Educaci%C3%B3%014235.02.17%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 27 de febrer de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
Âª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 35.

La senyora presidenta:

Senyories.
.
.

Senyories, per favor.

Comencem.
.
.
Comencem la comissió d'educació, cultura i esport.

En primer lloc, senyora secretària, per a vore si n'hi ha quòrum, li pregue que passe llista.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hay quórum, por lo tanto.

Entonces, empezamos la comisión.
Y, en primer lugar, damos la bienvenida al secretario autonómico que, de nuevo, lo tenemos con nosotros para contestar a las comparecencias y a las preguntas del orden del día.

Y empezamos con el primer punto: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Les seues senyories, com sempre.
.
.
Si ningun grup polític té res a dir, se dóna per aprovada l'acta.

Compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport, que fa el secretari autonòmic d'Educació i Formació, senyor Manuel Tomás Ludeña, per a explicar el contingut del projecte d'ordre de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es convoquen ajudes econòmiques destinades a l'escolarització en els centres d'Educació Infantil de primer cicle per al curs escolar 2014-2015, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
542), a la qual s'acumula la sol·licitada pel secretari autonòmic d'Educació i Formació, a petició pròpia (RE número 93.
595)

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt número 2, que és: compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport per a explicar el contingut del projecte d'ordre de la conselleria d'educació pel qual es convoquen ajudes econòmiques destinades a l'escolarització en els centres d'Educació Infantil del primer cicle per al curs escolar 2014-2015, que sol·licita el Grup Parlamentari Compromís.
Esta s'acumula a la sol·licitada pel secretari autonòmic, a petició pròpia.

Per tant, senyor secretari autonòmic, té vosté la paraula per a explicar-mos esta qüestió.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bon dia a tots.

En primer lloc, afirmar que és per a nosaltres un plaer tornar a comparéixer en esta comissió d'educació per a respondre les seues preguntes i, com no?
, per a quedar sempre a la seua disposició per a millorar el nostre sistema educatiu.

En relació ja -i entre ja directament al motiu de la compareixença-.
.
.
, en relació a la seua sol·licitud, cal indicar que ja no es tracta d'un projecte d'ordre.
L'ordre està publicada des del mes de juliol, i seguix ja la trajectòria d'ajudes encetada en este projecte des del curs 2004-2005.

Anem a parlar sobre el bo infantil i sobre el model que l'administració estableix per ajudar l'escolarització d'alumnat entre zero i tres anys.

Comencem definint el que entenem que és el bo infantil, que és una ajuda a les famílies per a l'escolarització de xiquets de zero a tres anys en les escoles i centres d'Educació Infantil de primer cicle de la Comunitat Valenciana que estiguen degudament autoritzats i que complisquen els requisits previstos en l'ordre de la convocatòria.

La Generalitat, mitjançant una empresa col·laboradora, Edenred, envia als centres, a l'inici de curs, un talonari personalitzat amb les dades de l'alumne i el centre.
Cada talonari té uns deu bons, que es corresponen als deu mesos d'assistència dels menors al centre.

La família de cada xiquet i xiqueta de fins a tres anys, a l'inici del curs escolar, rebrà, mitjançant el centre d'Educació Infantil en què estiga matriculat, el talonari amb els deu bons.

El centre envia a l'empresa col·laboradora una relació dels bons signats per les famílies, a efectes de justificació.
I, durant els primers cinc dies de cada mes, la família haurà de lliurar al centre el bo corresponent, signat, per tal que el centre el puga descomptar del pagament per escolarització.
Este descompte no pot aplicar-se al pagament del menjador ni a altres activitats realitzades pel centre.

Respecte a la base normativa, el bo infantil i la normativa que el regula beuen en la llei orgànica, la LOE, i després també modificada per la LOMCE, en què diu textualment que les administracions públiques promouran un increment progressiu de l'oferta de places públiques en el primer cicle d'Educació Infantil i coordinaran les polítiques de cooperació entre si i les corporacions locals i entitats privades per a assegurar una oferta educativa en este cicle.

L'objectiu del bo infantil, com no pot ser d'una altra manera, és aconseguir un servici educatiu de qualitat que facilite -i açò és molt important- la conciliació de la vida laboral i familiar, avançar en la compensació de les desigualtats i l'equitat del sistema educatiu, ja siguen produïdes per raons geogràfiques o econòmiques.

La normativa actual, conforme estàvem diguent, és l'Ordre 53/2014, d'1 de juliol de la conselleria, per la qual es convoquen ajudes econòmiques destinades a l'escolarització de les escoles i centres d'Educació Infantil de primer cicle.
I està publicada al DOCV el 3 de juliol de 2014.

Al mateix temps ja, la convocatòria va ser resolta en la resolució de 30 d'octubre, pel director general de Centres i Personal Docent.
I, efectivament, en esta resolució ja se va fer la distribució dels fons entre les famílies que compliren els requisits i els centres.

Dir també que estem parlant d'un bo universal per a tots aquells que reunixen les condicions que estableix la convocatòria que reben.
I la dotació per a 2015 és de trenta milions d'euros; ha eixit en.
.
.
, crec que ha eixit en més de vint-i-set milions en la primera convocatòria, però està gestionant-se, igual que va passar l'any passat, una modificació pressupostària, i el total de fons destinats durant 2015 seran, aproximadament, uns trenta milions d'euros, que és una quantitat econòmica molt important i un esforç, entenem que molt gran, per a complimentar el bo infantil.

Per tant, les ajudes corresponents al curs 2014-2015 ja han sigut convocades i concedides, havent-se procedit per part dels centres a remetre els bons, degudament signats pels pares, relatius al període de setembre a desembre de 2014.

A mi no m'agradaria perdre l'oportunitat de parlar un poc també del caràcter pedagògic, de quina és la filosofia, en certa manera, educativa i també social d'estes ajudes.
Perquè, efectivament, la conselleria seguix les recomanacions que la Unió Europea va fer en un document publicat en 2013 que deia: Â«Invertir en la infancia, romper el ciclo de las desventajas.
Â»

Este document ha sigut el que ha utilitzat el govern valencià també per a continuar en la línia que va encetar en 2004 i també per a la configuració i millora de què anomenem el bo infantil.

Perquè, efectivament, ¿quines són les grans qüestions en aspectes socials que pretenem?
En primer lloc, corregir els desavantatges des dels primers anys de vida.
És una forma molt important de doblar esforços per a abordar la pobresa i l'exclusió social en general.

Les desigualtats que puguen haver-hi d'inici entre les diferents famílies, l'escola pot fer molt.
Una escolarització primerenca pot, efectivament, actuar com a compensació de les desigualtats i els recursos que el sistema educatiu, que el conjunt de la societat valenciana, a través del seu sistema educatiu, fica en condicions de poder -com deia abans- compensar les desigualtats.

Molt important també, garantir a aquelles famílies que s'encontren en situacions vulnerables o que viuen en zones desfavorables, doncs, tinguen un accés efectiu a l'educació des del primer moment.

I garantir unes atencions en la primera infància, accessibles i bona qualitat.
Estem parlant també, ja no simplement d'allò que és estrictament educatiu, sinó també de l'alimentació, la cura dels xiquets, el manteniment, el.
.
.
Doncs, efectivament, des del primer moment estem invertint per compensar les desigualtats en la infància.

La qualitat de l'educació, un aspecte irrenunciable per a la conselleria d'educació i crec que jo que per al conjunt dels poders públics, que estem ací tots representats.
La qualitat és important.
Gaudim de bons professionals.
Gaudim de centres amb experiència dilatada i acumulada en este terreny.
I la veritat és que la qualitat que les escoles de zero a tres anys estan impartint actualment és molt bona, com ho demostra el fet de la gran quantitat de gent i d'alumnes que estan passant pel nostre sistema educatiu.

En definitiva, es tracta d'invertir en prevenció.
Es tracta d'actuar en polítiques globals d'acció social coordinades, que combinen la nutrició, la salut, l'educació i les mesures socials.

Pedagògicament també, mos podríem centrar en tres grans eixos que estimulen el que és el bo infantil.

El primer seria des del punt de vista del fracàs escolar.
Tenim sòlides investigacions que ens diuen que, quan abans comença l'escolarització dels xiquets i que se pot fer una intervenció educativa compensada de les desigualtats, en més bones condicions estem de previndre, en millors condicions estem de poder actuar de manera anticipatòria per a, en la mesura del possible, poder acoblar el projecte eductiu a les necessitats de l'alumne.
S'ha vist i està demostrat que incrementar l'educació de zero a tres anys és una poderosa ferramenta contra el fracàs escolar.

Des del punt de vista, també, de la inclusió educativa i les desigualtats.
Saben vostés que la llei orgànica, l'ordenament jurídic i també la nostra dilatada trajectòria, configuració del sistema educatiu, té com a un punt essencial la inclusió educativa.
La inclusió educativa perquè, efectivament, les desigualtats, les diferències que té tot l'alumnat, siga des del punt de vista.
.
.
, i no simplement socioeconòmic, sinó també de capacitat, també de models d'aprenentatge, l'atenció a la diversitat, el poder actuar d'una manera preventiva i acoblar, pedagògicament, metodològicament, una acció docent en funció de les desigualtats o les diferències que cada xiquet o cada xiqueta té és molt important.
Ací es tractaria, efectivament, d'utilitzar tots aquells recursos per a poder dur endavant esta educació.

I ja, també, un tercer eix seria parlar des del punt de vista biològic i neuronal.
De zero a tres anys diríem que és una època molt plàstica, pel que fa als cervells dels nostres xiquets i xiquetes.
És un bon moment per a incorporar algunes de les pautes que, després, seran importants per a configurar la personalitat de l'alumne, perquè els models d'aprenentatge vagen ficant-se en marxa.
L'escolarització també crea un ambient de sociabilitat, crea un ambient en tot moment en què l'alumne pot reproduir en l'àmbit escolar, doncs, un entorn estrictament educatiu i que no simplement va a permetre que tinga una millora de les competències estrictament escolars, sinó que, a nivell psicològic, a nivell sociològic sobretot, va a representar una gran oportunitat per a ell.

Els investigadors han aportat les evidències des d'estos camps i estos coneixements.
I la veritat és que l'Educació Infantil.
.
.
Tenim ja una pràcticament escolarització del cent per cent de tres a sis anys.
De zero a tres anys estem fent importants actuacions, importants recursos.
I la veritat és que esta ordre, esta actuació de bo infantil pretén, efectivament, des del punt de vista de la normativa i de la gestió del sistema educatiu, no simplement injectar importants recursos i fons econòmics, sinó, al mateix, també, mirar per un model educatiu que estem convençuts que complirà i està complint els objectius de què estem parlant-los.

En definitiva, podem afirmar que es tracta d'un projecte que té un alt nivell de satisfacció de les famílies.
És un alt esforç inversor de La Generalitat, destinat a estes famílies.
És un model de col·laboració publicoprivada, que també tindrem oportunitat de parlar d'ell.
És una acció que dóna fortalesa i qualitat al sistema educatiu valencià i que pense jo que el mèrit és del conjunt de la societat i que crec jo que podem estar prou satisfets de com està funcionant i de quina és la finalitat, tant educativa tant d'acció social que pretén.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara té la paraula el grup proponent que ha sol·licitat la compareixença.
Per part de Compromís, l'il·lustríssim diputat senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Primer que res, vaig a demanar-li disculpes perquè en la meua intervenció parlarem de qüestions globals.
Perquè tot el que són dades les tenia a l'ordinador i me diu que no carrega en este mateix moment.
(Rialles) I, per tant, eixa part que l'havia de consultar, li demane disculpes perquè no donaré les xifres, però sí que l'apreciació, lògicament, que, al marge del que me diga este aparell -que, fins avui, funcionava perfectament i no sabem per què en este moment s'ha negat.
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Jo no he sigut, eh?
, no he sigut.
(Rialles)

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
No.
(Rialles) Aleshores, li ho dic per disculpar també que no siga que en la meua intervenció no.
.
.
, que les afirmacions que jo puga fer no estiguen en este moment, doncs, confirmades per les dades exactes de la situació.
Vull dir, simplement per això.

Segona, doncs, agrair-li que les primeres paraules que vosté ha dit, que és un plaer estar en nosaltres, per part de l'oposició procurarem donar-li plaer moltes vegades i per part també, i lamentem, que eixe plaer no siga compartit per la mateixa consellera, que quan li demanem la compareixença.
.
.
Sí, sí, jo.
.
.
Demanem la compareixença, sempre és acumulada a compareixences que se sol·liciten amb posterioritat.
No tenim res reglamentari a dir, però sí de la valoració política, que pense que és negativa.

A part d'això, doncs, indubtablement, dic que compartisc tota la darrera part de la seua intervenció al cent per cent.
Vull dir, el que és la necessitat de l'educació de zero a tres.
Nosaltres pensem que, en este moment, precisament, d'un govern que parla tantes vegades de què és la llibertat d'elecció, la llibertat.
.
.
, i nosaltres li contestem sempre que la llibertat d'elecció, mentrestant no estiga garantida per una igualtat d'oportunitats, és una il·lusió, no és una realitat.

Aleshores, el fet que existisca una bona oferta educativa de zero a tres per a assolir no al cent per cent de la població, sinó al cent per cent de la població que ho demane, perquè estem en un moment en què seria discutible l'aplicació global i, diguem, generalitzada de l'assistència als centres educatius i prescindir d'eixe temps que puga estar en la família, on comença l'educació, no?

Però sí que és veritat.
.
.
És que si una cosa tenim, crec, clara tots i totes, de les seues paraules és que realment precisament aquelles famílies les quals tinguen un índex o una perillositat o una situació social i sobretot de cara al que és la consideració de l'educació i la capacitat que tinguen tant familiarment, econòmica, com personal d'influir en els alumnes en una educació positiva, precisament eixos són els casos que són més necessaris i, per tant, és on cal bolcar totes les ajudes, precisament perquè ahí, com vosté dia, d'alguna manera sí que anem a assentar les bases d'una escolarització positiva posterior també.
Per tant, eixa és la part de la seua intervenció amb la qual jo estic totalment d'acord.

Aleshores, en què no estic d'acord?
En la valoració que fa del decret.
En la valoració que fa perquè les ajudes econòmiques, si tenen un problema, és que han disminuït, han disminuït.
Places aproximadament, almenys en les dades que jo tenia no se veia una disminució, però sí en l'import.
Una gran disminució que es va (inintel·ligible) .
.
.
sobre anys posteriors, i no parle ara del 2007, 2008, que és l'any que sempre se mos posa.
És que comença la crisi.
No, no, estic parlant dels anys posteriors, estic parlant del 2010, per exemple, inclús si mirem el 2009 la disminució, i perdone que no li diga les xifres exactes, però vosté segur que les té també en el cap, són molt grans.
I per tant, eixe primer efecte no es produïx, perquè precisament quan tenim uns costos, sí que recorde, autoritzats superiors a 400 euros mensuals, segons períodes, per al primer període, i l'ajuda no arriba als 200, sinó són de 100 i escaig, vol dir que estem mantenint un marge de prestació directa de la família que podria arriba als 300 euros mensuals.
Això difícilment, en la situació econòmica en què estan vivint les famílies actuals, precisament les més necessitades, són les que no van a poder gaudir els seus fills i filles d'eixe període d'educació.

Això crec que és lamentable i que sí que sé que estem en crisi, que cal ajustar-nos, però hi ha moltes coses que se poden ajustar i no disminuir precisament en açò.
Per què?
Perquè assentem les bases d'una escolarització, d'una escolaritat, no escolarització, una escolaritat després ja amb diverses problemàtiques que podem tindre.
Per tant, en el seu moment no estem actuant.
Disminució claríssima de l'import, i com ja la Confederació Gonzalo Anaya va dir, anuncià en el seu moment, això representa un incompliment del Pavace.

Jo recorde, perquè era diputat en aquell moment, quan s'anuncia a bombo i platerets, l'assignatura del Pavace.
El Partit Popular estava molt content de l'assignatura, i jo crec que podia estar content per la confiança que li van donar els sindicats signants.
Però que no podem estar contents de l'incompliment posterior que s'ha anat fent progressivament i continuada.

En este moment, primera, parlava de les aportacions, i les aportacions han disminuït.
Parlava també del que és l'oferta pública de places de primer cicle d'Educació Infantil, de places de zero a tres, que s'ha incomplit, perquè l'oferta pública no està augmentant al ritme que vostés marcaven i sí que hi ha hagut un augment de l'oferta privada.
I quan dic Â«privadaÂ» parle de la privada.
No incloc ahí, perquè (inintel·ligible) .
.
.
per a mi és pública la que estan fent les escoles infantils, municipals que s'han creat amb un gran esforç, alguns ajuntaments de donar també un servei que no tenien garantit per altre, les ajudes de la conselleria lògicament, en les ajudes de la conselleria, però que això ha anat disminuint.
No solament ha anat disminuint, sinó que a més per altres normatives, no de la conselleria d'educació, la modificació de tota la normativa afectant l'administració local comporta que això siga una competència impròpia, que en alguns casos es va impedir directament, si s'aplica, que això serà una altra, impediria directament poder dur a terme esta activitat.

Amb la qual cosa, com he dit, estic d'acord en les seues paraules de necessitat, tota eixa segona part, i a més estic convençut que ho ha dit amb tota la seua sinceritat possible, vull dir que convençut.
No estic d'acord que el decret faja camí en relació a eixes necessitats.
Jo crec que no ho està fent.
No ho està fent i no ho fa, a part i ja he dit unes qüestions fonamentals, d'incompliment de nombre de places, compliment de les subvencions, les ajudes que han anat disminuint dràsticament d'incompliment també, en el que és l'oferta pública i no diguem després els problemes afegits que s'exposen segurament en el pagament, segurament no, ho sabem, en el pagament dels bons, que per exemple hem sabut, no és el moment en este, no tinc les dades últimes, però que en uns moments determinats ha posat les escoles en una situació difícil pel retard del pagament dels bons que anaven a les escoles.

Per tant, jo pense que este panorama ens ha de fer reflexionar un moment, de dir si el govern del Partit Popular en realitat és capaç ja no de fer aquelles coses en les quals dissentim de principi, com hem parlat en educació en molts aspectes els quals des de Compromís estem en situacions antagòniques al que significa el Partit Popular.
Però en este cas no és així.
En este cas, com he dit, jo coincidixc totalment en els plantejaments que vosté ha fet teòrics, i l'únic que dic és que la pràctica no es correspon en absolut amb eixe plantejament.
Jo voldria que m'explicara quines previsions tenen, lògicament si confirma vosté les dades no exactes, perquè no les puc donar, però estic segur que vosté també les té, de disminució, i què significa això i quina problemàtica puga portar això.
Si realment ha afectat la quantitat d'alumnes que han renunciat a estes beques o famílies que realment que ja no han optat, precisament les famílies més necessitades que no han optat precisament per la situació socioeconòmica que tenen.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per fixar posició, té la paraula per part d'Esquerra Unida la il·lustríssima diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señora presidenta.
.
.

La senyora presidenta:

Un moment, un moment, per favor.
Té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señora presidenta.

Dar la bienvenida al secretario autonómico, al señor Tomás.
Lamentablemente, a pesar de que evidentemente usted venga y nos responda a todas las consideraciones siempre lamentamos que no venga la máxima responsable política que es la consellera.
Nos gustaría, además, que todas esas comparecencias que ustedes desde la conselleria presentan a petición propia fuera realmente para temas complementarios a los que la oposición realiza.
Seguro que hay más temas en los que seguramente estarán trabajando y sería interesante que no solo pidieran comparecer cuando lo pide la oposición para así acumular una comparecencia, según el trámite del reglamento, y de esa forma que pueda venir el secretario autonómico.
Al final, se convierte la petición de comparecencias por parte de la conselleria más en una triquiñuela para que pueda venir el secretario autonómico que realmente en una necesidad de la conselleria de hablar de un tema diferente.
Nunca ocurre, así que les invito a que además de que venga por supuesto el secretario autonómico acumulando la comparecencia, también pidan comparecencias a petición propia que no tengan que ver con lo que pregunta la oposición, sino porque les interese explicarnos cosas acerca de su trabajo.

Aparte de este consejo, si a usted le parece conveniente aceptarlo, hablarle del tema de la comparecencia en sí.
Pues bien, los datos que tenemos, señor Tomás, dados por su conselleria, es que las ayudas a la escolarización de los niños de cero a tres años, es decir, el bono infantil para subvencionar esta etapa las han recortado en un 30% de media en cuatro años, un 3% respecto al año pasado.
Esto es un nuevo recorte que ahora afecta a muchísimas más familias, porque las ayudas para alumnos en unidades de uno a dos años, y de dos a tres años, que en el curso de 2010-2011 eran de 201 euros al mes, se han reducido hasta un 53%, de modo que en el curso 2014-2015 se sitúan en 94 euros.
El resto, de cero a un año, ha bajado en torno al 22%, según datos de los informes técnicos de la propia conselleria.
Es decir, que serán fiables.

Señor Tomás, esto se produce en un momento de crisis en el que el paro golpea a las familias y que se hace prohibitivo llevar a un niño o una niña a una escuela infantil, porque los precios reales de las escuelas infantiles rondan los 350 o 400 euros al mes, con lo cual la ayuda del bono se convierte en una ayuda que prácticamente no llega ni a un cuarto de lo que tienen que pagar.

Este curso lo hemos visto también.
El curso pasado subvencionaron a 33.
935 niños y niñas, y este, según la nota de prensa de la propia conselleria, según su nota de prensa, a casi los mismos: 33.
939.
Hemos aumentado en cuatro alumnos.
El año pasado destinaron 30.
615.
000 euros y este, con casi los mismos beneficiarios, 920.
000 euros menos.
Usted ha hablado de una modificación presupuestaria que después, con ese aumento, parece que llegamos a prácticamente lo mismo: 30 millones de euros.

Pero, señor Tomás, es verdad que hay más escuelas infantiles este año, pero el número de beneficiarios al final es menor.
Por tanto, no es verdad que la conselleria esté manteniendo un esfuerzo inversor para ayudar a las familias.
Tampoco es verdad que la partida presupuestaria para el bono infantil sea mayor, sino que prácticamente es igual, cuando los alumnos han aumentado.
Están ustedes magnificando las cantidades destinadas al bono infantil, cuando en realidad aplicarán realmente un recorte.

Y no solo eso, señor Tomás.
Ustedes están incumpliendo los compromisos del Pavace II, el de 2009 a 2013, que situaba en 42.
000 niños y niñas los escolarizados en infantil en 2013.
Dos años más tarde son 34.
000 los escolarizados.
Como también han incumplido el compromiso suscrito en el Pavace de promover la ampliación de la red pública de cero a tres años, tanto la dependiente de La Generalitat como de los ayuntamientos, con el fin de alcanzar similares porcentajes de oferta pública, de educación, que en el resto de las etapas obligatorias.
Nada más lejos de la realidad, señor Tomás.
Los datos son que solo el 35% de los niños y niñas escolarizados de cero a tres años lo están en un centro público.

Otro de los incumplimientos y mentiras de la conselleria es el de la equiparación progresiva de la oferta de plazas públicas y privadas, porque ustedes ya ni siquiera están en ese objetivo ni en ese discurso.
Los niños de cero a tres años están en su mayoría, un 65%, escolarizados en la red privada.
El resto va a escuelas dependientes de corporaciones locales o a escuelas municipales, y el número de centros privados ha pasado de 363 en el curso 2010-2011 a 524 en 2014-2015.
Señor Tomás, la cuestión es que no necesitamos de ayudas asistenciales, sino hablamos de derechos.
Derechos a los que ustedes ya renunciaron.
Ni siquiera tramitando esa iniciativa legislativa popular sobre les escoletes, para crear una red de centros públicos.
Con todo lo que se han gastado estos años en bono infantil podrían haber hecho muchos centros públicos infantiles que sí que equiparan y que sería gratuito el acceso para los niños y niñas, si ustedes creyeran que realmente esta etapa educativa ha de ser obligatoria.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Por parte del Partido Socialista, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Sarrión.

Un moment, senyora Sarrión.
Té la paraula.
Pot començar.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, agradecer la comparecencia hoy del señor Tomás, del secretario autonómico para hablar de un tema tan importante como el 0-3.
Y digo que es un tema importante, porque aparte de que esta comparecencia se ha pedido por el Grupo Compromís, sí que es un tema que creo que todos los grupos de la oposición hemos remarcado mucho durante por lo menos esta legislatura.

Miren, yo podría suscribir todas las palabras que el señor Tomás ha dicho, porque me han gustado y me han parecido un discurso más propio de lo que estamos haciendo la oposición que de lo que está gestionando el gobierno.
Que la oferta educativa en este ciclo es para la conciliación, para la compensación de desigualdades.
Es cierto que se van a invertir unos 30 millones de euros, muy similar al año pasado, recortes respecto a años anteriores siempre nos hablan de la natalidad.
Y lo que me ha gustado es invertir en la infancia, romper el ciclo de las desventajas, ese documento que usted dice que están utilizando por el gobierno valenciano.
Ojalá se utilizase de esa forma, para invertir en la infancia, porque con la gestión que se está haciendo no vemos ni esa inversión ni que las desventajas se estén rompiendo.

Y voy a decirle por qué no veo que se rompan las desventajas, por qué la pobreza y la exclusión social siguen aumentando en esta comunidad, por qué los recursos que se están utilizando para compensar esas desigualdades o no están siendo bien utilizados o no están siendo bien gestionados.
Y cuando se habla de cuidados y alimentación desde el primer momento en la primera infancia, déjeme recordarle algunas proposiciones no de ley sobre la garantía alimentaria que se han llevado y debatido en estas Cortes que no se están cumpliendo en la escolarización obligatoria, y siempre la consellera Catalá en sede parlamentaria nos ha recordado lo que es obligatorio y no obligatorio.
Y esta etapa es no obligatoria.
Por lo tanto, eso de invertir en prevención, nutrición, salud, educación y medidas sociales, yo me las creo, pero les pido que, por favor, ustedes lo hagan.

Y, ¿por qué le digo esto?
, porque si vamos a su orden, la orden de precios máximos que fija la conselleria para poder dar esa ayuda, una ayuda que de media son cien, ciento y pocos euros, si es que llega, para un año las escuelas infantiles pueden poner una mensualidad de 460 euros y si ustedes les descuentan 100 euros pues ¿díganme las familias que pueden pagar 300 euros por un alumno o por una alumna?
, familias desde luego que están en riesgo de exclusión social no; o de uno a dos años, 350 euros el mes el tope; de dos a tres años, 280; las que van todas en un aula, hasta dos años, 460; hasta tres años, 350; y de uno a tres años, 350.

Descuéntenles el bono y díganme en las familias que están en el paro los dos miembros, que están subsistiendo de unos salarios o de unas pensiones de otros miembros de la familia, cómo van a poder pagar esto para paliar las desigualdades sociales de sus alumnos; es que es casi imposible porque con 300 euros al mes come toda la familia, no llevan a un alumno a una escuela infantil, desgraciadamente.

Sí que es verdad que hay ayuntamientos de colores políticos distintos que están haciendo grandes esfuerzos, hay ayuntamientos que están utilizando recursos propios municipales para que las matrículas sean de 70 o 100 euros sin descontar el bono; el bono aparte, 200 euros, para que las familias puedan de alguna forma hacer ese esfuerzo y llevarlos.

Pero es que ustedes mismos, el gobierno del Partido Popular en España son los que han querido quitar esta competencia a los municipios, esta competencia no quieren que esté ya en los municipios.
¿Díganme de qué forma se va a poder gestionar esto si los ayuntamientos no arrimasen el hombro firmando esos convenios con la conselleria como lo están haciendo?
Y se lo digo porque yo soy concejala de un ayuntamiento, yo he tenido la responsabilidad municipal y sé que muchos ayuntamientos -y repito- de signos políticos diversos están haciendo este esfuerzo inversor porque se cree en invertir en educación e invertir en futuro desde los cero años.

Sí que voy a repetir algo que ya ha dicho la señora López Barceló, el Pavace.
Aquí hemos hablado del Pavace II muchas veces porque el Pavace II venía vinculado con el programa o el plan Educa3 del ministerio de educación, que en esta comunidad no se aportó el otro 50% para poder desarrollar esa red de escuelas públicas infantiles de cero a tres.

No se ha tenido ninguna inquietud en esta comunidad -y así lo han reflejado muchas intervenciones de la señora Catalá en pleno-, que es que es educación no obligatoria, y repito tanto lo de Â«no obligatoriaÂ» porque a mí me encanta lo que usted nos ha dicho, me encantan sus palabras, ¡vamos!
, casi que podría hasta votarlas.

Pero, por favor, gestiónenlo, hagan que ese dinero no se quede por el camino y cuando hablemos de desigualdades sociales miremos, también, qué familias pueden pagar esas diferencias para que la desigualdad social en esa brecha social no sea tanta.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Maira Barrieras.

Un moment, senyora Barrieras.

Té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyories.

Senyor Tomás, en primer lloc, el que vullc és agrair-li el que estiga ací -com molt bé s'ha dit-, és reglamentàriament correcte el que vosté estiga ací però és que jo també afegiria que fem una valoració política positiva que vosté estiga ací perquè considerem, primer, que vosté és una persona que és el que porta estos temes directament; per tant, ens pot informar perfectament de tot el que ocorre en la seua conselleria; pensem que la consellera té moltes altres coses a més de vindre ací a esta cambra, que ve encantada als plenaris quan li correspon, i pense que açò és el típic Â«entre todos a poco salimosÂ» -vullc dir-, uns fan una cosa, els altres fan l'altra.
I estem -ja li dic- encantats i fem una gran valoració política positiva que vosté estiga ací.

També pense que les compareixences les ha de demanar l'oposició perquè, clar, jo considere que si demanant les compareixences l'oposició, que se suposa que és el que interessa a la societat, que per això està l'oposició defensant els interessos de la societat, ja tenim les comissions col·lapsades i no podem acabar els ordres del dia ni per casualitat, ni volent-ho, doncs, clar, jo pense que és més interessant el que vostés vinguen a contestar el que a l'oposició els interessa.

Per tant, ja -torne a insistir-, estic molt contenta que vinga vosté i que vinga a contestar el que els interessa precisament a l'oposició.

Bé, ací, moltes vegades hem sentit que es parla en nom de tots.
Jo mai m'he atrevit a parlar en nom de tota la comunitat educativa, de tots els professors, de tots els pares, de totes les mares, ¡no!
, jo parle en nom de molta gent de la que jo també parle perquè sempre tenim la fama que tots els partits polítics de l'oposició tenen molt de contacte amb la societat valenciana i com si els de PP visquérem en un globus i no ens enteràrem del que passa, i jo també supose que els meus companys, tots, toquem el carrer i també parlem amb la gent, i a la gent els agrada el bo infantil.
¿Per què els agrada el bo infantil?
Perquè poden anar a un centre, ¿eh?
, que ells consideren lliurement i valorant la seua llibertat d'elecció que tenen, que per al Partit Popular és la bandera i no ens hem amagat mai que és la nostra bandera, la llibertat d'elecció de centre, agarren el centre que consideren oportú, sempre que estiga autoritzat, que això sí que és cert que la conselleria està fent tot el possible perquè no n'hi haja cap centre que no estiga autoritzat, poder portar els xiquets on consideren oportú.

Jo també sé que molta gent de zero a tres, perquè parle amb eixes famílies, no volen portar al centre als xiquets perquè consideren que poden estar en casa, que poden cuidar els xiquets; per tant, moltes vegades el nombre total de xiquets que han d'anar no és el que mosatros podem pensar que siga, és el que moltes vegades les famílies volen que siga.

Jo tinc entés que la majoria o pràcticament el cent per cent de gent que demana el bo infantil el té concedit.
Per tant, doncs si n'hi ha trenta-cinc mil -que crec que són més de trenta-cinc mil, després vosté a la millor ens dóna la dada- més els tres mil que puguen haver-hi en les escoles, ¿eh?
, doncs estem en una quantitat que pense que s'acosta molt al Pavace, però és que en el Pavace es va fer una estimació en l'any que es va fer però a la millor són els mateixos pares que el que volen és tindre els xiquets en casa, que també em pareix una manera molt lliure i molt respectable de poder educar un xiquet amb eixa edat.

Que tots estem d'acord que l'educació de zero a tres anys és bona, sí, evidentment sí, però cada u pensem doncs que s'ha de fer d'una manera.

També estic molt contenta, senyor Tomás, que quan -vosté no sé si se degué enterar perquè encara no estava de secretari autonòmic- es va parlar ací del bo infantil, ¡bueno!
, ¡bueno!
, trons, rellamps, de tot, o siga, el bo infantil era lo peor del mundo mundial.
Per cert, jo vaig estar mirant l'altre dia allò de…, i vaig a dir una comunitat que no està governada pel Partit Popular i que està fins fa molt poquet governada per dos grups que ara estan en l'oposició ací i resulta que allí també tenen convenis amb centres privats, i allà no passa res, no sé si és per això de Â«no hagas lo que yo diga, sino…Â», ¿eh?
, ¿val?
-vullc dir-, no sé, però és una pràctica habitual; habitual perquè pensem que n'hi ha ací -com vosté me pareix que ja ha comentat- 761 centres autoritzats, ¿eh?
, eixos 761 centres són centres, empreses de la nostra comunitat, que jo estic contenta que haja pujat el nombre d'empreses perquè el que volem és això, que es creen llocs de treball.
I n'hi ha molta gent treballant allí en eixos centres i el que està fent la conselleria no és res més que facilitar que els xiquets puguen tindre eixa escolarització i que n'hi haja centres i que n'hi haja treballadors que puguen treballar en eixos centres.

Per tant, jo en el que d'alguna manera estic contenta, perquè ara pareix que ja no és tan roí el bo, el que ara volen és més diners; ¡jo també!
, jo també, ¿eh?
, apunte-s'ho, el Partit Popular també vol més diners però no en el bo infantil sinó en tot el que es puguen posar més diners i esperem que, poquet a poquet, a mesura que anem eixint de la crisi es puguen anar augmentant en totes les partides de la conselleria d'educació, en la resta de conselleries cada u que s'apanye, jo vullc la d'educació, ¿val?
, que cada vegada n'hi haja més diners, estic completament d'acord.

Però, però a mi el que sí que m'agradaria, després d'haver dit que s'acoste el muscle per part dels ajuntaments, que és veritat que ho fan i jo ho agraïsc, m'agradaria que l'oposició també de vegades acostara el muscle i vegeren les coses en una visió positiva que crec que faria més bé per a la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Ara, té la paraula el senyor Manuel Tomás per a donar compte del que li han preguntat.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Bé, moltíssimes gràcies a tots els intervinents.

Senyories, moltíssimes gràcies per les seues aportacions o les seues reflexions.

A mi m'agradaria, a part de continuar donant dades, fer una reflexió, primer, ho dic jo per evitar.
.
.
, és molt fàcil sempre anar a discursos de màxim, és molt fàcil, a vegades, bordejar la demagògia, i a mi m'agradaria també que ho tinguérem clar i que centràrem el debat educatiu sobre una etapa que és la de zero a tres que, efectivament, no és obligatòria; però no simplement no és obligatòria sinó que, efectivament, a estes edats la voluntarietat de les famílies d'escolaritzar-los o no escolaritzar-los és molt important, és a dir, si ara el govern, el Consell i la conselleria va a ser responsable de la decisió de molts pares de no escolaritzar els fills en estos moments perquè tenen models educatius diferents, això passa i passa en famílies de qualsevol estatus social i econòmic, en el de zero a tres anys és molt important la voluntarietat.
I els vaig a donar una dada que vullc que tinguen molt clara.
Anem a vore.

A Europa, l'Europa avançada, civilitzada, les dades d'escolarització de zero a tres anys és del ¡4,6%!
, i en l'OCDE, el món avançat, les dades d'escolarització són del 3,6%.
I ¿vostés saben el que és a la Comunitat Valenciana?
A la Comunitat Valenciana és el 7,9% en zero a un any - i no vullc equivocar-me diguent les dades-; del 27,4% en un any; i del 36,5% en dos anys.

Senyories, o siga, les dades són aclaparadores, i eixe discurs que vostés estan ací condensant que, efectivament, l'escolarització, màximes de les desigualtats i tal, contextualitzant-lo en les característiques de l'etapa etapa educativa de zero a tres anys, aportem -no ho dic en un sentit pejoratiu- rigor, no dic que vostés no siguen rigorosos però rigor en funció de l'organització tant escolar com didàctica de l'etapa al que és el tema.
Això per a començar.

Després, una cosa també que li he de contestar a Pilar Sarrión, a la senyora Sarrión, amb tota l'estima, és a dir, ¿per què se sorprén que les polítiques de conciliació laboral, de compensació de desigualtats les pugam…?
, però ¡si som el Partit Popular els que estem duguent-les a terme i no és patrimoni de vostés!
(veus), no és….
, les parlem i les duguem a terme.
Però vostés no s'estranyen perquè este discurs és el discurs de la nostra conselleria, del nostre president i de tot el Partit Popular, un discurs, efectivament, a favor de la conciliació laboral, de la compensació de les desigualtats, que després d'estar vint anys governant hem fet barbaritats en la compensació de les desigualtats, en la conciliació de la vida laboral, en l'increment dels recursos del sistema educatiu.
Per tant, no se sorprenguen i no patrimonialitzen el discurs de l'educació a favor de l'esquerra perquè som moltíssimes persones, per no dir totes les del Partit Popular, que estem treballant de molt dur en defensa d'esta línia.

I això que quede molt clar i no s'estranye, o siga, havia de vore-ho (rient) com una cosa natural (la senyora Sarrión Ponce intervé sense micròfon).
Ahora te contesto, Pilar.

Respecte a les contestacions, respecte al tema de la consellera, jo crec que vostés coneixen les dinàmiques parlamentàries, coneixen també el funcionament del govern, saben que la nostra consellera també és la portaveu i jo crec que, pràcticament, en dos o tres mesos estic ací la tercera vegada i, a més, molt gustament i a disposició de tots vostés i per al que faça falta, ¡vaja!
, entenguen també la dinàmica, i ací es tracta de comparéixer però es tracta de treballar perquè el treball és dur i cal estar al peu de canó ahí.

Respecte al tema de la quantitat, la quantitat és la mateixa que l'any passat, l'any passat també es va fer la mateixa modificació pressupostària i es va fer exactament igual, és a dir, estem parlant de 30.
014.
555, ¿eh?
, és a dir, i si acumulem els diners que hem injectat des del 2004-2005 estem parlant de més de 250 milions d'euros per al bo infantil a la Comunitat Valenciana que ha permés, efectivament, açò que estic diguent-los hui ací, que tingam dades d'escolarització brutalment superiors a Europa i a l'OCDE.

¡Fagen una valoració d'eixa dada!
, ¡faça una valoració d'eixa dada!
, no estarem fent-ho tan malament quan… ¿creuen vostés que Alemanya o Anglaterra no compartixen el mateix discurs del zero a tres anys i, no obstant això, tenen una escolarització del 3,4% i mosatros de quasi el 30% a Espanya i a la Comunitat Valenciana exactament igual?
¡Facen una valoració d'eixa dada!
, perquè eixa dada, en funció d'un cert rigor i de sensatesa a l'hora de valorar el zero a tres anys, mos donarà la senda correcta del que està passant ací.
Però, ¡clar!
, ¡clar!
, no es tracta de dir que tot el món ha d'anar, no perdone, si la família no vol dur al xiquet de zero a tres anys, ¡que n'hi ha moltíssimes!
, jo personalment, és a dir, per moltes qüestions.

Açò és una cosa que vullc jo que reflexionen i que ho tinguen en compte; per a contextualitzar el debat, d'un debat de màxims i el Â«y tú más, y siempre es poco en educaciónÂ» doncs això cal contextualitzar-lo des del rigor, des de les característiques del que és esta etapa i poder treballar i avançar en tot açò.
Bé.

Efectivament, la magnitud de l'acció és brutal, tenim un augment de quaranta-huit escoles de primer cicle per al 2014-2015, és a dir, si resulta que n'hi han tants pocs recursos, ¡vaja!
tenim quaranta-huit escoles més, nombre de centres autoritzats, 761; públics, 237; i privats, 524.

I sí, sí, mosatros som partidaris d'una col·laboració publicoprivada en este i en molts terminis, ¿per què?
, perquè al voltant del zero a tres anys n'hi ha quatre mil llocs de treball, estem estimulant el teixit empresarial i estem fent que, efectivament, setanta empreses també, i ho diguem amb la cara ben alta perquè per a nosaltres la col·laboració publicoprivada, la col·laboració amb els ajuntaments també, entre les institucions, com diu la LOE, tal qual diu la LOE.
Ací ningú s'ho ha inventat.
La LOE, en el 2006, baix el govern del president Zapatero, efectivament avançaven un model de col·laboració entre les entitats privades i les entitats públiques.
I també tenim 33 escoles públiques de zero a tres anys, també en tenim.

Pero sí, pero es que, al final, obras son amores y no buenas razones, señora diputada, es decir, es que los números cantan por sí mismos.

El nombre de llocs escolars sol·licitants ha segut de 35.
276.
I les quantitats, efectivament, vostés les han dites, des de 155 euros, en funció de les característiques i dels grups, fins als 94 euros, conforme també vostés han dit ací.

Estem parlant efectivament.
.
.
, després, allò de Â«prohibitivoÂ».
És un argument molt dèbil.
És un argument molt dèbil, senyor Pañella, perquè se desmunta amb la taxa d'escolaritat que tenim ací en la Comunitat Valenciana, superior a tota l'OCDE i tota l'Europa que hi ha.

I el model de col·laboració publicat.
Efectivament, jo ahí estic d'acord amb la senyora Barrieras.
És a dir, mosatros estem també per la llibertat de les famílies.
És a dir, és molt important la llibertat d'elecció.
N'hi han famílies que decidixen no dur-los, o dur-los a cert col·lege, o dur-los a certa escola.
Per a nosaltres la qualitat és irrenunciable.
Estem d'acord.
Però ací tenim un model diferent i tenim l'oportunitat de compartir-lo i de.
.
.
, bé, contrastar-lo amb vostés dia sí, dia no.
Estem per la nostra.
.
.
la nostra.
.
.
, nosaltres no som ni de la pública ni de la concertada, som de la llibertat i volem una educació pública de qualitat i una concertada de qualitat, i eixe és el nostre model i ho direm per activa i per passiva, perquè ens agrada la col·laboració amb les entitats, perquè s'acaba de fer un teixit productiu, perquè confiem en la societat civil i confiem en el caràcter emprenedor dels valencians, que són capaços, també amb projectes d'emprenedoria i amb projectes empresarials.
.
.
, donar moltíssima qualitat educativa.

I, vaja, si resulta que estes escoles privades són tan roïns, ¿com pot ser que hi hagen 22.
000 xiquets que estan duguent-los allí, quasi 23.
000, i que tingam les dades que tingam?
Les dades i els fets parlen més que les paraules.

I el que els passa moltes vegades a vostés és que supediten la ideologia a la realitat.
I quan supeditem la ideologia a la realitat.
.
.
¡Nooo!
Nooo.
.
.
(algú diu: Â«Vale, vale.
Â»)

La senyora presidenta:

Senyories, per favor, els pregue respecten el torn.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

.
.
.
jo estic parlant-los de dades.
La ideologia a la realitat.
I ací la realitat, insistisc.
.
.
, faça una valoració de les dades d'escolarització en l'OCDE i en Europa, en Alemanya, en França, vaja, estats poderosos del benestar, bé.

Efectivament, senyora diputada, tots volem sempre més recursos.
Però, efectivament, és que estem parlant de 250 milions donats des del 2004: 30 milions, la mateixa quantitat del 2014; la mateixa quantitat quasi del 2013; més quantitat que en el 2011, és a dir, la conselleria ha mantingut un gran esforç inversor en temps difícils de crisi, en el qual hem tingut, efectivament, una reducció important del que han segut els pressupostos públics, s'ha mantingut estrictament l'esforç inversor.

I açò, vull una cosa que quede molt clara, que quede molt clara.
A vore.
.
.
s'han regularitzat els pagaments també, és veritat, s'han regularitzat els pagaments, estem.
.
.
, sí, sí, s'han regularitzat dràsticament, estem pràcticament ahí.

I en el tema dels ajuntaments i en el tema de la nova ordenació, sí que és veritat que mosatros estem fent informes i estem donant per vàlid, efectivament, tant els ajuntaments, com la conselleria, este servici educatiu també que està fent-se des dels ajuntaments.

¿El Pavace?
Doncs sí, estem prop de complir-lo.
El Pavace va ser una estimació que se va fer en un moment i que ha marcat una línia de ruta, i la línia de ruta estem perfectament quasi a punt de complir els objectius.
I, insistisc, açò està siguent un model d'èxit totalment.

En definitiva, en definitiva, i m'agradaria acabar esta segona intervenció, hi han diners, hi han recursos, se manté l'esforç inversor, hi ha cada vegada més xiquets que volen este tipus de model, hi han cada vegada més centres, n'hi han cada vegada més empreses.
Som capdavanters a Europa i a l'OCDE perquè este model és un model que triomfa.
I triomfa perquè les famílies ho veuen bé i triomfa, efectivament, perquè.
.
.
, i damunt és coadjuvant, com totes les nostres polítiques, per a incardinar-se dins del teixit empresarial, donar més ocupació, que ahí estan les dades d'ocupació, tot siga dit per part, com estan rebaixant-se, i estem d'acord també que, efectivament, educativament compartim el mateix esperit.

I el Partit Popular, efectivament, ha demostrat dia a dia que no ha de rebre lliçons de ningú; crítiques i tot, efectivament totes les que vostés vullguen, confrontar opinions i tal, però no s'estranyen vostés perquè el Partit Popular ha fet possible que en el zero a tres anys en la Comunitat Valenciana estigam capdavanters en tot el món.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Pañella té cinc minuts.
Pot parlar.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Jo de vegades pense.
.
.
, i ja li he dit que la primera intervenció, en la part d'apreciació del que és i significa la part de zero a tres estàvem d'acord, de vegades pense que les segones intervencions sobren, perquè quan arriba la segona intervenció ja no estem d'acord, absolutament en res del que diu.

No, perquè mos critica.
.
.
No, no hauria per què ser normal, sobretot si partim d'un fet normal.
Perquè vosté me dia: Â«És que si demanem màxim.
Â» No, no, jo és que no he parlat de màxim, no he parlat del que Compromís vol.
Jo he parlat.
.
.
, jo estava mirant del que vostés complixen o incomplixen del seu propi programa i del que vostés firmen.
Perquè jo, quan parle.
.
.
, Compromís, quan parla, parla de crear una xarxa pública d'educació zero a tres anys.
Per tant, jo no estava parlant de l'objectiu de Compromís, sinó estava parlant del seu i de l'incompliment del seu.

Perquè, clar, després mos parla de demagògia i mos diu que si els centres són privats, se creen llocs de treball.
Els centres públics funcionen sense ningú, perquè els centres públics no creen llocs de treball, ¿eh?
Pel que es veu, no.
Clar, dirà: això és demagògic perquè els centres públics se paguen amb diners públics.
Però resulta que els centres privats se paguen amb diners públics a través del bo infantil.
I mos acusa de fer demagògia.

Després mos diu, en l'apreciació que li havia fet.
.
.
, perquè, clar, és que canvia totalment els plantejaments de la primera intervenció a la segona, i perd.
Perd, clar, perd el més essencial, que és la filosofia.
Si la filosofia vosté l'explica en la primera i, efectivament, ja he dit que coincidíem.
.
.
No, ara diu: Â«I comparem-nos amb l'OCDE i comparem-nos amb.
.
.
Â» ¿Per què no mos comparem amb el percentatge del PIB que dediquen a educació cada un d'estos països, per exemple, ¡per exemple!
, posats i posats?
¿Per què no mos comparem amb el cost dels estudis universitaris?
No el cost absolut, sinó en què li costa a les famílies la capacitat que tenen d'acabar, fins i tot, la universitat sense tindre un cost aquelles famílies que ho necessiten.
Això no passa en este país.
Això no passa en este país

Per tant, sí, clar, si jo haguera parlat a nivell del que és el que m'aporta ideològicament el meu compromís amb el meu partit, li haguera parlat d'estes coses.
Però jo, quan li he demanat la compareixença, no ho he fet per a comparar el que vostés volen.
I és, a més, curiosament ho he explicitat en la meua primera intervenció.
Jo estic parlant del que vostés volen o diuen que volen i, després, incomplixen.

Perquè me parla de l'aportació, que és similar a la de l'any passat.
I jo li dic: i molt més baixa que l'any passat, en el que és l'aportació individual.

Clar, és que vostés compensen les desigualtats.
I compensar les desigualtats és, per exemple, anar a estadísticament.
.
.
-clar, perquè jo faig demagògia, però vosté no- estadísticament, arribar i analitzar, per exemple.
.
.
, vore la influència de l'evolució de l'índex de Gini en el nostre país i vore com han augmentat progressivament estos darrers anys les desigualtats gràcies a la política del Partit Popular.

I vostés diuen que promouen l'elecció de centres.
No, l'elecció de centre, no.
A algunes famílies vosté els han posat en situació d'elegir entre menjar o portar el xiquet a l'escola infantil municipal, perquè si ha de pagar 300 euros de la seua butxaca, diga'm vosté on està la llibertat d'elecció de centres quan una família no pot, i són moltes, ja no només aquelles que estan aturades les seues famílies.
Pagar 300 euros per alumne, per fill per estar en una escola infantil municipal, a part tenim altres qüestions, si s'ha de quedar a menjar, etcètera, però bé, parlem ja.
.
.
, estem parlant dels mínims eixos, pagar eixos 300 euros són moltíssimes les famílies valencianes que no poden.
I això no és compensar desigualtats.

Per tant, jo crec que ja ha dit.
.
.
, i me voldria basar més en la seua primera intervenció perquè han fet una anàlisi i, quan me parla de les xifres, caldria plantejar-se, ¿per què, si nosaltres ja reconeixem tots que la necessitat d'anar a una escola de zero.
.
.
, quan més menut, de zero a un, molt major que de zero a dos, indica eixa necessitat altres carències moltes vegades?
¿Per què tenim tanta gent en comparació amb l'OCDE?
Li done la volta al seu argument, ¿per què?
Necessitem nosaltres que vaja molta més gent que necessiten en altres països a l'escola infantil, quan han dit que no és.
.
.
, i ho repetisc i voldria deixar-ho ben clar, no hauria de ser obligatori, perquè no està clara eixa conveniència, més que en casos determinats.
Aleshores, ¿per què ací hi ha més necessitat que en altres països?
¿Per què?
I, ¿per què no responem a eixa necessitat individual amb diners?

Perquè, clar, vosté me parla des de l'any 2009, jo li dic, l'any.
.
.
, des del 2007.
Perquè jo li dic, mire, les quantitats individuals que hi havien en eixos anys i compare amb l'actual.
Perquè, clar, si sumem.
.
.
home, doncs diem: Â«Escolte, des dels inicis dels temps han dedicat encara molts més milions.
Des dels inicis dels temps, molts més diners.
Â» No, no, ¿eh?
, molts més diners.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant.

El senyor Pañella Alcàcer:

Però vosté sap que això.
.
.
, eixa és la xifra precisament que no val estadísticament.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyor Tomás, té cinc minuts per a.
.
.
(Veus)

¿Vol.
.
.
?
(Algú diu: Â«Sí.
Â») Un moment, senyora López.

Té la paraula, senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor Tomás, usted ha hablado de que estamos supeditando la ideología a las cifras.
Yo creo que, bueno, aquí, absolutamente todos estamos hablando de ideología porque cada uno defendemos un modelo de garantía de la educación, o de no garantía de la educación, sino de garantía del beneficio de algunas empresas en un suculento negocio como es el de cero a tres años.

Mire, señor Tomás, no me diga que los demás supeditamos la ideología.
Usted lo ha hecho clarísimamente.
Clarísimamente, primero, hablándonos de que dejemos de hacer demagogia, y yo creía que era algo de autocrítica.
Me parece la verdad que bastante atrevido que usted nos diga que los demás somos demagogos y que usted, no, al descontextualizar absolutamente unas cifras de porcentaje de escolarización infantil en países que no se asemejan absolutamente en nada a nuestro desarrollo y a nuestras prioridades presupuestarias.
Me parece… me parece la verdad que bastante falto de rigor.

Vamos a dejar eso de un lado y vamos a hablar de las cifras aquí en País Valencià.
250 millones de euros durante todos estos años en garantizar el bono infantil.
Y con ese dinero, ¿cuántos centros de la red de centros de Educación Infantil públicos se podrían haber hecho?
Eso no les interesa.
Porque garantizar la igualdad de oportunidades es lo único que garantiza libertad de elección, señor Tomás, la igualdad de oportunidades.
¿Cómo me puede usted hablar de libertad de elección cuando se puede ayudar con tan solo 91 euros, cuando cuesta 300 euros una matrícula de media, y estoy diciendo de media y resulta que es más, son 350 o 400 euros de media?
Y la mayoría de los centros que existen son privados, porque ustedes no garantizan la red de centros públicos.

Dígame usted, ¿dónde está la libertad de una familia para decidir si realmente quiere escolarizar al niño o a la niña, o si realmente lo que quiere es llegar a fin de mes, o si realmente lo que quiera es que los dos padres puedan salir al mercado de trabajo y no quedarse en casa cuidando del niño o la niña?
¿Usted de verdad cree que si no garantizan la igualdad de oportunidades hay verdadera libertad de elección?
O, ¿lo que hay es verdadera libertad de las empresas para hacer negocio con lo que debería de ser un derecho, señor Tomás?
Eso es lo que existe en las cifras de la conselleria, señor Tomás.

Hablamos de cifras de la conselleria.
En la gran mayoría, los niños de cero a tres años…, la mayoría de la escolarización de cero a tres años está en el 65% en centros privados.
Y los que van a centros públicos son un 12% y a escuelas municipales, 4.
000 niños.
¿Qué libertad hay ahí?
Si es que no hay otra forma de escolarizar a los niños que llevándolos a centros privados, señor Tomás.
¿Dónde está la red de centros públicos?

Si ustedes de verdad creen, creen en la escolarización de cero a tres años, ¿por qué no apoyaron la ley de escolarización de cero a tres años y la creación de una red de centros públicos infantiles?
¿Por qué no permitieron ni siquiera que se llevara a trámite una iniciativa legislativa popular que recogió más de 60.
000 firmas de personas, de padres y madres, a los que usted dice representar, pero que, sin embargo, no escucha?
Por ejemplo, a la presidenta de la federación de padres y madres Gonzalo Anaya, que dijo: Â«Tenemos una red de escuelas infantiles descompensada e inaccesible para la mayoría de familias, precisamente en la etapa en la que nacen las desigualdades sociales y económicas del sistema educativo valenciano.
Â»

Esas personas, que son también representativas de los padres y madres de los niños de cero a tres años, ¿no le parece que esas palabras deban de ser tenidas en cuenta?
¿También cree que esta representante de una federación de padres y madres está supeditando la ideología a la necesidad, está supeditando la ideología a las conclusiones que saca después de los datos rigurosos que yo también le he dado acerca de cómo funciona aquí la red de cero a tres años, señor Tomás, para garantizar el beneficio de empresas privadas?

La senyora presidenta:

Finalice, señora López.

La senyora López Barceló:

Cuando con el dinero que se ha invertido en el bono ayuda, que no garantiza la libertad de elección, sino que da una ayuda asistencial para que se pueda escolarizar en centros privados, señor Tomás, lo que se está garantizando es que al final sea un lujo y que al final quienes quieran sacar dinero de esto, que son esas empresas, lo puedan hacer, a costa de la educación pública que genera calidad, que genera igualdad de oportunidad, y en la que además los profesores lo hacen con los méritos y lo hacen a través de una oposición, la mejor forma de garantizar una educación de calidad a los niños y niñas.

La senyora presidenta:

Gracias.

Señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Voy a intentar ser bastante esquemática.

Mire, usted ha hablado de que el PP también es el que está apostando durante estos veinte años por la conciliación por todo.
Y ha hablado de 33 centros o escuelas infantiles de cero-tres de La Generalitat.
Todas ellas, menos una que la inauguró ya el Partido Popular, construidas en época socialista.
Su apuesta por la educación cero-tres.

Escuelas infantiles municipales.
Firman un convenio con la conselleria, donde la conselleria les pone una serie de requisitos que han de cumplir, que me parece muy bien, me parece perfecto, pero mi pregunta es: ¿cuánto les cuesta a ustedes que estos ayuntamientos hagan el esfuerzo de adaptar sus instalaciones educativas para que ustedes las firmas, les contabilicen las plazas y, en el mejor de los casos, les pague el bono-libro en tiempo y forma?
Y digo Â«en el mejor de los casosÂ» porque al principio de las intervenciones se ha hablado de una empresa, en Edenred.
Yo tengo el expediente completo de la empresa de Edenred porque en su momento lo solicitó la conselleria y la anterior subsecretaria, la señora Jiménez, me lo facilitó tal cual se tiene o se debería de hacer siempre que solicitamos una documentación.

¿Cuánto nos cuesta?
¿Cuánto nos cuesta que una empresa externa nos esté, nos esté adelantando el dinero para pagar en el mejor de los casos con un mes o dos de retraso a esas escuelas infantiles público-privadas o privadas que ustedes les dan el bono, que me parece también muy bien, porque si no no tendríamos suficientes plazas?
No voy a criticar eso.
Critico que muchas de esas escuelas infantiles municipales y privadas que se benefician del bono infantil porque cumplen los requisitos, han tenido que endeudarse, han tenido que estar muchos meses sin cobrar sus trabajadores, porque las ayudas no llegaban, y me remito al curso pasado.
Este curso más o menos, más o menos los retrasos no son tan extremos como lo fue el pasado y el anterior, que se tuvieron que manifestar incluso en la plaza de la Virgen, privada.
Y le digo que a mí me parece muy bien que existan, porque no hay plazas suficientes.

Y luego usted habla de que aquí, en la Comunidad Valenciana, el porcentaje de las familias que llevan a sus hijos, que en otros países los llevan menos incluso.
Es que ahí usted creo que se ha dejado el que en la Comunidad Valenciana o en España los permisos de maternidad y paternidad son reducidos.
La maternidad el máximo son cuatro meses, dieciséis semanas.
En el resto de Europa estos permisos, en algunos de esos países retribuidos, retribuidos con el arreglo al sueldo que están ganando, son de un año y más, y prorrogables.
Es normal que en esos países las familias, las madres…, en todos no, le he dicho que en muchos de ellos de las familias o las madres se queden en casa cobrando ese sueldo y cuiden de sus hijos.
Y pongamos el ejemplo de siempre, el Partido Popular pone a Andalucía, el Partido Socialista ponemos Finlandia.
Si tanto queremos avanzar en educación, parezcámonos un poco más a ellos.

Y no les digo que ustedes no sean los que piensen lo que usted ha dicho…

La senyora presidenta:

Vaya finalizando.

La senyora Sarrión Ponce:

…solo digo que esa verbalización que la transmitamos y la pasemos en gestión y recursos.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Sarrión.

Señor Tomás, tiene cinco minutos, pero seremos laxos porque tiene que contestar a los tres grupos, en realidad tendría que…

Le doy la palabra.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Senyories, moltíssimes gràcies per les seues contestacions.

Però, insistixc, és a dir, vostés, i els ho dic amb tot el respecte, partixen d'unes premisses falses a l'hora de fer tota l'argumentació.
I quan se fa una argumentació basant-se en una premissa falsa tot el que se construïx se derrumba como un castillo de naipes.

Efectivament, estem parlant d'una etapa de zero a tres anys.
I vostés estan aplicant els mateixos paràmetres si estiguérem parlant de l'ensenyament obligatori, exactament.

I jo els aconselle que llisquen la legislació, que llisquen també la regulació d'esta etapa i veuran vostés quines són els paràmetres d'organització, metodologia i didàctica, i estan pensades perquè moltes famílies efectivament se queden els xiquets en casa i no vagen, i altres els duguen on vullguen.

És a dir, si construïm el mateix discurs quan parlem de la primària i de la secundària sobre el zero a tres anys estem incorrent en un error pedagògic o en el que ningú fa.
Perquè al cap i a la fi la Comunitat Valenciana està fent molt més en este terreny que moltes comunitats autònomes, per no dir la totalitat.

Efectivament, si ací estiguérem parlant d'una excepcionalitat.
.
.
Vostés han fet un discurs tan catastrofista, partint d'una premissa falsa, que dóna la sensació que ací efectivament no se té eixa sensibilitat, i ací se té la màxima sensibilitat.

I després, efectivament, quan parlem de la ideologia.
.
.
Per a vostés, per a vostés, alguns de vostés més, altres menys, també he de dir-ho, no vull ficar.
.
.
, sobretot per a la senyora Esther.
És a dir.
.
.
No, no, vull dir-li-ho molt clarament.
Efectivament, és a dir, ací la diferència està que nosaltres creguem que són les famílies, les persones interessades, que han de prendre les decisions sobre l'educació dels seus fills.
I vostés consideren que ha de ser l'estat.
I moltes vegades, davant d'un intervencionisme, aplicar o imposar un model educatiu.
.
.
per a vostés és més important la decisió de l'estat respecte al model educatiu i per a mosatros són les famílies.
Què li anem a fer?
Però, bé, discrepem.
Vostés insistixen en la seua i nosaltres insistim en la nostra.

I, després, una altra qüestió també molt important.
Sap el que dic?
Jo crec també que vostés incorren en un altre error, si m'ho permeten, una diferència de percepció.
Vaja, jo no els ha acusat a vostés en ningun moment de demagògia, sinó d'arguments demagògics.
Vull també que discòrrega per un cert bon rotllo el que és la meua compareixença.
Però, efectivament, he de dir-los una qüestió molt important: per a nosaltres el sistema educatiu se valora sobretot també pel resultat i no per plantejaments, i per consignes, o per ideologies o per qüestions.
Resultats.
I els resultats clamen al cel.

Efectivament que en la Comunitat Europea i en l'OCDE hi ha països més avançats, països menys, però també no estem mosatros tan mal.
No és una qüestió que este siga un model d'èxit perquè nosaltres tenim una consignació social diferent.
És un model d'èxit perquè s'han pres les determinacions perfectes en este sentit.

I estem per la col·laboració publicoprivada.
Però és que, anem a vore, és que per a vostés també una empresa és una cosa espúria per se?
N'hi han emprenedors, n'hi han magnífics professionals en la iniciativa privada, i per això la gent du els seus fills als col·legis privats, en este cas, perquè tenen l'ajuda de la conselleria que compensa desigualtats i perquè confien també en eixos professionals.

És a dir, eixe tot, també eixa percepció que tot el que estan fent-se en les entitats privades col·laborades és roín, no la compartim, no la compartim.
Al final, obras son amores y no buenas razones, i els resultats són els que marquen les polítiques.

I en este cas, insistixc, estem parlant d'un model d'èxit, que acontenta moltes de les famílies.
Respecte a les opinions dels pares tenim associacions de pares que diuen unes coses i associacions de pares que en diuen unes altres.
No se'n vagen vostés ahí, perquè si no entrarem en una guerra de declaracions en funció d'una o una altra associació.
Eixe argument no és vàlid.

Jo crec que, efectivament, hem parlat de resultats, hem de parlar d'esforç inversor en temps complicats i que hem mantingut l'esforç inversor.
Estem parlant d'un model d'èxit, que està benvolgut per les famílies, que el seguixen en una part molt important.
Estem parlant també de la col·laboració amb els ajuntaments, de la col·laboració amb entitats privades, conforme diu la llei, per altra banda.
Estem parlant, efectivament, també que la gent va a gust a estes escoles.
És a dir, no tenim protestes en este sentit, al contrari, tenim una sensació de satisfacció del model que estem fent.
Ací.
.
.
, i són moltes les comunitats autònomes que vénen a interessar-se pel model.
Perquè, efectivament, des de 2004.
.
.
, no estava abans, abans açò no estava, no estava ficat.
Sí, vosté diu, mosatros férem trenta-dos escoles.
Sí, però bé, i ahí se quedaren.
Mosatros hem fet açò i hem donat resposta i, gràcies a totes estes qüestions.
.
.
(Remors)

Sí, senyora Sarrión, (veus) .
.
.
I vostés, vostés feren 200 centres construïts i mosatros ne férem 622.
(Veus) No, no, ustedes estuvieron quince y nosotros veinte.
200 contra 600, tres veces más, por ejemplo.
Luego esos datos tampoco los utilicen así porque se les vuelven en contra, se les vuelven en contra.
Se les vuelven en contra, se lo digo sinceramente.
(Remors)

Señoría.
.
.

La senyora presidenta:

Señora Sarrión.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

No, no passa res.
És a dir, en definitiva, en definitiva, en definitiva, insistisc, crec desmesurats i després també descontextualitzats els arguments de les seues crítiques al bo infantil.

Insistixc, venim a retre comptes i retem compte dels resultats.
I ací estem parlant, gràcies a tots, gràcies a l'esforç de la Comunitat Valenciana i gràcies al conjunt de la ciutadania, gràcies als magnífics professionals, estem parlant d'un model d'èxit que està donant resposta a la situació que volen les nostres famílies.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Continuem amb el punt número 3.
.
.
(Veus)

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Si ho sap vosté de memòria.
(Rient)

La senyora presidenta:

Val, senyor Pañella.

Preguntes

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt número 3, que són les preguntes.
S'ha rebut un escrit i se retira la pregunta que formula el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la 1.
332, i s'ajorna la 1.
338 i la 1.
398, també per part d'Esquerra Unida.

Per tant, continuem amb la pregunta 1.
340, que formula la diputada Esther López Barceló, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, a la Conselleria de Cultura i Esport, sobre el col·legi número 55, d'Alacant.

Per tant, senyora López, un momentet, per favor.
Pot formular vosté la pregunta al secretari autonòmic.

La senyora López Barceló:

Gracias, señora presidenta.

Señor Tomás, ¿qué solución plantea dar con urgencia el Consell al colegio número 55 de Alicante?

La senyora presidenta:

Senyor Tomás, té la paraula.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyoria.

La conselleria ja té planificada una solució al que vosté està plantejant.
Té detectades les necessitats d'este col·legi a nivell de planificació educativa.
Té detectada també la solució, que passa per fer una actuació constructiva.
Efectivament, encara tenim un cert temps per davant, com tindré oportunitat d'anar explicant-li.
I, efectivament, a la major brevetat tindrem ja el projecte d'eixa actuació constructiva, que s'executarà abans que es plantegen les necessitats reals.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Un moment, perquè en això de les preguntes hem de recuperar el temps.
(Pausa)

Senyora López, té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, yo voy a recuperar además el refrán que ha utilizado el señor Tomás antes: obras son amores y no buenas razones.
Y, por tanto, es a lo que me voy a referir.

Vamos a ver, el CEIP La Almadraba, que es el que se conoce como el número 55, de Alicante, ya sabe usted que es un centro virtual, es un centro virtual porque no tiene un edificio de instalaciones propias y ocupan desde hace más de cuatro años una parte importante de las instalaciones del Instituto Radio Exterior, un centro de Educación Secundaria Obligatoria, situado en la misma zona a la espera de que se construya un edificio propio que acoja a sus alumnos y alumnas.
Usted ahora me dice que lo que van a hacer es como una especie de obras para separar el colegio del instituto, le he creído entender, porque ese es uno de los titulares que salió en el diario Información, en marzo del año pasado.

Entonces ustedes ya planificaban que el arreglo era pues poner tabiques y separar un centro del otro.
Bueno, efectivamente, eso es lo que sigue siendo la solución para ustedes, un año después, prácticamente de que saliera en los medios de información, con lo cual, bueno, pues usted mismo valorará que obras son amores y no buenas razones.
Así que, explíqueme cuánto de realidad hay en esta especie de solución, que no es una solución para la comunidad educativa, porque este colegio hace ya mucho tiempo que está en la guía de centros docentes, existe la ficha del propio colegio, hablando de las unidades autorizadas, de los puestos, de las unidades habilitadas en Educación Primaria y en Educación Infantil.
Y, sin embargo, no tiene edificio propio, como le decía, desde hace unos años.

La ley establece una clara diferencia entre los centros de infantil y primaria y los centros de secundaria, tanto en la definición de instalaciones y funciones como del alumnado de cada tipo de centro, sin que exista en el País Valencià legislación que dé cobertura legal a la situación en la que se encuentra este centro compartido, señor Tomás.
Es una situación muy grave, las instalaciones no se adaptan a los escolares de infantil y primaria, el uso de los espacios por parte de los alumnos de infantil y primaria se hace a costa de la falta de los mismos para los de secundaria, lo que origina limitaciones e incomodidades, hasta problemas de funcionamiento y convivencia en el uso de las instalaciones.

Se podría entender esta situación como provisional y, por tanto, limitada en el tiempo.
Pero después de más de cuatro años, señor Tomás, después de que me diga que la solución pasa por lo mismo que decían ustedes hace un año, pues parece que carece de absoluta credibilidad.

Y mientras estamos hablando nosotros aquí, los alumnos siguen conviviendo sin ningún tipo de regulación, sin que haya una legislación que les ampare, en un limbo absolutamente alegal.

Se convierte en insostenible, como decía, desde un punto de vista educativo.
Todos estos inconvenientes, además, se le suma que el CEIP La Almadraba se encuentra en una de las zonas de mayor expansión demográfica de Alicante.

Y prueba de eso es que en las propuestas del arreglo escolar, hechas por la conselleria de educación y cultura, no dejan de aumentar año tras año las unidades escolares de este colegio, lo que provoca que el colegio necesite más espacio e instalaciones de las que le da el IES Radio Exterior, teniendo que habilitar como aulas instalaciones no construidas, con el objeto de impartir clase en ellas, como son la biblioteca o el salón de actos, señor Tomás.

Dígame qué tipo de calidad educacional y habitacional está dando a los escolares que están yendo a este IES Radio Exterior, que es también CEIP La Almadraba.

El AMPA del CEIP La Almadraba apuesta por la construcción de un nuevo edificio para su colegio, como ya se hizo en la zona del CEIP Mediterrani, que hace unos años se encontraba en la misma situación que La Almadraba, ocupando instalaciones del IES Radio Exterior.

En esta zona urbana de la ciudad, el Ayuntamiento de Alicante posee en propiedad una parcela, registrada con el nombre EZ-3, calificado como uso dotacional docente y con las dimensiones adecuadas para albergar el edificio de un colegio de Educación Infantil y Primaria.
Está situada en la calle Britania, que hace esquina con la calle Enric Valor, y al ayuntamiento no le consta que la conselleria educación, institución responsable de dar solución a este problema, lo haya reclamado para ese fin, pese a la predisposición del propio ayuntamiento.

Dígame, señor Tomás, aquí quién le echa la bola a quién.
El ayuntamiento dice que la conselleria no está pidiendo ese suelo dotacional.
Ese suelo dotacional existe, es del ayuntamiento y está dispuesto a darlo para que ahí se pueda construir un nuevo edificio, que está en la misma zona, como le decía, una zona de expansión demográfica.
Se encuentran en un limbo alegal, sin una calidad habitacional y sin una calidad de infraestructuras para poder dar cabida a esos escolares que llevan ya más de cinco años soportando una situación que es responsabilidad de la conselleria.

Dígame, señor Tomás, cómo nos creemos un titular de hace un año, si además tienen la solución aquí en la mesa, se la ha dado el ayuntamiento.
Y ahora dígame si ahora la responsabilidad es del Ayuntamiento de Alicante.
Ambos son del Partido Popular.
.
.

La senyora presidenta:

Finalice.

La senyora López Barceló:

Señor Tomás, dígame quién es el máximo responsable y qué solución real van a dar.

La senyora presidenta:

Un momento, señor Tomás, le pongo el tiempo.

Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Nosotros somos los máximos responsables y nosotros vamos a dar la solución.
I damunt, anem a donar, com dia abans, una solució urgent i eficient.

I no se preocupe per la llei.
No se preocupe per la llei perquè la llei se complix i se complix escrupolosament, perquè tenim un conjunt de tècnics, un cos d'inspecció que, efectivament, són els que estan fent els informes tècnics i proposant les solucions que siguen més eficient.

Vosté, efectivament, està parlant d'estudis de planificació i ara parlem de la planificació, perquè no es tracta, efectivament, d'anar-se'n per la màxima, sinó d'abordar de manera racional, de manera sensata i de manera, com dia abans, juntant tots els esforços i vorà quina és la solució que siga més eficient.

Molt bé.
Estem d'acord amb el que vosté ha dit.
El col·legi L'Almadrava, el 55 d'Alacant, està dins de l'IES Ràdio Exterior.
El Ràdio Exterior actualment compta amb 439 alumnes, dividits en onze grups d'ESO i quatre grups de batxiller, ja que s'ha establit un màxim de tres línies en ESO i un màxim de dos línies en batxiller.
Institut que no ha de superar una ocupació de 18 aules ordinàries.

L'edifici que alberga els dos cossos educatius es va construir amb un perfil constructiu de vint aules d'ESO i sis aules de batxiller.
Per tant, per tant, es calcula que la dimensió màxima dels dos centres exigiria un total d'entre 36 i 38 aules.

Ja que en l'actualitat es compta amb 28 aules ordinàries, les 26 que es van construir originàriament més 2 que es van condicionar posteriorment, és evident que hi ha un dèficit de 10 i 12 aules.
Però, efectivament, en l'actualitat el CEIP té l'infantil i el primer i segon de secundària, perquè va anar creixent i va anar necessitant eixes aules.

Des de la unitat tècnica de construcció de la Direcció Territorial d'Alacant s'ha proposat ja que un arquitecte redacte un projecte destinat a la creació de 12 noves aules en l'edifici originàriament construït per a l'IES Ràdio Exterior.

Hi ha espai suficient al centre per a crear eixes aules, perquè en el nivell del pati es van crear zones tancades que només requerixen ventilació, electricitat, calefacció i il·luminació.

Les 28 aules actuals del centre més les 12 de nova construcció ens donaran un total de 40 aules.
Es crearien, per tant, un parell d'aules addicionals per si alguna vegada fóra necessari ocupar-les.

Per tant, la construcció de les 12 noves aules resoldrà els problemes del CEIP 55 L'Almadrava amb caràcter definitiu.
L'actuació es preveu ja, la tenim quantificada, que tenia un cost d'uns 600.
000 euros.
I el projecte s'adjudicarà per…, entre 70 i 90.
000 euros, encara que no ho podrem tindre clar fins que no estiga configurat el projecte.

A partir d'eixe moment, l'edifici contindrà dos unitats administratives, cada una d'elles amb tots els seus servicis necessaris i amb entrades diferenciades, complint escrupolosament la llei.
No se preocupe que ningun arquitecte signa una construcció -li ho dic per experiència pròpia, perquè de mi depén el servici d'infraestructures-…, li dic que ningun arquitecte signa un projecte que no complisca escrupolosament la legislació vigent.
Això no li càpia cap dubte.

Per la part posterior, porta principal, entrarien els alumnes del Ràdio Exterior i per la davantera els del CEIP.

És a dir, en definitiva, tenim un cert temps per a dur endavant esta actuació.
Sí, un temps… Mosatros anem a fer el projecte enguany.
Quan tingam el projecte, es determinarà la temporalització de l'execució d'elles.
I serà una realitat a la major brevetat possible.
I no se va a patir per part de cap alumnat ningun incompliment de la legislació, ninguna qüestió que faça falta requerir actuacions, com vosté dia, tan prioritàries.

En definitiva, som conscients de la situació, tenim prevista la solució, una solució legal, eficient i que té en compte la màxima reutilització dels recursos que tenim i en breu es donarà resposta.
No es preocupe que el tema este el tenim resolt ja.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Continuem amb la pregunta número 1.
342, que formula la diputada Esther López Barceló del Grup Parlamentari Esquerra Unida a la consellera d'educació sobre el col·legi públic Manjón Cervantes d'Alacant.

Té vosté, un moment… Senyora López, té la paraula per a formular la pregunta.

La senyora López Barceló:

Gracias, señora presidenta.

Yo, antes de formularle la pregunta, le voy a formular otra para que ya también me la conteste.
Â«A la mayor brevedad posibleÂ», ¿qué quiere decir, señor Tomás?
Porque a lo mejor me va a contestar lo mismo para el tema del Manjón Cervantes.
La mayor brevedad posible, tanto en el IES Radio Exterior y el CEIP Almadraba como en el Manjón Cervantes, hace tiempo que ha quedado en hace cinco años.

Por lo tanto, me gustaría que usted, en vez de decirme Â«a la mayor brevedad posibleÂ», me dijera un mes y me dijera un año, porque hace mucho tiempo que venimos escuchando promesas incumplidas por parte del Consell.

¿Qué gestiones ha llevado a cabo la conselleria para el cumplimento de la Resolución 260/VIII -es decir, esa resolución que por unanimidad se aprobó en esta comisión, de Esquerra Unida era-, sobre la puesta en marcha inmediata de la obra de adecuación y rehabilitación integral del edificio del colegio público Manjón Cervantes de Alicante, aprobada, ya decía, por esta comisión en la reunión del 2 de julio de 2013?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Un moment.
Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Respecte a la pregunta prèvia que m'ha fet dins d'esta pregunta, (rient) la respondré.
La veritat és que les solucions i els tempos estan sempre supeditades a les característiques tècniques i a les característiques administratives de desenvolupament de qualsevol projecte.

Jo no vull…, vaja, però moltes vegades el desconeixement del funcionament de l'administració fa fer que se facen afirmacions que moltes vegades poden quedar molt boniques, però que no tenen una base d'un coneixement de com funcionen els projectes.

Els projectes constructius tenen, efectivament, uns tempos, que s'ha de fer projecte bàsic, projecte d'execució, supervisió, demanar l'informe de…, demanar la llicència municipal, fer les licitacions d'acord amb la llei de contractes, adjudicacions, etcètera.

És a dir, són tots uns procediments que cal complir.
I la voluntat política està clara i els pressuposts estan clars.
Ara el que cal és deixar treballar els tècnics tranquil·lament, que són els que estan donant les solucions.
Llavors, per això no es preocupe.
Ja li dic, cal conéixer un poquet com funcionen estes qüestions.

I ja respecte a la pregunta que vosté m'acaba de fer directament respecte al Manjón Cervantes, dir-li que, efectivament, ací ja s'ha recorregut molt de camí.
El compliment de la Resolució 260/VIII està en funcionament, està donant-se degut compliment.
Les tasques administratives i tècniques estan ficades en marxa, donant, com dia abans, un compliment a la resolució.

I a data de 31 d'octubre, es va firmar el conveni pel qual s'establix la gestió conjunta de La Generalitat i l'Ajuntament d'Alacant per a la adequació del CEIP Manjón Cervantes de la localitat, consistent en l'adequació, rehabilitació total, tant estructural como funcional del CEIP Manjón Cervantes d'Alacant.
El conveni produirà efectes des del dia de la seua firma.
I, efectivament, a partir d'eixe moment, estan ja complint-se totes les clàusules i tirant endavant en la construcció d'este centre.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor secretari.

Un momentet.
Vamos a poner… Senyora López, té vosté la paraula.

La senyora López Barceló:

Señor Tomás, la resolución, la proposición no de ley que se aprobó por unanimidad en esta cámara, hablaba de que en el siguiente curso educativo ya se comenzaría a…, ya se comenzarían las clases dentro del nuevo edificio Manjón Cervantes y no en los barracones en los que llevan ya desde prácticamente 2009 los escolares teniendo que ir a clase.

La verdad es que lo lamentable es que esa resolución no se ha cumplido.
O sea, esa es la respuesta que debería de habernos dado.
Esa proposición no de ley decía que en el próximo curso escolar, es decir, 2014-2015, se comenzaría ya en el nuevo centro.
Y, lamentablemente, después de prácticamente seis años, estamos ante la misma situación, con los escolares del Manjón Cervantes teniendo que ir a una zona desubicada de donde realmente está su barrio, el barrio de todos esos escolares, a una zona bastante alejada, en barracones que cuando llueve, pues, tienen unas deficiencias normales a un barracón, es decir, a algo que no es un edificio tal y como debería de ser el de un centro escolar digno.

Y, lamentablemente, pues nos vemos de nuevo ante una respuesta que da vaguedades, señor Tomás, lamentablemente.
Porque usted no me ha dicho ni mes ni año, que es lo que yo le pedía en la pregunta.
Seguramente, usted ahora me dará el mes y el año, cuando yo ya no tenga derecho a réplica.
Me parecerá perfecto.
Yo con tal de que me dé usted un mes y un año, le garantizo que no tengo problema.

La cuestión es que el Manjón Cervantes todavía no conocemos su licitación, todavía ni siquiera sabemos si se ha producido la adjudicación de las obras y cuándo van a comenzar.
Eso es lo que le preguntaba.
Lamentablemente, esa proposición no de ley está incumplida por parte del Consell.

Y como le decía, si quiere, le cuento un poco la situación, porque a la mejor usted no conoce todos los pormenores y todo el sufrimiento que de alguna forma han tenido que padecer tanto los profesores como los alumnos y, por supuesto, las familias, que llevan una lucha incansable desde 2009, cuando el Manjón Cervantes de Alicante sufrió el desalojo urgente de la comunidad educativa en febrero de 2009, porque se encontraba en una situación lamentable de condiciones de la infraestructura.

Hace ya prácticamente cinco cursos escolares o más que el alumnado y sus familias están desplazadas fuera del barrio de Carolinas, en unos barracones situados en el barrio de Garbinet, un barrio que está bastante lejano.

El pasado 30 de abril de 2012, la junta de gobierno local del ayuntamiento aprobó el proyecto de adecuación y rehabilitación, en 2012, por una cantidad de 469.
000 euros.
Ejecución de seis meses.
Después se aprobaba por unanimidad de todos los grupos políticos en el grupo muni…, presentado por Esquerra Unida en el ayuntamiento, instando a que la conselleria pusiera en marcha de forma inmediata la obra de adecuación, rehabilitación integral del edificio Manjón Cervantes, para que en el plazo de seis meses a partir de esa fecha, estuviera ejecutada y acabada la obra, para que pudieran en el 2012-2013 entrar ya en el curso académico en el edificio.

Sin embargo, en diciembre de 2012, la asamblea de la junta de distrito número 2 de la ciudad de Alicante tuvo que también aprobar por unanimidad una resolución para que se realizaran las gestiones oportunas ante la consellera de educación para que a cargo del presupuesto de La Generalitat de 2013, y con carácter de urgencia, se estableciera el calendario de ejecución del colegio Manjón Cervantes.

En 2013, en la comisión de educación aprobamos esa proposición no de ley absolutamente incumplida.
Pasamos a que el 19 de diciembre de 2013, Esquerra Unida presenta otra moción en el pleno proponiendo un acuerdo para constituir una comisión de seguimiento de las obras de rehabilitación y que 2014 y 2015 pudiera la comunidad escolar entrar al colegio situado en la calle Montero Ríos, que es donde está el edificio original.

El concejal de educación dijo que el colegio se va a hacer y lo va a hacer el gobierno actual.
El gobierno actual ya no lo va a hacer, lo hará otro alcalde a lo mejor, y esperemos, porque lo vayan a hacer antes de mayo de 2015.

Finalmente, el 4 de febrero de 2015 aparecería en los medios de comunicación que ya se tramitaba.

Mire, señor Tomás, yo lo único que quiero es que usted…

La senyora presidenta:

Finalice.

La senyora López Barceló:

…conteste -sí, señora presidenta-, que usted conteste claramente si el colegio Manjón Cervantes en el curso académico 2015-2016 va a estar ya situado en el edificio que le corresponde, en la calle Montero Ríos, o vamos a seguir en los barracones.

Y luego la última pregunta: ¿cuánto nos ha costado el alquiler de los barracones del colegio Manjón Cervantes?
¿Ese dinero a lo mejor invertido…

La senyora presidenta:

Finalice, señora López

La senyora López Barceló:

…en la rehabilitación del centro no nos habría salido mucho más rentable?

La senyora presidenta:

Gracias, señora López.

Un momento, señor Tomás, le pongo el tiempo.
Tiene la palabra, señor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyoria.

Bé, a vore.
Compartim la preocupació, efectivament, i compartim que ja…, les solucions que estem ja preveient.

Vaig a dir-li més concretament, perquè…, efectivament, perquè veja que no…, que obras son amores y no buenas razones.

L'acord del conveni diu que correspon a l'ajuntament contractar les redaccions del projecte bàsic i d'execució, amb desenrotllament de les instal·lacions i estudis de seguretat i salut de l'obra; contractar l'execució de les obres, comunicant, així mateix, a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport l'acord d'adjudicació de l'òrgan de contractació corresponent.

En virtut d'açò, l'Ajuntament d'Alacant va encarregar el projecte de remodelació del col·legi a Regalat Arquitectes, SL.

Per la seua banda, el servici d'infraestructures de la conselleria va demanar a direcció territorial d'Alacant que, una vegada el projecte estiguera conclòs, se supervisara, a Alacant, per part dels tècnics de la direcció territorial.

En la segona setmana de febrer, l'ajuntament ha fet entrega del projecte bàsic i d'execució al tècnic designat per esta direcció territorial, que té la instrucció de dedicar-se, en exclusiva, a la seua supervisió.
Una vegada conclosa, els projectes s'enviaran al servici d'infraestructures.

Mentrestant, l'ajuntament ha procedit a licitar les obres amb caràcter d'urgència, per mitjà d'un negociat amb publicitat.

El dijous 12 de febrer, es va publicar, en el perfil del contractant de la web municipal, l'anunci del procés de contractació i la documentació que han d'aportar els qui desitgen concórrer.
Està clar?

El pressupost d'esta obra és de 1.
063.
350 euros, IVA inclòs.
L'aportació de la conselleria es farà per un import total de 577.
178,65 euros, amb les següents anualitats: en 2014, se ficaren 44.
000 euros; i l'anualitat de 2015, 533.
175.

En definitiva, la construcció d'este col·legi és una realitat perquè se té la voluntat política per a fer-ho -com s'ha demostrat- i perquè se vol donar compliment, com no podria ser d'una altra manera, a la resolució de les Corts Valencianes.

En segon lloc, a nivell pressupostari, cap inconvenient.
Tenim ja el pressupost establert.

I, després, l'altra pota que sempre possibilita la construcció és els temes tècnics.
Tenim els temes administratius resolts en la signatura del conveni, que era importantíssim fer-ho; i ara també tenim el projecte ja finalitzat i a punt de licitar el que és l'obra.

Els tempos?
Estan en funció del procés de contractació perquè, efectivament, depén, a l'hora de valorar, quantes empreses se presenten -i enguany estan presentant-se moltíssimes-; si n'hi ha una baixa temerària, doncs, cal donar-los deu dies; després, l'adjudicació.
.
.
És dir, vull que entenga que ningú millor que mosatros tenim ganes que l'adjudicació i la construcció siga ja rapidíssima.
Però els tempos de la legalitat i el treball tècnic són els que marquen este escenari.
Tots volem que se faça el més prompte possible, però volem que es faça bé, complint, com deia abans, la normativa en tema de contractació i deixant els tècnics que facen les tasques de supervisió correctament.

Per la part política, insistisc, voluntat política, pressupost consignat i, efectivament, totes les qüestions tècniques i administratives treballades.

Jo crec que l'obra s'adjudicarà en un parell de mesos, com a molt.
I, efectivament, s'escometrà la seua construcció durant 2015.
I, si n'hi ha algun tipus de retardament, serà degut a qüestions estrictament tècniques.
Però el fonamental és que s'han fet tots els passos i que n'hi ha una solució perfectament coordinada i a punt de ficar-se endavant.

I, insistisc, en el tema d'infraestructures educatives, la conselleria està fent un esforç grandíssim, no simplement en el pla de revisió de les infraestructures, sinó en la construcció i licitació de moltíssims centres.
I ahí estem.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Continuem amb la pregunta 1.
360.

Ha tingut entrada en la mesa, per part de Compromís, que totes les preguntes que havien sigut subscrites per la senyora Mónica Oltra siguen substanciades pel senyor Josep Maria Pañella.

Per tant, senyor Pañella, pregunta al Consell sobre l'accés a les places en les EOI.

Un moment, senyor Pañella.

Pot formular vosté la pregunta.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Tomás, la pregunta és: ¿quins resultats ha donat la suposada investigació, que es va comprometre a fer el Consell, relativa als Â«enchufadosÂ» en l'accés a les limitades places per a estudiar en l'escola oficial d'idiomes els idiomes més demandats, com era anglés o alemany?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyor Tomás, un moment.

Té vosté la paraula per a contestar.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyoria.

L'expedient informatiu, que se va ficar en marxa a partir de les informacions que varen sorgir, ha determinat que els directors dels centres actuaren correctament i que no hi ha cap irregularitat, no existix cap tipus d'enxufats en l'accés a les places per a estudiar en l'escola oficial d'idiomes els idiomes més demanats, com l'anglés i l'alemany.
I, en tot moment, tots els responsables de les escoles de música i de la inspecció han realitzat el seu treball ajustant-se, fidelment, a la normativa legal existent.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Senyor Pañella, un moment.

Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, presidenta.

Entenc que això és la conclusió de la investigació que es va fer a partir de la mateixa conselleria, no?
, davant les denúncies.

Bé, eixa és una situació que voldria que m'aclarira també quines són totes les persones a les quals se va preguntar, se va investigar.
Per què?
Doncs, perquè, indubtablement, les pressions que hi han i que hi han hagut i que s'han denunciat, per part d'una de les persones, d'un dels directors que estaven en el centre, lògicament, que ho fa en el moment en què té la plaça en un altre lloc i en una altra comunitat, lògicament, salvaguardant-se les esquenes.
.
.
Doncs, voldria saber com s'ha fet eixa investigació.

Perquè, clar, hi ha coses que o bé són falses, com, per exemple, la fotografia esta, no?
, en la qual estan la caixeta de Â«los eléctricosÂ», que era el nom que rebien les persones que venien, precisament, des de -segons denuncia públicament esta persona-, des de la mateixa inspecció, recomanades perquè foren saltant-se eixes places, ja no isqueren al concurs, diguem, a l'adjudicació posterior.

I sí que és veritat que, últimament, les coses han millorat, lògicament.
Una denúncia aixina.
.
.
Però que els enxufats els portava l'inspector.
Inclús, més recentment, ens arriba que, segurament ja no de manera tan global, però que en rus -que també està demanat-, doncs, també hi han elèctrics com estos.
Perquè és que això és en la secretària del centre on està la caixeta de Â«los eléctricosÂ», que se deien, perquè se suposa que per l'enxufe que tenien, no?
És curiós, no?

I ha canviat.
Però la denúncia està clara.
I això.
.
.
, vosté ho ha dit molt clarament.
Jo pense.
.
.
, demane més explicacions al respecte.

Eixa és la conclusió?
Val.
¿S'ha parlat també amb esta persona?
Saber si la persona que va fer la denúncia ha estat preguntada per les persones que són responsables d'eixa investigació perquè portara dades o no.
Perquè açò, indubtablement.
.
.
A més, coneixent-los.
.
.
, no a vosté, senyor Tomás, indubtablement, sinó coneixent els procediments que fa el Partit Popular i que, precisament, un dels motius que tenen vostés per a defendre tant el que és l'ensenyament concertat -que recorde que són sous pagats amb diners públics- és precisament eixe, els enxufes; un, un, no dic l'únic ni que tot el professorat, però vostés decidixen la gent que posen a cobrar diners públics, simplement per designació i no popular, precisament, encara que siguen del Partido Popular.

Per tant, estes acusacions són molt greus.
I se parla.
.
.
Este home, este professor de l'Escola Oficial d'Idiomes de València parla que més d'un 15% de la matrícula de primer curs estava donada a Â«los eléctricosÂ» i que, òbviament, hi havien pressions, des de la mateixa inspecció -i ho diu així-.
Amb la qual cosa, demandes que tenien els centres educatius o s'accedia a estes matrícules o eixes demandes no se realitzaven després, no eren ateses.

Per tant, perdone, açò és també un senyal més de corrupció.
No és a uns nivells com altres de què hem parlat, però són.
.
.
Perquè eixa igualtat d'elecció, de la qual tant parlen, si açò s'ha produït aixina, diga'm on està eixa igualtat.
O siga, si els amiguitos del Partido Popular.
.
.
, tú eres más igual que los demás, no?
, alguna cosa aixina serà, no?

Per tant, jo.
.
.
S'ha fet una denúncia pública, que ha anat a premsa inclús, i que té alguns testimonis que la reafirmen.
Que els directors no ho reconeguen, també és normal, perquè estarien reconeguent que han prevaricat; és així, estarien reconeguent que han accedit a prevaricar per les pressions de la mateixa inspecció.

Per tant, jo no crec que siga molt fàcil que una persona haja admés.
.
.
, admeta ell que ha prevaricat, encara que siga en una circumstància com esta.

Per tant, jo li demane que ens conteste.
.
.

La senyora presidenta:

Finalitze, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
quines són les persones consultades.
¿Està la persona denunciant entre les persones consultades?
¿I quines declaracions ha fet, si eixe és el cas?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyor Tomás, un moment.
Li fique el temps.

Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyoria.

Anem a vore, la inspecció educativa en cap moment va tindre coneixement de les presumptes anomalies ni li va ser comunicat, ni per part de la direcció del centre ni pels respectius caps d'estudi, l'existència de cap sol·licitud fraudulenta ni de cap tipus de presentació de llistes exigint tracte de favor.

A partir d'ahí, podem parlar i podem elucubrar i ens podem dedicar a la rumorologia.
Perquè, efectivament, a vore, ací hi han hagut manifestacions d'opinions, ací hi han hagut manifestacions d'opinions, però no hi han hagut.
.
.
(Veus) Hi han hagut manifestacions d'opinions.
(Veus) Bé, bé, però, res, el que cal fer és dur i presentar les denúncies o presentar el que s'haja de fer.
Però ací hi ha hagut manifestació d'opinions; per tant, dins de la rumorologia i l'elucubració.
En un estat de dret, efectivament, que tenim poderoses ferramentes, qualsevol persona, doncs, davant d'una situació que considere irregular, té uns procediments i unes vies molt ben establertes.

En tot moment, en les constants reunions prèvies a l'inici del curs del procés d'admissió d'alumnes de cada curs, va quedar manifesta la intenció de les direccions dels centres i de la inspecció educativa de vetlar per la puresa i transparència del mencionat procés.

La inspecció educativa sempre ha observat este model d'actuació en tots els cursos acadèmics.

Tots els treballs i esforços de la inspecció educativa sempre han anat encaminats a vetlar per la correcció de tots els processos i el compliment de la normativa educativa vigent, complint i fent-la complir en tots els centres, així com informar per a procedir, d'acord amb el superior criteri de l'autoritat educativa, a ampliar el nombre de places oferides i incrementar el nombre de centres on es puguen impartir les ensenyances d'idiomes.

Crec, sincerament, que s'està produint també un atemptat contra el dret de l'honor i de molt bones persones que són professionals, que estan ahí treballant, intentant polititzar sobretot este assumpte, i que això, efectivament, sense cap prèvia denúncia interna o cap prèvia reclamació ordinària.
És a dir, ni tenim denúncies ni reclamacions ordinàries.
Estem en el terreny de les opinions i en el funcionament de la rumorologia.
I, si entrem en eixe terreny, doncs, todo vale; y no todo vale.

Tots els directors de les escoles oficials d'idiomes han afirmat no tindre coneixement dels fets relatats, soscavant el prestigi i el bon fer que han demostrat al llarg d'estos anys.
I, efectivament, l'expedient informatiu conclou, conclou el que estic comentant-li, que Â«todos los directores de las escuelas oficiales afirman no tener conocimiento de los hechos relatados, socavando el prestigio y el buen hacer que han venido demostrando a lo largo de todos los años, tiempo en el que su trabajo se ha ajustado fielmente a la normativa legal vigenteÂ».

És a dir, en definitiva, del resultat de l'expedient informatiu, del resultat de l'entrevista als directors dels centres, d'intentar passar de la rumorologia al que són els fets constatats, sense que n'hi haja cap denúncia prèvia, sense que n'hi haja cap procediment obert.
.
.
És a dir, entenga vosté, senyor Pañella, que nosaltres gestionem el sistema educatiu no a cop de remors ni d'elucubracions, sinó des d'un punt de vista racional, des d'un punt de vista, naturalment, anant a evidències.
I jo crec que estarem tots d'acord, i vosté estarà d'acord que siga aixina com la conselleria d'educació gestiona este tipus de problemes, simplement anant a constatacions dels fets demostrats i, a partir d'ahí, doncs, ja traure algunes conclusions.

Perquè, efectivament, en el tema de les escoles oficials d'idiomes, el realment important és el gran esforç en l'increment d'aularis, el gran esforç en l'increment de grups, el gran esforç en l'increment de currículums i de noves etapes, com el C1 i el C2, i l'esforç que està fent per dur endavant una educació plurilingüe en la Comunitat Valenciana.

I la resta, insistisc, remors i elucubracions.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Continuem amb la pregunta 1.
361, que formula el senyor Pañella, sobre infraestructures escolars.

Un moment, senyor Pañella, i li done la paraula per a formular la pregunta.

Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, entenc que no.
.
.
La no-contestació significa que no se li ha consultat a la persona que va fer la denúncia.

Bé, aleshores, passem a la segona, a vore si també són elucubracions.
¿Quines mesures s'estan duent a terme per a millorar els col·legis de la ciutat de València?

La senyora presidenta:

Un moment.
Un moment, senyor Tomás, que li done el temps.

Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Vosté està d'acord amb mi que, efectivament, no podem consultar a totes les persones que opinen sobre tots els temes en la Comunitat Valenciana.
L'administració ha d'actuar, efectivament, davant d'evidències i de procediments legalment establerts, estarà d'acord amb mi.
Perquè si ara l'administració haguera d'anar a preguntar totes les manifestacions vessades, doncs, apaga y vámonos.

Respecte a les mesures per a millorar els col·legis, elucubracions poques.
Molts fets, moltíssims fets.

La Generalitat, a través de la conselleria d'educació, ha realitzat en el últims anys un important esforç inversor en infraestructures educatives a la ciutat de València, ja que un dels principals objectius d'esta conselleria és la prestació d'un servici educatiu en condicions, de màxima qualitat.

En este sentit, els eixos d'actuació prioritaris són els que estan sent.
Per una banda, la posada en marxa de nous centres educatius.
En un segon eix de gestió, la millora dels existents, amb intervencions de caràcter integral, mitjançant rehabilitacions, ampliacions i millores.
El pla de revisió d'infraestructures educatives, el PRIE, que en les diferents fases que el componen han suposat un gran nombre d'intervencions.
I també el fons que se dedica a les despeses de funcionament dels centres, que poden fer una obra de millora anual per baix dels nou mil euros.

Cal destacar que, en estes actuacions, la col·laboració entre la conselleria d'educació i l'Ajuntament de València ha sigut molt important i ha comportat importantíssimes millores per a les infraestructures educatives.

I la nostra intenció i la nostra idea és seguir continuant en esta dinàmica, fonamentada pel gran esforç inversor, per tal de millorar i potenciar els centres públics de tota la ciutat de València.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Senyor Pañella, un momentet que li fique el temps.

Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, doncs, seguint amb això de les elucubracions.
Jo no sé si són elucubracions o són falsedats ja les (inintel·ligible) .
.
.
 que afirmem, perquè el que diuen els centres no és això.

Vostés diuen que el gran esforç en totes les coses i la gran publicitat que fan en totes les coses.
Però igual que se nega -s'ha negat abans- l'evidència de consultar una persona que ha fet una denúncia per saber i no a aquelles persones que estan implicades, en este moment, està mateix.
.
.

Ací està l'informe de FAPA València, on se denuncien les deficiències dels centres de València que hi han en este moment.
No només això, que passarem a relatar-les, però no només això.
És que vostés han estat amagant.
.
.
Perquè tota la documentació que hem demanat sobre la inversió del Banc Europeu d'Inversions pel finançament del programa Creaescola, que vosté (inintel·ligible) .
.
.
I, al final, per sentència, han de donar.
I vostés que són els més transparents del món, però si no hi ha sentència no se dóna allò que no se vol donar, perquè s'amague, perquè s'amague.

O que quan li preguntem per l'estat dels centres en concret mos contesta que esta conselleria està estudiant les necessitats, en matèria de construcció, adequació, ampliació i d'aprofitament dels recursos existents en la comunitat i que està summament conscienciada en la millora dels centres.
Però no ens contesten mai la pregunta a la qual ens dirigim, absolutament mai contesten una pregunta.

Això és transparència.
I açò no són elucubracions, senyor Tomás, no; açò són fets contrastats i documentats.
Eixes són les contestacions de la nostra consellera, que supose que abans deuen passar per vosté també, com a escaló intermedi que hi ha, no?

Aleshores, mire, en base a l'informe que diu FAPA, vam fer també les demandes de documentació.

CEIP Max Aub.
Adequació de l'espai dedicat a l'hort escolar, falta cura del jardí interior, incompliment de la neteja d'estiu.
Estem parlant d'algunes coses que són de conselleria i algunes coses que són de l'Ajuntament de València, perquè se'ls ha passat i, encara que siguen municipals, vostés tenen l'obligació de la inspecció.

Carles Salvador.
Manteniment de banys, teulada d'uralita, finestres que no estan adequadament aïllades, manques de manteniment, el porxo d'amiant, la pista multifuncional que no és adequada, el pati infantil no és adequat, les portes de bany estan per canviar.

El CEIP Soto Micó, el CEIP El Saler, el CEIP Blasco Ibáñez, el Marqués del Túria, el Lluís Vives, Ciutat Artista Faller, Teodoro Llorente, Barcia Goyanes, Villar Palasí, Ballester Fandós, CEIP 103, CEIP San Pedro, CEIP Lluís Santangel i CEIP Sara Fernández i, l'últim, El Perelló.
Ací tenen una relació de problemes que tenen estos centres, alguns de manteniment i altres no de manteniment.

A això se'ls han realitzat preguntes, i la contestació és la que li he dit: estan estudiant les necessitats.
Doncs, la tindran molt estudiada, perquè en els anys que fa que estan estudiant i no actuen, s'ho deuen saber.
.
.
, però perfectament de memòria.
El problema és que no actuen.
El problema és que no actuen.
Contesten evasives.
Ja dic, la petició de documentació va acabar en el Tribunal Superior de Justícia.
(Inintel·ligible) .
.
.
tenim els informes.

Ara, per exemple, doncs, tenim altres.
El Sant Vicent Ferrer.
Un centre de 1969, abandonat en el seu manteniment, que té un ús intensiu en tres torns, que es van comprometre a arreglar-lo en estiu, que està exactament igual que estava, que eixe centre va arribar a tindre, en 1968, 14.
946 -parle d'una animalada d'alumnes-, que es va acabar de remodelar i no està en este moment.
La pregunta se va fer també, i la fan des de la mateixa assemblea d'ells.
¿Està inclòs en el pla de rehabilitació?
Quan se van comprometre per a fer la reforma integral en quatre fases, ¿què està, en quina situació -perquè diuen que no saben res?
¿Què van a fer vostés en este centre?

Vull dir, que hi ha una sèrie de preguntes -ja li he citat abans els centres-, perquè, en este moment, això.
.
.
, estan en una situació lamentable.

Vosté me dirà -i m'avance jo-.
.
.
En allò que siguen obligacions municipals, tenen constància que no s'estan complint, tenen constància.
¿Van a fer alguna cosa també?
I aquelles qüestions que són responsabilitat seua, perquè són reformes que sí que corresponen a la conselleria, ¿van a fer alguna cosa també?
.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.
.
.

Senyor Tomás, un momentet.

Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Senyor Pañella -gràcies, presidenta-, senyor Pañella, per favor, no me diga que no actuem i me parle ací de la neteja o el manteniment d'un pati.
(El senyor Pañella parla amb el micròfon desconnectat) No, no, però.
.
.
Li ho demane per favor.
És a dir, no me diga que no actuem i estem parlant de qüestions menors.
Que ja li ho he dit.
.
.
, hem tingut oportunitats de parlar en moltes qüestions, que fan moltes vegades de l'anècdota fan categoria, de l'anècdota fan categoria.
Un poquet més de rigor.
(El senyor Pañella, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Però tot este llistat?
Tot este llistat?
Â»)

No, no, li vaig a dir.
Pel que fa a la nova construcció de centres en la ciutat de València, 33 nous centres i 170 milions d'euros.
Huit centres en el pla Creaescola per 22 milions d'euros, i els tinc ací: Russafa, Montoya, Carnicer, Pare Català, Sebastián Burgos, Tomás de Montañana, Santa Teresa, Doctor Barcia Goyanes.
En secundària: el conservatori superior de música, per quinze milions d'euros.

En el pla d'inversió del 96, onze centres, 31 milions d'euros: Algirós-Blasco Ibáñez, Rodríguez Fornós, Pinedo, Nou Grau, Benimaclet, Humanista Mariner, Nuevo Patraix, José Soto Micó, Ayora, Nuevo Marítimo, Padre Olóriz -crec que és-.
En secundària, la línia 422.
30, tretze centres educatius per 98 milions d'euros: IES Fuente de San Luis, IES Joanot Martorell, IES El Cabanyal, IES Districte Marítim, IES El Grau, IES Isabel de Villena, IES Vicente Ferrer Escrivà, Nueva Avenida, Ausiàs March, Serpis, Rascanya, Nuevo Nicasio Benlloch, Malilla, Benlliure.
En construccions de centres sols, és a dir.
.
.

I pel que fa, efectivament, l'adequació de centres, estem parlant de mil actuacions, que han suposat una inversió global de quasi setanta milions d'euros en els diferents plans.

I cal parlar també del PRIE, el PRIE que es va aprovar en el Consell, l'11 de gener de 2013, per a fer un gran pla de diagnòstic i revisió tècnica dels centres i, a partir d'ahí, anar actuant en una primera fase en aquells que tenen algunes qüestions estructurals, i en la tercera fase els que eren les qüestions més urgents.

En la fase del PRIE I, 18 actuacions en la ciutat de València, 18 actuacions, que els tinc ací tots detallats, però 18 actuacions.

En la fase II se van revisar tots els que eren majors de quaranta anys, per determinar les patologies de cada centre i, més específicament, de cada un dels seus possibles edificis, havent-se finalitzat la revisió dins del calendari previst.

I, a partir d'ahí, se fa la fase III del PRIE.
Hi han trenta actuacions.
Set adjudicades, per valor de 173.
862 euros; una licitada; vint-i-set finalitzades, per 437.
000 euros; dos autoritzades per 51.
507.
.
.
Tot açò en la ciutat de València, tot açò en la ciutat de València.

A més, també, el PIP, el pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana, com el col·legi municipal Santiago Grisolía, la construcció finalitzada de l'escola infantil plaça Periodista Vicent Ros Belda, la construcció de l'escola infantil Avinguda Alfahuir, la construcció de l'escola infantil en Massarrojos.
.
.

Si fem una revisió històrica de les actuacions en infraestructures, podem vore l'animalada d'actuacions que s'estan fent.

I jo li dic, jo sóc responsable actual de la gestió del PRIE.
La gestió del PRIE, estem fent un esforç inversor i de gestió importantíssim.
I li puc dir que ja tenim executat pràcticament al 98 o 99% tant el PRIE 1 com el PRIE 3.
I estem encetant una nova etapa actualment.

En definitiva, s'han dut a terme o programat prop de mil actuacions, per un import de set-cents euros.
I s'han construït 33 centres nous per un import prop de 170 milions d'euros.

Els centres també tenen responsabilitat, com deia abans, en aquelles actuacions que poden ser per menys de nou mil euros.

En el tema d'educació infantil, també són els ajuntaments implicats.

La política, la resposta de gestió que s'ha donat i que s'està donant, a nivell de caràcter tècnic, d'inversió educativa, de construcció de centres, de fer rehabilitacions, de fer obra menor, és brutal, senyor Pañella.
Davant el qual.
.
.
Val, sempre n'hi haurà coses per fer i s'ha d'estar pendent i cal renovar els plans i cal actualitzar-los.
I vosté segur que podrà trobar en tota la ciutat de València algun pati que estiga per agranar; però, per favor, no fem (veus) .
.
.
, sí, sí, no fem de l'anècdota categoria,.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

.
.
.
senyor Pañella, no fem de l'anècdota categoria.

I mos queda molt per fer.
I li reconec que s'ha de seguir fent.
Però, vaja!
, no se tracta de vore la botella mig buida; se tracta de vore la botella al 90% o eixe 10%.
I ahí n'hi ha una resposta de gestió.
I vosté té una resposta de gestió.
I des d'un punt de vista madur de què és la gestió política, s'ha de vore la problemàtica que tenim, els recursos que se destinen, les solucions tècniques i com els diferents plans estan oberts i duguent endavant açò; i vore, d'un punt de vista global, el que és la política d'infraestructures.
Li ho dic amb confiança, senyor Pañella.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Continuem en la pregunta 1.
372, que formula Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport sobre el professorat interí.

Jo li pregaria que utilitzaren bé el torn i aixina evitem, per favor (el senyor Pañella, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Sí, sí.
Â»), que se contesten d'uns a altres fora del torn d'intervenció.

El senyor Pañella Alcàcer:

L'utilitzem, l'utilitzem.

La senyora presidenta:

Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Bé, disculpe si la pregunta no és exacta, esta és una de les que estaven en l'ordinador, però preguntava per la disminució de professorat interí.

Per tant, crec que vosté té la pregunta i me la pot contestar.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Un moment.
.
.

Senyor Tomás, té la paraula.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Pañella.

Bé, en l'àmbit de gestió de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, no ha disminuït el número de funcionaris interins en els últims cursos, no ha disminuït.
Al contrari, ha augmentat, ha augmentat.
I les dades que tinc li les corroboraré.
Però no sé en virtut a què fa vosté esta afirmació.
Però he de dir-li que tenim més professorat interí enguany que l'any passat.
No sé.
.
.
, desconec la motivació de la pregunta.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé.
Doncs, en principi, la motivació de la pregunta està en el moment en què se va.
.
.

La senyora presidenta:

Un moment, senyor.
.
.
Un moment, senyor.
.
.
(El senyor Pañella, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Disculpe.
.
.
Â».
Rialles) Deixe'm ficar-li el temps que.
.
.
(El senyor secretari autonòmic parla amb el micròfon desconnectat) Sí, perquè estic agarrant nota del temps que els queda, per ser el més justa possible.

Té vosté la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.
Però no és problema el temps.
No hem tingut mai un debat sobre si mos han faltat o mos han sobrat uns segons, no?

Senyor Tomás, la pregunta, lògicament, té una relació en el cas que deia al principi.
Esta comissió va molt retardada en el temps i quan se fa la pregunta.
.
.
En aquell moment, les notícies que apareixien, sí que hi havia una disminució.
Al voltant de 160, crec.
.
.
No, perdó, de més, de més de mil de.
.
.
En aquell moment estava aixina i aixina se va publicar.
I, per tant, tenim ahí.
.
.

Després, resulta que, lògicament, la pregunta se manté perquè el problema del professorat interí se manté viu, se manté viu, ja no en l'apreciació exacta que déiem en la pregunta, de la quantitat -que dic que eixa pregunta porta mesos ací feta i, per tant, en eixa.
.
.
-, sinó en tot el succés.
Se manté perquè, precisament, doncs, ara hi han convocatòries també de.
.
.
, el que són les eleccions.
I, bé, i això pareix ser que va a ser la segona fase d'eixe acarnissament que tenen des de la mateixa conselleria d'educació amb el professorat interí.

Lògicament.
.
.
I dic acarnissament perquè ja el que se va fer en el moment de revocar l'acord interí que tenien, l'acord de professorat que existia, va ser ja un cop dur contra els interins i, a més, fet d'una manera sobtada, sense esperar i sense previ avís i, a més, i sense una argumentació clara, més que, efectivament, definir una nova baremació que els interessava a vostés i que no interessava ningú més que a vostés.

I que, en este moment, el que estan fent és la segona part.
En la nova convocatòria se va produir esta segona rebaremació que vostés van a fer, reubicant el professorat.

Jo.
.
.
Ja dic, he mantingut la pregunta perquè és important que me conteste, que me conteste com és possible que, des de la conselleria, s'hagen afirmat -i dic des de la conselleria-, que aquelles persones que portaven en alguns casos més de quinze anys treballant, i alguna vint anys treballant en l'administració, que no estaven capacitades per a fer el treball que estaven fent perquè no tenien ni un examen aprovat d'una oposició.
Vosté, se manté això?
Se pot ser tan irresponsable com dir que han mantingut quinze o vint anys treballant de mestre a una persona que no té la capacitat?
On està l'error?
En haver-los tingut quinze o vint anys o que no té capacitat?
Aclarixca-m'ho, perquè eixes frases s'han dit.
I jo vull aprofitar esta situació… No, no, s'han dit i s'han dit en debat públic en Les Corts, ací mateix, a pregunta d'este diputat.
I avui el que vull és dins d'esta situació de disminució inicial com a mínim i en este moment de segona rebaremació que està preparada en esta convocatòria, que els mateixos sindicats, la Intersindical li està demanant a vosté seure's i fer un nou acord, i vostés defenen, clar, lògicament, que no, que no volen.
I estan dient ja, i han contestat, vosté mateix crec que va ser qui va contestar ja, que no estaven disposats a fer cap nou acord i que el sistema el tenen obert.

Abans, en un altre punt me parlava de llocs de treball i de persones que estan treballant, que tenien treballant, i sense previ avís se'ls ha fet canviar la seua vida.
Això pense que és inadmissible que es faja des de la mateixa administració.
Inadmissible a tots els efectes.
I em sap greu no tindre algunes dades que tenia ací, que no li puc donar, perquè eixes per desgràcia no me les sé de memòria.
Però sí que realment me sé de memòria la situació del professorat interí, que no es mereix que els hagen fet el que vostés els han fet.
En absolut.
Per tant, jo demane: quines conseqüències va a tindre esta nova convocatòria, la quantitat, perquè vostés saben que hi havia una disminució inicial.
No tinc les dades en este moment per a poder-li contrastar l'afirmació que vosté mos ha fet, però sí que també estic parlant-li del que ve ara.
Si vol contestar-me, estarem molt contents, supose que el professorat interí també tindrà clar el seu futur.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Un moment.
Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Pañella.

Bé, responent a la pregunta, per això li dia que, a vore, les dades que tenim de la Subdirecció General de Personal Docent.
.
.
Tenim 6.
084 interins en vacant durant el curs 2012-2013.
Va haver-hi un increment del 12% durant el curs 2013-2014, arribant a 6.
816 interins.
I estem parlant de vacant, no de substitució, és a dir, places en vacant, que vosté és professor de l'educació i coneix el que estic diguent-li.
Tanmateix, en el curs 2014-2015 existeixen 7.
904 interins en vacant, la qual cosa suposa un increment del 15,9 respecte al 2013-2014.
Estes són les dades oficials firmades per la Subdirecció General de Personal Docent.

I a més, és que té una explicació.
Perquè efectivament, com vosté sap, en l'àmbit educatiu les oscil·lacions dels llocs de treball es produïxen fonamentalment per dos causes: d'un costat l'augment o disminució dels serveis educatius i, d'un altre, efectivament, el que són les condicions laborals d'un professorat.
I es va produir un augment de 300 llocs, 200 com a conseqüència de l'ampliació dels contractes programa, que ho havem dit, que ha segut una manera de dotar de fons extraordinaris el sistema educatiu.

I sobretot també l'augment de llocs vinculats a la formació professional.
Hem ficat en marxa la Formació Professional bàsica i estes dos circumstàncies, contractes programa, com la Formació Professional bàsica ha significat l'increment de persones que estan treballant actualment.
I li dic, respecte al curs 2013-2014, en el 2015 tenim un increment del 15,9 respecte a l'any anterior.
És a dir, vull dir-li que no hi han menys interins, n'hi han més interins, davant la qual cosa moltes de les premisses que vosté està construint a partir d'ahí doncs ja són falses també.

Bé, després sí que és veritat que ha aprofitat la pregunta i ha entrat a valorar-me altres qüestions, que jo molt gustosament les compartixc amb vosté, com no podia ser d'una altra manera.
Li recorde que.
.
.
Vosté diu: Â«No, és que la conselleria.
.
.
Â» No, no, perdó, la conselleria no.
La conselleria va impulsar un pacte, un nou pacte en què estigueren tots els sindicats menys un.
És a dir, el model d'oposicions, la política respecte als interins ha estat pactat amb tots els sindicats menys un.
No ha segut una voluntat unilateral de la conselleria, ni de bon tros.
Diga-ho tot.
(Veus) No, no, però quan es va pactar es va pactar i estaven.
.
.
Bé, ja, però estaven Comissions, UGT.
També estava l'AMPE, el CSIF i pactaren amb l'administració un nou model, el pacte.
Eixe pacte és el que efectivament determina les decisions respecte al model d'oposicions i respecte a algunes decisions al voltant de per allí.

Per tant, no plantege vosté esta situació com una decisió unilateral d'atac, si quatre sindicats signen en la conselleria la política en este sentit, crec que, vosté pot estar d'acord o no estar d'acord en els termes d'eixe acord, d'eixe pacte, però vaja, no ho plantege com una decisió unilateral de la conselleria, perquè efectivament no és veritable.

Anem a vore, me pregunta també sobre qüestions de futur.
Inclús me pregunta vosté la meua opinió sobre aspectes de política de personal.
Jo li dic una qüestió sincerament.
Jo crec que l'obligació de les polítiques públiques respecte a la selecció del professorat és assegurar-nos d'atraure sempre els millors a la funció pública docent.
Perquè efectivament, perquè el sistema públic està enfocat per a donar el millor servici educatiu als administrats.
I les prioritats han de ser naturalment atraure el millor professorat contínuament perquè el servici de qualitat se puga fer amb les millors garanties.
Naturalment respectant els drets laborals i amb la màxima sensibilitat i respecte per al treball.
Mosatros tenim uns magnífics professors en el sistema educatiu, amb independència de la seua categoria administrativa.
Tenim 60.
000 professors i efectivament tenim molts bons professorats, i d'ahí no ens n'eixirem mai, perquè és el que considerem.

Ara bé, les polítiques han d'anar sempre dirigides a procurar atraure els millors professors al sistema educatiu, perquè d'això depén, com diu l'informe Mckinsey, Â«el techo de un sistema educativo es el techo efectivamenteÂ» de la qualitat docent.

I les polítiques, com no podia ser d'una altra manera, i vosté està d'acord amb mi, han d'anar a procurar que els millors estiguen en llocs de responsabilitat.
I això, cal prendre determinacions efectivament per a garantir-ho.
Insistixc: més interins, pactat amb els sindicats els models, i efectivament pensem que en la professió docent que tenim uns magnífics professionals, hem d'incrementar encara la qualitat d'estos.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Continuem amb la pregunta 1.
376, que formula Josep Maria Pañella, del Grup Compromís, a la conselleria d'educació sobre la retirada d'amiant en els col·legis públics.

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Molt clara, en quina.
.
.
Val?
Gràcies, president.
Molt clara, dia, la pregunta era: en quina situació està el pla que se va fer de retirada de tot el fibrociment existent en els centres públics?

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyor Tomás, un moment, pot donar la resposta.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Efectivament, davant de la situació que provoca.
.
.
l'alarma social, efectivament, el tema del fibrociment, però també he de fer una puntualització pels termes de la seua pregunta.
És a dir, el fibrociment està prohibit ficar-lo nou, però no és obligatòria la seua retirada.
Ho dic perquè la quantitat de fibrociment, és a dir, uralita, que n'hi ha en la Comunitat Valenciana en obra civil, en obres particulars, és enorme, i efectivament a mi m'agradaria també discórrer el debat des d'una sensatesa i racionalitat per a no carregar les tintes com si estiguérem ficant en perill els nostres xiquets el que és habitual en la resta de la societat.

Aixina i tot, efectivament compartixc que cal donar com sempre -el que li dia abans- una resposta de gestió, des de la racionalitat i de la sensatesa.
I per a donar una solució de gestió adequada a la qüestió del fibrociment, hem fet un pla de registre, avaluació i retirada de fibrociment de les instal·lacions educatives, descartant i assegurant que actualment no hi ha qualsevol mínim risc per a la salut i que actuarem inclús aixina de manera preventiva per a garantir-ho totalment.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Un moment.
Té la paraula, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Tomás, bé, espere que en la segona part done més dades de la situació en què està precisament eixe pla de retirada del fibrociment.
Per una part, podríem estar més o menys d'acord en el que vosté ha dit conforme ho ha qualificat, però sí que és veritat que jo no sóc qui per a dir.
.
.
Ja tinc prou problemes en complir les meues responsabilitats (rialles) com per a posar-me ara a valorar els informes que hi hagen sobre les conseqüències del fibrociment.
Sí que és veritat que precisament el tema se destapa més que res inicialment en el Ciutat de Bolonya, en el qual ja ha sigut retirat, però allí arriben a haver-hi informes diversos realment que alertaven de la situació, i que l'obligació era de retirar-lo en un centre educatiu.
Aixina constava allí, i per tant després d'ahí és quan la comencen.
.
.
i apareixen les indicacions, efectivament, en l'informe que vosté parlava, que li reitere que no tinc les xifres davant, però crec que parlava de 160 i escaig centres (veus), o 180, una quantitat aixina, que venia a ser un 9% dels centres en els quals hi havia alguna quantitat de fibrociment present allí.

I ahí la pregunta anava suposant això, i va posteriorment ahí: d'eixos 180 i escaig que hi havia, quin percentatge hi ha en este moment retirat, si s'ha fet una valoració, si s'ha fet una determinació de prioritats degut a la presència, a la situació del fibrociment en este moment.

Eixa és la pregunta.
Volíem estar ahí, perquè malgrat el que vosté ha dit, sí que és veritat que en el sector dels pares va despertar una certa alarma.
I quan n'hi ha una alarma social, doncs moltes vegades -com vosté dia- hem de respondre, i hem de respondre de manera més ràpida possible, sobretot perquè això no és una gran actuació, és una retirada.
A la millor en algun cas és més costosa, però moltes vegades són teulades que són precisament fàcilment, ja no diria prescindible, perquè clar, la solució no és llevar-la i que es quede quan tenia una utilització, sinó substituir-les per altres materials.
Dins d'eixa situació jo el que m'agradaria és que precisament la seua contestació anara a dir: Â«Escolte, mire, en este moment des que iniciàrem l'estudi per la primera part que és la detecció de centres que tenen el fibrociment, el que voldria saber és en quin percentatge s'han utilitzat ja.
Perquè, clar, la solució no és ara llevar-li importància.
Jo no vull augmentar el.
.
.
Dir: Â«Doncs, n'hi ha un gran risc.
Â» No, no, no vull això.
Però simplement, si hi ha una qüestió que ha causat una alarma social que ha segut suficientment important perquè des de la mateixa conselleria se cree un pla, aleshores, anem a vore com està eixe pla, si s'està complint, en quin percentatge.

Però jo pense que, una vegada fet això, caldria fer-ho ràpidament, perquè no és un gran volum.
.
.
No parlava de cost, estava parlant del cost, perquè lògicament tot suma, però no és un gran volum en este moment.
Per tant, si me pot donar més dades, no hi havia altra intenció que obtindre-les.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Sí, gràcies presidenta.

Gràcies, senyor Pañella.

Efectivament, jo crec que la manera que vosté ha plantejat la qüestió del fibrociment entenem que és la que estem alineats, és la qüestió correcta, és a dir, cal manar missatges molt clars de tranquil·litat diguent que no hi ha cap perill objectiu en general, però cal ficar-se mans a l'obra i efectivament actuar de manera preventiva.

Mosatros en este tema hem estat parlant amb l'Invassat i en la Direcció General de Salut Pública.
Personalment he coordinat més de dos o tres reunions en què els tècnics de prevenció de riscs laborals més els de salut pública mos han dit efectivament quina és la verdadera naturalesa del possible perill que puguera haver-hi i quin és l'estat.
A partir d'ahí, també comptant amb les respostes de gestió i que és un tema que efectivament preocupa, vàrem fer este pla de retirada, avaluació, registre i retirada progressiva del fibrociment en les instal·lacions educatives que bàsicament té les següents fases: la primera del registre, registre que no crega que és molt fàcil.
Revisar tots els centres de la Comunitat Valenciana i dir, Â«ací n'hi ha una estructura de fibrocimentÂ», que pot ser més, que pot ser menys, i una primera inspecció ocular.

Eixa primera inspecció ocular mos va a servir després per a prioritzar.
Per què?
Perquè no és el mateix que n'hi hasca una instal·lació de fibrociment que estiga fora del contacte dels xiquets o una que puga estar a l'abast dels xiquets.
Perquè efectivament el fibrociment, encara que vosté bega aigua d'un recipient de fibrociment tota la vida, no passa res.
El problema del fibrociment és quan es trenca i allibera les partícules d'amiant.
És a dir, eixe és el tema.
Estem assessorats tècnicament en tot el moment.
A partir d'ahí se va fer un pla de registre i vàrem detectar.
Sí que és veritat també que m'agradaria ser cautelós, i no és per donar.
.
.
Després vostés mos diuen: Â«No, amb les dades ara en diuen una i una altra.
Â» És un pla dinàmic, perquè moltes vegades n'hi ha fibrociment que no es detecta i es detecta després, perquè un pot estar més amagat o uns altres més visibles.
Vull dir jo que continuem intentant fer en un pla en el que, efectivament, registrem tot el que n'hi ha, fem una primera inspecció ocular i fem una primera valoració.

A partir d'ahí, el que mos diuen, Â«hem fet ja vint-i-set informes individualitzats, instal·lacions de fibrociment per part de l'Invassat, i mos ha eixit en totes que no n'hi havia cap tipus de riscÂ», l'Invassat sempre mos diu el mateix, no representa cap tipus de risc però, efectivament, cal mantindre controlada la instal·lació.
Mosatros, a part d'ahí, doncs, mira, controlar-la, però anem a retirar-la, prioritzarem si n'hi haguera alguna que estiguera més deteriorada però, en tot cas, continuaríem retirant-la.

I en el pla de detecció anem a fer un informe individualitzat per part de l'Invassat per cada un dels centres, l'hem fet ja en el 2014, el farem en el 2015 i el farem en el 2016, i avaluarem tot l'estat del fibrociment de tot el sistema educatiu, però esta fase de valoració i d'avaluació se superposarà en la ja retirada, o siga, no anem a esperar a retirar que facen això.

En la priorització de les supervisions donarem prioritat a infantil i primària, ¿per què?
Perquè els xiquets estan tres, nou anys en eixes mateixes instal·lacions, estan més temps exposats i per un tema.
.
.
no n'hi ha cap problema però per si haguera més temps d'exposició.

Després, també, efectivament, dins d'eixos centres prioritzarem els informes d'aquells en els quals el fibrociment estiguera -diguérem- a l'abast de l'alumnat, i en aquells de la inspecció ocular dels tècnics i dels enginyers que digueren que n'hi havia algun tipus d'urgència.

Insistisc, ara, fins ara hem fet vint-i-set informes i no n'hi ha cap tipus de problema, però anem a revisar-los tots i, al mateix temps, en el cas que es detectara el mínim dubte, procedirem a retirar-lo directament i, en tot cas, no esperarem a retirar-los, ja n'hi ha prevista la retirada i anirem a estall en este tipus de prioritzacions.
Esta seria, més o menys, la filosofia d'este pla.

Insistisc, està prevista ja en actuacions de memòries valorades la retirada dels seixanta-sis centres durant el primer semestre, seixanta-set els llevem ja, més alguns que se llevaren en el 2014, més tots els que estem fent.

En definitiva, una resposta ràpida de planificació de gestió (soroll de papers) a una situació que està controlada però que genera preocupació.

I, efectivament, a mi sí que m'agradaria deixar constar la professionalitat i eficàcia dels tècnics tant de l'Invassat, de construccions educatives, com de salut pública per a donar una resposta ràpida i poder explicar-los i que, efectivament, la tenim més o menys quantificada, anirem quantificant-la totalment, i jo crec que en breu el fibrociment serà ja una cosa poc comuna en els centres educatius valencians.
(Veus) N'hem retirat ja vint-i-set, en farem seixanta-set este primer semestre i les avaluacions continuaran fent-se de manera detallada.
(Soroll de papers)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Continuem amb la pregunta 1.
376, que formula la diputada Pilar Teresa Sarrión Ponce, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera d'educació sobre el CEIP Regina Violant d'Almassora.

Té vosté la paraula per a fer la pregunta, senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Mi pregunta es: ¿para cuándo la licitación y el inicio de la obra ya que las condiciones actuales del CEIP Regina Violant no pueden albergar a todo el alumnado?

La senyora presidenta:

Gracias.

Per a la resposta, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Señoría, muchas gracias.

Bueno, yo creo que tenemos buenas noticias, ¿eh?
, tenim molt bones notícies i ací n'hi ha gent que està molt implicada en este projecte.
(Rient)

La veritat és que amb data de 13 de febrer -i ací tinc tot l'expedient- s'ha enviat a la conselleria d'infraestructures perquè licite l'obra; al mateix temps, també tinc ací el document de l'aprovació pel subsecretari del projecte, i jo crec que en la conselleria d'infraestructures han de fer la gestió pressupostària, la retenció al crèdit i després ja envien a publicació al DOCV -jo crec-, ¡vaja!

Ací passa el de sempre, dius dos setmanes, passen tres setmanes, y ya has incumplido la palabra, doncs, no vullc arribar ahí però ¡vaja!
, l'expedient està totalment completat i jo crec que podem afirmar que en unes poques setmanes la licitació serà publicada en el DOCV.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor secretari.

Un moment.

Senyora Sarrión, li done, de nou, la paraula.

Té la paraula, senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Señor Tomás, ¡vamos!
, buenísimas noticias si realmente se van a cumplir, esperemos que sí.
Sí, le digo si realmente se van a cumplir porque déjeme que sea un poco escéptica en este tema, yo sé que la señora Barrieras, su localidad ya está haciendo las gestiones que puede.

Pero, claro, es que es un centro prometido en el año 2013; luego, en 24 de julio de 2013 se envió el proyecto básico a la conselleria; el 6 de marzo de 2014 se envió el proyecto de ejecución a la conselleria; y el 3 de junio de 2014 el Ayuntamiento de Almassora certifica -que lo firma el alcalde- el que por favor tengan por presentados los proyectos porque parece ser que todavía no se le había hecho caso; el 24 de noviembre de 2014 se retira por un responsable del ayuntamiento la documentación de la conselleria, el mismo 24 de noviembre se solicita la licencia de obras al ayuntamiento, una licencia de obras que el 27 de noviembre el ayuntamiento informa desfavorablemente.
Entonces, ahí hay ciertas dudas que sí que me gustaría que usted me aclarase.

Según el alcalde de la localidad, y según consta también en la certificación que se hace cuando se le remiten los trabajos a usted, se aprueba, de acuerdo con las reuniones mantenidas entre la consellera de Educación, Cultura y Deporte, el secretario autonómico de Educación y Formación y el alcalde del Ayuntamiento de Almassora, en el seno de las cuales se aprobó que por este ayuntamiento se redactara el proyecto básico y de ejecución para la construcción del CEIP número 5 Regina Violant de esta localidad, todo ello con el objetivo de facilitar y agilizar la licitación que por dicha conselleria se llevará a cabo para proceder a la construcción de dicha infraestructura educativa.

Yo quiero que me diga si es normal ahora que los ayuntamientos tengan que asumir el coste de redacción de estos proyectos o si, por otra parte, ustedes les compensarán la redacción de estos proyectos porque les están agilizando un trabajo a la conselleria.
No es que me parezca mal, si los ayuntamientos están de acuerdo y tienen presupuesto suficiente para hacerlo, pero que luego no retrasen los proyectos o no retrasen la licitación todo este tiempo.

Es cierto que el día 17 de septiembre de 2014 el ayuntamiento también, el alcalde, informa que el presupuesto base de licitación son 6,9 millones de euros y que en dos meses se tendría el proyecto redactado, finalizado y que se iba a licitar.
Usted me dice que se va a licitar ahora, y la diputada que le habla le ha hecho varias preguntas por escrito para que conteste la consellera y nunca contesta nada, porque contestar que está dentro de los catorce centros educativos prometidos y que se hará cuando se pueda hacer pues dígame que no es una contestación muy cierta.

Por eso, una de las dudas es: uno de los retrasos es porque pasa de dos a tres líneas, ¡vale!
, pero es que en el proyecto que el ayuntamiento envía ya son tres líneas, son nueve unidades de infantil y dieciocho unidades de primaria, y eso está incluido en el proyecto del día 3 de junio.

Luego, además, otro tema relacionado estrechamente con esto es el CEIP Santa Quiteria, que tiene autorizada una unidad mixta para tres y cuatro años, también relacionado con la nueva construcción del Regina Violant, y les gustaría saber a los padres qué criterios utilizaran para concederlas, por qué esta unidad y si esta unidad va a subir de nivel conforme vayan subiendo estos alumnos.

Y, luego, el 15 de enero de 2015, el alcalde comunica también en prensa que ha ofrecido a educación, a la conselleria, que el ayuntamiento asuma la dirección y la coordinación de las obras.
También me gustaría que usted nos aclarase eso y el coste a quién va a repercutir, tanto el de los proyectos como el de la coordinación y dirección de las obras.
La conselleria luego les pide modificaciones, parece ser -por lo que usted me ha dicho- que las modificaciones ya están hechas y se van a llevar a cabo.

Y, también, en esa misma entrevista dice que el 13 de enero habló telefónicamente con usted y que usted le trasladó que todas las gestiones estaban bien y cuando antes se iba a licitar y a construir.
¿Cuándo es cuanto antes?
¿Vale?

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Sarrión.

Señor Tomás, tiene la palabra.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Muchas gracias, señoría.

Bueno, dos cuestiones previas para explicar la construcción de un proyecto.
Vamos a ver.

Estamos hablando siempre de proyectos, de expedientes -como decía antes-, que desde que se da la orden se construye, se hace un anteproyecto o proyecto básico, proyecto de ejecución, se supervisa, se licita, se adjudica; retardar estos proyectos dos o tres meses, tanto adelantarlos como retrasarlos entra dentro de lo estrictamente normal, es decir, lo que pasa es que muchas veces hacemos de estas circunstancias estrictamente técnicas pues a lo mejor un problema político pero, bueno, somos así, pero no debería ser así, es decir, habría que acometer siempre la crítica y la comunicación de estos proyectos de una manera, efectivamente, desde un punto de vista más racional y más -como decía- estrictamente técnico.

Poner en valor la colaboración total y absoluta del Ajuntament d'Almassora, pero total, es decir, ellos plantearon colaborar, a nosotros nos pareció perfecto y ahí estamos, y ahí estamos.
Es decir, en el proyecto ha sido necesario trabajar de manera conjunta y, aunque la redacción del proyecto de ejecución, primero básico y, después, de ejecución, ha correspondido al ayuntamiento, sí que es verdad que hemos sido, como no puede ser de otra manera, el servicio de infraestructuras el que ha supervisado y ha habido un trabajo colaborativo entre los dos grupos de técnicos para dar toda la máxima respuesta.

El proyecto de ejecución -si no recuerdo mal, lo tendré por aquí- se aprobaría en el mes de diciembre o finales de noviembre -no lo recuerdo exactamente-, el 28 de noviembre l'ajuntament concedix la llicència d'obres i el projecte d'execució s'aprova el 2 de febrer del 2015.

Es decir, ha sido un tiempo que hemos estado trabajando hasta concluir perfectamente pero, bueno, más ganas que teníamos el alcalde y yo de que esto se finalizara, pero ha habido que esperar los tempos técnicos porque un colegio no se construye.
.
.
, es importante correr pero hay que hacer las cosas bien hechas.

Entonces -insisto-, máxima colaboración con el Ajuntament d'Almassora, un proyecto muy importante, estamos hablando de un presupuesto de 6.
929.
000 euros (soroll de papers) y -como he dicho antes-, en virtud de la encomienda de gestión que la conselleria de educación hizo con infraestructuras para ser más rápidos en la licitación y en los procesos de adjudicación ya se ha remitido a la conselleria de infraestructuras, la remisión fue del 13 de febrero, y tengo conocimiento porque allí tenemos, en la conselleria de infraestructuras tenemos seis proyectos a punto de licitar, ¿eh?
, seis proyectos, entre el que se encuentra Almassora.

Y yo creo que la licitación de los seis proyectos es en breve pero dependiendo de cuestiones estrictamente administrativas y de gestión presupuestaria, es decir, tenemos el dinero, no hay un problema presupuestario; tenemos la voluntad política porque fue un anuncio de nuestro presidente y, al mismo tiempo, tenemos el proyecto fetén, y ¿de qué depende?
, pues dejar trabajar un poco a los técnicos a que vayan zanjando y no convertir las dos o tres semanas en que pueda demorar en algún incumplimiento sino desde un punto de vista lógico en el funcionamiento de la administración, y la colaboración del ayuntamiento en este sentido también implica el que van a hacer la supervisión de la obra porque, efectivamente, la dirección de la obra, perdón, porque ellos han hecho el proyecto y lo conocen y para nosotros perfecto, sin perjuicio de las funciones que tiene el servicio de infraestructuras para realizar siempre las supervisiones y que todo cumpla la normativa vigente en materia de construcción.

Es decir, creo que estamos de enhorabuena, lo sabe muy bien la diputada, lo sabe muy bien el alcalde, lo sabe muy bien la comunidad educativa, que me voy a reunir con ellos, me voy a reunir con ellos si no ésta, la semana que viene, para explicarles lo mismo que estoy explicándoles a ustedes y -creo- en pocas semanas se licita el proyecto ya en el DOCV.

La senyora presidenta:

Gracias.

Continuamos en la pregunta 1.
378 que formula el diputat Jordi Serra, del Grup Parlamentari Socialista, a la conselleria d'educació sobre el Raquel Payá de Dénia.

Té vosté la paraula senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor secretari autonòmic, ¿existix algun projecte i terminis per a escometre la millora i ampliació del centre, del Col·legi d'Educació Especial Raquel Payá de Dénia?
I de ser així, ¿quins són els terminis temporalitzats per a la comesa d'aquestes actuacions?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Serra.

Senyor Tomás té temps per a la resposta.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyoria.

Ho dic jo perquè la construcció i manteniment dels centres d'educació especial és un prioritat per a esta administració.
Vosté en la seua pregunta formulava que moltes vegades són els grans oblidats o una cosa així, ¿no?
, i no simplement és la construcció sinó també la dotació i l'increment del professorat i els recursos que necessiten.

Cal recordar que enguany es licitarà, també, dins dels deu centres, el Col·legi d'Educació Especial La Encarnación de Torrent.
Este es va licitar enguany, és a dir, es té previst també dur endavant tot el que són les licitacions del col·legis d'educació especial.

La conselleria està dedicant importants recursos per millorar les condicions de l'educació escolar.

I ja en la qüestió concreta que vosté em pregunta: ¿som conscients de les necessitats constructives que té el Col·legi d'Educació Especial Raquel Payá de Dénia?
Actualment, estem treballant en els aspectes previs perquè siga una realitat molt prompte, s'està realitzat i confeccionant un projecte i la definició d'ell, que estan els tècnics treballant en estos moments, i ja mos dirà els terminis per a la seua construcció que esperem que siga a la major brevetat.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari.

Senyor Serra, un moment i li done la paraula.
Té la paraula.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Intentaré ser objectiu, perquè titlar de prioritat, segons ha dit vosté, la situació dels centres d'educació especial, quan en el cas concret, potser vosté pot fer una generalitat, pot fer una qüestió general sobre la situació, però sobre la pregunta concreta i sobre el cas concret estem parlant d'un centre d'educació especial, en el qual no única i exclusivament la infraestructura ja té 28 anys en funcionament després de la seua apertura en l'any 1986, sinó que en aquest curs compliren dotze anys amb tres barracons.

Aquí, la qüestió, no estem parlant única i exclusivament de ser conscients de les seues necessitats, és que, de manera reiterada, per part dels responsables de la conselleria, s'ha dit que eixa ampliació anava a realitzar-se, anava a estar inclosa en pressupostos, anava a fer-se efectiva, i vaig a dir-li paraules, per un costat, de la directora del centre, en les quals afirma que l'increment del nombre d'alumnes va obligar a la incorporació de tres aules prefabricades que, si bé són més grans que les normals, realment resulten incòmodes per a aquest tipus d'alumnat; la falta d'espai en els banys de les aules que impossibilita l'accés dels usuaris en cadira de rodes, les goteres o els problemes de la temperatura condicionen l'ús d'eixes mateixes aules.

Vaig a llegir-li també el que és l'exemple de la presidenta de l'AMPA, la presidenta de l'AMPA reflexiona que: Â«Desde que mi hija está en ese barracón, día sí y otro no, se cae, debido al desnivel y a los obstáculos que tiene que atravesar.
Y, eso sí, las consecuencias para ellos no es como para un niño normal.
Â»

Li fique els exemples perquè moltes vegades sembla que estem parlant de qüestions generals, com bé li dia al principi, però la realitat és que aquest col·lege, ja li he dit amb més de dotze anys amb barracons, a dia d'avui no té.
.
.
no té, segons la seua resposta, una planificació concreta, a pesar, com bé li dia, de les múltiples promeses, respostes, visites.
Perquè una cosa és.
.
.
, jo ja no sé quants consellers han visitat el municipi de Dénia, reunint-se amb l'AMPA, reunint-se amb la direcció, reunint-se amb la plataforma de la dependència de la comarca i dient, com bé ha dit vosté hui, que això és una prioritat per a la conselleria i per al Consell valencià.

Jo només li recorde i vull saber el perquè -almenys li demanaria una resposta- a finals.
.
.
, just els dies finals de l'any 2013, l'alcaldessa de Dénia i la regidora d'Educació de l'Ajuntament de Dénia van dir textualment: Â«El Consell ampliará el colegio Raquel Payá en el año 2015, porque realizará una aportación económica extraordinaria para efectuar esas obras de ampliación del colegio.
Â» Però és que estem al mes de febrer de 2015, vosté ha dit que estan treballant en aspectes previs, però, ¿existix eixe compromís perquè eixa actuació es realitze realment en l'any 2015?
És una proposta i és una pregunta que crec que és molt senzilla.
Perquè, com bé li dia, la comunitat educativa del Raquel Payá el que vol és única i exclusivament saber quan podrà realitzar-se eixa actuació.

Els mateixos pares i mares que duen els xiquets al Raquel Payá també volen deixar clar que, ara que el Consell parla d'eixa llibertat de centre, Â«nosotros no tenemos dónde elegir centro, ya que es el único centro comarcal, mientras que otros niños y niñas pueden elegir escuelas e institutos de todas las formas, clases, tendencias o coloresÂ».

Jo per això li dic, estes paraules que m'ha fet arribar la presidenta de l'AMPA jo crec que reflectixen de forma molt clara.
.
.
, i hui intente exposar-les de forma molt pausada, perquè jo crec que a totes les persones que estem en aquest moment en la representació pública ens interessa solucionar els problemes.

Per això mateixa, després de dotze anys en barracons, ¿vosté pot dir-me hui quan va a solucionar-se el problema de l'ampliació del Raquel Payá?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Serra.

Un moment, senyor Tomás.
Li done la paraula.
Té vosté la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Serra.

Senyoria, efectivament, compartim amb vosté i amb el conjunt de la comunitat educativa que cal actuar i actuar amb urgència, i cal solucionar el tema del Raquel Payá de Dénia, i estem dedicant-mos a d'això amb totes les nostres forces.

Insistisc, tenim un pla d'infraestructures, uns compromisos de construcció.
He explicat abans, sols quan parlàvem de la ciutat de València, la quantitat d'obres que tenim, però, efectivament, tenim una resposta de gestió i anem a anar solucionant en funció de criteris objectius, i este, efectivament, com vosté molt bé ha dit, és un d'ells.

Me diu vosté que no generalitze i jo li dic que ha començat vosté generalitzant quan me fa la pregunta i diu: Â«Los centros de educación especial son muchas veces los grandes olvidados.
Â» I jo no estic d'acord amb això.
És a dir, per això he insistit fent una generalització.
.
.
, una presentació primera, perquè vosté és el que havia començat generalitzant, no jo mateixa.

M'he reunit amb la regidora de Dénia.
.
.
, parlar també per este tema, i efectivament que tenim el compromís.
El compromís jo crec.
.
.
, ja li dic, moltes vegades, quan mos comprometem públicament en temporalitzacions de les infraestructures, per l'experiència que tinc com a responsable del servici d'infraestructures i pel que és la realitat de la gestió, doncs moltes vegades podem dir una setmana més o una setmana menys, un mes més o un mes menys, dos mesos més o tres mesos menys i immediatament pareix que no tinguem voluntat política.
Però, insistisc, la construcció d'un col·lege implica projectes d'execució, projectes bàsics, informes, supervisions i, després, tota la legislació en matèria de contractació.
I moltes vegades, per molt que vullga córrer un i tinga la consideració pressupostària, conforme les tenim.
.
.
, estem posant els tempos, els ho dic directament.
I moltes vegades s'interpreta açò d'una altra manera.

En el tema de Dénia, estem ahí.
I estem ahí i estan fent-se les valoracions i el decidir exactament la naturalesa de l'actuació, que no vol dir que no estiguem treballant en ell.
I jo crec, seguint el que vosté estava diguent, que la gent de Dénia i els testimonis que vosté acaba de llegir es mereixen que tinguen el més prompte possible eixe col·lege i anem a dedicar-mos en cos i ànima que siga aixina el més prompte possible, perquè les solucions estan prenent-se, tenim pressupost i els tècnics estan treballant en la matèria.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

(Inoïble) .
.
.
conselleria d'educació sobre el col·lege Ciutat de Cremona d'Alaquàs.
Per a formular la pregunta té la paraula la il·lustríssima diputada.
(La senyora presidenta parla amb el micròfon desconnectat)

La senyora Martínez Ruiz:

Señora presidenta, doy por formulada la pregunta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

(Algú diu: Â«Espere que la recorde.
Â»)

Un moment, senyor Tomás.
Té vosté el temps per a contestar.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Veus)

Senyoria, moltes gràcies.

La conselleria en cap moment va ordenar al cap d'inspecció que romanguera en els centres públics.

La conselleria tampoc va en ningun moment sol·licitar donar instruccions a la policia nacional per tal que desallotjaren als pares del Cremona.

La seua pregunta, formulada amb un to d'afirmació i de crítica, es pot qualificar d'inexacta, per no dir-ho d'altra manera.

En este cas, cada u va prendre les seues decisions en funció de les atribucions que legalment tenen establertes.
I li dic que se va a complir escrupolosament la legislació vigent i que, efectivament, se va assegurar que no s'havera conculcat el dret de ninguna de les persones al voltant del Ciutat de Cremona en eixos dies dels quals vosté pregunta.

És a dir, li dic el mateix, no són verdaderes les afirmacions que vosté ha fet.
La conselleria no va cridar la policia en ningun moment.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Un moment.
Té la paraula, de nou, la senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora presidenta.

Señor Tomás.

Yo, sinceramente, no sé qué pasa con el colegio Ciudad de Cremona.
No sé si todo empezó con una cabezonería de la propia consellera, cabezonería de la que pensaba salir en algún momento y que, indudablemente, y a la vista de la envergadura de las movilizaciones, del apoyo social de toda la comunidad educativa, del colectivo de padres y madres, se ha quedado atrapada en el Â«noÂ» la consellera y, claro, ahora es complicado dar marcha atrás, o es que realmente tenía un propósito claro y contundente de ir acabando con la educación pública y de calidad en otros municipios y, también, en Alacuás.

Y, miren, se cumplen los peores presagios.
Si en el curso escolar 2014-2015 se eliminó una línea, para el próximo curso 2015-2016 ya se eliminan dos líneas, la de tres años y la de cuatro años.
La de cuatro años, en la que podían matricularse, si la hubieran habilitado ustedes, la consellera Catalá, los veinticuatro hermanos a los que ustedes han echado del colegio y han obligado a exiliarse y a matricularse en otro colegio.

Esos niños tienen nombre y apellidos.
Se llaman Noa Pérez, Iker Gallego, Gonzalo Canós, Martina Soriano, Mario Ponce, Rubén García, Diego González, Donís Muñoz, Alex Bancalero, Guillem Genovés y catorce niños más.
Tienen cara, nombre, apellido, hermanos y familia.

Esos niños tienen que saber que no dudarían ni un segundo en regresar al colegio Cremona, después, como digo, de este curso de estar exiliados.
Pero ustedes no quieren dar marcha atrás y siguen con sus ataques a la escuela pública.

La única buena noticia de todo esto es que en mayo perderán su mayoría en las urnas, esa mayoría social que ya les ha abandonado y, finalmente, será un gobierno socialista el que construya el centro.

Usted no me lo ha dicho, le pregunto ahora, ¿le parece normal y habitual que en un colegio de nuestra comunidad, un colegio de primaria, el primer día de clase estén en el centro por orden de la conselleria, aunque usted dice que no, el inspector de zona, la jefa de inspección de centro dando órdenes a la directora de ese colegio?
Usted dice que no.

¿Me puede decir en cuántos colegios de primaria de toda la comunidad estaban presentes estos inspectores u otro?
¿Me lo puede decir?
¿Por qué se tuvo que desalojar a los padres?
¿Por qué se llamaba a los padres para que fueran a recoger a los niños?
Explíquemelo.

Ya la situación, desde luego, es irreversible.
Ya nada se puede hacer hasta que no llegue el próximo mes de mayo.
Pero tiene que saber que entre tanta inoperancia del Consell, de su partido, aún permanece el dolor que durante todos estos meses han padecido padres, madres y familiares.

Mañana, día 18 de febrero, se cumplen 365 días desde que la conselleria decidió cerrar la línea de tres años del Ciudad de Cremona, día en que las familias se enfrentaron a la decisión de conselleria y se negaron a aceptar esta decisión y esta situación injusta.

Así que no me parece mejor manera de acabar mi intervención, dado que no sirve absolutamente para nada, para reconocer a estos padres, madres por ser alumnos, profesores, por ser un ejemplo de lucha, por sus ideas, por lo que creen, por el futuro de los hijos, que para una madre, como yo también lo soy, es lo más importante en esta vida, por defender la escuela pública.
Y, desde luego, me siento orgullosa, como alacuasera que me siento y porque soy de allí, de que haya sido Alacuás el germen de este movimiento, de este gran movimiento social.

Mi reconocimiento a todos aquellos en los que no ustedes, pero sí mucha gente, trasformamos nuestro corazón por un corazón naranja, el del Cremona.
Y quiero ser la voz de los padres y alumnos que han escrito como crónica de esa conmemoración, de ese 365 días, y dicen: Â«Escuchamos por ahí que el Cremona está haciendo historia con su lucha.
Desconocemos si es así, pero al mirar atrás sí somos conscientes de que nos hemos ido haciendo grandes poco a poco con acciones que nunca olvidaremos desde nuestra participación en todas las manifestaciones en defensa de la escuela pública.
En estos días, en estos 365 intensos días, hemos aprendido mucho y la lección que más valoramos es que ahora sabemos que las personas cuando nos unimos, cuando nos organizamos, no tenemos límites.
Nos hemos convertido en artistas, en portavoces, en escritores, en pintoras, en cocineros… Hemos hecho cosas que nunca pensaríamos que seríamos capaces de hacer.
Hemos pensado, hemos creado, hemos innovado, hemos construido y creemos que podemos estar orgullosos de haber aportado lo que hemos podido a esta lucha que no es solo la nuestra, es la de todas y todos.
Â»

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Un momento que.
.
.
, tiene tiempo de respuesta, señor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Señoría, dice usted lo que no sirve para nada.
Lo que no sirve para nada son las explicaciones que nosotros damos por activa y por pasiva, y que yo personalmente, en una comparecencia específica sobre el Ciutat de Cremona, les expliqué y contrarreexpliqué y volvemos a explicar.

La situació del Ciutat de Cremona és una situació derivada única i exclusivament per un problema d'arranjament escolar.
Ho diguérem per activa i per passiva, els ficàrem els nombres i els ho explicàrem.
I, efectivament, una decisió per criteris de racionalitat, com s'ha fet en altres poblacions i com s'ha fet en altres cursos escolars.
Però, efectivament, vostés han fet una instrumentalització política que efectivament, ho he dit moltes vegades, l'arranjament escolar provoca situacions d'este tipus que haurien de suprimir-se algunes línies, que hagen de.
.
.
, i algun professor ix desplaçat, un xiquet no pot anar a un col·legi on volia anar.
Açò és una cosa que passa habitualment, tots els cursos, derivat de l'expedient conegut com arranjament escolar, que és el que permet el dret a l'educació, perquè mos permet fer una gestió eficient dels recursos.

Però vostés d'estes circumstàncies, que és molt habitual, han fet una instrumentalització política.
I de res val que els ho expliquem, de res val que els donem les dades, de res val que intentem discórrer estes qüestions per uns discursos de racionalitat, i de sensatesa i de discurs tècnic.
Perquè vostés ja tenen.
.
, vosté ja venia avui amb el discurs escrit.
Vosté ja té clarament quina és la línia que ha fer, i dóna exactament igual el que li diguem, dóna igual el que li diguem.
Anava a dir dóna igual arre que burro, però el que li diguem.

Perquè, efectivament, efectivament, efectivament, efectivament.
Efectivament, ho hem explicat moltíssimes vegades.
I ho hem explicat fins la sacietat.
I no vos vinguen ara amb la cançoneta, que és un sonsonete monocorde ja, que efectivament anar.
.
.
és carregar-se l'escola pública.
L'escola pública, per a estar vint anys ací el Partit Popular, no se l'ha carregat; molt bé, al contrari, l'ha dignificat i moltíssim.

I ara no facen, com altra vegada, de l'anècdota categoria.
Perquè ací s'han donat explicacions; el que jo, no sé, la veritat és que me sent un poc ja pel tema que dóna igual el que expliquem que ací ningú fa cas.
(Veus)

Respecte, respecte.
.
.

La senyora presidenta:

Por favor, un momento señor Tomás, señor Tomás.

Señora Martínez, por favor, usted ha tenido su tiempo y el señor Tomás ha sido respetuoso, no la ha interrumpido.
Ahora le ruego, (veus) le ruego, señora Martínez, que respete, respete, respete el tiempo de intervención del señor Tomás.
Cada uno tiene su tiempo.
Ruego que se respete en el turno de intervención, si les gusta, como si no le gusta lo que se digan ustedes.

Por lo tanto, le ruego respeto.
Puede continuar.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Yo no he llamado en ningún momento anécdota a los niños del Cremona, ¡para empezar!
Yo he llamado, efectivamente, que estamos hablando de una cuestión particular, no anécdota a ningún niño.
No ponga en mi boca palabras que no he dicho en ningún momento.
Un poco de rigor.

Efectivamente, la pregunta es: es normal que la policía, es normal que no sé cuántos.
Pues, efectivamente, es normal, es normal que ahí habían, efectivamente, nueve menores y cuatro adultos que no estaban autorizados para estar allí dentro.
Y la directora va actuar correctamente, como también tuve oportunidad de decir.

Y vuelvo a esgrimir el informe de la directora del centro.
Porque aquí negro sobre blanco.
En el que dice: Â«la directora telefona a la policia local que informa que va procedir a avisar la policia nacional, per tal que es personen en el centreÂ».
És a dir, l'informe de la directora, Marta Murciano Hernández, el 3 de setembre de 2014, als pares i mares que han acudit al centre, (inintel·ligible) … de la secretaria del centre.
Es la directora la que toma, bien tomado, como hemos dicho muchísimas veces, esta decisión.
Y allí no había el jefe de inspección de zona, no es verdad, no es el jefe de inspección.
El jefe de (inintel·ligible) .
.
.
No es verdad, no es el jefe de inspección.
Había un servicio de apoyo, efectivamente, porque la misma directora nos avisó de que se iba a dar especiales circunstancias que concurrían ese día.
(Veus) Efectivamente, efectivamente.

Pero bien, es decir, no fue el jefe territorial de la inspección, no avisamos a la policía la conselleria.
Es decir, son todo afirmaciones inexactas y falsas.

I vosté me pregunta què és el que és normal.
Jo li pregunte: és normal que s'ocupe il·legalment un centre educatiu?
És normal que plantegem dubtes com sempre sobre l'actuació d'un cos professional com la inspecció educativa?
És normal que s'incomplisquen les normes que té aprovades pel consell escolar el Ciutat de Cremona?
Perquè quan sona la música tots els pares han d'abandonar, segons el reglament de règim intern, i allí hi havia gent incomplint-ho.
És normal això?
És normal que se desautoritzen les actuacions de la direcció del centre?
Tot això és normal?
Això sí que és normal per a vostés?
Doncs no, no és normal.
No és absolutament normal.
(Veus)

I, per altra banda, pense que és incomprensible emparar-se en Les Corts este tipus d'actuacions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Pregue a les seues senyories, per favor, que respecten el torn d'intervenció.
Cada un té el seu temps per a dir en eixe temps el que vullga o el que considere oportú.
Per tant, senyories, els pregue no s'interrompen.

Continuem amb la pregunta número 1.
406, que formula la diputada Pilar Teresa Sarrión, del Grup Parlamentari Socialista, a la conselleria d'educació sobre el CEIP Vil·la Romana.
Té vosté el seu temps per a formular la pregunta, senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

¿Qué criterios se han seguido por parte de la conselleria para cerrar y eliminar el anexo o CEIP número 6, cuando en la localidad de Catarroja se ha tenido que aumentar la ratio en el resto de centros que han tenido que acoger alumnos e incluso se ha tenido que instalar dos aulas prefabricadas en el patio del CEIP Villa Romana?

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Sarrión.

Senyor Tomás, té vosté el temps per contestar.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Señorías, muchas gracias.

A la localitat de Catarroja la planificació i necessitats respecte a les infraestructures van fer preveure, davant l'excés de demanda d'escolarització, la necessitat d'ubicar instal·lacions educatives provisionals per cobrir la demanda puntual i sobrevinguda que alberga la localitat.

Com esta demanda no es va consolidar, sinó que va suposar una disminució progressiva, va comportar que per a l'actual curs 2014-2015 el fet de traslladar les dos últimes instal·lacions educatives provisionals ubicades de forma aïllada a l'aulari del CEIP Vil·la Romana, afavorí la integració de tot l'alumnat en un únic centre, i millorant la coordinació i centralització de les tasques en un únic punt de servei.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Senyora Sarrión, té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Sí que es cierto que el colegio número 6 no era un colegio como tal, sino dependía, era un anexo del Vil·la Romana.
Sobre esto yo misma realicé varias preguntas, que luego, con la contestación en la mano, me gustaría que usted me aclarase, porque lo que yo pregunté no se correspondía con lo que desde conselleria se me contestó.

Y sí que me gustaría decir que en este momento la situación no es la misma que cuando yo formulé estas preguntas.
Tampoco es la misma situación el curso anterior que éste, por lo que usted nos ha explicado del tema de menos natalidad o menos alumnos en el municipio.
Pero sí que es cierto, y usted eso lo puede confirmar mejor que yo, que las ratios han aumentado en todos los centros y que se tuvieron que poner dos aulas prefabricadas en el patio del Vil·la Romana para albergar a alumnos provenientes del número 6; número 6 que tenían los terrenos ya cedidos para hacer una ampliación de otro colegio por las necesidades y las características del municipio.

Usted sabrá, porque así dice la alcaldesa que se lo hicieron llegar a la conselleria, que se realizó el traslado de aulas prefabricadas durante el mes de julio, durante el mes de julio cuando en el colegio Vil·la Romana estaban impartiendo l'escoleta d'estiu, cuando los niños estaban en el patio y cuando había un gran riesgo porque estaban trasladándolas en grúas y en maquinaria que usted también conoce.

Ante eso, los padres presentaron varias quejas, se estuvo hablando en el ayuntamiento, incluso se trasladó a conselleria todo eso, porque allí se proponía, y el ayuntamiento así lo proponía -ayuntamiento, recuerdo, gobernado por el Partido Popular-, que hay una casa del conserje, y esa casa del conserje se podía habilitar para no tener que trasladar las dos aulas prefabricadas al patio.
De coste sería parecido, aunque en ningún momento se quiso contestar desde el ayuntamiento el coste que supondría una obra o el traslado y posterior alquileres de las aulas prefabricadas.

Eso a los padres les pareció que era inaceptable.
En el pleno municipal también se contesta en esos términos.
Pero cuando se pregunta de quién es la propuesta del traslado de las dos aulas, la alcaldía contesta: Â«decisión de la conselleriaÂ».
Cuando le preguntan si la concejalía de educación dio soluciones, dice que sí, que propuso varias alternativas a conselleria, que la conselleria no contempló, una de esas era la casa del conserje.
También se le preguntó si el patio ahora tendría suficiente capacidad para los alumnos, y las contestaciones son del tipo de: al no haber el número de alumnos tampoco acepta las medidas de seguridad ni las del patio.
Sí que varía de alumnos, no del centro matriculados, pero sí estudiando en ese centro.
Porque aunque el número de alumnos matriculados sea el mismo, hay que tener en cuenta que de dos ubicaciones pasan a una.

Luego hay temas que desconocen, como si era viable, si había algún informe, cuál era el coste de los barracones y todo lo desconocen.
Y dicen que los técnicos de la conselleria no recomendaban la casa del bedel o del conserje porque el espacio y las características no eran adecuados para uso docente.
Vale.

A partir de ahí los padres también piden que en esas aulas en el patio, que tienen bastantes problemas por el tema del frío-calor, como ustedes conocerán, que sean aulas que no estén todo el día dando clase los mismos alumnos.
Entonces, se están utilizando desdobles para otras actividades, etcétera, etcétera.
Pero lo que a ellos les interesa saber por qué tuvieron que repartir los alumnos, por qué se elevó el número de ratio en todos los centros, cuando la oferta seguía siendo considerable.
Que todavía existen barracones o aulas prefabricadas en más centros de la localidad.
Y que el ayuntamiento sí que tiene terrenos puestos a disposición de la conselleria, tanto junto al CEIP Bertomeu Llorens, como los terrenos donde se ubicaba el número 6, que ahora ya no existe, y también tiene terrenos para un nuevo IES al lado del cementerio en la zona Horteta.

¿Por qué les digo ahora lo del nuevo IES?
Porque, como usted ha dicho, la natalidad disminuye, pero sí que están subiendo las etapas con máxima natalidad en la población.
Y ahora el problema que van a tener es que no van a tener cabida en el instituto que hay, donde también se desplaza más alumnado, para subirlo hacia arriba.

Se ha creado una nueva línea en el CEIP Juan XXIII, porque era necesaria esta nueva línea.
Pero si se hubiese mantenido esta línea en el número 6, las ratios no hubiesen ido al máximo y ya estaban las aulas allí y la previsión.
Me gustaría que me aclarase esto.
No me ha dado tiempo de entrar en el resto de preguntas.
Pero, bueno, son los tiempos.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Sarrión.

Le doy tiempo, señor Tomás, para que dé cumplida cuenta.
Tiene tiempo.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyoria.

Usted lo ha dicho bien, efectivamente, nunca ha existido el CEIP número 6 como un centro, es decir, no ha sido nunca un centro.
Por tanto, no se trata ni de cerrar ni suprimir un centro que nunca ha existido.

Efectivamente, lo que estamos aquí, respecto a muchas de las cuestiones que usted me está planteando de las ratios, de tal.
Aquí, bien, con independencia de la valoración que se pueda hacer al respecto, estamos aplicando estrictamente la legalidad vigente.
Estrictamente aplicable a la realidad de cada caso concreto, ¿eh?
, que en este caso, pues bueno, ha sido siempre el ofrecer un servicio educativo de calidad y sobre todo teniendo en cuenta las limitaciones arquitectónicas de los centros educativos.

El CEIP Vil·la Romana es un centro de nueva construcción, que cumple, efectivamente, toda la normativa legal, ¿eh?
, y los requisitos.
Yo creo que, vaya, la situación que usted plantea… haremos un estudio más pormenorizado…, sí, lo haremos más pormenorizado en algunas cuestiones que usted en este momento está planteando.
Pero, insisto, yo aquí no puedo más que reafirmarme en lo que nos pasa a nuestros técnicos.
La solución que se ha adoptado era, diríamos, la racional desde el punto de vista de la planificación educativa y también desde el punto de vista de las limitaciones arquitectónicas y lo que teníamos.
Después es lo que pasa muchas veces.
Es lo que intentaba también explicarle antes en la respuesta al Ciutat de Cremona.

Las situaciones de planificación son cambiantes.
Aquí nos encontramos con centro que requería dos actuaciones de una…, que se hicieron las dos prefabricadas, como usted muy bien ha indicado, y después el comportamiento en realidad ha hecho retirarlas.
Y al final las retiramos y tomamos una solución que está totalmente… Es decir, es el mismo caso en unos, en otros y en muchos centros de la Comunidad Valenciana.

Y, efectivamente, la flexibilidad en la planificación nos permite ir adecuando y la eficiencia de los recursos de la foto que tenemos en estos momentos de los ingresos en los centros a las necesidades constructivas que se hacen.
Efectivamente, muchas veces criticamos, y lo entiendo, el tema de las prefabricadas.
Pero hay soluciones que son puntuales que no vamos a construir un colegio, hay que darlas mediante una…, efectivamente, una solución de gestión adecuada, porque sabemos después, a ver, con los datos de natalidad podemos tener una mínima proyección, pues muchas veces vemos que es una situación puntual que después, efectivamente, no va a pasar así.
Y al contrario también.

De otra manera, bien, nosotros miraremos más estrictamente el colegio éste.
Yo sí que recuerdo que esto fue en el mes de julio, es decir, entrando yo de secretario autonómico tuve oportunidad de tener algunos contactos con la alcaldesa de Catarroja, que estuvimos mirando, efectivamente, esta problemática que usted me está plateando.

Pero bien, le daremos un estudio más detenido a lo que estamos completando.
Pero, insisto, se nos dice que todo el tema cumple la legislación vigente, pero haremos una comprobación de todo esto.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Tomás.

Continuem amb la pregunta 1.
433, que formula el diputat senyor Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, a la conselleria d'educació sobre els programes formatius de qualificació professional.

Senyor Pañella, té vosté el temps per a formular pregunta.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

L'Ordre 79/2014, de 25 de setembre, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es convoquen i s'aproven les bases reguladores per als programes de qualificació bàsica de la Comunitat Valenciana per al curs 2014-2015 s'ha fet pública el 29 de setembre de 2014, sense que l'alumnat puga rebre la formació que estes…, el contingut de l'ordre es resolga.

¿Considera la conselleria que esta és una gestió eficaç per als interessos de la gent?
(S'interromp la gravació)

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Pañella.

Jo crec, sincerament -i li ho dic ara que tenim oportunitat d'explicar-ho i de…, anar un poquet més detallat-, jo crec que tot el tema de la gestió de la Formació Professional, la Formació Professional bàsica i també les qualificacions bàsiques, crec que ha sigut una gestió, de veritat, molt eficaç, molt eficaç, perquè ha sigut necessari ficar en marxa tot el que és la Formació Professional bàsica, que era una etapa educativa nova que n'hi havia allí.

I després, per a donar una resposta satisfactòria als PQPI, que eren d'a soles un any, l'administració educativa va idear el que eren els programes de qualificació bàsica, és a dir, no deixar a ningú fora del sistema, configurar uns programes específics i, al mateix també, donar una resposta de gestió a moltes entitats sense ànim de lucre que estan desenvolupant unes tasques molt importants i que d'esta manera no quedaven fora.

Crec, sincerament, que amb independència d'algunes qüestions de temporalitat, que ara explicaré per què, la gestió ha sigut, responent a la seu pregunta, molt, molt eficaç, en l'FP bàsica, en les qualificacions bàsiques i en el conjunt de la Formació Professional en la Comunitat Valenciana.
Li ho dic sincerament.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tomás.

Senyor Pañella, té vosté -un moment, per favor-, temps per a seguir preguntant.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, senyor Tomás, vosté m'ho diu, Â«amb independència de certes qüestions temporals cronològiquesÂ».
Però és que jo precisament faig la pregunta basada en eixes qüestions temporals i cronològiques, perquè aixina se desprén ja d'ella.

Perquè, clar, que se publique el 29 de setembre, se publique quan el curs estava començat, lògicament això no és un senyal d'una bona gestió, perquè -reitere- l'ordre d'ajuda per als programes formatius de qualificació bàsica es publica el 29 de setembre.
Les classes ja haurien d'haver començat.

Però, a més, s'han de complir tots els terminis.
No se sabia quan anaven a començar les classes, que no se van iniciar fins al 20 de novembre, 20 de novembre, des de setembre que comença el curs.

Clar, dir que això és una bona gestió, una magnífica gestió, quan afecta a tota…, una gran quantitat… ¡Home!
, afecta a tot l'alumnat.
A més, ¿a quin alumnat afecta?
Particularment, va afectar l'alumnat amb necessitats educatives especials, que eixos dies van estar en casa sense altra opció.

Són eixos… -i vosté ho ha dit-, són els derivats del PQPI -han canviat el nom-, però la modalitat E per a l'alumnat amb necessitats educatives especials, que a més cursen estudis ordinaris i la combinen amb esta mena de formació professional i que estos alumnes no van, perquè no volen anar als centres d'educació especial, sinó que estan integrats, són centres integrats.

Doncs al setembre no havien començat, no tenien la partida pressupostària completa, a pesar de fer… I les entitats no van començar, perquè no tenien adjudicades les ajudes.
Per tant, les entitats col·laboradores no van arriscar-se i no van començar.

Els familiars, al final, van presentar una queixa davant el Síndic de Greuges i a la conselleria, en la qual sí que ells citen que li van preguntar reiteradament, diuen ells, a la senyora conseller d'educació i Cultura, a través de la secció -apunte-s'ho- Â«la consellera respondeÂ», però la consellera, senyor Tomás, no responde, ni nos responde a nosaltres quan fem les preguntes, perquè fa…, agarra el tampó, li posa tinta i fa aixina, però ni tan sols va responder a los padres que le preguntaban tampoco.
O sea, esta consellera no responde a nadie.

Perquè el que volien saber era: Â«Escolte, ¿què passa amb els nostres fills?
Â» Ells sabien ja que en agost se publica una…, supose que això és la gran gestió que vosté, una dotació d'1.
300.
000 euros, per a posar en marxa estos programes, però que en 29 de setembre no…, fins eixa data de setembre no es publica i que fins a novembre no començaran.

Mentrestant, se presenta, com he dit, per part dels pares afectats una protesta, i a més….
, en la qual citaven que en l'ultima oferta formativa que hi havia en tota la comunitat 56 PQPI de modalitat E, de les quals 27 impartides per entitats col·laboradores subvencionades, 2 per no subvencionades i 20 per centres específics d'educació especial.
Només 3 instituts i 2…, perdó, 3… 3 i 2 instituts, un de secundària i… Doncs estarà equivocat.
Només té 3 centres per una part i 2 per una altra, els instituts.
¡Ah!
, perdó.
3 IES i 2 instituts integrats de la província d'Alacant impartien estos programes només.
La qual cosa està ahí ja marcant una diferència, que és com se cedixen, com se cedixen estos a, simplement, a altres entitats col·laboradores.
I eixa és la gran gestió, que no hi hagen centres públics que l'oferisquen, centres públics on van els germans d'estos alumnes amb necessitats educatives especials.

Vosté parlava avui, diverses vegades, de la llibertat d'elecció.
Estos pares diuen que ells no han tingut llibertat d'elecció, diuen, que ells no han tingut ni la llibertat d'elecció ni han pogut començar el curs quan tocava, sinó que els seus fills s'han quedat en casa.

Jo sé que dirà: Â«Es que organitzativament…Â» Mire, les coses que no se poden fer, no se fan.
Esta comunitat ha volgut anar per davant de les altres per a fer mèrits en l'aplicació de la LOMQE, per davant d'altres comunitats que han dit, Â«no se podia aplicar encara, no s'ha fetÂ», però la seua conselleria tenia de fer mèrits, sobretot davant de qui mana en el Partit Popular a Madrid, que és la fórmula per a poder anar accedint…

La senyora presidenta:

Senyor Pañella…

El senyor Pañella Alcàcer:

…a un millor escalafó.

Motles gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Amb tan bé com anava, senyor Pañella.
(Rient.
Veus)

La senyora presidenta:

Un moment, senyor Tomás.

Té la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Pañella.

Efectivament, l'última no…, ja sap que no compartim el que…, ni la primera part…, l'últim que ha dit, perquè, efectivament, els interessos de la nostra consellera són sempre l'interés general i el gestionar el sistema educatiu, tenint la prioritat absolutament de la seua gent (veus), i aixina és, de la seua gent, que són tots els valencians.

I, efectivament, també respecte al poder estar ací, ja es portaveu i té un respecte moltíssim per les Corts Valencianes, i mos diu que aixina ho fem sempre.

Però, bé, el que és estrictament la pregunta que vosté mos planteja.
A mi m'agradaria també que contextualitzàrem, que contextualitzàrem.
En primària és un tema resolt, és un tema resolt i ben resolt.
(Veus) No.
Ben resolt.

Però després una cosa que vosté…, sí, però és que també cal contextualitzar-ho- Estem parlant que els programa de qualificació bàsica ha sigut un esforç d'inversió…, estem parlant de 3.
300.
000 euros, de 3.
300.
000 euros, amb 51 entitats subvencionades que col·laboren i un total de 71 programes.
I ho hem muntat i estan disfrutant-ho els xiquets valencians.
I hem donat una resposta de gestió, efectivament, als PQPI d'un any.
Moltes comunitats autònomes no han fet eixa solució.
I, efectivament, s'ha produït un buit que mosatros no hem produït.

Després, també respecte al tema del calendari escolar -no se tracta de tirar balons fora, li ho dic de veritat, senyor Pañella-, però pense que açò no és un ensenyament reglat, açò és un programa.
I no li afecta l'ordre de calendari del curs escolar.
No.
Ho dic jo perquè contextualitzem… No és per tirar balons fora, però perquè contextualitzem la magnitud de la situació.

Després, açò, els col·legis públics que impartixen la qualificació bàsica no ho varen patir.
Eixos varen començar en setembre.
I dels centres privats, aquells que ho feren, ho feren i després reberen la subvenció, també començaren en setembre, a soles que n'hi ha hagut alguns centres que no pogueren començar a l'espera de la convocatòria de subvencions.
Bé.
Eixa va ser la seua decisió.
Ahí està acotat el problema.
No està ni els públics ni està en els privats que decidiren començar en setembre.

Vull dir-li jo, quan dia….
no se tracta de tirar balons fora, però se tracta d'acotar exactament el problema quin va ser.
Primera, es tracta d'un programa, no té l'obligatorietat de complir el calendari escolar.
Està acotat exclusivament a eixe grups d'alumnes.
I després, efectivament, s'ha donat una resposta de gestió, que calia muntar-ho.

Jo sé que vosté me dirà: Â«Això m'ho diu sempre.
Â» Però -insistisc-, al final tenim una acció política, entenc jo, de gran calado, que, efectivament, ja està resolta, però que s'ha endarrerit un mes per a ficar-la en marxa.
I, efectivament, a partir d'ahí, ja parlem d'eficàcia en la gestió.

Jo li pregunte: ¿és eficàcia en la gestió donar una resposta inventant-mos estos programes de qualificació bàsica per als cursos…, per als PQPI d'un curs a soles i dedicar 3.
300.
000, damunt que tots els dels centres públics comencen en setembre i a soles el problema que vosté planteja està molt reduït?
Per no dir-li de la Formació Professional dual, que hem sigut els primers en implantar-la, que tenim tots els programes que tenim.
Per no parlar també de l'increment de cicles formatius i no parlar-lli també del que està suposant la Formació Professional bàsica en el conjunt… És a dir, li ho dic sincerament.

I este és un argument que vosté i jo discutim moltíssimes vegades.
I jo li agraïsc que vaja a l'anècdota, perquè a mi també me permet solucionar algunes qüestions.
(Veus) Però, però… No, l'anècdota, no.
Però en el conjunt, en conjunt, senyor Pañella, en el conjunt de la gestió de la Formació Professional, en el que hem ficat en marxa la Formació Professional dual, en el que hem ficat en marxa la Formació Professional bàsica, en el que hem ficat en marxa estos programa de qualificació professional, en el que hem incrementat tots els cicles formatius.

I, efectivament, està detectat el que vosté està dient.
D'ahí a parlar d'una gestió eficaç… Jo entendria que vosté me diguera: Â«És una àrea de millora.
Això podíem haver-ho millorat més i haver-ho resolt abans.
Â» (Veus) Però, però entenc que la gestió de la Formació Professional de la conselleria és més que excel·lent.
Ho dic sincerament.
I estem donant una resposta adequada a les necessitats de la gent.
I damunt en inversions, en projectes i, efectivament, en la reducció del fracàs escolar i la reducció en primer, gràcies, entre altes coses, la Formació Professional bàsica.
Li ho dic conforme ho sent.

(Veus) No, l'any que ve està ficat en marxa ja.
No.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Veus) Gràcies, senyor Tomás.

Informe sobre el compliment de la Resolució 76/VIII, aprovada per la comissió en la reunió del 27 de març de 2012

La senyora presidenta:

Ja per a finalitzar, el punt número 4, que és l'informe que tenen totes les seues senyories, que hauran vist en l'expedient de la resolució 76, que va ser aprovada per la comissió en la reunió de 27 de març de 2012.

Per tant, és closa la sessió, despedint i agraint al senyor secretari autonòmic la seua compareixença en estes Corts.

Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 46 minuts)