a dir, un increment del 157 %, és a dir, hem quasi triplicat.

Però, això, com es traduix en la vida real de les dones víctimes de violència de gènere?
Jo crec que es fonamental.
L'execució pressupostària: en 2015, ajudes directes de l'article 27 de la llei de l'estat, 498.
000 euros; en 2019 -li dic el 2019 perquè és l'execució, en el 2020, evidentment haurà incrementat perquè el pressupost és major- 1.
200.
000, és a dir, hem multiplicat per tres.

Fons d'emergència: 100.
000 euros en 2015; en 2019, 899.
822 euros; és a dir, hem multiplicat per deu.
O per assassinat masclista: en 2015 -com vostés saben- les ajudes eren de 66.
000…, de 6.
000 euros, perdó, ara són de 75.
000; l'any passat vam executar 326.
000.

Açò vol dir que la suma en 2015 d'ajudes directes eren 598.
000 euros, mentre que en el 2019 va ser de 2,4 milions d'euros.
Si els recursos en general en atenció directa a dones han incrementat el triple, en ajudes directes a les dones s'han multiplicat per quatre.

Per tant, jo crec que li responc a la seua pregunta.

I ahí no estem contant que, com vostés saben, la renda valenciana d'inclusió inclou un complement per a la RAI de violència de l'estat, per als mesos que no ha donat cobertura l'estat o per un complement per a poder donar millor atenció.
O, com vostés saben, que una dona víctima de violència de gènere, automàticament quan ho sol·licita, és una família monoparental i té reconeguts els seus drets.
Per tant, sí, jo crec que era important aquest increment, a banda dels recursos residencials que li he explicat en l'anterior intervenció.

Vosté també em preguntava -igual que la diputada de Compromís i del Grup Socialista- sobre la qüestió relacionada en LGTBI, m'agradaria destacar que en el cas de Benidorm la Generalitat s'ha presentat com acusació popular, en el cas de Castelló, òbviament, quan se sàpiga, tot té un procés garantista, actuarem en conseqüència, tant des de la Conselleria de Sanitat com des de la Conselleria d'Igualtat ens posat en contacte, tant en la víctima com en els professionals sanitaris, i evidentment hem exigit responsabilitats a l'empresa privada, que així ho sol·licita.

En concret també m'agradaria destacar, senyora Álvaro, que les oficines d'atenció LGTBI, les oficines Orienta, del mes d'agost a ara, que no porten ni un any en vigor, que sabeu que despleguen a partir de la Llei LGTBI, han fet més de cinc mil atencions, a partir de la pandèmia són quasi tres mil.
És a dir, per què?
Perquè, igual que en el cas de la violència de gènere, en el cas LGTBI ha sigut complicat, sobretot aquelles persones LGTBI que convivien en cases en persones homòfobes.
Imagina't el dur que ha de ser que un pare no te reconega o que la mare no te reconega, pues s'ha disparat l'atenció tant telefònica com presencial d'aquestes persones.

M'apuntava la diputada del Partit Popular -disculpeu si vaig contestant un poc desordenadament- sobre el personal sanitari.
Nosaltres apostem per la desinstitucionalització de l'atenció a dones víctimes de violència de gènere.
Quan una dona està en una residència de violència de gènere, una llar, la intervenció que se fa ahí en ella és la mateixa que fem en els centres ambulatoris.
La diferència és que no té on dormir.
Per tant, no se li ha de donar un tractament diferent al que se fa a la població general.
Vull dir, igual que no hem posat sanitaris i sanitàries en les cases particulars, no hem posat sanitaris i sanitàries en les residències de persones de dones víctimes de violència de gènere, i als seus fills i filles, perquè no tenia aquesta necessitat.
No obstant això, quan ha hagut algun cas, pues se fan les derivacions normals que li farien a vosté o a mi en la nostra casa.

Apuntava la diputada de Podem també el funcionament quan als programes que tenim en l'Estat.
I també apuntava la diputada de Compromís sobre el Pla de contingència.
Jo li he dir que ens vam reunir de forma telemàtica amb el Govern d'Espanya, amb el Ministeri d'Igualtat, tant en la delegada del Govern, Vicky Rosell, com en la secretària d'Estat, i allí vam treballar, vam participar aportant mesures de contingència.
La instrucció última de la conselleria, de la vicepresidenta Mònica Oltra, regula, com regula la resta de camps, el pla de contingència a seguir pels centres, tants en recursos residencials com ambulatoris.
El que nosaltres evidentment li exigim al govern de l'Estat són fons i poder, evidentment, incrementar majors polítiques.
Però li he de dir que hi ha una correcta coordinació amb el Ministeri d'Igualtat i que estem treballant en aquesta línia.

I jo crec que el que són preguntes concretes més o menys les he contestat totes.
Però sí que hi havia dues qüestions importants, tant a una pregunta directa que m'interpel·lava la senyora Cabedo, que sentia jo com a home; i la seua intervenció, senyora Criado, sobre, bé, el que vosté no entén, no?

Jo no tinc problema que vosté sol·licite la meua compareixença perquè jo vinga a parlar de violència intrafamiliar.
És a dir, la violència intrafamiliar existix?
Sí.
Que ha incrementat la violència intrafamiliar especialment de fills i filles cap als seus pares i mares?
Sí.
I jo no tindré cap dubte, vull dir, sol·licite-la i quan la presidenta de la comissió o el president ho posen en l'ordre del dia jo vindré i li contaré el que estem fent, o bé jo o bé des de l'àmbit d'infància, l'altra secretària autonòmica.

I vosté pregunta: ¿hay hombres víctimas de violencia?
Sí, i animals.
Violencias hay muchas.
Si això no ho dubta ningú.
Però la diferència és que hi ha una altra, que és una violència estructural, que no és una qüestió individual.
I jo ahí sí que, responent-li a la senyora Cabedo, pues jo crec que a la millor hi ha coses que no estem fent bé quan hi ha homes que se senten agredits en la manera en què estem defensant la igualtat de les dones.
I açò requereix una pensada.
Jo sóc dels que creu que moltes vegades s'ha de reflexionar assossegadament, perquè per anar lluny hem d'anar junts i juntes.
Jo personalment no sent atacat, tampoc me sent legitimat per a parlar en nom de tots els homes, com supose que vosté tampoc a parlar en nom de totes les dones.

Però sí que alguna cosa no estem bé quan hi ha molts homes que no se senten interpel·lats per la lluita de la igualtat.
I jo li donaré unes xifres, que probablement el Grup Vox agrairà que li les facilite, no?
, i jo crec que d'açò també s'ha de parlar, probablement no estarem d'acord en la causa, però sí en la conseqüència.

La realitat és que els hòmens vivim de mitjana 5,4 anys menys que les dones, i açò és per fer-s'ho mirar.
El 93 % de la població reclusa som hòmens, i açò és per fer-s'ho mirar.
El 77 % dels suïcidis de 2019 van ser hòmens, i açò és per fer-s'ho mirar.
En els accidents de trànsit els hòmens que han mort són el triple que les dones.
La taxa d'alcohol i addició en els hòmens és infinitament major que en les dones.
Només dos de cada deu hòmens coneixem el nom de la nostra metgessa o del nostre metge de família, i açò és per fer-s'ho mirar.
Ara, no ens assassinen per ser hòmens, no sofrim violència sexual per ser hòmens.
Jo sí que crec que podríem avançar molt més si entenguem que el patriarcat oprimix a les dones que les assassinen i als hòmens que ens encorseta en una manera de viure una masculinitat hegemònica que ens castra emocionalment.

Haurem aconseguit la igualtat quan un home, per exemple en l'exercici de les seues responsabilitats, veja tan important assistir a una reunió del partit a les vuit de la vesprada com estar en casa dutxant els seus bessons.
Perquè el pacte una de les qüestions que diu és que hem d'equilibrar.
I efectivament apuntava la senyora Mustafá, els hòmens ens hem de desprendre de privilegis.
I tant.
Però jo crec que també hem de començar a guanyar privilegis.
Quins privilegis?
Aquell espai que no hem aconseguit.
Hem fet uns avanços que ha suposat que les dones efectivament vos incorporeu a la vida pública, a la representació institucional, al món del treball, però els hòmens encara no hem entrat en la vida domèstica.
I jo no crec que hi haja major privilegi en ser president del govern, qui trie ser-ho i el voten, i qui trie ser pare i vullga ser-ho.
Jo crec que hem d'aspirar a un món on estes dos esferes estiguen equilibrades.

I, per tant, jo crec que és el moment que, tant en la Llei valenciana d'igualtat, com apuntava la senyora Álvaro, com en les diferents estratègies que desenvolupem, facilitem que els hòmens puguem disfrutar de la vida, de la criança i les cures.
I jo no crec que la criança i les cures siga el mundo de Heidi, bucólico y muy bien.
Perquè este discurs també fa molt de mal a les dones que no poden fer-ho de la manera que voldrien i se senten després fatal por ser malas madres, cosa que als hòmens no els diran mai.
Y un embarazo es un proceso complicado y poco idílico en muchos de los casos.
 I criar és dur, no es bonito solamente el momento de la bañera.
Si jo no crec que el món de la criança i les cures siga maravilloso y el mundo del trabajo fatal, però al revés tampoc.
Crec que les dos coses tenen coses bones i coses dolentes.
I crec que tenim ara mateixa la responsabilitat institucional i pública de lligar estos dos mons que viuen d'esquenes.
Probablement en el moment que el món de les cures, la criança, estiga prestigiat, també les professions vinculades a açò, pujaran els salaris i, per tant, combatrem la bretxa salarial.

Per tant, senyora Cabedo i senyora Criado, la violència de gènere i masclista existix, té més assassinades que el terrorisme d'ETA, requerix d'unitat institucional i política.
I que jo li he dit que quan vaig a Madrid al ministeri dic en orgull que al meu poble, al meu país, totes les forces polítiques, des de l'esquerra a la dreta, democràtiques, combatixen juntes la violència masclista.

Després hi haurà qüestions a millorar, qüestions a modular, causes que totes i tots compartim.
I és que vivim en una societat que està muntada, pensada, per als hòmens d'una determinada manera i els hòmens que ahí no encaixen o no volem encaixar perdem unes possibilitats, i les dones, o vos amoldeu al que els hòmens hem dit que és la centralidad o sofriu discriminació, desigualtat i violència.

Per tant, jo reclame esta unitat institucional que hi ha, vos felicite que la mantingueu, sé la pressió que tenim que esta unanimitat entre les forces democràtiques se trenque.
Per tant, crec que és el moment d'agrair públicament, no només els grups que sustenten el govern, sinó especialment al Grup Popular i al Grup Ciudadanos l'esforç que fan perquè la violència masclista i de gènere no siga una bretxa política.
I, per tant, continuar treballant en aquesta via.
Una via que al final, i açò estic segur que li agradarà a la diputada de Vox, és defensar el dret a la vida, perquè defensar el dret a la vida és combatre la violència.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Imagino que, como yo, los hombres de la sala nos hemos quedado preocupados con los datos que has dado.

El senyor secretari autonòmic d'Igualtat i Diversitat:

Comencem a treballar per a evitar-ho.

El senyor vicepresident:

¿Algún grupo solicita la…?
Vale, pues el primer turno sería Vox.
La señora Criado tendrá tiempo de 3 minutos.

La senyora Criado Gonzálbez:

Señor Ibáñez, la defensa de las mujeres no puede fundamentarse en la criminalización de todos los hombres.
El problema es que no protegen a todas y cada una de las víctimas de violencia.
Y le voy a decir por qué no lo hacen.
Porque no les importan las víctimas realmente, lo único que hacen es aprovecharse de un colectivo para imponer su ideología y beneficiarse de ella.
En este caso, el colectivo de las mujeres, en otros el colectivo LGBTI, importándoles bien poco o nada el individuo, la persona en concreto.
Los políticos estamos aquí para debatir ideas, nunca para imponer ideologías, por lo que usted ha dicho.

Mire, buscan criminalizar al varón.
Los delitos los cometen los individuos, nunca se puede culpabilizar a un colectivo, el de los hombres.
Hay muchos españoles que están siendo verdaderos héroes, están cargando con denuncias falsas por parte de mujeres, cargan con las etiquetas de maltratador violento o machista.
Y le recuerdo que un hombre no viola, viola un violador.
Un hombre no mata, mata un asesino.
Un hombre no maltrata, maltrata un maltratador.

Resulta paradójico unas manifestaciones que usted hizo a El Mundo hace un tiempo, que dijo: «Hay que dejar de pedir heroicidad a las víctimas de violencia machista».
Y me pregunta es: ¿por qué exige esa heroicidad al hombre?
¿Por qué para ustedes hay víctimas protegidas y víctimas silenciadas?
Señora Mustafá, Isaac es una víctima silenciada, si se puso en su piel, haber salido a hacer el minuto de silencio.

Mire, definitivamente, su conselleria merece cambiar el nombre a conselleria de desigualdad, por el trato a don Isaac Guillén y a otras víctimas.
Sería bueno, así la gente entendería a qué dedican sus esfuerzos.

Mire, para alguien que ha estudiado derecho, como yo, todo esto le chirría mucho.
Yo en la facultad aprendí que todos somos iguales ante la ley, artículo 14 de la Constitución.
En Cortes dicen: las mujeres gozan de privilegios frente a los hombres legalmente.
En la facultad yo aprendí: todos tenemos presunción de inocencia.
En Cortes oigo: solo las mujeres tienen presunción de inocencia, los hombres no la merecen, son culpables.
En la facultad yo aprendí: los delitos los cometen los individuos, no los colectivos.
En Cortes escucho: los delitos los cometen los colectivos, los hombres son culpables.

Mire, señor Ibáñez, que salga una ley adelante porque lo apoyen la mayoría de los partidos, como es la Ley de violencia de género, no garantiza que ésta sea conforme a la ley.
Esta ley es inconstitucional, es contraria a la Constitución, a las libertades y a la igualdad de los españoles.
Vox está aquí para defender lo que ningún otro partido defiende, en este caso la igualdad y la libertad.
Vox ha venido para defender el estado de derecho, hoy muy maltrecho con toda esta sinrazón del género.
Vox está solo en esta lucha, lamentablemente, y lo lamento especialmente por el PP, al que yo votaba hasta que entró en la deriva de la defensa de los valores y principios.

Pero, mire, no hemos venido aquí a hacer amigos, como dice nuestro presidente Santiago Abascal, hemos venido para defender y dar voz a muchos valencianos, muchos.
Y así seguiremos, solos y sin amigos en esta lucha.

Acabo esta intervención.
Bueno, espero que algún día cambie esto y consigamos a alguien que entré en razón.
Acabo esta intervención con una cita de Ramón y Cajal: «¿No tienes enemigos?
Es que jamás dijiste la verdad y jamás amaste la justicia».

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Criado.
(Veus) Muchas gracias, señora Criado.

A continuación, por tiempo de… (Veus) Que ganas de complicarme la vida.
(Veus) ¿Alusión?

Pues, señora Mustafá, muy breve, por un minuto y ciñéndose exclusivamente a la mención que le ha dicho, exclusivamente.
Y, señora Criado, le voy a pedir que no abran un debate, simplemente que…

La senyora Mustafá Ávila:

No, jo simplement li agrairia a la senyora Criado que retirara les valoracions sobre els meus sentiments.
Vull dir, ella crec que no té dret a valorar el que jo pense o el que jo sent per eixe assassinat per si no m'he fet una foto al costat d'ella, per exemple.
A més, ella no sap si ni tan sols estava jo eixe dia a les Corts Valencianes.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Mustafá.

Continuamos el debate, entonces.
(Veus) Se organizan ustedes.
Yo les doy 3 minutos y ustedes se organizan.

Señor Salmerón, (veus) un segundo.

El senyor Salmerón Berga:

Sí.

En primer lugar, agradecer la presencia del secretario autonómico de igualdad y mostrar mi solidaridad con todas las víctimas, que no he podido hacerlo hasta ahora.

Usted ha hablado antes del servicio Orienta, que se ha prestado de manera online.
Me gustaría saber cómo ha podido garantizar el Consell que, de manera online y no presencial, estos servicios no se vean afectados.
Me gustaría un poco de concreción, ya que pregunté por escrito y la respuesta fue bastante laxa.

También hablaba…, le ha preguntado mi compañera sobre la formación a los cuerpos de seguridad, en este caso a los policías locales y a la policía autonómica.
También se me contestó por escrito que sí, pero sin concretar.
Me gustaría saber qué formación se ha realizado, por parte de la Generalitat, o se ha ofertado, por parte de la Generalitat Valenciana, a los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado y que me concrete a qué municipios se les ha facilitado esta formación, teniendo en cuenta el caso que se ha comentado de Benidorm, de estos…, voy a calificarlos de sinvergüenzas, por llamarlos de alguna manera poco ofensiva, en comparación con lo que hicieron ellos.

Y también me gustaría saber cuántas víctimas de trata han solicitado asistencia a la Generalitat Valenciana y cuántas de esas víctimas de trata o esas víctimas de explotación sexual han obtenido, por parte de la Generalitat Valenciana, por ejemplo, una solución habitacional a la que tengan, que es una de las cosas, creo, en las que tenemos que poner el foco cuando hablamos de violencia de género y violencia sexual, que estas personas muchísimas veces no tienen dónde vivir y la Generalitat Valenciana tampoco dispone de ese parque público a la hora de facilitárselo.
Y lo digo con conocimiento de causa, porque he conocido casos, durante esta pandemia, de víctimas que han solicitado viviendas y no se les ha facilitado.

Me gustaría saber el número concreto de viviendas facilitadas por parte de la Generalitat a las víctimas de violencia sexual; cómo ha podido garantizar el Consell que el servicio Orienta, de manera online, se haya efectuado de la mejor manera o de la misma manera que se podía haber (inintel·ligible) … de manera presencial; y lo que le he comentado también de la formación de los policías.

Muchísimas gracias.

Mi compañera…

El senyor vicepresident:

Muy bien.

Pues, para terminar el tiempo, la señora Quiles.

No, no, no toque.
Toco yo.

La senyora Quiles Bailén:

Vale.
Ya está.

Muy rápidamente y agradeciendo al presidente la disponibilidad.

A mí me da pena la señora… y entiéndeme, Ángeles, si me permites que te tutee, la señora Criado.
Creo que esto es una lucha que deberíamos de hacer todos juntos y obviamente, y te agradezco, creo que todos y todas deberíamos rechazar lo que le pasó a tu compañera y todos y todas deberíamos rechazar los asesinatos que hay contra mujeres, porque somos mayoritariamente, en un punto muy alto, las asesinadas, sintiendo también los hombres que muere, Ángeles…

El senyor vicepresident:

Señora Quiles, lamento interrumpirla, pero el debate es con el secretario autonómico.

La senyora Quiles Bailén:

Sí, sí, sí, perdón, pero quería hacer… Vale.

Una pregunta.
Usted ha hablado de la feminización de la pobreza.
Yo creo que es uno de los aspectos de la violencia de género que, al final, subsiste.
Porque, cuando una mujer no tiene de qué subsistir, al final, se ve atada, un poco amordazada a esa persona que es un maltratador.
Entonces, me gustaría saber qué medidas específicas han tomado, con respecto a la pandemia.

Porque yo estoy un poco cansada de oír hablar de conciliación.
Y yo, que soy madre, trabajadora y tengo hijas y tengo muchísimas amigas madres trabajadoras con hijos, al final, a las que nos está tocando… Me río yo de la conciliación y del teletrabajo.
Entonces, me gustaría saber qué medidas específicas va a tomar esta conselleria para ayudarnos a que esa conciliación sea real, a qué hacemos con nuestros hijos, que ya no hay campamentos de verano, no sabemos qué va a pasar con el colegio, los abuelos no se pueden hacer cargo de ellos y, al final, nos toca a nosotras, a nuestros hijos y a nuestros mayores.

Y, si no conseguimos esas ayudas, qué ayudas estamos dando también a las empresas, de manera específica, para que contraten a mujeres víctimas de violencia de género y, sobre todo, para ayudar a esta conciliación real; y qué medidas específicas se van a tomar desde su conselleria.

Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Quiles.

Por 3 minutos, también, tendrá la señora Mezquita, del Grupo Parlamentario Popular.

La senyora Mezquita Juan:

Sí.

Muchas gracias.

Bueno, mi última intervención hablaba de menores atendidos.
Fueron datos facilitados por ustedes, por ustedes mismos, recientemente, en fecha de junio, 7 de junio de 2020.
425 menores atendidos por violencia.
No me ha contestado a si se han incrementado o implementado recursos de atención psicológica, si se han introducido mejoras en el protocolo de atención y coordinación de servicios en atención a estos menores que denuncian la violencia.

Y, hablando de menores y una de la violencia de género más sangrante, de alguna manera, son los abusos sexuales, abusos sexuales que se producen, en líneas generales, pero también en centros tutelados.
Hemos estado escuchando los abusos sexuales en los centros de Baleares, pero también en la Comunidad Valenciana.
De hecho, ya hay incluso condenas al respecto.
¿Se han introducido mejoras para la detección precoz de estos casos y actuación, en aras de la protección de estas menores tuteladas?

Después, hablaba usted de datos facilitados por el registro central del Ministerio de Justicia, que en 99 días cifraba en 3.
644 víctimas de violencia de género.
En 2019, los datos de este registro hablaban de 4.
909 mujeres con orden de alejamiento en la Comunidad Valenciana, con un incremento respecto al año anterior del 2,4 %.
Esto no estamos hablando de denuncias, que es algo que incluso podemos observar como positivo, ¿no?
, mujeres que se deciden a denunciar; estamos hablando de mujeres que tienen una orden de alejamiento, con medidas de protección.

Ante este sistema y recordando que la primera víctima de 2020 en la Comunidad Valenciana, en febrero, fue en Moraira, una mujer que tenía una denuncia previa, ¿han hecho, desde la secretaria autonómica o desde la conselleria, actuaciones para revisar los protocolos de supervisión y control de estas mujeres que sí que tienen órdenes de alejamiento y que, al final, han acabado siendo asesinadas?

Y respecto ya…, derivando en el tema de justicia, sí que quería preguntarle si, dado el incremento que estamos padeciendo de denuncias y dado el incremento que estamos observando, en cuanto a víctimas de violencia registradas en el Ministerio de Justicia, ¿han adoptado ustedes medidas para evitar el colapso judicial?
¿Han entablado algún tipo de conversación?

Y ya, por acabar, simplemente hacer mención a lo que usted comentaba.
En tema de igualdad, no vamos a conseguir una igualdad efectiva y que la lucha contra la violencia de género sea efectiva, si no también combatimos a lo que es el machismo, a los hombres acosadores.
En ese sentido, en el objetivo 2.
3 del pacto de violencia de género de la Comunidad Valenciana, había tres puntos, el punto 2, el 8 y el 9, que hablaban de fomentar la formación, establecer protocolos de intervención social reeducativa para maltratadores.
Estaban no desarrollados.
Lo que no sé es, si a lo largo de lo que llevamos de 2020, si finalmente se ha llevado a término alguno de estos puntos que, ya le digo, estaban en el pacto de violencia de género.

Y, simplemente, acabar diciendo que, desde el Partido Popular, siempre estaremos abogando por la igualdad y diversidad y, por supuesto, en defensa de las mujeres víctimas de violencia de género.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Mezquita.

Y, por terminar el turno de intervenciones de los grupos, la señora Cabedo, por un tiempo de tres minutos, de Unides Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, president.

Sí, estem en un moment històric i, bé, hem viscut una pandèmia, estem tractant els casos de violència de gènere i voldria deixar dos matisacions en acta, per part d'Unides Podem.

La primera és que creiem que les dones ja, històricament, hem hagut de patir suficient, sent insultades, humiliades, violades i maltractades, com per, a més, assumir el treball que ningú se sentira susceptible de com crea la seua identitat.
I, naturalment, nosaltres, en eixe sentit, com a grup parlamentari, tenim eixa postura i volia deixar-la en acta.

I, en segon lloc, també volia deixar en acta que creiem que és el moment històric per a arromangar-nos i treballar contra el sistema prostitucional que les dones venim patint, amb mesures com l'ingrés mínim vital, la renta valenciana d'inclusió.
Però, dins d'eixe horitzó abolicionista, plantejar-nos qüestions com, per exemple, un programa d'alternativa laboral per a les dones prostituïdes, ens pareix molt positiu.

Per tant, també volia deixar en acta aquest segon punt i animar perquè se'ns faça partícips als grups parlamentaris d'eixe programa perquè, com dic, crec que és una cosa històrica si ens ho focalitzem en eixe horitzó de combatre el sistema prostitucional.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Cabedo.

Y, por finalizar esta comparecencia, ahora sí, el señor Ibáñez tendrá un tiempo de tres minutos.

El senyor secretari autonòmic d'Igualtat i Diversitat:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor president.

Vaig a intentar contestar de manera ordenada i sintètica.

Contestant al Grup Parlamentari Vox.
El feminisme és la defensa dels drets humans, la presumpció d'innocència i defuig del populisme punitiu.
Vosté citava a Concepción Arenal, jo li conteste també amb Concepción Arenal: «Abrid escuelas y se cerrarán las cárceles».
Eduquem, desconstruïm la violència estructural cap a les dones i ensenyem a viure la masculinitat d'una manera sana i igualitària.

Des del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Durant l'estat d'alarma, de les 5.
300 atencions que ha fet Orienta en el període en què està en vigor, 2.
638 han estat en l'estat d'alarma.
No li puc detallar en tres minuts les atencions que sí s'han fet, però han estat molt importants i reforçades i han funcionat en paral·lel amb els centres Dona 24 hores, la mateixa dinàmica que he explicat abans.

Aprofite per a anunciar, m'he oblidat abans de contestar-li a la senyora Álvaro i vosté ara també ho preguntava, sobre el tema de les policies locals.
Sí que és veritat que no se fan programes als municipis, sinó són els policies els que i les que s'apunten a estos programes.
Se fa, per exemple, el curs per a accedir al cos.
Enguany ho hem afegit també per al personal interí.
I li he de dir que volem portar una modificació, a través de la llei d'acompanyament, a la llei LGTBI perquè les unitats de diversitat de la policia local de les poblacions majors de cinquanta mil habitants estiguen en vigor l'1 de gener de 2023.
La llei no donava una data i, per tant, pensem que és important poder fer-la.

Quant al nombre de dones explotades sexualment que han arribat al sistema residencial -no li puc contestar les que no, però me compromet a demanar la informació i fer-li-la arribar-, ha estat del 6,5 % del total dels ingressos durant la pandèmia.

Me preguntava vosté també sobre, el Grup Ciudadanos, el tema de la conciliació i que estan fartes les dones d'escoltar de conciliació perquè els sona a vamos a volver a tener el doble de trabajo.
Estic completament d'acord.
Jo crec que les conclusions de la comissió d'usos de temps s'incorporaran en l'estratègia valenciana d'usos temps i corresponsabilitat que, òbviament, tindrà una aposta pels equipaments públics de suport a la criança.
Estem parlant de desenvolupament de la llei de dependència, centres de dia, escoletes, etcètera, i, a banda, equipaments públics, però també ajudes públiques per a la criança, com reducció de la jornada laboral a pares i mares i altre tipus de qüestions i incrementar les mesures i suport al programa que tenim d'inserció sociolaboral.

Després, el Partit Popular me preguntava sobre infància.
Sé que li van contestar per escrit a aquesta pregunta.
No me dona temps a desmembrar les mesures concretes, però sí li he de dir que, com vosté sap, en els centres Dona 24 hores, des de l'anterior legislatura, tenen ja psicòlogues infantils que estan treballant la violència de gènere en l'àmbit infantil i que han millorat aquestes qüestions.

En l'àmbit de residències i llars de persones menors d'edat, xiquets, xiquetes i adolescents, com vosté sap, hem millorat les ràtios d'atenció.
I, entre altres qüestions, açò permet també poder estar més vigilants en els casos que hi haja d'abusos sexuals o de qualsevol tipus de violència contra els xiquets i les xiquetes.

També li he de dir que el 82 % de les mesures del pacte estan executades o en vigor.
Tenim una reunió el 22 de juliol, si no recorde malament, de la comissió de seguiment; en setembre en tindrem.
I les que vosté me feia menció, algunes d'elles estan ara mateixa desenvolupant-se i li farem arribar un informe del programa Contexto, en homes agressors, on està explicat i també com hem adaptat aquest recurs durant la pandèmia.

Després, el Grup Podem.
Jo sí que li he de dir, citant a una afrofeminista, Audre Lorde, que con las herramientas del amo no se construye la casa del amo.
I crec que és important i entenc que hi haja feministes que no ho vullguen fer, però crec que és fonamental que la manera en què aconseguim i assolim la igualtat ho fem sumant a la major part de la població possible.

I, efectivament, com vosté apuntava, en l'àmbit de la prostitució són fonamentals mesures com l'ingrés mínim vital.
Però li he de dir que en el decret llei que va presentar la vicepresidenta, que va aprovar el Consell i que vindrà a explicar a les Corts, una de les mesures que s'inclou és que el col·lectiu de dones prostituïdes serà preferent, com ja ho eren en la redacció inicial les dones víctimes de la tracta.
Jo crec que en eixa lluita estarem junts i juntes.

Agrair a les seues senyories, a tots els grups parlamentaris, l'esforç per la unanimitat, l'esforç per lluitar contra la violència de gènere i masclista i per treballar per un món més just, més igualitari i, per tant, més feminista.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muy bien.
Pues muchas gracias, señor Ibáñez, por su comparecencia.

Tenemos pendiente hacer una pequeña reunión de los portavoces ahora.
Si queréis levantamos la sesión, nos juntamos en el centro que hay más espacio y hablamos de lo que toca.
¿Vale?

Muchas gracias al señor diputado que nos está viendo en remoto.

(S'alça la reunió a les 11 hores i 46 minuts)