Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.para1 {
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 d'octubre de 2009.
Comença la sessió a les 10 hores i 52 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 53.
Primera reunió.

Dictamen de la Comissió d'Estatut dels Diputats i de les Diputades sobre situació de compatibilitat de diputats i diputades membres de Les Corts (BOC número 173)

La senyora presidenta:

Sí, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En la sessió del debat de política general, vosté, aplicant correctament l'article 69.
2, va cridar l'atenció a este diputat sobre la puntualitat a les Corts Valencianes.
A mi m'agradaria que s'aplicara de la mateixa manera, amb objectivitat i neutralitat, per a tots els
diputats d'esta cambra, perquè portem més de vint-i-cinc minuts de retard respecte a l'hora fixada per a començar este ple.

La senyora presidenta:

Muchas gracias por su puntualización.

Y continuamos con el pleno.

Buenos días a todos, señores diputados.

S'obri la sessió.

La senyora presidenta:

Primer punt de l'ordre del dia: dictamen de la Comisión del Estatuto de los Diputados y las Diputadas sobre la situación de compatibilidad de diputados y diputadas miembros de Les Corts.

Por parte de la secretaria primera, se va a dar lectura a la resolución de la comisión.

La senyora secretària primera:

Gracias, señora presidenta.

«La Comisión del Estatuto de los Diputados, en su reunión celebrada el día 17 de septiembre de 2009, de acuerdo con lo establecido en los artículos 22 y 47 del Reglamento de les Corts Valencianes, i en la resolució de la presidència de Les Corts 4/III, de 16 de juny de 1995, ha acordado elevar al pleno la
resolución sobre incompatibilidades del ilustre señor diputado Manuel Mata Gómez y de las ilustres señoras diputadas María Teresa Parra Almiñana y Marga Sanz Alonso, en el sentido de no considerar a ninguno de ellos en
situación de incompatibilidad parlamentaria, de acuerdo con el ordenamiento jurídico vigente.

Palau de les Corts Valencianes.
València, 17 de setembre de 2009.
»

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora secretaria.

Señores diputados, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobado el dictamen de la comisión.

Proposició de llei de reforma dels articles 7 i 10 de la Llei 13/2004, de 27 de desembre,
de caça de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 39.
517, BOC número 161).
Criteri del Consell (RE número 42.
174, BOC número 169)

La senyora presidenta:

Pasamos al segundo punto del orden del día: toma en consideración de la Proposición de ley de reforma de los artículos 7 y 10 de la Ley 13/2004, de 27 de diciembre, de caza de la Comunidad
Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.
Criterio del
Consell.

En primer lugar, el secretario segundo da lectura al criterio del Consell.

El senyor secretari segon:

Gràcies, senyora presidenta.

«Paula Sánchez de León Guardiola, consellera de Justícia i Administracions Públiques, secretària del Consell per substitució, certifique que el Consell, en la reunió del 24 de juliol de 2009, va adoptar l'acord següent:

»El Grup Parlamentari Popular ha presentat davant Les Corts la proposició de llei de reforma dels articles 7 i 10 de la Llei 13/2004, de 27 de desembre,
de La Generalitat, de caça de la Comunitat Valenciana, l'admissió a tràmit de la qual ha sigut acordada per la Mesa de Les Corts en la reunió del dia 16 de juny de 2009.

»D'acord amb el que preveu l'article 125.
2 del Reglament de Les Corts, el Consell fa constar el següent:

»La proposició de llei presentada pel Grup Parlamentari Popular pretén incorporar a la Llei de caça de la Comunitat Valenciana un reconeixement exprés del mètode del parany com a modalitat de caça tradicional valenciana, i exigeix que per a la pràctica d'aquest s'acrediten, en la forma que es determine reglamentàriament, els coneixements i la capacitació adequats per a assegurar el compliment de les condicions i límits que la mateixa llei estableix per a garantir la conservació de les espècies.

»D'aquesta manera, com assenyala l'exposició de motius de la proposició de llei, el que pretén el grup parlamentari proponent és que s'establisca a la Comunitat Valenciana una regulació legal del parany no per a recuperar amb fidelitat arqueològica l'antiga tradició de fa segles, sinó per a regular l'activitat tradicional i les incorporacions evolutives del pas del temps, com
també per a fer-la compatible amb la normativa actual, tant a la Directiva 79/409 de
la Comunitat Europea, relativa a la conservació de les aus silvestres, com a la llei bàsica estatal 42/2007, de 13 de desembre, del patrimoni natural i de la
biodiversitat.

»La caça amb parany disposa d'una llarga tradició a la Comunitat Valenciana.
La Carta Pobla de San Mateu, de l'any 1237, és el primer document històric que data l'origen d'aquesta pràctica tradicional de caça a la província de Castelló.
I no sols és un costum que ha perviscut a través dels segles, sinó que es tracta a més d'una activitat que gaudeix d'un enorme arrelament popular a la Comunitat Valenciana.
Per tant, la
caracterització legal com a modalitat de caça tradicional suposa reconèixer una realitat social, possibilitar que s'exercite de forma regulada i controlada i donar una via adequada a la pervivència d'una part significativa del patrimoni cultural dels valencians.

»No obstant això, fins i tot sent indubtablement legítim i desitjable procurar la major satisfacció possibles a les demandes socials i conservar una tradició com el parany, també cal assegurar que la realització d'aquest objectiu siga sempre compatible amb el conjunt de l'ordenament jurídic i, en particular, amb les necessitats de protecció del medi ambient i conservació de les espècies.

»En aquest sentit, la proposició de llei preveu garanties adequades, ja que sotmet l'exercici de la caça amb parany al compliment d'unes condicions i uns requisits que seran regulats reglamentàriament, i que han d'incloure l'exigència d'unes proves d'aptitud i coneixements suficients per a assegurar que la seua pràctica tinga sempre el caràcter selectiu, limitat i prudent que imposa la llei.

»A la Comunitat Valenciana s'han realitzat en els últims anys, amb les autoritzacions administratives i els controls pertinents,
estudis científics i tècnics dirigits a acreditar la possibilitat de dur a terme aquesta pràctica de forma selectiva i no massiva cinegètica.

»Sobre això, cal recordar que la jurisprudència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea subratlla la importància d'emprar la millor informació científica disponible com a base per a posar en pràctica la Directiva 79/409, del Consell, relativa a la conservació de les aus silvestres, i que el document orientatiu sobre la caça, de conformitat amb la Directiva 79/409, del Consell, relativa a la conservació de les aus silvestres, publicat per la Comissió Europea al febrer del 2008, assenyala que el concepte d'utilització raonable dels recursos naturals implica un coneixement i una capacitació adequats.

»Per tant, cal entendre que la proposició de llei conté determinacions suficients i adequades perquè la pràctica d'aquest mètode tradicional de caça s'efectue amb la incorporació de les millores que ofereix el desenvolupament científic i tècnic, la qual cosa permet afirmar que l'aplicació de la nova regulació que es proposa pot fer possible la conciliació de la caça amb parany amb el respecte a la normativa europea.

»Per tot això, a l'efecte del que preveu l'article 125.
2 del Reglament de Les Corts, i a proposta del conseller de Medi
Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, el Consell acorda:

»Manifestar el seu criteri quant a la presa en consideració de la Proposició de llei de reforma dels articles 7 i 10 de la Llei 13/2004, de 27 desembre, de
La Generalitat, de caça de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

»Perquè conste i tinga l'efecte corresponent, expedisc la present certificació a València, el 24 de juliol de 2009.
»

Això és tot, presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, secretario.

Ahora pasamos.
.
.
, para el turno a favor, tiene la palabra la ilustre diputada
señora Marina Albiol.
¡Ah!
, perdón.
Tiene la palabra el ilustre diputado señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, diputats, diputades.

Bon dia a tots els paranyers que, en este dia històric per a les tradicions de la nostra comunitat, ens acompanyen.

Els tres punts, per decisió del grups parlamentaris, s'han agrupat només en una intervenció, perquè l'article 135 del Reglament de Les Corts preveu el procediment de la tramitació d'un projecte o proposició de llei de lectura única quan la naturalesa de la proposició de llei així ho aconselle i la simplicitat en la seua formulació ho permeta.

I pensem que aquesta proposició de llei de la reforma dels articles 7 i 10 reunix aquests requisits i, per
tant, ho presentem per lectura única.

La intenció del Partit Popular al promoure una proposició de llei com la d'avui és molt clara, i es pot dir d'una forma molt simple: resoldre d'una vegada per sempre la prohibició que hi ha en estos moments que impedix als paranyers la pràctica de la caça del parany.

El Partit Popular, el Grup Parlamentari Popular proposa la modificació de la llei de caça avalats per estudis i informes.
Estudis i informes que ens reforcen en el ferm
convenciment que tenim que la modificació que avui presentem, en la línia del que han anat demanant des de fa molt de temps els paranyers, permet
perfectament la regulació legal del parany com a un mètode tradicional de caça perfectament compatible amb la protecció del medi ambient, incorporant, i naturalment també compaginant, el que és una caça tradicional, que representa la nostra història, la nostra cultura i les nostres tradicions, amb els condicionants més rigorosos que asseguren que esta caça és respectuosa amb la legislació.

I per este motiu presentem aquesta modificació que plantegem, perquè pensem que és completament compatible tant amb la Directiva Europea 79/409 com, naturalment,
amb la llei orgànica espanyola, l'estatal, 42/2007.

Des del Grup Parlamentari Popular no podem entendre la caça del parany si no és de la manera que propugnem en la nostra proposició, amb una regulació de forma selectiva i ajustada a la normativa europea i estatal, amb tot, amb
tot l'aval jurídic, del costat, naturalment, dels qui han patit els diversos avatars pels quals
ha travessat la caça del parany en esta reivindicació històrica, pràcticament més de vint anys, per a legalitzar una tradició arrelada a la nostra comunitat, com és la caça del parany.

És perfectament compatible la caça tradicional amb la protecció del medi ambient.
I això no és una afirmació gratuïta, està contrastada amb els resultats i les conclusions dels estudis duts a terme en
els paranys científics que s'han posat en marxa en estos darrers anys, i que han sigut una base fonamental
que permet millorar les tècniques de caça selectiva i tradicional i que representa, naturalment, com diem moltes
vegades, esta caça tradicional tan arrelada a la nostra comunitat.

La decisió de modificar la llei per a traure la prohibició del parany no sols és per a assegurar la pervivència patrimonial cultural dels valencians, que per si només ja és molt important, no només és pel seu caràcter històric d'esta manera de caça, d'esta forma de caça -que cal recordar, com dia el dictamen del Consell, que ja en la Carta de
Poblament de Sant Mateu, en l'any 1237, ja se marca, ja s'arreplega de forma explícita aquesta modalitat de caça-, sinó que la decisió de modificar la llei per a traure la prohibició, com dia, no sols és per a reconéixer una realitat social perfectament arrelada, sinó -i és el més important i decisiu- és per a possibilitar l'exercici d'este tipus de caça de forma controlada, prudent i selectiva i assegurar la pervivència de tota la resta.

Als antiparanys, a aquelles persones que estan en contra d'aquesta regulació, no els interessa conéixer la introducció de l'ús efectiu de substàncies ecològiques, substàncies innòcues, que permeten perfectament l'alliberament de les aus que resulten atrapades accidentalment.

Tampoc els interessa l'establiment d'un quota màxima de captures ajustada al dret europeu de xicotetes quantitats.
No els
interessa que es done a conéixer que la modificació de llei exigirà, com dia el dictamen, als paranyers tindre els coneixements i la capacitació necessària per a poder caçar, amb la qual cosa s'assegura el caràcter selectiu, no massiu, d'este mètode tradicional de caça.

Als antiparanys tampoc els interessa ni els certificats ni els avals dels
estudis realitzats en estos darrers anys en els paranys científics que han estat autoritzats.
I, d'acord amb les restriccions i limitacions establides en el futur decret o
reglament, es convertix en un mètode o una forma de captura totalment selectiu.

La captura de tords pel mètode del parany és un costum ancestral, lligat a les nostres terres, una tradició secular que conjuga la labor agrícola, l'atenció dels arbres i la supervivència de múltiples elements etnogràfics, tradicionals, que així ho afirmen.
És una activitat serena, una activitat culta, una activitat metòdica i arrelada al món rural, com les gents, com les persones que així ho practiquen.

No puc comprendre els que es presenten a l'opinió pública com que la pràctica d'esta caça -que és tradicional-, esta caça la presenten com a ruïna, fins i tot, com a cruel, criminalitzant sense més els seus practicants, que no són, ni altra cosa, que persones normals amb una afició a este tipus de caça.
No volen -els que estan en contra- ni tan sols valorar que el parany pot estar ben regulat i ser legal, que és el que, en definitiva, avui pretenem.

A les persones que estan en contra de la regulació del parany no els servixen les conclusions dels estudis científics realitzats, estudis rigorosos que ells han intentat sempre boicotejar i
desacreditar en nombroses ocasions i durant molts anys.
Són els estudis realitzats per l'Institut Mediterrani del Patrimoni Cinegètic i Faunístic, institut francés, al front del qual està el seu director, Jean Claude Ricci, un altament reconegut i valorat, un científic valorat en tot Europa, que presenten conclusions clares i determinants, però que, naturalment, els ecologistes més radicals no reconeixen ni reconeixeran aquestes conclusions perquè certifiquen, precisament, tot el contrari dels que els antiparany -erròniament- ens volen fer engolir.

Davant del rigor i de la seriositat dels estudis i conclusions amb fonament
científic, irrefutables tant pel mètode com per la seua professionalitat, es pretén, des dels sectors més radicals antiparanys, ferir la sensibilitat de la societat amb estadístiques realitzades a la bona de Déu; és allò de tants per tants és igual a tants milions de pardalets aniquilats.
I això no és seriós.
Això no és veritat.

No es pot mesclar tot.
No es poden fer declaracions que són fal·làcies, mai demostrades i que mai podran demostrar, arguments falsos, inflaments i
sobreexagerats, que és el que, en definitiva, busquen els que estan en contra d'aquesta regulació.

També resulta molt significatiu que els detractors mai diuen de la ingent labor dels
paranyers mantenint arbres monumentals, cultius per a alimentar les espècies animals, finques llaurades que exercixen com a tallafocs en incendis
forestals, com va quedar perfectament contrastat en l'extinció de l'incendi de la comarca de l'Alcalatén.

Als que estan en contra del parany no els preocupa per a res -i si els preocupa, ho dissimulen molt bé- el manteniment d'una cultura popular viva, viva als nostres pobles d'interior.
Tot això, sembla que no els interessa en absolut i se ceguen exclusivament en el
posicionament que adopta una absurda prioritat, una suposada defensa dels
animals que comporta l'odi més primari cap al paranyer.

Tots estos arguments a favor del parany, arguments de tipus socials, etnogràfics…, tots sumen, tots són arguments per a defendre el parany, però no serien suficients -insistixo-, no serien suficients -per molt importants que els considerem- si la caça fóra massiva i no selectiva.
Però, no és així.
I els demostre que el parany és selectiu i no massiu.
I no és una demostració personal, ni tan sols una demostració del Grup Popular.
És la demostració que s'extrau de les conclusions dels estudis elaborats per tècnics independents i qualificats, que així ho determinen amb la documentació que està a l'abast de tots, de tots els que vulguen analitzar amb objectivitat les característiques de la caça del parany.

Des del Grup Popular hem presentat aquesta proposició de llei i donarem, naturalment, suport al futur reglament perquè esta modalitat de caça siga possible davall l'empar de totes les normatives i evitar el furtivisme incontrolat.

Resulta evident, avui per avui, la demanda social del col·lectiu paranyer que espera una normativa que, inclús, podrà ser considerada de molt restrictiva per a la caça del parany.
Però, cal que siga rigorosa i coherent, ajustada a tota normativa, que no done peu
als antiparanys, després, a furibundes ires cap als paranyers, que els delaten que no els importen les
aus i que -normalment, sempre diuen «defendre»- en canvi sí els importa atacar a aquells que no compartim els seus extremats arguments.

Crec que pregonant la seua intolerància i el seu sectarisme, i buscar contaminar i manipular l'opinió pública, no es pot resoldre un problema que tenim a la nostra societat, però que jo em pregunto: es creuen els ecologistes més radicals que amb la prohibició ho solucionen tot?

El parany actual és compatible amb la sostenibilitat.
I és moment, ara, de resoldre un tema que resulta conflictiu en allò social, un problema crònic en la societat valenciana, una demanda històrica que considerem raonable, una tradició costumista, rica en matisos que pot i ha de sobreviure testimonialment, una
activitat clàssica de les nostres terres valencianes des que ho són.

El Grup Popular aposta clarament perquè creu en la volta a la legalitat del parany com a reconeixement d'una realitat social arrelada, perquè és possible el seu exercici de forma controlada, prudent, selectiva i no massiva.
Per tant, no vulnera la directiva d'aus europea ni la Llei estatal 42/2007, de patrimoni natural i de la
biodiversitat.

Moltes són les raons que podríem expressar com argument a aquesta afirmació que acabo de fer.
Les raons, per exemple, que la captura es practica sobre espècies cinegètiques de l'annex 2.
2; que en cada instal·lació es realitzaran sempre amb un nombre limitat d'exemplars; que la captura del parany és selectiva perquè l'ús del nou sistema de pegament artificial, el QX-08 i el anti QX-08, permet
netejar perfectament qualsevol altra espècie prohibida i deixar-la lliure en perfectes condicions de salut i capacitat de
vol; que, naturalment, estos estudis -als que fea referència abans-, estudis continuats de l'Institut Mediterrani del Patrimoni Cinegètic i Faunístic, han conformitat la validesa d'aquesta substància i, per tant, la seua selectivitat.

En definitiva, com veuen, són captures que poden estar perfectament controlades: n'hi haurà un registre per cadascun dels paranys; naturalment, estaran prèviament autoritzats; n'hi haurà un sistema de vigilància.
.
.
En definitiva, seran -aquelles aus que caiguen, que estiguen protegides- curosament netejades i alliberades per a la seua incorporació al medi natural i al mateix lloc de captura.

En definitiva, moltes serien les raons, raons que són determinants, raons contrastades que -insistixo- necessitaria molt de temps per a poder-les exposar amb la seua amplitud i que
ens porta, en definitiva, a concloure que les condicions previstes per a una
regulació, basant-se en l'aplicació de la derogació de l'article 9.
1 c), de la Directiva comunitària 79/409, es complixen tant per a les espècies que s'enumeren en l'annex 2.
2, com per al compliment de les xicotetes quantitats, com per a l'ús d'un mètode selectiu, com per a un protocol de reglament o normativa i per a indicar
les captures diàries i anuals, els (inintel·ligible) .
.
.
límits, i, així mateix, pel rígid control que pot ser exercit.

En definitiva, totes estes raons que acabem d'explicar, i que podien ser molt més extenses,  legitimen que l'aprovació de la llei de la Comunitat Valenciana, que és respectuosa amb les disposicions, tant estatals com europees, permet al govern
de Madrid recolzar-la amb l'esperit de defensa de les tradicions i costums i per la defensa del ruralisme, i
amb el respecte de la salvaguarda de la biodiversitat de les espècies silvestres.

Nosaltres així ho creem, així ho defensem, i, per això, demano el suport de tota la cambra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Castejón.

Rogaría, por favor, a los asistentes, al público, que nos acompañan, que se abstengan de cualquier tipo de manifestación, de acuerdo con el reglamento de esta cámara.

Para el turno en contra, tiene la palabra la ilustre diputada, señora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Des d'Esquerra Unida, els diputats i diputades anem a votar en contra d'aquest projecte de modificació de la llei de caça, fonamentalment perquè no volem que una modalitat de caça, com és el parany, que fa que moren quasi dos milions d'aus protegides en només 30 dies, siga legalitzada.

Nosaltres pensem, des d'Esquerra Unida, que cal el contrari, cal no continuar permetent aquesta pràctica il·legal, segons la legislació europea i la legislació estatal, sobre aus.
Pensem que no s'ha de legalitzar.
I, menys, introduint en la llei argumentacions contràries als estudis científics i contràries a allò que han dit diverses sentències judicials.
Totes les sentències judicials sobre el tema coincidixen en un punt, i és que el parany és un mètode de caça massiu i no selectiu.
Però, el Partit Popular, en aquest projecte de llei diu tot el contrari sense
ninguna base científica.

Els diputats i diputades d'Esquerra Unida anem també a votar en contra de la tramitació d'aquesta proposició de llei, de modificació de la llei de caça del País Valencià, pel procediment de lectura única, perquè aquest és un procediment que impedix els grups de l'oposició presentar esmenes i impedix, també, fer un debat amb profunditat.
És una manera de tramitar projectes de llei que nosaltres pensem que només s'hauria d'aplicar si hi ha consens entre tots i totes en esta cambra.

Nosaltres pensem que el Partit Popular tracta d'aprovar una modificació de la llei de caça amb lectura única perquè volen que siga el més ràpid possible, volen que siga… sense que hi haja molt de soroll, i, sobretot, sense que l'oposició puguem dir la nostra mitjançant les esmenes.

Supose que les preses vénen donades per la pressió dels paranyers perquè ara comença la temporada de parany.
Però, nosaltres pensem que les lleis i els seus procediments de tramitació que han d'aprovar aquestes Corts, mai poden estar subjectes únicament als interessos d'un col·lectiu determinat.

El Reglament de Les Corts diu que aquest procediment, el de la lectura única, només es pot utilitzar quan la naturalesa d'un projecte o d'una proposició de llei ho aconselle per la seua simplicitat.
I a mi em sembla que ací és on s'estan enganyant els senyors i senyores diputades del Partit Popular.
Jo crec que
estan confonent les coses.
El fet que només es canvien dos articles de la llei de caça no significa que siga un projecte de llei simple, sinó més bé tot el contrari; jo crec que és una qüestió complexa.
Estem parlant d'un tema prou complex, estem parlant de modificar una llei de caça per a permetre una modalitat de caça massiva i no selectiva que, segons sentències del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, del Tribunal Suprem i del Tribunal Europeu,
doncs, és aixina.
Per tant, estem parlant de modificar una llei en contra d'eixes sentències judicials i en contra de la llei estatal i la llei europea sobre aus.

Pensem que tot açò no es pot solucionar en un debat de lectura única, no es pot solucionar en un debat de mitja hora en aquesta cambra, perquè és una manera prepotent d'actuar i una manera d'actuar que impedix l'oposició fer la nostra tasca.
I vaig ja a entrar en els arguments de per què no volem que es legalitze el parany.

El parany és una tècnica de caça que ha sigut prohibida en els últims anys per diverses sentències judicials -com deia abans-: el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, per sentència 517, de huit d'octubre de 2002; el Tribunal Suprem, per sentència de 21 de setembre de 2005; i, el Tribunal d'Estrasburg, en una sentència de 2003, argumentant totes aquestes sentències que el parany és una tècnica de caça massiva i no selectiva.
A més, la legislació europea, amb la directiva d'aus i la legislació estatal espanyola, amb la Llei de patrimoni natural i de la biodiversitat,
indiquen clarament que mètodes massius i no selectius de caça com el parany són il·legals.

Però, avui, el Partit Popular pretén fer una modificació de la llei de caça del País Valencià per a legalitzar el parany fent orelles sordes a totes aquelles lleis i sentències, suposem que fruit de la pressió dels paranyers.
El que pretén fer avui el Consell, sembla que amb el recolzament d'algun grup de l'oposició, és contrari a lleis d'ordre superior.
Pretén donar-li cobertura jurídica a una il·legalitat, és a dir, és una contradicció.

El que avui es vol fer ja ho va intentar en octubre de 2007 la Conselleria de
Medi Ambient de Catalunya.
Va intentar.
.
.
(La diputada Albiol Guzmán s'adreça a la presidenta; inoïble)

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Com deia, el que avui es pretén fer ací, en aquesta cambra, legalitzar el parany, és una cosa que ja va intentar fer la Conselleria de Medi Ambient de Catalunya.
Va intentar en octubre de 2007 legalitzar el que allí es diu «la barraca» -el que ací és el parany allí es diu «la barraca», ¿no?
- i la Unió Europea els va dir que no podien fer-ho perquè no era un mètode, com ja he dit, selectiu i és un mètode massiu de caça.
Per tant, la conselleria, quan la Unió Europea els va dir que no podia ser, van retirar el projecte, aquest projecte, ¿no?

Des d'Esquerra Unida he de dir que ja hem traslladat a Europa i al ministeri la
pretensió del Consell de legalitzar el parany al País Valencià per a que actuen i prenguen mesures com van fer en el cas de Catalunya, i
esperem que aquestes mesures les prenguen amb la màxima celeritat possible.

Pel que respecta al parany, jo vull dir que el Consell fa anys que està botant-se la llei, està anys sense fer cas a les sentències dels tribunals i ara, damunt, pretén donar cobertura legal a aquesta pràctica sabent que va en contra de lleis estatals i europees.

Aquesta modalitat de caça, el parany, ha estat lliurement practicada per uns tres mil caçadors per la permissivitat del govern valencià, de la Conselleria de Medi Ambient i de les diferents direccions territorials.
Cal dir que molts càrrecs públics del Partit Popular en compte de pronunciar-se a favor que s'apliquen les sentències, en favor que s'aplicara la llei, jo vull recordar que fins ara el parany és una modalitat de caça que està prohibida, però molts càrrecs públics del Partit Popular, doncs, han fet declaracions de recolzament
incondicional als paranyers sabent la il·legalitat que s'estava cometent.
Fins i tot va saltar als mitjans de comunicació que el mateix conseller de Governació tenia una parany en sa casa.

La permissivitat de la conselleria ha fet que les denúncies hagen anat disminuint any rere any.
Per exemple, les denúncies efectuades a la província de Castelló per la Conselleria de Territori en el període 2003-2008 són les següents: en 2003 teníem 406 denúncies, açò ha anat baixant, i en el 2008 en tenim només 154.
És a dir, hem passat de 406 denúncies en 2003 a 154 en 2008.
Açò pot donar la sensació que el nombre de paranyers ha disminuït, però açò contrasta, per una part, amb les declaracions del president d'Apaval i també dels grups ecologistes, que coincidixen els dos grups, tant els d'Apaval com els ecologistes, que hi entre dos mil cinc-cents i tres mil
paranyers.
Per tant, és molt poc comprensible aquesta disminució de les denúncies si, a més, podem tindre en compte que diversos grups ecologistes han presentat davant de
la conselleria les coordenades on estan localitzats els paranys.

Per tant, jo el primer que vull saber és per què no se va perseguir mentres ha segut il·legal aquesta.
.
.
, el parany, ¿no?
I els assegure que no és culpa açò en absolut dels agents mediambientals, que amb els mitjans que tenen, doncs,
han intentat fer tot el possible per a fer bé la seua tasca.
Cada volta se'ls han posat més traves per a exercir el seu treball, s'ha expedientat fins i tot persones, agents mediambientals, que havien denunciat
paranyers, i fins i tot la conselleria ha fet orelles sordes a la seua petició, dels agents, de poder anar dos agents per les nits per a poder fer d'una manera segura la seua feina.
(Veus)

Els agents i els grups ecologistes han patit fins i tot amenaces per demanar
que es complixca la llei o per fer el seu treball, però no han rebut cap recolzament per part de la conselleria.
Per contra, sí que l'han rebut els paranyers, i una bona mostra és el que està passant avui.
El recolzament del Consell als paranyers arriba fins i tot al
punt de voler avui legalitzar aquesta pràctica de caça, repetixc, en contra de les legislacions estatals i europees.

Les associacions ecologistes, afortunadament, doncs, han fet tot el treball que
no ha fet la conselleria.
Han fet tota una tasca de localització dels paranys.
En 2007 van comptabilitzar fins a 2.
000 paranys; en 2008, fins a
2.
300 paranys.
És a dir, que, damunt, va en augment a pesar que fins al moment és una modalitat de caça prohibida.
A més, cal dir que tots els paranys que han pogut ser controlats pels ecologistes,
utilitzen el reclam artificial, és a dir, la reproducció artificial del cant de les aus per a atraure a l'interior del parany estes aus, ¿no?
, el que és.
.
.
, utilitzen el casset, ¿no?
I açò sí que està prohibit en totes les legislacions.

A mi m'agradaria saber si el Partit Popular ens pot assegurar que a partir d'ara ja no utilitzaran el reclam artificial.
Jo crec que no poden assegurar-ho
perquè, de fet, en 2007, de 112 paranys controlats pels ecologistes, 109 utilitzaven
el reclam artificial.
De 112, 109.
I en 2008, de 122 paranys que van poder ser
controlats pels ecologistes, 120 utilitzaven també el casset, ¿no?
, el reclam artificial.
Fins i tot els anomenats «paranys científics» utilitzaven aquest reclam amb casset.
I açò està completament prohibit.

Vostés, el Partit Popular, supose que amb el recolzament d'algun grup de l'oposició, pretén legalitzar el parany dient que és un mètode de caça selectiu i no massiu, i açò és contrari al que han dit totes les sentències.
Al parany estan morint dos milions d'aus protegides en només trenta dies.
Esta és una de les tècniques més agressives de totes les existents per a les aus migratòries, i, a més, dels milions de tords que hi moren, ¿no?
, però sobretot les aus migratòries, les aus protegides.

El País Valencià s'ha convertit en un punt negre per a les aus migratòries de tota Europa, junt amb el sud de Catalunya, i jo crec que en açò la sentència del tribunal europeu és molt contundent.
Quant a la selectivitat, indica textualment que el parany
constituïx per si sol un mètode de captura no selectiu, perquè qui ho utilitza no pot evitar que altres aus diferents als tords es queden
adherides a les varetes.
Açò, la sentència del tribunal europeu, diu que no és un mètode selectiu, perquè és veritat, és que no se pot evitar que una au que no siga un tord es quede adherida a les
varetes.

El tribunal europeu assenyala la inevitable captura d'aus insectívores i rapaces nocturnes i alerta sobre les lesions que estes pateixen i dubta
sobre les possibilitats de supervivència després d'haver rebut el tractament del paranyer.
Per tant, la selectivitat no residix en
el mateix mètode, o siga, residix en que el mateix mètode no és selectiu.
No és el caçador el que ha de ser selectiu o no, és el mètode, i el mètode no és selectiu.

I quant a la massivitat, el tribunal de la Unió Europea indica en la sentència que el nombre de tords capturats pel parany excedix considerablement el
criteri de xicoteta quantitat que establix la directiva d'aus.
Per tant, no és un mètode selectiu i és un mètode massiu.
No és cert el que s'està dient en aquesta proposta de modificació de la llei, va en contra de les sentències i va en contra de lleis estatals i europees.
Jo crec que és una barbaritat que avui, en aquesta cambra, es legalitze el parany.

Res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per al torn de rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Doncs, no és cap barbaritat la legalització, la regularització de la caça tradicional del parany.
Jo puc comprendre, senyora Albiol, senyora diputada,
que vosté, doncs, no tinga la més mínima idea del que és un parany.
Me dirà que.
.
.
Bé, en la seua.
.
.
Jo comprenc que siga jove i que no té la necessitat de saber-ho, és cert, no té la necessitat de saber-ho, però que les persones que la necessitat.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señor Castejón.

Les rogaría a los diputados que, si fueran tan amables, en los teléfonos, les recuerdo que dentro de los modos hay «reunión» o «silencio».
Que lo utilizaran, porque, de verdad, resulta, pues, un poco cómico que estén sonando las músicas que cada uno tenga.

Muchas gracias, señor Camarasa.

Señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Doncs, bé, com dia l'argumentari que presentava, ni de bon tros és com vostés ho intenten pintar, la caça tradicional del parany.
M'he adonat que a vostés igual els dóna, els dóna exactament igual que se'ls aporten raons, que se'ls aporten arguments, que se'ls faciliten conclusions científiques d'estudis realitzats, com dia, amb la màxima serietat.
A vostés els dóna exactament igual i només volen vore allò que els servisca als seus interessos i no volen anar més enllà.

De nou han tornat a eixir les sentències judicials.
Vostés s'acullen una vegada més a la directiva europea d'aus, per cert, que enguany complix trenta anys, una directiva que té 19 articles i cinc annexos.
La missió fonamental és, evidentment, preservar la diversitat de l'avifauna europea, però de la mateixa manera que vostés moltes vegades només volen mirar l'article 8, al qual vostés sempre solen fer referència, lligguen l'article 9 per a completar el caràcter d'este article.
Doncs, en l'article 9 d'aquesta directiva precisament apareixen les excepcions, perquè en el moment que es va promulgar aquesta llei, els que les van fer supose que
devien entendre que aquestes excepcions eren possibles, i com eren possibles, ¿no creu, senyora diputada?
, doncs, nosaltres el que anem a fer és aplicar aquesta normativa, i anem a complir la normativa i ens acollim
perfectament a l'article 9 de la llei en el seu apartat 1, lletra
c, on es marquen perfectament les condicions que donen part legal a la caça tradicional del parany regulat convenientment per a permetre condicions
estrictament controlades i d'una manera selectiva la captura prudent de determinades aus en xicotetes
quantitats.

Des del Grup Parlamentari Popular, doncs, respectem, però, evidentment, no compartim els arguments que s'enfronten radicalment a aquesta proposició de llei que representa.
.
.
, doncs, bé, vostés insistixen una i altra vegada en les tres sentències judicials, i cal que quede ben clar que les tres sentències que ens retrauen, com avui mateix ho ha fet una i una altra vegada, és una única i és també la desestimació de dos recursos, per la qual, i que quede ben clar, ¡mai!
, ¡mai!
, ¡no mai s'ha sentenciat el parany!
, sinó només una forma i manera de practicar-lo com es contemplava precisament en la
normativa del Decret 135/2000 del govern valencià.
Això ho obliden sempre.

Les tres sentències, senyora diputada, ho fan només sobre el Decret 135/2000, única i exclusivament sobre les normes que en este decrete es contemplaven per
tal de regularitzar i normalitzar la pràctica del parany, i ¡mai!
, insistixo, ¡no mai!
, cap d'aquestes tres sentències parla del parany en general.
Dictaminen sobre, com dia, este decret,
deixant ben clar que el problema estava que no trobaven en aquell moment
suficients garanties científiques per a dir que s'atenia a dret, i ara les presentem.

I també cal.
.
.
Vosté sabrà, senyora diputada, que aquestes sentències són anteriors, precisament, a la Llei de caça de la Comunitat Valenciana, on l'article 10 preveu la possibilitat de regular reglamentàriament les modalitats tradicionals de caça.
I això, precisament, és el que estem fent ara, regular, legalitzar la situació amb totes les garanties científiques i amb unes normes diferents d'aquell decret.

Per tant, aquesta proposició de llei que avui, amb el beneplàcit dels diputats podrem aprovar, és el primer pas per a ajustar la caça del parany a l'aplicació de la directiva europea, una directiva, que, dit siga de pas, doncs ja resulta
una mica caduca i obsoleta, que necessitarà, a la millor, una nova lectura, però, evidentment, això serà problema del Parlament Europeu.
Nosaltres, avui, aquí, a la nostra comunitat, ens preocupem de la nostra gent, ens preocupem de les
nostres tradicions, ens preocupem, en definitiva, avui, en el tema que estem
parlant, de la defensa del parany com a significatiu tradicional amb l'objectiu, i no ho oblide, de recuperar i salvaguardar este ancestral art de caça, evitant així una pèrdua impossible de reparar que afectaria al màxim profund de les nostres tradicions populars.

I respectem la seua postura, però el parany, evidentment, se pot regular perquè no és massiu com vosté diu i és una caça perfectament selectiva.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pel torn de rèplica, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, senyor Castejón, repetir mil voltes que el parany és selectiu, com fa vosté o com fa el Partit Popular, no ho convertix en selectiu, no és aixina.
Repetir una mentida fins a la sacietat no la convertix en veritat.

A mi m'agradaria saber, si el parany no és contrari a la llei europea, per què la Unió Europea li va dir a Catalunya que no podia legalitzar el parany?
Això m'ho pot explicar?
Me pot explicar per què a Catalunya no se li ha permés legalitzar el parany?
Perquè és contrari a les lleis europees, i el parany del sud de Catalunya és el mateix que el de Castelló, exactament igual.

I, mire, segons els estudis científics, tots els treballs científics fets per entitats independents com el de la Universitat Politècnica i alguns finançats amb diners públics són estudis que es van demanar amb l'objectiu de demostrar que la caça del parany és selectiva i no massiva, tots han donat resultats negatius, demostrant tot el
contrari, demostrant que l'adhesiu que s'utilitza no és selectiu i és tòxic.

No sé si tindran vostés algun estudi pagat per vostés o per alguna associació de paranyers que els donarà la raó, però bé, ahí ja sap que qui paga l'estudi, doncs a voltes li haurà de donar la raó.

Afortunadament, la legislació no deu atendre a les tradicions.
Afortunadament, la legislació, tant l'estatal com l'europea, atén a raons i no a tradicions.
La tradició no ha de constar en l'articulat de la legislació mediambiental, és indiferent si és tradició o no és tradició a nivell legislatiu.
Afortunadament, tradicions tan arrelades al nostre país com eliminar el bosc autòcton per a plantar eucaliptus, dessecar zones humides o la tradició de pagar per tindre un cap d'àguila imperial en el menjador de la nostra casa, afortunadament, avui estes
tradicions estan tipificades al Codi penal com a delicte, afortunadament.

Per tant, el tema de la legislació no és un tema de tradicions.
Les tradicions que siguen bones haurem de
conservar-les, evidentment, i nosaltres des d'Esquerra Unida serem els primers en dir que cal conservar les tradicions bones
del País Valencià.
Ara bé, les tradicions que són dolentes i que ataquen contra el nostre paisatge, contra la nostra fauna, no cal continuar-les.

A mi m'agradaria recordar-los que la forma de caçar del parany amb la lliga o el visc no és un invent dels paranyers del País Valencià.
Açò s'ha utilitzat en moltíssims països, val?
Però en el segle XIX es va prohibir a Anglaterra, en la dècada dels vint del segle passat es va prohibir a Irlanda i després es va prohibir a Alemanya.
Ara, afortunadament, està prohibit en tots els països d'Europa, en tots.

Si avui s'aprova aquest projecte de llei estem retrocedint un segle en la defensa de les
aus protegides d'Europa.
En nom de la tradició anem a retrocedir un segle en la defensa d'aquestes aus.

Per tant, jo el que demane és que no es continue endavant amb aquest projecte de llei, que no siga recolzat
majoritàriament pels diputats i diputades d'aquesta cambra, perquè em sembla que la tradició no deu estar, en este cas, per damunt de les aus protegides.

Res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Para la fijación de posición.
.
.
de los demás grupos, tiene la palabra la ilustre diputada señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Des del nostre grup parlamentari, en aquest cas, parlant en nom d'Iniciativa Verds, vaig a dir que anem a votar en contra d'aquesta modificació de la llei de caça.

Nosaltres entenem que és per donar-li, ja dic, viabilitat a una qüestió que científicament i tècnicament està molt més que aclarida.
A més, ens preocupa que el Consell només que tinga voluntat d'emprendre accions, diguéssim, polítiques quan el que hi ha darrere és satisfer a una part de gent que, vulnerant unes lleis, unes directives, està promoguent aquesta modalitat de caça.

I més, també ens preocupa quan el que ens arriba ací és, de nou, una proposta que el que ve és a donar-li cobertura legal als ocis que tenen els respectius consellers, en
este cas, el senyor conseller Castellano que, entre firma i firma amb
contractes d'empreses d'amics per a atorgar-los milions en concessions sense concurs i publicitat, es
dedica després a caçar mitjançant parany i, ¡què li anem a fer!
No li anem a demanar al senyor conseller que done exemples a la
ciutadania d'acatar les lleis!
 ¡No, per favor!
¡Faltaria més!
És un membre del Partit Popular i entre tant merder, doncs bé, aquest és el més insignificant.

Però bé, donar-li cobertura, ja dic, a una qüestió que està molt més que aclarida, molt més que determinada mitjançant directives i lleis i que per contra el que té és, doncs bé, darrere una gent que d'això no vol saber res i.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señora Mollà, un momentín.

Les ruego que guarden silencio, ¿eh?
, o que hablen bajito.

Muchas gracias.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Doncs bé, jo hi han coses en l'exposició de motius que m'han cridat l'atenció, obertament i només començar, com no?
, perquè si no ja seria una cosa surrealista, es definix la caça del parany per mitjà l'ús de la lliga impregnada.
Açò és una qüestió important, perquè d'això no poden negar, però, però és aquí on residix la part de la no selectivitat de les aus que queden impregnades en
aquesta lliga.

A més, me crida l'atenció, i jo voldria emplaçar el diputat del Partit Popular perquè moltes vegades ho ha repetit en el seu discurs, em crida l'atenció que en l'exposició de motius se fa referència a diversos estudis científics a l'empara del que disposa la llei de caça de la Comunitat Valenciana, i això servix d'argument per al Partit Popular per a dir que científicament i tècnicament dóna validesa a aquesta modificació de llei i, per tant, a aquesta modalitat de caça.

Doncs bé, en tot el que.
.
.
, en tota la documentació que pot haver-hi, com és possible, per exemple, que el meu grup parlamentari no haja pogut accedir a
estos informes científics?
Com és possible?
On estan publicats?
Qui els ha fet?
Perquè si els han fet les associacions de paranyers, doncs bé, jo entenc que això no és un criteri massa científic i massa tècnic, perquè es basa en la subjectivitat d'un sector que el que vol és justament que es legalitze aquesta modalitat de caça.
On estan estos informes que donen l'argument, l'argument bàsic per a aquesta modificació?
On?

A mi m'agradaria saber i, de fet, faria un envit ara mateix als membres d'aquesta cambra i els diria: si existeixen, anem a deixar açò per a un altre dia, porten els informes a aquesta cambra, els informes que
donen validesa a açò -els informes tècnics i científics- amb objectivitat, com no?
 i quan els mirem, aleshores, parlem d'açò.

Perquè clar a mi em sembla estrany, estrany que ni tan sols haja arribat a aquesta cambra aquests informes.
Mos han arribat altres coses que
segur que també els han arribat al Grup Parlamentari Popular, el que passa és que com d'açò no els interessa parlar-ne.
.
.
, informes, per exemple, de la Societat Espanyola
d'Ornitologia, d'Ornitologia, que és una ciència, que és científic, que, per tant, suposem que és tècnic, que el que diu -que són experts-, que «el
parany es un método de caza no autorizado» i fa les referències a la multitud de sentències, jo no vaig a dir-les, però que sí que certifica que no és ni selectiu, i per tant, massiu.

Jo crec que si la Societat Espanyola d'Ornitologia diu açò ens ho haurem de creure.
Però és que més enllà d'esta societat espanyola tenim la Universitat de València que també ha fet informes sobre el tema i que ve a explicar el mateix.
Aquests són informes que jo sí que entenc que donen validesa als arguments que estem esgrimint l'oposició.

Però més encara, ¿com és possible que la conselleria, que se basa en informes, informes tècnics, de sobte elimine, elimine en contestació a l'associació d'agents mediambientals de Castelló, elimine els arxius on fa constar els paranys existents a la Comunitat
Valenciana?
Jo tinc la contestació de la conselleria.
¿Com de científic i tècnic pot ser que la relació d'on existixen els paranys, paranys científics, tècnics que s'estan legalitzant en aquesta comunitat s'esborren?
¿Quin criteris són estos per a després fer algun tipus d'estudi si no sabem on estan?
Hem d'anar al Google Maps i buscar-los.

Jo crec que ací, vostés, el que passa és que no volen parlar de la realitat.
Vénen ací a proposar una cosa que perfectament de la mà del Partit Socialista podrien anar a Europa i discutir-la.
La socialdemocràcia europea i el neoliberalisme europeu segur que s'agafaran de les mans de vostés i faran esta modificació.
Perquè hem de recordar que la base de tot açò és una directiva europea.
A vostés, l'endemà d'aprovar açò els la tombaran.
Els la tombaran.

Vagen vostés a Europa i parlen on està l'organisme competent, el màxim organisme competent, perquè, ja dic, açò ve d'una directiva europea, i facen i plantegen este debat.
A vosté fins i tot els fa vergonya.
Fins i tot els fa vergonya, perquè ni la socialdemocràcia ni el neoliberalisme europeu s'agafarien de les mans de vostés, perquè allí sí que tenen informes tècnics i informes científics que no donen validesa a aquesta modalitat de caça, veritat?

Jo no sé per què no plantegen estes coses on toca.
Ens tenen massa acostumats a fer política de fum, de fum i d'aplaudiments, però que després no aniran a cap lloc.
¡L'endemà no anirà a cap lloc!
Diguen-los vostés als representants en Europa del Partit Popular i del Partit Socialista que
plantegen açò on toca.
¡Modificació de la directiva europea!
¡Ai, que no ho fan!
Ho faran?
Vos l'han promesa aquesta modificació?
Jo crec que no ho voran els meus ulls per molt jove que jo siga.

Però bé, anem a parlar del que el senyor, per exemple, Rafael Blasco deia a una
pregunta del senyor Arnal sobre aquest tema.
En octubre de l'any 2005 li preguntava que què opinava sobre les sentències del Tribunal Suprem, i el senyor conseller, com sempre, molt curtet d'explicacions, deia: «Senyor diputat, respecte de la seva pregunta només he de dir-li que des del govern valencià no es valora cap sentència dictada pels tribunals de justícia.
En el govern valencià es limiten a acatar totes les sentències, com no podia ser d'una altra manera.
» Sí que podria ser d'una altra manera, tenint a un company al costat on no el multen per tindre un
parany.
Com que acatar les sentències?
Quina sentència necessiten vostés, si les han tingut les autonòmiques, les estatals, les europees?
Quines, com no podria ser d'una altra manera!

Vostés fan les coses d'altra manera.
De fet, jo avui em permet, fins i tot, fer una broma, i diria,
mire, el que sí que ha sigut una modalitat de caça selectiva i no massiva ha sigut el que han fet hui vostés -el seu partit- amb el senyor Costa.
Això sí que.
.
.
selectiu i no massiu, perquè de moment només que ha caigut ell.
Això és el que és una modalitat de caça selectiva i no massiva, se l'enganxa a ell amb el nom i cognoms i se'l fa fora d'aquestes Corts per les constants irregularitats que ha pogut cometre en les
seves gestions.
Jo crec que això no ho dubta ningú.

Per bé, ja dic, vostés mos vénen ací a dir que hi han informes tècnics i científics i jo els dic, si els tenen i responen a l'objectivitat que la ciència i la tècnica han de respectar, ajornem este debat, ajornem, que ho sàpiguen els mitjans de comunicació.
Vostés s'atrevixen a ajornar este debat i portar a aquesta cambra aquests informes?
S'atrevixen?
Podrien fer-ho?
Són capaços de dir-me on estan estes publicacions que el meu grup parlamentari no ha
pogut accedir, com els contractes d'Orange Market?
Existixen?
Per què no mos els donen?

És una cosa que se pot equiparar al que fan constantment.
Jo dic: hi han hagut
sancions.
Sí, jo no les negue.
I les sancions, segons la conselleria, han sigut per les
causes següents: cazar en una modalidad cinegética no autorizada y cazar auxiliado de reclamo eléctrico.
Justament el que vostés avui estan dient que no passa.
Però és que resulta que la conselleria totes les accions que han fet han sigut per açò.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

La senyora Mollà Herrera:

I a molts dels membres que estan allà dalt, jo pregunte: què és el que vénen vostés a vendre avui ací?
De nou publicitat i fum?
Els ho tombaran demà.
Jo no tinc res a dir.
Jo exercitaré el meu dret a vot, però com que sé que hi ha instàncies superiors que tenen les competències i que els posaran en el seu lloc, esperaré.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
aquestes sentències.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Para fijación de voto, tiene la palabra la ilustre diputada señora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Bé, en primer lloc, voldria saludar la quantitat de persones que han vingut de les
comarques de l'interior, i del món dels paranyers i la gent ecologista, que al final són col·lectius que han de conviure entre tots, i per suposat a gent d'ajuntaments que sabem que tenen la gran responsabilitat.

Però, dit això, sabem que és un tema complex i prou difícil per defendre, siga la postura que siga.
Vaig a intentar explicar-me el
millor possible, però veig que sols tinc nou minuts.

Anem a debatre hui ací no tan sols una modalitat de caça, que en algun que altre moment, degut a la negligència, desídia i mirar cap a un altre lloc ha sigut qüestionada.

El que hui debatem a les Corts Valencianes es tracta més que d'una ficció, en què una part de la societat pot estar d'acord o pot estar en contra.
Però la veritat és que es tracta d'una activitat tradicional que està emmarcada en la cultural rural de l'àmbit cinegètic, on el respecte a la normativa que regula esta matèria ha de ser també observada i tindre-la en compte.

El que hui estem debatent és el reconeixement que es tracta d'una caça tradicional que s'ha practicat al llarg de la història en el nostre territori, però que també ha d'adaptar-se als nous temps.
És notori que la societat canvia i que els éssers humans ens adaptem als canvis.
I a l'igual que fa alguns anys a les indústries es permetia generar quotes de contaminació impensables en estos moments, l'activitat cinegètica també ha d'adaptar-se a la realitat actual i aprofitar els avanços tècnics i científics que ho permeten.
Garantir allò que les sentències protegixen, és a dir, que espècies que no són objecte de caça es vegen perjudicades per esta activitat de forma irreversible.
Però de ninguna de les maneres pot tampoc donar l'esquena a eixe món rural, que som conscients que és molt diferent a les capitals.

Fa cinc anys estàvem debatent en estes Corts una llei important: la llei de caça de la Comunitat Valenciana, la que hui proposen modificar.
Com vam dir en
aquell moment va ser presentada amb preses i sense ganes de consensuar-la,
volien aprovar-la per a cobrir l'expedient de la promesa electoral, però no per a complir-la.
Són formes habituals d'este Consell -que hui en falten la meitat, alguns per obligació i altres per voluntat-, pel fet d'aprovar lleis per a després no complir-les.

El Grup Socialista vam presentar quantitats d'esmenes.
No importava el que díem, sempre era un «no» com a sistema.
Mai busquen el consens, sempre busquen l'enfrontament.
Nosaltres en aquell moment ens vam abstindre, però ens vam abstindre perquè sabíem que era una demanda de la societat.
Sabíem que fea falta una llei de la caça, ho sabíem.
Però també sabíem que La Generalitat no anava a portar-la endavant, i el temps mos ha donat la
raó.

El conseller Blasco -que sí que està- sap perfectament l'herència que mos va deixar en el tema de la caça, perquè aleshores ell era conseller de Medi Ambient.
La majoria de reglaments per
desenvolupar, un d'ells el de hui, el que estem parlant.
Una forta epidèmia de sarna a la Comunitat Valenciana, una plaga de conills que perjudica
enormement el camp, que va començar en la Vall d'Albaida, en uns pocs pobles, però que avui estan en tots, i en moltes de les comarques, en la comarca de la Vega
Baixa, en la comarca de la Costera, el Vinalopó Mitjà, fins i tot en Requena i Utiel se veuen afectades les vinyes.
I en termes com Bétera, al voltant de València, que moltes vegades sorgix a riure, però que és un problema greu en l'agricultura valenciana.
I un fum d'irregularitats administratives: el 80% de vedats sense permís també mos els vam trobar.

És una herència que el senyor Cotino, que hui es troba ací, l'ha arreplegat, però que, encara que no escolte, la coneix perfectament, perquè dóna la casualitat que ell era el conseller d'Agricultura en aquell moment i va tindre més d'una reunió amb alcaldes per a solucionar estos problemes.
Els alcaldes encara estan
esperant que complisca alguna d'estes promeses que va fer.
Com no li interessa, no escolta.

Ara el senyor Cotino, conseller de Medi Ambient, té una altra oportunitat, solucionar els problemes del món dels llauradors -si posa un poquet d'interés- i dels caçadors, que a vegades són compartits llauradors i caçadors, entre conservacionistes i ecologistes, caçadors i paranyers.

Vostés, senyors del Consell, amb la seua política han desmantellat tot allò relacionat amb el món rural en els nostres pobles i el seu Pla de revitalització de les comarques d'interior ha sigut un gran fracàs.

Senyors diputats, la llei de caça va entrar en vigor ni més ni menys que fa cinc anys, el 30 de desembre de 2004.
Dos dies abans jo dia
que era una innocentada.
¿Per què no diuen a tots els paranyers que es troben hui escoltant-mos fora o en la sala
Vinatea que en esta llei actual, conforme a la disposició final primera de la llei, en un termini d'un any el Consell deuria haver desenvolupat tots els reglaments necessaris?
Per
descomptat entre ells el del parany.
No feia falta açò de hui.
Fa cinc anys que vostés havien d'haver-ho fet per decret.
No fa falta modificar esta llei.
Vostés porten esta iniciativa a estes Corts per a dir que gràcies al Partit Popular van considerar el parany com a mètode de caça tradicional, si el Suprem en la seua sentència ja ho reconeix.
Vostés saben que podien haver-ho fet simplement desenvolupant el decret acompanyat
amb un bon reglament.

Senyors diputats, des que es dicta la sentència del tribunal de justícia de la comunitat europea no han fet ningun moviment legislatiu per part de La
Generalitat, que és la que ostenta la competència exclusiva sobre esta matèria i han tingut al peu dels cavalls a tots els paranyers.
I si vostés s'han menejat ha sigut per la pressió d'Apaval, dels ajuntaments i sobretot pels mateixos paranyers, que és molt important, perquè n'hi ha una gran alarma social, i en estos últims anys ha sigut cada volta més, sobretot a Castelló, i les postures entre caçadors i ecologistes s'han separat cada vegada més.

Volien aprovar esta llei per consens.
Per què no han creat una comissió on tots haguérem participat i haguérem tingut accés a la informació?
Per què no coneguem els estudis fets, que de segur que s'hauran fet amb rigor científic?
Per què no tenim dades?
Per què hem hagut de demanar empara a la presidenta de Les Corts perquè vostés contestaren a preguntes parlamentàries que a hores de hui encara no s'han contestat?
Quan les persones o els partits polítics busquen consens, n'hi ha una altra manera de treballar, i esta és molt diferent.

Veig que no tinc molt de temps, i en sap mal.
Però vullc que els paranyers, els qui esteu ahí dalt i els qui estan escoltant fora, sàpien el que diu esta llei, la que anem a modificar ara, però que ara existix.

L'article 10 diu aixina: «Llei de la caça.
Reglamentàriament seran definides totes les modalitats esportives i tradicionals de caça, les limitacions a seguir i les precaucions a tindre en la pràctica d'esta».
Vostés tenen totes les sentències, i vaig a explicar-ho de forma (inintel·ligible) .
.
.
perquè sinó no dóna temps.

Senyors paranyers i membres de Les Corts, en l'any 1998 es va obrir un procediment condemnant l'estat espanyol pel tema de la caça del parany, però no perquè no es considerara tradicional, sinó perquè no es fea de la forma adequada i perquè no hi havia desenrotllat un reglament.
L'any 2000 es fa un decret, el conegut Decret 135/2000.
Eixe decret té tres sentències que el tomben, però tres sentències, la del 2002, Comunitat Valenciana, TSJ, Tribunal Superior de la Comunitat
Valenciana, que diu que la caça feta d'esta manera no pot ser, que ha de tindre uns estudis previs i reglamentaris.
En
el 2003, la Unió Europea.
I en el 2005, el Suprem.
Tots ells ho tomben.
Però tots ells ho tomben perquè no confien.
I a més en la intervenció del diputat anterior ho han dit.
Vostés van ser els qui van redactar el decret.
 Vostés van ser els qui van redactar el decret.
I el decret es tomba perquè els estudis que acompanyen el decret no són rigorosos, no són rigorosos, no ho són.
Ara sí.
Però jo no tinc la informació.
I sé que està.
I ho sé pels companys de Castelló.
I ho sé per la gent d'Apaval.
Però ací no es tenen.

I torne a dir-ho, si vostés hagueren buscat el consens, hagueren actuat d'una altra manera.
Però jo no vaig a votar en contra d'esta reforma.
No vaig a votar en contra.
El meu partit va a votar donant un vot
afirmatiu.
Però va a donar un vot afirmatiu perquè la llei actual ja ho contempla, però de segur que anem a donar un vot afirmatiu perquè sabem que el parany és una caça tradicional, ho sabem, però que anem a estar a temps i que anem a seguir i anem a vore els tipus d'estudis que aporten al nou reglament.
Perquè el que seria una pena, i és el que em dóna la sensació, és que ens tornen a enganyar i que tot el de hui siga una parafernàlia, que siga un
paripé.
I que el que hui estem fent ací no servisca per a res.
Perquè si este reglament no acompanya uns estudis, que nosaltres no els coneguem, que
ells diuen que tenen, són correctes, tornaran a enganyar-los i tornaran a tombar-los en menys de quinze
dies, que és un dir.

Per tant, nosaltres, com a partit, anem a recolzar que és una caça tradicional, el Suprem ho té, i és una caça tradicional.
Però espere, desitge i pense que anirà acompanyada, anirà acompanyada en els estudis, i que estos estudis es facen amb el màxim respecte a la normativa ambiental actual i a la conservació de les aus silvestres, i que es desenvolupe sota un rigorós estudi científic, veraç, objectiu i imparcial, on es detalle amb claredat els nombres dels paranys
autoritzats, les espècies permeses a capturar, les distàncies, disposició entre varetes, l'adherent i antiadherent, utilitzar les normes de manipulació de les aus que caiguen accidentalment en el període autoritzat i les condicions de temps i lloc per a la seua pràctica.
I tot sota el màxim respecte a la legalitat.
Espere i ho desitge, perquè al final en esta societat hem de conviure tots, ecologistes, caçadors, llauradors, paranyers, diputats i la gent del poble.
I és una pena que estes coses que es poden aprovar sense tensions, vostés per sistema busquen l'enfrontament i les tensions, quan es pot fer d'una altra manera i arribar a acords.

També entenc que estos dies.
.
.
Ricardo Costa va fer la proposta -supose que tindrà altres mal de caps per a no estar ací-.
I crec que estan gastant i malbaratant molt de temps que haurien d'estar fent front als problemes d'este govern.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

.
.
.
en temes interiors del seu partit.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la votación.

Comienza la votación.
Votos a favor, 81; votos en contra, 5.
Queda aprobada la toma en consideración de la proposición de ley.
(Aplaudiments)

Sí, ¿perdón?
Dígame, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Demane la paraula per l'explicació de vot, ja que el meu grup havia fet una exposició en contra i som dos membres del grup que hem votat a favor.

La senyora presidenta:

Que van a cambiar el sentido de voto.

El senyor Pañella Alcàcer:

A canviar el sentit del vot que s'ha exposat.

La senyora presidenta:

Tiene usted tres minutos.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

El motiu no és que hàgem canviat.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

El senyor Pañella Alcàcer:

Els dos diputats del Bloc no és que hem canviat el vot, sinó que estava decidit, però l'exposició que havia fet la nostra portaveu era contrària al que nosaltres hem votat i calia explicar-ho.

Hem de dir que nosaltres hem dit, hem donat un sí, un sí molt crític que fa falta explicar.
Un sí molt crític perquè no compartim paraules que ací s'han dit, no compartim el discurs de l'enfrontament, no compartim que des d'ací dalt s'haja dit que hi ha bons i dolents, perquè cada costat pot vore que el bo està a un costat i l'altre ho veu al revés.
Crec que no són els termes amb els quals hem de parlar este tema.

Nosaltres hem estudiat el tema, ens hem entrevistat amb la gent afectada i hem
tret unes conclusions.
I eixes conclusions.
.
.
Nosaltres direm que sí, però donarem un sí crític.
¿Per què?
Perquè no volem que estiga prohibit el parany de manera terminant.

L'únic parany que té d'estar ben prohibit i ben castigat és el parany de la corrupció, on dia a dia estan caient massa pardals.
Eixe sí que ha d'estar ben castigat, però no el que constituïx una mostra de cultura tradicional del nostre país.
No cal prohibir-lo, sí que cal regular-lo, regular-lo en les condicions que siguen necessàries perquè siga compatible amb el manteniment de totes les espècies, que siga una cosa ordenada.
El pitjor que pot passar al parany és el que està passant avui, que no hi ha regulació, que és igual d'il·legal el que ho fa bé com el que fa les barbaritats.
I això no pot ser.
Ací hem de canviar-lo.

Però, senyors del Partit Popular, els vaig a passar també la responsabilitat del futur.
Per això és un sí molt crític, perquè estem fent una llei autonòmica que va a canviar, pareix ser, criteris europeus.
I això no és així.
Caldrà treballar també perquè els criteris.
.
.
, el criteri de selectivitat que ací ha aparegut, la interpretació del criteri de selectivitat que se desprén de les sentències que ja hi ha, siga diferent a l'actual, perquè si això no canvia, tenim un greu problema, un greu problema i una greu responsabilitat,
perquè haurem acabat amb les possibilitat de la legalització, de la regulació del que és el parany.
I això és una responsabilitat que cau per si mateix.
Si el criteri de selectivitat
seguix sent el mateix, difícilment el tindrem.
Per tant, haurem de fer una tasca, la qual nosaltres anem a
fer a través dels eurodiputats que tenim en el nostre grup també, perquè s'actue conforme s'ha d'actuar.

Miren, la possibilitat de transposició en el seu moment no se va fer.
Quan va ingressar l'estat espanyol en la comunitat econòmica europea era el moment de fer la transposició, però com tan acostumats ens tenen, els diputats valencians no van tindre en compte
València.
El nostre país, fora d'ací, no té cap pes.
Els diputats no sabien que ací hi ha un sistema tradicional de caça, que és el parany.
I ningú va dir.
.
.
On s'ha tingut en compte, s'ha pogut fer la transposició.
Ací no la van fer.
Això és responsabilitat també d'algú, possiblement de molts, possiblement de molts.
Si no, avui no hauríem d'estar ací discutint.
Avui ho tindríem regulat i avui seria legal la caça del parany.
En el seu moment no se va fer, avui tenim d'intentar fer-ho.

Per tant, tenen el nostre sí, però un sí, com he dit, molt crític i un sí que estarà vigilant també totes aquelles coses que passen a partir d'ara.

Gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Proposició de llei de reforma dels articles 7 i 10 de la Llei 13/2004, de 27 de desembre,
de caça de la Comunitat Valenciana.
Proposta de tramitació, si escau,  pel procediment de lectura única, previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts (RE número 39.
517, BOC número 161)

La senyora presidenta:

Al parecer, existe un acuerdo para que se vote primero la lectura única, y una vez aprobada la lectura única, se pase a votación directamente el texto de la proposición de ley.

Por ello, por parte de la secretaria primera, se va a proceder a la lectura de
la propuesta de lectura única.
Y a continuación, votaremos.

Señora secretaria.

La senyora secretària primera:

Gracias, señora presidenta.

«La Mesa de Les Corts, en la reunió realitzada el dia 16 de juny de 2009, oïda la Junta de Síndics, i de conformitat amb l'article 135 del Reglament de Les Corts, vista la sol·licitud del Grup Parlamentari Popular, número de registre 40.
180, ha acordat proposar al Ple de Les Corts la tramitació directa en lectura única de la proposició de llei de reforma dels articles 7 i 10 de la Llei 13/2004, de 24 de desembre,
de caça de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular, número de registre 39.
517.

Palau de Les Corts.
València, 16 de juny de 2009.
»

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora secretaria.

Y ahora vamos a proceder a votar.
En primer lugar, vamos a votar la lectura única.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; votos en contra, 4.
Queda aprobada la lectura única.

Proposició de llei de reforma dels articles 7 i 10 de la Llei 13/2004, de 27 de desembre,
de caça de la Comunitat Valenciana.
Debat i aprovació, si escau, pel procediment de lectura única (BOC número 161)

La senyora presidenta:

Y ahora continuamos y vamos a proceder a votar ya el texto de la proposición de ley.
Señores diputados, comienza la votación.
Votos a favor, 84; votos en contra, 4.
Queda aprobada la proposición de ley de reforma de los artículos 7 y 10 de la Ley de caza de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, d'accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana (RE
número 35.
849, BOC número 151).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 43.
128, BOC número 173)

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, continuamos con el pleno y pasamos al punto quinto:
debate de totalidad del proyecto de ley de La Generalitat de accesibilidad
universal al sistema de transportes de la Comunidad Valenciana.
Enmienda a la
totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.

Para la presentación del proyecto de ley por parte del Consell, tiene la palabra el honorable conseller señor Flores.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Como conseller de Infraestructuras y Transporte, tengo el honor de presentar en esta cámara el Proyecto de ley de accesibilidad universal al sistema de transportes de
la Comunidad Valenciana.

Este es un proyecto que se justifica por sí mismo.
Se podrá estar o no estar de acuerdo ante las soluciones concretas que se adoptan para
resolver los problemas a los que nos enfrenta la ley, pero de lo que no se podrá estar en contra es de los objetivos y de la finalidad que persigue.
 Y es que es un proyecto que da respuesta a las dificultades que se presentan en
el día a día.

Este es un proyecto que no limita los derechos de los ciudadanos.
Por el
contrario, es un proyecto que se presenta como un elemento que potencia y da
vigor a la calidad de vida de los valencianos.

El texto que les presento responde a una idea clara: la mejora de la calidad de
vida de toda la población y, específicamente, de las personas que se encuentran en una situación de limitación respecto al sistema de transportes de nuestra comunidad.

Además, como fruto de una acción política coherente, se parte de una amplia experiencia en transporte al servicio de
las personas con discapacidad.
En este contexto, he de señalar que el 98% de las estaciones de Metrovalencia son accesibles para las
personas discapacitadas, siéndolo en su totalidad las integradas en el Tram de Alicante y el Tram de la
Plana.

Con este texto pretendemos hacer efectivo el derecho a la movilidad de
cualquier persona, evidenciando así la voluntad de integración y la garantía del principio de igualdad de toda la ciudadanía.

Por eso, el artículo primero es contundente.
Su objetivo es garantizar las condiciones
necesarias para que el sistema de transportes de la Comunidad Valenciana sea
accesible a todos los ciudadanos, con independencia de que tengan o no
limitaciones personales en su capacidad para desplazarse y acceder a la
información de forma autónoma.

Para cumplir con el objetivo marcado por la norma, se parte de una idea de
universalidad tanto en su ámbito objetivo como en el subjetivo.
Desde una perspectiva objetiva, su ámbito es el sistema de transportes.

Esto nos lleva a resaltar tres puntos.
Primero, el sistema de transportes
engloba a la totalidad de los elementos y servicios que permiten el
desplazamiento de los ciudadanos, ya sea mediante modos de transporte
mecanizados o no mecanizados, públicos o privados.
Es decir, se abarca la movilidad de las personas cualquiera
que sea su forma de desplazamiento, me refiero a peatonal, transporte público, taxi, vehículos de alquiler, etcétera.

Segundo, no se trata de una regulación a futuro, sino de un compromiso para cambiar la realidad existente.
Por ello,
el proyecto no se limita a regular las condiciones del sistema de transporte
desde su entrada en vigor, sino que, como no podía ser de otra forma, también establece las condiciones y plazos para que los elementos y servicios actuales
se adapten a sus prescripciones, como es el caso de estaciones, paradas,
itinerarios peatonales, flotas de autobuses, taxis, etcétera.

Y tercero, para despejar cualquier tipo de dudas sobre su ámbito de actuación, el artículo segundo realiza una enumeración no cerrada de los diferentes elementos a los que se extiende el amparo
normativo.
Me refiero a infraestructuras y viales, vehículos, instrumentos de regulación de servicios de transportes y su prestación, información al ciudadano, etcétera.

Pero si en el ámbito objetivo que acabo de comentar hay universalidad, esta no es menor en el
aspecto subjetivo, ya que no se dirige únicamente a quienes padecen limitaciones específicas de movilidad.
Perseguimos que cualquier persona, con independencia de sus
condiciones físicas o sensoriales, tenga acceso al sistema de transporte y, de esta forma, la
posibilidad, en igual con el resto de los ciudadanos, de poder acceder a todas
las posibilidades que ofrece el mercado de trabajo: a la formación, a las prestaciones sociales, al ocio o a cualquier otra modalidad de relación social.

Esto último es un elemento distintivo del proyecto que hoy presento.
Es un texto
comprometido con la solución a los problemas de movilidad de todas las personas con dificultad para viajar
en el transporte público, no solo o específicamente de las personas con discapacidad.

Por ello, el proyecto atiende de forma preferente a los siguientes colectivos:
las personas que tengan alguna limitación para desplazarse y comunicarse de manera autónoma, ya sea permanente o temporal, ya sea de carácter físico o sensorial; las personas mayores, quienes se desplacen de forma temporal o
permanente en silla de ruedas o con otro tipo de ayuda, las mujeres embarazadas
e incluso quienes se desplacen con niños que, por su corta edad, no se trasladen de forma autónoma.

Ya he comentado que la norma prevé tanto la regulación de las condiciones del sistema de transporte como la adaptación de las existentes.

En lo que se refiere a la regulación contemplada en el capítulo II, describe minuciosamente cómo debe aplicarse el concepto de accesibilidad al sistema de transportes en su
conjunto, desglosando precepto a precepto la problemática que se debe solucionar según cada modalidad de transporte.

De esta forma se pretende evitar situaciones que se dan actualmente, tales como
que un autobús adaptado tenga escasa utilidad porque lo parada no sea accesible o porque las
aceras que en ella desemboca tampoco lo sean.
Aborda el desplazamiento
peatonal, el transporte público de viajeros, preferencia en los asientos y plazas reservadas y condiciones
de terminales, estaciones y apeaderos, el trasporte ferroviario y tranviario,
el trasporte de viajeros por carretera, los estacionamientos de uso público de vehículos, el taxi, los vehículos de alquiler, etcétera.

De entre las medidas que contempla la ley, resaltan las siguientes: primero, la
accesibilidad se analiza desde la etapa de la planificación, dándose preferencia a las soluciones que favorezcan a las personas con problemas
de movilidad.
Por ello, los instrumentos de planificación incluirán un anexo específico en el que se justificará el cumplimiento de los objetivos establecidos en la ley que hoy presentamos.

Segundo, se realiza una protección específica de los desplazamientos peatonales y en silla de ruedas.
Dentro de esta idea
destaca la existencia en aceras, andenes, viales o cualquier otro elemento
destinado a itinerario peatonal, de un espacio libre de obstáculos de cualquier tipo, tales como elementos de edificación o urbanización, mobiliario urbano, o elementos análogos, destinados a facilitar el desplazamiento peatonal.

Y la línea roja, que se concibe como una nueva marca vial que indica aquellos vados,
aquellos sitios, vados, aceras, paradas de autobús, etcétera, en donde el estacionamiento de un vehículo privado impide completamente el que las personas con problemas de movilidad
puedan, por ejemplo, acceder a una acera adaptada o a un autobús adaptado, estando, por consiguiente, expresamente prohibido el estacionamiento
y la parada en dichos puntos.

Y tercero, y último, un avance en la accesibilidad de los servicios de trasporte público terrestre.
Para ello, se establece legalmente la existencia de plazas
reservadas para las personas con movilidad reducida.
Así, a título de ejemplo, en el trasporte público de viajeros, el mínimo de asientos reservados será del 10% del total del vehículo.
Cada composición ferroviaria o tranviaria dispondrá de un espacio mínimo que permita la ubicación de un número de sillas de ruedas igual al 2% del número total de asientos.

En el sector del taxi, en cada área de prestación conjunta y en las mancomunidades de servicios al menos un 5% de los vehículos estarán adaptados.
De la misma forma se contempla la línea de autobús adaptada, que conlleva un tratamiento integral de los vehículos, las paradas y la información al usuario.

Por su parte, el capítulo III contempla la adaptación de los elementos existentes a las prescripciones de la ley.
La motivación principal consiste en establecer reglas de cumplimiento temporal para poder
supervisar los plazos de adaptación del actual sistema de trasportes a las previsiones legales, así como sistemas de planificación que permitan, entre otras funciones, seguir el grado de adaptación.
Me refiero a planes, programas, documentos, estudios e informes de adaptación.

En todo caso, el sistema de trasportes de la Comunidad Valenciana deberá estar completamente adaptado en el plazo máximo de ocho años a contar desde la entrada en vigor de la disposición reglamentaria que desarrolle la ley.

En conclusión, la ley compromete a todos los agentes sociales implicados en el sistema de
transportes de la Comunidad Valenciana, incluidos los recorridos peatonales
para convertirlos en accesibles.

El capítulo IV del proyecto contempla un nuevo elemento de colaboración de los ciudadanos en la adaptación del sistema del trasporte.
El consejo de participación del trasporte adaptado de la Comunidad Valenciana.
Dicho consejo estará integrado por representantes de las administraciones, de las asociaciones de
personas mayores, personas con discapacidad y consumidores, de empresarios y
sindicatos.
Su tarea básica es la emisión de informes relativos a los instrumentos previos en la ley para la adecuación del sistema, así como debatir cualquier asunto relacionado con la misma.

Una de las ideas que se plasman en el proyecto es garantizar la efectividad de
su aplicación.
Por ello, el texto prevé varios mecanismos, tales como mecanismos de seguimiento en la ejecución y de colaboración de los colectivos afectados, que también hemos comentado anteriormente.
Por ello, y para ir finalizando, me referiré a otro de los elementos diseñados para asegurar la efectividad de las medidas legales propuestas.
Me refiero
al capítulo V, que contempla el régimen sancionador.

Este régimen delimita claramente las competencias de cada administración, determina a los responsables de las actuaciones ilícitas y contempla sanciones que oscilan entre los 100 y los 300.
000 euros.
Cabe
destacar que en las infracciones imputadas a personas jurídicas, se podrá considerar también responsable de la sanción a las personas que formen parte de sus órganos rectores o de dirección, así como a los técnicos responsables de planificación, proyección, construcción o adecuación a las infraestructuras y viales destinadas al trasporte, siempre que la
conducta de los mismo haya contribuido por acción u omisión imprudente a la comisión de la infracción de que se trate.

Como idea última, la disposición adicional segunda complementa todo lo anterior con la promoción de campañas informativas y educativas, poniendo especial atención a la población infantil y juvenil, con el fin de sensibilizar en la igualdad de derechos de
las personas con discapacidad.
Todo ello con el objetivo de conseguir una
efectiva y real integración de estas personas en nuestra sociedad.

Señorías, de la lectura de este proyecto se desprende un alto contenido social y
moral.
Por ello, deseo que este proyecto sea compartido por toda la cámara y que todos los grupos parlamentarios muestren su apoyo por el proyecto.
Sinceramente, señorías, la innovación que significa este texto creo y espero que merecerá la unanimidad de todas sus señorías.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Para defensa de la enmienda a la totalidad, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories, hem presentat una esmena a la totalitat perquè la llei d'accessibilitat universal del sistema de transport de la Comunitat Valenciana que
han presentat, la considerem innecessària i inconvenient.
Innecessària, perquè no aporta res que no aporte ja la legislació existent; i innecessària, perquè no desenvolupa, tal com sí que és necessari, els aspectes que ja estan legislats.
Però també és inconvenient, perquè no avança en l'aplicació de la normativa existent, perquè marca terminis més llargs que els que avui estan establerts per la LIONDAU i tota la normativa
que ha desenvolupat posteriorment aquesta llei, alguns dels quals, d'estos terminis, a data d'avui, ja han sigut sobrepassats.
Per tant, estem parlant d'una llei que amplia els terminis que ja estaven establerts en la legislació anterior.

Per tant, és una llei feta no per complir la legislació vigent, que hi estaríem molt d'acord, ni a nivell d'estat ni a nivell de País Valencià, sinó que està feta per a seguir incomplint-la, per a seguir incomplint-la durant un període encara més llarg.
Jo sé que açò, tot el que he dit, no són més afirmacions, lògicament, són paraules, en la resta de la meua intervenció intentaré demostrar que és aixina.

En principi, ja és curiós que aquesta llei no tinga el consentiment de les associacions afectades.
No el
té, no el té: associacions com Cocemfe, com l'Institut per a la Promoció de la Vida Independent, estan totalment en contra i la critiquen duríssimament, entre altres coses, perquè vostés ni s'han posat en contacte amb la gent que han de ser realment els més afectats pel resultat d'aquesta llei.
Han passat d'ells, estan.
.
.
, com habitualment es consideren tocats per la gràcia divina, ja no necessiten ni comptar amb el poble.
Vostés han fet la seua llei.

I, mire, no té sentit fer una llei que reconeix els drets generals d'accessibilitat als mitjans de transport que ja estan reconegut en la Llei
1/1998, de 5 de maig, de la Generalitat valenciana, d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de la comunicació, al mateix temps que posposa la concreció de les característiques tècniques, que són el que fan falta per a un desenvolupament reglamentari posterior a la llei.
Això sí que haguera segut necessari, desenvolupar totes les característiques tècniques que anaren a seguir amb la legislació vigent.

Mire, ja des de l'any 1998 en la Comunitat Valenciana està en vigor la Llei d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de la comunicació, la Llei 1/1998, i que té per objecte garantir l'accés i utilització dels espais, instal·lacions, edificacions i serveis tant de l'urbanisme com del transport o de sistemes de comunicació per a totes les persones, siguen quines siguen les seues limitacions físiques o sensorials.
Aquesta llei preveïa en el seu desplegament reglamentari en decrets i ordes posteriors per a
establir els requisits i paràmetres concrets que havien de reunir els diversos elements per a complir les
exigències d'accessibilitat.

El 2004 La Generalitat va desenrotllar eixa llei en matèria d'accessibilitat en l'edificació pública, concurrència i en matèria d'accessibilitat al medi urbà, els itineraris de vianants, els guals, passos de vianants, escales, rampes,
parcs, jardins, mitjançant el Decret 39/2004, de 5 de març, del Consell de La Generalitat i l'Orde de 25 de maig del 2004 de la Conselleria d'Infraestructures i Transport, i l'Orde de 9 de juny del 2004 de la Conselleria de Territori i Habitatge.
Ara el
que tocava, el que corresponia, no era fer una nova llei, era seguir
desenvolupant la Llei 1/1998 en matèria, precisament, de transport, mitjançant un decret o una orde on s'establiren les característiques tècniques i els requisits que haurien de tindre els mitjans de transport i els
sistemes d'accés perquè siguen accessibles, de la mateixa manera que vostés ho van fer en 2004 per a l'edificació de pública concurrència i per a l'accessibilitat al mitjà urbà.

I en direm exemples, perquè, clar, són interpretacions, però jo és que en diré exemples.
L'article 14 del.
.
.
, diu, transport de viatgers per carretera, punt 6, diu: «Excepcionalment, les línies de més de cinquanta quilòmetres o aquelles que no tinguen cap punt de parada en nuclis de més de cinquanta mil habitants, podran ser eximides de l'aplicació del que es disposa en el punt 4 del present article, si les característiques de les vies a utilitzar així ho aconsellen.
En tot cas, s'assegurarà el desplaçament de les persones amb problemes de mobilitat mitjançant l'adopció de les mesures tècniques i organitzatives adequades a cada cas concret.
»

Vol dir, vostés dispensen de les mesures d'adaptació necessàries per a les persones de mobilitat reduïda a canvi d'altres mesures tècniques i organitzatives.
.
.
Està molt bé, però és que això ja ho diu la Llei 1/1998 exactament igual, i el que fea falta no era
repetir-ho, el que fea falta era concretar quines han de ser les mesures tècniques i organitzatives substitutives en aquests llocs, i això és el que vostés no fan.
El que fa falta és assegurar, d'alguna manera, que tots els ciutadans del món rural, al qual fa referència este punt que he dit, no tinguen impediments a l'hora de viatjar a conseqüència d'aquesta excepcionalitat.
I això és el que vostés no fan.

En realitat l'article 5 de l'annex IV del Reial decret 1.
544/2007, que desenvolupa la LIONDAU, condicions bàsiques d'accessibilitat al transport per carretera, ja permet un gran avanç en el que fa referència a fixar els requisits tècnics per a propiciar l'accessibilitat en eixa mitjà de transport, ja ho permet.

Però li'n diré més, d'exemples.
L'article 17, servei de taxi, no aporta res de nou, és igual a l'article 8 del Reial decret 1.
544/2007, de 23 de novembre, exactament igual.
Un
altre exemple, l'article 20, sobre altres terminals i estacions: l'obligació que les estacions estiguen adaptades ja estava establerta per l'article 7.
1.
a i el 13 de la Llei 1/1998.
Pel que respecta a requisits tècnics, ja vénen establerts en les disposicions que marquen el desenvolupament normatiu de la
citada llei, o siga, el Decret 39/2004, del Consell, i l'ordre de 25 de maig que el desenvolupa.

Estem parlant que és inútil, és innecessari, perquè tot està regulat fins ara.
Reiterem que el que era necessari és desenvolupar les característiques de tots els sistemes de transport, i això no ho fa.
L'article 21, on diu «estacionaments», ho demostra en el seu punt 2 quan diu que «els estacionaments disposaran del percentatge de places amb dimensions adequades
per a persones amb problemes de mobilitat que reglamentàriament es determine».
És buit de contingut.
El que calia era marcar això que reglamentàriament s'ha determinat, perquè això ja estava.
El que cal és dir quin és el mínim i que mai siga inferior al 2%.
Però, això és el que vostés no fan.
Els punts següents d'este article són totalment innecessaris perquè no aporten res de nou sobre el que és tota la legislació existent en este moment.

No és correcte regular els itineraris personals.
Una qüestió tècnica, és que no són mitjans de transport.
Vostés ho han ficat ahí tot barrejat.
No són mitjans de transport, sinó que són del medi urbà.
I ja estan regulats en la normativa que desenvolupa la Llei 1/98, en matèria d'accessibilitat al medi urbà.
Ahí s'establixen les característiques tècniques, les mesures concretes que ha de reunir.
I això està també en el Decret 39/2004, de 5 de març, del Consell; o en l'Orde de 9 de juny de 2004, de la Conselleria de Territori i Habitatge.
Està en tot, allí!
Només una cosa han aportat vostés ahí: el que fa referència a les estacions, a les terminals, als baixadors o parades.
L'única novetat!
Si això és punt per a fer una llei completa!
Això és objecte de reglaments, a través d'ordres, que seria el que corresponia.

Esta llei -com dia- no es tracta d'una norma que va estar desenrotllant la Llei d'accessibilitat 1/1998, en matèria de transport.
No ho fa.
Això fa 11 anys des d'eixa llei, 11 anys de l'entrada en vigor de la Llei 1/1998!
I encara no s'ha fet!
No ho està desenvolupant!
Fa una altra llei que renova els terminis, que retarda més els terminis i que farà que estiga més temps la llei, precisament, de discapacitats, la llei de mobilitat reduïda, sense tindre les condicions necessàries per a utilitzar els mitjans de transport.

El projecte de llei, a més de regular l'accessibilitat als mitjans de transport, inclou la regulació del desplaçament dels vianants, adoptant-se mesures referents a adaptar els itineraris pels
quals han de transitar els vianants, a fi d'aconseguir que aquests siguen plenament accessibles.
És presentat per la conselleria com un avanç de projecte de llei, respecte a altres legislacions preexistents.

No obstant això, estos itineraris de vianants i els requisits i mesures concretes que han de
complir-se, ja estan perfectament regulats per l'Orde de 9 de juny de 2004, de la Conselleria de Territori i Habitatge, per la
qual es desenrotlla el Decret 29/2004, en matèria d'accessibilitat al medi urbà.

És més, senyories, el nou projecte de llei que pretén acaparar esta matèria atribuïda a la Llei 1/1998, a l'accessibilitat al medi urbà i no a l'accessibilitat en els transports, deixa per al seu desenrotllament posterior la
concreció de tots aquells requisits.
Tots aquells requisits, senyories.
Diria més.

L'única cosa que fa aquest projecte de llei és desmuntar tot allò que ja està regulat d'una manera meticulosa.
Quant a accessibilitat al medi urbà, per exemple en tasques personals, està en l'article 3, de l'Orde de 9 de juny de 2004, de la Conselleria de Territori i Habitatge.

Resulta, com a mínim paradoxal que, en compliment de la LIONDAU es trobe en vigor el Real decret
1.
544/2007, de 23 de novembre, perquè regule les condicions bàsiques d'accessibilitat i no-discriminació per a l'accés i utilització dels mitjans de transport per a persones amb discapacitat.
I ara es presenta un
projecte de llei que no representa cap millora real.
Ho reitere.
És molt important i, per això ho dic moltes vegades.
L'única cosa que fa és allargar els períodes per a la reglamentació de les disposicions tècniques, i, per tant, neutralitzar els avanços que la normativa ja existent, tant a nivell d'estat com a nivell de comunitat autònoma, representa.

Mire, he dit que dia paraules, eren expressions, però que anava a demostrar-les una a una.
L'article 22 dóna un termini de huit anys -estem parlant de la LIONDAU- a partir de l'entrada en vigor, huit anys per a l'adaptació.
Per a adaptar totes les infraestructures del material mòbil de transport, contradient el que ja diu el Decret 1.
544/2007, de 23 de novembre, de la LIONDAU, diu: «Molts dels terminis establerts han vençut ja».
Mire, o estan a punt de fer-ho, exactament.
Es diu, el 5 de desembre de 2009.
Mentre que ara vostés se referixen a vuit anys a partir de l'aprovació de l'actual… Doncs, mire, ja s'establien vuit anys des de l'aprovació del Reial decret 1.
544, de 2007, que es va fer el 5 de desembre.
Això seria el 5 de desembre de 2015.
El 5 de desembre de 2015 hauria d'estar completada íntegrament l'accessibilitat a tots els mitjans de transport.

Mire, la LIONDAU va entrar en vigor el 4 de desembre de 2003, i establia que en
dos anys havien -en dos anys-, havien d'aprovar-se les condicions bàsiques d'accessibilitat i no- discriminació per a l'accés i utilització dels mitjans de transport per a persones amb discapacitat.
Això ja es va materialitzar a l'aprovació del Reial decret 1.
544/2007, amb dos anys de retard.
Però, ara, vostés ho allarguen encara més, els terminis, amb els nous terminis que marca este projecte de llei.

Miren, com a mostra, l'article 31 diu que «els estacionaments existents s'adequaran a les condicions d'accessibilitat  establertes en l'article 21, en el termini que reglamentàriament es determine».
Però, és que els terminis marcats per això mateix en la Llei 1/1998 ja, avui, havien de ser accessibles tots, tots!
, els
estacionaments existents, en les condicions establertes.

Vostés introduïxen -he dit innecessàriament- un nou règim sancionador innecessari i contraproduent perquè ja el tenen establert en l'article 33 de la Llei 1/1998.

I, per acabar, el millor, senyories, com el Màgic Andreu, pose's la medalla, pose'ns la medalla.
La disposició derogatòria única deroga el Decret 193/1998, que resulta que està ja derogat pel Decret 39/2004, i amb l'aprovació de l'Orde de 9 de juny de 2004, de la Conselleria de Territori i Habitatge en matèria d'accessibilitat del medi urbà.

Errors.
Falta d'orientació.
Han anat per lliure.
No han escoltat la gent a la qual va a beneficiar o
hauria de beneficiar aquesta llei.
Han passat de tots perquè, com sempre, estan tocats vostés de la gràcia divina i, per tant, no tenen per què consultar a ningú.
No han escoltat ningú!
No han reunit ningú!

Jo, l'única cosa que li dic és que, mire, no és Compromís, no és el Bloc qui presenta esta esmena a la totalitat, són els dependents els que la presenten, utilitzant-me -sí, senyoria-, utilitzant-me a mi, que tinc la capacitat perquè estic ací perquè ells no poden, perquè ells no han sigut escoltats, perquè ells no han sigut consultats, i, després, si fa falta, li llegiré un escrit que els dirigixen a vostés mateixos fent-los-ho saber, fent-los-ho saber.

Per tant, esta és l'opinió del Bloc, esta és l'opinió de Compromís, després d'haver consultat amb els afectats.

Senyories, realment, tampoc és novetat la seua política respecte a la gent més necessitada, hem tingut clar com ho han fet vostés en l'aplicació -dic, malament-, en la falta d'aplicació de la llei de dependència.
Arribem al mateix: avui, vostés només havien de reglamentar.
Res més.
I, ara, anem a perdre el temps, anem a fer una llei innecessària, anem a fer una llei que ens done encara més temps del que ens dóna la legislació existent, i, així, retardarem més les inversions necessàries per a l'accessibilitat universal al transport.
Això sí, el nom és altisonant: «llei d'accessibilitat universal».

Mire, tant de bo ho fóra!
Vostés no han fet una llei d'accessibilitat.
Vostés han fet una llei que retarda més l'accessibilitat al transport.
I este és el sentit de la nostra esmena.
Ja sé, seria un miracle que vostés acceptaren alguna de les coses que els he dit.
Per tant, supose que haurem de
passar a discutir després les esmenes parcials, que estan fetes també en la mateixa línia i que han eixit també de les mateixes necessitats.

Gràcies, senyories, per la seua paciència.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Pañella.

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastià:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Pañella.

La mejora de la calidad de vida de toda la población y, específicamente, de las personas que se encuentren en una situación de limitación respecto al medio, es uno de los objetivos prioritarios que debe presidir la
acción de gobierno en estricto cumplimiento del principio de igualdad, que debe
garantizarse a todos los ciudadanos.

La Constitución española, en su artículo 9.
2, 14 y 49 encomienda a todos los poderes públicos la creación de las condiciones para que la libertad y la igualdad de las personas y de los
grupos en que se integran sean efectivas y reales, eliminando los obstáculos que impidan o dificulten su plenitud, el fomento de la participación de todos los ciudadanos y todas las ciudadanas en la vida política, económica, cultural y social, el derecho a disfrutar de una vivienda digna y el debe
de facilitar la accesibilidad al medio de todos, a través de las políticas dirigidas a la prevención, tratamiento, rehabilitación e integración de las personas con capacidades reducidas, tanto físicas como psíquicas y sensoriales, a las que debe atenderse con las especializaciones que
requieran.

En este sentido, ya la Ley 13/1982, de integración social de los minusválidos, señaló que las administraciones públicas, en el ámbito de sus competencias, aprobarían las normas urbanísticas y arquitectónicas básicas conteniendo las condiciones a que deben ajustarse los proyectos, el catálogo de edificios a que serán aplicables y el procedimiento de autorización, control y sanción, con el fin de que resulten accesibles.
Asimismo, deberían adoptar las medidas necesarias para adecuar progresivamente los transportes públicos colectivos y facilitar el estacionamiento de los vehículos que transporten a personas con problemas de movilidad o limitación sensorial.

La Ley 51/2003, de 2 de diciembre, sobre igualdad de oportunidades, no
discriminación y accesibilidad universal de las personas con discapacidad, establecía el marco de referencia para ir progresivamente avanzando en la adopción e implantación de las medidas para garantizar y hacer efectivo el derecho a la igualdad de
oportunidades de las personas con discapacidad, conforme a lo que mandata la
Constitución.
En el marco de dicha ley fue dictado el Real decreto 1.
544/2007, de 23 de noviembre, por el que se regulan las condiciones básicas de accesibilidad, no discriminación para el acceso y utilización de los modos de transporte para personas con discapacidad.

En el Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, en su artículo 10, sobre políticas sociales, se hace hincapié en que La Generalitat se centrará primordialmente, entre otros, en la no discriminación y los derechos de las personas con discapacidad y sus familias, en la igualdad
de oportunidades, en la integración y en la accesibilidad universal en cualquier ámbito de la vida pública, social o económica, y en la protección de las personas mayores y de los dependientes.

En su artículo 13, se indica que La Generalitat garantizará, en todo caso, a toda persona afectada de discapacidad, el derecho a las
prestaciones públicas necesarias para asegurar su autonomía personal, su integración socioprofesional y su participación en la vida social de la comunidad, así como garantizará la accesibilidad espacial de las instalaciones, edificios y servicios públicos.

A la Comunidad Valenciana, en virtud del Estatuto de autonomía, artículo 49, se le dio la competencia exclusiva, entre otras, en materia de
ferrocarriles, carreteras y caminos, cuyo itinerario se desarrolla íntegramente en nuestro territorio, el transporte en estos medios, puertos,
helipuertos y aeropuertos deportivos.
Punto 15.
Servicios sociales, en el punto
24.
Y, en el 27, la tercera edad, personas con discapacidad y otros sectores
necesitados de protección especial.

Por todo ello, La Generalitat ha procedido al desarrollo normativo necesario
para hacer efectivas estas competencias, (inintel·ligible) …, entre otros textos legislativos, la Ley 5/1999, de 25 de junio, por la que se
regula el sistema de servicios sociales en el ámbito de la Comunidad Valenciana, haciendo especial hincapié en la protección de las personas con movilidad reducida, discapacitados y tercera edad,
fundamentalmente, y fomentando las medidas de prevención que eliminen las causas que provocan la marginación de las personas y grupos en que éstas se integran.

Igualmente, la Ley 1/1998, de 5 de mayo, de accesibilidad y supresión de barreras para minusválidos, por la que se pretende la afectiva participación de todos los ciudadanos y todas las ciudadanas en el seno de nuestra sociedad, a fin de conseguir un entorno libre de barreras de todo tipo, evidenciando así la voluntad de integración social y la garantía del principio de igualdad de todos los valencianos y valencianas.

Todos los ciudadanos y ciudadanas, sin discriminación posible, tienen derecho a disfrutar en condiciones de igualdad, no sólo de los espacios urbanos, sino también de las áreas de relación social y cultural, sin olvidar por su capital importancia la incorporación al mundo laboral sin que su imposibilidad de adaptación al marco físico lo impida.

No obstante y a pesar de los esfuerzos legislativos que se han llevado a cabo
en estos últimos años, la regulación en materia de accesibilidad al sistema de transporte resulta insuficiente,
siendo necesaria una nueva regulación que garantice el libre acceso a los medios de transporte y la plena
posibilidad de movilidad y comunicación accesible en el uso de estos servicios para todos los ciudadanos de la
Comunidad Valenciana.

El cumplimiento de estos objetivos exige una acción concertada de las administraciones públicas por lo que se exige que la aplicación de los principios de colaboración y cooperación, previstos en los artículos 3 y 4 de la Ley de régimen jurídico de las administraciones públicas y del procedimiento administrativo común, resulte un requisito indispensable que suponga una garantía para todos los ciudadanos y que todas las administraciones públicas actúen con criterios homogéneos.

El proyecto de ley que remite el Consell, no solamente se centra en los
colectivos de personas con movilidad reducida, sino que amplía su ámbito de aplicación a otro grupo de personas como, por ejemplo, la tercera edad.

La apuesta de esta ley por conseguir un sistema de transportes accesible para
todos se traduce no sólo en la regulación de las acciones futuras y de los nuevos elementos, sino que se dota a la
administración de los mecanismos necesarios para adaptar a esta normativa todos los elementos
ya existentes.

A destacar, igualmente, la creación por ley del Consejo de Participación del Transporte Adaptado de la Comunidad Valenciana como órgano que vele porque los principios que inspiren esta ley se materialicen de
manera efectiva y el transporte sea efectivamente accesible para todos los
ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Por todo ello, señorías, el Grupo Parlamentario Popular  al que represento va a votar en contra de la enmienda de totalidad, presentada
por el Grup d'Esquerra Unida-Bloc: Compromís, puesto que además de todo lo dicho el anteproyecto de ley ha cumplido en su larga trayectoria de
tramitación con todos los requisitos necesarios para su tramitación en estas Corts como proyecto de ley de La Generalitat.

Se ha observado el procedimiento regulado en el artículo 42 de la ley de gobierno, se han cumplido los trámites de informes pertinentes, tanto sobre la necesidad y oportunidad de la ley
como de la memoria económica que detalla los costes que puedan derivarse de su entrada en vigor.

Igualmente, el anteproyecto fue informado por las restantes consellerias, se recabó informe del Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana que emitió dictamen favorable; se recabó, igualmente, informe del Consell Jurídic Consultiu de la Comunidad Valenciana cuyas observaciones fueron incorporadas
al proyecto de ley; se realizaron consultas sobre el anteproyecto al Comité Español de Representantes de Personas con Discapacidad, Cermi, a la Junta Superior de
Transportes de la Comunidad Valenciana, colegios oficiales de ingenieros y
arquitectos, Federación Valenciana de Municipios y Provincias y a las empresas municipales de
transportes de la Comunitat Valenciana.

Así pues, entendemos que se trata de un proyecto de ley que debe seguir su curso en
esta cámara, en la que a través del trámite de enmiendas esperamos poder llegar a acuerdos con los grupos
parlamentarios para conseguir un texto legal que satisfaga a todos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ferraro.

Para réplica tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Tinc.
.
.
, realment, m'ho ha posat difícil, però excessivament difícil, perquè no vaig a poder-li replicar res.
És que no m'ha dit absolutament res.

No sé què li he dir a partir d'ara, perquè clar, vosté me dóna la impressió que ni tan sols s'ha molestat en escoltar la meua exposició per a anar raonant, ja que vosté, com a persona portaveu en este tema del seu grup, té un coneiximent exacte de la llei i, per tant, podia haver-me intentat refutar
alguna de les afirmacions que he fet.
Perquè si no, he de considerar que vosté, malgrat que ha dit que va a votar que no, me dóna la raó en tots i cada un dels punts que jo he dit, perquè és que no li he sentit una rèplica absolutament a res.
Ha vingut a cantar les glòries, les ha cantades i s'ha assentat.

Mire, insistisc, la meua intervenció tenia uns punts essencials, que espere que després.
.
.
, però, clar, m'haguera agradat poder-los debatre en este moment.
(Remors) Té uns punts essencials.

Primera, ignorància dels col·lectius afectats, ignorància per part seua de les sol·licituds dels col·lectius afectats.
Mire, sé que diuen que no.
6 d'octubre del 2009, fa molt poquet, (so d'un telèfon mòbil) Cocemfe emet una nota de premsa i li vaig a dir el titular: «Les persones amb discapacitat rebutgen el projecte de llei d'accessibilitat al transport de la Comunitat Valenciana.
» (Remors) És aixina.
És aixina.
Cermi, en la mateixa línia; l'Institut per a Promoció de la Vida Independent, en la mateixa línia.

Tenen vostés escrits, que jo tinc còpia, que en el seu moment en l'inici ja se referixen a vostés dient-los: «Mire, la llei que mos han enviat no ens agrada.
Ens haguera agradat molt que prèviament ens hagueren consultat i hagueren pogut debatre el contingut de la llei.
» I els diuen exactament: «Mire, el que fa falta és reglamentar, baixar al nivell tècnic necessari perquè això siga efectiu.
» (Remors)

Realment no veem el que (inintel·ligible) .
.
.
Avui la societat ens demana que passem en el que l'atenció a la discapacitat, que passem d'una atenció que estiga basada en l'assistencialisme a la consideració d'unes persones amb discapacitat, però amb drets, amb drets com a persona.

Clar, ara fem enunciar-los, els drets, les obligacions, però no les concretem.
No les estan concretant.
Els he posat molts exemples, m'he basat en la llei, no he anat a apreciacions de tipus «mire, vostés són uns tal, són.
.
.
» No, no, li he relatat ací uns articles que definixen com estan allargant els terminis que estaven
preestablerts i com no acaben de concretar les mesures que són les necessàries.

Per tant, reitere una llei innecessària quant que.
.
.
, innecessària.
No és innecessària la regulació, no, precisament ahí està la necessitat, en la regulació específica de.
.
.
, ja baixar a la mesura concreta aplicable, cosa que no se fa.

Creem.
.
.
, teníem un marc, creem un altre marc, però el marc no té quadre.
Eixa és la veritat.
¡El marc no té quadre!
Miren el quadre i només veem el marc.
Senyor conseller, sé que m'està mirant, però és que és aixina.
El quadre cal delimitar-lo, és el moment, ja teníem el marc, és el moment de ficar la làmina i ficar un bon quadre per a esta gent, i això és el que no se fa.
(Remors)

Mire, la LIONDAU és el punt d'arrancada, és el punt d'arrancada.
Vostés han fet, ja els he citat, és innecessari que torne a sentir-ho, multituds d'ordres, decrets en molts aspectes.
¡En faltava fer la del transport, la regulació del transport i ara arranquen en una nova llei!
No ho han fet en les altres
coses.
Els altres apartats que arranquen, com dia, de la legislació estatal que tenim, vostés han anat a concretar les mesures.

Ara, han fet això i han fet una barreja que no aconseguisc entendre, quan li he dit que tenen
errors importants, derogant decrets que ja estan derogats, (remors) derogant decrets que ja estan derogats, la qual cosa vol dir que no tenen vostés clar ni tan sols com han anat l'escalonament legal que vostés mateixa han creat.
¡Ni això tenen clar!

I els ho dic, dos qüestions: he parlat de la innecessarietat i.
.
.
, la falta de necessitat d'este moment i la falta d'oportunitat, eixes dos qüestions i les he argumentades.
Jo els demanaria que, en tot cas, en el mateix
sistema que jo he fet, punt per punt, vostés m'ho desmuntaren i me convenceren que realment no és aixina.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Pel torn de rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Pañella, jo li hauria de fer a vosté unes preguntes, perquè vaja, perdone'm que li ho diga aixina, però, vosté s'ha llegit la llei de veritat?

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Se l'ha llegida de veritat?

Jo tinc la sensació que vosté si se l'ha llegida ha sigut aixina molt d'arrapafuig, perquè vaja, ha dit vosté ací unes coses.
Ni ha llegit la llei -crec- ni la documentació que li envien estes Corts per a fer tot el tràmit de la llei, perquè vaja, que me diga vosté que no s'han tingut en compte els ciutadans, les organitzacions.
.
.

Mire vosté, en la mateixa documentació consta que se va demanar.
.
.
Sí, senyor, al Cermi, ¿o el Cermi no és una associació de minusvàlids?
Clar, i vosté me parla de titulars de premsa.
Doncs, molt bé, titulars de premsa, però jo li dic a vosté que la conselleria en el seu moment va contactar amb totes les organitzacions
de minusvàlids.
.
.
Clar, però vosté diu: «Un titular de premsa», doncs, bona nit.

Vosté llisca la documentació i vorà com sí que està, sí que està.
I cada un presentaria les seues al·legacions i la conselleria contestaria les seues al·legacions.
O siga, que està.
.
.
, s'ha fet, s'ha fet.

Però és que, a més, jo li diria, ¿creu la seua senyoria que garantir les condicions necessàries per a fer accessible a tots els ciutadans el sistema de transports de la
Comunitat Valenciana referit tant al transport motoritzat com no motoritzat no és un principi oportú i que justifica l'esperit de llei?

Perquè clar, vosté sap molt bé, senyor Pañella, que les esmenes de totalitat estan molt delimitades, només poden ser.
.
.
, han d'estar d'acord en l'esperit o en els principis que inspiren la llei.
Si vosté no està d'acord amb això, doncs no ho sé, diga'm vosté en què està vosté d'acord.

¿Creu igualment que el principi generador, la substància o l'essència, és a dir, l'esperit de la llei és contrari a les necessitats de les persones amb discapacitat física o psíquica, persones majors, dones embarassades, etcètera, en definitiva, persones amb limitacions d'accessibilitat?

Diga'm vosté, si vosté creu que està en contra, doncs aleshores no seguim avant amb la llei, clar.
No, per favor,
senyor Pañella, l'objecte de la present llei és garantir les condicions necessàries per a fer possible a tots els ciutadans el sistema de transport, referit
tant al transport motoritzat com no motoritzat, arreplegant totes les
actuacions, tant de planificació, de projecte i construcció de vials de tot tipus com a les mateixes condicions de prestació de servicis de transport públic, la informació sobre els dits servicis o els elements implicats en els desplaçaments de vianants, els estacionaments i les terminals de transport.

Jo vullguera que vosté se centrara en la llei, que vera que, efectivament, la llei té un col·lectiu molt més ample que el que vosté exposa en esta trona i que, via esmenes, jo li torne a oferir a vosté i a tots als grups la col·laboració del Grup Parlamentari Popular per tal d'arribar a acords, però jo crec que és una llei important i que convindria que arribàrem a acords tots els grups.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Para fijación de posición, tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Procuraré ser breu perquè jo crec que el tema és prou clar i prou evident.
I eixes esmenes poden afegir més arguments dels que ja s'han posat damunt la taula.

L'accessibilitat continua sent un greu problema.
Un problema que afecta no sols a
aquelles persones que tenen algun problema o limitació funcional de forma permanent, sinó també a moltíssimes altres persones que tenen problemes o limitacions funcionals de caràcter transitori.
I no estic parlant només de gent que tinga, diguérem, algun tipus de disfuncionalitat, sinó de persones que en plenes operacions o en determinades circumstàncies han d'arrossegar el carro d'un xiquet o, simplement, aquella fàcil tan fàcil, que alguna gent no fa, però que és agafar el carret per a anar al mercat.

Amb eixa tessitura ja un troba una quantitat enorme de barreres arquitectòniques i en tot el sistema de transport.

Això vol dir que no estem parlant de qüestions que afecten un segment de la població, sinó que estem parlant de qüestions que afecten a tota la població, però que, a més, afecten a un segment molt específic, perquè és un segment que es veu permanentment afectat per això i que, com es recull en declaracions ja de les mateixes Nacions Unides, hui en
dia tenen tots els drets reconeguts perquè el món s'adapte perquè puga ser accessible permanentment a ells.

Cal reconéixer que s'han fet moltíssims avanços en aquesta matèria.
Qualsevol cosa que no fóra eixe reconeixement no seria just.
Efectivament, hui en dia és un problema reconegut i hui en dia és un problema que es té en compte, que hi ha moltíssima legislació i que en moltes accions, sobretot en accions públiques, es tendix a anar resolent especialment les coses que es fan de nou.

Però també hem de reconéixer que hi ha una distància enorme entre les disposicions legals i la realitat.
Les disposicions legals
tendixen a ser molt avançades, tendixen a reconéixer moltes coses, però després la realitat es troba lluny de l'adaptació a eixa legalitat.

I, efectivament, això, d'una banda, es produïx perquè hi ha molts factors que són inherents a l'adaptació general d'una estructura urbana i de transport que no estava pensada quan es va originar
per a resoldre i facilitar aquest tipus de qüestions.
I per això, lògicament, hi ha problemes.

Però també n'hi ha altres derivats de -vaig a ser benèvol- la relativa despreocupació, tant de caràcter executiu i legislatiu com de caràcter pressupostari, de les diferents administracions.
Jo els convide que facen
una passejada amb els ulls d'una persona que va en cadira de rodes per qualsevol ciutat del nostre país i es trobaran immediatament amb gravíssim problemes d'adaptació.
I això, quan ja fa tant de temps que hi ha normes que obliguen que això es resolga, evidentment, fa que alguna qüestió no estiga fent-se d'acord.

I l'esmena el que planteja és: ¿cal aquesta llei?
Jo crec que hi ha elements per a qüestionar-s'ho de forma seriosa.
El més important és que hi ha un marc legal, hi ha un marc legal autonòmic des de l'any 1998, amb la Llei d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de comunicació, hi ha un marc també estatal, com és la famosa LIONDAU.
.
.

I, per tant, havent-hi eixe marc, el que seria raonable no és afegir lleis que no van a aportar massa coses noves al que ja n'hi ha legislat, sinó, en tot cas, establir reglaments que desenvolupen els aspectes que eixes lleis
exigixen per a poder desenvolupar-se i, en este cas, tot allò específic o relacionat amb el sistema de transport, que inclús podria ser objecte de diferents reglaments, perquè no totes poden cabre dins del mateix apartat o de la mateixa qüestió.
A més de generar que siga la segona qüestió d'incompatibilitats de caràcter restrictiu sobre quina és la normativa que està per damunt de l'altra i quins són.
.
.
si mana l'urbanisme per davant del sistema de transport o viceversa, que això seria una qüestió molt important.

O una qüestió que s'ha remarcat, però jo crec que és molt.
.
.
probablement la més decisiva de totes, que és la qüestió dels terminis.
Ja tenim lleis que marquen terminis que han estat incomplits, i
ara fem una altra llei que marca uns altres terminis, que el que van és a allargar els terminis que teníem i que, a més, visto lo visto -i perdoneu l'expressió-, el més probable és que acaben tornant-se a incomplir.

Eixos serien aspectes que demostren que la llei no està concebuda com hauria d'haver estat concebuda.

M'agradaria referir-me a una qüestió que abans no ha estat tocada amb profunditat, el tema del consell de
participació.
Quan el consell de participació se li dóna la presidència a la Conselleria de Benestar Social, en una llei que parla d'accessibilitat universal del sistema de transport, quan el lògic és que fóra, diguérem, la conselleria que té les competències en la que estiguera això, amb això jo crec que ja està dient-se molt sobre quina és la voluntat real de la llei d'acomplir-se.

I, per últim, la inflació de lleis no és bona, ja ho he dit abans.
¿Quina tindrà preferència, una o l'altra?

Bé, davant d'això, lògicament, i davant de la manca de voluntat del govern del Partit Popular de
reglamentar, i la seua opció per tramitar la llei, lògicament, no anem a tindre més remei que marcar les nostres posicions a través de les esmenes.
Esperem que en eixe tràmit, que en el tràmit de presentació i votació d'esmenes, es resolguen els problemes, alguns molts greus, que s'han citat i que hem pogut observar.

Per això, manifestem el nostre recolzament a l'esmena a la totalitat i, lògicament, avisem ja que la nostra posició, si no es resolen -insistisc- els greus problemes que conté la llei, probablement també siga contrària en la resolució final de la seua tramitació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Continuant, té la paraula, para fijar posición, el ilustre diputado señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyora presidenta.

Senyories.

Este projecte de llei d'accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana és un projecte que ha estat demanat en nombroses ocasions pel Grup Socialista.

Per coherència, doncs, i conscients de la necessitat de la llei que hui debatem, anuncie
la nostra abstenció a l'esmena a la totalitat de Compromís, sense perjudici de les 44 esmenes parcials que hem presentat per a la millora
del seu text, d'acord amb allò consensuat amb les diverses associacions de persones amb discapacitat que,
certament, discrepen del projecte presentat.

El marc normatiu d'este projecte de llei està constituït, en primer lloc, per la Constitució espanyola, que en els seus articles 9.
2 i 14 encomana als poders públics promoure les condicions perquè la llibertat i la igualtat de la persona i dels grups en què s'integra siguen reals i efectives, remoure els obstacles que impedixen o
dificulten la seua plenitud i facilitar la participació de tots els ciutadans en la vida política, econòmica, cultural i social.

També la Constitució, en el seu article 49, ordena als poders públics facilitar l'accessibilitat de tots a través de polítiques dirigides a la prevenció, tractament, rehabilitació i integració de les persones amb discapacitat.

En desenvolupament dels preceptes constitucionals, les corts espanyoles, com ací s'ha dit ja, varen aprovar la Llei 51/2003, de 2 de desembre, d'igualtat d'oportunitats, no- discriminació i accessibilitat universal de les persones amb discapacitat, la LIONDAU,
inspirada en els principis de vida independent, normalització, accessibilitat universal, disseny per a tots, diàleg civil i transversalitat en les polítiques en matèria de discapacitat.

Esta llei, en virtut d'allò disposat en la seua disposició final octava, ha estat desenvolupada en l'àmbit del transport pel Reial decret 1.
544/2007, de 23 de novembre, pel qual es regulen les condicions bàsiques d'accessibilitat i no-discriminació per a l'accés i utilització dels mitjans de transport per a persones amb discapacitat.

Este reial decret establix que donat el caràcter de condicions bàsiques d'accessibilitat i no-discriminació que conté el mateix reial decret, les comunitats autònomes i les administracions locals podran, en l'àmbit de les seues competències, establir les condicions addicionals que estimen pertinents.

Per altra banda, estes Corts, com també s'ha dit, varen aprovar la Llei 1/1998, de 5 de maig, de la Generalitat valenciana, d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de la comunicació, sense que el Consell, com sol ser habitual, fera ús de la seua potestat reglamentària fins l'any 2004, i solament en allò relatiu a urbanismes i edificis públics.
I d'ahí les referències del conseller a la situació d'adaptabilitat de les estacions de metro i de tramvia, però no es va regular allò que feia referència a habitatges, transport i comunicacions.

És, per tant, dins d'este marc estatal i autonòmic, senyories, on s'inserix este projecte de llei que hui debatem.

Lamentem que ja que el projecte de llei que tramitem en estes Corts solament
pot establir condicions addicionals a aquelles establertes al Reial decret 1.
544/2007, no s'haja indicat en el text amb claredat les condicions bàsiques, citant la seua procedència, seguides de les addicionals establertes per este projecte de llei.

Amb això, senyories, s'haguera afavorit el treball d'interpretació i la seguretat jurídica, cosa que el meu grup ha fet constar a través d'esmenes concretes.
És fer exactament allò que diu el Consell Jurídic Consultiu al referir-se al treball de simplificació i clarificació de l'ordenament jurídic valencià que està portant a terme: facilitar a l'operador jurídic i als destinataris finals de les normes el compliment d'estes, de forma que es garantisca la seguretat jurídica i els drets de totes les persones.

Parla també el Consell Jurídic Consultiu de legislació motoritzada, d'inflació normativa i de maremàgnum jurídic.
I això, senyories, és el que el meu grup vol evitar que passe en este projecte de llei.
Volem
legislar bé o molt bé, volem aprovar les lleis necessàries, solament les necessàries, però, sobretot, volem que les llei que aprovem s'acomplisquen.

Senyories, el meu grup, com he dit abans, ha presentat 44 esmenes: 3 a l'exposició de motius; 2 a l'article 1, a l'objecte de la llei; 1 a l'article 3, principi de coordinació entre les administracions públiques; 1 a l'article 6, sobre -i açò és molt important- la necessària dotació de recursos per part de les administracions; 2 a l'article 7, als itineraris peatonals; 3 a l'article 8, al requisits d'estos itineraris; 1 a l'article 10, al transport públic de viatgers; 1 a l'article 11, preferència en els seients; 2 a l'article 12; terminals, estacions i baixadors; 2 a l'article 13, transport ferroviari i tramviari; 1 a l'article 14, transport de viatgers per carretera; 1 a l'article 15, parades d'estos transports; 2 a l'article 17, serveis de taxi; 4 a l'article 21, estacionaments; 3 a l'article 22, adaptació del sistema de transport; 2 a l'article 23, terminis d'esta adaptació; 3 a l'article 24, adaptació dels itineraris
peatonals; 1 esmena a l'article 25, adaptació d'estacions i terminals; 3 a l'article 32, al consell de participació; 1 a l'article 36, a les infraccions greus; 1 a l'article 47, a l'inici del procediment sancionador; així com 3 noves disposicions addicionals i 1 disposició derogatòria única.

Senyories, senyor conseller, esperem la negociació i voluntat de pacte suficient com que pugam donar el vot favorable al dictamen
definitiu, tal com ha desitjat vosté en la seua intervenció.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Señores diputados, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 45; abstenciones, 31.
Queda desestimada la
enmienda sobre el punto número 5.

Projecte de llei de creació del Comité Valencià per als Afers Europeus.
Debat de totalitat (RE número 38.
806, BOC número 157)

La senyora presidenta:

Continuamos con el siguiente punto del orden del día: debate de totalidad del proyecto de ley de creación del comité valenciano para los asuntos europeos.

Para la presentación del proyecto, por parte del Consell, tiene la palabra la honorable consellera señora Paula de León.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Señora presidenta.

Diputados y diputadas, muchas gracias.

Comparezco ante esta cámara para presentar el Proyecto de ley de creación del Comité Valenciano de Asuntos Europeos.

Es un honor para mí por muchas razones, pero sobre todo porque con esta nueva norma contribuimos a
hacer realidad el nuevo Estatuto de autonomía.

El Comité Valenciano de Asuntos Europeos es el primero de los órganos de La Generalitat que se crea en cumplimiento de nuestro nuevo estatuto.

Efectivamente, dentro del título VI, que el Estatuto dedica a las relaciones de la comunidad con la Unión Europea, el artículo 65.
5, prevé la creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos.
Se trata de un órgano de carácter consultivo, encargado de asesorar y realizar propuestas a fin de mejorar
tanto nuestra participación en las cuestiones europeas como el desarrollo de acciones estratégicas para nuestro territorio.
Porque cada vez más la realidad europea actual continúa dando la razón a Ortega que, en su inquebrantable europeismo, veía en Europa la solución a muchos de los problemas españoles.
Y así está siendo.

La Unión Europea ha sido y es esencial para el conjunto de España y para la Comunidad Valenciana, es vital para todos nosotros, porque cada día comprobamos la influencia de las decisiones europeas en la vida cotidiana de
los ciudadanos.

Ya hablamos de agua, de I+D+I, de inmigración, de medio ambiente o de turismo.
En los últimos veinte años la Unión Europea ha crecido en países miembros, en competencias, en la participación en las regiones en sus decisiones, que cada vez es más importante.

Tampoco podemos perder de vista que más del 80% de las normas europeas son desarrolladas a nivel estatal por las
comunidades autónomas.
Por eso es imprescindible incrementar la influencia de la Comunidad
Valenciana en los asuntos europeos.

Por eso es necesario un órgano como el que nos ocupa, capaz de orientar eficazmente nuestras actuaciones
en la Unión Europea.
Un órgano especializado y especialista en asuntos europeos.
Un comité que acoja a quienes más sepan de estos temas, abierto y permeable al conjunto de la sociedad
valenciana, que sabrá aportar desde un enfoque valenciano cuanto pueda ser útil a la puesta en marcha de estrategias en el seno de la Unión Europea.
Que nos ayudará a aprovechar todas las herramientas de la Unión, todos sus programas y líneas de financiación para fomentar el desarrollo económico y social de la Comunidad Valenciana en su apuesta permanente por la
sostenibilidad, la innovación y el progreso.

Pero, por todo ello, se ha elaborado este proyecto de ley, para cuya aprobación solicito el voto de sus señorías.

El texto legal se estructura en una parte expositiva o preámbulo, en una parte dispositiva con doce preceptos, en una disposición adicional, en una disposición derogatoria y en dos disposiciones finales.

No voy a hacer un repaso punto por punto del contenido del proyecto de ley,
pero, en todo caso, quiero destacar que nace con la misión fundamental de asesorar al Consell en las cuestiones europeas y de proponer
las acciones que mejor entiendan los intereses de nuestra comunidad en relación con la Unión.

De hecho, el proyecto de ley concreta el ámbito competencial de actuación del comité.
Así, habla, entre otras, de las funciones de asesoramiento, información y consulta en los asuntos que afectan a la comunitat o que tengan relevancia para nosotros, como es el caso de la educación, del desarrollo sostenible, de la formación para el empleo, de la igualdad de oportunidades, de los recursos hídricos y de la solidaridad entre regiones, del turismo, de la cuestión económica y social, de la dependencia, de la inmigración, de la investigación, del I+D+I, de la agricultura, de la energía, de la cooperación, de la protección de los consumidores o de los medios de comunicación.

El comité también asumirá la realización de jornadas y seminarios sobre temas de actualidad europea o que contribuyan a
que la Unión sea mejor conocida y apreciada por todos los ciudadanos.
Igualmente este órgano se encargará de elaborar estudios específicos, y en particular los referidos a las nuevas propuestas normativas que
vayan surgiendo en el seno de la Unión.
En todo caso, una función primordial del comité será la presentación de propuestas para mejorar la participación de la comunidad en el marco europeo.

El comité tendrá su sede territorial en la ciudad de Valencia, aunque pueden realizarse
reuniones en otros puntos de nuestro territorio.
Su estructura se basa en dos órganos: el comité en pleno y el Observatorio de Políticas Europeas, que se encargará de dar el soporte técnico al comité.

Quiero destacar que el proyecto garantiza la participación en el comité de los altos cargos del Consell con competencias relacionadas con los asuntos
europeos, pero además se cuida de que formen parte del mismo personas de reconocido prestigio dentro
del ámbito político, académico, parlamentario, diplomático y económico, que hayan destacado por su contribución y su actividad relacionada con la Unión Europea.

Como les decía anteriormente, el proyecto de ley crea y regula también la figura del Observatorio de Políticas Europeas.
El objetivo fundamental de este observatorio es el seguimiento
continuo de las políticas y de las normas comunitarias.

En el caso de la normativa, está prevista la creación de un sistema de alerta para analizar las posibles repercusiones de las normas
de la Unión sobre la normativa autonómica y garantizar así su plena incorporación en la Comunidad Valenciana.

Quiero indicarles también que el plazo para la constitución del comité se fija en tres meses desde la entrada en vigor de la ley, y que el proyecto
deroga el Decreto 85/2002, del 30 de mayo, por el que se creó el consejo de la Comunidad Valenciana para el debate sobre el futuro de Europa.

Finalmente, el proyecto faculta al Consell para el desarrollo reglamentario de
la ley que entrará en vigor al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Comunitat Valenciana.

Señorías, acabo de repasar el contenido de este nuevo proyecto de ley que permite
concentrar en un órgano superior las acciones y asuntos europeos que afectan a la comunitat.
Me parece que estamos ante una institución crucial para nuestro futuro, una idea magnífica a la que, por razones que de todos es conocida, sólo he podido contribuir en el tramo final de su gestación y en su presentación ahora ante esta cámara.

En todo caso, estoy más que segura de que el comité será muy valioso para que la comunitat crezca en capacidad y rapidez de respuesta en materia europea.
Un ámbito en el que el éxito de la reacción política requiere de agilidad y de sólidos fundamentos a partes iguales.

En mi reciente visita a la delegación del Consell en Bruselas para participar por primera vez en la celebración del Día de la Comunitat Valenciana, he podido comprobar que nos hemos convertido en
una región de referencia europea por el desarrollo económico y social que hemos alcanzado.

Ésta es una buena noticia para todos, y por eso se la traslado a sus señorías.
Confío firmemente que en el proyecto de ley que les estoy presentando esta mañana nos ayudará a consolidar esta posición de ventaja adquirida y nos permitirá seguir manteniendo y ampliando nuestras grandes apuestas en los diferentes
sectores económicos y sociales.

Desde ese convencimiento y desde la seguridad en nuestra capacidad de respuesta
ante los problemas, presento, en nombre del Consell, esta nueva norma.

Me consta que no ha habido ninguna enmienda a la totalidad, y ésta es una buena señal.
Estoy segura de que se no será difícil que los diferentes grupos de esta cámara voten afirmativamente al concluir su tramitación.
Creo muy sinceramente y de corazón que esto último es posible, y mucho más al tratarse de una institución de relevancia estatutaria.

Sé que es mucho más lo que nos une que lo que nos separa en este tema, como en tantos otros, y que
estamos ante un proyecto que no sólo es bueno para el gobierno valenciano, que también, que también lo es, sino que es bueno, y eso es lo más importante, para toda La Generalitat y el conjunto de la sociedad valenciana.

Y no voy a alargarme más.
Pido a esta cámara la aprobación del Proyecto de ley de creación del Comité Valenciano de Asuntos Europeos y espero que todos los grupos parlamentarios a
lo largo de la tramitación unan sus esfuerzos para sacar adelante un texto, si cabe, más rico que constituya una nueva ley eficaz y útil para la defensa de los intereses valencianos, intereses que hoy se defienden
aquí, en Madrid, pero también en la Unión Europea.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable consellera.

Para la fijación de posición de cada grupo parlamentario, tiene la palabra la ilustre diputada señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera.

Señorías.

Hoy nos presentan un proyecto de ley que desarrolla el artículo 61.
5 de nuestro Estatut para la creación del Comité Valenciano para Asuntos Europeos.

La verdad es que nos extraña que, después del discurso del presidente en el debate de política general se plantee crear en esta coyuntura un nuevo organismo cuando la
orientación expresada por el señor Camps era la del recorte del gasto público, el de la austeridad en el gasto, que se ejemplificaba en una reducción de los organismos de la administración y la centralización de funciones de características similares en órganos comunes.
Por tanto, la creación de este comité no deja de ser una primera excepción en las intenciones expresadas por el presidente.

Un organismo de este tipo necesita de un presupuesto de funcionamiento para
gastos ordinarios para cubrir, se supone, las dietas de reuniones de 15
personas, viajes, además del presupuesto de funcionamiento del Observatorio de Políticas Europeas.

En estos momentos de crisis entendemos que es un gasto innecesario, y digo «en estos momentos» por cuanto que la mayor parte de las funciones que se le asignan al comité valenciano podían ser desarrolladas por instancias de la administración o institutos dependientes de ella.

Pero, dicho esto, quiero dejar claro que Esquerra Unida tiene una clara posición respecto a Europa, la de conseguir una Europa democrática, efectivamente, social e integradora, y que sea también un factor de paz y de cooperación entre pueblos en orden a un orden mundial más justo y democrático.

Esquerra Unida no huye de Europa, al contrario, nos implicamos.
Es más, compartimos con ustedes la importancia que la Unión Europea tiene para la vida de los valencianos y de las valencianas.
Y es
verdad que ya el 70% de la legislación española está mediatizada por la transposición de las directivas europeas.

Pero Esquerra Unida quiere que la voz de valencianos y valencianas llegue a
Europa.
No queremos lobbys, que sabemos que al final trabajan para intereses particulares.
Queremos que
esa voz nos represente a todos y todas.
Por eso no compartimos la propuesta de
que los doce vocales sean nombrados por el Consell.
¿Y por qué no por las Cortes Valencianas?
¿Por qué no desde la pluralidad representada en esta cámara, que es la pluralidad de nuestra sociedad?
¿Por qué no desde el acuerdo y el consejo político?

Esquerra Unida está muy preocupada por la deriva que en materia social y económica se está dando en la Unión Europea.
Hemos visto debates como la jornada de las 65 horas semanales que, de
haberse aprobado, nos habría retrotraído ochenta años en la historia de la conquista de derechos sociales.
O la directiva de
retorno que permite el internamiento de personas sin garantías jurídicas y violenta los acuerdos internacionales sobre derechos de menores.
O la
Bolkestein, que, de haber tenido luz verde su versión inicial, habría abierto definitivamente las puertas a la privatización de los servicios públicos esenciales, como la enseñanza o la sanidad.

Luego también nos preocupan las deslocalizaciones que están afectando a empresas valencianas y que se van a la Europa del Este, amparándose en un vergonzoso dumping social.
O los ajustes de las empresas multinacionales, de sus producciones, que
en ningún momento garantizan el mantenimiento de los puestos de trabajo, y tenemos
nosotros en nuestra comunidad ejemplos muy evidentes.

Por tanto, además hay materias efectivamente en relación al medio ambiente, al urbanismo, al agua, etcétera, al uso de nuestra lengua, que a nosotros nos interesa, nos interesa tener
esa voz.
Pero esas problemáticas que son tan vitales para los valencianos y las valencianas, precisamente
porque son tan importantes para nosotros, ni entendemos ni compartimos que no
formen parte como vocales en este comité los agentes sociales que se mueven precisamente en defensa del bienestar económico y social de nuestro pueblo, ni entendemos por qué no están presentes en este comité una representación de los partidos presentes en esta cámara que tienen mucho que decir sobre los intereses de los valencianos y las
valencianas en Europa y sobre la Europa que queremos.

Por tanto, señora consellera, no podemos apoyar este proyecto de ley porque nuestro grupo valora que el
Comité Valenciano para Asuntos Europeos que promueven carece en su redactado actual de
garantías para representar la opinión de la sociedad valenciana ante la Unión Europea, además de contrariar -y esto es algo que tienen que ver ustedes- la norma de austeridad que debe guiar al Consell en estos momentos de crisis.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Tiene la palabra el ilustre diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Ens preocupa Europa, ens interessa Europa, som europeus i, per tant, coincidim
amb l'objectiu assenyalat per la consellera d'incrementar la influència de la Comunitat Valenciana en assumptes europeus.

Però, clar, si eixe és l'objectiu, coincidirem que este comité no aprofita per a este objectiu.
Este objectiu, com vosté ha assenyalat molt bé, és el primer organisme que es crea després, no del nou estatut, senyora consellera, no tenim un nou estatut, tenim una
reforma d'un estatut antic, no un nou estatut.
Jo la convide que llisca vosté la reforma de l'Estatut d'autonomia i vorà com que no tenim un nou estatut.
Vam ser els primers en arribar a un terreny de
mínims, de falta d'ambició.

I vosté mos anuncia, de forma correcta, que este és el primer organisme que es crea d'acord amb eixa reforma de l'Estatut després de tres anys, senyora consellera.
Cap competència nova, cap nova competència, ni una, zero.
I ara mos presenten un organisme que no deixa de ser una
nova canongia, un organisme mancat d'ambició, d'ambició com altres comunitats autònomes sí que s'han dotat i que tenen possibilitat de treballar d'una forma més competent en matèria de l'actuació i de projecció de cada comunitat autònoma en els àmbits europeus.
Que efectivament és important.

I mire a comunitats autònomes com vosté estava pensant, és que mire a Madrid.
La comunitat autònoma madrilenya ha tingut més ambició, més interés, més capacitat que el que vosté ve a plantejar-nos hui ací, un organisme d'anar per casa, una nova canongia designada pel conseller, que no incrementarà per a res el que vosté ha assenyalat com a primer objectiu: es incrementar la influencia de la Comunidad Valenciana en asuntos europeos.

Mos ha assenyalat que vosté va anar a un sopar del Nou d'Octubre a Brussel·les, el senyor Javier Revuelta.
Està molt bé.
Però amb això no es fa res.

I mire vosté, mire vosté la falta d'ambició i falta de valencianitat que mos anomena vosté a Ortega y Gasset, que d'europeista en tenia ben poca cosa.
Per què no mos ha anomenat persones que van ser precursors de l'europeisme com Joan Lluis Vives o Vicent Ventura?
No, a Ortega y Gasset.
I mos
parla del problema d'Espanya.

Jo crec que tenim un gran problema perquè tenim un govern que no governa, un govern sense ambició, un govern que no incrementa les competències i un govern que mos planteja un desenvolupament de l'Estatut que no està a l'altura de les circumstàncies.

El desenvolupament de l'article 61.
5 de l'Estatut és importantíssim, és neuràlgic, és necessari.
I li brinde la nostra cooperació.
Li faria a vosté bé, i jo crec que seria positiu, que atenguera les nostres esmenes, les nostres
esmenes.

Les nostres esmenes, les del nostre grup parlamentari, les del Bloc, les d'Iniciativa, són esmenes que van dirigides a millorar el text.
Vosté ha fet una oferta de consens i de diàleg.
L'acceptem.
I per això no ens oposarem a eixa tramitació, però ens agradaria que en esta nova etapa, on tot està canviant d'una forma molt ràpida, recorde el president de La Generalitat, s'acarnissava en el tema dels síndics dels grups parlamentaris i que no tenia rivals, doncs mire el que ha
passat esta setmana.

Aleshores els temps estan canviats i vostés no poden instal·lar-se en la festa permanent, en la juerga.
I això no deixa de ser un comité de mínims.

Només li atorguen funcions consultives, funcions consultives.
I parla d'assessorament, realització de jornades, estudis específics, formulació de propostes, però que serà el conseller de torn qui designe els membres del comité.

Senyora consellera, és que no hi ha societat civil?
No hi ha societat civil important en esta
comunitat per a reunir totes les iniciatives, des de cambres de comerç, des d'universitats, des de tots aquells que tinguen alguna cosa a aportar per a fer un
comité realment sensible, i potent i vinculat amb la societat valenciana?
Necessiten
vostés una nova canongia?
És cert que la necessiten.
Perquè, escolte, el seu govern en matèria europea està cobrint tots els rècords en incompliment de normativa comunitària, tots els rècords.
És que som la regió europea que més incomplix la normativa europea.
 I vosté ho sap, i vosté ho sap.

És que fa no res la Comissió Europea, el comissari del Mercat Interior, McCreevy, ha obert un procés d'infracció contra vostés.
Per què?
 Perquè vostés, i li ho vaig dir des d'ací, els ho vaig dir, vostés han vulnerat aspectes fonamentals de la concurrència pública de publicitat i concursos públics, alguns organismes que són unes empreses mixtes, que estan en estos moments recorregudes davant del
Tribunal de Luxemburg, senyora consellera.
Sí que és cert que vostés necessiten molt d'assessorament, molt, però molt!
Perquè fins i tot el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana ha declarat il·legal alguns preceptes de la Llei de prevenció i contaminació de qualitat ambiental, senyora consellera.

És que estem mal governats!
Fem mal les coses!
Per no parlar de transposicions
incorrectes que els nostres diputats europeus o governs valencians no han sabut
fer la transposició correctament.
Si és que el punt de l'ordre del dia del principi, simplement en una correcta transposició de les disposicions europees en matèria de caceres tradicionals, haguérem estalviat que ara vostés hagen de modificar la seua pròpia llei de caça.
Eixe ha sigut el primer punt de l'ordre del dia.
I si s'haguera fet la transposició correctament, no ens passaria el que ens està passant ara.

Però li'n anuncie una altra.
Pose's vosté les piles, pose's vosté les piles, ja que els agrada tant la festa, a uns que si la festa acaba el dia
4, uns que acaba no sé quan, en el tema de la transposició de la directiva sobre pólvora.
Que no estan fent bé les coses, senyora consellera!
No estan fent bé les coses en matèria de transposició sobre la pólvora i sobre les festivitats a la nostra terra.
Perquè vosté sap que el principi de subsidiarietat indica que la transposició a l'àmbit més pròxim dels ciutadans s'ha de fer pels qui tinguen eixa competència.
I eixa competència, que és nostra, però si no articulem perfectament la transposició de les disposicions dels reglaments de les directives comunitàries, doncs passa el que passa.

Ja li anuncie una altra cosa que és notícia hui en els diaris, i no me referisc al que li està passant al Grup Parlamentari Popular, que és una vergonya, és una autèntica vergonya que una persona puga destituir «por malas compañías» a un síndic d'un grup parlamentari d'estes Corts Valencianes.
Això és una vergonya per a la dignitat d'estes Corts Valencianes.

Ja li anuncie una altra cosa, i és que la fiscalia ja està investigant la parcel·lació de les ubicacions del Pla eòlic valencià.
Ahí vostés tenen un problema molt greu, molt greu.
Perquè vostés estan atemptant contra disposicions de la Unió Europea i sentències del Tribunal de Luxemburg, és diu LIC -apunte's bé eixa paraula-, LIC, lloc d'interés comunitari.
I vostés estan també vulnerant el concurs i la igualtat entre les empreses privades.
Mire vosté, li ho estic dient jo.
És que vostés estaven atemptant a la lliure concurrència dividint les ubicacions i, per tant, entregant les ubicacions a empreses
que no accedixen al concurs en igualtat de condicions.
Algunes accedixen,
segons diu la fiscalia, i això vindrà a més, amb informació privilegiada.

És a dir, sí que necessiten vostés assessorament, però un assessorament complet.
Però la societat valenciana necessita un comité valencià en matèria europea que reculla la societat valenciana.

Les nostres esmenes parlen que este organisme hauria de tindre la seua base en
les Corts Valencianes.
I parla d'obrir el comité valencià a la societat civil.

Nosaltres hem plantejat unes propostes en positiu, correctes, perquè el tema ens interessa, perquè els valencians i les valencianes som europeus, perquè estem en Europa des de fa molt de temps, perquè la nostra sobirania va ser arrabassada quan nosaltres teníem una presència notable en molts llocs d'Europa.
I, per tant, ens juguem, i ahí coincidim, en gran mesura, el nostre futur en la correcta actuació i transposició de disposicions en matèria de la Unión Europea.

Diu vosté que som l'enveja, l'enveja d'Europa.
Mire vosté, no.
En estos moments, per desgràcia, estem en el rànquin número 1 de regió europea en incompliment de les disposicions i normativa comunitària.
I això, senyora consellera, o ho arreglem o ja sap vosté el que pot passar, que les sancions de la Unió Europea en els fons que en estos moments encara reben en matèria d'investigació, de depuració d'aigua, etcètera, etcètera, se poden posar en perill per un mal govern que no actua com ha d'actuar amb rigor i actuar de forma correcta, entre altres coses, respectant la
legislació.

Per tant, mà oberta a negociar correctament este comité, però fent bé les coses.
Les coses s'han de fer bé.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i no podem permetre's l'error de continuar com estem fins ara.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra, por parte del Grupo Socialista, la ilustre diputada señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Consellera, felicitar-la per les seues noves responsabilitats.

El Consell ha practicat la deixadesa en matèria de relacions amb la Unió Europea i acció exterior, pràctica que lamentablement s'ha agreujat després de l'entrada en vigor del nou Estatut d'autonomia que regula l'activitat de la Generalitat valenciana en l'àmbit de les relacions internacionals i la seva projecció exterior.

El Consell ha sigut incapaç de dotar de la més mínima dimensió aquesta activitat quan el títol VII de l'Estatut d'autonomia incidix en l'acció exterior, donant-li noves possibilitats i clar impuls, així com el títol VI, dedicat a les relacions amb la Unió Europea.

En l'àmbit europeu reconeix la possibilitat de desenvolupar i executar les normes i
disposicions europees en l'àmbit de la seua competència, la qual cosa suposa un pas important en el compliment del (inintel·ligible) .
.
.
comunitari i en l'assumpció de competències i responsabilitats en matèria de normativa comunitària.

D'una altra banda, s'impulsa la participació de La Generalitat en l'acció exterior de l'estat quan incidisca en l'àmbit de les seues competències o quan es tracten qüestions que, encara sense ser de la seva competència, puguen afectar la Comunitat Valenciana directa o indirectament.

Per cert, en matèria de política exterior no confondre la presència de les nostres institucions al món amb l'encàrrec al Bigotes com a aconseguidor i a cop de talonari d'una foto impossible de Camps amb Obama.
(Veus) Aquesta no és una anècdota sense més transcendència, és l'exemple de com entenen vostés la política i les possibilitats de l'Estatut d'autonomia.

La creació d'este organisme, senyories, és fonamental per a dissenyar i articular les polítiques que ha d'impulsar La Generalitat a Brussel·les i, per què no, també en matèria d'acció exterior, donant així cobertura al mandat estatutari, així com fer seguiment de les polítiques comunitàries i el seu impacte a la Comunitat Valenciana.

La nostra comunitat reforça la possibilitat real d'articular noves oportunitats d'acord amb vocació històrica d'un territori obert al món, al comerç, a l'intercanvi, a les noves idees, a un futur compartit, i en Europa podem validar
efectivament la potència de les nostres capacitats com a poble.

És cert que la convicció europeista del Consell és més prompte dubtosa, ja que ha estat marcada per la empremta de les absències constants del senyor Camps i del senyor Rambla a Brussel·les en el Comité de Regions.

L'absència del Consell en debats d'interés per a aquesta comunitat com la unió per al Mediterrani, per no parlar d'acció exterior, ja que recorde al senyor Rambla, a tenor d'una intervenció seua en la Comissió d'Afers Europeus, en la qual indicava que no era assumpte d'eixa comissió l'acció exterior.
Doncs, continuarem buscant a qui pertany tal assumpte.

Però la veritat és que ara ja entenem les constants absències del senyor Camps i del senyor Rambla a Brussel·les i és que estaven ocupats en altres menesters com mentir als valencians i
valencianes.

Ens congratula estar tenint este debat avui, perquè ja era hora que parlàrem en seu parlamentària de la creació d'aquest organisme.
La creació del qual el senyor Rambla va anunciar a l'estiu de 2007, que de manera insistent aquest grup parlamentari ha estat
preguntant sobre la seva creació fins a arribar a avui, al 14 d'octubre, per tal que es presente en Les Corts este projecte de llei.

Però lluny de la confrontació i la deslleialtat que vostés sí practiquen davant la imminent presidència espanyola de la Unió Europea el primer semestre de 2010, nosaltres considerem que les relacions amb
Europa i l'acció exterior d'esta comunitat han de fonamentar-se en el consens i en el diàleg.

Per esta raó, este grup parlamentari no hem presentat esmena a la totalitat, evitant marcar
distàncies insalvables, sinó que hem presentat un conjunt d'esmenes parcials que defensarem quan corresponga, perquè sí és millorable, i molt, el text d'este projecte de llei.
I que de la mateixa manera que nosaltres ens guiem amb la
voluntat de consens, n'estic segura que aixina serà al debat de les esmenes, i esperem trobar en eixe camí de diàleg al Partit Popular i als altres grups parlamentaris.

Senyories, volem alçada de mires.
Volem evitar plantejaments endogàmics i tancats.
És l'hora de les bones decisions.
Legislar significa superar les misèries i les servituds, legislar amb el propòsit de fer millor norma al servei dels valencians i valencianes.
Les lleis deuen
sortir d'aquesta cambra amb una vocació duradora, superant la idea de cobrir objectius menors que sols responen a
pretensions partidistes o particulars.
Volem fer un treball de qualitat on no càpiguen interessos que no siguen els generals.

És una ocasió històrica la creació del Comité Valencià d'Afers Europeus, tal com assenyala la consellera, i n'estem segurs que voldran que siga un organisme que puga complir de manera
escrupolosa la seva finalitat.

Per esta raó, no resulta molt raonable que pretenguen crear un organisme per a assessorar el
Consell format per funcionaris de La Generalitat principalment.
Una altra cosa és que vullguen donar-li una altra finalitat, que no creguem que siga aixina, de
moment.
És a dir, no creguem que vostés vullguen crear un organisme estatutari per ubicar a alguns treballadors de la
Fundació Comunitat Valenciana Regió Europea, que estan en dubtosa situació laboral, o al personal de l'oficina valenciana a Brussel·les.

Per això, n'estem segurs que arribarem a un acord en la composició d'aquest organisme, ja que la que es presenta, coincidiran amb nosaltres, no és la més adequada ni política ni tècnicament.

Tampoc el nomenament dels membres és un gran exemple d'audàcia democràtica.
Seria una bona ocasió per tal de donar més participació a esta cambra, per tal de decidir-ne la composició i que impere la transparència per evitar confusions; és a dir, fer front a la disjuntiva de decidir-ho tot des de l'opacitat de l'executiu o des de la transparència del legislatiu.
Triem, per tant, més parlament, més legislatiu, més transparència, més pluralitat i més garantia d'una bona decisió.

Valorem que d'una vegada s'haja presentat aquest projecte de llei.
Lamentem els seus aspectes negatius que
ens fan dubtar del vertader caràcter d'òrgan d'assessorament previst a l'Estatut, perquè no és molt raonable que el Consell s'autoassessore.

Esperem que hi haja voluntat de negociació per tal d'arribar a acords positius per part del Partit Popular quan debatem les esmenes
quan pertoque.
Perquè es tracta de política europea i tenim la certesa que ha de primar el consens, perquè es tracta d'un òrgan estatutari que es dignificaria la seva creació amb l'acord dels grups parlamentaris.

Desitgem un resultat final de suma d'aportacions que millore el projecte que coneixem.
Sense dubte seria la millor
contribució d'aquest parlament a les noves possibilitats europeistes que brinda l'Estatut d'autonomia.

Husserl deia que Europa més que una ubicació geogràfica era o devia ser una referència ètica davant del món.
Europa és una actitud de diàleg, una actitud crítica davant la irracionalitat i els fanatismes.
Europa és obertura de mires.
I els socialistes volem que aquest siga també l'esperit compartit en el que resta de tramitació parlamentària fins a aprovar definitivament aquest projecte de llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera, es difícil tras una exposición tan brillante como la suya reiterar lo oportuno de este proyecto de ley.
Así que por agilidad y concreción en este debate tan solo voy a matizar algunos aspectos inherentes al futuro
comité y a su utilidad.

Hemos oído algunas expresiones que no eran propias del debate de hoy, porque no estábamos discutiendo ninguna enmienda a la totalidad, pero, consellera, allá cada uno con su coherencia política.

Señorías, nadie pone en duda que las regiones constituyen un elemento esencial e
irremplazable de la construcción de Europa y del proceso de integración europea, y debemos también reconocer la importancia en Europa del proceso de integración y de la regionalización, por lo que somos conscientes de que las regiones, dentro del orden jurídico del estado, son un elemento indispensable de democracia, de centralización y autodeterminación que permiten a los ciudadanos identificarse con su comunidad e incrementa las
oportunidades para su participación en la vida pública.

Señorías, Europa no es un continente, es una idea, es una civilización en movimiento, y en especial, cuando los nuevos estados incorporan
organizaciones territoriales que entran a formar parte del Comité de las Regiones y que presentan -no hay que olvidarlo- problemas de desarrollo regional.

Las valencianas y valencianos queremos que, unida en la diversidad en medio de
un mundo globalizado, Europa pueda sacar pleno partido de la diversidad
territorial, cultural y lingüística que es al tiempo su fuerza y su riqueza y signo de identidad para sus
ciudadanos.

Desde nuestra comunitat participamos en el ejercicio de la democracia de la ciudadanía europea, así como en la promoción de sus valores y contribuimos a la aplicación de los derechos fundamentales y a la protección de las minorías.

Pero así como participamos en esos valores, debemos estar atentos a que las decisiones o
medidas estatales que afecten a las competencias o intereses de nuestra comunitat no pueden ser adoptadas sin nuestro acuerdo previo, en particular aquellas
medidas que tengan una incidencia sobre nuestra situación financiera o sobre la de nuestros poderes locales, o aquellas decisiones que
modifiquen el alcance de nuestras competencias legislativas.

La declaración del ARE, no hay que olvidarla, de hace muchos años, expresa que antes de la conclusión de un tratado internacional que afecte a los intereses esenciales de las
regiones, éstas serán consultadas por el estado.
Si el estado quiere celebrar tratados
internacionales que afecten a las competencias de las regiones, éstas participarán con el estado en la elaboración y conclusión del tratado.
Y con la creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos nuestros intereses se verán mucho más protegidos.

También expresa literalmente -y no hay que olvidarlo- que «la región recibirá los ingresos necesarios para la realización de sus funciones.
Para ello tendrá derecho a una proporción adecuada de los impuestos recaudados por el estado.
Sus ingresos serán suficientes, hallándose concentrados uniformemente y sobre unas pocas fuentes fiscales de gran
importancia, para favorecer su gestión presupuestaria y asegurar una política económica dirigida a un desarrollo durable».

Por lo que amparados en estas declaraciones y vigilantes podremos evidenciar
si, en referencia a nuestra comunitat a través del comité, éstas se cumplen o se están cumpliendo por ambos organismos.

Señorías, todos los niveles de gobierno deben aspirar a estar próximos a los ciudadanos, especialmente organizando su trabajo de manera
transparente para que los ciudadanos conozcan a los responsables y puedan hacer
hoy sus opiniones.

Consideramos que con este proyecto de ley cumpliremos todavía mejor este objetivo, así como el establecer mecanismos de contacto entre el Parlamento Europeo y nuestro
parlamento, como instituciones que representan directamente la voluntad popular
de los ciudadanos.

Otra finalidad que debemos pretender con este comité es impedir que posibles políticas sobre el exterior que puedan perfilarse en un futuro nos llevase a la comunitat a la desaparición de los órganos de decisión europeos.
Cada uno que reflexione.

Desde el Grupo Popular deseamos que a través de estas 27 enmiendas -tan solo han sido 27 enmiendas presentadas- mejoraremos entre todos aún más si cabe tanto la redacción como los objetivos a realizar, vigilar y demandar desde este comité.
La muestra de que estamos todos en ello es la no presentación por ningún grupo de enmiendas a la totalitat.
Es un buen comienzo para este aún proyecto.
Por lo tanto, gracias a los grupos políticos.

Señores diputados, nos vemos en unos momentos de especial relevancia para Europa,
aunque bien es verdad que el proceso de construcción europea es una gran sucesión de momentos transcendentales para Europa en su conjunto y para la vida interna
de cada uno de sus estados.

Con la creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos, señorías, seguiremos acreditándonos como a lo largo de nuestro historia siempre se nos ha definido políticamente a los valencianos, y es a partir de nuestra capacidad en asumir los
ideales y valores europeístas, pero también por nuestro tesón en ser parte de la historia europea.

Por definición, el europeísmo visto desde el Mediterráneo, desde la Comunitat Valenciana, implica un análisis crítico del mismo; con el comité, consellera, lo vamos a incentivar.

No hay que olvidar, somos una tierra de tradición integradora.
Al fin y al cabo, señorías, las naciones no piensan, las naciones sienten.

Gracias por su atención y gracias, consellera, por su iniciativa.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ovejero.

Señores diputados, si van ocupando ustedes sus asientos, procedemos a la votación.
(Veus)

Ay, perdón, perdón.
.
.
(Veus) Pues nada, encantada de haberles visto para comunicarles que esta tarde nos
veremos a las cuatro y media de la tarde.

Y no habiendo más asuntos que tratar se levanta la sesión.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 14 hores)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 39 minuts)

La senyora presidenta:

Se reanuda la sesión.

Compareixença del conseller d'Indústria, Comerç i Innovació i vicepresident del Consell, senyor Vicente Rambla Momplet, per a informar
sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 43.
279)

La senyora presidenta:

Continuamos con el siguiente punto del orden del día: comparecencia del conseller de Industria, Comercio e Innovación y vicepresidente primero del Consell para informar sobre las líneas generales de la política que llevará a término la conselleria en esta legislatura, solicitada a petición propia.

Tiene la palabra el honorable conseller.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Señora presidenta.

Señorías.

Comparezco a petición propia por primera vez como vicepresidente primero y conseller de Industria, Comercio e Innovación y me voy a referir en la exposición a las nuevas áreas de gestión que he asumido, puesto que todo lo que concierne a la Secretaría Autonómica de Política Institucional con la abogacía de La Generalitat, la Dirección General de Relaciones con las Cortes y Secretariado del Gobierno y la Dirección General de Coordinación, siguen desarrollando las funciones encomendadas y que ya expuse en esta cámara.
Me centraré, por tanto, en exponer cuál es el camino que hemos trazado en el Consell en materia de industria, comercio
e innovación para que nuestros sectores productivos salgan de la crisis y retomen cuanto
antes pautas de crecimiento y desarrollo.

La Comunidad Valenciana ha protagonizado una transformación histórica en términos económicos y sociales en los últimos quince años del gobierno del Partido Popular.
Solo en los últimos seis años, presididos por el presidente Camps, el producto interior bruto ha crecido un
17%, y en el mismo periodo en el que se han creado 64.
000 empresas y trabajo
para más de dos millones de personas.

Ese es nuestro principal objetivo, el reto al que se dirigen todas nuestras políticas y el cometido que me encargó el presidente Camps al proponerme como nuevo conseller de Industria, Comercio e Innovación: mantener y reforzar la capacidad de la sociedad valenciana de generar un
crecimiento sostenido de la renta y el bienestar por habitante ayudando a
nuestras empresas a competir más eficazmente en un entorno global.

Porque estamos convencidos de que se puede salir de la crisis, que los
valencianos vamos a salir reforzados de la crisis, y ese es, en estos momentos,
mi principal empeño.
A ello voy a dedicar cada minuto de cada hora, ese es mi compromiso, el del
presidente de La Generalitat y el de todo su gobierno.
Por ello nos pusimos en
marcha desde el primer momento con el lanzamiento del plan de impulso de la
economía valenciana, que dotamos con 1.
500 millones de euros y que ha permitido ayudar
a 55.
000 comercios y pymes de la comunidad, beneficiando a 81.
000 personas.

Este primer plan se diseñó para mejorar nuestra productividad y competitividad con el objetivo de que la
Comunidad Valenciana afrontara el éxito de la actual coyuntura, un plan que dio excelentes resultados.
Así, uno de los programas del mismo hacía referencia a la competitividad de los sectores industriales y de la distribución comercial, y en este sentido el Consell no solo ha cumplido el compromiso de
desarrollar más de cinco millones de metros cuadrados de nuevo suelo industrial de calidad
sino que en estos momentos ya se han calificado más de diez millones de metros cuadrados.

Esta iniciativa también contenía acciones estratégicas en el ámbito de la innovación, y, en este sentido, pusimos en marcha el cheque innovación, más de cuatro millones de euros para 700 empresas en nuestra comunidad, lo que
supone una novedad, ya que era una medida de impulso específicamente determinada en este plan, que dos meses después ya era una realidad.
Además, se adoptaron medidas de apoyo al pequeño comercio y, de igual modo, se pusieron en marcha medidas en materia de
infraestructuras y transporte, medio ambiente, desarrollo de suelo municipal,
infraestructuras hídricas, residuos, empleo, formación e intermediación laboral.

Pero el plan de medidas de impulso de la economía, junto con el plan de medidas para agilizar los trámites administrativos, fue solo el primer paso, nuestra primera aportación para luchar contra la crisis, porque pocos meses después, en enero de este año, el presidente de la Generalidad presentaba el plan Confianza, dotado con
2.
520 millones de euros, con cuatro planes específicos de actuación dirigidos a paliar los efectos de la crisis recuperando la confianza de
nuestras empresas y ciudadanos.

Así, bajo el paraguas del plan Confianza, se diseñaron cuatro planes específicos: el Plan especial de apoyo a los sectores productivos, dotado con 335
millones de euros, del cual la Conselleria de Industria, Comercio e Innovación gestiona 144 millones de euros a través de cinco programas que permitirán a nuestras empresas y nuestros comercios salir de la crisis con mayores garantías de éxito; el Plan especial de apoyo al empleo, con 360 millones de euros; el Plan
especial de apoyo financiero a las empresas, con 705 millones de euros; y el
Plan especial de apoyo a la inversión productiva en municipios, con 1.
020 millones de euros.
Un ambicioso paquete de
medidas que está dando sus frutos, tal y como les iré puntualizando a lo largo de mi intervención.

Señorías, antes de empezar a detallarles todas las propuestas, quisiera destacar la
apuesta de nuestro president por haber adscrito por primera vez las competencias de la Conselleria de
Industria, Comercio e Innovación a la vicepresidencia primera, poniendo de manifiesto, una vez más, la enorme importancia que la industria y el comercio tienen para este
gobierno.

Formamos parte de una comunidad emprendedora, con un gran potencial de
crecimiento, que conoce sus desafíos y también sus fortalezas y que reafirma cada día su vocación a seguir progresando, y por eso seguimos trabajando conjuntamente con los
empresarios y los agentes sociales para buscar soluciones que incrementen la
eficacia de las políticas de apoyo a nuestros sectores productivos y así seguir generando confianza.

La política industrial de este gobierno se basa en la modernización de los sectores tradicionales y en el impulso a los sectores emergentes.
Impulsamos un modelo de competitividad basado en el aumento continuado de la
productividad y de las empresas y una estructura productiva, industrial y de
servicios diversificada, con actividades de creciente intensidad tecnológica y mayor valor añadido, y, por último, con elevados niveles de internacionalización.

Este modelo no solo responde a las necesidades de nuestras empresas en el corto
plazo, sino que contempla actuaciones que intensificarán nuestras fortalezas e incrementarán nuestro potencial de crecimiento futuro a medio y largo plazo.
Heredo dos años de intenso trabajo, de enorme esfuerzo y de mucho compromiso con nuestro
tejido empresarial.
En este sentido, si me lo permiten, me gustaría agradecerle a la actual consellera de Turismo su excelente labor al frente de este departamento y felicitarla por
el elevado grado de ejecución alcanzado en gran parte de los compromisos adquiridos, (aplaudiments) algunos de los cuales repasaré a lo largo de mi intervención en esta cámara.

Señorías, el sector industrial de la Comunitat Valenciana aporta el 13% de nuestro
producto interior bruto y ofrece empleo a 351.
000 personas, por lo que vamos a
seguir apostando por la innovación de nuestro tejido industrial para alcanzar mayores niveles de competitividad.

Durante esta legislatura hemos destinado 400 millones de euros para apoyar
proyectos de crecimiento, desarrollo tecnológico e innovación.
Desde el Consell venimos apostando por una política industrial y empresarial que apoye el modelo productivo propio de la
Comunidad Valenciana, que ha sido durante muchos años un verdadero modelo de éxito, pues contamos con 30.
000 empresas industriales, que representan el 12,2%
del total de España.
Pero en estos momentos necesita, como prioridad esencial para retomar la
senda de crecimiento sostenido, aumentar la competitividad empresarial.

Me gustaría resaltar, por su gran impacto sobre nuestros sectores productivos, actuaciones
como los segundos planes sectoriales de competitividad, un instrumento clave
para incrementar la productividad de nuestras empresas en estos momentos difíciles y que ha contado para su elaboración con la participación del Consejo de Cámaras de la Comunidad Valenciana y la Cierval.
Estos segundos planes fueron,
además, presentados en 2008 al observatorio de la industria y de los sectores
industriales integrado dentro del Pavace.
Quisiera señalar que este año se han duplicado los proyectos presentados por los 21 sectores para
actuaciones de innovación, desarrollo de mercados y formación presentados, poniendo de manifiesto la buena acogida que ha tenido esta
iniciativa por parte del tejido empresarial.

Además de estos planes, he de referirme especialmente al plan Prever de la Comunidad
Valenciana 2009, por dos motivos.
Primero, porque pese a que el gobierno
central inicialmente no quería apoyar al sector del automóvil, el Consell no dudó en ponerlo en marcha con un importe inicial de 15 millones de euros.
Y, en
segundo lugar, porque el éxito que ha supuesto desde el punto de vista de revitalización de un sector que llevaba meses con índices negativos de matriculación y que gracias a las ayudas ha revertido esa tendencia.
.
.
, tras su buena
acogida, que hizo a mediados de septiembre ya se hubiese agotado el presupuesto
inicial.
La Generalitat, por tanto, amplió la consignación en 5 millones adicionales, lo que nos ha situado como la comunidad que más ayudas ha aportado y que ha permitido incrementar la venta en más de un 54% desde el pasado mes de enero.

Por otro lado, entre los mecanismos de apoyo a la innovación, también debe destacarse nuestra red de institutos tecnológicos, una de las mayores redes de Europa que nos permite, por un lado, atraer
inversiones, atraer empresas de alto valor añadido y grandes proyectos de inversión y, por otro, continuar promoviendo la innovación de los sectores económicos valencianos como el textil, el calzado, la cerámica o el mueble, entre otros.
Es una referencia y un verdadero modelo de éxito, que cuenta con más de ocho mil empresas asociadas y un número de clientes anuales de 14.
000 empresas que reciben ayudas de La Generalitat
por cerca de cincuenta millones de euros.

Estas actuaciones se complementan con el conjunto de programas de apoyo a la
I+D+I industrial-empresarial gestionadas a través del Instituto de la Pequeña y Mediana Industria conjuntamente con la Dirección General de Industria, como son los programas de apoyo al emprendedor y la
creación de empresas tecnológicas, nuestro impulso a los centros europeos de empresas innovadoras, a través de los que se han puesto en marcha 327 nuevas empresas con 700 empleos desde
el momento de su creación; y la iniciativa pionera en España del cheque innovación, que ha permitido a nuestras empresas la contratación de servicios tecnológicos avanzados e implantar práctica innovadoras en aspectos organizativos y de gestión empresarial.

En estos dos años hemos entregado 1.
400 cheques por un importe global de 8,4 millones de euros,
así como también quisiera destacar las acciones estratégicas de diversificación en sectores y áreas de con tecnología de futuro para la comunidad, como las energías renovables o los recursos naturales, a los que se han destinado más de diecisiete millones de euros.

Somos, pues, una comunidad referente, que hoy ocupa el segundo puesto a nivel
nacional en número de concentraciones empresariales y de superficie industrial con 188
millones de metros cuadrados.
Por ello, vamos a seguir avanzando en el Plan de
desarrollo de parques empresariales, con el que vamos a desarrollar 20 millones
de metros cuadrados, de los que 10 ya están en marcha.

Para la planificación estamos colaborando con todos los agentes implicados, y estamos realizando un
análisis exhaustivo de todos los posibles emplazamientos que puedan resultar estratégicos.
Se están coordinando ubicaciones de acuerdo con la estrategia territorial de la
Comunidad Valenciana con el plan de infraestructuras, con la xarxa logística y con el resto de planes y actuaciones de La Generalitat.
Además, se estudian las necesidades del mercado con el fin de ofrecer un suelo que reúna las características de los últimos avances tecnológicos para que la oferta de suelo aporte un valor añadido a la empresa que se instale en los parques promovidos por La Generalitat.
Este estudio nos ha llevado al impulso de las propuestas de naves en alquiler
con opción de compra para microempresas, pymes y emprendedores.

Señorías, el comercio de proximidad es el motor de nuestras ciudades, representa el
12% del producto interior bruto, da empleo a 250.
000 personas, revitaliza los
centros urbanos y atrae el turismo, por lo que se convierte en una locomotora
de nuestra economía.

En este sentido, durante esta legislatura hemos destinado cerca de setenta y
tres millones de euros a mejorar la competitividad del pequeño comercio y en el apoyo al comercio urbano, un paquete de ayudas pionero en
España para conseguir un sector equilibrado con el entorno eficiente, competitivo y
rentable para el conjunto de la sociedad valenciana.
Adecuar las
infraestructuras y la gestión a las tendencias del comercio y a las nuevas necesidades de los consumidores,
es un pilar fundamental de la política comercial de este departamento.

Con el Plan de modernización de los mercados municipales, hemos apoyado la realización de 35 mercados municipales, y con el Plan de centros comerciales urbanos,
hemos mejorado los entornos en los que se ubican los establecimientos.

Y también en esta línea de trabajo hemos apoyado la realización de 43 planes de acción comercial, que nos ayudan a orientar nuestras actuaciones en materia comercial
en los próximos años.

La formación continua para nuestros comerciantes es otra de nuestras prioridades.
Y por
ello, cada año destinamos una parte importante de nuestro presupuesto a facilitar el acceso
de nuestros empresarios a una formación de calidad acorde a las necesidades del momento actual.
A esta actuación hemos destinado en estos tres últimos años 15 millones de euros, con los que se han formado más de 22.
000 comerciantes.

Y no podemos olvidar la labor de difusión y de potenciación de la artesanía valenciana, a cuyo fin hemos destinado cerca de siete millones de euros.

Desde el Consell admiramos el trabajo y la importante labor que ejercen los
artesanos valencianos no solo por la dimensión económica y social de su trabajo, sino también por formar parte de nuestro patrimonio cultural e histórico.

Para garantizar su continuidad y su presencia en la sociedad actual, el sector
debe evolucionar y adaptarse a las nuevas realidades económicas y sociales del mercado.
Debe reorientar los patrones artesanos
tradicionales con la incorporación de la innovación y la formación como ejes fundamentales de todas sus actuaciones.

En definitiva, desde la Conselleria de Industria, Comercio e Innovación queremos conseguir un comercio más competitivo, más cohesionado, más sostenible y más ciudadano, que nos permita salir reforzados de la situación actual y que contribuya al desarrollo de la economía y de la sociedad.

Por ello, la nueva ley de comercio va a ser una prioridad en mi departamento, y
próximamente será presentado el borrador del anteproyecto en el Observatorio del Comercio.

Al igual que velamos por nuestros comercios, también lo hacemos por nuestros verdaderos protagonistas: los consumidores.
El nuevo
estatuto de los consumidores y usuarios se articula como instrumento
imprescindible para la definición de un modelo social propio de la Comunidad Valenciana.

A través de esta nueva norma no solo se intensificará la protección de los consumidores, sino que además se introducirán mecanismos que potencien la calidad de las prestaciones de consumo y, por
tanto, la competitividad de los agentes económicos que ofrecen bienes y consumos en el ámbito territorial de la Comunidad Valenciana.

Señorías, hoy el derecho a la salud y a la seguridad de nuestros ciudadanos es un
objetivo prioritario de la política de consumo de La Generalitat.
Y en este contexto, se enmarca también el sistema arbitral de consumo, un procedimiento en el que la comunidad tiene
mucho que decir, pues somos la segundo comunidad en ranking de empresas y
profesionales adheridos de hecho.

Seguimos trabajando para ampliar aún más esa lista.
 Y por ello, recientemente hemos firmado convenios de colaboración con las principales confederaciones empresariales de la Comunidad Valenciana
para el fomento de la adhesión de empresas al sistema arbitral de consumo.

Este éxito es fruto de la buena disposición de nuestro tejido empresarial y comercial por avanzar hacia una sociedad más moderna, más digna y más justa.

Señorías, nuestro modelo de competitividad presta especial atención a la internacionalización como factor de éxito.
Nuestras empresas han exportado en el período de enero a julio por valor de 9.
500 millones de euros, lo que nos sitúa como la tercera comunidad más exportadora, con una tasa de cobertura hasta 26 puntos por encima de la media
nacional.

La estrategia de internacionalización del Consell se basa en la proyección exterior de la comunidad, en la captación de potenciales inversores desde el extranjero y en la acción del Instituto Valenciano de la Exportación.

Por ello, vamos a intensificar esta labor en nuestro tejido empresarial, a cuyo
fin hemos destinado, solo en ayudas directas a empresas, más de 18 millones de euros en el período 2007-2009, y hemos apoyado 1.
300 proyectos de internacionalización de empresas.

Dadas las características propias de nuestro tejido productivo, integrado principalmente por pymes,
la infraestructura de una red exterior tan potente como la nuestra ha
demostrado ser una herramienta necesaria y útil a su servicio, que ha permitido consolidar los proyectos en el exterior de
muchas de las empresas valencianas.

Contamos con infraestructuras en los cinco continentes, con 28 oficinas en 21
países y 15 puntos de apoyo, que constituyen la segunda mayor red exterior autonómica.

En esta legislatura, el Ivex ha prestado 9.
500 servicios a más de 5.
400 empresas, convirtiéndose en el instrumento del Consell para que las empresas valencianas sigan
creciendo y, con ello, la economía valenciana.
Más de dos mil empresas nuevas han recibido servicios Ivex en la presente
legislatura.

Señorías, ahora, y en el actual contexto económico, debemos trazar de forma clara y precisa cuáles serán las nuevas líneas de actuación que definan las propuestas de futuro de la conselleria, complementando las anteriores y potenciando nuevas iniciativas innovadoras
para nuestro sistema productivo que den respuesta a sus demandas.

Voy a referirme en este apartado a dos grandes bloques, que contemplan 18
nuevas iniciativas y que conforman la estrategia de la Comunidad Valenciana en
innovación, internacionalización y competitividad para el período 2010-2013, los ejes sobre los que se diseña, y son: la innovación, la internacionalización para ganar en competitividad y el apoyo al comercio como sector específico de nuestra comunidad.

En este sentido, quiero anunciar hoy a la cámara las líneas generales de una nueva estrategia de innovación e internacionalización, que pretende, con el mayor consenso posible entre los agentes implicados,
trazar una hoja de ruta a medio y largo plazo, con horizonte superior al de la
legislatura, para toda una serie de medidas que nos permitan salir reforzados
de la crisis, y donde espero contar con el apoyo de todos los grupos políticos a los que pido su iniciativa y participación.
Una estrategia basada en el liderazgo del Consell y en la corresponsabilidad
de los agentes sociales, y muy especialmente de nuestras empresas.

Porque desde el gobierno valenciano podemos consensuar líneas estratégicas, priorizar actuaciones e invertir recursos públicos, pero al final son las propias empresas las que deben asumir el carácter estratégico de la innovación y la internacionalización como vectores de competitividad y, en definitiva, movilizar los recursos y
asumir los riesgos necesarios para conseguir los objetivos planteados.
Y estoy
absolutamente convencido de que así lo seguirán haciendo.

Hoja de ruta, por último, perfectamente coherente e integrada en el Pacto valenciano por el
crecimiento y el empleo, y que asume los compromisos marcados por el Pavace
tanto en el área de política industrial como en la de política comercial.

Paso ahora a enumerar una serie de medidas a desarrollar durante el resto de la
legislatura dentro de esa estrategia de innovación e internacionalización, y que agruparé en dos bloques principales.

En primer lugar, me referiré a medidas centradas en la innovación e internacionalización, como elementos de cambio para impulsar la competitividad de nuestros sectores
industriales.

Y en segundo lugar, y dentro del sector servicios, me referiré a las medidas de apoyo al comercio, que, como todos ustedes saben, tiene también necesidades específicas en nuestra comunidad.

Señorías, cuando hablamos de fomentar la innovación y la internacionalización nos referimos a apoyar empresas en su adaptación a los constantes cambios del mercado.
En consecuencia, nuestros empresarios
necesitan agilidad y respuestas rápidas por parte de la administración.

En consecuencia, vamos a desarrollar en la conselleria un esfuerzo transversal para que sean nuestras convocatorias y programas los que
se adapten mejor a las necesidades de las empresas y no al revés.

Este modelo de competitividad regional se articulará a partir de tres ejes estratégicos, siempre centrados en la empresa como eje del cambio.

En primer lugar, estrategias de competitividad para nuestra base económica de presente, actuando la innovación como fuente de valor añadido y competitividad empresarial en nuestros sectores consolidados.

En segundo lugar, estrategias de diversificación hacia sectores emergentes para construir el futuro, desarrollando nuevas
empresas y sectores productivos en I+D+I.

Y en tercer lugar, estrategias de internacionalización que nos permitan aprovechar las oportunidades de la globalización para competir y crecer.

Señorías, con el impulso de la innovación y la internacionalización desarrollaremos hasta un total de 13 iniciativas, encaminadas a alcanzar un
mayor grado de competitividad.

Resulta evidente que conseguir objetivos tan ambiciosos de inversión privada en I+D+I requiere de un esfuerzo conjunto, tanto de nuevas empresas
como de las administraciones públicas a nivel regional, nacional y europeo.

En este sentido, un estudio desarrollado recientemente por la conselleria prevé que empresas y centros tecnológicos de la comunidad podían captar una media de 56 millones de euros anuales adicionales en proyectos
nacionales e internacionales de I+D+I, especialmente del fondo tecnológico y del séptimo programa marco.

Por ello, crearemos una oficina de proyectos empresariales de I+D+I para
coordinar actuaciones de captación de fondos, tanto del gobierno central como de la comisión europea, por parte de nuestras empresas.

El objetivo central de las políticas de diversificación industrial es, por otro lado, el de facilitar la detección de oportunidades de negocio y la creación de empresas industriales y de servicios intensivas en conocimiento,
contribuyendo así a la generación de masa crítica empresarial en sectores, áreas y tecnologías de futuro en la comunidad.

Por ello, vamos a poner en marcha una nueva iniciativa, la iniciativa Crea, que
fomente al emprendedor innovador para la creación de nuevas empresas, que explote nuevos modelos de negocio y nichos de mercado
frecuentemente en el sector servicios y también en sectores consolidados y apoye la creación de empresas de base tecnológica que, en general, surgen a partir de desarrollos científico-tecnológicos generados en organismos públicos y privados de investigación.

Los resultados de estas áreas han sido hasta el momento satisfactorios, pero sin duda están por debajo de nuestro potencial.
Por ello, vamos a coordinar y elaborar un
mapa de necesidades y recursos, contando con la aportación de otros departamentos del Consell y de agentes privados, y elaborar a lo
largo del año 2010 un plan de impulso para la creación de empresas intensivas en conocimiento en sectores estratégicos de nuestra economía.

Ya he reseñado la gran acogida que ha tenido el cheque innovación, una acogida por parte de nuestras empresas que confirma la utilidad de la
medida que, por otro lado, ha sido adoptada por otras regiones, por otras
comunidades autónomas, como el caso de Andalucía.

Es por ello que vamos a ampliar la cobertura del cheque innovación, incluyendo actuaciones de innovación no tecnológica, que permitan a nuestras empresas detectar nuevas oportunidades de negocio
y establecer verdaderas agendas empresariales de innovación actualizada.

Para ello, incentivaremos la contratación por parte de las empresas beneficiarias de consultores y asesores externos,
previamente homologados por el Impiva, que propiciarán procesos de reflexión y análisis internos que les ayuden a convertirse en organizaciones innovadoras.

Pero tan importante como aumentar la inversión privada en innovación es mejorar también la coordinación entre los distintos agentes del sistema regional de innovación.
Por ello, resulta imprescindible alinear sus estrategias, mejorar la eficacia
y eficiencia de sus actuaciones mediante la coordinación de actividades en red y facilitar al máximo a todas las empresas de la comunidad el acceso a numerosos recursos puestos
a su disposición.

Por ello, propondré en los próximos meses a la Cierval y al consejo de cámaras de la comunidad la creación de la red Innovanet.
Dicha red pretende convertirse en un instrumento
horizontal de fomento de la innovación empresarial con la máxima cobertura territorial, a partir de las infraestructuras existentes.

De este modo, conseguiremos la máxima difusión de los programas de apoyo a la I+D+I, el crecimiento empresarial y la
internacionalización que pone a disposición el Consell y se coordinará y alineará estratégicamente a todos los agentes, compartiendo información sobre los planes e instrumentos de cada institución y organismo, evitando con ello duplicidad y optimizando los recursos
disponibles.

Señorías, como se ha indicado anteriormente, los pilares fundamentales del desarrollo
industrial de la Comunidad Valenciana en los próximos años deben pasar necesariamente por potenciar la innovación y la internacionalización.
Con la puesta en marcha en el primer trimestre de 2010 del nuevo programa
Interinova, vamos a materializar esta necesaria interrelación.
El Consell pondrá en marcha este programa, que supondrá la internacionalización de las empresas identificadas como innovadoras, dotándolas de las herramientas necesarias para acelerar o consolidar sus procesos de
expansión exterior.
El objetivo que perseguirá será incrementar el porcentaje de empresas innovadoras en la base exportadora de la
comunidad, para lo cual se realizará una preselección de empresas con potencial innovador, en colaboración con el Impiva, el Redit y los CIE de la comunidad.

Señorías, es por todos conocido la excelencia que han alcanzado los distintos
institutos tecnológicos en la Comunidad Valenciana.
Precisamente por ello, y con la clara intención de desarrollar fórmulas y estructuras de colaboración entre los centros que les permita superar las barreras sectoriales, poder
competir internacionalmente y mejorar la eficacia de los recursos públicos invertidos, vamos a impulsar la realización del anteproyecto de ley de fomento y coordinación de los institutos tecnológicos, y elaboraremos el Plan estratégico director 2010-2013.
Con ello, consolidaremos la red ya existente desarrollando un sistema de
financiación estructural vinculada al cumplimiento de objetivos de impacto empresarial,
excelencia científico-técnica y captación de recursos nacionales e internacionales.

Del mismo modo, vamos a desarrollar también los centros y redes de referencia en biotecnología y nanotecnología aplicadas a los sectores industriales.
Éstas, al igual que las TIC, son tecnologías horizontales con un amplio espectro de aplicaciones para los distintos
sectores industriales.
El fomento de las aplicaciones industriales de la
biotecnologías -ya sea la verde o ya sea la roja- y de las nanotecnologías, abre considerables oportunidades de futuro en ambos casos, por lo que nos
corresponde tomar el testigo y liderar un esfuerzo que permita a la comunidad
alcanzar la masa crítica suficiente en estas áreas como para liderar las aplicaciones industriales del futuro.

Por todo ello, proponemos el impulso que permita impulsar Bioval, la bioregión de la Comunidad Valenciana, y Nanoval, un centro de crecimiento y de
conocimiento especializado en aplicaciones industriales de la nanotecnología y de los nuevos materiales.

En este mismo sentido, es una obligación para las administraciones facilitar que las empresas de base tecnológica de la comunidad puedan obtener financiación bancaria que, con el aval de la sociedad de garantía recíproca, les permita realizar inversiones en proyectos de elevado potencial de
crecimiento que en este momento, por su carácter innovador, conllevan un riesgo tecnológico y de mercado.

Por ello, durante los próximos meses pondremos en marcha el fondo de garantía para empresas de base tecnológica.
Será un nuevo programa de avales dotado de un fondo de provisiones técnicas en la sociedad de garantía recíproca, que facilitará la financiación de proyectos innovadores, preferentemente de base tecnológica y con sede en nuestra comunidad.
Se podrá avalar financiación para la puesta en marcha y adquisición de activos productivos, así como financiación de capital circulante vinculado a la inversión hasta un límite del 30% de la inversión total.

Señorías, una acción clave para la definición del nuevo modelo de crecimiento empresarial es propiciar la innovación estratégica, dado que es la desencadenante de la innovación de producto, la innovación de procesos y tecnología, así como también la innovación en mercado y en la organización.

Por todo ello, vamos a potenciar la cultura de esta innovación en las empresas a través del Centro de Estrategias Empresariales de la Comunidad Valenciana, que tiene
como objetivo proporcionar información de carácter estratégica, tanto a las empresas integrantes de los distintos sectores industriales de
nuestra comunidad, para el desarrollo de sus modelos de negocio innovadores,
como también a la administración autonómica, para definir una política industrial anticipadora que garantice la sostenibilidad de los sectores
industriales, que genere la capacidad de innovación de forma sistemática y logre empresas nuevas.

También estamos trabajando para crear un marco general de cooperación que permita que sectores tradicionales, como el azulejo, el calzado y el
juguete, entre otros, puedan reforzar sus mecanismos existentes para la concesión de garantías financieras, es decir, de avales, y priorizar estableciendo condiciones
preferentes las líneas de financiación para las empresas exportadoras, consiguiendo un mayor grado de cobertura de
los riesgos de operaciones realizadas con el exterior.

Para ello, y cumpliendo con el mandato emanado de estas Cortes en el reciente
debate de política general, se reforzará la colaboración entre el Instituto Valenciano de Finanzas y la Sociedad de Garantía Recíproca para la concesión de dichas garantías financieras.
Y les solicitaré al gobierno de la nación, en la próxima reunión, que espero tener con el ministro de Industria, que también dote de fondos adicionales, a través de la compañía española de seguros de crédito a la exportación y de la compañía española de red de financiamiento con la misma finalidad.

Potenciar, por otro lado, la internacionalización, será otro de los pilares que, junto con el de la innovación, hasta ahora expuesto, reforzará e implementará la competitividad de nuestro tejido empresarial.
Es por ello por lo que
flexibilizaremos la presencia en los distintos países de la red exterior Ivex.

En el momento económico actual asistimos a un cambio constante en los mercados, que afecta a las
oportunidades generadas por las empresas de nuestra comunidad.
La red Ivex debe
ser lo suficientemente  flexible como para adaptarse a estos cambios y poder aprovechar las nuevas
oportunidades en pro de las empresas de la comunidad optimizando sus recursos.

Desde esta perspectiva, consideramos que debemos tener una presencia sólida en mercados ya consolidados para nuestras empresas, a los que se dirige
gran parte de nuestro comercio exterior, como el Reino Unido, Alemania o
Francia, así como también en algunos mercados emergentes que tienen un potencial a lo largo plazo, como
los países del Magreb o China.

En otros destinos, sin embargo, y tras detectar grandes fluctuaciones en cuanto
a las oportunidades generadas para nuestras empresas, consideramos necesario
cambiar la dotación de algunas de ellas e ir variando su ubicación, de acuerdo con el potencial de los distintos mercados.
El objetivo último es que la infraestructura del Ivex esté ubicada en aquellos destinos que sean lo más interesantes para nuestro empresariado.

En este mismo sentido, vamos a potenciar la promoción internacional de los parques empresariales de la Comunidad Valenciana para
difundir su oferta y lograr una mayor atracción de inversión extranjera.
A través de la red exterior del Ivex, con el soporte del Sepiva y del VCI, se remitirá información, se contactará con potenciales grupos de inversión en cada uno de los mercados donde estén presentes, y se organizarán misiones inversas para la captación de inversión extranjera, lo que permitirá traer mayor inversión a la comunidad y, a largo plazo, una mayor internacionalización de la misma.

Señorías, para finalizar este bloque que pivota en torno al eje de la innovación y la internacionalización en este contexto de crisis económica en el que estamos viviendo, quisiera destacar el anuncio que realizó el president de La Generalitat en el debate de política general, con la nueva orden de ayudas al apoyo a la asistencia a ferias
internacionales en territorio nacional.

Les puedo anunciar que antes de finalizar el presente año se ofrecerá a las empresas de la comunidad un nuevo instrumento ágil y eficaz, que supondrá una ayuda directa a corto plazo para un gran número de empresas exportadoras de la comunidad que les permitirá reducir sus costes en una de las principales actividades de internacionalización, como es la participación en ferias internacionales celebradas en territorio nacional.

La industria valenciana, orientada a la manufactura de bienes de consumo, muy
intensiva en mano de obra, está sufriendo un receso importante del consumo provocado por una demanda interna
deprimida, sin previsiones de reanimación en el corto plazo, sobre todo después de conocer las últimas decisiones que en materia impositiva ha tomado el gobierno central.
Para
compensar esta atonía es necesario impulsar políticas de internacionalización para que la demanda de nuestros mercados internacionales reactive la actividad
de nuestro tejido industrial.

Señorías, hasta aquí lo relativo a innovación e internacionalización.

Por lo que se refiere al segundo eje de actuación, el referido al sector productivo, de suma importancia, como es el comercial,
quiero desarrollar cuatro nuevas iniciativas.
Pero, quisiera referirme
inicialmente por su importancia a la modificación normativa en materia de comercio.
La nueva normativa cumplirá una doble finalidad.
Por un lado, la de modernización del marco normativo actual vigente desde el año 1986 a las condiciones actuales de mercado; y, por otro, su adecuación a los criterios de regulación, emanados de la directiva europea,  sobre el sector de los servicios y la correspondiente legislación básica del estado resultante de su transposición.

Pretendemos confeccionar, con el mayor grado de consenso posible, un texto
legal que garantice la continuidad de nuestro modelo comercial y que convierta
al comercio valenciano en referente de eficiencia y modernidad, un comercio armónico con el medio urbano, equilibrado con el territorio y equitativo entre las
distintas formas de atención al público comprador.

Como saben, por otro lado, el vigente Estatuto de los consumidores y usuarios
de la Comunidad Valenciana, aprobado en el año 1987, fue una de las primeras  leyes autonómicas que se dictaron en esta materia.
Con el nuevo estatuto, que en breve verá la luz, se pretende seguir esta línea, ya que de nuevo nuestra comunidad será una de las primeras en adaptar su legislación al actual marco normativo, estatal y europeo.

El transcurso de más de veintidós años en una materia especialmente dinámica, como es la de la protección de los consumidores y usuarios, en la que surgen nuevas formas de consumo y
nuevos riesgos, hace necesario que desde La Generalitat se acometa una
respuesta normativa que resulte adecuada a los problemas que presentan las
relaciones de consumo actuales.

Con todo ello, se pretende conseguir, con el mayor grado de participación y consenso de los agentes que participan en el sistema de protección y defensa de los consumidores, un marco normativo adecuado y moderno a la
realidad de nuestra comunidad.

Vamos, señorías, a acometer la elaboración de un plan de acción territorial del sector comercial que, como instrumento de planificación supramunicipal, contendrá directrices de planificación de usos comerciales que deberán ser asumidas y desarrollados por los ayuntamientos.

En esta misma línea de colaboración con los ayuntamientos, estamos trabajando para la implantación de una Intranet, en la que quedarán integradas las 35 oficinas municipales de atención al consumidor con las que cuenta la comunidad.
Esta aplicación nos permitirá contar con la colaboración de los ayuntamientos en la retirada de productos que figuren en la red de
alertas de consumo, así como en las campañas de control que se planifiquen desde la conselleria.
Seguiremos trabajando con los ayuntamientos a través de las oficinas municipales y de la red de agencias para el fomento de
iniciativas comerciales, para la implantación de las aulas europeas destinadas a la formación de técnicos de comercio y consumo en cuestiones relativas a la normativa y en
cuestiones relativas, también, a los proyectos europeos.
Se trata, fundamentalmente, de aprovechar la red de
oficinas municipales para la realización de acciones formativas y para la difusión de oportunidades de financiación y participación en proyectos.

Por último, en 2010 se pondrá en marcha el cheque para la innovación del comercio, el llamado cheque Innova Comercio o cheque Excelencia, del que
se beneficiarán más de mil comercios de nuestra comunidad.

Esta adecuación, que contará con una dotación de siete millones de euros y se instrumentará mediante convenios con asociaciones, institutos tecnológicos y universidades, permitirá poner a disposición de nuestros comercios productos de alto valor añadido en los ámbitos de gestión, de cooperación empresarial y de desarrollo tecnológico, entre otros.
Se trata, en suma, de actuaciones con las que pretendemos que
nuestro sector de distribución comercial salga reforzado de la crisis en términos de excelencia y competitividad.

Señorías, hasta aquí la exposición, a grandes rasgos, de lo que se ha hecho hasta ahora en este departamento y de
lo que queremos llevar a cabo en los próximos años.
Y digo «años» y no «legislatura» porque, como se habrán dado cuenta, el Consell del presidente Camps trabaja pensando no en las próximas elecciones, sino en las próximas generaciones, y por ello nos ponemos metas a más largo plazo.
(Remors)

Me gustaría concluir, por tanto, esta intervención con una apelación a la confianza.
El cambio de modelo productivo, la nueva economía sostenible que abanderó el señor Rodríguez Zapatero no va a lograrse con la sustitución de sectores tradicionales y, presuntamente, agotados por no se sabe muy bien
qué.

Saldremos adelante, y esta es nuestra apuesta, incorporando la innovación y la creatividad en todas las actividades y empresas, independientemente de su
localización, de su tamaño y de su nivel tecnológico, con la finalidad de hacerlas más competitivas.

Seguiremos invirtiendo en innovación, internacionalización y formación, porque estas herramientas constituyen el único recurso para mejorar la productividad de la economía valenciana sin renunciar a altas cotas de bienestar social.

Seguiremos bajando impuestos como medida de generación de confianza y de incentivo para el consumo y de la inversión, ya que con la subida de impuestos se penaliza la actividad económica en una sociedad como la nuestra.

Y seguiremos trabajando como lo hemos hecho hasta ahora, contando con la
colaboración de los institutos tecnológicos, los agentes sociales, las asociaciones empresariales y las cámaras de comercio, que están llevando una importante labor de promoción de la innovación a todos los niveles.

Creo, pues, señorías, que les he dado cumplida cuenta de proyectos y actuaciones que asumo con
satisfacción y espero, sinceramente, contar con la colaboración de todos los grupos parlamentarios para sacarlos adelante.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

Señorías.

También desearle éxito en los nuevos cometidos que tiene en esta etapa porque es una etapa difícil, no solamente en términos políticos, sino en los términos del estado de nuestra economía.

Mire, cuando los indicadores de la actividad industrial dan cifras tan
desastrosas como un índice de producción industrial que en el mes de agosto pasado caía un 14,6% respecto al agosto del año anterior, significa que los remedios empleados hasta ahora no son remedios que
hayan surtido efecto o no son los remedios más adecuados.

Pero, además, tenemos desplomes tan alarmantes en la actividad industrial, como en la
industria del cuero y del calzado, donde bajan un 35%; en la madera, un 46%; en
el azulejo, un 32%; en material y equipo electrónico, un 47%, que nos revela que realmente la economía y la industria valenciana no está en su mejor momento.

Y aquí hemos pasado por muchos planes, muchos presupuestos.
.
.
, muchos planes que no se
han cumplido y presupuestos que luego han quedado raquíticos porque han quedado reducidos sin saber por qué.

Usted seguramente dirá que la crisis ha impactado con dureza la economía valenciana, que ha golpeado a una industria que se ve sin estructuras
competitivas y sin mercado, que es cierto, pero en lo que discrepamos
seguramente será en una cuestión, y es que nuestra industria ya estaba en crisis antes de la crisis; es decir,
como decimos vulgarmente, cuando llegó la gripe, nosotros ya estábamos constipados.

Porque aquí no ha existido política industrial.
Ustedes han optado por otro modelo diferente, por otro modelo
de crecimiento económico que se basó en la construcción, en el desarrollo de los servicios, y esa fue una opción política que a lo largo de catorce años fueron desarrollando.

Y ahora el ejemplo es palpable, nosotros tenemos que el 85% de las
contrataciones nuevas se dan en servicios y construcción y apenas las nuevas contrataciones llegan a un 9% en la industria, y eso
evidencia la atonía del sector, y eso evidencia que no se está generando la riqueza suficiente, el impulso suficiente como para que aumente la
actividad dentro del sector que debería estar en estos momentos primando el impulso económico.

Pero en este escenario el incremento de desempleo es dramático.
Ustedes hablan.
.
.
, al hablar de política industrial tenemos que hablar necesariamente de empleo, y cuando se dice de
un plan de apoyo al empleo de 360 millones de euros, nosotros estamos hablando
y constatando que en la práctica hemos pasado del medio millón de parados y paradas, de los cuales, dicho sea de paso, apenas un 50% tiene
cobertura de desempleo en estos momentos.

Claro, hace años su antecesora en el cargo planteó el desarrollo de un plan valenciano de innovación.
Anteriormente, el conseller Justo Nieto intentó poner en marcha un primer plan de competitividad de las empresas valencianas,
prácticamente sin presupuesto.
Y hoy nos vienen a decir lo mismo, y estamos a
rebosar ya de planes que no se cumplen, seguimos hablando de generar suelo
industrial, de calidad, de infraestructuras, de parques tecnológicos.
.
.
Es un discurso que se perpetua de conseller a conseller y que nosotros estamos viendo cómo no se sale del atolladero.

Y hablan ahora de nuevas iniciativas en la innovación, en la internacionalización como vectores de competitividad, en el apoyo al comercio con un plan
territorial.
¿Cuántas veces hemos hablado y hemos oído lo del plan territorial de apoyo al comercio con la ayuda de los
ayuntamientos?
Muchísimas veces, pero de aquí no se sale.

Y realmente para salir de esta profunda crisis nuestra industria necesita de
una vez por todas que se definan cuáles son los sectores donde estratégicamente vamos a emplear nuestros recursos para sacarlos adelante y poner
nuestro empeño en ese objetivo.
Sectores que, efectivamente, se tienen que impulsar desde un
cambio en el modelo productivo, y que solamente es posible primando empresas
que generen más valor añadido, innovación, trabajo estable y que tenga como eje -y esto parece que se olvida en su discurso, señor
conseller- el trabajo de calidad y no la precariedad y los bajos costes salariales que han
sido hasta ahora el elemento vertebrador de nuestra competitividad.

Por eso es fundamental facilitar el acceso al crédito en condiciones adecuadas, mejorar las condiciones educativas, vincular la
universidad y la investigación al mundo del trabajo e invertir en I+D+I realmente, porque apenas con un 1%
que en estos momentos tenemos es prácticamente imposible.

Y, por favor, olvidémonos de los cheques innovación que es un derroche de dinero público y tenemos institutos magníficos y funcionarios supercualificados para abordar esas tareas de investigación de mercados, orientar técnicas en gestión empresarial y generar una rápida transferencia de la investigación de la universidad y otros ámbitos a la producción.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Tiene la palabra el señor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor vicepresident del Consell, és d'agrair que a estes hores de la vesprada una intervenció com la seua mos relaxe i mos calme, perquè la seua quantitat de dades i de projectes i d'iniciatives indica que vosté té les piles posades i que realment ha asserenat l'ambient.

En eixe sentit, vosté ha dit una cosa que mosatros compartim, i és que ha manifestat que «la comunidad es un referente.
» Però jo em pregunte, un referent de què.
Estem sent el centre d'atenció mundial d'un gran esdeveniment protagonitzat pel govern valencià.

Referent de què, senyor Vicent Rambla?
De desocupació?
D'atur?
Som líders en desocupació a Espanya?
Més de 500.
000 valencians i valencianes que no tenen ocupació?
En deute públic?

Si el senyor Mariano Rajoy qualifica de desastrosa la situació de deute públic del senyor Zapatero que s'ha incrementat per quatre en l'últim any, si mosatros dupliquem eixe deute públic, i ja anem pels més de vint mil milions de deute que té la Generalitat valenciana, vol dir que això és un referent de com s'han de fer les coses?

I si no tenim diners és difícil que pugam posar en marxa tot el que vosté mos ha dit o que, fins i tot, pugam fer una cosa com és complir la llei i pagar als proveïdors en temps i forma, i això també és economia productiva valenciana.

Referents en què, senyor Rambla?
En fracàs escolar?
Referents en renda regional?
Des que vostés ens governen hem passat de ser una comunitat autònoma en la mitjana espanyola a ser el número 12 de 17, és a dir, estem per baix de la mitjana espanyola.
És per això vosté referent?

I esperàvem que vosté vinguera a ací a ensenyar un canvi de model, però vosté persistix en l'error gravíssim que ens ha dut a esta situació tan catastròfica.
Vosté persistix en l'error.
No n'hi ha voluntat de canvi, no n'hi ha voluntat d'esmena i, per tant, el que podem deduir és que vostés no volen canviar un model productiu basat en els fastos, en la festa, en los grandes eventos, en el balafiament dels nostres recursos públics i vostés mos van a portar, no només a fer el ridícul.
.
.
(remors) en segons quins temes, que ho estem sent, sinó també a ser els últims de la cua.

Mire, li vaig a posar un exemple, perquè estes coses no s'entenen sense un exemple, i donaré una notícia recent, perquè veja vosté el que han de canviar: una societat pública, una societat pública -i hem de recordar-li, senyor Rambla, que una de les coses que haurien de canviar
és que de cada cinc euros que s'invertixen o se gasten o se malbaraten per part del govern de La Generalitat, un
se gasta en empreses públiques- l'empresa Valencian Community Investments, agència valenciana d'inversions, que té la missió de proporcionar inversió estrangera a la nostra regió europea, doncs mire, s'ha gastat 900.
000 euros, quasi cent cinquanta milions de les antigues pessetes,
en patrocinar un torneig de golf en el club de golf del senyor Carlos Fabra.
(Veus) Això en resposta parlamentària recent.

¿Vosté creu que això és manera d'afrontar un model competitiu, una nova economia basada en el rigor, la transparència i en l'economia productiva?
És a dir, una societat pública valenciana, Valencian Community Investments, que és l'únic patrocinador d'un torneig de golf en el club de golf del senyor Carlos Fabra.
On anem?

És que l'altre dia el senyor Esteban González va dir que la festa s'acabava a les quatre.
Després algú ha dit que la festa va continuar.
Però li ho vaig dir i els ho he dit en moltes ocasions, the party is over, la festa s'ha acabat i ens espera una ressaca dolorosíssima, i vostés persistixen en l'error, en la festa, en els fastos, en els esdeveniments que no tenen cap
repercussió econòmica i social i han deixat els nostres sectors productius -el calcer, el tèxtil, la fusta, el plàstic- arrasats.

Referents de què, senyor Rambla?
Referents de què?
Ens podem sentir orgullosos de ser valencians?
Si amb vostés una comunitat autònoma que era exportadora ha començat a tindre un saldo negatiu, importem més que exportem, perquè han arrasat els sectors productius.

Jo li demane que canvien.
No sé si vosté estarà ací la setmana que ve.
No ho sabem.
No ho sabem.
Però el que sí que li demane és que el govern ha de canviar el model productiu.
El model que vostés han impulsat és un model que no funciona.
En el parc que tenim de quasi un milió de vivendes sense vendre i en els sectors productius arrasats és el moment d'un canvi radical.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra la señora Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor conseller.

Quisiera que mis primeras palabras en este nuevo periodo de sesiones sean de
recuerdo, de recuerdo a un buen político, un gran parlamentario y un mejor socialista, a José Antonio Godoy.

Antonio fue para mí.
.
.
(aplaudiments) Antonio fue para mí un buen amigo, pero sobre todo fue un maestro y un apoyo incondicional desde el
mismo día en que tomé posesión del escaño en estas Cortes.
Seguro que hoy, tanto Antonio como el señor García Antón, están con nosotros siguiendo este debate.
(Aplaudiments)

En primer lugar, y es rigor parlamentario y buena educación felicitar al nuevo conseller de Industria, Comercio e Innovación y vicepresidente primero del Consell.
Enhorabuena, señor conseller.

Sin embargo, no tengo tan claro que la industria, el comercio y la innovación en esta comunidad estén de enhorabuena.
No lo tengo tan claro.

Seis años, llevo seis años en estas Cortes, seis años y he visto pasar por esta tribuna a cuatro consellers, contándole a usted, señor Rambla, cuatro.
Cuatro consellers, que todos han venido contando sus planes y sus ideas, muchísimas ideas para tan poco tiempo, y con la misma fortuna que vienen se han ido,
con la misma fortuna.

Ahora usted.
¡Qué lástima el tiempo que ha invertido usted contándonos todo lo que va a hacer para el poco tiempo que le queda de estar sentado
en ese escaño, señor Rambla!
¡Qué lástima!
¡Qué lástima!
Porque, desde que usted tomó posesión de su cargo, no ha hecho absolutamente nada por la industria, el comercio y la
innovación.
¿Por qué?
Porque en su agenda política solo hay un caso, solo hay un tema, solamente hay un acto.
El acto es cómo quitarse de encima el escándalo de corrupción de la trama mafiosa del caso Gürtel.
(Aplaudiments)

Señor conseller, esta cartera, la de industria, comercio e innovación, es la cartera más manoseada de todo el Consell, la más manoseada, la más manoseada y, a la vez, la más llena de asuntos pendientes.
Por eso, a lo mejor, como hay tantos asuntos
pendientes, es la más manoseada.

No voy a contarles ni los catorce años ni los seis años.
Solamente me bastan dos años, los dos últimos años para decirle lo que se ha hecho en industria, comercio e innovación.
Sin presupuesto, sin (inintel·ligible) … y sin ejecución, solamente nos queda la foto, señor conseller, la foto.
Y, en cuanto a fotos, unas más caras que otras, en esta materia solamente dos, el verano de 2008 y el verano
de 2009, desarrollo de parques empresariales con una gran idea base -¡vaya desarrollo conjunto con municipios!
, ¡con ayuntamientos!
, ¡vaya qué idea base!
, pensaba que ya se hacía así-, y el debate de una ley de comercio, sin borrador, por la mañana, para que solamente lo puedan debatir los AFIC, los AFIC.
Y me ha entendido
usted perfectamente, señor
conseller.

Y, ahora, sin presupuesto y sin ejecución, resulta que tenemos un nuevo escenario, un nuevo escenario político teñido por la tinta del caso Gürtel, en el que su nombre no sale muy bien parado, señor Rambla.
Su nombramiento hizo albergar alguna esperanza de que iban a cambiar
las políticas del señor Camps.
Nada más lejos de la realidad al ver sus competencias, que lo degradan a usted de
vocero mayor del reino a barrendero de problemas -será por su capacidad de trabajo, señor Rambla-, o al estallar la bomba del caso Gürtel.
Su nombre aparece también.
Será por su buen hacer, porque esas dos palabras, capacidad de trabajo y buen hacer,
es lo que usted ha demostrado durante estos años.

Mire, señor Rambla, ¿dónde estaban ustedes cuando desde la universidad a los empresarios se pedía un nuevo modelo productivo?
¿Dónde estaban ustedes en los catorce años que han gobernado esta comunidad?
¿Dónde estaban?
¿Qué han hecho?
No han hecho absolutamente nada, nada para sentar las bases de una
nueva economía.
Y, hoy, tenemos lo que dice el anuario de La Caixa: «La comunidad acentúa el declive de su peso económico en España.
» Ese es su resultado.
¿Dónde estaban ustedes?
¿Saben dónde estaban?
Estableciendo un nuevo tablero de juegos en donde unas empresas podían entrar y, otras, no podían entrar.
Ponían ustedes las reglas de un nuevo juego; mientras unas empresas desaparecían poniendo en peligro la pervivencia de la industria valenciana, otras aparecían.
¡Y muy bien que aparecían!
¡Qué lástima!
(Aplaudiments) ¡Qué lástima que tanto empeño no lo hayan puesto ustedes, tanto esfuerzo, tanto interés, tanto afán, no lo hayan puesto ustedes, señor Rambla, en crear un nuevo modelo productivo!
Seguro que los titulares hoy no
son los que hemos podido leer.

Con semejantes antecedentes, señor conseller, dos preguntas: ¿está capacitado usted para llevar la cartera de industria, comercio e innovación?
¿Es usted de fiar, señor conseller, es usted de fiar?
Y ha hablado usted de confianza.
¿Cómo va a generar usted la confianza en los sectores industriales?

Para terminar, señor conseller, usted pertenece al Cuerpo Superior de Inspectores de Hacienda del Estado.
Es
usted la piedra angular de la corrupción de este partido, de su partido, del Partido Popular.
Ha sido siempre el conseller del despilfarro…

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Marco.

La senyora Marco Gual:

…y es el responsable del paro.

¡Váyase, señor Rambla!
¡Váyase, váyase!
Porque despilfarro, paro y corrupción son los elementos base de la receta de la dimisión.

Nada más y muchas gracias, señor Rambla.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el ilustre diputado, señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Honorable señor vicepresidente.

Intervengo en nombre del Grupo Parlamentario Popular para, en primer lugar,
agradecer la comparecencia del vicepresidente primero y conseller de Industria, Comercio e Innovación, hoy, en este pleno, en el que, a petición propia, nos ha expuesto -y argumentado de manera detallada- las líneas generales de la política que va a llevar a cabo en el ámbito de su conselleria a lo largo de la presente legislatura.
Y quiero poner de realce que haya sido a
petición propia, porque es un gesto que demuestra el compromiso y la transparencia con
la que ejerce el cargo.

Señorías, al inicio de esta andadura parlamentaria, la anterior titular de esta
cartera y actual consellera de Turismo expuso en esta misma tribuna las líneas maestras que regirían los pasos a seguir por parte de su conselleria.
Se marcaban, entonces, unas directrices en mayúsculas para nuestros sectores industriales y productivos dentro de un programa
extenso pero, ante todo, realista.
Y, hoy, ya ha atravesado el ecuador de
aquella ambiciosa hoja de ruta repleta de objetivos -que hoy son realidades tangibles-, el nuevo valedor de esta conselleria retoma la estela de su antecesora para seguir cosechando proyectos ilusionantes,
productivos y beneficiosos, adaptados a las necesidades que demanda la nueva
situación económica que se vive en nuestro territorio.

Señorías, como hemos podido comprobar al hilo de lo que el vicepresidente nos ha
explicado, una planificación en la que continuaremos apostando de manera decidida por la modernización de las pequeñas y medianas empresas de la comunidad mediante uno de los ejes fundamentales,
como es la innovación; ambiciosos planes, como el Plan valenciano de la innovación, que constituye uno de los retos más importantes que asume La Generalitat; una apuesta decisiva para mantener y
aumentar nuestro crecimiento económico de una forma sostenible, algo que se ve complementado con el impulso a la
red de institutos tecnológicos de la
comunitat y con un programa un choque para el fomento de la innovación empresarial.
Porque, ante todo, somos conscientes de las situaciones
cambiantes en las que nuestras empresas y nosotros mismos nos vamos
encontrando.
Se hace necesario reforzar la competitividad de las pymes con el
propósito de ayudarles a acomodar su organización, sus estrategias y sus formas de hacer y trabajar en los nuevos escenarios de
la economía global.

Señorías, el leitmotiv de un gobierno valenciano, comprometido con su tejido productivo, persigue
modernizar a sus sectores tradicionales y, ¡cómo no!
, potenciar a los emergentes.

Al Grupo Parlamentario Popular nos gusta prometer porque sabemos cumplir.
Y a
pesar de la grave situación de crisis que atraviesa la economía y de la que el ejecutivo central ha decidido desentenderse antes que actuar y
gobernar con eficacia para poder remontar, nosotros nos hemos comprometido, una
vez más, con nuestros sectores, con nuestras empresas, con los autónomos, y, ¿por qué no decirlo?
, con todos y cada uno de los ciudadanos que habitan en esta comunitat.
Y no lo digo yo, lo ilustran las medidas económicas que el vicepresidente les ha citado y que este gobierno valenciano, con
Francisco Camps a la cabeza,  ha impulsado en pro de un futuro prometedor para nuestra autonomía.

Así como el Plan de impulso de la economía valenciana, valorado en 1.
434 millones; el Plan valenciano por el crecimiento
y el empleo, Pavace II, valorado en 4.
848 millones de euros; y los destinados a
la reactivación integral de la economía valenciana, dotados con más de 2.
400 millones de euros, hemos vuelto a dar soluciones a quienes más lo necesitan y por quienes debemos velar: las familias, los parados, las
pymes, los autónomos y los municipios.

De modo que, por todo lo que esta conselleria ha conseguido y lo que está por llegar, señor vicepresidente y conseller, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, quiero brindarle todo nuestro apoyo
y desearle muchos éxitos en su gestión, porque con toda seguridad su labor seguirá contribuyendo a facilitar la ardua tarea de sacar adelante todas y cada una de
las empresas que conforman nuestro tejido productivo y, por consiguiente, hacer
que nuestra comunitat y nuestras empresas sigan a la vanguardia del progreso y la modernidad.

Al hilo de lo que decían mis antecesores, para algunos el comercio, la industria y la innovación empiezan y acaban en los medios de comunicación.
Para nosotros, con medidas concretas para trabajar -como he dicho- por nuestras industrias, por nuestros sectores productivos y por nuestras
familias.

Muchísimas gracias y mucha suerte en su gestión.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señor Betoret.

Tiene la palabra el honorable conseller de Industria, Comercio e Innovación.

El senyor conseller de Industria, Comercio e Innovación:

Señora presidenta.

Agradezco a la señora Sanz, al señor Morera y al señor Betoret su intervención, sus palabras de cortesía parlamentaria y sus buenas intenciones desde más o menos puntos de consenso, para tratar de superar un momento de crisis que,
sin duda, tiene la Comunidad Valenciana.

No puedo decir lo mismo de las palabras de la señora Marco.
Estoy seguro de que el señor Godoy, que Dios lo tenga en su seno, no le ha enseñado a usted esa manera de intervenir en las Cortes Valencianas.
(Aplaudiments) Estoy seguro.
Ha dado usted hoy un malísimo ejemplo, ha perdido los cinco minutos de intervención diciendo sandeces y no diciendo una sola referencia de lo que esta tarde había que hablar en esta cámara.
¿Por qué?
Por la incompetencia de su partido.
Y así se lo reconocen diariamente los ciudadanos.
Y por la falta de propuestas
continuas que tienen en todos los ámbitos.
No hace falta ir muy lejos.
Hace unos días un medio de comunicación sacaba la última encuesta de esta Comunidad Valenciana, donde su grupo parlamentario y su
partido político se pierden en el abismo por el desconocimiento de sus líderes y por la nulidad de sus propuestas.
Así entiendo cómo dedica usted el tiempo a hablar de otras cosas y no de lo que hay que hablar
en esta cámara.
(Aplaudiments) Y le digo más.
Y le digo más.

No le voy a tolerar esas falsedades, esas insidias y esas referencias hacia mi
persona sin base ninguna.
Creo que la cortesía, el respeto y la educación parlamentaria requieren de otro tono en esta cámara.
(Aplaudiments) Llevan ocho meses hablando de lo mismo.
Y usted, hoy, especialmente, no solo
hablando de lo mismo, sino como monotema en su intervención.
Ocho meses donde todavía se ha consolidado más el divorcio entre su partido y la sociedad valenciana, incapaces de haber
avanzado una sola décima en estos últimos meses, incapaces de haber hecho una sola propuesta que incorpore valor añadido al futuro de esta comunidad o que incorpore una sola iniciativa de interés.

Mientras usted está sentada en ese escaño, yo llevo mes y medio de conseller, pero como usted no está en lo que tiene que estar no sabe que me he reunido con prácticamente todos los sectores económicos de esta comunidad, cosa que usted no ha hecho; que he puesto en marcha
iniciativas como la del impulso -que ya ha expuesto esta consellera- del plan Prever, para que puedan los ciudadanos de esta comunidad, mejor que
ninguna otra comunidad de España, seguir disfrutando de las ayudas para la adquisición de vehículos y ser la comunidad española en la que más vehículos se venden y que, por tanto, más ha incrementado la venta de vehículos en estos últimos meses…

La senyora presidenta:

Perdón, señor conseller.

Señora Noguera, la llamo al orden.

Señor conseller, puede continuar.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Me he reunido desde Castellón con el sector cerámico, al que usted alguna vez hace alguna referencia, pero que, desde luego, no
ha hecho un solo esfuerzo por defenderlo.
Y ahí están los presupuestos generales del estado que acabamos de ver, que no mencionan y
que no ejecutan una sola iniciativa a favor de este sector.
Y aquí ya, hace unos días en esta cámara, el presidente de La Generalitat puso de manifiesto su interés -y lo hará en los próximos días- de poner un plan de ayuda financiero para el sector cerámico.

Usted diga «no».
Pero, pero por mil veces que diga «no» y porque su desconocimiento siga siendo el mismo, la realidad no será distinta.
Nosotros sí estamos al lado de los sectores.
Y nosotros sí nos estamos reuniendo con los sectores.
Y nosotros sí que estamos poniendo iniciativas.
Y a eso me estoy dedicando cada minuto de
cada hora, mientras ustedes se decidan a otra cosa.
Y así les va tan bien a su partido político.
(Aplaudiments)

Mire, le gustará o no le gustará, pero en estos años de gobierno del Partido Popular nuestra comunidad ha dado un salgo
cualitativo dentro del conjunto de comunidades autónomas de España.
Hoy la marca Comunidad Valenciana vale en el mundo.
Con ustedes viviríamos todavía en el ostracismo, (remors) languideciendo la pena de estar entre una de las comunidades autónomas con menos iniciativas y más propuestas que hay en este país.
No han apoyado ni una sola de las iniciativas que ha permitido la
transformación de nuestra comunidad.

¡Claro que se podían haber hecho más cosas!
¡Claro que se podían haber hecho mejor!
¡Claro que nos habremos equivocado en algo!
¡Pero claro que hemos transformado la Comunidad Valenciana!
Y ahí están los cinco millones de ciudadanos que lo reconocen en cada oportunidad que lo
tienen, que lo reconocen en cada oportunidad que lo tienen.

La autoestima de los valencianos ha aumentado.
Y yo, y mi grupo parlamentario y
la mayoría de los valencianos nos sentimos enormemente orgullosos de ser valencianos.
(Remors) Y desde luego no va a ser usted quien con sus comentarios nos aparte de ese
orgullo.
(Aplaudiments)

Una comunidad, una comunidad que en los últimos años ha crecido de manera extraordinaria en términos de renta y en términos de generación de empleo, hasta que ha llegado su compañero, señor Rodríguez  Zapatero, a Madrid, (remors) se ha comido el superávit de la seguridad social y ha sumido al conjunto de España en la peor crisis que se recuerda.
(Aplaudiments) Y no lo digo yo, y no lo digo yo, que no valdría de nada, lo dicen todas las instituciones internacionales.
Vamos a ser los últimos en salir de la crisis, porque el señor Zapatero vive en otra cosa.
Primero niega la crisis, luego dice que será de poca intensidad, luego que saldremos enseguida, y ahora, instalado en la
confusión, instalado en la improvisación, y no lo digo yo, lo dicen el 70% de los españoles, cada medida que toma es fruto de la improvisación sin generar confianza y llevando a nuestro país a las más altas cotas de desesperación frente a la crisis que estamos viviendo.
(Aplaudiments)

¡Fíjese usted, fíjese usted!
 La última medida del presidente del gobierno, en un contexto de contracción de la demanda, donde el consumo está por los suelos, es subir los impuestos indirectos.
Dígame en qué cabeza cabe y qué va a incentivar esta subida de los impuestos indirectos.
No va a conseguir sino
consolidar unas dificultades de nuestras empresas para colocar sus productos.
Pero si a cambio hiciera un esfuerzo en políticas de internacionalización podría entender que nuestras empresas tuvieran otra vía para salir de la crisis.
Pero es que tampoco.

Rebaja los presupuestos un 26% en el Icex y en sus políticas de internacionalización, y un 10% en su empresa Invest en España como manera también de dar la espalda a las políticas de internacionalización de España.

Y con su ministro de Industria instalado en sus grandes ideas, como la de la
bombilla.
Por cierto, que le he pedido, que le he pedido al ministro de
Industria una entrevista para poder hablar de los problemas de los sectores
industriales de esta comunidad y me ha dicho que tiene la agenda muy completa.
Que lo sepa el conjunto de la sociedad valenciana.
El ministro de Industria
tiene la agenda demasiado completa para hablar de los intereses de la Comunidad
Valenciana.
Pues que sepa también que será el gobierno del presidente Camps el que ponga en marcha las iniciativas que
haga falta, si no lo es el Gobierno de España para ayudar a la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Supongo que en su segunda intervención, señora Marco, (veus) se referirá también a que tiene presupuestado…, los presupuestos generales del estado gastar un 30% menos en I+D+I.
Y por
primera vez los investigadores de este país están a las puertas de una huelga por los presupuestos que ha hecho el Gobierno de
España.
Y ahí tienen a su ministra de Ciencia e Innovación que no sabe donde meterse con esos presupuestos.

El presupuesto de Ciencia e Innovación ha bajado un 10%.
En el Icex un 21,6%.
Un 20% en las políticas de captación de inversiones extranjeras en España.
Se suprime el Plan de apoyo a la internacionalización, cuyos efectos van a repercutir en las pymes.
Un gobierno del que usted
alienta al señor Rodríguez Zapatero reduciendo sus políticas de apoyo a la empresa, subiendo los impuestos indirectos, está condenando a España a ser los últimos en salir de la crisis.
Y esto no lo vamos a pagar ahora, lo van a pagar
nuestras generaciones futuras.
Y además seguimos faltando
(remors) a la generación de confianza que necesita este país.

En un momento que es necesario gobernar para todos, y no para unos pocos, y
tomar decisiones que logren confianza española y en la sociedad valenciana para que la gente consuma, que sean ellos los
que tengan el dinero, para que la gente invierta, para que se creen
perspectivas favorables.
Nada de eso se está produciendo, nada de eso se está produciendo.
Y no lo digo yo, lo dicen las encuestas y lo dicen las
instituciones financieras internacionales.

Sigan ustedes en la improvisación y siga usted hablando de lo que ha estado hablando hoy, y no de lo que tendría que estar hablando que, por desgracia, después de seis años, veo que sentada en esta cámara es incapaz de decir una sola frase de lo que en teoría es su competencia: la industria, comercio e innovación.

Nosotros seguiremos poniendo el Plan de medidas de impulso de la economía.
Seguiremos poniendo en marcha los planes Confianza, que están en este momento implementándose y que darán sus frutos, aunque necesariamente necesitan la complementariedad del Gobierno
de España que no tenemos.

Mientras ustedes bajan ese presupuesto en innovación, en investigación, los investigadores, como le he dicho, quieren ir a la huelga.
¿Dónde están los socialistas valencianos reclamando al Gobierno de España la defensa de los intereses de los sectores productivos de la Comunidad
Valenciana?
No le veo a usted llamando al Ministerio de Industria, o al
Ministerio de Economía o al de Ciencia e Innovación para defender una sola iniciativa.
Usted está cómodamente instalada ahí, en ese sillón, esperando que pasen las semanas y poder venir aquí a las Cortes, pero no trabajando en defensa de los intereses de esta comunidad.
(Remors) No le he visto una sola iniciativa.
Y me he repasado todas, todas sus notas de
prensa de los últimos tres meses.
Me las he repasado todas.
No está usted en ningún sitio, ¡en ningún sitio defendiendo los sectores productivos de esta comunidad!
Y a los hechos
me remito en la intervención que ha tenido.
(Remors)

Nosotros…, hoy he querido plantear ante esta cámara una importante estrategia de innovación, de internacionalización y de competitividad.
Podemos estar de acuerdo o no podemos estar de acuerdo en
que la ponderación del peso de los distintos sectores económicos de nuestra comunidad es o no es el más adecuado.
Lo que no podemos venir a esta cámara es a decir que hay que cambiar el modelo productivo, que los sectores están agotados, y no decir qué tenemos que hacer para ello, qué tenemos que hacer para ello.

Creo que esta diferente ponderación se está produciendo y se va a producir, pero tenemos que seguir apostando por la
innovación, tenemos que seguir apostando porque en un momento que el consumo interno en
España no está a la altura de lo que demandan nuestras empresas, puedan nuestras empresas
salir al exterior, y puedan nuestras empresas compensar esta dificultad.

Por eso queremos incorporar anualmente 500 investigadores y gestores de la
innovación con empresas y centros tecnológicos para superar la cifra de los 8.
000 ya existentes.

Queremos en este período incorporar 1.
250 empresas innovadoras, tanto en nuestros sectores
consolidados como también en sectores nuevos emergentes.

Queremos duplicar el gasto de I+D+I, que reconozco que hay que seguir haciendo
un esfuerzo en este sentido.
Pero que sobre todo hay que hacer un esfuerzo en
innovación.
Y entendamos por innovación cualquier iniciativa que permita un cambio en una empresa hacerla más competitiva, no sólo la innovación tecnológica, la innovación comercial, la innovación de marca, la innovación de gestión, la innovación de producto, todo ese conjunto de actuaciones.

Y queremos aumentar también en cuanto a la internacionalización en un 10% el número de empresas que a través del Ivex accedan a los mercados internacionales.

Para ello hemos puesto, hoy he querido trasladar a esta cámara, una estrategia que en el marco del Plan valenciano por el crecimiento y el
empleo, en el marco de las políticas que incentiven la economía de nuestra comunidad, con la bajada de impuestos frente a la subida de
impuestos del gobierno central, con la apuesta a favor de nuestros sectores
productivos, en contra de la disminución de los presupuestos de los sectores productivos que toma el gobierno central,
un conjunto de medidas de estrategia, de innovación e internacionalización que incluyen 18 líneas de actuación.
Creo que son 18 líneas de actuación que, tanto en el ámbito comercial, en el ámbito industrial, en el ámbito de la internacionalización de nuestras empresas, en el ámbito de la innovación de nuestras empresas, en definitiva, en la mejora de la competitividad de
nuestras empresas, tiene que permitir que con la colaboración de todos, agentes sociales, empresarios, trabajadores y sindicatos, gobierno,
medios de comunicación, administración autonómica y central, todos, seamos capaces de ir ofreciendo gestos de confianza en la
sociedad valenciana y en la sociedad española.
Si no lo da el Gobierno de España lo tendremos que dar nosotros.

Propuestas con las que espero contar con el apoyo de esta cámara.
Al menos de tres de los grupos he recibido la percepción de que sí que hay voluntad de encontrar ese diálogo, de que sí que hay voluntad de presentar iniciativas y que sí que hay voluntad de encontrar, aunque sea algún punto de encuentro, y muchos de discrepancia, pero que tenemos que trabajar en
esa línea de confluencia de intereses para que en unas dificultades como las que
atraviesa la sociedad valenciana seamos capaz de hacer.

Y estoy convencido de que en el Grupo Socialista la mayoría de la gente que está sentada en esa bancada está por la labor de impulsar los proyectos industriales y económicos de la Comunidad Valenciana.
(Veus) Estoy convencido de que quieren lo mejor para esta comunidad.
Probablemente en
su primera intervención no ha estado usted afortunada para querer defender esas propuestas.
Pero
defienden ustedes y representan a muchos votos también en la Comunidad Valenciana, que desde luego no piensan como usted y lo que
quieren es seguir afrontando con éxito el futuro de esta comunidad, para que generemos empleo, para que generemos
prosperidad y para que la senda del crecimiento económico y el desarrollo siga siendo una realidad en esta comunidad.
Y a eso está dedicado el gobierno del presidente Camps y yo mismo en la responsabilidad de
ahora ostento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Rambla, mire, nosotros es evidente que no compartimos las líneas maestras de la política económica del señor Zapatero, no porque coincidamos con su filosofía económica, sino por razones bien distintas.

Pero lo que tenemos claro es que aquí los responsables del impacto adicional de la crisis no es el señor Zapatero, son ustedes, por la apuesta económica e industrial durante catorce años, que no me extenderé más en ese tema que ustedes han hecho.

Y bien, cuando a usted le pasaron la cartera de Industria, Comercio e Innovación seguramente le dijeron que incluía también el empleo.
Pero es que aquí no hemos oído hablar de ninguna propuesta para generar empleo, para proteger el empleo,
cuando tenemos una tasa de desempleo que alcanza el 21% de la población activa y cuando en el último año hemos sido la tercera comunidad en el incremento interanual de paro más importante de toda España.

Yo sigo insistiendo en el tema de los ERE.
Y le voy a preguntar si van a seguir
admitiéndolos en empresas con beneficio, y no me diga, por favor, que vienen apoyadas
también por los sindicatos, porque a veces de la desesperación se hace virtud, y no hay más remedio que firmar este tipo de situaciones.

Si dijeran a empresas con beneficios «no hay ERE, no admitimos ese ERE», seguramente tendríamos otra capacidad, los trabajadores tendrían otra capacidad de negociar y los sindicatos en las empresas, y las empresas
también otra responsabilidad frente a ese problema.

Pero usted habla de internacionalización cuando sabemos que nuestros productos no tienen mercado, tienen poca capacidad
competitiva y no tienen créditos para financiar su actividad.
Ese es el problema de la empresa: no tiene créditos para financiar su actividad, además de que no tienen mercado.

Pero no nos ha hablado de deslocalizaciones y no nos habla de si van a seguir
permitiendo la legislación actual o la van a modificar, por las cuales empresas se van de aquí muchas veces con dinero público entregado como fondos y desapareciendo, por tanto, de nuestro entorno.

Yo quisiera saber si la permisividad legislativa va a seguir imperando en la línea de su conselleria en este tema en un futuro.

Y mire, bajando impuestos no se sale de la crisis.
Bajando impuestos no sale de
la crisis, lo que pasa es que hay que bajar los impuestos a quienes más están padeciendo la crisis, y hay que subírselas y recuperar los impuestos a quienes están ganando más, a quienes siguen ganando, y recuperar también sobre el patrimonio y sobre otros impuestos, precisamente de quienes más tienen, los ingresos fiscales que en estos momentos se necesitan para salir de
la crisis y para implementar políticas activas de empleo y políticas industriales.

Y eso, eso es, en estos momentos, un reto, un reto que ustedes tienen y un reto
que no están siguiendo, porque lo que hacen es más de lo mismo.
Nosotros no estamos de acuerdo con que se aumente el IVA, pero lo
que no estamos de acuerdo para nada es que las grandes fortunas no paguen, las
grandes rentas no paguen y ustedes lo que están haciendo es disminuir esa imposición en el tramo autonómico.
Y yo diré que a partir de ahí lo que se genera es más desprotección social y lo que se genera son peores servicios públicos.
Por lo tanto, pagar más, por tanto, los de siempre.

Por tanto, usted nos dirá, ¿qué pasa con la economía sumergida?
No nos ha dicho nada.
¿Qué pasa con el fraude fiscal?
.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

No nos ha dicho nada.
Y esos son problemas fundamentales que tiene nuestra
economía, la economía valenciana para salir del impasse en el que estamos.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el ilustre diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Conseller, mire vosté, senyor Rambla, mosatros estem disposats a arribar a acords, perquè entenem que la situació és gravíssima, i és gravíssima per unes polítiques heretades en les quals vostés són majoritàriament responsables, perquè tenen la responsabilitat en molts àmbits i vostés mos han portat a esta situació.
I com que la competència és a nivell mundial i estem en un món globalitzat, el millor és que seria convenient que baixaren vostés de l'autobombo, que baixaren vostés de la situació que tot és meravellós, per a fer una bona diagnosi de la realitat en què ens trobem.

Perquè totes les mesures que vosté ha plantejat, si no partim d'un bon diagnòstic, mire el conseller de Sanitat, que és un bon oculista i sap que per a tractar bé una malaltia, doncs, ha de tindre un bon diagnòstic, perquè si el diagnòstic no és correcte, doncs, per molt que operes, no l'encertaràs.
I, per tant, el diagnòstic és el que és i els números són els que són i la nostra realitat és la que és i, per tant, la situació és gravíssima i és complicada.

Però, mire vosté, mosatros li hem oferit consensos i vostés els han despreciat, consensos per a millorar la situació econòmica que patix el govern valencià en dos punts.
Un, en el finançament autonòmic, vam oferir un acord valencià en matèria de finançament autonòmic, i és el moment en estos moments que tenim damunt la taula una proposta del govern
central en matèria de finançament que ens humilia, que ens hipoteca, però vostés encara no han reunit tan sols la comissió d'experts.
(Veus) Perdó, està fent mal les coses, perquè mos estem jugant els diners necessaris per a tindre recursos per a poder
intervindre en la nostra economia i en la nostra societat.
No ho han fet.

Un altre consens que li vam oferir va ser una actuació sobre els pressupostos generals de l'estat i la inversió territorialitzada de cada comunitat autònoma.
Segons els pressupostos presentats pel govern central, Catalunya i
Andalusia, doncs, sí que rebran una inversió territorialitzada d'acord amb la seua població, i ací, no.
Vostés ho fan mal, perquè jo crec que es podia afirmar sense por a enganyar-mos que a vostés els interessen els mals d'este país, d'esta comunitat, per a utilitzar-los com a un victimisme hipòcrita.

Però, mire vosté, li faig tres propostes d'acord.
Un, contesten vostés a la nostra pregunta sobre l'empresa Celestica, que no mos han donat la informació, i la informació és quins recursos públics ha rebut l'empresa Celestica, una empresa d'alta tecnologia situada en la Pobla de Vallbona, i no aproven vostés cap ERO, si esta empresa ha rebut diners públics.
¿Estem d'acord amb això?
Perquè si és una empresa que ha rebut diners públics i vostés li han aprovat un ERO -i és una empresa d'alta tecnologia- no perquè no guanye diners, sinó perquè potser li interesse anar a un altre lloc.
Eixe és un primer compromís que m'agradaria que vostés concretàreu ací.

Dos, la Ford, l'empresa d'Almussafes.
¿Com pot ser que hi haguent una possibilitat d'acord amb els treballadors vostés vagen aprovar un ERO a una empresa que ha rebut substancioses ajudes públiques al seu departament d'R+D, concretament, 6 milions d'euros, i no se posa el govern valencià per a exigir que no n'hi haja un ERO que supose acomiadament dels treballadors de l'empresa?
Un segon acord, i és treballar conjuntament perquè eixa empresa, necessària, la nostra primera empresa industrial, continue produint cotxes de qualitat
al complex i al parc industrial d'Almussafes.
I, per tant, necessitarem treballadors, i no se pot competir amb la
precarització de les condicions laborals dels treballadors i de les treballadores.

I un tercer compromís, Parc Sagunt.
Quan vostés inauguraren Parc Sagunt, el govern del president Zaplana va anunciar que es
crearien 30.
000 llocs de treball, en la primera pedra.
En la inauguració oficial, el president Camps ja ho va rebaixar a 3.
000 treballadores, i en estos
moments, després de tres anys d'inauguració, s'han creat 8 llocs de treball.
(Veus) ¡8!

Li vaig preguntar a la conselleria d'Indústria què anaven a fer vostés en Parc Sagunt.
És un parc logístic important, no cal que cree vosté més sòl industrial, ¡oblide-se'n!
, perquè tenim un complex amb un milió de metres quadrats ampliable a dos milions de metres quadrats, Parc Sagunt, en
el corredor mediterrani, ben localitzat, ubicat estratègicament, ¡que no funciona!
I no funciona ¿sap vosté per què?
, senyor conseller, per la seua falta de previsió en aspectes com la connexió de llum, els accessos i la dessaladora.
¡Tan senzill com això!
No cal que se faça més.

Si el creiximent no ha de ser quantitatiu, ha de ser qualitatiu, i, per tant,
Parc Sagunt, que va aparéixer com una gran solució a una comarca deprimida, necessitada d'inversions productives, jo li oferixc que treballem colze a colze perquè Parc Sagunt puga rebre empreses i puga generar ocupació estable.
No cal crear, com vosté ha assenyalat ací, més zona industrial, perquè la que n'hi ha està infrautilitzada.

Tres compromisos: Ford, Celestica i Parc Sagunt.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra la il·lustre diputada senyora Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor conseller.

Mire, señor conseller, su intervención no me ha decepcionado.
Yo tenía barajados dos escenarios, uno era del atrincheramiento en los datos y el otro
era arremeter contra la oposición.
Y como los datos son tan malos, tan malos, tan malos, no ha tenido más remedio que arremeter contra la oposición, que es lo normal.
Y, además, sumarle lo de siempre, elemento adicional que siempre está en sus debates: Zapatero, ¡cómo no!
, por supuesto, Zapatero, Zapatero.

Arremeter contra mí y contra mi partido, bueno, pues, es lo normal.
No se preocupe tanto, señor Rambla, de mi persona, no se preocupe.
Preocúpese usted de usted.
De mí, no lo necesita, preocuparse de mí no lo necesita.
Aunque usted crea que usted no es de este mundo, lo es, ¡lo es!
, lo es, y su nombre está en el sumario del caso Gürtel, y el mío, no, señor Rambla.
(Veus) Y el mío, no.
(Aplaudiments)

Preocúpese de su partido y no pretenda dar clases de ética ni de moral, porque el enemigo lo tiene usted en su casa.
Y no se preocupe
tanto de mí, de verdad, que no se preocupe, a mí, en mi partido, no me llaman «hija de», en mi partido no me llaman «hija de».
(Aplaudiments)

Y cada vez entendemos más, señor Rambla, por qué se ponen ustedes como se ponen cuando hablan de Zapatero y la financiación, y es que está claro, con las arcas que tiene La Generalitat tan vacías necesitan ustedes que alguien siga financiando todo el corralito de empresas
que han montado.
Es que alguien tiene que seguir financiándolo, ¿y ese quién tiene que ser?
Zapatero, es el que tiene que seguir financiando ese corralito.

Y ahora quieren.
.
.
, no, lo que quiere siempre: es no asumir responsabilidades
que les corresponden a ustedes en el Estatuto de autonomía.
Yo creo que aquí reformamos el Estatuto de autonomía ¡para ganar en autogobierno!
, ¿y usted quiere que el señor Zapatero asuma las competencias que los artículos 49 y 52 les otorgan a ustedes en exclusiva?
¿En qué quedamos?
¿Quieren más autogobierno o no lo quieren?
Si no lo quieren, ¡devuelvan las competencias!
Así de claro.
Y, si las quieren, gestionen y asuman responsabilidades, señor Rambla, ¡asuman responsabilidades!

Habla usted de que yo no me preocupo de los datos.
.
.
Claro que me preocupo de
los datos, ¡hombre, si me preocupo!
Fíjese, datos del CES, para que usted no me diga que he ido al INE ni cosas de
estas raras, CES: el IPI ha caído 31 puntos en abril del 2009; el indicador de clima industrial es de 41 puntos
negativos en la Comunidad Valenciana, 24 positivos a nivel nacional; el índice de comercio al por menor ha caído 13 puntos en la Comunidad Valenciana; el indicador de clima para bienes de
consumo está en 21 puntos negativos, 24 positivos a nivel español.
Usted mismo, señor Rambla.
Los datos le dicen que su gestión, la gestión del Partido Popular de catorce años ha sido nefasta.

Ha hablado usted también, ha hablado usted de dotar los planes de competitividad.
Pues, de eso es de lo
que usted se tiene que preocupar: preocúpese de que los planes de competitividad estén suficientemente dotados, porque los del 2005-2007 fueron prometidos por 300
millones para tres años, y los presupuestos tan solo 100, y lo mismo con los actuales planes de
competitividad.
A ver si se lleva un poco mejor con el señor Camps y le da el dinero necesario que le negó al señor Justo Nieto y que le negó a la señora Belén Juste, a la señora Belén Juste.

También, preocúpese.
.
.
, está usted muy preocupado por la fiscalidad de Zapatero.
¡Vaya!
Pues, no se preocupe tanto de Zapatero, señor Rambla, preocúpese de uno que tiene más cerca, del señor Fabra, del señor Fabra, que se niega a bajar el IAE de las empresas, (veus) ¡el IAE!
, que tiene un porcentaje en la diputación de entre el 0 y el 40%, en Castellón es del ¡35%!
¡35%!
Y le hemos pedido que lo baje a un 20%, porque así lo pide el sector azulejero.
.
.
No hace falta que se vaya a Madrid, solamente váyase ahí, a la provincia de Castellón, a la Diputación de Castellón, no hace falta nada más.

Y la rebaja fiscal suya de 10% en el tramo autonómico.
.
.
Bueno, eso es de vergüenza: 50 euros por familia numerosa, ¡ale, viva la Pepa!
Esto es su rebaja fiscal, ¿eh?
, esto es su rebaja fiscal.

Con el IAE, con la rebaja del IAE es como se genera economía en Castellón, cuando hemos pasado de liderar el empleo, la creación de empleo, a liderar el desempleo.
¡Así es como se hace economía!

Y preocúpese también de no engañar al sector azulejero, porque me parece que fue usted y no yo, y me he reunido
alguna que otra vez, el que en noviembre del año pasado fue a Castellón y dijo que el Consell no tenía un euro para el sector azulejero.
.
.
¿Y ahora va y resulta que sí que tiene un euro?
A ver si se aclara usted consigo mismo, ¿eh?
, no hace que se aclare con nadie más, ¡con usted mismo!
, con nadie más.

Y preocúpese de ejecutar el presupuesto, porque el de innovación, eso que usted ha hecho tanto hincapié aquí, en esta tribuna, el de innovación está comprometido en el 0%, ejecutado en el 0% y pendiente de pago en el 100%.
¡Usted mismo!
, ¡usted mismo!
Solamente tiene que ver sus propias cuentas.

Y preocúpese de generar confianza y de no aconsejar con qué empresas se tienen que hacer UTE para ser adjudicatarios de suelo industrial.
Y
tampoco vaya usted aconsejando a no sé quién para hacer innovación empresarial, porque me parece que ha dicho algo de asesoramiento externo: ¡a ver si va a asesorar usted al Bigotes!
(Rialles)

Y, de verdad, que no se preocupe tanto de mi cabeza, preocúpese de la suya, porque seguramente es la siguiente en rodar después de la del señor Costa.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Marco.

Tiene la palabra el señor Betoret.
.
.
¡Ah, perdón!
Tiene la palabra el honorable conseller.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Señora presidenta.

Señora Sanz, este gobierno, en la bajada de impuestos, tiene en cuenta lo que usted
ha dicho, bajar los impuestos a quienes más lo necesitan.
Lo hacemos en el impuesto de la renta de las personas físicas en el tramo autonómico un 10% y favorecerá a 350.
000 familias.

Señor Morera, gracias por esas ofertas de acuerdos, y, en concreto, a las que se ha
referido de la empresa Celestica y de Ford.
En ambas, no le quepa la menor
duda, el gobierno de La Generalitat, a través de la Conselleria de Economía y la Dirección General de Trabajo, están trabajando intensamente para que el impacto social y laboral de la problemática de estas empresas sea el menor posible, haya el mayor nivel de acuerdo entre trabajadores, empresa y
administración y, desde luego, nuestro mayor deseo sería que ese impacto fuera nulo y que la productividad y la competitividad de esas
empresas fuera máxima, pero desgraciadamente ése no lo es.
Y, desde luego, sí tiene nuestro compromiso de trabajar para que, como digo, sea el menor impacto
posible.

Y en cuanto a Parc Sagunt, decirle que en cuanto a su primera fase está ya comercializado con distintos niveles de comercialización, pero ya podríamos hablar del 85%, y, sin ninguna duda, es el centro logístico más importante de la Comunidad Valenciana y en una ubicación privilegiada para que en ella podamos potenciar todo un conjunto de empresas
que tienen que ser referencia, como usted dice, para otro conjunto de empresas
de la Comunidad Valenciana y atraer, incluso, inversiones extranjeras también aquí a nuestra comunidad.

Señora Marco, su falta de.
.
.
, descaro o de respeto no le da derecho a decir lo que
quiera por más que sea parlamentaria.
No le da derecho a decir lo que quiera.
Usted sabe que
estamos hablando de rotundas falsedades en relación a mi persona y se lo puedo decir más alto pero no más claro, «rotundas falsedades».

En todo caso, no pretenda dar lecciones de ética.
Yo no lo pretendo.
Pero desde su grupo parlamentario y desde su partido no
vengan a dar aquí lecciones de ética al conjunto de los valencianos, porque no tienen derecho a ello.
(Aplaudiments)

No se preocupe tampoco más de mi posición en el (inintel·ligible) .
.
.
o en el partido; (veus) preocúpese también del suyo a ver si consigue esa aspiración o ese deseo de alcanzar la candidatura a la alcaldía de Castellón, que su partido pues no ve por ningún lado, (rialles) pero que, en todo caso, le deseo la mejor de las suertes en esa pretensión que me consta que usted persigue.

Y con esos aires de superioridad que le acompañan va a ser difícil que encontremos puntos de acuerdo, (remors) porque yo no sé si voy a poder volar tan alto como usted está volando siempre que sube a este escaño, y no sé si en su vida particular también tiene esos mismos aires.
Yo, desde luego, desde una mayor simpleza, sí que he venido aquí a esta cámara con la mayor humildad en mi nueva responsabilidad a ofrecer propuestas que
creo que en este momento necesita el conjunto de la sociedad valenciana, a través de sus sectores empresariales.
(Aplaudiments)

Mire, nos resistimos a ser los últimos en salir de la crisis, junto al resto de los españoles, a pesar de que el presidente del gobierno, y tengo que hablar del
presidente de «mi gobierno», no puedo hablar del presidente de otro gobierno, porque es el mío, aunque espero que no por mucho tiempo y que pueda ser un presidente del
Partido Popular el que sea capaz de generar la confianza y la prosperidad que
necesita España.

Desde luego, el presidente Camps y su gobierno, junto al Grupo Parlamentario
Popular si nadie más nos apoya, vamos a seguir poniendo en marcha cuantas iniciativas permitan
generar confianza en el corto y en el medio plazo.

Mire, en estos poquitos días que llevo, si usted dice que estamos en otra cosa, empezando por las
iniciativas del plan Prever -que ya es una realidad-, empezando por la firma la semana pasada con el sector textil -que no sé si usted sabe es uno de los más importantes y tradicionales en nuestra comunidad para apoyar a su financiación- o continuando con la firma, también, con el Instituto Valenciano de Finanzas y la sociedad de garantía recíproca y el sector cerámico en los próximos días queremos dar un impulso a esos sectores tradicionales.
Estos son ejemplos de
estrategias en el corto plazo.

Le he hablado en mi intervención de ejemplos en el medio plazo en esa estrategia de la Comunidad Valenciana por
la innovación, la internacionalización y la competitividad, no basada en la improvisación, no a base de impulsos, sino a base de unas propuestas razonadas,
estructuradas y con una finalidad clara de conseguir recuperar la senda del
crecimiento y, sobre todo, el de la creación de empleo.

A lo largo de mi intervención me he ido refiriendo a esas iniciativas y reitero en estos últimos segundos de mi intervención mi voluntad de que en un momento tan crítico para la economía de nuestra comunidad tengamos el mayor nivel de consenso por parte de todos.
Lo he percibido de los agentes sociales y económicos.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

.
.
.
quiero percibirlo también de los distintos grupos parlamentarios de esta cámara en beneficio de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan
Gabriel Cotino Ferrer, per a donar compte de les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura, sol•licitada a petició pròpia (RE número 43.
280)

La senyora presidenta:

Continuando con el siguiente punto del orden del día: «Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge i vicepresident
tercer del Consell per a donar compte de les línies generals de la política que durà a terme la conselleria, sol·licitada a petició pròpia.
»

Conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Comparezco ante estas Cortes para exponer a sus señorías la política general que estamos llevando a cabo en la Conselleria de Medio Ambiente,
Agua, Urbanismo y Vivienda y de la vicepresidencia tercera del Consell.

Todos ustedes conocen perfectamente las dolorosas circunstancias por las que el
presidente me encomendó la responsabilidad de esta conselleria el pasado 28 de agosto.

La pérdida inesperada de José Ramón García Antón ha creado en lo personal un vacío irremediable para quienes tuvimos la suerte de ser sus amigos, pero, además, ha sido también una pérdida inestimable para la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Todos los valencianos hemos perdido en esta etapa última a dos compañeros que han participado durante mucho tiempo desde puntos de vista diferentes,
pero han trabajado por la Comunidad Valenciana, y han sido citados esta tarde
y, por lo tanto, yo quiero hacer esa memoria especial para estas dos personas
que han trabajado -como decía- desde el Grupo Parlamentario Socialista y desde el Grupo Popular y como conseller, como es.
.
.
, estas dos personas que.
.
.
, bueno, la vida y por circunstancias muy
parecidas nos han dejado.
(Aplaudiments)

Por ello, la política que yo voy a transmitirles desde mi conselleria es la política que podíamos encontrar en el discurso que en su momento el conseller García Antón hizo en esta cámara hablando de las líneas maestras de lo que iba a ser la conselleria.

Es cierto que las circunstancias desde hace dos años actualmente han cambiado y, por lo tanto, tenemos que adaptarnos a
situaciones nuevas.

En este momento tenemos que contribuir sobre todo a que la Comunidad Valenciana
sea la primera en salir de la crisis económica y tenemos que conseguir que los efectos de la crisis sobre la vida laboral,
personal y familiar de nuestros ciudadanos sea la mínima posible, y para eso vamos a seguir las líneas que, con toda claridad, marcó el presidente de La Generalitat en esta misma cámara hace pocos días.

Señorías, la vicepresidencia social que desempeño nació para impulsar las políticas transversales del Consell en materia social y situarlas como columna
vertebral en la acción del gobierno.
Desde esa vicepresidencia, mi misión es defender por encima de todo a cada persona, a cada familia, especialmente,
como también se ha citado ya esta tarde por algunos compañeros en esta tribuna, a aquellas personas que están más necesitadas o son más vulnerables.

Durante estos años hemos estado impulsando políticas transversales y coordinando nuestros planes y nuestras acciones para que
la gestión de todos los departamentos del Consell responda a esa perspectiva social.

El Consell aprobó en febrero de 2008 el programa de prioridades sociales para las personas y las
familias para impulsar 411 medidas de carácter social en cada una de las áreas del gobierno.

Por ejemplo, precisamente hace una semana, se publicó en el DOCV la resolución de la conselleria que reconoce al no nacido la condición de miembro de la unidad familiar desde el momento de la concepción, a efectos de las ayudas para la vivienda, e incluye a la madre gestante entre
los supuestos preferentes, uno de los objetivos de una de las medidas llamada «Más vida» incluidas en esas 400 medidas en ayuda a las personas y a las familias.

En la situación actual tenemos que seguir apostando de forma aún más rotunda, decidida y decisiva por los cinco millones de personas, por las
familias de nuestra comunidad ante las dificultades, desafíos del presente y del futuro.
Una apuesta que tiene que significar también y, sobre todo, una política económica eficaz orientada al crecimiento sostenible y a la creación de empleo.

La política de vivienda es un sector donde se unen esos dos aspectos esenciales de una
verdadera política social.
De un lado, el apoyo a la economía productiva y al empleo y, de otro lado, el apoyo a las familias para que todos
puedan satisfacer el derecho a disfrutar de una vivienda digna.

Como saben, señorías, el Gobierno de España ha anunciado dos medidas en relación con la vivienda que en lugar de mejorar van a dificultar aún más, si cabe, esta situación.
Va a eliminar las deducciones fiscales a los ciudadanos por la adquisición de la vivienda habitual y va a subir el IVA que pagan los ciudadanos que
adquieren o rehabilitan una vivienda.

Esa es la política del gobierno socialista, eliminar ayudas y subir los impuestos, exactamente
lo contrario de lo que va a hacer el gobierno valenciano en 2010, seguir
rebajando impuestos y aumentando las ayudas fiscales, especialmente, para las
familias con hijos y con menores recursos.

Señorías, he pedido a la ministra de Vivienda una reunión urgente para reclamarle dos cuestiones fundamentales.
Una, que ante la subida
de impuestos que prepara el gobierno se aplique el IVA superreducido a todas
las actuaciones de adquisición de viviendas protegidas y rehabilitación de viviendas; es decir, que el IVA de la vivienda protegida se baje al 4% en
vez de subirlo al 8%, como se pretende.
Y, dos, que se revise con urgencia la
regulación estatal del Plan de vivienda 2009-2012 para flexibilizarlo, para que sea menos
complejo y rígido.

El plan, tal como está diseñado por el ministerio, no es el adecuado en estos momentos.
No nos da
suficientes instrumentos frente a la situación creada por el mercado, las viviendas construidas sin vender, la falta de
financiación, la inseguridad laboral y la pérdida de ingresos para muchas familias.
.
.
Hay que revisar ese plan.

El decreto que regula el Plan autonómico de la vivienda en la Comunidad Valenciana, aprobado por el Consell en mayo
de este año, ha introducido medidas específicas para adaptarlo a la realidad de este momento, por ejemplo, la conversión de viviendas libres en viviendas protegidas para dar salida al stock, el impulso a la rehabilitación y al alquiler por opciones de compra; pero tenemos que avanzar más en este sentido.

Señorías, les anuncio que en el primer trimestre del 2010 voy a presentar un plan
especial de actuaciones para contribuir a recuperar lo antes posible el sector
de la vivienda como motor del desarrollo y empleo.

En estos momentos estamos hablando con todos los sectores implicados -empresas, entidades financieras, usuarios, ayuntamientos, sectores
profesionales, expertos, colegios- para ver cuáles son las medidas más eficaces que podemos adoptar para ello.

Movilizar el stock de la vivienda construida y facilitar la financiación bancaria, impulsar la rehabilitación, potenciar el alquiler con opción de compra y otras figuras que faciliten el acceso a la vivienda, reducir o
aplazar los tributos u otros gastos que gravan la adquisición de viviendas protegidas y recuperar la confianza en el mercado, tanto aquí como en Europa, donde tanto daño ha hecho en los últimos años las campañas insensatas e impulsadas desde ciertos sectores políticos contra el urbanismo valenciano.

Por otra parte, también tenemos en marcha el plan estratégico del suelo para vivienda protegida, que estamos desarrollando con 112
ayuntamientos.
En estos momentos, los programas municipales que ya tienen el
visto bueno de la conselleria.
.
.
, tenemos garantizada la puesta en el mercado del suelo para más de 25.
000 viviendas a corto y medio plazo.

También hemos puesto en marcha un conjunto de actuaciones para rehabilitar y reparar
el patrimonio de viviendas públicas de La Generalitat contando, entre otros recursos, con una dotación extraordinaria en el plan Confianza.

Está en marcha la rehabilitación de elementos comunes en 33 grupos de viviendas y vamos a reparar 102 viviendas
para adjudicarlas de inmediato a otras tantas familias en situación económica difícil.
Está actuación estará terminada antes de finalizar este año.

Y entre 2010 y 2012, vamos a desarrollar un programa plurianual de rehabilitación de viviendas públicas que permitirá reparar y acondicionar cerca de 1.
000 viviendas de La Generalitat.

Señorías, para reactivar la economía e impulsar la creación de empleo, es hoy más necesario que nunca conseguir que las leyes sean sencillas, que favorezcan al
desarrollo de las iniciativas productivas y que faciliten una actuación de la administración lo más ágil y eficaz posible.

Tenemos que ser capaces de dar respuesta rápida a los ciudadanos y a las empresas que tienen hoy un proyecto que puede
contribuir a crear puestos de trabajo.

En relación con ese tema, creo que uno de los proyectos fundamentales en que la conselleria viene trabajando desde hace tiempo y que quiero impulsar en estos próximos meses es el simplificar la legislación territorial y urbanística.

Tenemos el firme propósito, como tenía mi antecesor, que en esta legislación se está tratando conseguir el máximo consenso entre los grupos parlamentarios de esta cámara.

Mi objetivo es que en el plazo de seis meses, el Consell pueda presentar a
estas Cortes un proyecto de reforma puntual de la legislación urbanística, que la haga más clara y más sencilla, que tenga vocación de permanencia, que nos garantice seguridad jurídica, estabilidad y eficacia en la gestión del suelo y que favorezca la rapidez en las decisiones administrativas.

La creación de la Conselleria de Medio, Agua, Urbanismo y Vivienda es fruto de la apuesta
de este Consell por la compatibilidad entre el desarrollo y la sostenibilidad,
porque la calidad del territorio, nuestros espacios naturales, nuestro
patrimonio cultural y nuestros paisajes son un activo cada vez más decisivo para la competitividad de nuestra economía.

En este sentido, tenemos en marcha un instrumento fundamental, que es la
estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.
La estrategia es el
instrumento que ha de definir el modelo territorial de futuro que queremos los
valencianos.

Dentro de pocas semanas vamos a presentar el documento «Metas y propuestas de la estrategia territorial», vamos a impulsar un gran proceso de participación social y, en 2010, elevaremos al Consell el documento final para su aprobación.

Una de las claves de la estrategia territorial es el paisaje.
El Consell de La
Generalitat ha sido el primer gobierno autonómico en apostar decididamente por la política de paisaje como cuestión fundamental en la acción de gobierno.

En estos momentos estamos trabajando en una serie de instrumentos de esa política, y, entre ellos, en primer lugar, el Plan de acción territorial del paisaje de la Comunidad Valenciana.

El plan de paisaje definirá y delimitará las infraestructuras verdes del territorio, es decir, todo el conjunto de áreas en valores ambientales y paisajísticos, junto con los corredores naturales que permitan conectar esos espacios y
hacerlos accesibles para todos.

Todos los planes, instrumentos, proyectos y actuaciones de carácter territorial tendrán que ser compatibles con la conservación de la red y deberán contribuir a potenciarla como un elemento básico de cualificación del territorio y de calidad de vida para todos los ciudadanos.

En 2010 tendremos aprobado este plan de acción territorial del paisaje.
Y también vamos a aprobar otros planes importantes en los que estamos trabajando, como
el Plan de protección de la huerta de Valencia, el Plan de paisaje del valle de Guadalest y el Plan
de paisaje del valle del Serpis y Gallinera.

Al mismo tiempo, estamos trabajando en otros instrumentos, como el Plan para la
zona del Alt Maestrat y Els Ports, un plan de agroturismo para los parque
naturales del Hondo de Elche y las Salinas de Santa Pola, programas de mejora
visual de acceso a municipios, de integración en el paisaje de áreas industriales, de ordenación de las vistas desde las vías de comunicación.

También estamos revisando el Plan de acción territorial de prevención de riesgos de inundación en la Comunidad Valenciana, el Patricova, y estamos preparando un plan de acción territorial contra riesgos sísmicos.

Señorías, el territorio valenciano goza de los niveles de protección medioambientales más elevados de las regiones europeas.
Hoy tenemos protegido el 41% del territorio
valenciano, un tercio más que al comienzo de la legislatura.
Casi la mitad del territorio tiene
instrumentos de protección y conservación aprobados por La Generalitat que garantizan la conservación de unos valores naturales para las generaciones futuras.

La superficie arbolada está creciendo en la Comunidad Valenciana gracias a los esfuerzos del Consell para
repoblar y gestionar nuestras áreas forestales, y gracias a una política de prevención y extinción de incendios forestales muy eficaz, que ha conseguido reducir la superficie
anual incendiada a menos de la décima parte de lo que se quemaba año tras año antes de 1995.

Como conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, voy a seguir impulsando este tipo
de actuaciones porque son fundamentales para la identidad de nuestro
territorio, para la calidad de vida de los ciudadanos y para luchar contra la
contaminación, la erosión y el cambio climático.

Para ello, vamos a dotarnos de un nuevo marco de ordenación forestal, el Plan de acción territorial forestal, con el que vamos a establecer el modelo más avanzado de España de gestión, uso y conservación de los bosques.

También vamos a sacar adelante diversos proyectos legislativos e importantes para
mejorar la protección del uso de nuestros recursos medioambientales.
Una ley que será llevada a este parlamento, de azagadores, una ley de pesca de las aguas de
nuestras competencias, una ley de responsabilidad ambiental y una ley de
contaminación lumínica.

La revisión del plan integral de residuos se puso en marcha el año pasado, como ustedes saben, y en estos momentos está en trámite la evaluación ambiental estratégica previa a su aprobación.

Una de las orientaciones más importantes del nuevo PIR es la apuesta por la valoración energética de los residuos, como se prevé en las normas europeas y están haciendo los países más avanzados, porque permite reducir al mínimo la necesidad de vertederos para los rechazos que no es posible reciclar.

Señorías, el cambio climático ha sido desde el comienzo de la legislatura un objetivo político de primer orden para el Consell.
Hace menos de un año, el pasado diciembre el Consell aprobó la estrategia valenciana ante el cambio climático.
Dentro de poco vamos a someter a la comisión delegada del Consell, de coordinación de las políticas del cambio climático, el primer informe de seguimiento de la estrategia.

El agua, señorías, saben perfectamente es una cuestión esencial para el futuro de la Comunidad Valenciana y uno de los temas que ha
dado lugar a más debates y más pronunciamientos en esta cámara.

En lo que resta de legislatura, vamos a continuar y a potenciar todo lo posible
las líneas de trabajo que han sido y van a seguir siendo una constante para el
Consell, y como ustedes conocen, del Partido Popular.

Vamos a continuar invirtiendo en el sistema y en las infraestructuras de ahorro
y gestión del agua, vamos a seguir definiendo sin ningún compromiso la integridad del trasvase Tajo-Segura y la recuperación del trasvase del Ebro en el marco de una planificación hidrológica nacional al servicio de todos los españoles.

Vamos a exigir al ministerio una solución al trasvase Júcar-Vinalopó viable para los usuarios, vamos a seguir reclamando al ministerio que nos
expliquen a qué planificación, si es que la hay, responden esas desaladoras que siguen impulsando en el
litoral, sin saber quién va a usar ni cómo se van a recuperar los costes y vamos a seguir luchando todo lo que sea
necesario para garantizar que la delimitación de las demarcaciones hidrográficas y de las cuencas internas valencianas no se conviertan en una ocasión para que el gobierno central lesione los derechos y los intereses del conjunto
de los valencianos.

Esta cuestión es fundamental para nuestra comunidad, señorías.
Las últimas propuestas que no han hecho llegar del Ministerio de Medio Ambiente sobre
la delimitación de las cuencas internas y sobre el número de representantes valencianos en el consejo del agua de la futura demarcación hidrográfica del Júcar no son aceptables.

El pasado mes de septiembre me reuní en la secretaría de estado del agua y la dirección general y le hice llegar nuestros criterios y nuestras demandas.
Quedamos en
volver a reunirnos en plazo breve.

Señorías, quiero que comprendan que estamos en un momento crítico, ante una decisión del estado que puede tener consecuencias incalculables para nuestro futuro.

En el último debate de política general, estas Cortes debatieron y aprobaron una resolución instándonos al Consell a hacer lo posible para que la delimitación de las cuencas internas, la asignación de representantes de las comunidades autónomas en la demarcación del Júcar y la planificación hidrológica sean, al menos, respetuosas con los derechos y los intereses de los
valencianos.

Lamentablemente, esa resolución no tuvo el respaldo de la oposición.
Creo, señorías, que es necesario que valoren la gravedad de esta situación y entiendan que es momento de superar diferencias y cuestiones de partido,
para defender unidad los derechos de nuestra comunidad en un tema del que
depende nuestro futuro.

En este sentido, les anuncio que vamos a promover en estas Cortes una
iniciativa para llevar al Congreso de los Diputados una modificación de la legislación estatal que permita que todos los territorios que hasta ahora han formado
parte de la Confederación Hidrográfica del Júcar, sigan teniendo en el futuro un marco de planificación común, incluyendo las cuencas de titularidad del estado y las cuencas de la
Comunidad Valenciana para que los territorios de nuestra comunidad que sufren
escasez de agua sigan teniendo en el futuro, como mínimo, las mismas garantías con las que han contado hasta ahora, con independencia de quien detente las
competencias administrativas y de gestión.

Termino, señorías, pues, poniéndome a su disposición para responder a cuantas cuestiones ustedes me planteen y en este momento o en
otro yo les pueda contestar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, vaja per davant les meues condolences per les dos pèrdues dels diputats que reiteradament estem parlant ací, especialment per la del conseller, perquè d'alguna forma és el que ha provocat este canvi en el Consell i el fet que el senyor Cotino en
estos moments estiga ocupant la seua cartera.

I dit això, anem a vore, ací jo crec que es podria resumir la intervenció i la compareixença del conseller, sostenella y no enmendalla.
Vull dir, no sols és que la política global que està plantejant-se en matèria de medi ambient és exactament la mateixa, sense la més mínima variació, sinó que també en un tema importantíssim, com és el tema de l'habitatge i el tema de la construcció, seguixen insistint en la mateixa política equivocada que ens ha dut al desastre en què estem hui en dia.
La qual cosa, sincerament, podria entendre que en els seus
plantejament no capia corregir la política de caràcter ambiental, però, és clar, allò de la política.
.
.
insistir en la construcció com a motor econòmic d'este país, quan és l'aposta per la construcció la que ens ha dut al terrible, al terrible estat econòmic en què ens trobem, senzillament és d'una irresponsabilitat majúscula.

Bé.
I això deriva d'una qüestió molt senzilla.
Vull dir, vostés vénen ací i ens conten una pel·lícula, sempre fan el mateix, com si els problemes no existiren.
Ens conten tot el
que fan, el bonic que ho fan, el preciós que ho fan, però és raríssima, raríssima la persona o conseller que apuge ací, o la persona del Partit Popular, i vinga ací a reconéixer un problema, a fer una anàlisi de les qüestions que ens afecten i quins problemes es tenen, i a partir d'ahí, establir anàlisis i tractar de buscar solucions.
Raríssimes i comptadíssimes les excepcions, i vosté, evidentment, no anava a ser una d'eixes.

I tenim problemes, tenim problemes molt seriosos, el problema de l'aigua, de l'escassesa d'aigua -que no ve pel que vostés diuen, evidentment, problemes derivats del canvi climàtic, de l'excés d'emissions, els problemes dels residus; de la pèrdua de biodiversitat, d'agressió a espècies, destrucció de paisatges, les dificultats d'accés a l'habitatge.
.
.
Tot això són una sèrie de problemes molt grans, molt greus, que cal abordar, i que precisament la
política que fan vostés és justament la contrària, és a dir, no abordar-los eixos problemes.
És lògic perquè partixen que no assumixen eixos problemes i quan els assumixen és per a fer política victimista, en compte de tractar de posar solucions adequades.

I per què?
Perquè estan defensant, darrere d'eixa retòrica proteccionista, un model absolutament insostenible.
Parlen de protegir el sòl i el que estan fent en realitat, amb eixa teòrica protecció, moltes voltes vénen ací a dir-mos quant de sòl han protegit.
I del que es tracta no és de protegir el sòl, sinó desprotegir el sòl que teòricament no està protegit, d'això es tracta.
De no redactar els plans d'acció territorial, conseller darrere de conseller que ve ací ve a parlar-mos d'una llista enorme de plans d'acció territorial: el Patricova.
.
.
Bé, vosté n'ha citat molts i crec que se n'ha deixat alguns.
I sempre diuen el mateix: anem a aprovar-los, anem a
redactar-los, anem a aprovar-los.
I ni els redacten ni els aproven, la qual
cosa diu ben poc al seu favor, no?

No adeqüen la legislació urbanística a les exigències de la Unió Europea.
Espere que eixa afirmació que ha fet vosté, que en sis mesos tindrà ací un projecte, siga deveres, seria realment un avanç importantíssim en això que parlava vosté de simplificar la legislació.
Una legislació, per cert, que vostés han aprovat i que es neguen sistemàticament a reconéixer que és una legislació que no és l'adequada.
Però en canvi després vénen ací a dir que l'han de simplificar.
No sé, facen-s'ho mirar, no?

No es preocupen ni de dissenyar ni d'executar un model d'assentament que no forcen la mobilitat i, per tant, que faciliten l'accessibilitat de les persones, que no es depenga tant del transport privat i,
en canvi, es potencia més el transport públic per a frenar les emissions d'efecte hivernacle.
Vosté ha parlat ací de l'estratègia esta valenciana del canvi climàtic, que realment és inexistent més que en el paper.
Ja es prou tindre alguna cosa en paper, val?
, que en altres
coses no arribem ni a això.

No tracte de posar dempeus un política de gestió de residus -i vull detindre'm en açò, encara que siga l'últim, després parlarem d'alguna altra cosa- que partisca de l'element fonamental, i és la primera erre, la reducció.
Tot el que no siga basar una política de residus en la reducció de la producció de residus és absolutament inoperant.
Això sí, la incineració de seguida se'ls ocorre, «ah!
és normal!
», primer perquè és un negoci que poden oferir a grans empreses i, en segon lloc, perquè hui en dia la gestió de residus és un desastre absolut quan hi han -anava a dir abocadors, perquè és que és de veres són abocadors- plantes de reciclatge que aboquen més del 85% dels residus que els entren.
Això és un autèntic i sonor fracàs.

I ho deixe ací, després podrem continuar parlant d'altres coses.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Torró.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, bona vesprada.

Jo voldria dir-li, fer-li una confessió.
A mi m'han agradat dos qüestions que vosté ha plantejat en la seua intervenció i que, per suposat, no li les vaig a deixar passar.

Vosté ens ha dit que li fem preguntes.
Jo tinc alguna pregunta, i a més algunes preguntes concretes.
Jo voldria que vosté, si poguera, les apuntara.
Com que després no té límit temporal sabrà contestar-me-les.

I després una altra reflexió que jo voldria fer-li.
M'ha agradat que vosté ha demostrat ser molt més intel·ligent que el senyor Rambla, perquè el senyor Rambla la veritat és que ha deixat a la seua predecessora bastant.
.
.
, doncs bé, bastant malament en el càrrec.
Ha vingut ací de sobte a descobrir que hi havia una conselleria d'indústria, vosté ha començat ben bé dient que anava a seguir les línies del seu antecessor.

Jo crec que és errat continuar amb eixes polítiques, això li he de dir.
Però bé, jo sóc coneixedora de la voluntat política del Partit Popular en els temes mediambientals.

Aquesta conselleria, no sé si vosté ho ha descobert, però és la germana pobra de les conselleries del Consell.
Jo crec que vosté, que haurà arribat allà i haurà obert els pressupostos, s'haurà adonat que és una conselleria molt limitada en recursos econòmics, i lògicament això li delimitarà molt la feina.
Ja dic, poca feina la que se feia, per tant, no feien falta
tants diners.

La realitat és que hi havia poca inversió, això ho podem vore fàcilment en els pressupostos, i també poca voluntat política per tal de fer molt més enllà que la pura propaganda per al que ha servit aquesta conselleria.
És la conselleria de bombo i platerets, del políticament incorrecte i del més incorrecte quant a sostenibilitat mediambiental.
Ja dic, la seua política d'aigua només que ha servit per a la propaganda, a més una proposta totalment insostenible.
Quan parlem del canvi climàtic, lògicament, quasi no cal comentar el tema, perquè és el que vostés han venut com a políticament correcte, perquè ¿com no anava a quedar el Partit Popular de la Comunitat Valenciana.
.
.
recolzara la lluita contra el canvi climàtic?
Després, d'això, no sabem res.
De fet, jo li pregunte: creu que és nova la proposta que anem a debatre demà?
És nova aquesta proposta de creació d'una comissió especial d'estudi i canvi climàtic a la Comunitat Valenciana?
És una cosa que el Partit Popular ha vingut ja.
.
.
 prou vegades.
Però bé, d'açó no sabem res, no és nou, és el políticament correcte.

I el que és políticament incorrecte, i és el que a mi m'ha cridat l'atenció, quan vosté parla de vivenda jo no sé què mos està contant a la gent que estem ací que som els qui vivim a aquest país?
Què mos està contant de política de vivenda?
Jo li he de dir.
Tal volta li agradaria sentir la meua reflexió i, fins i tot, canalitzar-la.
Política de vivenda no vol dir únicament i exclusivament construir vivendes.
Jo crec que això és una cosa que a vostés se'ls escapa, és una simple regla de tres i que a vostés això, eixa qüestió se'ls escapa.

La política de vivenda també és ordenar.
La política de vivenda és també rehabilitar.
La política de vivenda també val per a l'habitatge ja construït, fomentat, que es puga vendre o que es puga llogar, no simplement construir,
que és el que han estat fent vostés, vostés, recolzant això.

Però és que el súmmum del súmmum és que damunt no han sigut vostés els que han creat vivenda pública ni vivenda de VPO.
Això no ho han fomentat vostés.
Han fomentat, ja dic, un urbanisme depredador, que fins i tot ens situa a la
Comunitat Valenciana en una situació molt difícil, perquè la crisi que vivim en gran mesura a la Comunitat Valenciana és justament per l'urbanisme depredador que ha vingut de les mans del Partit Popular.

Quan parlem de residus, doncs bé, continuem amb el mateix: les incineradores.
La resposta fàcil a un greu problema que vostés no tenen voluntat política, però que sí hi haurà inversió i guanys per part d'empreses privades.

Vosté diu: «hacen falta leyes sencillas».
És una de les coses que també m'ha agradat i que voldria que me contestara.
Quan vosté ha vingut ací a dir una reforma puntual de la Llei urbanística valenciana, vostés encara no, no s'enteren de la tragicomèdia, tragicomèdia que tenim en aquesta llei?
Que vosté diga de forma puntual a mi em preocupa.
Jo crec que a la gent de la Unió Europea li ha de preocupar també.

Però bé, per exemple, la Llei de qualitat ambiental.
Té alguna cosa a dir sobre la sentència del TSJ?
Té alguna cosa a dir quan el TSJ diu que vostés, el Partit Popular, de forma deliberada van a augmentar els límits d'emissió permesos que estaven contemplats en la directiva europea?
Els van donar empara
perquè s'augmentaren estos límits i els ho han tombat?
Pensa fer alguna cosa amb açò?
Jo voldria, són preguntes clares, concises i que voldria que me contestara.

I després parlarem d'altres qüestions, altres qüestions que, com que la Mesa de Les Corts no ha volgut tramitar-les no li
arribarà a la seua conselleria, però són preguntes molt senzilles que ens aclaririen com es situa vosté en les seves noves responsabilitats.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà, por favor.

La senyora Mollà Herrera:

Ens aclariria molts dubtes de com pensa fer aquesta gestió on justament vosté, les conselleries, què passa normalment, alguna cosa se treu més de profit.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
a nivell privat que a nivell públic.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor Cotino, el seu nomenament com a conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Vivenda ha sigut una bona notícia, però una bona notícia per a les persones dependents de la nostra comunitat que, amb la seua eixida
de la Conselleria de Benestar Social, han vist com podria obrir-se'ls una porta a la consecució dels seus drets.

Amb eixe bagatge, el seu perfil i els seus interessos fan, senyor conseller,
que s'hagen encés les llums roges per al nostre territori i els nostres recursos naturals.

És el cinqué conseller del Partit Popular en tres legislatures i mitja que passa per esta
cambra per a explicar de quina forma va a resoldre el seu partit el caos en la
gestió del nostre territori i dels nostres recursos en què ens ha deixat el conseller anterior.

El seu ha estat un discurs clarament de continuïtat i decepcionant respecte dels objectius de la conselleria.
Un discurs de corta y pega, tal com vosté ha qualificat públicament les conversacions que apareixen en el sumari del cas Gürtel.
Senyor conseller, un discurs de déjà vu.
No ha il·lusionat.
No ha introduït cap referència a iniciatives que pogueren canviar l'erm i la paràlisi que hui caracteritzen la seua conselleria.
Ha promés, senyor conseller, el mateix que en 2007.

Senyor Cotino, a esta conselleria li calia al front d'ella i de forma urgent un bomber i no un piròman.
I hui ens trobem amb les mateixes promeses que ens van fer ara fa dos anys.
Amb les mateixes, senyor conseller.

Mire, en dos anys no han aprovat ni una sola de les deu lleis promeses, i no
les enumere perquè no tinc temps.
Entre elles, senyor conseller, eixa a la qual vosté hui s'ha referit, la nova legislació que aclarisca el marc normatiu de l'urbanisme valencià, promesa des de fa dos anys i promesa reiteradament una volta darrere de l'altra, però que mai no arriba.

El 19 de setembre de 2007 també es va prometre ací la immediata aprovació dels deu plans d'acció territorial que contemplava la Llei d'ordenació de territori 2004, com ha fet vosté avui.
I, senyor conseller, encara no se n'ha aprovat cap, ni una, senyor conseller.
Ha promés un protagonisme especial vosté hui ací per a les polítiques del paisatge i ens prometia la creació immediata de l'Institut del Paisatge, del que res sabem, així com tampoc sabem ni hi ha perspectives de poder saber eixe PAT del paisatge que
vosté hui ha enunciat, però que és l'enèsima volta que s'anuncia ací i en comissió, senyor conseller.

No ha desenvolupat els plans de corredors verds que hui ha tornat a prometre.
Ahí està el del litoral del Desert de les Palmes, la connexió del parc de capçalera amb el parc fluvial del Túria, etcètera, etcètera.

El territori protegit de la Comunitat Valenciana no ha augmentat en estos dos
anys.
I la tramitació promesa, senyor conseller, dels cinc PORN i dels 21 PRUG està totalment paralitzada, com vosté sap.

Seguim esperant la creació de l'ens autonòmic per a la gestió dels espais protegits, seguim esperant-la des de l'any 1994.

Per què hem de creure, senyor Cotino, en les reiterades promeses que vosté ens fa hui?
Per què hem de creure en les seues promeses de política forestal quan dia a dia els retalls pressupostaris en prevenció d'incendis constituïxen les línies mestres de la seua política en esta àrea?
Seguim sense pla d'ordenació dels recursos forestals anul·lat en 2007.
Per a quan, senyor conseller?

Vostés han anunciat plans i estratègies que no han arribat mai a elaborar.
Han aprovat plans com el dels residus o
pla eòlic que no han desenvolupat.
Amb el temps governat ha aconseguit que la vivenda
es convertisca en un bé inaccessible per a la majoria de joves i familiars.
Han aconseguit també que la política de residus siga un caos.
Han abandonat la seua responsabilitat d'executar les obres del Patricova, totalment, totalment.
8 de 85.
.
.
7 de 85.
Han
renunciat a crear la nova administració hidràulica valenciana.

La seua política d'estalvi, reutilització i modernització en temes d'aigua, senyor conseller, ha quedat retratada perfectament per l'Institut Nacional d'Estadística, INE, en la seua enquesta sobre subministrament i sanejament de l'aigua per a 2007.

Som l'última comunitat autònoma en depuració d'aigües residuals.
Un 73,3%.
La que més fugues d'aigua patix, un 22,4%, que representen 131 hectòmetres cúbics d'aigua anuals, un terç del transvasament de l'Ebre.

Som la tercera autonomia que més aigua consumix i, paradoxalment, la segona autonomia que més recapta a través de la cànon de sanejament per a la construcció de noves depuradores.
On van eixos diners, senyor conseller?

És, senyor conseller, des de la perspectiva que ens oferixen estos fets, com s'ha de valorar la seua exposició de hui.
Vosté hauria d'haver-se dedicat en estos dos mesos a elaborar informes sobre la decadència que patix la seua conselleria, i no altres tipus d'informes que ja coneguem tots a través de la brigada de blanqueig de diners de la policia.

Senyor Cotino -acabe-, l'optimisme que ha destil·lat en les seues paraules és evident que no és la situació per la qual passa la nostra comunitat.
Segurament, senyor conseller, són les seues.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
expectatives respecte al que està passant en el PP les que li han impedit reconéixer errors passats o expressar una mínima voluntat d'esmena.

Acabe.
Lamentablement, esta setena legislatura, senyor conseller, es vislumbra com una legislatura totalment perduda en la Conselleria de Medi Ambient.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Signes.
(Aplaudiments)

Tiene la palabra el ilustre diputado señor César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Honorables consellers, señoras y señores diputados.

Señor conseller, su nombramiento ha sido una buena noticia para esta comunidad, porque para
sustituir al mejor conseller de Medio Ambiente que ha tenido la historia de esta comunidad, usted, un gran conseller, que estamos convencidos va a defender los intereses generales de todos los
valencianos, y del territorio y del medio ambiente de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Hoy se ha hablado en esta cámara de recetas.
Y la receta del Partido Socialista es clara: manipulación, politización de la justicia, ineficacia, despilfarro, déficit y paro.
Esas son las recetas del Partido Socialista y del señor Rodríguez Zapatero ante la crisis económica que vive todo el conjunto de la sociedad española.

Como se ha podido deducir de la intervención del vicepresidente, el Partido Popular sitúa a la persona en el centro de la acción política, y así lo ha hecho durante los últimos años en todas y cada una de las actuaciones del gobierno valenciano.

Del mismo modo, como bien ha manifestado el vicepresidente y conseller de Medio Ambiente, Urbanismo, Agua y Vivienda, hay una clara voluntad por
continuar en la senda emprendida por quien durante tantos años dedicó su vida al servicio público y a la defensa de los intereses generales de los valencianos, muy
especialmente en la defensa del agua para nuestra comunidad, como fue José Ramón García Antón.

Y al tiempo, dar un nuevo impulso para adaptarnos a las nuevas exigencias y los
nuevos retos que nos marca la sociedad.
Por este motivo se puso en marcha la
vicepresidencia social, para impulsar, en términos del propio conseller, políticas transversales y defender por encima de todo a las personas y a las
familias de nuestra comunidad.

Situar a la persona en el centro de la acción política en materia de urbanismo, en materia medioambiental, en materia de agua y en
materia de cambio climático es la forma que tiene el Partido Popular de entender la política, de entender la sociedad y la forma que tiene el gobierno valenciano de
entender cómo se tienen que gestionar los recursos de una comunidad.
Es la forma de
entender cómo se tienen que gestionar los recursos y es la forma que respalda el Grupo
Parlamentario Popular.

En materia de agua, como bien ha dicho el conseller, no vamos a ceder ni un metro en nuestra lucha por mantener el Tajo-Segura y
recuperar el trasvase del Ebro, tal y como estaba previsto en el derogado Plan
hidrológico nacional que derogó el Partido Socialista.
Porque el Partido Socialista y el Partido Socialista de
la Comunidad Valenciana han apuesto en peligro, y ponen en peligro, el futuro
de nuestras oportunidades como pueblo, y han dado la espalda a las necesidades
de millones de valencianos.
Y frente a esa actitud irresponsable, estará y está siempre el Partido Popular de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

No defraudaremos a los agricultores ni a los responsables turísticos, ni defraudaremos a generaciones futuras que esperan de los
representantes públicos de hoy altura de miras y la máxima responsabilidad.

En materia de vivienda, como bien ha dicho el conseller, tenemos la obligación de flexibilizar la regulación y seguir mejorando la fiscalidad por al compra y alquiler de vivienda,
especialmente para los jóvenes.

Y quiero manifestar que el Grupo Parlamentario Popular está en contra de la eliminación de ayudas fiscales a los ciudadanos por adquisición de vivienda habitual, como bien ha dicho el conseller, y en contra de la subida del IVA del gobierno socialista, que afecta de igual
manera a los que más tienen y del mismo modo a los que menos tienen.
Eso, desde luego, no es una
forma de entender la política desde un punto de vista de justicia social.

El Partido Socialista ha puesto de manifiesto durante estos últimos años de gobierno en España que lo suyo son los impuestos y el paro, y el Partido Popular propone bajada
de impuestos, que es lo que en épocas de gobiernos del Partido Popular en el conjunto de España trajo empleo y prosperidad a la sociedad española.

No me queda mucho tiempo para mencionar todas las cuestiones que ha planteado
el conseller a lo largo de su intervención, pero, desde luego, que tiene el soporte del Grupo Parlamentario Popular, el
apoyo del Grupo Parlamentario Popular en todas las medidas que ha puesto en
marcha hoy en su intervención.
(Remors) Y seguiré interviniendo, si sus señorías me permiten seguir interviniendo.
.
.
(Pausa)

Bien.
En cualquier caso, como queda poco tiempo, y como que el Partido
Socialista está más en otras cuestiones que no tienen que ver con lo que ha propuesto hoy (veus) el conseller de Medio Ambiente, Agua, Vivienda y Urbanismo, yo creo que ustedes lo que
debieran hacer es ponerse a trabajar, dejarse de tanta pantomima y, desde
luego.
.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya finalizando, señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
responder a las exigencias que tienen los valencianos, porque una vez más estamos convencidos que les darán la espalda.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
en las próximas elecciones.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Honorable conseller, señor Cotino, tiene la palabra.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Sánchez, ha marcado usted las líneas en las que el gobierno del Partido Popular trabaja.
Se trata de reafirmar
las políticas que estamos haciendo, las políticas que mi antecesor estaba llevando a cabo en esta conselleria y mejorarlas día a día, en todo aquello que sea posible, con la colaboración de todos.

Señor Signes, sus palabras las leí el día siguiente de mi nombramiento o algo así.
En una entrevista o en un artículo suyo ya vi lo que usted opinaba de esta conselleria, de este conseller.
Com se sol dir, no deixa ni respirar.
Només arribí ja digué el que havia de dir hui.
Bé, ja ho sabem, no cal calfar-se molt més el cap.

Senyora Mollà, jo crec que certament allò sostenible és treballar pel possible.
Jo crec que això és un dels temes important, pel possible hui en visió del demà, en visió del futur.
Perquè poder tindre una idea de la sostenibilitat que no siga un treball realitzable,
que no siga possible, és possible, però acaba sent impossible.

Per tant, el govern de La Generalitat creu en la política sostenible.
I en eixa política sostenible el meu antecessor va treballar, i mosatros, este govern, esta
conselleria, l'equip que treballa en esta conselleria va a seguir impulsant eixa política sostenible, possible, en la qual creem que s'ha de treballar.

Els problemes, senyor Torró, com vosté dia, existixen.
Per supost.
Si no existiren problemes, no estaríem possiblement debatent els temes.
El tema dels problemes és que les soluciones per a eixos problemes.
.
.
opinem de forma diferent vosté, el seu grup, i el Grup Popular i esta conselleria.

Però vore els problemes no vol dir que no els enfoquem, i moltes voltes coincidirem.
Per exemple, vosté ha parlat dels residus.
Està clar.
.
.
Mire, el plantejament dels residus, quan menys residus, menys solucions
finals els hauríem de donar als residus.
Coincidisc amb vosté.
Vull dir que reduir els quilos de residus és una cosa bona i que possiblement, i aixina tindrà de ser, la societat moderna tindrem de treballar en eixa línia.
No cap dubte, ¿no?

Sobre la política de vivenda, crec que ha sigut la senyora Mollà, ha estat parlant que política i vivenda no solament és construir vivendes.
Certament.
És ordenar el territori perquè estiguen les vivendes, perquè si no, no poden estar, és rehabilitar vivendes, és, per exemple, una de les coses, perquè eixes vivendes reunisquen les característiques i les normatives adequades.

El Consell aprovà fa escassos dies un decret que regula les normes bàsiques i el disseny de qualitat en edificis i vivendes i allotjament.
En este
decret hem desenrotllat qüestions com la plena accessibilitat en les vivendes, la qualitat en la
rehabilitació, i hem eliminat les diferències de disseny i qualitat entre edificis de vivendes protegides i edificis de
vivendes lliures.
D'esta manera reforcem la possibilitat que les vivendes lliures puguen passar al règim de protecció pública, sempre que s'ajusten als preus establits per La Generalitat, com preveu el decret autonòmic del pla de vivenda per a mobilitzar els estocs i les vivendes per a vendre.

I volem seguir avançant.
Estem ficant en marxa el perfil de qualitat de l'edificació sostenible, que crec que és un tema.
.
.
, que este mes de novembre se celebrarà un segon fòrum sobre l'edificació sostenible, al qual està vosté invitada.
I li agrairia que totes les suggerències que creguen oportunes per a millorar en este tema, puguen eixir endavant.

En la conselleria, a més del que hem citat, també hi han temes molt importants, com és el tema de l'Institut Cartogràfic Valencià.
Crec que fa un treball importantíssim, i està avançant i és pioner en tota una estructura moderna i adequada perquè la resta de conselleries i la resta de la societat valenciana puga aprofitar-se
del treball que eixe institut cartogràfic fa.

En estos moments, per exemple, jo els diria alguns temes importants.
Vosté citava adés eixa política depredadora de la Comunitat Valenciana.
Mire, eixa idea, eixa paraula,
eixos fets que vostés han promulgat a la nostra comunitat, i en Europa especialment, a mi m'agradaria que es preguntaren moltes voltes, vostés com tots els qui defenem els llocs de treball, quantes persones
possiblement.
.
.
, per eixa política que vostés han intentat ficar en contra de la Comunitat Valenciana, en contra de l'urbanisme i del desenrotllament de la Comunitat Valenciana, quants llocs de
treball poden haver-se perdut.

Crec que hem de reflexionar moltes voltes en les nostres soflames, en les
nostres coses, que és normal que en l'oposició se li diga al govern aquelles coses que el govern deuria canviar, deuria
millorar, deuria fer, però hem d'adonar-nos moltes voltes que eixes paraules poden tindre també una repercussió en persones que tenen un lloc de treball i que per culpa de voler fer una política del todo vale, poden destrossar eixe tema.

Vosté parlava que, el senyor Signes, no ha crescut la zona protegida, o ha parlat algú de vostés.
Mire, les dades que jo tinc diuen que sí.
Per tant, si vosté té unes altres dades, aporte-les.
Les dades que a mi els tècnics de la conselleria m'han donat són les dades que jo li he facilitat a vosté.

Per tant, pense que.
.
.
Mire, en la política, en el seu conjunt.
.
.
Per exemple, en el tema de l'auia, tema que hem citat adés i que tantes i tantes hem debatut en estos fòrums pel meu antecessor i jo crec que per tots els membres del govern, és un tema essencial, i és un tema essencial per al hui i per al demà.
I crec que, bé, s'ha arribat a un acord important i a un suport per part del Partit Socialista d'eixa defensa del transvasament del Tajo-Segura.
Crec que és una bona cosa, i, per tant, les coses que són bones cal reconéixer-les i cal felicitar-les.

Jo els demane a vostés també una reflexió.
¿Per què no en altres polítiques d'auia que són igual d'importants, hui que està debatent-se a nivell nacional el plantejament dels transvasaments, que ja no
pareix que siga això una heretgia, que ja en Extremadura s'està plantejant el tema dels transvasaments, per què no arribar a un acord seriós en el plantejament del transvasament de l'auia de l'Ebre que vostés com mosatros sabem que és l'única solució definitiva per a tindre auia en la nostra comunitat?

Eixes coses són les que jo crec que en este nou període hem de millorar.
Hem de consolidar el que tenim i millorar el futur.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, honorable conseller.

Señor Torró.

Cuando quiera.
(Veus) Cuando quiera.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, vosté, senyor conseller, ha començat dient que.
.
.
, o si no ho ha dit al principi, quasi immediatament, que
coincidix amb mi amb el tema de la política de residus.
Bé, ¡tant de bo!
, coincidisca amb mi i realment es crega que la política de residus ha de partir de la prioritat de reduir la producció de residus.

I, aleshores, el que hauríem de fer és començar per elaborar plans de prevenció de residus.
No plans de tractaments de residus.
Plans de prevenció de residus, que no es creen els residus.
No ho fan això.

Han de començar a pensar en una política d'adequació de la normativa de residus de la nostra comunitat a les normatives estatals i
europees, sobretot les europees que estan avançant molt de pressa i nosaltres estem quedant-se molt endarrerits respecte d'això, per a realment adequar-se al que toca.
I, sobretot, si està tant d'acord amb mi, abandonar la política d'incineració com a prioritat en la política de residus.
Perquè això no és resoldre els problemes, això és amagar els problemes i generar-ne altres diferents que són tan greus i tan perillosos com el mateix tractament de residus.

Per tant, si està d'acord amb mi, espere que siga de deveres, i totes eixes afirmacions que ha fet
sobre això les abandone.

Anem a vore, ha parlat vosté de zona protegida.
He sigut jo el que li ho he dit això, i li ho he dit.
.
.
Jo no estic dient que hi haja més o menys zona protegida.
El que li he dit és que el que vosté protegisquen molt de terreny no és una virtut, és una trampa, perquè no es tracta de protegir molt de terreny, sinó de desprotegir, aplicant una normativa pretesament molt exclusivista per a les
zones protegides, s'abandona la resta perquè es puga fer el que els done la gana, i eixe és el problema.

El problema és que caldria establir una normativa, una urbanística que no permetera el creiximent desmesurat de les zones urbanes com està produint-se fins ara, i això és una responsabilitat que no és exclusivament seua, no em referisc a vosté, sinó al seu partit, però, fonamentalment, del seu partit.

I el tema de l'aigua.
Bé, el tema de l'aigua, per a què parlar del tema de l'aigua?
 Vullc dir, ja podrien preocupar-se de gestionar adequadament l'aigua, perquè si continua, com vostés ací estant dient, l'orgia de construcció i especulació que hem tingut fins ara ja podem anar demanant més transvasaments perquè amb els que hi han i amb els que hi han previstos, encara que s'executen, no hi hauran mai prou, perquè sempre hi haurà necessitat d'aigua.

Cal actuar sobre gestionar la demanda i no l'oferta de l'aigua, perquè si no, no s'acabarà, no s'acabarà mai el problema de l'aigua.
No s'acabarà mai.

I una cosa que és tan greu com esta, vullc dir, deurien penjar-se una gran medalla en este tema,
perquè fins que només es parlava del transvasament de l'Ebre semblava que l'enfrontament era entre valencians i catalans i aragonesos, però ara en la posició que han pres vostés en el transvasament del Xúquer, després d'haver arribat a una solució de compromís, que inclús els més ferms contraris al transvasament estàvem d'acord amb ella, resulta que vostés això ho tornen a obrir per a generar un fort enfrontament entre els mateixos
valencians, i això ja no té perdó de Déu.

I, finalment, el tema de l'habitatge.
Em sap mal dir-li-ho, però no s'han preocupat del tema de l'habitatge, no s'han preocupat de facilitar l'habitatge, no han concebut l'habitatge com el que és, un dret humà, en primer lloc, un dret constitucional, un dret estatutari.
El que s'han preocupat és de requalificar milions i milions de metres quadrats de sòl per a construir, i això ha tingut quatre efectes especialment nocius.

El primer, un model insostenible que ja li l'he dibuixat, i crec que no vaig a insistir molt en ell, però té uns efectes molt negatius en tots aspectes i començant per la qualitat de vida de les persones, que és el més important.
Vosté al principi ha parlat ací molt de les persones per a parlar de determinades qüestions molt ideològiques que crec que tenien poc que vore en la conselleria que està parlant ara i no s'ha preocupat d'això altre.

En segon lloc, s'ha preocupat de l'habitatge per a enriquir determinats sectors econòmics d'este país molt concrets i molt ben referenciats.
Jo crec que vosté no farà falta que li ho explique, no?
, a quin sectors econòmics estic referint-me, perquè crec que alguna vinculació té amb eixos sectors econòmics, especialment el sector de les grans constructores.

En tercer lloc, ha generat greus problemes econòmics, que eren fàcilment previsibles.
És que no cal ser ningun espavilat, ni ningun doctor, ni ningun premi Nobel per
adonar-se que apostar per la construcció com a via única de desenvolupament era un suïcidi com el que estem patint.

I, finalment, en quart lloc i el més greu de tots, és que damunt, en compte de resoldre el problema, el que han fet és encarir l'habitatge fins a punts extraordinaris i fent que la gent es deixe el jornal d'anys i anys de suor per a poder accedir a un habitatge que moltes vegades ni tan
sols té la mínima dignitat que deuria tindre.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Torró.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté diu: «El que no és possible, no és possible, no és possible, no és possible, arriba a ser per impossible.
» Això és la definició que, a la millor, vostés entenen del que és el transvasament de l'Ebre.

El que no és possible, no és possible, no és possible, no és possible, arriba a ser «impossible».
No ho entenen vostés?
¡No és sostenible!

Vosté diu: «¡Posem-nos d'acord!
¡Posem-nos d'acord en el transvasament!
» Però si és que aquí se podem posar d'acord.
Ens hem posat d'acord amb altres transvasaments.
¡Però no!
, vostés diuen: «I este, i este, i este.
I posem-se d'acord en la posició del PP.
» Això és posar-se d'acord?
No ho entenc.

Que vosté vol parlar d'aigua?
Per què no fa el que deuria haver fet el seu govern amb els seus antecessors i parlar
de la nostra aigua, dels nostres recursos, de la gestió que fem de l'aigua?
Jo crec que vosté haurà arribat i haurà vist el desastre que són les polítiques que està fent el Partit Popular en la gestió de la «nostra» aigua, de la nostra.

Vostés que són els que més reivindiquen allò valencià, també l'aigua valenciana hauria de ser de primer ordre per a vostés.
Jo li ho deixe ahí.
No vaig a parlar molt d'este tema perquè ja s'encarregaran vostés de portar-lo una, i altra, i una altra, i una altra, i una altra.
.
.
perquè aquest debat se li dóna molt bé, Canal 9 ja té fet el membrete de baix, tal i, clar, com cal taponar altres coses, doncs ho portarem ací i ho tornarem a debatre.
Estic convençudíssima.

El tema de la vivenda.
Jo.
.
.
, hi ha una cosa que m'ha preocupat, que vosté no entenga i que el que me diga a mi que és una proposta nova de la seua conselleria, justament els de nova construcció.
Diu: «No, si és que anem a fer un congrés i tot d'edificació sostenible, de nova construcció.
» Si és que li estic dient que la política de vivenda no és única i exclusivament la nova construcció.

Vosté m'ha parlat d'una cosa de nova construcció, les edificacions sostenibles, les que vénen a partir d'ara, la innovació, en les edificacions.
Jo no parle de nova construcció.

Però, a més, m'ha cridat l'atenció, que ja en la seva reflexió haja comés, per a mi una cosa molt greu, per a mi, que mos diga a nosaltres que si no
pensem en els llocs de treball que estem comprometent per tindre una política urbanística diferent a la del Partit Popular.

Mire, que vostés no reconeguen que els índexs d'atur a la Comunitat Valenciana, justament és per comprometre tot el sistema econòmic basant-se en el sector de la construcció, que vostés són els responsables d'estos llocs de desocupació, d'estos índexs de desocupació, que vostés no reconeguen això i que mos diguen a nosaltres, si perquè nosaltres en Europa, o en els debats que fem, o on anem amb els nostres
programes electorals, digam que tenim una política urbanística diferent a la seva i que estem comprometent els llocs de treball!

Mire, jo vinc aquí a parlar de llocs de treball, i sap què?
, vosté justament entendrà per on vaig jo.
Jo parle del sector de la indústria abandonat, però també parle dels nous jaciments d'ocupació, nous jaciments d'ocupació, ja siguen en allò mediambiental, que hi han, i molts, ja siguen, per exemple, en l'aplicació de la llei de la dependència.

¡Que vosté vinga ací a dir-me que nosaltres comprometem creació de llocs d'ocupació o consolidació dels que hi ha, quan ha estat en les seves mans el desenvolupament de la llei
de la dependència que haguera creat milers de llocs d'ocupació a la nostra comunitat!
¡Vosté és el que els s'ha compromés!
A dia d'avui no són una realitat, veritat?
Vosté és el que els ha compromés.

Jo, per això, de vegades, em quede una miqueta.
.
.
, doncs bé, sorpresa de les seves reflexions.
Però com que no solament les fa vosté, sinó el seu partit, jo m'he quedat una altra d'estes que dic, és que no ho puc deixar passar.

Que el Partit Popular diga: «Antepone a las personas a las políticas.
» «Antepone a las personas a las políticas.
» Jo dic, doncs això podria estar bé.
Però cal mirar el context, i estem en la Conselleria de Medi Ambient, i, clar, és que el problema és que el «anteponer las personas a las políticas» en medi ambient per a vostés ha sigut el «todo vale», que justament l'ha utilitzat vosté, però és que jo el tenia apuntat des del començament, el «todo vale».

I el «todo vale» és que arriba el senyor Ortiz i diu: «Es que yo quiero aquí.
¡En Rabassa tiene que ser!
Medioambientalmente insostenible, pero yo quiero pasar
por encima.
» I, clar, diu: «Las personas por encima de las políticas.
»  Clar, perquè el senyor Ortiz després paga.

Que arriba Sedesa, Llanera, Soler i volen edificar en terrenys i terrenys de
zones protegides, en els límits dels litorals, en les muntanyes de les marines, que ja dóna vergonya anar per la carretera i vore el que estan fent en les muntanyes que
hi han en les marines.
I que vosté diga que «antepone las personas a las políticas» mediambientals, doncs és açò, destrucció del territori, única i exclusiva.
.
.
 Manca d'aigua, manca de serveis.
.
.
és tot un cercle viciós.

I jo ja només que voldria fer-li la pregunta que no m'han deixat tramitar i que és molt senzilla, ¿com pensa aplicar les causes d'abstenció recollides en la llei de règim jurídic i procediment administratiu.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i de contractes del sector públic que recullen les causes d'abstenció dels funcionaris i autoritats en aquells casos en els quals les empreses de
familiars directes del conseller de Medi Ambient participen en processos de
contractació.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
en la conselleria que vosté dirigix?

És senzilla.
No l'han vullgut tramitar, però jo crec que vosté segur que tindrà «molta» voluntat de contestar-me.

Gràcies.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Cotino, les crítiques només va ser nomenat és perquè per a mi allò trist és que el conec a vosté, però, sobretot, sobretot, conec l'equip que a vosté li han deixat a la conselleria.
Conec l'equip que li han deixat a la conselleria.
Per això les crítiques.

Espere que en els cinc minuts que li queden vosté me conteste a les preguntes que jo li he formulat, que li n'he formulat moltes i no me n'ha contestat cap.

En el tema de la política de l'aigua vosté diu: «Ja no és una heretgia parlar de transvasaments.
» Mire, la política de l'aigua que defensa del Partit Popular deixaria la Comunitat Valenciana sense
aigua, perquè si ja no és una heretgia, tal i com vosté diu, parlar de transvasament, senyor conseller, ¿per què en el congrés de València Camps va entregar a Cospedal el Tajo-Segura, on l'apartat del congrés de València, de l'aigua, de la ponència, es donava preferència a Castilla-La Mancha?
¿Per què?
¿Per què?

¡Però si vostés estan encoratjant els recursos contra el Xúquer-Vinalopó!
¡Com parla que no és una heretgia parlar de transvasaments!
, ¡com parla que ja no és una heretgia parlar de transvasaments, si vostés supediten el transvasament de l'Ebre a l'execució prèvia del pacte de l'aigua d'Aragó, 131 actuacions que farien que el transvasament de l'Ebre se començara l'any 2015, en cas que després de l'execució de les 131 actuacions hi haguera aigua per a transvasar!

La seua política de l'aigua, senyor Cotino, no és més que fum i engany als valencians.
Fum i enganys als valencians.

Vosté ha dit, i li ho ha dit el meu síndic, que a la província de València no fa falta aigua.
.
.
Si això és així, senyor conseller, el que vosté ha dit, ¿com justifica el transvasament de l'Ebre?
A la província d'Alacant, amb les dessaladores que existixen, ¿fan falta en este moment 350 hectòmetres cúbics d'aigua?
Si a vosté, senyor conseller, el preocupa tant l'aigua que necessitem els valencians, que la necessitem, ¿per què no han executat ja la llei valenciana d'aigües?
,
(veus) que l'han promesa i encara no l'han executat.

Si a vosté el preocupa tant, senyor conseller, l'aigua que necessitem els valencians, ¿per què no han aprovat el pla d'acció territorials per a la protecció de la qualitat dels recursos hídrics de la Comunitat Valenciana?
¿Per què no?

Si els interessa tant l'aigua, senyor conseller, ¿per què no han finalitzat les obres del posttransvasament Xúquer-Vinalopó, que l'aigua del Xúquer arribarà a la bassa de San Diego abans que vostés hagen acabat el posttransvasament i, per tant, eixa aigua no puga arribar a
peu de camp en temps adequat?

Si a vostés, senyor conseller, els preocupa tant l'aigua, ¿per què no han acabat les obres de modernització de regadius, que això ho coneix vosté bé, firmades l'any 2001, conveni firmat l'any 2001 amb USUJ, a on dels 45 sectors de modernització de la séquia real, sap, senyor conseller, que vostés a hores d'ara només n'han executat que tres?
I els 45 sectors era un estalvi d'aigua de 100 hectòmetres cúbics, que amb els 160 que li parlava abans de reutilització, ens posàvem quasi en el que tenia de vindre pel transvasament de l'Ebre.

Senyor conseller, senyor Cotino, a la Comunitat Valenciana ens sobra
valencianisme d'escaparata, en sobra, i ens falta una política real de defensa dels nostres interessos per banda del Partit Popular.
I
defensar els interessos dels valencians, senyor Cotino, és treballar perquè tingam de veritat l'aigua que necessitem.
Però, valencianisme, valencianisme, valencianisme de veritat, senyor Cotino, també és gestionar amb transparència, decència i dignitat.
I en una qüestió, com en l'altra, vostés, senyor conseller, tinc de reconéixer-los que estan molt faltats.

I en el tema de la reforma de la LUV, vostés han fet cas omís al sector de la construcció immobiliària de la nostra comunitat, que clama que, aprofitant la crisi, marquen unes
regles de joc clares que ens permeten eixir de la situació actual.
¡Prenga decisions!
, ¡però prenga-les ja, per favor!
, ¡prenguen-les ja!
Però, no, senyor conseller, no a través de la porta falsa de la llei d'acompanyament als pressupostos de 2010.
(Veus) A través d'ahí, ¡no!
, a través d'ahí tampoc modifiquen la LOT, senyor conseller: modifique-la en tràmit parlamentari, com toca, no per la porta falsa.
És un prec que li faig ací, públicament, li ho faig públicament, no modifique lleis urbanístiques a través de la porta falta que comporta la llei d'acompanyament, en este cas, la llei d'acompanyament dels pressupostos de 2010.

Perquè, llavors, si ho fan, estaran trencant eixa voluntat que tantes voltes han
expressat de pacte, diàleg i consens amb l'oposició, (veus) i aplegarem a la conclusió que era tot una mentira, que estaven fent-mos perdre el temps perquè, quan arribara el mes de novembre, a través d'eixa porta falsa, vostés fer el que vullgueren en el tema de l'urbanisme.
Per tant, no ho facen per la porta falsa.

Senyor conseller, ¿què passa amb el pla de l'horta?
¡Explique-ho!
Li ho he preguntat abans, explique-ho.
¿Què passa amb el pla del litoral?
¡Explique-ho!
Demà tindrem ocasió de parlar del tema del canvi climàtic.
Eixe tema és un tema fonamental, el pla del litoral, senyor conseller.

I, mire, l'única política de vivenda de la Comunitat Valenciana, que està fent-se a la Comunitat Valenciana, són els 933 milions d'euros que invertix Zapatero en el Pla de la vivenda i rehabilitació 2009-2012, eixa és l'única política de vivenda que està fent-se en la Comunitat Valenciana, l'única, la del pla Zapatero.
¡Cap més, senyor conseller!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Senyor Signes, mire, la política de l'auia en la Comunitat Valenciana, com bé vosté sap, qui està duguent el pes de la política de l'auia en la Comunitat Valenciana és el govern valencià.
Això ha segut aixina des de fa molts anys, ¿no?

Del govern Zapatero, que vosté diu, com si els diners els ficara Zapatero.
.
.
El tema és que, bé, ha anat pegant bandades en el tema de la política de l'auia, i seguim pegant eixe bandades.
I pense que, bé, és un tema essencial per a hui i per al futur.

Adés dia el senyor Torró que el que no poden fer és fer vivendes o fer hotels, o fer qualsevol cosa, perquè, llavors, cada volta necessitarem més auia, més auia, més auia.
.
.
Doncs, mire vosté, dóna la casualitat que el ser humà ha decidit en este últim segle viure més en la conca del Mediterrani que en la conca cantàbrica.
En la conca cantàbrica cada volta viu menys gent ¡i en la conca del mediterrani viu més gent!
.
.
.
Si la tècnica mos pot diu que l'auia d'eixa conca cantàbrica, d'eixa neu, d'eixa auia que plou en altres llocs, va a desembocar al mar, i la tècnica mos diu que la podem transvasar mantenint el medi ambient a un altre lloc,
i, a més, no solament mantenint el medi ambient, a un altre lloc, sinó que n'hi haguent estudis científics que diuen que això millorarà el medi ambient quant a les pluges d'interior, doncs, llavors, què fem, li diguem a la gent vosté no vinga ací, perquè resulta que ací no se pot viure, té d'anar-se'n vosté a viure a Galícia, o té d'anar vosté a viure a Santander, perquè ho hem decidit mosatros i mosatros decidim a on viu vosté i no a on vosté vol anar.
.
.

Mire, és que ¡açò és una cosa irreal!
 Per tant, pense que si mosatros, en la nostra comunitat, en els últims anys ha augmentat el nombre d'habitants, ha augmentat el nombre d'indústries, ha augmentat el nombre de turisme, ¡necessita més auia!
I el que volem des del Partit Popular és que seguixca augmentant eixe nombre de turistes, eixe nombre de persones que
vullguen invertir ací, eixe nombre de persones que volen viure i treballar ací, i per a això fa falta un element essencial que és l'auia, i pensem ¡que l'auia existix!
, i que l'auia existix, essencialment, en l'Ebre, a més, d'altres transvasaments que se poden fer al llarg i ample d'Espanya.

Per tant, eixa és la línia i eixa és la política que mosatros creguem que és l'adequada.
I amb eixa política ens presentem a les eleccions.

I el Partit Popular, per algú que comentava, algú de vostés, que què és el que el Partit Popular, els diputats i els senadors del Partit Popular van a
fer en el.
.
.
, si en el parlament espanyol se du la caducitat del Tajo-Segura,
doncs, mire vosté, els diputats i els senadors valencians del Partit Popular hi votaran en
contra.
El que no sé és el que faran els socialistes.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 44 minuts)