Aq%C3%BC%C3%ADfers%230596.11.29%20macro.html





Comissió d'investigació per a esbrinar els motius de contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afectació a les embarassades i xiquets realitzada el dia 29 de novembre de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 11 minuts.
Presideix la diputada senyora Graciela Noemí Ferrer Matvieychuc.
Reunió número 6.

La senyora presidenta:

Bon dia.

Anem a començar esta sessió de la comissió d'investigació per esbrinar els motius de la contaminació del aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori.

En primer lloc, senyora secretària, per favor, pot comprovar si hi ha un quòrum?

La senyora secretària:

Sí, hay cuórum.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora secretària.

A continuació, el primer punt de l'ordre del dia és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si totes les senyories estan d'acord i no hi ha cap modificació que s'haja de fer, donem per aprovada l'acta per assentiment.
Doncs, l'acta està aprovada, la de la reunió anterior.

Acord sobre la sol·licitud d'habilitació del mes de gener perquè la comissió puga realitzar sessions i sol·licitud d'ampliació del calendari de treball

La senyora presidenta:

A continuació, i tal com hem acordat, abans de començar aquesta sessió, farem una alteració en l'ordre del dia i el punt 3 de l'ordre del dia, Â«Acord sobre la sol·licitud d'habilitació del mes de gener perquè la comissió puga realitzar sessions i sol·licitud d'ampliació del calendari de treballÂ», el tractarem a continuació, com a punt 2 i el sotmetrem a votació dels grups parlamentaris.

Doncs, vots a favor d'habilitar el mes de gener per fer sessions d'aquesta comissió i ampliar el calendari de treball?
D'acord.
Aprovat per unanimitat.

Compareixença de la senyora Dolors Roca Ferrerfàbrega, experta en sistemes de reg i fertilització en diversos tipus de cultiu del nostre territori

La senyora presidenta:

A continuació, farem l'antic punt 2, ara punt 3, de compareixences.
I, en primer lloc, la primera compareixent és la senyora Dolors RocaÂ Ferrerfàbrega, experta en sistemes de reg i fertilització en diversos tipus de cultiu al nostre territori.

Com sap, hi ha dues modalitats de compareixença.
Segons ens ha comunicat abans de començar la sessió, utilitzarà la modalitat d'una primera intervenció amb un màxim de temps de vint minuts, després hi haurà un temps de tres minuts per cadascun dels grups parlamentaris per exposar les seues preguntes i qüestions i, a continuació, podrà respondre per temps il·limitat.

Bé.
Senyora Dolors Roca, la informem que compareix davant una comissió d'investigació, a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca a esta comissió deu ser veraç i la commine que ha d'ajustar-la, la seua declaració, a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa d'aquesta comissió i, concretament, la presidenta, que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més, li done la paraula per vint minuts.

La senyora Roca Ferrerfàbrega:

Hola, bon dia.

Bé, primer de tot, doncs bé, per a mi és un honor estar ací.
És la primera volta que entre a una institució d'estes característiques i estic, realment, un poc nerviosa i, però bé, tractaré de fer-ho el millor possible.

Bé.
Com veieu ahí en la presentació, sí estic treballant a la Generalitat valenciana des de l'any 1989.
He estat treballant sempre en tasques d'experimentació i recerca.
Més propera al llaurador, en un principi, després més de cara a la investigació i, ara, tornant una altra vegada.
.
.
(S'interromp la gravació) Ara, perdó.

Doncs, bé, que les meues tasques, més directa o indirectament, han estat relacionades amb el tema del reg i la fertilització.

Bé, això és una xicoteta introducció que supose, jo crec que és una de les últimes intervencions o els últims dies d'intervencions d'experts, jo crec que este tema ja s'ha esmentat.

Abans, en la directiva europea de contaminació d'aqüífers amb nitrats, doncs que, marca el nivell, a partir del qual se declaren zones vulnerables per nitrats aquelles que tenen una concentració per damunt de 50 parts per milió de nitrats o 50 mil·ligrams per litre.
S'han de declarar les zones vulnerables per nitrats en els nostres territoris, igual que en la resta d'Europa i se diu i s'explica que la causa principal de contaminació és degut a les pràctiques agràries.

S'han de fer uns plans d'actuació proposant una sèrie de millores o protocols d'actuació en els canvis de pràctiques agràries que conduïsca a la reducció de la concentració de nitrats dels aqüífers i s'exigix que se faça una demostració que hi ha millores, marcant uns protocols de seguiment de la reducció de nitrats.

Cada quatre anys es revisa i, bé, en el mapa de la dreta doncs hi ha, doncs, un mapa, este mapa crec que és de 2011, la quantitat de territori que està afectat pels aqüífers amb alta concentració de nitrats.
Per què és la causa principal, les pràctiques agràries, de la contaminació d'aqüífers per nitrats?

El rendiment dels cultius, la producció, quan se fa una producció agrària, el que se vol és traure productes, alta quantitat de producte de fruita o de producte agrícola de qualitat.
I la qualitat i el creixement de les plantes està molt, molt condicionat, absolutament, per la quantitat de nitrogen.
Els fertilitzants, els nutrients que necessita la planta, se necessiten unes quantitats determinades i el que més quantitat se necessita, és el nitrogen.

En la gràfica de la dreta, intente mostrar de la manera més simple, que, realment, quan hi ha un dèficit de nutrients minerals per les plantes, doncs hi ha unes conseqüències en el rendiment, però arriba un punt en el qual més quantitat de fertilitzants, o més quantitat de nutrients, no va a un major rendiment.
Per tant, en la pràctica habitual del cultiu, generalment, quan no se disposaven d'equips de mesura, o de més coneixements, sempre s'ha aportat més fertilitzants del que realment feia falta.
Quan eixos fertilitzants s'aporten en més quantitat del que les plantes absorbeixen, eixos fertilitzants es lixivien cap a baix, per la terra, i van als aqüífers.
Això és un esquema molt bàsic.
D'acord?

Tenim un territori molt divers quant a orografia, quant a relleu, quant a tipus de sòl.
Tenim una zona litoral on la intensificació de l'agricultura és molt elevada des de fa molts anys i tenim unes zones declarades com a vulnerables per nitrat que s'ajusten, gairebé, al que és el tipus de territori que tenim.

Les zones vulnerables, primerament, declarades, estan en la zona litoral, que és la més antiga, també té un tipus de sòl molt argilós, molt proper al litoral, i les zones declarades com a, posteriorment, són les noves zones en les quals s'han implementat les noves tècniques de fertirrigació, o fertilització intensiva de les zones vitivinícoles i les del sud de la Vega Baixa.
D'acord?
Ahí, hi ha una relació causa-efecte que jo crec que se pot inferir.

La directiva que marca la contaminació de les aigües per nitrats és de l'any 1991.
En l'any 1992 ja es va editar este full divulgador, un dels autors, un company nostre, i a més un referent ací, que és Carlos Ramos, ara ja s'ha jubilat.
En eixe full divulgador, editat pel ministeri d'agricultura, es marquen els fonaments pels quals s'han de regir els plans d'actuació, assegurar la producció de qualitat i la quantitat és una pràctica econòmica, la pràctica agrària, per tant, s'ha de produir; però reduint l'ús de l'aigua, reduint l'aportació d'adobs, especialment el nitrogenat, marcant un màxim anual de quantitat de fem, que també és aportació de nitrogen (remors) orgànic, i suggerint i marcant la necessitat de marcar plans d'abonat mineral.
Aleshores, el principi se marca en l'any 1992 en este full divulgador, amb l'objectiu d'abonar d'acord amb les necessitats de la planta per tal d'ajustar, evitar que hi haja lixiviació per excés.

Paral·lelament se fa la modernització de regadius amb el principi de la racionalització de l'ús de l'aigua, un recurs escàs.
I, bé, ja sabem, no?
, que hi ha un desenvolupament enorme, hi ha una intensificació de la modernització de regadius abocant-la al reg localitzat, que permet optimitzar l'ús de l'aigua i produccions de qualitat, i continuem amb ell.
I, llavors, doncs bé, a nivell estatal hi ha una xarxa d'estacions agroclimàtiques que permeten ajustar el reg, en funció de les característiques de cada una.
Ací, en la Comunitat Valenciana, tenim cinquanta-cinc estacions agrometeorològiques, la informació de les quals està centralitzada en el Servei de Tecnologia del Reg, ubicat en l'IVIA, i amb un servei molt bo d'assessorament pel que fa a la pràctica del reg, pel que fa a l'optimització de la pràctica del reg.

Però què passa amb la fertilització?
Sí que és de veres que s'ha treballat i se continua treballant en ajustar plans d'abonat per cultius específics.
D'acord?
El codi de bones pràctiques agràries suggereix i recomana el que s'utilitzen estos plans d'abonat.
El reglament de producció integrada, que és el que, en el qual s'ha de regir el pla d'actuació de les zones vulnerables per nitrats, encara que marca indicadors, estos no són clars per dur un seguiment eficient de la fertilització racional; i això, per què?
Doncs, perquè és molt complicat, diria jo.
Sí que se treballa, sí que se sap quines són les extraccions, el que necessiten els cultius, però, què passa amb la fertilitat del sòl?
Què passa amb la quantitat de nutrients que hi ha en el sòl?
No està molt remarcat.
En tot cas, se fa algun suggeriment,Â tipo de suelo franco, arenoso, arenoso arcilloso, factor de corrección.
Â Però és que és molt més divers.
Tenim tecnologies que permetrien ajustar l'abonament tenint en compte la fertilitat del sòl i d'ahí traure uns indicadors que pogueren dur un seguiment, una monitorització de la fertilització i comprovar de l'any 1 a l'any 4 si realment s'han fet les coses com s'han de fer, però falten indicadors.

L'evolució de les zones vulnerables augmenta?
Jo crec que sí.
Una altra volta, el dibuix de la dreta, el mapa de la dreta, ahí es veu com ha anat augmentant.
En blau, l'any 2000; en roig, el 2004; en lila o en fúcsia, el 2009.
.
.
, van augmentant.
La gràfica de l'esquerra, bé, l'he posada perquè marca el nivell de nitrat que hi ha, que s'ha detectat en els aqüífers.
Com més fosc, més nitrat.
Estem parlant de 200 i 270 mil·ligrams per litre en els aqüífers, de les zones d'agricultura més intensiva.

En la gràfica de dalt, bé âl'he deixat tan xicoteta que quasi no es veuâ però, bé, esta documentació vos quedarà.
I ahí el que se veu és una.
.
.
, es un mapa dels aqüífers contaminats per nitrat, a nivell estatal de l'any 2011 i, bé, la Comunitat Valenciana, també Catalunya, ja els aqüífers estan molt contaminats i jo diria que molt relacionat amb l'agricultura intensiva.

Podem millorar?
Jo crec que sí.
Tenim ferramentes?
S'està treballant amb elles, però possiblement no se li ha dedicat l'atenció i el recolzament necessari per a arribar a eixos indicadors tan necessaris.
I ací pose un exemple: s'ha estat treballant, des de l'any 1995, diria, més o menys, des del principi, en la idea de models que estimen o simulen quina és la quantitat de nitrats que poden haver-hi si s'aplica una pràctica agrícola o una altra.
En este gràfic, és una publicació de l'any 2009, d'un company nostre, d'acord?
d'un equip que estava liderat, en un principi, per Carlos Ramos, ara està jubilat, però s'ha continuat treballant en el tema, i en el qual demostra com baixaria la quantitat de nitrat en el sòl, com baixa si se passa d'una pràctica agrària convencional, que serien les barres negres, comparada, abonant seguint les indicacions del codi de bones pràctiques agrícoles, que és la grisa, i comparada amb una ferramenta que és esta fórmula que he ficat ahí dalt, que està molt utilitzada a Europa, ajustada a la quantitat de nitrogen que hi ha en el sòl i a les característiques específiques del cultiu.

És el Nmin, vas a Europa i te parlen, vosaltres amb què seguiu el programa abonat?
Utilitzeu el mètode del Nmin?
I el Nmin?
El Nmin és este, i el Nmin el que provoca que, aplicant el Nmin permet reduir molt considerablement la lixiviació de nitrat.
Això seria una ferramenta.
Però què implica usar esta ferramenta?
Doncs, implicaria tindre moltíssimes dades, interessaria tindre una xarxa de col·laboradors tècnics, en la qual s'entenguera que, realment, necessitem tipificar molt bé quins són els cultius, quines són les condicions, quines són les necessitats per tal d'abonar de la manera més òptima possible i eficient en l'evitació de la lixiviació de nitrats.

Bé, a més a més ara, bé, ara, no, ja fa temps, l'agricultura ecològica i l'agricultura convencional, si diguem, han de trobar-se en algun punt, han de trobar-se, han de coexistir.
I són dos models amb requeriments tècnics molt diferents.

Â  L'agricultura convencional o l'agricultura, bé, que cada volta s'apropa més al que és la producció integrada, per una qüestió ja de qualitat, per una qüestió ja de necessitat, per la legislació i la limitació d'ús de fitosanitaris ha conduït al pas a la producció integrada i, bé, s'han de canviar un poc les coses.

En la fotografia de baix, fique una foto de les arrels amb un sistema de fertirrigació intensiu, les arrels dels tarongers, són unes arrels molt fines i molt febles, vull dir que, davant d'un problema d'estrès realment pot haver-hi un col·lapse ràpid.
El model d'agricultura ecològica té en compte, també, el que és la biologia del sòl i, bé, és una altra concepció.
Això, clar, la pràctica de la fertilització si se gasta un sistema o un altre, variaria.

Després, teníem la modernització de regadius que hem fet un esment abans i, bé, hi ha unes comunitats de regants que estan organitzades en uns territoris molt amplis, en uns territoris molt amplis amb una agricultura extremadament minifundista, amb un repartiment de la terra, doncs, pròpia, nostra, no?
, de, bé, el minifundi és una conseqüència socioeconòmica, a cadascú li agradaria poder triar quin tipus d'agricultura vol i ara, realment, hi ha un problema en el qual s'han de buscar solucions.
Hi ha moltes preguntes.
Què fem?
Reg localitzat, via comunitat de regants més fertilització orgànica pròpia?
Reg localitzat, via comunitat de regants més fertilització individual a elecció de l'usuari?
Irrigació per inundació?
Llevem el reg localitzat?
No, són suggerències,Â ï»¿compte!
ï»¿, això són idees, no són tal.
Vull dir, hi ha tot un debat, no?
, en el qual se requerixen moltes taules d'acord i molta discussió i també és necessari ficar damunt de la taula moltíssima tasca amb els indicadors que permeten ajustar estos tipus de pràctiques.

Què demanen els llauradors?
Bé, jo he ficat ací una cosa i és que, en general, el que demanen és moltíssima informació, moltíssima formació, que siga disponible, que hi haja una bona xarxa de transmissió de coneixement.
Jo crec que és un dels grans problemes que tenim, són molta gent treballant en diferents nivells, amb diferents actors que intervenen en el sistema este de la producció agrària i, moltes vegades, hi ha una falta de transmissió de coneixement i d'informació, entre uns grups i altres.
És molt important crear eixa xarxa.
Jo crec que és un poc la filosofia d'este nou govern que tenim.

I, bé, moltes gràcies per l'atenció.
He intentat donar una imatge molt general, jo crec que és millor que me feu preguntes i, llavors, sobre les preguntes ja conteste.

Moltes gràcies.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿Moltes gràcies, senyora Roca.

A continuació, té la paraula per un temps de tres minuts, la representant del Grup Parlamentari Podem, Beatriz Gascó.

ï»¿

La senyora Gascó Verdier:

ï»¿

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Bon dia, senyora Roca.
Gràcies per estar ací, per vindre a comparéixer i aportar un poc, molt, de coneixement, en una de les causes principals de, pel que sembla, de la contaminació que estem estudiant en esta comissió.

Vosté du molt de temps estudiant els sistemes i m'agradaria saber, en primer lloc, quina és la seua opinió respecte al sistema de fertirrigació centralitzada en els pous.
Una, diguem-ne, un dels factors que està condicionant moltíssim que en alguns termes no es puga dur endavant projectes d'agricultura ecològica, precisament perquè el reg ja du adob químic incorporat.
I quina és la seua opinió, per una banda, i també, com pensa que això es podria solucionar?
Perquè si la forma de cultivar que vosté ens està dient que és la més respectuosa és l'agricultura ecològica, sembla que aquesta forma de reg centralitzat que incorpora ja els nutrients, impedix l'agricultura ecològica.

D'una altra banda, entenem també que aquesta forma centralitzada de fertirrigació deuria portar les bones pràctiques.
Se suposa que, almenys, la quantitat de nitrats no es deixa en mans de la voluntat de cadascun dels productors, sinó que, hauria de ser la correcta.
Però, al mateix temps, té com a gran desavantatge, el problema que és específica per a un cultiu, ja que cada cultiu ha de ser adobat en moments diferents, aleshores, provoca, diguem-ne, com a segona conseqüència, comporta també la uniformitat de cultius que estan regats per eixe pou i el monocultiu i la impossibilitat de triar lliurement quins tipus de cultius vols fer.

D'una una altra banda, si vosté coneix eixe sistema de funcionament, ens agradaria saber quines repercussions, altres que les ecològiques o, diguem-ne, de manteniment dels cultius, té respecte a la possibilitat d'accedir a l'aigua no nitrogenada o no adobada en horaris normals, perquè segons entenem, els horaris que els pous donen aigua sense adob, moltes voltes no són molt fàcils, per a, és a dir, penalitzen, diguem-ne, els productors.
Per a nosaltres, esta és una qüestió important, però volíem saber avantatges i desavantatges d'un sistema com aquest.

Moltes gràcies.

ï»¿

La senyora presidenta:ï»¿

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, té la paraula la senyora Rosa García, pel Grup Parlamentari Ciutadans, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

La senyora García González:

ï»¿Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Roca, bienvenida, ha sido muy interesante su exposición, muy pedagógica, se entendía perfectamente.

Es difícil realizarle algunas preguntas porque su exposición ha quedado muy clara.
Lo que sí he echado de menos, seguramente ha sido con toda la intención, para que después le podamos preguntar, es que no haya usted expuesto su opinión respecto a qué se puede hacer con esta problemática que nos estaba enseñando, su opinión personal.

Entonces, se me ocurren algunas, a lo largo de su intervención, se me ocurren algunas cosas que sí me gustaría conocer, a ver si es posible que pueda contestarlas.

Por ejemplo, ha comentado en un momento que hay unos planes de actuación y que, dentro de dichos planes, cada cuatro años se revisan, ¿podemos saber los resultados de esa revisión, de esa última revisión, cuáles han sido?
También nos ha comentado que, en su opinión, bueno, no en su opinión, sino que está comprobado que no por aportar más fertilizantes a los cultivos, se obtienen unos mejores resultados, ¿no?
, sino más bien todo lo contrario.
Entonces hay una cosa que se me escapa, quizá porque no tengo nadie cercano en el mundo de la agricultura, pero estoy convencida de que todos esos productos fitosanitarios, todos esos abonos cuestan un dinero y, entonces, me resulta difícil pensar que el agricultor los tira sin más, ¿no?
O abona en exceso porque sí.
Entonces, también, me gustaría saber, en su opinión, por qué se están produciendo este tipo de malas prácticas.

Hablaba usted también de que se debería hacer o se debería poner en marcha la creación de una red de transmisión que dé información y formación.
Efectivamente, yo creo que la educación o la pedagogía agrícola, en este sentido a los agricultores, quizá, ahorraría muchos de los problemas, pero me gustaría que nos expusiera de qué forma se podría realizar eso.
A ver, en su opinión, como experta.

Y ya, por último, siempre que viene algún ponente a una de estas comisiones, parece que está bastante claro que el problema básico, el problema general, está en la agricultura tradicional, pero se toca como de soslayo, entonces, alguna vez lo he preguntado, me gustaría su opinión.
¿Verdaderamente, usted diría que el problema está en la agricultura tradicional respecto a la ecológica?

Y nada más.
Muchas gracias.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿

Moltes gràcies, senyora García.

A continuació, té la paraula la senyora Maria Josep Ortega, del Grup Parlamentari Compromís, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

La senyora Ortega Requena:

ï»¿

Molt bé.
Moltíssimes gràcies, senyora Roca per vindre ací, a il·lustrar-nos amb les seues experiències.

Bé, la veritat és que de la seua exposició m'han quedat clares moltíssimes coses però hi ha una cosa que, la veritat, és que fa fredat i que coincidix amb molts dels compareixents, no?
I és que estem més de vint-i-cinc anys amb un codi de bones pràctiques, sabent que s'estava contaminant els aqüífers, per unes males pràctiques, d'ahí els codis de bones pràctiques, i volia saber, la seua opinió, què és el que s'ha fet malament?
Què s'ha fet malament i com s'hauria pogut corregir políticament?
Perquè jo puc deduir que han fallat les inspeccions, ha fallat la falta de sensibilitat als llauradors, comunitats de regants, falta d'informació, que falten indicadors, què s'ha fet malament?
Més que res, per a poder-ho solucionar, evidentment, que per a això està esta comissió, no?
I d'ahí, doncs, ve la següent pregunta, que és què hauríem de fer per millorar estes pràctiques de fertilització al camp valencià, que ja ho havia apuntat la meua companya també, reduir esta contaminació de les aigües subterrànies per nitrats?

D'altra banda, m'agradaria saber què pensa de la producció integrada.
Si podria ser una alternativa de gestió agrària eficaç per reduir la contaminació de les aigües subterrànies per nitrats i fitosanitaris.

I, d'una altra banda, com millorar l'efectivitat del codi de bones pràctiques agràries?
Està clar que no està funcionant.
No ha funcionat.
Les comunitats de regants sembla que no s'han implicat, què fer per a implicar-los també?
Com compatibilitzar esta agricultura tradicional amb esta ecològica, que sembla que hi ha un creuament i que, en certa manera, doncs hi ha gent que no pot portar endavant l'agricultura ecològica, precisament pels sistemes de reg que s'estan implantant ja fertilitzants i.
.
.
, no res, en realitat ja s'han fet altres preguntes que també jo tenia previstes.

Moltíssimes gràcies per la seua compareixença.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿Moltes gràcies, senyora Ortega.

A continuació té la paraula pel Grup Parlamentari Socialista, el senyor Manuel Pineda, per tres minuts.

ï»¿

El senyor Pineda Cuenca:

ï»¿

Gràcies, senyora presidenta.

Señora Roca, pues nuestra felicitación, también, por lo didáctica que ha sido en gente que, a veces, estamos poco en contacto con estos conocimientos.

La verdad que creo que uno de los objetivos fundamentales de esta comisión es de adivinar cuáles son las causas y creo que ha dejado bien claro cuál es la causa, ¿no?
, la causa de la contaminación.
Creo que, efectivamente, es el tema de la fertilización y me ha llamado la atención, por mi desconocimiento, pues que, el código de buenas prácticas fuera del año 1992, ¿no?
Como ha dicho la compañera, veinticinco años que ni siquiera se hubieran propuesto indicadores, qué menos, ¿no?
Si eres consciente de que realmente hay un problema, lo lógico es ver cuál es la forma de solucionar ese problema y que no se propusieron indicadores.

Una de las preguntas sería: ¿estos indicadores, que usted proponía, es también a nivel nacional?
O indicadores que también, a nivel de la comunidad, por lo menos los gobiernos que estaban aquí en la Comunidad Valenciana âme imagino que teniendo ese problema tan importanteâ pues también tendrían que haber, con los técnicos, tendrían que haber, por lo menos, propuesto que se eligieran algunos indicadores, a ver cómo estaba el tema del suelo, ¿no?
El caso es que fueron y han ido aumentando las zonas vulnerables, los acuíferos contaminados, tres o cuatro veces por encima de lo que marca la directiva, es decir, algo, la verdad, asombroso, y se ha mirado a otra parte, bajo mi punto de vista, por lo que queda claro de su exposición que primaban los beneficios, se ha mirado a otra parte y aquí, pues, tenemos lo que tenemos en este momento.

Yo pertenezco a una zona, a la Vega Baja, precisamente, donde realmente pues está, pues, ahí habría un poco de conflicto, porque el tema del Tajo-Segura, ya sabe usted, claro, hay agricultura intensiva y, después, agricultura tradicional.
En este momento, están totalmente divididos los agricultores por el tema, principalmente, del agua y, la verdad es que, el tema del cooperativismo no ha funcionado.
No sé si usted tendrá experiencia en otros sitios, pero en tema de la agricultura, realmente en esa zona, no sé si porque realmente, pues, se debía haber informado mucho mejor, que es otra de las cosas que adolece, pues, y veo, entresaco de su exposición, que realmente, pues, no ha habido información, no ha habido transmisión, y los agricultores siguen perdidos, perdidos, ¿no?

Y, bueno, yo, pues, la pregunta que eso, ¿el Nmin de qué año es?
porque, verdaderamente, si el Nmin, como usted dice, va a Europa y todo el mundo habla del Nmin, pues yo no sé si los técnicos o los gobiernos anteriores lo sabían.

Bien, pues, he leído algo de usted y yo también soy, bueno, usted menciona a Hipócrates que dice que mi alimento sea mi medicina y mi medicina sea mi alimento, por lo menos, en alguna publicación de la Cadena Ser, que creo que usted tuvo, ¿no?
(Remors) Pues algo que hemos recogido por ahí.
(ï»¿Rialles) Y yo, pues, también espero que los alimentos, pues, vuelvan a ser nuestra medicina.

Muchas gracias.

ï»¿

La senyora presidenta:ï»¿

Moltes gràcies, senyor Pineda.

A continuació, té la paraula pel Grup Parlamentari Popular, el senyor Juan de Dios Navarro, per un temps de, màxim, tres minuts.

ï»¿

El senyor Navarro Caballero:

ï»¿

Sí.
Muchas gracias, señora presidenta, señores diputados.

Bueno, agradecer, lo primero, a Dolors Roca su comparecencia y la explicación tan ilustrativa que nos ha realizado.

Yo, me queda muy claro, después de toda su exposición que, bueno, que para que no se contaminen los acuíferos, probablemente lo ideal sería que toda la agricultura fuera ecológica, que sería lo mejor.
Â (Remors)

Yo tengo una serie de dudas.
Yo, habla de que el uso de fertilizantes es el principal problema para esta contaminación de los acuíferos.
Se habla de que hace veinticinco años había un código de buenas prácticas.
Ese código de buenas prácticas, ¿era sólo para la Comunidad Valenciana, se había aprobado para la Comunidad Valenciana, era para toda España?
Por centrar un poco, ¿la problemática que tienen los acuíferos valencianos dista de los acuíferos de otras comunidades?
Me ha parecido escucharle que la comunidad catalana tiene ese problema y, quizás, un poco más acentuado.
No sé si la comunidad murciana y si el resto de comunidades…, Andalucía, no sé si tiene esa información.

No sé cuánto tiempo lleva usted estudiando el tema de los acuíferos de la Comunidad Valenciana.
Sí que han venido otros comparecientes donde nos han puesto también en valor, pues que, bueno, yo soy de los que defiende a los agricultores y creo que los agricultores son los primeros ecologistas y los primeros defensores del medio ambiente.
Yo estoy convencido, es más, que no hay un solo agricultor que se quiera gastar un solo céntimo más de lo necesario en fertilizantes ni en atacar o aplacar las plagas que, en esta tierra, por la situación que tenemos de clima, de calor y demás, es cierto que se tiene que utilizar más que en otras zonas donde son más frías y los cultivos son distintos.

Y luego, me gustaría saber, ¿usted cree que se han cumplido las directivas europeas y se ha cumplido la ley?
¿O, por parte de alguna administración han incumplido las leyes?
Es que aquí hay ciertas intervenciones que, quizás, esté confundido, pero me da la impresión que quieren enfocar con que ha habido una dejadez de funciones.
No sé si las confederaciones hidrográficas, sobre el tema de los acuíferos, tiene usted, sabe si tenía que haber hecho estudios, si no es un estudio, si es simplemente la comunidad autónoma la que tiene la responsabilidad de hacer ese seguimiento.

Y yo, sobre todo, lo que quiero es agradecerle, aunque para algunos compañeros sea jocosa y graciosa mi intervención, su exposición e intentar ver si me puede contestar a las preguntas.

Muchas gracias.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿

Moltes gràcies, senyor Navarro.

A continuació, té la paraula per temps il·limitat, la compareixent, la senyora Dolors Roca.

ï»¿

La senyora Roca Ferrerfàbrega:

Bé, a vore, moltes preguntes.
(ï»¿Rialles) Espere haver-les apuntat totes, d'una manera ordenada.
Crec que no.
No massa ordenada.

Hi han preguntes que es repetixen, aleshores, jo crec que vaig a contestar, no seguint l'ordre, d'acord?
Però tractar de contestar-les.
Si trobeu que no està prou contestat o que no he atès alguna de les preguntes, jo sí que vos demane que, per favor, que m'ho digueu.

A vore, clar, és que se pregunten coses molt generals i després coses molt específiques, llavors, no sé si vaig a seguir l'ordre.
Crec que no.

Aleshores.
Primer de tot.
Jo no estudie aqüífers, d'acord?
Jo no estudie aqüífers.
Jo he agafat uns gràfics i he agafat unes dades públiques de zones vulnerables declarades en uns anys determinats.
Ja està.
Jo no estudie aqüífers.
Jo estudie pràctiques agràries, d'acord?

Els costos de fertilitzants âbé, he començat pel finalâ els costos de fertilitzants respecte als costos generals totals de les pràctiques de cultiu, són una xicoteta proporció enfront d'altres costos, d'acord?
Tenint en compte que la transmissió d'informació perquè el llaurador prenga decisions sense ficar en risc els seus rendiments no és bona, i això és una falta, això és una disfunció dels últims anys, no dic quants, dels últims anys, ics, poden ser cinquanta, trenta, vint, deu, el que vullguem.
.
.
, aleshores, a vore, van a abonar sempre un poquet més, perquè no volen ficar en risc la seua producció, d'acord?
Els hi falten uns indicadors clars, també ho he dit.

Jo no he dit que la solució és tot ecològic.
(Remors) No, d'acord, doncs jo, jo ni ho dic i, potser, ni ho pense, crec que tampoc he de dir el que pense (ï»¿rialles), sinó que vinc ací, a donar, doncs, una sèrie de raons que puguen ajudar a la comissió d'investigació a traure informació.

Que l'ús de fertilitzants és el principal problema no és una cosa que diga jo, sinó que se diu a tota Europa.
Això està determinat en la directiva europea.
I, a més, és claríssim.
Jo he tractat d'explicar el perquè.

És un problema en altres aqüífers en tota Espanya?
Per descomptat.
I de què depén?
Doncs, depén de la pràctica intensiva, al meu entendre, d'acord?
I la pràctica intensiva associada a l'ús massiu de fertilitzants, d'acord?
I també depén del tipus de sòl o el tipus de les característiques edafològiques.
El que en Catalunya hi hagen molts i ací hi hagen molts és perquè és agricultura intensiva i perquè tenen unes característiques edafològiques, molt, que la lixiviació és més ràpida.
També se veu, en el 2011 que, quan l'agricultura intensiva és en altres zones, en les quals no hi ha una història d'agricultura intensiva tan llarga, doncs, en el 2011 ja, cada vegada, hi ha més punts rojos.
Parlem de Castella-la Manxa, d'acord?
Vull dir, sí que hi ha una relació directa.
Sí que hi ha una relació directa.
Doncs, amb vosté crec que ja he acabat.
(ï»¿Rialles)

Anem a vore (ï»¿rialles) l'anterior.
.
.
Â Anem a vore, al senyor Manel Pineda, representant socialista, sí que hi han hagut indicadors.
Sempre hi ha hagut algun indicador, des del principi, en els codis de bones pràctiques, des de l'any 1992, l'any 1991.
Desconec quina és exactament la data de cada un dels codis de bones pràctiques al llarg.
.
.
, allò meu no és el legislatiu, allò meu és estudiar les pràctiques agràries i, quan escrivim algun article, sí que fiquem introducció, en la introducció fiquem Â«degut a tal, que hi ha un problemaÂ», tenim l'obligació d'estudiar com millorar les pràctiques agràries per a reduir, però, a vore, alguna dada l'hauré ficat malament, perquè no és el meu tema, d'acord?

Però, hi ha més codis de bones pràctiques agràries.
No tot es basa en les de l'any 1992, que això no ho he dit i ara ja ho aclarisc.
Hi ha hagut, i a més, la legislació europea, amb el seguiment de la limitació en la utilització de nitrats, per les zones vulnerables, en els plans d'actuació sí que demana, sí és modificar els codis de bones pràctiques agràries, la modificació va associada també al coneixement, és a dir, hi ha molta gent que està i estem treballant en la millora de les pràctiques, per això.
Aleshores, hi ha hagut.
.
.
, però l'últim que hi ha sí és del 2010.
El que sí que puc dir,Â ï»¿grosso modoï»¿, en una vista molt general, les diferències no són molt grans, quant als continguts, dels indicadors, del 1992 al 2010.
Hi ha molt per fer, encara.

Jo, el que vull remarcar és que hi ha ferramentes que se podrien haver incorporat ja en els codis anteriors.
I si s'ha de fer un altre codi de bones pràctiques agràries, que se tinguen en compte les ferramentes, per a reduir l'aportament de fertilitzant.
I, jo crec, que ahí sí que hi ha hagut un poquet de deixadesa de funcions, i s'ha ficat l'objectiu sempre primer de molta producció, molta producció, molta producció, eh?
I en l'agricultura convencional, a vore, no és el mateix agricultura tradicional que agricultura convencional que.
.
.
, a vore, és que hi ha com diverses fases, més que res, per entendre'ns, no?

I ahí, vaig a la pregunta de la senyora.
.
.
, Elisa, li diuen?
de Ciudadanos?
, Rosa, perdó.
Â Que diu.
.
.
, que pareix que l'agricultura tradicional.
.
.
Doncs, l'agricultura tradicional abans de l'aparició dels fertilitzants minerals, era fantàstica, des d'este punt de vista, perquè s'utilitzava el que ara se recomana, més o menys, amb incorporacions tècniques, perquè l'agricultura ecològica, també té tècnica, eh?
L'agricultura ecològica no és anar amb el fem i tirar allà tot el que tu cregues que s'ha de tirar, hi ha unes normes, hi ha uns estudis, hi ha uns coneixements que s'implementen, però les necessitats tècniques de la millora de l'agricultura ecològica no coincidixen generalment amb les de l'agricultura, diguem, convencional, definint convencional, ací, com aquella agricultura que utilitza una fertilització mineral, d'acord?

I, bé, aleshores, doncs bé, la xarxa de transmissió de coneixements, se necessita moltíssima pedagogia, jo crec que no hi ha discussió.
Que ha fallat?
Sí que ha fallat.
En l'aspecte de la fertilització, perquè, per exemple, en el tema de la modernització de regadius de les comunitats de regants que hi ha hagut una gran expansió i a mi me pareix molt bé, jo no estic en contra, eh?
Compte!
Que tampoc hi haja ací un malentés, sinó que hi ha hagut un desfasament.
S'ha avançat molt en la utilització de l'aportament de l'aigua, però no ha anat compassat amb l'optimització de la fertilització, ni amb l'optimització d'atendre les necessitats de les realitats pròpies de cada territori.

Aleshores, jo ahí sí que diria, i vaig al tema de les comunitats de regants, en una zona que és la nostra, o part de la nostra, en concret en la zona de l'Horta, la Ribera, la Safor, en les quals l'estructura de la propietat és minifundista, aleshores, clar, ahí te pots trobar.
.
.
Crec que he ficat alguna foto, però no cal, jo crec que ja vos ho imagineu, que una foto aèria on es veu una distribució, uns quadrants, en cicles, en files de cultius de diferents edats, de diferents espècies, bé, si són tots de cítrics, doncs, bé, ja tenim alguna cosa que és comuna, però és que ens anem a trobar diferents varietats, ens anem a trobar diferents estats de creixement, ens anem a trobar, també, perquè tenim un territori molt divers quant a, edafològicament.
Per tant, les recomanacions quant al sòl, això és l'indicador que fa falta i, insistisc en el tema del sòl, d'acord?

Llavors, a vore, no està tot mal fet.
El que passa és que s'han de buscar solucions, per tractar de ficar d'acord totes eixes necessitats i que no imperen unes necessitats enfront d'altres.

Què passa amb el cooperativisme, quant a l'assessorament, des del punt de vista de la millora de les tècniques agràries al meu entendre?
A vore, hem tingut uns anys de.
.
.
, en els quals, i torne a repetir el que he dit abans, en què la producció, molt volum, volum, volum, volum, per a exportació era el primer.
I en les cooperatives, amb tots els meus respectes, tenien unes prioritats i tenen unes prioritats, i és produir, produir, produir, i la pràctica agrària, doncs, simplement, no tenien temps.
Tampoc tenien temps els tècnics de la conselleria, que estaven molt, un equip tècnic molt minvat, quant al número d'efectius, abocats a la tramitació de les ajudes europees, i els tècnics d'extensió agrària que hi havia abans, ara estan absolutament desfasats perquè no han pogut dedicar temps.

Llavors, què s'ha de fer?
Què és el que jo crec que s'hauria de fer?
Doncs, quan parle d'una xarxa de transmissió de coneixement, el que estic parlant és de crear una xarxa, primer, formativa dels que tenen de formar, formació de formadors, i poden ser tècnics de La Generalitat, de les administracions públiques, com els tècnics de cooperatives o com totes les entitats associades i que anem tots a una.
I jo crec que aixina se podria fer.
Però es necessita crear una xarxa formal i també se necessita crear una xarxa i un reconeixement de que realment s'ha de treballar obtenint eixes dades que necessiten alimentar, eixos models d'estimació que permeten donar uns indicadors molt clars.
Aleshores, un poc, jo crec que he resumit, un poc, tot.
Vaig a repassar per si hi ha alguna pregunta que no.
.
.

Allò dels horaris de les comunitats de regants, que comentaves, Beatriz Gascó, jo, a vore, jo he sentit dir, però no vaig a entrar en eixe tema perquè jo, directament, no el conec.
Jo, el que sí que puc dir, és que estem treballant en un projecte europeu que és una, crear una xarxa d'intercanvi de coneixement en tecnologies per a l'optimització de la fertilització i, llavors, bé, eixa xarxa de coneixement està basada en obtindre informació, des del llaurador cap (inintel·ligible) .
.
.
Aleshores, hem fet una sèrie d'enquestes, una enquesta comuna dissenyada a nivell europeu, som deu països, i som vint-i-tres socis, i, bé, estem ara analitzant les dades però, jo he fet, jo he sigut la que he fet les entrevistes, jo he estat dos hores i mitja o tres amb els llauradors, parlant, tenen una necessitat de que siguen atesos impressionant; m'han comentat ells la problemàtica concreta que tenen, en els temes de Â«jo vull fer ecològic i no puc, és que jo estic imposat i talÂ».
Jo, el que dic és que és un problema que s'ha de pensar molt bé i que s'ha de tractar.
I que s'ha de tractar de buscar solucions.
ï»¿Â ï»¿Però, jo no vaig a donar la solució, enteneu-me, perquè s'han de tindre en compte moltes coses, però, estic a la vostra disposició, estic a disposició dels llauradors per a formar part d'eixes taules.
Llavors, jo crec que, bé.
.
.

Alguna cosa més?
Doncs.
.
.
Â Allò dels resultats de l'última reunió del pla d'actuació?
Jo no estic, jo no sóc sabedora i, si sóc sabedora, doncs, no, a vore, no sóc sabedora.
És perquè m'ho han dit.
Vull dir, no és la meua competència, per tant, Rosa Díaz, no te puc contestar eixa pregunta, d'acord?
Però, allò de l'opinió personal de les comunitats de regants, doncs, allí estan i, a vore, no sé, jo crec que el que està fet, doncs, anem a vore si pot atendre les necessitats de tots.
Però, primer, s'ha de diagnosticar quines són les necessitats.
Jo crec que un dels problemes que hi ha hagut, personalment crec, és que s'han pres moltes decisions sense demanar opinió.
Han vingut moltes coses donades.
Vull dir, no s'ha fet una consulta clara als sectors, al productor directe.
I, moltes coses potser han vingut de dalt, doncs, perquè és millor.
Perquè nosaltres ho sabem.
I ja no dic res més.
 (ï»¿Rialles)

Si hi ha alguna pregunta que voleu que conteste i que se m'haja passat, que algú que haja formulat la pregunta no li haja contestat.
.
.
Jo no la veig.

Ah!
, allò de la producció integrada.
Ah, sí, sí, sí.
Hi ha una cosa que volia dir.
Sí, volia dir que, Maria Josep Ortega, me pregunta, què s'ha fet malament en les pràctiques agràries en els últims vint-i-cinc anys?
Anem a vore, i això ho has preguntat, basant-te en que van augmentant el número de zones vulnerables.

Anem a vore, la contaminació d'aqüífers, tot i que les pràctiques agràries és una de les principals causes, si no la principal, és una de les més principals, el que en un aqüífer hi haja nitrat o no âi això ja no parle com a experta, sinó, pel que he llegit, jo no sóc experta en aqüífers, torne a dirâ pot portar una inèrcia de molts anys.
Llavors, a vore, no hi ha una causa-efecte molt directa, poden passar diversos anys des del principi d'una causa fins que eixos nitrats cauen a l'aqüífer, d'acord?
Per tant, d'acord, però el que sí que s'ha fet malament i sí que puc dir, en les pràctiques agràries en els últims anys és, torne a dir, falta d'informació, una falta d'indicadors clars.
I per què hi ha una falta d'indicadors clars?
I torne a insistir, doncs, perquè, diguem, els organismes o els ens amb els quals hem de treballar de valent per a traure eixos indicadors, necessitem estar ben recolzats, quant a les línies a atendre, pressupostàries per a dur a terme eixos treballs i, jo diria que s'ha donat molta, moltíssima atenció a altres línies, especialment, les de material vegetal i s'han deixat prou minvades les atencions als estudis que permeten traure indicadors clars en temes de tècniques de pràctiques agràries, que milloren tot això.

I, aleshores, això enllaça amb el reglament de producció integrada, pot millorar?
Clar, la producció integrada millora, però millorarà més quan s'estudie més el tema i se fiquen eixos indicadors que ajudaran a catalitzar eixa recuperació.
I el codi de bones pràctiques agràries que també està enllaçat, passa que un és un codi i l'altre és una norma que obliga, no?
Llavors.
.
.

Aleshores, sí que hi ha indicadors des del principi, doncs al principi eren 170, no se pot passar de 170 quilograms de fem per hectàrea, que això se manté, eh?
, això se manté.
D'acord?
Indicadors sempre n'hi haurà, sempre hi ha algú que pot dir Â«no, no, però si és que està claríssim que, que bé, que el reg per degoteig comparat amb el d'inundació se reduïx l'aportament de fertilitzantÂ» Evidentment.
Però se tracta d'optimitzar al màxim i no fer una norma única per a tots.
S'ha de tindre en compte la diversitat de tot, de l'estructura d'explotació, dels tipus de sòls, dels tipus de cultius, dels estats de creixement, d'acord?
I, sobretot, ha d'haver-hi un reconeixement que això realment això s'ha de fer.

Si se miren les normes d'optimització de recursos naturals, de recursos naturals, se parla quasi sempre de l'aigua, i molt poc se parla de la fertilització.
La fertilització se queda en això que estic dient, més o menys.
Llavors, ahí, s'ha de fer un gran esforç.

Jo crec que, no sé si considereu que no he contestat prou, per favor, recordeu-m'ho.
Per mi ja està.
Sí.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿

Moltes gràcies, senyora Roca.

Algun diputat o diputada té alguna qüestió, com ha demanat la compareixent, que requerisca més aclariment?
Si no, donem per finalitzada aquesta compareixença.

Fem una pausa de dos minuts per a despedir aquesta compareixent i per donar entrada a la següent.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora María Dolores Raigón Jiménez, catedràtica de la Universitat Politècnica de València, especialista en agroecologia i alimentació

La senyora presidenta:

(Inoïble) … comissió amb la compareixença de la senyora María Dolores Raigón Jiménez, catedràtica de la Universitat Politècnica de València, especialista en agroecologia i alimentació.

Igual que la compareixença anterior, serà el mateix format: vint minuts per a fer una primera intervenció, a continuació cada grup parlamentari comptarà amb tres minuts per revisar les preguntes i qüestions que consideren oportunes i després la compareixent disposarà de temps il·limitat per respondre les qüestions plantejades.

Senyora María Dolores Raigón, la informe que compareix davant una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca a esta comissió deu ser veraç i la commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Bé, té la paraula per vint minuts.

La senyora Raigón Jiménez:

Muchas gracias y la verdad es que después de la sorpresa que me causó verme aquí como invitada por esta comisión, pues luego ya estaba el tema de la profesionalidad y poner en valor algunas de las cuestiones.
Muchas gracias por la invitación.

Miren, lo que voy a hacer es dar una exposición de generalidades hasta llegar a cosas muy, muy específicas.
Voy a empezar con una definición, la definición de Â«externalidadÂ», que indica que es el efecto provocado por una actividad que no está regulada por el mercado.

Cuando hablamos de las externalidades ambientales en la actividad agraria, estas las podemos dividir en externalidades positivas, como son la sostenibilidad de los ecosistemas, la absorción de gases de efecto invernadero, entre otras de las positividades que tienen estar externalidades ambientales; y dentro de las negativas, aquí, pues son muy amplias porque recordemos que la actividad agraria es una actividad de impacto y genera determinadas externalidades, entre las cuales está la lixiviación de nitratos, las emisiones de gases con efecto invernadero, la producción de residuos tóxicos, la pérdida de la biodiversidad y la calidad del paisaje, la pérdida de la fertilidad biológica de los suelos, el arrastre de material con la erosión y la contaminación por fitosanitarios.
Las que están marcadas en cursiva son las dos externalidades negativas en las que me voy a centrar porque de alguna manera son las que más impacto tienen en la contaminación de las aguas, y de las que les voy a hablar.

Cuando hablamos de la fertilización, tenemos que discernir entre dos cuestiones.
No toda la fertilización es la misma, no se fertiliza de la misma manera y en eso tenemos dos modelos productivos.
El modelo de producción llamado Â«convencionalÂ» y el modelo de producción ecológica, cuyos insumos son diferentes.

En la agricultura convencional estamos hablando de los aportes de fertilizantes en formas nítricas: nitrato amónico, nitrosulfato amónico.
Y en la fertilización ecológica estamos hablando de fuentes de materia orgánica que aportan, no solamente el nitrato, sino que aportan otros matices que benefician el perfil biológico del suelo.

Cuando hablamos de ese sistema convencional, insisto que la fertilización en forma de nitrógenos se realiza en forma de urea, sales amónicas, nitratos… La parte que absorbe directamente la planta son los nitratos; las otras formas nitrogenadas, el ion amonio, la urea jamás, pero el ion amonio se absorbe parcialmente y lo que tiene que sufrir la urea son transformaciones dentro de la matriz del suelo para llegar a las formas nítricas que son absorbibles por la planta.

Cuando la planta absorbe ese nitrógeno, que lo absorbe en forma de nitratos, ¿cuál es la función principal?
El nitrógeno entra en funciones como la fotosíntesis, pero la función principal del nitrógeno es reducirse hasta pasar aminoácidos y de ahí a las proteínas.
Esta parte bioquímica es una parte muy compleja dentro de la planta entre la cual también intervienen otros factores que luego les comentaré.

¿Qué pasa en el modelo ecológico?
En el modelo ecológico la fuente de fertilización es una fuente orgánica.
Esa fuente orgánica cuando llega al suelo tiene que sufrir muchas transformaciones químicas y bioquímicas también hasta llegar a la forma de nitratos o ion amonio: la humificación, la mineralización, la nitrificación y, finalmente, ese es el nitrato que absorbe la planta, y lo que ocurre luego en la planta es similar en ambos modelos siempre y cuando haya un equilibrio.

¿Qué pasa con este nitrato?
Todo el excedente que haya en el suelo, en el modelo anterior todo el excedente que haya puede pasar a contaminar los acuíferos externos y en esta parte, si hay un excedente, igual.
Todo esto es un proceso lento que requiere la actividad biológica de los suelos que se produzca para que finalmente acabemos aquí.
Por lo tanto, estamos hablando de un proceso que no tenemos ese nitrato directamente en el suelo y susceptible de lixiviar.

¿Qué pasa en la planta?
En la planta esos nitratos se acumulan en las vacuolas y, como les decía, el objetivo principal es acabar en forma de proteína.
Para que esto ocurra se necesitan enzimas que sean capaces de generar esa reducción y estas enzimas necesitan elementos minerales como el molibdeno, el hierro; y si no los tenemos y la planta no los ha absorbido, se vuelven a acumular esos nitratos en la planta, ya tenemos ahí otra fuente de contaminación.
No solamente en las aguas sino también en los alimentos que salen contaminados con concentraciones en nitratos, que eso es lo que más perjuicio tiene para esas personas susceptibles como embarazadas, niños, etcétera.

¿Cuáles son los factores que influyen en la lixiviación?
Muchos factores.
En estas condiciones climáticas que tenemos en estos días, todo el excedente de lluvia con alta percolación en el suelo genera también el incremento en la lixiviación de nitratos, pero lo que más influye, la frecuencia, la dosis, la uniformidad en esa agua de riego, el drenaje profundo… Y en cuanto a la fertilización, la dosis, la época de aplicación -si aplicamos en una época mala como se ha podido aplicar ahora; vienen estas lluvias y percolación absoluta de esos nitratos-, la forma química -como les decía, no es lo mismo tener ese nitrato como fórmula química que tener el nitrógeno en una forma orgánica-; y de ahí esos factores como causas principales que pueden influir en la lixiviación que, insisto, si el suelo tampoco tiene el equilibrio que debe tener en algunos elementos minerales y en la microbiología que debe tener pues estamos favoreciendo también esa percolación y esa lixiviación de nitratos.

De manera que ya la bibliografía nos aporta alguna información de cómo, cuando se incrementan las dosis de nitrógeno que se aplican al suelo por hectárea y año, pues se incrementa, como ven aquí, esa lixiviación por nitratos también por hectárea y año.
¿Eso qué significa?
Que tenemos que ir a dosis bajas o a cambiar las fuentes de aporte de nitrógeno al suelo.
¿Consecuencia?
La consecuencia que ya conocen todos ustedes, este mapa de zonas vulnerables por alta contaminación de nitratos y, lo peor de todo, es que no tenemos estas zonas con alta concentración marcadas de este año, es que con el incremento de los años se están incrementando también las zonas vulnerables por alta concentración de nitratos en el territorio.
Esto es lo que yo llamo de alguna manera el Â«maltrato al territorioÂ».

No nos podemos permitir tener unas condiciones de un territorio maltratado por esta contaminación y marcar esa herencia para nuestras generaciones futuras.
Tenemos que actuar y perdonen, se me pone la carne de gallina cuando lo digo así, ¿eh?

Bueno, ¿qué legislaciones tenemos para controlar esto?
Pues ya saben que a nivel europeo tenemos sobre todo el Código de buenas prácticas agrícolas, los programas de actuación; a nivel estatal tenemos el real decreto; y luego a nivel de la Comunidad Valenciana, pues también tenemos ahí diferentes decretos, órdenes, que de alguna manera marcan.
Realmente, ¿qué es lo que marcan?
Marcan que no se sobrepasen los 50 miligramos por litro partes por millón de nitratos, pero realmente no hay actuaciones que nos vengan a decir Â«no se pueden aplicar determinadas sustancias, estas épocas no se debe actuar…Â».

Hay que actuar realmente en la base de esta contaminación y es la materia que se emplea para la fertilización, aparte de las otras prácticas.

Tenemos ya en el momento actual muchos modelos -esto es de algunas de mis investigaciones- de cómo, utilizando un tipo de fertilizante, utilizando una fuente de materia orgánica se produce esa liberación y, por lo tanto, lixiviación de nitratos en el medio y cómo, también, podemos ir regulando cómo esos nitratos se van depositando en el suelo y pueden tener de alguna manera un efecto regulador de aporte y de percolación en las aguas.
Esos modelos nos hablan de cantidades y también de disposición en el tiempo de esos nitratos de manera que somos capaces de establecer, a través de esos modelos, escenarios en los cuales podemos ver cómo, actuando de alguna manera sobre esas fuentes de fertilización, podemos tener otro escenario que no contemplara ese incremento de las zonas vulnerables, sino todo lo contrario, una disminución de esas zonas vulnerables por concentración y contaminación de nitratos.

Cambiando de tercio, como les decía antes, también quería hacer una incidencia sobre el tema de la contaminación por herbicidas.
Quizás siempre hablamos de la contaminación de nitratos pero esto de cara a la salud, y sobre todo la incidencia que está teniendo en determinado territorios en las últimas épocas, está yo creo que causando más efecto sobre la población.
Esta es una nota de prensa que, como algunos de ustedes sabrán, salió en 2013: Â«Alcira prohíbe el consumo de agua potable al detectar la presencia de fitosanitarios.
Â» En el subtítulo se indica: Â«La contaminación se debe a un producto vetado en España hace más de diez años.
Â» A veces prohibido no significa que no se utilice.
Realmente si todos somos conscientes de que tenemos sustancias que generan problemas para la salud, y estamos hablando de problemas muy graves para el tema sanitario como son determinados cánceres ya probados por la comunidad científica; si sabemos que esas sustancias tienen un efecto maligno sobre nuestra salud, lo que hay que hacer es prohibir que esas sustancias se sigan produciendo y que esas sustancias lleguen a quien realmente, por desconocimiento, por actuar de buena fe con la agricultura y con lo que siempre le han dicho o simplemente porque venga un comerciante y le diga, Â«no, no, utilízalo que para este producto o para este cultivo lo puedes utilizarÂ»; y ahí viene la maldad y las consecuencias que tenemos ahí.
¿Qué ocurre con un niño que bebió agua el día 20, el día 19?
El fitosanitario ya se queda porque si son persistentes en el suelo, son persistentes en nuestro organismo y ahí quedan, se quedan marcados con todas las resistencias y los problemas que decía antes.

Y además es que no hemos acabado con el problema.
En septiembre de 2015 la noticia es: Â«Gandía instala filtros en las potabilizadoras de agua al hallar la presencia de los herbicidas.
Â» Seguimos con el mismo problema, además sustancias que, como indico, difíciles.
Miren, esto es un gradiente de concentraciones de la presencia de contaminantes en los pozos de agua potable de Alcira; miren la presencia de estos productos fitosanitarios que están en el agua potable, en los pozos.
Las concentraciones pueden llegar aquí, sustancias que esto, bueno, ni al mejor de mis alumnos le dejo que me formule una sustancia así, por los problemas que tienen ellas sobre la salud.
Concentraciones de 0,7 microgramos; cuando cogemos un herbicida de forma aislada esas concentraciones no superan las dosis, pero, ¿qué pasa con el efecto cóctel?
Miren aquí, de forma acumulativa, que tienen estos herbicidas.
Cuando cambiamos de pozos y pasamos al agua potable, es que la situación no mejora.
Bajamos de 0,7 a 0,5 microgramos por litro, pero la presencia de estas sustancias sigue estando ahí y el efecto cóctel sigue estando también ahí presente, ¿eh?

Bueno, ya somos conocedores de cómo estas sustancias, y también se ha anunciado en medios de comunicación, ya no les hablo de comunicaciones científicas o de artículos científicos bien probados, sino de cómo la comunidad, la sociedad se hace eco de que el consumo de productos con pesticidas, pues genera problemas sobre la esterilidad masculina, problemas sobre el medio ambiente y, si antes hablaba de Â«maltrato sobre el territorioÂ», ahora estamos hablando de Â«maltrato para la sociedadÂ» porque estas sustancias, como digo, tienen un problema grave, grave para la salud.

Y, bueno, yo quería, tengo cinco minutitos de más… ¿Me va a dar tiempo a la demostración?
Y quería hacerles una demostración física de lo que supone una fuente de fertilización y, por lo tanto, un modelo de producción agrícola y otra fuente de fertilización y otro modelo.

Lo que he hecho es utilizar una de las fuentes nítricas más comunes, el nitrato potásico -este que tienen aquí- y lo que he hecho es coger equivalente a 0,0432 gramos de nitrógeno.
Esta cantidad tan pequeña que ven aquí en el frasco -la tienen también anotada-.
Y la misma cantidad equivalente de nitrógeno en una fuente de materia orgánica; este es un té de compost elaborado en nuestro laboratorio con los cuales trabajamos en agricultura ecológica.

A continuación, lo que voy a hacer es, ponerme los guantes lo primero -que he hablado que íbamos a tener condiciones de seguridad; en cualquier caso, no es un experimento complicado ni muchísimo menos, pero hablamos de seguridad (remors) -no, no, les prometo que no.
Ponemos una cantidad de agua de 40 miligramos en ambos recipientes.
En el del nitrato potásico fíjense lo que va a ocurrir enseguida, esa sal nítrica enseguida se va a disolver, sales totalmente solubles.
Cuando no está en el suelo, ¿dónde va?
Como les marcaba antes en la diapositiva, a lixiviar, a contaminar.

Lo mismo vamos a hacer con esta materia orgánica que, insisto, están pensadas para que tengan la misma cantidad de nitrógeno.
Vuelvo a poner la misma cantidad de agua, los 40 mililitros; lo pongo sobre el vial, aquí van a ver el efecto, aquí tenemos la materia orgánica y voy a agitar ligeramente el de los nitratos y el de la fuente de materia orgánica.
Y esta fuente de materia orgánica lo que voy a hacer a continuación es filtrarla, incluso podemos filtrar una pequeña cantidad, aunque la filtración es muy rápida muy rápida y a continuación sobre la disolución -aquí sigue quedando nitrógeno que estaría en el suelo disponible a todas esas reacciones microbiológicas que les decía anteriormente y, por lo tanto, disponible en el tiempo-.
Y ya por último lo que hago es coger una tira que reacciona específicamente al contenido en nitratos, unas tiras de los kits rápidos que tenemos de análisis, sumerjo ambas tiras sobre la disolución de nitratos -insisto, es una tira que reacciona al contenido en nitratos-, la sumerjo en una y en la otra, y aquí están viendo la diferencia.
Mismos niveles de nitrógeno.
¿Eso qué significa?
Un nitrato totalmente lixiviado, que pasa a las aguas -evidentemente aquí había también nitrógeno-, lo marca, y más que queda porque tienen las mismas cantidades, pero evidentemente con otra disposición en el tiempo.

Si seguimos apostando por un modelo de agricultura como este, tenemos esas consecuencias que indicamos.
Si apostamos por un modelo de agricultura como este, podemos tener otras consecuencias sobre el territorio y sobre las personas y esto es lo que yo les quería mostrar.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Raigón, per la seua exposició i també per il·lustrar-nos amb un experiment en comissió, que crec que és una innovació en una comissió parlamentària absoluta.

A continuació, donarem pas a les intervencions per part del grups parlamentaris.
En primer lloc té la paraula la senyora Beatriu Gascó del Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Raigón, per mostrar de forma tan gràfica el que ha vingut a contar-nos.

A mi m'agradaria fer-li diverses preguntes i és que nosaltres estem ací com a representants de partits polítics; alguns estan en el govern, altres en l'oposició i altres enmig, com és el nostre cas.
Aspirem tots, perquè cadascun de nosaltres pensa que tenim propostes per governar; i quan arribes al govern has de governar per a tot el món i la realitat de l'agricultura valenciana és que és una agricultura amb gent molt major, tenim un problema d'envelliment gravíssim per una banda; i amb això vull dir que és gent -no és que tinga una predisposició naturalâ però se li suposa, doncs tal volta, unes ganes d'aprendre menors que a la gent jove i que du unes pràctiques que són les que sempre han fet.

D'altra banda, tenim un funcionariat completament reduït al màxim per a la tasca que en realitat caldria fer i en este sentit vull dir que el que m'aplega per part del sector és que ja hui en dia no és l'administració pública la que fa tasques d'assessorament als llauradors i llauradores sinó que, per desgràcia, moltes voltes són precisament eixos venedors de productes químics els que assessoren per telèfon i amb això vull dir que hem deixat abandonades les nostres funcions i responsabilitats com a govern de controlar, assessorar i divulgar el treball que vostés fan en la ciència.

Però la meua pregunta és, davant d'aquesta situació d'envelliment de la població que practica l'agricultura, per una banda, i de dificultat per part de l'administració pública de fer front a la demanda d'assessorament, ¿com hem d'actuar els partits per a, precisament, tractar d'anar cap a una agricultura més sostenible i transformar la realitat de l'agricultura valenciana a una agricultura que no produïsca els problemes dels quals vosté ens ha parlat de forma tan gràfica?

D'una altra banda, nosaltres.
.
.
, vull simplement preguntar-li si vosté compartix el paréixer d'un altre company i amic que també va ser alumne seu, igual que jo, que és Fermín Salcedo, que ha sigut tècnic, un excel·lent tècnic a més en l'horta de València en la cooperativa d'El Perelló durant moltíssims anys i que, per necessitat de mercat, es va transformar en ecològic.
Ell no és un convençut d'ecològic, o no ho era inicialment, i el més curiós ha sigut que ell se n'ha adonat que en el moment que deixes de fertilitzar amb fertilitzants químics els problemes de plagues, per exemple, es resolen en gran mesura perquè la planta es debilita per culpa de la fertilització química.
Voldria saber si compartix aquesta sensació.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Ara farem la ronda de preguntes per part dels grups parlamentaris i a continuació vostre tindrà un torn per temps il·limitat per poder respondre a totes les qüestions plantejades.

A continuació li done la paraula a la senyora Rosa García en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps màxim de tres minuts.

La senyora García González:

Gracias, señora presidenta.

Bienvenida, señora Raigón.

En el tiempo que tengo yo quisiera expresar en primer lugar mi preocupación, me da la impresión, por lo que se está convirtiendo esta comisión de investigación y yo creo que estamos aquí para intentar averiguar los motivos de estas contaminaciones y, conforme voy viendo las distintas intervenciones de los ponentes y también las preguntas de algunos compañeros, me da la sensación que estamos entrando en una batalla entre la agricultura ecológica y la tradicional.
Me da la impresión que eso es lo que estamos resaltando todo el tiempo.

Es evidente que la producción de productos ecológicos reduce al 100% el uso de pesticidas y contaminantes del suelo.
Eso está claro.
Pero es que el 95% de la agricultura valenciana es tradicional, entonces no sé si lo más conveniente sería entrar en esa batalla, o quizá empezar a poner algún tipo de soluciones.

Decía que quería expresar mi preocupación, después también quiero expresar mi estupor por el comentario de la compañera del Grupo Podemos porque a mí me da la sensación de que los agricultores, como el resto de los seres humanos, absorben los conocimientos que se les dan, pero para ello deben tenerlos.
Tanto los mayores como los más jóvenes, si se les enseña, si hay una pedagogía con ellos, creo que son capaces de llegar a tener ese conocimiento.

Por otra parte, quería comentar que los ponentes coinciden en sus apreciaciones.
De hecho, el mapa de vulnerabilidad de aguas subterráneas y nitratos lo vamos viendo, es decir, que lógicamente hay unos datos que son los que son y de ahí no nos podemos mover y es lo que se va viendo en todas las intervenciones.
Yo sí que le quería preguntar algo que usted sí ha dicho y me ha llamado la atención.
Parece ser que se están utilizando unos productos que están vetados desde hace diez años, nos comentaba.
Entonces, en su opinión, ¿hacia dónde hemos de mirar para solicitar o pedir explicaciones al respecto?
Porque nos has comentado que se debe prohibir o que se produzcan o que se comercialicen, pero si están vetados, ¿dónde me pierdo?
Ahí me pierdo.
Es una cosa que me gustaría saber, ¿llegan de forma ilegal?
¿Hacia dónde hemos de mirar?
¿Quién tiene esa responsabilidad que parece realmente importante?

Y, por último, decirle que me quedo siempre con las ganas de que ustedes expresen su opinión y que nos digan a los políticos, como técnicos, que creo que son los que verdaderamente tienen la voz cantante, porque el político a lo mejor puede estudiar el comportamiento, en fin, pero ustedes creo que deben decir qué es entonces lo que debemos hacer con la agricultura tradicional, que es absolutamente mayoritaria en nuestra Comunidad Valenciana; y es algo que me preocupa muchísimo.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora García.

A continuació, té la paraula la senyora Maria Josep Ortega pel Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Molt bon dia, senyora Raigón, moltíssimes gràcies per estar ací.

Bé, la veritat és que jo vinc de la Ribera i d'un poble, Carlet, que precisament durant més de vint anys, una població, una urbanització en concret va estar bevent aigua considerada no potable, eixint per les seues aixetes sense que la població ni tan sols estiguera alertada que era una aigua amb un excés, que triplicava el màxim recomanat per la Unió Europea.
I voldria preguntar-li a vosté com a catedràtica i especialista en agroecologia i alimentació, quines conseqüències pot tindre en les persones estar eixos vint anys consumint eixa aigua descontrolada?
M'ha espantat vore eixa nota de premsa que ha eixit ahí recomanant, dient que se podia consumir si se bollia, no?
Quan precisament sabem que els nitrats en bollir l'aigua la concentració augmenta.
Jo sempre he dit que un putxero de la urbanització Ausiàs March de Carlet era una bomba per les hores i hores bollint.

A més de saber quines són eixes conseqüències sobre les persones, sobre la salut, sí que m'agradaria saber el seu punt de vista sobre les responsabilitats de les distintes institucions en els distints nivells, la responsabilitat des de les capes més baixes, des dels ajuntaments fins més enllà on puguen arribar eixes inspeccions que haurien d'estar fent-se des de fa molts anys sobre eixes bones pràctiques que ens recomanàvem des de fa més de vint-i-cinc anys i que sembla que no s'han respectat.

M'agradaria saber quins són ells aspectes claus en la gestió agroecològica per a la conservació i millora de les aigües subterrànies.
Crec que ha donat diverses pinzellades i està contestada però si podria afegir alguna cosa més.

I, d'altra banda, quins són els obstacles o les limitacions per a l'agroecologia en l'actualitat i com se podrien superar.
Jo crec que està clar l'agroecologia seria una alternativa, però també tenim clar que l'agricultura tradicional és una realitat que tenim ací i m'agradaria saber en quins aspectes podem millorar entre tots perquè tot puga eixir endavant i estos aqüífers puguem recuperar-los encara que siga a llarg termini.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Ortega.

A continuació, té la paraula el senyor Manuel Pineda pel Grup Parlamentari Socialista per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Pineda Cuenca:

Gracias, señora presidenta.

Muchísimas gracias, señora Raigón, por ser tan docente con nosotros, ¿no?

Bueno, yo creo que después de las dos exposiciones de esta mañana, la suya, además, muy clarificadora, creo que nos queda claro, ¿no?
, quien tiene la responsabilidad en este caso.
Yo creo que son las administraciones, las distintas administraciones de cada momento.
Por una parte porque yo creo que los agricultores realmente han estado siempre faltos de información, a la vista de lo que usted ha expuesto y después porque, también lo ha comentado, por la falta de prohibiciones… Entonces, ¿quién tiene que prohibir?
Pues normalmente tiene que prohibir el ejecutivo que corresponde en ese momento.
Y luego también porque si realmente no sabe uno cuándo tienen que hacerlo, prohibir o no, necesita estudios técnicos.
Y para tener estudios técnicos faltan investigaciones, y para que haya investigaciones faltan líneas presupuestarias de una administración que apueste por la innovación, que realmente se puedan dilucidar las dudas que pueda haber en cada uno de los momentos.

El caso es que es muy preocupante… Además, a mí, como médico, me queda claro cada vez más que los pacientes cuando dicen Â«es que ahora en este momento hay más cánceres que antesÂ».
La respuesta de todos los sanitarios es Â«no, es que ahora las técnicas, la prevención y la formación de los médicos es mucho mejor y talÂ».
Pero, tras escucharla a usted, realmente creo que la población tiene razón: hay muchas más consecuencias de las malas prácticas de las administraciones que nos han ido gobernando que realmente poco a poco lo iremos viendo.
Si es verdad que todo este tipo de sustancias tiene efectos acumulativos, como usted ha dicho, pues es verdad también que, cuando uno detecta un cáncer en una persona que no tiene dentro de su código genético, por decirlo de esa manera, ese tipo de cáncer, te quedas asustado, ¿no?
Que realmente dices, Â«¿esto de dónde viene?
Â».
Efectivamente, una de las fuentes pueden ser los alimentos.

Entonces, mi pregunta es, ¿qué nos estamos comiendo, señora Raigón?
Y si realmente, ¿habría que hacer más controles de calidad?
O sea, los controles de calidad que se hacen, ¿son lo exigentes que tienen que ser, con los indicadores que deben tener, no?
Porque realmente, pues, es preocupante.
O sea, creo que faltan más investigaciones, más aportaciones a la línea presupuestaria para ello, porque hasta ahora hay cierto oscurantismo que no se puede clarificar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pineda.

A continuació té la paraula el senyor Juan de Dios Navarro pel Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Navarro Caballero:

Sí, muchas gracias, señora presidenta, señores diputados.

Lo primero que quería es agradecer a María Dolores Raigón esta clase magistral que nos ha dado, teórica y práctica, que la verdad es que ha sido muy recurrente el experimento que nos ha realizado.

Como presidenta, usted es la presidenta de la Plataforma de Tecnología Agroecológica.
Yo, me gustaría saber, primero, si esta situación que pasa la Comunidad Valenciana, ¿la pasan otras comunidades?
O esto es un caso que la contaminación de acuíferos es solo en la comunidad.

Yo soy fiel defensor, además siempre lo hago en todas mis intervenciones, de los agricultores porque yo entiendo que los agricultores son los primeros que atienden al medio ambiente y son los primeros ecologistas.
No hay un solo agricultor que se quiera gastar más dinero en fertilizantes o herbicidas por el mero hecho de hacerlo.
Yo tengo una serie de dudas; si fuera toda la agricultura ecológica, ¿estarían a salvo los acuíferos de la contaminación?

Se ha creado, para mí, una velada, o directamente, una relación entre la contaminación de los acuíferos, la existencia de los nitratos y los herbicidas con la proliferación de cáncer en la población.
Usted como profesional y estudiosa del tema, ¿sabe si han aflorado más cánceres por el tema de la contaminación acuífera?

Se ha hablado de que las administraciones no están encima del tema, que hay una responsabilidad de las administraciones.
¿Usted ha visto algún cambio en esas líneas presupuestarias?
¿Ahora se investiga más porque creemos que hemos fallado en algo?
¿O no se investiga, las administraciones le dan la espalda a esta situación?
Yo creo que todos los informes que usted nos ha pasado es porque hay investigación y ha habido un interés por parte de las distintas administraciones.
Porque aquí yo entiendo que desde la europea, que es la que marca las buenas prácticas, hasta los decretos del estado, hasta las leyes de las comunidades y hasta las propias administraciones locales, porque hay que recordar que también las administraciones locales tienen que velar por los ciudadanos.
En este sentido, ¿usted cree que se ha mirado para otro sitio?

Y como, bien, no voy a incidir mucho, había unos productos vetados desde hace diez años, si se están vendiendo todavía, ¿hay alguna denuncia?
, ¿hay alguna administración que no haya querido vetarlos o apartarlos del mercado?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Navarro.

Sí, senyora Gascó, per a què demana la paraula?

La senyora Gascó Verdier:

Artículo 69, por inexactitud haciendo alusiones a lo que yo he dicho.
(Remors)

La senyora presidenta:

Es refereix a quina intervenció?

La senyora Gascó Verdier:

A la intervenció de la senyora García, de Ciudadanos.

La senyora presidenta:

Bé, té un minut per referir-se exclusivament a l'al·lusió.

La senyora Gascó Verdier:

Sí, sí, sí.

En absolut jo he parlat d'incapacitat d'aprenentatge.
Simplement volia referir-me a la falta de plasticitat, a l'aprenentatge en alguns casos, perquè s'està acabant la carrera i moltes voltes la gent no té tanta espenta o tanta motivació per a aprendre noves pràctiques, i simplement era això.
Jo no he parlat en absolut de capacitat d'aprenentatge de la gent perquè siga major.
Evidentment, la gent si vol aprendre pot aprendre.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació té la paraula la senyora Raigón, compareixent, per temps il·limitat per a abordar totes les qüestions que se li han plantejat.

La senyora Raigón Jiménez:

Bueno, han surgido muchas cuestiones, algunas preguntas muy directas y otras de carácter más genérico.

A lo que se comentaba desde el grupo de Podemos sobre el tema del envejecimiento de la población agraria hay, la verdad, unos datos, tengo una gráfica ilustradora sobre el tema y hace referencia a la población agraria francesa, en la cual se marcan cuatro intervalos de población: menores de treinta años, de treinta a cuarenta, de cuarenta a cincuenta y mayores de cincuenta años, y ahí se indican trabajadores que están vinculados a la producción convencional o a la producción ecológica y es sorprendente cómo los rangos de actividad de la población activa agraria más joven son realmente los que tienen más tendencia a involucrarse en la actividad ecológica y, evidentemente, los de mayor rango de edad son los que están más vinculados a la agricultura convencional.
Esto no significada que todos los mayores de cincuenta años sean agricultores convencionales, que también hay agricultores mayores que practican las prácticas agroecológicas, pero que la incidencia es mayor en las poblaciones más bajas.

¿Eso qué significa?
Significa que ahí ya sí que hay un nivel de formación, gente que se ha formado porque realmente falta esa profesionalización del campo, bien sea del campo valenciano, bien sea del campo francés, bien sea del campo argentino.
Hace falta que conozcamos de qué manera determinadas técnicas pueden incidir en la mayor o menor conservación del territorio, pero también cómo pueden incidir en algo que están generando: los alimentos.
Hay muchísimos agricultores que tienen su explotación y dicen Â«y esto es lo que tengo para casaÂ»; lo que tienen para casa realizan prácticas diferentes a lo que se realizan de forma genérica porque realmente algunos son conocedores de lo que tienen entre manos desgraciadamente.
Otros no.
Y ahí el nivel de formación la verdad es que sí que puede ayudar mucho para velar por esta situación.

También hacías referencia al tema de la venta de los insumos, ¿no?
Algo que también de forma indirecta ha salido en otros grupos.
Realmente yo creo que ahí tenemos algo que decir, algo que decir para intentar llegar a situaciones por lo menos de control porque, si somos conocedores de qué daño puede hacer una fertilización nitrogenada como la que hemos visto, qué daño puede hacer determinado uso de sustancias fitosanitarias.
Por lo menos limitar las cantidades que entran, ¿a quién?
A quien tiene la competencia de vender: las cooperativas, las empresas que gestionan la venta de esos productos.
Y eso sí que lo podemos hacer, eso tenemos armas para hacerlo.

Luego enlazo con la otra pregunta porque tengo que contestar primero por orden…

La senyora presidenta:

No, no, no, pot contestar quan vullga.

La senyora Raigón Jiménez:

…ah, vale, pues perfecto, porque eso, ¿a qué nos llevaría?
Eso nos llevaría a esa situación de control que indicaba desde el grupo de Ciudadanos de decir, Â«¿hacia dónde tenemos que mirar?
Â».
Pues tendremos que mirar ahí para ver qué es la cantidad de un producto que entra para poder gestionar luego ese producto cómo se reparte.
Porque es cierto que hacer un cambio del 95% de la actividad agraria de un territorio y pasarlo al día siguiente a otro modelo productivo es inviable y, además, sería un engaño.
El que no entra porque está convencido, mal, mal lo tiene.

¿Cuáles son las causas del convencimiento?
Una, realmente, la conciencia ambiental y, por tanto, agroecológica, y, segunda, el mercado.
En la medida en que un productor, tal y como se apuntaba desde aquí, el caso de Fermín, que le exigían desde los mercados europeos donde él comercializa, le exigían otro modelo de alimento y le exigían una producción ecológica.
Claro, o hacía el cambio o realmente iba a sufrir las consecuencias de su sistema productivo.
Y entonces él hizo el cambio y esos dos modelos sí que los vemos en todos los territorios.

Realmente, ¿cuáles son las causas de esa transformación a lo agroecológico?
Una, la conciencia, y, segundo, el mercado.
¿El mercado qué es lo que está pasando?
Está teniendo un incremento tremendo.
La Comunidad Valenciana, tremendamente exportadora hacia los mercados del norte; el norte está haciendo un cambio evolutivo en esa transición en la comida hacia lo ecológico y, si nosotros hemos sido esa despensa del norte, no vamos a dejar de producir porque aquellos estén pidiendo ecológico.
Pues algunos estarán cambiando simplemente por ese mercado que les está exigiendo.

Y luego tendremos unos beneficios, esos beneficios vienen en forma indirecta por la menor aplicación de insumos.
Además, unos insumos que, como tienen que cumplir el reglamento europeo para la producción ecológica, tienen que ser respetuosos.
Esos insumos que también están luego relacionados con el coste.
Muchos agricultores se han dado cuenta que utilizando esos insumos que nos llevan luego a un sistema de bioeconomía circular, porque muchos de los insumos se generan dentro de la propia explotación, no hay que comprarlos a terceros y les está generando también ese beneficio en cuanto a la economía de la explotación agraria.

Pero, además -es que tengo en la cabeza una de las cosas que…, ah, sí, lo de la fertilización-, ¿cómo se han dado cuenta de que esos insumos aplicados a la agricultura han tenido también otros beneficios?
Pongo el ejemplo siguiente: cuando en agricultura se abusa del nitrógeno, el nitrógeno, como les decía antes, tiene una trayectoria bioquímica en la planta, aunque también influye en las vías del crecimiento, por lo tanto, en las vías de la fotosíntesis, etcétera.
Cuando nosotros tenemos un exceso de nitrógeno que la planta ha absorbido, ¿qué ocurre?
Que hay una generación explosiva de parte verde: se generan muchos brotes tiernos, mucha parte verde joven en la planta y esa es la parte más deliciosa para algunas plagas, el pulgón, por ejemplo.
Ese es devorador de zona verde, tierna, brotes jóvenes en la planta.
Cuando tenemos un mal uso del fertilizante nitrogenado por ese exceso de aporte, se genera de forma muy exuberante esos brotes tiernos y ahí ya tenemos un desequilibrio por el pulgón y hay que aplicar productos fitosanitarios para combatir el pulgón y ya lo hemos desequilibrado todo.

Por eso en agricultura ecológica actuamos desde el suelo, actuamos con esa base que significa la fertilización equilibrada para que luego la planta también esté equilibrada, y eso genere un entorno equilibrado para, no las plagas porque las plagas es cuando se ha superado el umbral ya ecológico y se ha desorbitado eso, sino para tener un equilibrio también en el entorno, que significa insectos que pueden ser beneficiosos para no utilizar esos productos fitosanitarios.

Yo creo que por aquí no me dejo nada.
Vamos a ver, los motivos de la contaminación.
Los motivos de la contaminación es que ya los he expuesto ahí, son esas externalidades que tiene la actividad agraria que realmente tienen las consecuencias que tienen.
¿O el utilizar de forma masiva el nitrógeno no genera también esos gases de efecto invernadero que son consecuencia de algunas de las cuestiones que ya se están manejando con el cambio climático?
Es que esas externalidades las pagamos muy caras.
Y yo me he querido centrar en el tema de los fitosanitarios y de los nitratos, porque realmente son una causa de contaminación de los acuíferos muy directa, pero también tenemos otras consecuencias sobre la contaminación del aire y algo importante sobre nuestra propia contaminación y lo que significa luego para la salud pública.

Ha nombrado el tema de la pedagogía, pero la pedagogía es una cosa y la formación es otra.
Yo he sido una luchadora nata por los temas de formación dentro de la universidad para dar una clarividencia de cuáles son las repercusiones porque las conocemos, no solamente por lo que hayan podido ver aquí, que esto es una muestra muy pequeñita muy pequeñita, pero es verdad que muy gráfica, sino que tenemos ya tantas evidencias científicas, tenemos tantos artículos, pero claro, es que es lo de siempre, ¿quién se lee los artículos científicos?
Pues el siguiente científico que los necesita para hacer la bibliografía y el (inintel·ligible) .
.
.
Es que es una situación tan lamentable…

Realmente, si tuviéramos mecanismos de divulgar esa información tan valiosa y que tanto nos cuesta, porque es que la investigación es muy cara, nos cuesta muy cara a todos y necesitamos esos canales de divulgar y de formar, ¿a quién?
A quien está al pie de la explotación agraria porque el que está convencido está convencido, pero el que no hay que indicarle cuáles son esas causas, esas consecuencias para él y para toda la comunidad; entonces, insistir en los temas de formación y en los temas de formación, pues la verdad es que también hay mucha responsabilidad política en cómo queremos que esa formación, esa divulgación, esa investigación llegue de alguna manera.

¿Qué hacer con la agricultura tradicional?
Evidentemente mantenerla porque en la Comunidad Valenciana es un patrimonio que tenemos, pero marcar las pautas del cambio, y yo no digo que tenga que ser una agricultura ecológica marcada por la normativa 843 de la Unión Europea, sino que seamos conscientes de producir los cambios para una agricultura mucho más sostenible que nos dé un escenario del territorio como el que deseamos para el futuro.
¿Que eso se hace con la agricultura ecológica?
Evidente.
¿Que no podemos hacer una transformación 100%?
Pero por lo menos marcar pautas que nos aminoren ese impacto tan importante que tenemos.

Desde el Grupo Compromís se hacía referencia a las consecuencias sobre las personas de los nitratos.
Son tremendas, los nitratos tienen dos repercusiones directas: una, el nitrato, cuando nosotros lo ingerimos como tal, realmente pasa a reducirse, en esa parte que veíamos en la planta, esa parte de reducción porque nuestro organismo tiene condiciones reductoras y entonces ocurre el modelo de reducción; y ese nitrato luego acaba en nitrito.
El nitrito es realmente la sustancia altamente peligrosa, pero, fíjense, que de nitratos pasen a nitritos simplemente con las condiciones reductoras de nuestra saliva ya ha pasado, ya se producen aquí condiciones de nitratos a nitritos.
Donde más en el estómago porque ahí tenemos condiciones altamente reductoras y, además, esas condiciones reductoras son mucho más incidentes en grupos de población vulnerables como los niños, los lactantes, las personas de la tercera edad y las personas que tienen una determinada enfermedad donde el estado oxidativo del organismo no es el deseable y entonces ahí se manifiestan mucho más esas condiciones reductoras.

Ya tenemos los nitritos.
¿Qué pasa con esos nitritos?
Por un lado, los nitritos, cuando se combinan con una amina, dan lugar a un potente cancerígeno, que son las nitrosaminas y esto también tenemos una alta bibliografía de cómo las aminas están ahí y cómo los nitratos, la combinación es superrápida, no necesita grandes reacciones químicas para que se generen; ahí, un poquito de calor y ya tenemos la nitrosamina generada.

Y la segunda razón para la salud de los nitratos/nitritos es que, como son agentes reductores, cuando pasan al torrente sanguíneo, dan lugar a una enfermedad que es la metahemoglobinosis.
La metahemoglobinosis es conocida también como la enfermedad de los niños azules, la enfermedad de los pitufos.
Realmente lo que hace es que limita el transporte del oxígeno por la sangre y puede llegar incluso a la asfixia.
La muerte súbita de los bebés que eran alimentados con aguas con alta concentración en nitratos, la consecuencia era esa.

Así que fíjese, dos tremendas consecuencias, una la generación de un potente cancerígeno y, la otra, la de una enfermedad altamente reconocida, que también está muy presente.

Y, luego, las consecuencias sobre las personas de los fitosanitarios es que eso ya es entrar en el mundo donde hoy en día se está trabajando mucho, pero desde la salud; y aquí también se responde a lo que se preguntaba desde el Partido Socialista.
El tema de los pesticidas como tal, que en el mundo agronómico los llamamos fitosanitarios, pues estos pesticidas entran en el organismo, generan algunos metabolitos y otros se mantienen como tal porque están diseñados para ser persistentes.
Esa es la condición del fitosanitario: ser persistentes en el ambiente.

En el momento actual en la grasa de los pingüinos en las zonas árticas donde no hay agricultura todavía se está detectando DDT; el DDT, sustancia prohibida en determinados países, en España prohibida, pero, todavía, si nos hacen un análisis de sangre aparecerían las trazas del DDT en nuestro organismo porque está ahí, porque si llega a un alimento, a una lechuga, ahí va quedar, nosotros nos la vamos a comer, porque con el agua no se va y va a quedar marcado, ¿dónde?
En nuestro tejido adiposo que es donde se agarra ahí y queda por los restos.

Fíjense que, según los trabajos del doctor Nicolás Olea, que ha trabajado mucho con las concentraciones de estas sustancias en madres en periodo de gestación y luego ya sobre la lactancia, la única vía que el ser humano tiene para eliminar estas sustancias fitosanitarias es a través de la leche materna, porque es la única vía de salida.
Además, sustancias fitosanitarias que algunas de ellas son disruptores hormonales, es decir, que engañan a nuestro organismo diciendo, Â«mira, que soy una hormonaÂ».
No, tú no eres una hormona, tú eres un producto fitosanitario y si me engañas a mí diciéndome que soy una hormona, vas a tener un funcionamiento de hormona en mi organismo.
Y de ahí todos los problemas de esterilidad masculina y todas las consecuencias que se están generando, graves para la salud, graves.

Para lo cual, enlazando también, necesitamos un cambio en el modelo agrario.
Yo soy defensora de que lo necesitamos porque, además, no es que estemos hablando, Â«esto va a costar al campo valenciano tantos millones de…Â».
No, es una transición simple, un cambio de insumos por otros y, eso sí, basado en la formación para llevar a cabo esa transición necesaria.

Y aquí también indicar algo que yo reivindico siempre, y es el principio de precaución.
Si todavía nos faltan datos porque en la investigación no hemos llegado ahí -y es posible que nos falten datos, es posible que haya que fomentar más investigación, luego entro un poquito ahí-, lo que de verdad tenemos que ser muy conscientes es que, ante la falta de datos, por lo menos tenemos que ser cautos.
Y si realmente hay sustancias que afectan, pues, por lo menos, tomar medidas para que esas sustancias no estén presentes en el modelo productivo.
Y es un principio de precaución y que nos debemos también a él.

No solamente hacen falta estas líneas de investigación porque, a lo mejor, alguien puede pensar: Â«Bueno, bueno, si es que se han invertido tantos millones en investigación, es que…Â».
Es que la investigación no es, Â«tenemos estas partidas y tome, señora Raigón, e investigueÂ».
Ojalá fuera así.
Me arremangaba para ponerme a trabajar.
Pero es que todos sabemos que la investigación tiene partidas presupuestarias y con esa investigación se dice, Â«bueno, y ahora, ustedes, investigadores, presenten proyectosÂ».
Y ahora hay que competir con los curriculares, hay que competir con la sensibilidad de las personas que aprueban los proyectos, y que si esa sensibilidad no es tan así, pueden tremendamente decir, Â«no, este proyecto es que no llega a los criterios de calidadÂ».
Y eso es importante también.

Me imagino que eso será tema aparte, pero la investigación en agricultura es necesaria, es fundamental para poder transmitir esas necesidades que necesita el campo valenciano.
Y una investigación basada en necesidades.
No quiero hablar del sexo de los ángeles y, además, es que ya hay mucho publicado sobre el sexo de los ángeles.
Vamos a investigar sobre lo que se necesita y esas líneas que estén bien basadas y, además eso, que cuenten con la sensibilidad de los evaluadores que van a rendir cuentas de esos proyectos que se van a presentar.

Y sobre el tema del cáncer, puede que tengamos a lo mejor -que no es así- que el cáncer se ha incrementado.
Y en esto también tenemos unos informes que ponen la carne de gallina.
El cáncer ha aumentado, pero lo más grave de eso es que el cáncer ha aumentado en grupos de población que no se lo merecen, como son los niños.
El cáncer es una enfermedad que está relacionada con efectos sobre el exceso de oxidación celular en algunos casos, y eso ocurre, ¿cuándo?
Pues con la edad.
Las personas más mayores son las que están más expuestas a esos efectos oxidativos y, por lo tanto, donde el cáncer puede tener una aparición más manifiesta.
Lo que no es normal es que se estén incrementando los cánceres en edades infantiles.
Eso es lo que no es normal.
Y sobre lo que tenemos que actuar.
Y, además, cómo están apareciendo nuevos tipos de cáncer, que esa es la segunda, nuevos tipos de cáncer que no estaban registrados.
¿Y a qué se deben?
Es que las causas son tantas, porque lo que puede incidir sobre el cáncer es tanto…

Ahora, que la medicina ambiental está también poniendo en evidencia como esas nuevas sustancias vinculadas a actividades, pues desde la agricultura a los plásticos, a revestimientos en los materiales más usuales como las sartenes, pues son las que tienen una consecuencia sobre determinados nuevos tipos de cáncer.

¿Qué nos estamos comiendo?
Bueno, yo siempre digo: Â«Depende de quién coma.
Â» Como consumidora ecológica, a veces me dicen, Â«tú, es que te excedesÂ».
No me excedo, lo que estoy es apostando por un modelo y apostando, también, por un hábito en mi vida y sobre los que me rodean, también, sobre los que comen mi puchero.
(Rient)

Controles de calidad son necesarios, pero fíjense que la concentración en nitratos en las lechugas, en las espinacas, en las coles, no es algo que esté dentro de los controles normales que se les hagan a los alimentos.
Solamente hay unas normativas europeas que nos indican cuáles son las concentraciones máximas que deben tener las lechugas, que es donde está, y las espinacas.
Concentraciones máximas.
Miren, esas concentraciones máximas, si trituramos aquí las espinacas y le hago la misma tira, el color podría ser igual que el que han visto con el nitrato potásico, es decir, concentraciones que están infravaloradas y que, evidentemente, todo lo que se va a producir en ecológico y en convencional cumple esas concentraciones.

Tenemos que ser mucho más restrictivos.
Y ya no solamente en el territorio, sino también en los que dictan determinadas leyes, pero claro, eso significa pelearnos con los holandeses.
Los holandeses producen lechuga en condiciones de invernadero donde la concentración de nitratos en las vacuolas se acumula más, porque ese efecto bioquímico que yo les mostraba en la planta, ahí también la incidencia de la luz está presente.
Si trabajamos en condiciones de invernadero, estamos limitando las horas luz y, por lo tanto, la acumulación de nitratos.
Las hortalizas de invierno tienen mayor concentración de nitratos que las hortalizas de verano, justo por las horas luz que reciben.
Eso significa que alguien le tendrá que decir a estos que presionan tanto las leyes desde Europa -y que, posiblemente, sea un holandés-: Â«Oye, no, no.
Hay que ir a otra cosa.
Nosotros respetamos tremendamente que tú tengas que producir en invernadero, pero si no eres capaz de producir en invernadero esta limitación de nitratos, pues nosotros, valencianos, sí que somos capaces de producirla.
Â» Y ya está.
Se me ocurre eso, esa lectura.

Para las preguntas que se me comentaban desde aquí, desde el Grupo Popular: ¿qué pasa con la Comunidad Valenciana y la contaminación en los acuíferos?
Y esto en el perfil este de la península Ibérica, o del territorio español.
Pues, lo que ocurre es que desgraciadamente, en territorios, por ejemplo, Asturias.
Asturias nunca había tenido concentración de nitratos en sus acuíferos hasta hace dos años, que ya se han empezado a detectar, y ya están ahí.

Es decir, que en la medida en que incrementamos las prácticas agrícolas con el uso de los fertilizantes, y las prácticas agrícolas están ahí presentes, y además magnificamos las concentraciones de nitratos que se aportan, pues, evidentemente, las repercusiones son las que he mostrado.
Y en territorios donde antes no aparecía contaminación de nitratos, ahora aparece.
Lo que sí es cierto es que tan altas como en la Comunidad Valenciana, no.
Tenemos concentraciones muy, muy altas en los acuíferos, muy altas, y bueno y ahí están.
Murcia está también ahí rozando, rozando, pero claro, estamos hablado de las zonas con alta intensificación en la agricultura y, por lo tanto, de alta vulnerabilidad.

Pero, efectivamente, esto lo tendremos que llevar a otro estamento, decir: Â«Nosotros podemos actuar en nuestro territorio, pero es que en todos los territorios está pasando algo grave.
Â» Y, por lo tanto, lo que les decía antes, ese maltrato al territorio, es que no nos lo merecemos.
Y por lo tanto, habrá que actuar.

¿Toda la agricultura ecológica puede salvar la contaminación de los acuíferos?
Tal y como están los acuíferos en el momento actual, vamos a necesitar tiempo.
Y si seguimos con el modelo de agricultura convencional, como les decía antes, si seguimos apostando por esto, seguiremos teniendo contaminación de acuíferos y seguiremos incrementando y ampliando las zonas vulnerables.
Si no actuamos en la reducción, mal.
Insisto, hagamos las cosas bien, vamos a crear sensibilidad sobre los productores, informándoles, porque, a veces, se creen que la agricultura ecológica es una cosa de hippies, de coleteros, de mochileros, y la agricultura ecológica es una cosa muy seria, una cosa normalizada y una cosa que es cierto que está ahí.

Bueno, el otro día, el representante del ministerio…, me gustaron sus palabras, porque yo digo una cosa, la agricultura del futuro o será ecológica o no será agricultura, la tendremos que llamar otra cosa, pero seguir con esta intensificación, imposible.
Y el representante del ministerio el otro día decía, Â«la agricultura ecológica ha venido para quedarseÂ», porque es que los datos en el incremento en la superficie, en el incremento en el consumo, son datos significativos año a año, y eso significa, si de aquí tuviera que bajar a aquí, sería un descalabro tremendo.
Pero eso no va a ser, y no va a ser por algo que comentaba ya anteriormente también, y es el mercado.
El nivel de sensibilidad sobre los consumidores, consumidores que tienen también un perfil muy determinado, y que también es un perfil que lo tenemos en el consumidor español, es una realidad, y la tendencia hacia el incremento en el consumo ecológico es una realidad.

Entonces, pues yo aquí ya no solamente lo pondría como para salvar nuestros acuíferos, sino también como alternativa productiva y de comercialización para el campo valenciano, porque hay mercado ecológico, hay mercado ecológico, lo que se puede generar internamente con el consumo y lo que se está demandando desde otras latitudes.
Insisto, antes de que se los lleven otros, somos capaces de hacerlo y somos capaces de hacerlo bien, porque tenemos ya una trayectoria muy importante en todo este bagaje.

Hay un estudio de la FAO con respecto al modelo de agricultura ecológica.
Es un estudio, de verdad, estupendo.
Por un lado, plantea el tema del precio, pero, por otro lado, plantea algo tan importante como: ¿es la agricultura ecológica capaz de producir alimentos para la población mundial?
Fíjense que ya no solamente estamos hablando del territorio valenciano, sino que la FAO lo plantea como una necesidad para la población mundial.
Y, con ese estudio, que lo publicaron en el 2014 como consecuencia del Año Internacional de la Agricultura Familiar, la FAO concluye que la agricultura ecológica es capaz de dar alimento a la población mundial.
Y, para dar veracidad al estudio, plantean dos hipótesis de mínimos.
La primera hipótesis es suponer el pico de población que se espera para el 2050, que está estimado en los nueve mil millones de habitantes de población mundial, o sea, un pico -que también han salido ahí detractores de esa cifra pero que, por el momento, es la cifra que se le da, para el 2050- un pico de población tremendo.
Muchísimo.
Por otro lado, el supuesto de mínimo que hace la FAO es que supone que la agricultura ecológica solamente es capaz de producir la mitad de lo que produce una agricultura convencional, cosa que no es normal.
Tenemos datos de producción de cómo están ambos niveles.
Quizás en cereal se reduce un poco, pero tenemos datos muy a la par.
Pues bueno, bajo esos dos criterios concluye que es capaz, pero no a coste cero.
Hay una transición alimentaria que tenemos que hacer y la transición alimentaria es disminuir el consumo de proteína animal.
Es decir, en el momento actual es insostenible seguir produciendo proteína vegetal a través de las semillas transgénicas con el impacto de insumos que precisa esa semilla transgénica, transformarla en alimento para el ganado, que el ganado coma esa semilla y se transforme en proteína animal.
Esa inversión, desde el punto de vista energético, es tremenda y eso es lo que no se va a poder sustentar en el futuro.
Por lo tanto, es una reflexión.
Insisto, viene de la FAO, ¿eh?
, viene de la FAO ese estudio.

A los datos de si se conocen más casos de cáncer por la contaminación de acuíferos, se conocen más casos de cáncer, pero como decía antes, la causa-efecto en el tema del cáncer es muy difícil de diagnosticar, muy difícil, a no ser que tú tengas una población encerrada consumiendo un tipo de población una cosa, otro tipo de población otra y viendo las incidencias de tal.

Hay tipos de cánceres que están marcados genéticamente, pero saben ustedes que son la incidencia más baja en el cáncer, es decir, los de transmisión genética son los más bajos, creo que llegan ni siquiera al diez por cien, muy bajos, muy bajos.
Los que más incidencia tienen son los que están relacionados con las causas ambientales.
¿Cuál de las cosas ambientales hacemos todos los días?
Comer.
Tres veces al día, como mínimo, y beber.
Todo lo que esté involucrado con la composición química de algo tan importante como los alimentos, nitratos, productos fitosanitarios, va a tener ahí incidencia.

Sé que hay algunos trabajos en los que no se marca realmente el número de cáncer sobre la contaminación de acuíferos, sino que lo que se hace es que a una población se analiza la orina, no la sangre, porque la sangre sí que tiene ese poder de resiliencia, de mantener ahí el contaminante, y en la orina, la parte que no pasa al torrente sanguíneo, sino que la eliminamos por la orina.
Entonces, hay algunos estudios muy interesantes donde se ha analizado la orina de una población, poblaciones reducidas, familias.
Se les ha dado durante un tiempo un tipo de alimentación, alimentación ecológica, y a los quince días se ha vuelto a analizar el contenido de la orina.
¿Y qué pasa en esta población?
Que donde antes aparecían esos mismos contaminantes, que yo les enseñaba en las aguas, pues aparecía en la orina de los miembros de la familia, y a los quince días, se les volvía a analizar ese análisis, después de haber estado consumiendo durante quince días alimentos de producción ecológica, y había desaparecido la concentración de estos contaminantes en la orina.

Por lo tanto, evidencias hay.
¿A qué magnitud?
Pues, bueno, por lo menos hay ya informes, ¿eh?
¿Ahora se investiga más?
Pues si es que llevamos un parón con la investigación… No han salido las líneas de proyectos, cuando salen las líneas de proyectos se nos remite al (inintel·ligible) .
.
.
.
El (inintel·ligible) .
.
.
pues tiene unas líneas de competición que son inalcanzables… Bueno, se alcanzan, pero tocas temas que, bueno, tienes que llevarlo de forma colateral.

Yo les puedo decir que en uno de los proyectos que tengo aprobados que es ver la influencia de determinadas encimas, sobre todo la polifenol oxidasa, sobre la influencia de concentraciones de polifenoles en berenjena.
¿A quién interesa eso?
Pues bueno, hay a quien interesa ya que lo han aprobado, pero yo, lo que hago es derivar trabajos a la línea ecológica, es decir, si la concentración en antioxidantes viene aquí, marco un estudio ecológico, un estudio convencional y, luego, pues de ahí ya sacamos conclusiones que pueden ayudarme aquí.
Porque si no, si yo digo para estudiar el efecto de tal sobre la agricultura ecológica, es que ya sé por experiencia que me lo van a echar para atrás.

Entonces, pues bueno, de alguna manera, no es que trampee, sino que derivo la investigación cumpliendo con el proyecto que me han aprobado (rient), que para eso nos piden cuentas.
Hace falta investigación, como decía antes.
Hace falta, de verdad.

¿Se ha mirado para otro sitio?
Es que yo no sé si se ha mirado para otro sitio, pero cuando se iban sacando datos sobre lo que pasaba y no se tomaba responsabilidad sobre el tema, yo no sé si se mira para otro sitio, o es que había muchos sitios para mirar, pero que hace falta mirar ahí y poner incidencia, el punto sobre la i, y mirar si ya somos conscientes y hemos dicho, Â«aquí hay un problemaÂ», pues ahora no hagamos la vista gorda.
Miremos, miremos y pongamos ese punto sobre la i.

¿Y hay denuncias por la venta de productos?
Es que no es que haya denuncias, es que lo que incumple la ley sanitaria, en concreto, en el caso de lo ecológico, lo que incumple la normativa no puede llegar al mercado.
No llega.
Es que no llega, porque la normativa lo prohíbe y entonces, eso, no llega.
En ecológico, donde hay un control de las concentraciones máximas autorizadas de productos fitosanitarios.
¿Qué pasa en el convencional?
Que la ley que tienen que cumplir es la ley sanitaria de alimentos.
Esa ley, lo que nos indica es lo mismo de antes, una ley de mínimos, es decir, la concentración de determinado insecticida no puede superar tantos niveles, la de el acaricida no puede superar tantos niveles.
Claro, y estamos acumulando en las lechugas niveles de mínimos y el efecto total, el efecto cóctel, que es lo que el doctor Nicolás Olea pues critica tremendamente.
Es que el efecto cóctel es más preocupante que el efecto individual y a eso es pues a lo que hay que ir.

Yo no sé si me he dejado alguna.
.
.
He intentado apuntarme todo lo que se me… No sé.
Aquí había algo… Obstáculos para la agroecología para que se pueda superar: yo creo que ya obstáculo, obstáculo como tal, no hay cuando lo que hay son voluntades de que el modelo agroecológico esté implantado.
El único obstáculo que podríamos tener es que los productores no quisieran hacer el cambio, pero se les puede convencer, ¿eh?
Se les puede convencer a través de los criterios, como he dicho anteriormente.
El mercado es uno de los que más pesa, pero luego también… (Remors) Por supuesto, por supuesto.
No sé si me he excedido o no.

La senyora presidenta:

No, el temps és il·limitat.
O siga que…

Moltes gràcies, senyora Raigón, per la seua compareixença.

Ara farem cinc minuts de pausa per despedir la compareixent i també rebre el següent compareixent.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Enric Navarro Rosell, expert en agricultura ecològica

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
sessió, amb la tercera compareixença d'aquest matí, el senyor Enric Navarro, expert en agricultura ecològica.

Continuarem amb el mateix format de compareixença que en les anteriors i, senyor Enric Navarro, l'informem que compareix davant una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.

He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca en aquesta comissió ha de ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.

Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió i, concretament, la presidenta que li parla garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Per tant, té la paraula per un temps màxim de vint minuts.

El senyor Navarro Rosell:

Bon dia i moltes gràcies per haver-me convidat a comparéixer en la comissió.

Ha coincidit que és un dia de pluja amb la qual cosa els llauradors mos estalviem un reg i tenim el suficient temps com per a poder vindre a un fòrum com és este a explicar-los quina és la nostra problemàtica.

En el meu cas, jo em dedique a la producció ecològica i a la comercialització.
Nosaltres no estem exactament en la Ribera, els camps que produïm directament estan fonamentalment en l'Horta nord, però sí que comercialitzem bona part de la fruita ecològica que es produïx en la Ribera.
En concret tenim finques en l'Alcúdia, d'una dimensió ja considerable, més de dos-centes fanecades, on produïm tot tipo de fruiter ecològic.

Per tant, la problemàtica que s'està tractant en esta comissió ens afecta directament com a productors ecològics i és el que fonamentalment avui volia vindre a transmetre'ls.

Abans, però, m'agradaria deixar clar que el nostre sistema de producció, seguint el reglament europeu de producció ecològica, bé, els dos reglaments europeus que marquen la base de la producció ecològica, per a nosaltres és fonamentalment una estratègia comercial, és evident.
Estem parlant de xicotets i mitjans productors.
Els productors ecològics de les nostres comarques agrupats en la majoria dels casos en cooperatives o en comerços i que troben en la producció ecològica una vàlvula d'escapament davant de la crisi de preus del sector convencional.

Per tant, qui busque enfrontar un model agrícola a l'altre s'equivoca de totes totes perquè no és aixina exactament, sinó tot el contrari.
Nosaltres utilitzem les mateixes xarxes logístiques de distribució que la producció convencional.
Els nostres palets viatgen en els camions de producte convencional, utilitzem les mateixes estructures comercials com són els mercats majoristes, fonamentalment per a la part d'exportació que fem, que saben vostés que el gros de la nostra producció se'n va a exportació, als països centre i nord-europeus que es reconeix fonamentalment el valor d'este tipus de produccions, passen la majoria de voltes pel mercat de Perpinyà.

Per tant, inclús no només en el producte fresc sinó també en el producte transformat, utilitzem la indústria agroalimentària convencional que, buscant una estratègia de diversificació o perquè s'han quedat fora, digam, de les xarxes de la gran distribució, encetar una via de producció ecològica.
I nosaltres acudim ací a transformar el nostre producte o a confeccionar-lo per a després la seua comercialització.

Per tant, els necessitem d'alguna manera, la producció ecològica i la producció convencional, almenys fins que sigam un sector amb suficient entitat com per a disposar de les nostres pròpies xarxes logístiques, comercials, etcètera.

I aixina ha sigut en els nostres trenta anys d'història que porta la producció ecològica en el nostre territori.
Inicialment, saben vostés que va tindre una arrancada molt forta, i en els últims anys sobretot per la crisi del cítric cada vegada són més i més productors els que canvien el seu model de producció, fonamentalment per la crisi de preus, cap a la producció ecològica.

Aleshores, quins requeriments des del punt de vista ecològic tenim nosaltres en el nostre reglament que afecten, digam, a la nostra producció?
Bé, jo crec que la producció ecològica és l'única que té limitada les unitats de fertilitzants en este cas de nitrogen.

Saben vostés que en la directiva de nitrats de la Unió Europea es parla de limitar el nitrogen orgànic a cent setanta quilos per hectàrea i any, i això és precisament el que gastem els productors ecològics.
No podem passar d'eixos cent setanta quilos de nitrogen per hectàrea i any.
Mentre que en altres tipus de producció, en producció integrada, en producció convencional, tal qual, en la majoria dels casos sí que hi han reglaments de producció integrada que fan recomanacions, altres que fan restriccions a l'ús d'unitats fertilitzants però no en el sentit en què les tenim en la producció ecològica.
Això jo crec que és un fet remarcable.

N'hi han moltes voltes que la gent em diu: Â«Enric, jo crec que vosaltres esteu enganyats.
Com més gent faça producció ecològica, menys podràs vendre tu, no?
Â».
I realment des del meu punt de vista personal crec que és una actitud totalment errònia.
A nosaltres el que ens interessa és que cada vegada n'hi haja més gent que faça producció ecològica.
Per què?

Bé, doncs no només perquè les xarxes logístiques, comercials, de distribució, que els parlava abans cada vegada seran més importants sinó perquè també evitarem els problemes de contaminació tant per deriva de fitosanitaris -recorden que les nostres parcel·les són de xicotetes dimensions i moltes voltes hem de prendre mesures molt estrictes de prevenció de la contaminació per deriva de les parcel·les del voltant-, sinó també, i això és l'objecte entenc jo de la comissió, per la contaminació dels aqüífers en els quals de vegades reguem.

Perquè els agricultors ecològics, depenent del criteri de l'organisme de control i certificació, reguem amb aigües superficials -les quals tenen una qualitat òptima per a fer producció ecològica- però a voltes no tenim més remei que recórrer a les aigües subterrànies i amb el reglament ecològic de producció, amb el reglament europeu de producció ecològica no sempre podríem fer producció ecològica amb eixa contaminació per nitrats.

Això jo crec que és un fet remarcable perquè -fixe's vostés- en el món de la producció agrària, cada any la població envellix més, cada any s'abandonen més hectàrees i més superfície agrària útil, cada any queden menys explotacions i l'únic que creix amb dos dígits és la producció ecològica i la comercialització dels productes ecològics.

Vull dir, és realment la vàlvula d'escapament que ens queda als productors amb l'estructura productiva que tenim ací, si la nostra estructura productiva fóra altra i els costos de producció foren altres, evidentment estaríem parlant d'una altra cosa, però pràcticament de les poques escapatòries que ens queda és una producció diferenciada i dins de la producció diferenciada -a banda de les figures de qualitat- entenc o al meu parer la producció ecològica és la que més valor afegit ens pot reportar després als productors.

Ara bé, hem de tindre en compte per una banda els factors limitants que els he comentat abans, val?
I un molt important que s'està produint sobretot en les zones citrícoles del nostre territori, i és el canvi de sistema del reg tradicional pel sistema de reg per degoteig en el qual, en la majoria dels casos, s'opta per una fertirrigació centralitzada.
Eixe és un dels handicaps i un dels problemes més importants que tenim actualment els productors ecològics.

Per què?
Bé, perquè en la majoria dels casos evidentment eixa fertirrigació centralitzada se fa amb productes que no estan recollits a l'annex del reglament de producció ecològica, pel qual ens regim, la nostra producció, i això impossibilita que els que estan fent producció ecològica, si li fan la transformació, puga continuar produint, amb la qual cosa es talla la seua línia de negoci i ha de buscar-se la vida en un altre sector, ja siga residu zero, producció integral o el que siga, però ha de deixar immediatament de fer producció ecològica.

Ací introduiré jo també que no es tracta únicament dels productors ecològics, vull dir, el que estiga en eixa estratègia de diversificar i busque fer qualsevol altre cultiu -en convencional, parle- ja siguen magranes, ja siguen alvocats, ja siguen papaies o el que siga, o hortícoles, evidentment les dosis, el pla d'abonat que des d'eixe capsal de fertirrigació se li està facilitant, en la majoria dels casos no va a coincidir amb les necessitats del seu cultiu.
Per tant, entenc que no és un problema que ens afecta només als productors ecològics sinó també afecta als productors convencionals que volen diversificar les seues produccions.

Des del meu punt de vista és una actitud molt poc democràtica que hauríem de solucionar d'alguna manera.
I n'hi han possibles solucions, jo entenc que n'hi han possibles solucions i és un dels missatges que m'agradaria que quedara de la meua compareixença: la necessitat de traslladar al Consell, en este cas, els canvis normatius en l'aplicació de les ajudes que se facen per a la modernització de regadius de tal manera que sempre es facilite o es guarde el dret de qualsevol productor a diversificar la seua producció, siga un altre cultiu que no siga el majoritari, o siga fent producció ecològica, d'acord?

De quina manera se podria fer açò?
La manera més cara seria fer una doble instal·lació en paral·lel.
Una amb aigua sense fertirrigar i una amb aigua fertirrigada.
Entenem que eixa seria l'opció més cara.

Hi han altres opcions.
També es podria optar perquè cadascú es fera la fertirrigació en la seua parcel·la, amb un simple tanc i un venturi cadascú podria incorporar la fertilització en la seua pròpia parcel·la.
Seguint les seues pautes, el seu codi de bones pràctiques o el seu sistema de cultiu que vullguera -d'acord?
- amb el cultiu que té en eixa parcel·la.

Una tercera alternativa, ja n'hem dit dos, seria optar per una fertilització orgànica per a tots.
Perquè nosaltres no és que no puguem tirar res, evidentment, nosaltres podem optar a la fertilització orgànica, també per degoteig, però sempre i quan estiga dins dels paràmetres del reglament de producció ecològica.
Eixa seria una tercera opció.

I encara una quarta, una mesura tecnològica, seria instal·lar sondes en la mateixa instal·lació de manera que quan hi haguera una parcel·la que requerira aigua clara, siga convencional o siga ecològica, però que requerira aigua clara, l'electrovàlvula tancara o obrira en funció de la conductivitat elèctrica que li indique a eixa vàlvula que porta fertirrigació o no en porta, d'acord?

Vull dir que mesures per a evitar el que un agricultor puga seguir fent producció ecològica o no, n'hi han.
Per tant, el que cal és la voluntat real perquè -com els deia- cada vegada siguen més els agricultors que facen el pas de canviar cap a la producció ecològica perquè evidentment això com els deia abans anirà en benefici de tots.

Potser nosaltres evidentment tindrem -pensant d'una manera reduccionista- nosaltres anem a tindre més competència.
Doncs sí, és evident, però per un altre costat açò va a anar en benefici primer de la societat, perquè problemes com els que estem tractant hui en la comissió se solucionarien, se solucionarien, perquè ja els dic que l'únic sistema de cultiu que està regulat i està controlat i limitat la quantitat de nitrogen que podem utilitzar és la producció ecològica.
A banda, utilitzem nitrogen orgànic que ha de passar per un procés de mineralització fins que la planta l'absorbisca i per tant és més complicat que puga lixiviar-se i acabar en els aqüífers.

Però entenc jo també que al final per a no només per a la societat sinó per a l'agricultor, que entre altres coses és el que maneja els fitosanitaris i este tipus de productes en estat pràcticament pur, seria el primer beneficiat, la salut de l'agricultor seria la primera beneficiada, la salut dels nostres aqüífers també, la societat en general i l'economia agrària del nostre país perquè aconseguiríem diversificar i arribar a tindre un sector punter en una de les demandes principals dels consumidors del centre i nord d'Europa que són els nostres primers consumidors del nostre producte hortofructícola fonamentalment, però també del vi, també podríem parlar de l'oli.
Per tant, jo entenc que només veig beneficis per a tot el món en este sistema sense anar evidentment contra ningú però, digam, tendint a que cada vegada siga més la gent que opte pel sistema de producció ecològica.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Navarro, per la seua intervenció.

A continuació, donarem pas als grups parlamentaris perquè realitzen preguntes i qüestions al compareixent.

En primer lloc, té la paraula la senyora Beatriu Gascó pel Grup Parlamentari Podem per tres minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, senyor Navarro, per comparéixer en esta comissió i aportar tants de coneixement no sols com a productor sinó com a comercialitzador.

I, en eixe sentit, volia preguntar-li quina evolució ha vist vosté en el mercat, quanta gent s'apropa a vosté.
Perquè moltes voltes sabem que una de les dificultats dels llauradors, com dels artesans i dels artistes, és la de vendre el propi producte, perquè un pot saber produir molt bé el que fa però si no sap vendre-ho a la fi es queda a soles.

En este sentit, les cooperatives han jugat un paper important al llarg del País Valencià en eixe treball de comercialització però crec que en la comercialització de productes ecològics precisament les cooperatives encara no pareixen haver-se adaptat a eixe mercat.
Vosté com a comercialitzador ha vist un interés creixent per part de productors i quin tipus de productors s'apropen a vosté per demanar-li ajuda en la venda dels seus productes?

Per una altra banda, el sistema que ha descrit molt bé sobre el problema que produïx el sistema de fertirrigació centralitzada hem preguntat a la primera compareixent, a la senyora Dolors Roca, experta en fertirrigació i no ha sabut donar-nos les respostes que vosté ens ha aportat.
Aixina que li ho agraïm perquè sí que ens consta que és un sistema que s'està fomentant i, de fet, de cara a la nova llei d'estructures agràries que està per presentar-se pròximament, no he tingut ocasió encara de llegir-la però crec que sí que serà important tindre en compte este aspecte del dret de poder regar amb aigua clara també si es vol o almenys de donar alternatives a qui no vol regar amb eixe règim de fertirrigació que indicava la majoria, no?
Eixa democratització en el reg crec que és una aportació important que vosté ha fet.

I sí que m'agradaria també aprofitar la seua presència, tant com a productor en qualitat de productor i de comercialitzador, per dir-nos de quina manera creu vosté, quines polítiques o macropolítiques s'han de fer per impulsar eixe creixement de l'agricultura ecològica i quina -donada la realitat de la nostra població envellida en el camp- de quina manera fem eixe passatge, perquè no és fàcil portar a formació tanta gent, i, sobretot, motiv.
.
.
Jo estic convençuda que el mercat a la fi dictarà eixa tendència però s'ha de veure de quina manera l'administració pública pot acompanyar eixes polítiques.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, té la paraula el senyor Emilio Tormo, pel Grup Parlamentari Ciutadans per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor Navarro.

Decía usted que su comparecencia aquí coincidía con estas lluvias que nos acompañan.
Mire, yo el otro día estaba en un acto âlo comentaba también hace poco en un programa de televisión en Alicante donde todavía llueve menos que aquíâ y me decían los pescadores de la Ribera, de Albufera, que en tiempo de los romanos -usted probablemente esto me lo podrá acotar mejor- el régimen de lluvias de la zona estaba entorno de los mil hectómetros cúbicos anuales -yo no sé si esto es una barbaridad o no - y que actualmente es raro el año que alcanzábamos los sesenta hectómetros cúbicos.

¿Tiene esto que ver con…, si la contaminación de acuíferos tiene mucho que ver o no también con el régimen de lluvias y cuál puede ser la posible solución en boca de un experto âusted es ingeniero, pasado a la agricultura, lo cual es también sorprendenteâ, pero cuál puede ser la solución toda vez que la situación de déficit hídrico no es coyuntural, sino que es estructural probablemente?

Nos hablaba de…, bueno, yo tengo entendido, probablemente usted también me lo aclarará, que los productos ecológicos tienen normalmente una disminución en el uso de fertilizantes, plaguicidas, etcétera, pero no una eliminación total, ¿no?
Según tenemos entendido eso viene determinado por una legislación europea.

Decía también el anterior compareciente que la legislación europea en muchos aspectos favorece a los países centroeuropeos y del norte de Europa con una climatología distinta a la nuestra y, por lo tanto, con una lucha contra las plagas que en su caso no se da, puesto que el clima lo determina.
Y abundando en el tema de los límites en el uso de plaguicidas, fertilizantes, etcétera, preguntarle si los productos que vienen de otros países extracomunitarios, por ejemplo, de la República Sudafricana o del Magreb, también pasan estos controles.

Sobre el tema del riego, preguntarle a un experto si el riego por goteo disminuye la contaminación de acuíferos, y sobre la fertilización de la que usted hablaba -y quizás yo no lo he entendido muy bien- a qué nivel empieza, porque cuando hablaba de la democratización de los procesos o de los sistemas de riego, yo no he entendido muy bien si es que depende del propio agricultor, a qué nivel empieza el riego: si es en la propia parcela, si es a un nivel superior, y quién determina y cómo cuál es la proporción de fertilizantes que entran en la parcela de cada uno.

Documentándome sobre su comparecencia aquí, he visto una frase suya que me gusta mucho sobre que la industria se ha desmantelado pero el sector agrícola o primario más todavía.
La agricultura es un gran olvidado.
Este grupo, el grupo de Ciudadanos, defiende constantemente la potenciación del sector agrícola, que podía haber sido una gran ayuda en los momentos en que el sector industrial se vino abajo -o en gran parte se vino abajo, con las grandes industrias a mediados de los años ochenta-, y podría también haber fijado la población en el campo, que podría haber ayudado también, en cuanto a producciones agrícolas y ganaderas, a una promoción del campo valenciano, a un cuidado del bosque también valenciano y a también una promoción del agroturismo.

Y le voy a contar sencillamente un pequeño detalle: hace muy poco uno de mis hijos conoció una cabra.
¿Sabe usted lo que es llevar a un crío de cuatro años a una granja de estas donde van cincuenta o sesenta críos de varias clases y que me diga, Â«papá, he visto por primera vez una cabraÂ»?

Por lo tanto, quiero decir con todo esto que, potenciando la agricultura, potenciando la ganadería y potenciando también los productos valencianos, se potencia también una forma de vida que ha sido hasta hace muy poco origen de la riqueza que se generaba en esta comunidad y también parte del origen de la riqueza que se generaba en este país.

Gracias, una vez más.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

A continuació, té la paraula la senyora Maria Josep Ortega pel Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, presidenta.

Gràcies, Enric, per vindre a il·lustrar-nos en els seus coneixements i en la pràctica del dia a dia en esta comissió que jo crec que ens preocupa a totes i a tots.

En primer lloc m'agradaria preguntar-li, encara que ha fet alguna pinzellada en la seua exposició, quina és la incidència de l'agricultura ecològica sobre la contaminació, en especial sobre la contaminació dels aqüífers?
Si la incidència és zero o podria haver-hi algun tipus d'incidència.

Jo crec que sí que sembla indiscutible que la major part de la contaminació dels aqüífers prové de l'ús de fertilitzants en el camp, com estem veient fins ara.
Voldria saber quines alternatives viables i rendibles tindria el camp valencià per mantindre o augmentar la rendibilitat sense posar en perill la salut dels aqüífers.

I sobretot -perquè ja ha dit alguns exemples del que es podria fer- voldria que me donara la seua opinió sobre si és viable fer-ho a curt o a mitjà termini, sobretot per la inversió econòmica que podria fer-se o pels conflictes o falta de sensibilització que podria haver-hi entre les comunitats de regants i altres actors.

Després, també m'agradaria preguntar-li si seria sostenible l'actual model agrícola del País Valencià si eliminàrem els fertilitzants que actualment s'utilitzen, eliminar-los totalment.

I ja està.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Ortega.

A continuació, té la paraula el senyor David Cerdán pel Grup Parlamentari socialista per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, ante todo darle las gracias a Enric que una vez más nos ilustra con sus conocimientos prácticos sobre todo y creo que bien fundamentados y muy clarividentes.

Le quería hacer varias preguntas, en concreto, en la comarca de la Ribera -que usted ha dicho que no es allí donde trabaja exactamente-, ¿cuál es el porcentaje de agricultura ecológica que allí existe?

Le quería hacer otra pregunta: la Ribera es la comarca evidentemente paradigma de contaminación por nitratos.
¿Eso imposibilita la producción en esta comarca de agricultura ecológica a la vista de que hay que utilizar determinadas aguas que susceptivamente pudieran estar contaminadas por nitratos?

En cuanto a la fertirrigación, le quería preguntar dos cuestiones: ¿el control es exclusivamente por la comunidad de regantes?
¿Qué agente determina qué, cómo, cuándo, en qué cantidad exactamente y para quién?
¿Hay alguna regulación legal a la hora de controlar la fertirrigación vía comunidad de regantes, vía propietarios, vía productores?
Es que le pregunto por desconocimiento absoluto.

Y creo que también lo ha comentado algún compañero más: ¿cuál es la alternativa de estas cuatro âque usted ha planteadoâ que sería susceptible de aplicar, vuelvo a la comarca de la Ribera, pero bueno, en general, a la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Cerdán.

A continuació, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Calpe (rient) pel Grup Parlamentari Popular durant tres minuts.

El senyor Calpe Saera:

Sí, moltes gràcies, senyora presidenta, i moltes gràcies també, senyor Navarro, que reitere que és un plaer tornar a escoltar-lo.
El vam escoltar ja en una comissió d'agricultura i hui (algú tus) doncs ha sigut un plaer poder recordar moltes de les coses que allí ens va dir.

Jo quasi me conformaria que contestara algunes de les preguntes que li han fet els meus companys (rient) perquè hi ha poca cosa més per preguntar, però insistiré en alguna cosa.

Vosté s'ha referit a la comarca de l'Horta nord, crec que ha dit on radica el seu negoci, i de la Ribera.
Ha parlat vosté efectivament que els problemes de contaminació d'aqüífers, no sé si en les dos comarques o sols en la Ribera, podia condicionar el que se poguera practicar l'agricultura ecològica.
Però el que sí que li volia demanar és si tenen dades concretes, han fet anàlisi, resultats, si d'alguna manera eixa objectivització que ens donaria les anàlisis, si les podria aportar o fer-nos-les arribar.

Per una altra banda -crec que li ho han preguntat també- vosté se referia al fet que l'agricultura ecològica té unes limitacions molt més estrictes naturalment que la convencional i, en concret, la limitació de nitrogen, però això garantix que no passaria al subsòl?
que no acabaria contaminant els aqüífers?
, encara que ho fera en un temps molt més llarg a la millor, però.
.
.
, en fi, contestar a eixa pregunta.

I, finalment, també tinc curiositat perquè l'agricultura ecològica efectivament està molt regulada i, entre altres coses, s'h d'obtindre la certificació per a poder-se presentar davant del mercat com agricultor ecològic.
Tinc la curiositat per saber si l'agricultor ecològic necessita no la formació personal sinó una assistència tècnica externa, necessita recórrer habitualment a enginyers agrònoms o a algunservici que li puguen donar les cooperatives, encara que això siga eixir-se una miqueta del marc de la compareixença, però aprofitant que el tenim ací m'agradaria que ho poguera contestar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

A continuació, té la paraula el senyor Enric Navarro per temps il·limitat per respondre les qüestions plantejades.

El senyor Navarro Rosell:

Molt bé, moltes gràcies.

Són preguntes diverses i intentaré contestar a totes intentant lligar-les a l'objecte de la comissió.

Començaré per les de la diputada Beatriu Gascó.
L'evolució del mercat; bé, això s'ha demostrat que ja ha deixat de ser una possible moda per passar després a ser una tendència i convertir-se en una realitat hui en dia.
Una realitat palpable que estem veient tots els dies.
I indicadors n'hi han moltíssims, no només en les xifres d'exportació, sinó també en el mateix fet per exemple que les grans cooperatives i les grans empreses agroalimentàries de tot l'estat, no parle únicament de les nostres comarques sinó.
.
.
Sense anar més lluny, Anecoop, que és la cooperativa de segon grau que no només agafa cooperatives del nostres entorn sinó que des de fa ja un parell d'anys finalment va optar per treure la seua pròpia marca i començar la línia de producció ecològica.

En Almeria està passant el mateix: les grans empreses hortofructícoles de este país estan pegant el pas i, mentrestant, durant estos trenta anys les pimes i micropimes valencianes han intentat subsistir seguint l'estratègia de diversificació que els comentava.
Perquè la producció ecològica evidentment repercutix en un major valor afegit per al productor i per a l'empresa que ho comercialitza però no perquè siga ecològic, sinó perquè se fa una gestió més directa comercialment parlant, és a dir, nosaltres estem plantant la collita, criant-la, que és el que han fet els nostres llauradors tota la vida.

Nosaltres tenim.
.
.
, els millors professionals agraris han estat en este país, durant molt de temps.
Esta població envellida de la qual parlem ara, estem parlant de gent amb una cultura agrària fruit de molts i molts anys d'experiència que no és res desdenyable i per al productor ecològic menys encara.
Vull dir-te que hem tingut els majors productors però la part de la comercialització com hem dit moltes voltes sempre l'havíem deixat de banda.

Doncs, la producció ecològica ens facilita el estar treballant amb majoristes, inclús amb minoristes, del centre del nord d'Europa de manera directa, gestionar la logística, ficar el producte més prop del consumidor final, és a dir, botar-mos més passos en la cadena de valor.
I, per tant, això repercutix en un increment de la renda del productor que és del que es tracta.

Per tant, l'evolució del mercat jo.
.
.
, l'actual i a curt i mitjà termini, jo no puc ser més que optimista en eixe aspecte perquè no és que siga la tendència, es que és la realitat actual del mercat.

Arribarà un moment en què tots (so d'un mòbil), començant per les cadenes grans de distribució europees, no voldran altre tipus de producte que no siga certificat en ecològic.
I eixe horitzó no està més lluny de cinc, deu anys vista, pels moviments que un veu sobretot en les grans empreses agroalimentàries del litoral mediterrani, eh?
Vull dir-te.
.
.
Tant és així que els nostres clients en Europa ens estan demanant que anem un pas més enllà, vull dir, en la preocupació per la traçabilitat i per conéixer realment com s'estan produint els aliments que estem enviant cap a eixos mercats centre i nord-europeus ens estan demanant ja altre tipus de certificació (so d'un mòbil) que incloga, per exemple, qüestions socials o que siga capaç de garantir el que jo he anomenat moltes voltes productes amb cara i ulls.
És a dir, la traçabilitat màxima i la garantia de qui és el que està produint els aliments que un consumidor està consumint en cada moment en sa casa, val?

Per tant, vistos estos fets, per una banda els grans moviments de la indústria agroalimentària i per altra banda les exigències cada vegada majors dels nostres clients del centre i nord d'Europa, jo la tendència la tinc molt clara.
El que passa que mai m'ha agradat -en els vint i tants anys de vida professional que tinc- intentar (so d'un mòbil) per suposat imposar res.
Però es que ja ni convéncer a ningú, açò és una qualitat palpable que està ahí, o te la creus o tindràs de reaccionar d'una altra manera, però es que està ahí.
No cal insistir -jo diria- massa.

Preguntava també per la llei d'estructures agràries que molt prompte entrarà en tràmit parlamentari.
És evident que parlaré ja no només de la llei d'estructures agràries, sinó en general de la política agrària que des del Consell s'està ficant en marxa.
És evident que -ho acabe de dir- crec que la lògica ens duria cap a la incentivació de la producció ecològica.

Crec que allí és on està el secret, no es tracta d'imposar res a ningú, es tracta d'incentivar el que cada vegada (so d'un mòbil) siguen més els productors que canvien el seu model productiu perquè això -torne a dir- redundarà en benefici de tots; en benefici de la societat, en benefici dels mateixos productors que van a obtindre unes rendes superiors pels seus productes.

Per tant, des del mateix pla de producció ecològica però també la llei d'estructures agràries jo crec que no han de deixar de banda eixe canvi en el model productiu que segons es recollia en l'Acord del Botànic era cap a on se volia anar, eh?

Perquè es tracta ja de tindre un pla específic, un horitzó clar, digam, a on volem anar, cap a on volem anar, és o no és que volem un canvi real en el model productiu.
(So d'un mòbil) Després d'haver -que era una de les altres coses que em dia- ficat tots els ous de l'economia valenciana en una única cistella, en la construcció, i que eixa cistella haja caigut a terra, evidentment cal una revitalització -i amb això entre a contestar-li la pregunta que em feia- cal una revitalització del sistema agroalimentari valencià.
Això és evident.

I de quina manera hauríem de fer això?
Aquí ja entre en qüestions meues particulars, però em permetran que els diga que la clau de tot està, com sempre, en l'educació.
Hem de començar per la base.

Jo he tingut la sort d'haver sigut professor de formació professional agrària i conéixer una miqueta el sistema educatiu d'este país, almenys en el que pertoca a la formació professional.

I tinc de dir-los que és francament millorable.
És a dir, si el sistema agroalimentari ha estat abandonat i durant molts anys es pensava en els camps com a solars edificables, la formació professional, tota en general, però específicament la formació professional agrària, ha patit un abandonament increïble.

Fins fa molt pocs anys en tota la província de Castelló no hi havia ni un institut públic on se poguera estudiar formació professional agrària.
Actualment, ja tenim el de Nules i el de Benicarló.
Enguany, s'han obert també en Albaida i en Riba-roja cicles formatius de grau mitjà; en Alacant tenim l'escola d'Oriola; Altea també i les dos escoles de la diputació de Valencia que, tot i no tindre competències en agricultura, ahí han sobreviscut.

I algun dia també com a part del nostre sistema de formació professional agrària haurem de parlar sobre l'ús i la utilitat d'estes escoles de formació professional agrària.
Però ens cal realment un pla específic de formació professional agrària.
(So d'un mòbil)

Perquè vegen, els nostres alumnes aguanten en els instituts fins als setze anys segons la legislació educativa (remors) i en la majoria dels casos -bé, en molts casos- els hem de derivar cap al que actualment es coneix com la formació professional bàsica.

La formació professional bàsica en estos moments dins de la branca agrària en el nostre territori hi han 51 instituts que donen la formació professional agrària de floristeria i agrojardineria; de la branca agrària específica només hi han deu instituts.
La diferència és abismal.

L'FP bàsica ha de ser o hauria de ser.
.
.
-en este món només hi han dos maneres de convertir-se o d'atendre una professió: o pegar-se a la roda d'un llaurador o estudiar en la formació reglada o no reglada-.
La formació professional bàsica hauria de ser el viver de després dels cicles formatius.

Però si tenim 51 cicles de jardineria i composició floral -que els pobres xiquets estan ahí en una aula fent papiroflèxia- però no tenim.
.
.
, -pel que siga, perquè la conselleria no té mitjans, o perquè no ens hem preocupat encara de fer un pla específic de formació professional agrària- no tenim la possibilitat que els xiquets joves en les nostres comarques opten per poder estudiar una professió tan digna com qualsevol altra com és la professió agrària, doncs anem malament.

Després, vol dir que els cicles formatius no reben l'alumnat que necessiten per a continuar oberts, llevades de certes excepcions com l'escola de Catarroja que té numerus clausus tots els anys, però, perquè?
Perquè és una escola ben dotada en el seu pressupost, en el seu professorat, etcètera, etcètera, etcètera.

És a dir, ens cal -torne a dir-.
.
.
si volem començar, comencem per l'educació.
Si vol encara mos podem remuntar més enrere, per saber què es el que estan menjant els nostres xiquets en les escoles.

Però a partir d'ahí els nostres joves que puguen estudiar, que puguen optar a la formació agrària en els instituts, i a partir d'ahí ser capaços de generar un caldo de cultiu d'on tingam una generació de professionals agraris que siguen capaços d'arribar a temps de cobrir el relleu generacional.

Perquè la gran crisi del nostre territori es produirà quan, efectivament, una generació envellida d'agricultors done pas a no sabem què.
Perquè darrere no hi ha relleu.
Vosté via, Â«vosté és enginyer i després es va dedicar al campÂ».
Bé, això és rar ací però en Europa és la normalitat.

Jo me'n vaig anar en el programa Erasmus a Alemanya a una facultat especialitzada en agricultura ecològica -allí vaig aprendre alemany, per cert, que m'ha servit molt per a la meua vida professional- i allí la gent estudiava per encetar un projecte, o siga, per agafar una explotació agrària i obrir un negoci.

Vull dir, a voltes la gent estudia en la facultat i es pensa que quan acabe li van a donar faena en un laboratori o en un despatx d'enginyeria.
Doncs no, la majoria de voltes no és així.

I d'algun lloc haurem de traure els llauradors.
Si no ho traiem de les facultats, haurem de traure'ls dels instituts.
Per tant, torne a dir, en la formació és on està la clau per a revitalitzar tot el sector agroalimentari valencià.
Des del meu punt de vista, eh?

I això donaria peu, doncs evidentment, a que qüestions com les que estem tractant ací en la comissió, com són la formació específica de l'agricultor, perquè eixa fertirrigació es produïx de manera centralitzada, en la majoria dels casos, depén de cada comunitat de regants si decidix que per les seues canonades baixe aigua clara, aigua neta, o en eixa aigua vaja la dosi de fertilitzant que els tècnics d'eixa comunitat de regants entenen que és necessària per a la fertirrigació d'eixes parcel·les.

Però bé, torne a dir, és molt poc democràtic perquè jo igual em vull dedicar al cultiu de -què se jo- de verdura xinesa, o vull dedicar-me al cultiu de magranes, o vull dedicar-me al cultiu d'alvocats.
I, evidentment, amb eixa fertirrigació no vaig a complir amb el pla d'adobs que (so d'un mòbil) necessita la meua explotació.

Per tant, el que seria interessant és -torne a dir-ho- o bé que anara aigua clara o bé que arribàrem a una solució de consens perquè tot el món poguera fer amb la seua explotació allò que vullguera.
Això de quina manera se fa?
Evidentment a la llei d'estructures es poden entrar canvis però també en les ajudes que se concedixen a la modernització dels regadius.

En les ajudes a la modernització dels regadius un dels criteris hauria de ser no impedir que ningú poguera lliurament, a la seua parcel·la, diversificar, introduir nous cultius o altres sistemes de producció com és la producció ecològica.
Repetisc que no em quede només en la producció ecològica, eh?
(So d'un mòbil)

Per tant, falta formació perquè els agricultors han de saber (algú tus) quin és el pla d'adob que li convé a ell i a la seua parcel·la, però també parlàvem abans de l'ús de fitosanitaris.

En la producció ecològica el que està reglamentat és que nosaltres podem utilitzar productes d'origen natural que no siguin de síntesi química, d'acord?
I encara aixina hi ha alguns productes d'origen natural, com alguns fitosanitaris, que també ens els restringixen.

Per exemple, fins fa uns anys podíem gastar la nicotina com a insecticida i ara ja no podem gastar-la, perquè és molt poc selectiva, s'ho carrega tot.
La fauna útil i les potencials plagues, val?

Per tant, el criteri és per a la producció ecològica no utilitzar productes de síntesi química.
Tenim fitosanitaris?
Sí, evidentment.
Tenim adobs?
Sí, d'origen orgànic la majoria.
Estem parlant de fems, de residus sòlids urbans, sempre i quan se faça separació de la fracció orgànica; no podem fer producció ecològica si no se fa una correcta separació de la fracció orgànica (so d'un mòbil), eh?

Però podríem estar utilitzant els residus sòlids urbans també en producció ecològica?
Sí.
I sobretot per al cas de les plagues i les malalties, la lluita biològica.

No voldria estendre'm molt perquè sé que les compareixences estan siguent molt tècniques (rient) i no donar excessius detalls però, vosté sap que en València va existir el primer insectari en el segle XX per a la cria d'enemics naturals per a les plagues i malalties dels nostres camps?
Estava ací, en València, en l'estació fitopatològica de Burjassot.
De fet, els mosquers per a combatre -això t'estic parlant dels anys vint, del segle passat, eh?
- la mosca de la fruita, els mosquers que hui en dia gastem es diuen Â«mosquers BurjassotÂ» perquè es van desenvolupar en l'estació fitopatològica de Burjassot.

Si les línies d'investigació dels instituts, i dels estaments, de les universitats d'este país hagueren seguit treballant des dels anys vint del segle passat en eixes línies d'investigació de lluita biològica com s'han fet -i tinc de dir-ho- afortunadament en molts casos; hi han moltes cooperatives que per exemple crien el Cryptolaemus en les seues pròpies instal·lacions -que és un altre enemic natural per les plagues del taronger-, o en el cas de l'arròs tenim la confusió sexual en feromones per al Chilo suppressalis, per al cucat de l'arròs.
Si haguérem seguit les línies d'investigació per ahí, hui en dia tindríem per suposat la producció ecològica més enfortida, per suposat.
Però es que hauríem guanyat punts de competitivitat en el sector agroalimentari en general.

Almeria s'ha fixat un horitzó per al any 2027 en què el 100% dels seus tractaments fitosanitaris siguen amb lluita biològica.
O siga, Almeria ja ha ficat una data límit per a introduir lluita biològica en totes les seues explotacions.
Crec que és 2027, va eixir publicat en premsa.

Nosaltres hem perdut pistonada en això, quan en els anys vint del segle passat estàvem, érem punters en eixes línies d'investigació.

Els controls en frontera -em comentaves-, els controls en frontera malauradament entenc que no depenen de l'administració autonòmica, depenen de sanitat, depenen del govern central, del govern de l'estat, i evidentment alguna cosa s'haurà de fer.
Alguna cosa s'haurà de fer perquè no són els mateixos els criteris -això tinc de dir-ho aixina- que ens obliga la legislació europea als productors europeus que als productors de països tercers dels quals moltes voltes arriben els productes a les nostres fronteres.
Li dic encara més, als productors ecològics de productors de països tercers.
Nosaltres no deixem de ser inauguradors, com qualsevol altre, i també tenim la competència per països tercers, perquè la Unió Europea també signa coses comercials en estos països.

Però ahí torne al que li comentava abans, en resposta a les preguntes de Beatriu, sobre la necessitat de tindre una producció diferenciada en la qual siguem capaços de garantir la traçabilitat màxima del producte, és a dir, producte amb cara i ulls.
Garantir-los als nostres consumidors del centre del nord d'Europa, d'on siga, que el producte que estan consumint l'ha fet Fulanito de tal que té el camp en tal lloc.
I aixina acabem.

A nosaltres ens estan venint demandes dels nostres clients per cultius -recorde ara, m'ha vingut al cap- per cultius que han desaparegut i que perfectament podríem recuperar.

Li fique un exemple: València va ser el primer lloc d'Europa on es va aclimatar el cacauet.
El cacauet és un cultiu que ens vingué d'Amèrica i fou un bisbe, Fabián y Fuero, que abans havia sigut bisbe d'una diòcesi de Mèxic, qui va dur el cacauet ací, i es va aclimatar en la comarca de l'Horta.
I d'ací van eixir les varietats europees que després es van distribuir pel sud de França i pel nord d'Àfrica, en Algèria.
Nosaltres tenim diferents varietats autòctones després d'eixos vora tres-cents anys d'evolució del cultiu, val?

Eixe cultiu ha desaparegut i ara actualment el cacauet ecològic està venint de Xina, d'Egipte.
.
.
Els nostres clients d'Europa volen producte europeu i estan preguntant-mos per vore si recuperem el cultiu del cacauet i som capaços d'abastir-los de matèria primera europea.
Això de les fronteres a mi em preocupa però el que em preocupa més és que sigam capaços de desenvolupar el nostre propi sistema agroalimentari ací, gràcies a tot eixe treball.

Quant al reg per degoteig, el que em preguntava de com funciona les comunitats de regants, ja li he comentat que la fertirrigació evidentment és centralitzada.
Això depén de l'organització de la comunitat de regants mateixa, que algunes voltes rega amb aigua clara tots els dies, que a voltes limita certs dies a l'aigua clara, i per exemple el cap de setmana i entre setmana -de dilluns a divendres- porta fertirrigació, però això moltes voltes no és suficient per a poder dur una collita endavant, d'acord?

Però amb el canvi de reg a manta per degoteig -pel que em preguntava vosté-, jo el que sí que veig -i açò és una opinió personal, meua- és que els llauradors hem perdut independència.

Abans en el sistema de regadiu, qualsevol avaria, qualsevol fuga, qualsevol problema que hi havia en la distribució ens ho solucionàvem nosaltres mateixos, érem capaços o teníem els nostres regadors a qui acudir en un moment determinat per solucionar qualsevol problema.

Ara depenem d'una comunitat de regants que té un capçal centralitzat que fa una pràctica cultural, com és la fertilització, tan important per al manteniment d'un cultiu i que nosaltres no arribem a controlar; com a molt, modifiquem en l'entrada de la nostra parcel·la aportant més fertilitzant al que ja ens estan aportant en el capçal de reg, correcte?

És a dir que la fertirrigació centralitzada juga a favor de la disminució de la contaminació dels aqüífers -que també em preguntaven-?
Doncs, al final, tampoc, perquè si l'agricultor després en la seua parcel·la per modificar i aportar aquells elements que no li han aportat en el capçal encara porta més fertilitzant, doncs, no anem bé, no anem bé.
Per això hem perdut independència.

Els llauradors hem perdut independència de poder cultivar en les nostres parcel·les realment el que nosaltres volem cultivar, si és hortícola, si és algun fruiter o si és dins dels fruiters, un fruiter tropical, un subtropical o el que siga, d'acord?

I haver de dependre d'una empresa de manteniment per a la instal·lació d'uns capçals de fertirrigació que moltes voltes, clar, és que.
.
.
-entengam-nos- les cases de fertilitzants i de fitosanitaris el que volen és vendre, com tot el món.
Però és que a voltes eixes necessitats no són les que tinc jo com a productor.
En agricultura ecològica -com li he explicat- tenim fertilitzants i fitosanitaris, però recorrem a ells evidentment en funció de les necessitats del nostre cultiu, eh?

I quant al desmantellament que em comentava del sistema agroalimentari valencià, doncs li donaré tota la raó, remetent-me als temes de formació que he explicat abans.
Però grans àrees de superfície agrària útil i de pastura s'han abandonat en estos últims anys i després en l'estiu veiem les conseqüències de l'eliminació, de la supressió de la ramaderia extensiva, pràcticament només ens queda ramaderia intensiva en este país.

La ramaderia extensiva seria la més fàcil de transformar en ramaderia ecològica.
Tota la producció ovina i caprina de l'interior de les nostres comarques, del secà, i del Maestrat en la producció de vaquí, seria fàcilment de hui per a demà transformable a la producció ecològica i seria una de les millors maneres que els pocs pastors i ramaders que queden en el nostre territori obtingueren uns rendiments i unes rendes per les seues produccions, que hui en dia -dins del sistema global agroalimentari- és impossible que mantinguen.

Fins fa poc no teníem escorxadors, mataderos, per a poder processar esta carn i poder donar-li una eixida comercial, però es que hui en dia ja els tenim.
Està Mercavalencia, i hi han altres escorxadors en el territori que són capaços de sacrificar els animals seguint la certificació de producció ecològica.
Per tant, incentivar.
Ens toca incentivar que tota aquella persona que vullga mantindre la seua explotació i intentar fer-la viable en una perspectiva de diversificació siga capaç d'arribar a un sistema que, des del meu punt de vista, -repetisc- és dels més diversificats que hi pot haver, que es la producció ecològica.

I, després, evidentment, comercialitzar de manera digna el seu producte, siga de manera local o siga en l'exportació.
Però estem parlant que, hui per hui, ja no és només l'exportació, nosaltres una part del nostre producte el destinem a les grans ciutats de l'estat com és Madrid, Barcelona, el País Basc.
.
.
, però també comencem a notar que en València -d'una manera estos anys darrere tímida però ara avui en dia ja fermament- hi ha una demanda cada vegada més important per part dels consumidors d'este tipus de produccions.

En el cas de la carn.
.
.
Nosaltres tenim una parada en el mercat municipal de Russafa, d'acord?
A banda de tota la part d'exportació i tal.
En el cas de la carn, nosaltres ho hem viscut en una carnisseria que tenim just enfront i este carnisser, que només fa carn ecològica, ha captat tota una clientela de consumidors, digam, joves, amb una formació mínima, segurament amb fills preocupats per l'alimentació que els estan donant als fills.
Però és una pena per a mi, que jo estic en la parada d'enfront amb fruita i verdura, me fa llàstima, que este home porta carn de totes les regions d'Espanya menys de València, perquè no tenim ramaders ecològics en este territori.
Incentivar.

Quant a les preguntes que em feia la diputada Maria Josep Ortega, pot contaminar els aqüífers la producció ecològica?
Bé, abans ho he comentat breument, però és més difícil.
Primera perquè tenim totalment regulat i tabulat el contingut de nitrogen que hem d'aplicar en les nostres explotacions.
I això com es controla?
A voltes em preguntaran, Â«això com es controla?
Â».

Fins fa poc els únics que teníem l'obligatorietat de portar un quadern de camp i un registre on anàvem apuntant les diferents pràctiques érem els productors ecològics.
Hui en dia ja la gent que fa producció integrada, inclús des que entrà en vigor l'últim reial decret sobre l'ús de fitosanitaris, qualsevol agricultor té l'obligatorietat de dur un quadern de camp on almenys registrar les aplicacions de fitosanitaris.

D'adobs la veritat és que poca gent ho fa, i seria una de les coses que també s'hauria de fomentar i també pegar passos en eixa direcció.
És a dir, des de totes les instàncies tècniques: cooperatives, comunitats de regants, etcètera.
L'agricultor hui en dia no pot criar la collita el millor que puga i ja està; ha de ser un professional que pega un pas més allà, independentment de si vol entrar en la comercialització del seu producte o no, però ha de dur un registre de què és el que està fent en la seua parcel·la.

Si volem monitoritzar i volem intentar seguir una evolució del que està provocant la contaminació en els nostres aqüífers, evidentment els agricultors hauran de tindre un registre de la informació del que fan amb les seues parcel·les.
I això els productors ecològics ho portem fent des de sempre, des que ens donàrem d'alta en l'organisme de control i certificació.
I què és el que ens controlen?
Evidentment les factures, sobretot, i els albarans dels adobs orgànics o minerals -que també podem gastar minerals d'origen natural- que utilitzem en les nostres parcel·les, val?

És a dir, a mi me demanen les factures del fem, val?
De l'estiércol.
Quants quilos has tirat?
Tants quilos.
En tantes fanecades, es fa el càlcul en funció del tipus de fem que siga, si està més compostat o menys i el percentatge de nitrogen que durà.
Perquè nosaltres -torne a dir- tenim la limitació tal i com marca la directiva europea de nitrats dels cent setanta quilos de nitrogen per hectàrea i any.

No ens podem passar d'ahí.
I és un nitrogen orgànic que s'ha de mineralitzar i ha de passar per la forma amoniacal, d'ahí nítrica i ahí és quan ho absorbix la planta.
Per tant, nosaltres el que fem en els nostres plans d'adob és, des d'eixe punt de vista, mantindre la fertilitat del sòl, val?

Tenim altres pràctiques culturals, com serien els adobs verds, etcètera, etcètera, però no voldria estendre'm massa.
El que sí que està clar és que tenim un control i una regulació superior i que és cap a on hauríem de tendir.
En la producció integrada, que deixàrem de fer recomanacions, en les unitats fertilitzants, i passaren a ser directrius.
Del que vullguera fer producció integrada -que és un pas intermedi entre la convencional i l'ecològica- que tinguera controlat i tabulat la quantitat de nitrogen que pot utilitzar en la seua parcel·la.

Per una altra banda, alternatives per a fer viable el canvi millorant l'estat dels aqüífers.
Crec que ho he comentat ja en diferents respostes.
Des del meu punt de vista la diversificació comercial, és evident.
Jo visc en una perspectiva molt comercial.
Des del punt de vista productiu?
Doncs clar, hem d'anar introduint este tipus de millores.
Seria possible la producció sense utilitzar els fertilitzants?
Bé, això és difícil.

Evidentment, la producció agrícola te una sèrie d'extraccions parlant de la, digam, de la pràctica agronòmica general.
Nosaltres, des del nostre punt de vista el que fem és intentar mantindre la fertilitat, per tant, sempre hem de conservar uns nivells de matèria orgànica en el sòl, que això serà el que facilite els nutrients que la planta necessita per a ser criada.
Però és que en el cas del convencional també podríem tendir cap a una fertilització orgànica.

Abans es parlava de residus sòlids urbans.
Perdoneu, però és un tema que a mi me preocupa especialment perquè, on va el fem de les nostres plantes de compostatge?
Això ho sabem?
En la majoria dels casos se n'està anant a uns preus que fan riure, perquè realment estes plantes treballen.
.
.
, clar, són empreses públiques de gestió privada, però se'n va a la vinya de la Manxa a uns preus que fan riure i, precisament, el que els falta als nostres camps.
.
.
, no parle d'ecològic ni.
.
.
, parle en general, és matèria orgànica, és mantindre eixe nivell de fertilitat.

I, ¿què esperem per recuperar un sistema que el valencians hem tingut des de fa (so d'un mòbil) centenars d'anys, en el qual els llauradors eren els encarregats de traure el fem de les ciutats, compostar-lo en les seves explotacions i incorporar-lo, si hui en dia tenim instal·lacions modernes, maquinària, podem fer la recollida selectiva en origen de tal manera que la Unió Europea ens reconega eixe compost com a compost, i inclús utilitzar-lo en producció ecològica?
Vull dir, donem passos en eixa direcció, cap al manteniment de la fertilitat dels nostres sòls, no que siguen els agricultors de la vinya de la Manxa els que es beneficien del nostre compost de residus sòlids i urbans.
M'enteneu?

Vull dir, podem arribar a prendre mesures d'eixe tipus abans que cada u, cada llaurador, continue gastant-se quantitats ingents de diners en fertilitzants que l'única cosa que fan és fer deficitària la seua explotació?
Sí, podem, evidentment.
Com?
Tendint cap a pràctiques que siguen més agroecològiques.
No estem parlant d'agricultura ecològica, estem parlant d'agroecologia, i la matèria orgànica.
Diria aquell que Â«no solo de pan vive el hombreÂ», pues, no solo de abonos nitrogenados minerales vive la agricultura.
Necessitem que els nostres camps recuperen els nivells de matèria orgànica que tenien fa dècades.
Això ho sabem fer, és molt fàcil.

Per últim.
No, perdona.
.
.
David, m'havies preguntat el percentatge d'agricultura ecològica en la Ribera.
La dada exacta no te la vaig a poder donar, perquè per comarques no la controle.
El que sí que te puc dir, quan jo vaig tornar d'Andalusia, que va ser el primer treball que vaig tindre allí, en una empresa gran alemanya de producció ecològica, ens establírem en Llombai, i allí muntàrem una cooperativa de distribució i de producció que es deia Terra Sana.
Des d'aquell moment fins ara, que ja han passat tretze o catorze anys, la quantitat d'agricultors de la Ribera que ens han cridat a la porta per passar-se a l'ecològic és increïble, moltíssima gent.

Quin problema tenen?
Fonamentalment el de la fertirrigació centralitzada.
Ahí és on tenim el coll de botella del sistema de producció ecològica, sobretot per al que vol fer fructicultura.
La fertirrigació centralitzada ens està impedint que un sector, el més competitiu que hi ha hui en dia en l'agricultura, puga anar a més.
Estructura comercial, ja vos dic, cada vegada n'hi ha més.
La mateixa Anecoop està allà, dins de la línia de producció ecològica.
(Remors).

Impossibilita la contaminació per nitrats la producció ecològica?
En principi no, però el nostre organisme de control i certificació sap que l'origen de les aigües amb les quals reguem és superficial.
Si haguérem de regar única i exclusivament de pou de motor, ahí sí que tindríem un problema.
S'hauria de vore, en cada cas, si el nivell de nitrats ens impedix fer producció ecològica (so d'un mòbil), i això seria un problema afegit, un greu problema.
Imagineu amb el -comentàvem abans- règim de pluges, el règim hídric que tenim hui en dia, imagineu que hem de recórrer -ara perquè ha plogut, però- l'estiu que ve, en el cas de comarques com l'Horta, i no dic ja la Foia de Bunyol i tal, es preveia crític.
Fins i tot no sabíem si certs cultius que tenen una demanda important d'aigua, com la xufa, se podrien fer, perquè no hi havia aigua als nostres pantans.
Si haguérem hagut de regar de motor, probablement haguérem tingut molts problemes amb el nostre organisme de control i certificació, perquè depenent del grau de contaminació dels aqüífers, podem o no podem fer producció ecològica, evidentment.

Qui controla les comunitats de regants i els productors?
En definitiva, em preguntaves si hi ha algú que estiga controlant.
Bé, eixe és un dels problemes (so d'un mòbil) que tenim fruit que l'agricultura no era la prioritat en el nostre territori durant massa anys, durant massa temps, s'han desmantellat les estructures també de la conselleria, de la xarxa d'oficines comarcals i de la xarxa d'estacions experimentals.

Si volem fer formació -precisament el que parlàvem abans- és evident que haurem de recuperar les nostres estacions experimentals, que és on se feia transferència de tecnologia, on a l'agricultor li explicàvem quines pràctiques havia de fer i quines no, perquè eren bones per a la seua butxaca i per a l'entorn, i quines no.
Doncs, fruit del desmantellament d'eixa estructura, crec.
.
.
L'altre dia me comentaven, en ocasió de l'arribada dels pressupostos del consell, que el capítol I de la conselleria d'agricultura és el que se queda sempre per cobrir.
La demanda de funcionaris, de professionals que s'han anat jubilant en les nostres estacions experimentals i en les nostres oficines comarcals agràries, que són els que haurien d'estar controlant quina es la fertirrigació que està aplicant cada comunitat de regants i cada agricultor en cada cas, i assessorant i donant eixa transferència de tecnologia, no arriba a cobrir-se eixa demanda de professionals.
I si volem tindre un sistema competitiu agrari, evidentment, estem a anys llum del que passa en Múrcia, en Andalusia, en Catalunya i en altres comunitats autònomes.

Per mi, quina es la millor alternativa de les quatre?
Doncs no ho sé, realment.
Jo crec que si volem tendir cap a la producció ecològica, idealment fóra la de que la fertilització per a tots se fera amb fertilitzants orgànics.
Ara bé, entenc també que la diversificació i el que cada u puga fer en la seua parcel·la allò que vulga, siga verdura xinesa, o siguen magranes, jo crec que ens hauria de fer repensar si el millor no seria que no se fera fertirrigació centralitzada i que cada u se fera l'entrada del seu camp que, repetixc, no fa falta una inversió molt gran, un depòsit, un tanc de dos-cents litres i un venturi, i que cada u, en la seua parcel·la, fera la fertirrigació que volguera.
Crec que seria el més lògic.

I, de quina manera s'hauria que controlar les dosis i les proporcions i tot el que l'agricultor estiguera aplicant en la seua parcel·la, perquè, evidentment, de manera centralitzada, sí que pot ser més fàcil, però després s'ha de controlar els agricultors.
Torne a repetir-ho: quaderns de camp; producció integrada com a pas previ a la producció ecològica; en zones vulnerables per contaminació de nitrats, passar, en els reglaments de producció integrada, de les recomanacions als requeriments tècnics en límit d'unitats fertilitzants.
Que no siga només la producció ecològica la que té limitada les unitats fertilitzants, sentint-ho molt.
És aixina.
Però anirà en el seu propi benefici, perquè la producció integrada, com a pas previ a la producció ecològica, també té el seu mercat, igual que el residu zero i altres formes de producció diferenciada.

I, per últim, en resposta a les preguntes del diputat Calpe, me demanava dades concretes de la contaminació.
Quan nosaltres agarrem una parcel·la i comencem el procés de conversió cap a l'agricultura ecològica, evidentment, el primer que veiem és el sistema de reg.
En la comarca de l'Horta, que és on treballem, en l'Horta nord, nosaltres recorde que repetides voltes hem fet analítiques, hem fet analítiques del barranc de Carraixet -perquè es un sistema hídric que és al costat de les nostres parcel·les-, hem fet analítiques de l'aigua que ve per la séquia de Rascanya i de Montcada -que són les dos en les quals reguem el 99% de les parcel·les que cultivem-, i hem fet analítiques d'algun dels pous -no de tots- en els quals podem recórrer a fer algun reg d'urgència, sobretot en els mesos d'estiu, quan n'hi ha més restriccions en l'aigua de superfície, que ens ve del riu Túria per les séquies de Rascanya o de Montcada.

Haig de dir-li que, per este odre, la qualitat de les aigües va minvant.
L'aigua del barranc de Carraixet és la que té una qualitat òptima.
L'aigua que ve per les séquies té un principi de contaminació, però pràcticament res, inapreciable.
De fet, comencem a vore, altra volta, peixos en les nostres séquies, i carrancs, que feia molts anys que no es veien.
Però a mesura que s'han anat connectant les aigües residuals a les estacions depuradores, comença, altra volta, ràpidament -a pesar que les séquies, hui en dia, evidentment estiguen cimentades i tot això-, comença a recuperar-se eixe agrosistema, que és tant important, també, per als productors.

I, finalment, he de dir-li que l'aigua dels pous, especialment en els mesos d'estiu, que és quan baixen els nivells dels aqüífers, té uns problemes greus de contaminació per nitrats.
Hem vist analítiques de fins a sis-centes parts per milió (so d'un mòbil), quan el límit per a consum humà sabem que són cinquanta.
Evidentment, regar amb eixa aigua impossibilita fer producció ecològica, això és aixina.
Això és aixina.

Em preguntava, també, per la limitació del nitrogen en el model de producció ecològica.
Nosaltres coincidim que de la directiva de nitrats tenim limitat -en el cas del reglament europeu, he de dir-los- a cent setanta quilos de nitrogen per hectàrea i any.
Coincidixc amb l'anterior compareixent, segons m'ha dit vosté, que evidentment, són normatives que es discutixen i es debaten en el Parlament Europeu, en la Comissió Europea, en el (inintel·ligible) .
.
.
, i que moltes voltes no beneficien l'agricultura mediterrània.
És de veres, però, en part, la culpa és nostra.
Si nosaltres, ara que s'està debatent, en estos moments, en el Parlament Europeu, la reforma del reglament europeu de producció ecològica, tinguérem un sector productor fort, com tenen els italians, com tenen els francesos, com tenen els alemanys, com tenen els belgues, els flamencs i els valons, com tenen tots els països d'Europa, menys ací, tinguérem un sector productor ecològic organitzat i fort, podríem estar traslladant al Parlament Europeu les recomanacions i les demandes dels productors europeus, perquè és de veres que la matèria orgànica no es meteoritza, no es mineralitza, no es desenvolupa igual en el nord d'Europa, en el règim de pluges que té allí, que ací.
Les plagues que els afecten, a ells, fonamentalment són fongs i en els altres són plagues, no són malalties, val?
Evidentment hi ha eixes xicotetes variacions i el reglament és únic per a tot Europa, per a un agricultor de Finlàndia i per a un de Massanassa.
És el mateix reglament europeu.
I amb això hem de conviure.

Llavors, torne a repetir-li, si tinguérem un sector productor ecològic fort, podríem fer arribar als grups polítics en el parlament i a la Comissió Europea les nostres demandes perquè se revisara el contingut de nitrogen, per exemple, en funció del tipus de cultiu, com existix en el reglament de bio suís.
Suïssa està fora de la Unió Europea i té el seu propi reglament de producció ecològica.
Allí, depenent del tipus de cultiu, tu tens un límit en (tus) -perdó- el contingut de nitrogen o un altre.

Bé, són les dos i cinc i no vull avorrir-los molt més, però per últim, parlava de l'assistència tècnica als productors ecològics.
És molt necessària.
Mire, un productor ecològic és un productor més, però ha de ser un professional molt millor preparat i format que un agricultor convencional, val?
Ha de conéixer la biologia de les plagues, ha de conéixer el cicle del nitrogen i dels altres nutrients en els seus cultius per saber quan ha d'aplicar els fertilitzants i de quina manera perquè, entre altres coses, siga bo per al cultiu però no siga roín per a l'entorn, per als aqüífers.

Nosaltres teníem una xarxa molt bona de tècnics.
Torne a repetir-ho, en les OCAPA, en estacions experimentals, però també els tècnics d'ADB i d'Atria en les nostres cooperatives.
I, això, poc a poc, ho hem deixat perdre.
S'hauria de recuperar eixa assistència tècnica unida i lligada, evidentment, al sector empresarial, a la formació que se dóna en les escoles de capacitació perquè els xavals que estudiaren ahí tingueren continuïtat, no només en les pràctiques d'empresa, sinó després ja en la seua vida professional.
D'eixa manera, estaríem formant un professional agrari del segle XXI que controlara tots estos aspectes, comercials també, i que fóra capaç de viure dignament de la seua producció.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Navarro.

Donem per finalitzada la sessió del matí d'aquesta comissió.

Fem una pausa fins a les quatre i mitja de la vesprada per tindre la quarta compareixença programada.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 6 minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 33 minuts)

La senyora presidenta:

Bona vesprada.

Compareixença del senyor Guillermo Palau Salvador, professor de la Universitat Politècnica de València, especialista en sistemes de reg

La senyora presidenta:

Anem a reprendre la sessió de hui, de la comissió sobre contaminació d'aqüífers al País Valencià amb la compareixença del senyor Guillermo Palau Salvador, professor de la Universitat Politècnica de València, especialista en sistemes de reg.
(So d'un mòbil)

Segons m'ha comunicat, continuarem fent la mateixa dinàmica que en les compareixences este matí: vint minuts com a màxim per a una exposició inicial, després el torn de preguntes dels grups parlamentaris i, finalment, les respostes per part del compareixent per temps il·limitat.

Senyor Guillermo Palau, l'informe que compareix davant d'una comissió d'investigació a través de la qual el Parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca en aquesta comissió deu ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Doncs, té la paraula per un temps màxim de vint minuts.

El senyor Palau Salvador:

Bé, bona vesprada.

El primer que volia dir és una felicitació.
Jo crec que.
.
.
, se parlen estes coses ací, en les Corts, no?
Jo crec que este tema de la contaminació dels aqüífers és una demanda social que hi ha hagut des de fa molt de temps.
I la meua intervenció, doncs, va un poc entorn a.
.
.
, no és ja la meua especialitat, però sí entorn al tema dels regs.

A vegades, el meu fill me pregunta què faig -perquè alguns no me coneixen dels que estan ací, no?
- i jo li dic que m'ho passe molt bé.
En la universitat, doncs tenim l'oportunitat de fer recerca, d'estar amb molta gent i, al cap i a la fi, estar responent preguntes que jo crec que tenen una importància en la societat d'avui en dia, no?

Per als que no me coneixen, doncs jo sóc professor titular del Departament d'Enginyeria Rural i Agroalimentària, però sóc moltes més coses, o siga, he fet classe durant quinze anys de regs i drenatges i d'hidràulica, però també sóc professor del Màster de Cooperació al Desenvolupament de l'UPV, sóc secretari de la Fundació Assut, que -no sé si la coneixeu- treballa en l'Albufera i en tot el tema de l'Horta, i també sóc membre dels col·lectius d'Artxiviu, Les Espigolaores, i també de la Xarxa de Recerca Participativa Utòpika, d'acord?
Bé, perquè sapigueu un poc d'on vinc.

Per a començar, abans de parlar dels regs, sí que volia comentar-vos dos treballs que hem fet en Utòpika, en esta xarxa participativa, que tenen que vore molt amb el tema que estem parlant.
El primer va ser un projecte que vàrem fer amb la CEVA, la Coordinadora Ecologista de la Vall d'Albaida, en què analitzàvem la situació del riu Clariano i la seua posterior contaminació per qüestions antropogèniques.
Doncs bé, el resultats van ser que els abocaments de les depuradores i també dels retorns de reg, són molt importants en tot el que siga la ecologia i els índexs ecològics que hi ha en els rius.

Per exemple, ací podeu vore la variació que hi ha en la part de baix, en la qual teníem, abans d'entrar en Ontinyent, vint-i-quatre espècies diferents de macroinvertebrats, que donaven una qualitat molt bona de l'aigua, i una vegada passat, 200 metres després, bé, mig quilòmetre després, passant per la ciutat d'Ontinyent i després de l'abocament de la depuradora, només mos trobàvem nou espècies i, d'eixes nou espècies, moltes de les que viuen en unes qualitats d'aigua molt baixes.

També, en un altre estudi que vàrem fer, que era el projecte en La Serranía, analitzàvem tota la qualitat de les fonts que hi havia en la comarca i, a través d'anàlisis que s'han fet ací, en la Generalitat valenciana, en una de les conselleries que mos varen donar, i vàrem trobar que hi havia una font de contaminació molt gran, amb valors admesos molt més grans en tema de nitrats, de sulfats i, sobretot també, de contaminació bacteriana.
Són dades que teniu ací, que teniu a l'abast i que són dels últims vint anys.

Bé, ací se va fer una anàlisi de tots els problemes que podien tindre estes contaminacions, des d'agricultura que utilitzava productes químics, de la ramaderia, que és molt important en la zona, els incendis també, el tema del abocaments incontrolats, les depuradores, tota una sèrie de coses que, a banda de l'agricultura del reg -que ja vos vaig a parlar també-, crec que són importants i que quan ens ocupem, un poc, de tota esta anàlisis de la contaminació dels aqüífers, s'ha de fer una visió, jo crec, molt més integral, no?
, i tindre en compte moltes més coses que no només, doncs bé, les instal·lacions de reg, que també són molt importants.
A estos estudis us puc donar l'accés, perquè són treballs que hem fet a la universitat i estan a lliure disposició de qualsevol, d'acord?

Bé, i ja parlant del reg -que és un tema que és important, que és una font de contaminació i és una font d'utilització, sobretot de nitrats i de fosfats molt important-, sí que volia començar a fer una xicoteta reflexió sobre el canvi que hi ha hagut en estes últimes dècades en torn al canvi que hi ha hagut, doncs, de reg a manta a un reg localitzat, sense entrar a demonitzar el reg localitzat, que no crec que una tècnica siga roïna o siga bona, sinó que és una tècnica, que només és una tecnologia i s'utilitza com s'utilitza.
Però sí que hem passat d'un art, que era la manera de regar que tenien els llauradors, que s'havien transmés la informació de llauradors a llauradors, i que sabien molt bé quan regar, com regar, quina quantitat d'aigua havien de donar als camps, a unes equacions matemàtiques que, moltes vegades, com posa ahí de la tecnologia apropiada, no hem sabut explicar als llauradors i no hem sabut fer una extensió agrària apropiada perquè s'entenga bé i perquè, al final, ja no és un art, sinó són uns balanços, unes fórmules, uns números que, a vegades perden un poquet el sentit.
Jo crec que és important que tinguem en compte eixe canvi en la tecnologia i eixe canvi que ha suposat la modernització.

En quant al reg localitzat, doncs bé, sense entrar gaire en detall, perquè crec que gairebé tots sabem un poc de què estem parlant, és un reg que és un tecnologia per a aportar aigua al cultiu, que el que fa és.
.
.
, consistix en una aportació d'aigua en una alta freqüència, moltes vegades al llarg del cicle de cultiu; es necessita una pressurització de la xarxa de distribució -necessitem aportar energia perquè funcione correctament-, augmenta o pot augmentar les eficiències de reg -sobretot pel descens de l'evaporació en la conducció, ja no conduïm l'aigua en canals, conduïm aigua en canonades i evitem l'evaporació de l'aigua-, pot augmentar el consum energètic, com comentava abans, de la pressurització de la xarxa, permet l'automatització de la instal·lació, permet la incorporació de fertilitzants, que és una de les coses que parlaré en esta ponència, i, primer, que no és nova, que sembla que aquí hem inventat la roda, però s'utilitza des de l'antiguitat, des dels maies, els asteques, i molta més gent ja utilitzava este tipus de reg per a regar els seus cultius.
Llavors, doncs bé, hem de posar, també, la tecnologia en el seu punt, no?

Com s'ha implementat?
Doncs s'ha implementat a través de reials decrets, val?
Des de l'any 1993 fins a l'últim, que va ser el 2009.
I, sobretot, hi ha hagut com dos moments clau en la modernització del regadiu: un seria l'horitzó 2008, que va ser un poc la primera modernització important, i després està l'horitzó 2015, que és un poc el que estem acabant ara, no?
No vaig a entrar en això, perquè tampoc crec que siga el punt d'estudi, però sí m'agradaria parlar de dos coses.

La primera, una anàlisi que he fet de les paraules que s'utilitzaven en l'horitzó 2008.
En l'horitzó 2008 no se parla en cap moment, no hi ha ni una paraula que parle de medi ambient, que parle de sostenibilitat, que parle de paraules que tenen que vore molt en, un poc, la filosofia final del que s'està parlant ara, no?
Llavors, fins a 2008 teníem una política que anava, sobretot, a la planificació, regadius, posar en marxa noves instal·lacions, polítiques, lleis, però cap paraula de sostenibilitat.
I no és fins a 2008-2009 quan es comença a parlar de gestió, que és una paraula, potser, més suau, que se comence a parlar de medi ambient, de sostenibilitat, hi ha valors patrimonials, no?
És un canvi que hi ha hagut, però ja molta de la superfície estava modernitzada.
Llavors, doncs bé, per a posar damunt de la taula que els plans de modernització, moltes vegades, encara que ara es parle molt de sostenibilitat i que ara es parle molt de medi ambient, en el seu moment, el seu origen, potser no era la principal preocupació que tenien totes estes polítiques.

Bé, sobre l'evolució de la superfície regada, realment no pareix que hi ha hagut un increment, pareix, val?
, quant a les dades en general, però sí que hi ha hagut un canvi molt gran quant a la superfície de reg per gravetat a reg localitzat.
En els últims deu anys, doncs ha augmentat quasi en cent mil hectàrees el regadiu localitzat i ha baixat quasi en seixanta mil hectàrees el reg per gravetat.
Però bé, són dades que són el que hi ha.

Quant al funcionament, només parlar un poquet.
Una xarxa de reg localitzat funciona des d'una captació, que pot ser un riu, que pot ser una bassa, que pot ser un pou, passa a un capçal -en el capçal el que es fa són tots els tractaments, ja siga d'aportar energia, com de filtrar l'aigua, com d'aportar els adobs-, i després ja tenim una xarxa de distribució que du l'aigua a les diferents parcel·les, d'acord?

És important parlar de la sectorització, perquè després reprendré el tema en la fertirrigació, perquè s'ha de sectoritzar, s'ha de dividir tota la superfície en diferents parts i, d'eixa manera, poder automatitzar el reg.

Es parla de capçal, d'hidrant, de subunitats.
Són els elements clau -unes fotografies, simplement perquè després pugam tornar a això-.
.
.
Però, sobretot, volia centrar-me en això, d'acord?
, com ens hem quedat després de tota esta modernització.
Doncs bé, hi ha estudis que parlen de problemes de finançament de les comunitats de regants perquè no poden assumir el deute que tenen de la modernització.

Bé, hi ha un xicotet estalvi d'aigua, i ahí podríem parlar un poc també de la capacitat que tenien, també, els regs a manta per adaptar-se també a quan hi havia sequera, però sí que es veritat que hi ha una reducció en el volum d'aigua consumit.
Hi ha mals dissenys, perquè s'ha dissenyat molt mal, perquè s'han fet les coses sense gaire trellat i hi ha, doncs, mals dissenys.

Hi ha un problema molt gran, que són els robatoris en el camp i que, al final, està fent que cada vegada tinguem instal·lacions pitjor instal·lades, perquè, al final, a la gent que li roben una cosa, doncs no posa una cosa bona, sinó que posa el més barat, perquè al final li van a robar, no?

L'abandó, que és un dels problemes que jo crec que en els pròxims anys tindrem molt gran, l'abandó dels camps, l'abandó de la superfície agrària cultivada, i que una instal·lació de reg doncs és un tema molt important i molt complicat de gestionar.

I, sobretot, el tema de la fertirrigació, que és un tema que no està resolt i en el qual volia centrar-me en estos últims moments, perquè jo crec que és el que més implicació té en el tema de les possibles contaminacions en els aqüífers.

Quan parlem de fertirrigació, partim d'una tecnologia, sempre (rient), per aportar fertilitzants dissolts en l'aigua de reg.
La idea és, doncs, que en la mateixa aigua que estem regant puguem aportar tots els elements que necessita la planta, de nitrogen, de fòsfor, i altres components.
Hi ha dos maneres, com vorem després: se pot dosificar en el que seria el capçal i seria una fertirrigació col·lectiva, o se pot fer en parcel·la, cadascú introduïx el seu fertilitzant en la seua entrada del seu camp, de la seua parcel·la per a fer la fertirrigació.
S'utilitzen bombes elèctriques, per tant, hi ha més consum energètic, es pot automatitzar i, sobretot -i en el que me volia centrar- és en les dificultats per a la gestió col·lectiva.

Bé, ací tenim una fotografia del que és una injecció col·lectiva, grans depòsits que hi ha en el capçal, bombes elèctriques, que injecten el fertilitzant en la canonada principal, i això entra en la xarxa de reg per a anar als diferents camps.
Ací tenim una fotografia del que seria una injecció en subunitat, un sistema més xicotet, un depòsit, un venturi normalment, un element que no necessita energia, que utilitza la mateixa energia de la xarxa de reg i en el qual se produïx la injecció de fertilitzant ja en la teua subunitat i en la teua parcel·la, d'acord?

Però, els meus dubtes de tot això i la meua reflexió és, doncs bé, la nostra investigació, el que mos ha donat i el que hem trobat és que hi ha una doble injecció, hi ha una injecció en capçal, que és una injecció col·lectiva, però el llaurador moltes vegades no se fie d'eixe fertilitzant que porta l'aigua, i hi ha una segona injecció en camp.
I això no està regulat, això no està controlat i, moltes vegades, probablement, doncs s'està fertirrigant massa o s'està, moltes vegades, fent una doble injecció de fertilitzants.

Un altre problema són els outsiders.
Ho he posat en anglès perquè no sabia molt bé com traduir-ho, no?
És el que no vol fertirrigar, perquè, clar, això és una tirania, aixina.
.
.
, és com el reg de l'arrossar, o reguem tots arrossar o no reguem, o fertirriguem tots o no fertirriguem tots, perquè una gestió d'un sector de reg (algú tus) que no vullga fertirrigar és molt complicat.

Hi ha molts estudis en els quals es diu que la concentració de fertilitzant que queda en la xarxa és molt gran i, al final, els sectors que no estan pagant i que no volen fertirrigar, doncs estan rebent eixos percentatges que no volen, i que no volen tindre.
Llavors, n'hi ha una xicoteta de tirania, un poc, en eixe estil de fertirrigació.
Ací se planteja la fertirrigació contínua -perdó, m'he passat, ara.
.
.
- i sobretot i qui ho calcule, no?
, qui fa tot este càlcul, no?
Al final és un tècnic que està duent la comunitat de regants que, pel seu compte moltes vegades, doncs decideix quines concentracions, quines solucions mare se posen en la xarxa de reg, no?

Els outsiders -que volia centrar-me en això-, qui són, no?
Doncs no cal ni entrar en agricultura ecològica -que entraré també, perquè és un problema molt greu actualment de la gent que vol fer agricultura ecològica-, però simplement les persones que fan agricultura convencional que no volen fertirrigar, no tenen eixa opció.

Hi ha, com vos comentava, estudis sobre que, al final, els sectors que no volen utilitzar fertirrigació estan rebent casi la mateixa quantitat dels que sí que estan fertilitzant.
I, moltes vegades, els que volen fertirrigar no els arriba la concentració, perquè, al final, és un sistema complicat.
Els sectors, a vegades, es regulen com se regulen, hi ha una parcel·la en un lloc, hi ha una altra parcel·la en un altre lloc, i al final, tota la xarxa de distribució queda plena de concentracions de fertilitzants que, al final, arriben a totes les parcel·les, les que volen fertirrigar i les que no volen fertirrigar.

S'està plantejant la fertirrigació contínua, però la fertirrigació contínua, el que vol dir és.
.
.
, actualment el que fan, si tu tens cinquanta regs a l'any, la fertirrigació és doncs una sèrie de regs, però no són tots els regs, hi ha regs en què no hi ha injecció de fertilitzants.
Clar, el que s'està dient és, perquè tot el món reba la mateixa quantitat, anem a fer una fertilització contínua, un estil com la hidroponia, com un hivernacle, no?
Sempre hi ha una concentració constant de fertilitzant en l'aigua de reg, però clar, si el d'abans era un problema per als outsiders, per a la gent que no volia fertirrigar, una fertirrigació contínua és encara pitjor, allí sí que ja no pots ni estar.
.
.
Però és l'única manera, bé, l'única tampoc, però és la manera que s'està plantejant ara perquè tot el món doncs puga rebre la mateixa quantitat de fertilitzants, no?
I, sobretot, l'agricultura ecològica, que ahí, clar, és un problema.

Hi ha gent que vol introduir estes tècniques agrícoles en les seues explotacions i no pot, no pot perquè la fertirrigació li impedix poder regar sense introduir fertilitzants que no estan permesos i, al final, doncs és un problema per als canvis de tècniques més sostenibles, més adequades, el que siga.
Llavors, jo crec que ahí és un problema prou greu en les instal·lacions actuals, no?

Bé, després me pregunteu, si teniu algun dubte.
(Rient)

També volia parlar un poquet de la fertirrigació a manta, perquè, clar, hem parlat de reg localitzat, però el reg a manta també té els seus punts que jo voldria que des d'ací se plantejaren.
La primera són els nous recursos, no?
El reg a manta, sobre tot en l'Horta de València, que és el que més hem estudiat nosaltres, utilitza el riu Túria com a abastiment, un poc, de les comunitats de regants, però, actualment, cada vegada s'utilitzen més altres recursos: bombejos de pous de l'aqüífer, però també aigües residuals, i cada vegada és un element més utilitzat, no?
, aigües residuals, amb concentracions molt altes de nitrogen i de fosfats que, al final, estem introduint en un sistema de reg tradicional.

Llavors, doncs bé, és important tindre en compte, doncs, el mateix, que el llaurador no sap actualment -perquè a més és molt complicat de trobar eixa informació- quina quantitat de nitrogen i quina quantitat de fosfats té l'aigua residual que està utilitzant per al reg, però és una aportació que permet a molts llauradors plantar cultius que no podria plantar si no tinguera accés a eixe recurs.

Precisament vàrem fer un estudi a Massamagrell fa un any, i estava gent en un moment de sequera en què estaven temptejant en la séquia de Montcada, la Reial Séquia de Montcada i el Tribunal de les Aigües una vegada cada dos setmanes el reg, i si no tingueren accés a l'aigua residual, doncs no podrien plantar tomaques, plantar cultius que tenen una alta rendibilitat i que, al final, doncs bé, és una elecció, però és una elecció perquè tenen un accés a una aigua, en este cas, de l'EDAR de la Pobla de Farnals, que és esta injecció que tenim ací, d'acord?

Això haurien de regular-ho també un poquet més, és a dir, haurien de regular com s'utilitzen eixes aigües residuals, qui està pagant això actualment.
Actualment ho està pagant l'EPSAR o el concessionari de l'EDAR, però el llaurador utilitza l'aigua i dóna ús a eixa aigua, que també està molt bé, eh?
, que puguem reutilitzar i que puguem substituir l'aigua que se podria utilitzar del riu per aigua residual.

Una xicoteta reflexió, que me queda un minut i mig.
Primer, jo crec que és important que el llaurador és part fonamental de tot el que estem parlant.
Al final, és l'usuari final, és qui decideix quanta quantitat de fertilitzant li està tirant al camp, li està tirant al seu cultiu i és important que trobem incentius perquè això siga més sostenible.
Això es un objectiu que jo crec que és fonamental.

Una altra cosa seria la pedagogia, no?
Jo crec que és important que, entre tots, des de les universitats -com és el meu cas-, des de les administracions públiques, des de les comunitats de regants, trobem espais per a compartir, espais per a formar-mos, espais per a escoltar-mos.
Jo crec que això és important, no?
I des del punt de vista nostre, de la universitat, és important que traguem al mercat no alumnes que sàpiguen de concentracions, que en això ja te formes, no?
, però alumnes crítics, que vullguen aprendre, alumnes que vullguen fer les coses bé.
Jo crec que actualment en el tema de les competències transversals és on hem de fer un esforç molt fort, no?

I el tema dels nous recursos, que estan ahí, les aigües depurades.
.
.
, tot això està ahí i està per a quedar-se.
Cap arrere jo crec que no anem, anem cap avant i, igual que el reg localitzat està per a quedar-se, la utilització d'aigües residuals també està per a quedar-se.
Jo crec que hem de trobar mecanismes per a regular, per a controlar, per a adequar eixe recurs als nostres sistemes de reg.

I sobre les fonts que he utilitzat, sobretot estos quatre articles, que jo vos recomane, que són una tesis doctoral i tres articles publicats en revistes internacionals, a banda de moltes més coses que tinc i que pose a la vostra disposició: projectes final de carrera, treballs final de màster, etcètera, etcètera.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Palau.

Nosaltres, aquesta comissió d'investigació té una base de documentació electrònica que tota la documentació o bibliografia que considere que pot ser d'interés per als nostres treballs, li agrairíem molt si ens la pot fer arribar en arxius electrònics als Serveis Jurídics perquè aquesta informació estiga a l'abast de tots els grups parlamentaris.

A continuació, donem pas al torn d'intervenció dels grups parlamentaris, començant per la senyora Beatriu Gascó, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, presidenta.

Bona vesprada.

Gràcies, senyor Palau, per aquesta presentació, que he de dir que estèticament també m'ha agradat, a banda dels continguts, i que suscita algunes preguntes.

Hui, no crec que siga casualitat, que vosté, després de sentir el quart compareixent, és la tercera persona que parla de la problemàtica de la fertirrigació col·lectiva.
En realitat, la primera no ho va anomenar, però jo sí que li vaig preguntar i, ella, Dolors Roca, no ha volgut contestar les preguntes, precisament, que suscita aquest sistema, però Enric Navarro, com a agricultor, sí que ha volgut assenyalar la falta de democràcia que suposa un sistema en què no sols és donar un sistema d'adob, que és el mateix per a tots els cultius, sinó que, a més, eixos outsiders, que vosté ha definit molt bé, que vullguen fer altres tipus d'agricultura també com l'ecològica, no poden, no?
, se senten ahí.
.
.

Ell ha presentat quatre possibilitats d'alternatives.
I m'agradaria saber quina és la seua opinió respecte a estes quatre possibilitats.
Ell parlava de fer -ara ho he de trobar; no ho trobe i com se'n van els minuts.
.
.
- Aleshores, parlava d'alternatives a eixe sistema -i no trobe les quatre alternatives-, però les preguntes que volia fer-li són, sobretot, respecte a la utilització d'aigües residuals que, davant d'una situació de canvi climàtic com la que vivim, en efecte, és una solució important ja que, a més, tot ens destina a una situació de desertificació d'ací a menys de cent anys.
Però, què fem amb totes les substàncies tòxiques i els metalls pesats que hi ha en eixa aigua, i vosté com a expert en reg pot ser que haja afrontat ja esta qüestió.

I també m'agradaria que, per favor, ens parlara més dels avantatges i els desavantatges del reg a manta contra el reg localitzat.
A mi no m'ha quedat gaire clar amb la seua presentació.
Exactament vosté, com a expert en reg, quins avantatges veu en cada un dels sistemes i, sobre tot, de quina manera cada un d'estos dos sistemes que cohabiten en el nostre País Valencià influïxen en eixa major concentració de nitrats en les aigües que, pel que es veu, és una de les causes principals de la contaminació dels nostres aqüífers.

Ja que me queden deu segons, volia aprofitar per trobar el que li estava dient, però no ho trobe.
Algú ho té, per ahí?
No.
Bé, és igual.
Això era, sobretot, per saber la fertirrigació col·lectiva.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació.
.
.
(Rient) (Pausa i veus)

A vore.
Si vol, té trenta segons per llegir les quatre opcions, aixina pot formular completament les seues preguntes.
(Pausa)

Val, bé, si les troba, ja mos ho diu (rient) i trenta segons per explicar-ho.

Molt bé.
A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, el senyor Emigdio Tormo, pel Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias señora, presidenta.

Gracias, señor Palau.

Mire, usted hablaba, al principio, de la Albufera.
Lo ha dicho antes aquí, brevemente.
El sábado nosotros tuvimos un acto muy bonito en la Albufera.
Los pescadores que están intentando volver -en muchos casos han conseguido- a la vela latina, a la tradición tan de esta tierra, nos decían que no podíamos salir en las barcas porque había medio metro menos de agua -hoy probablemente sea menos debido a las últimas lluvias, pero el sábado fue así.
Y que ellos y, sobre todo, sus padres, recordaban cómo de niños se bañaban en la Albufera, pero a partir de los años sesenta, primeros de los setenta sobre todo, la cantidad de porquería -si usted me permite la expresión-, de suciedad industrial y local -ahí ha habido de todo- ha hecho que los propios fangos de la Albufera puedan ser, probablemente en potencia, veneno tremendo.

Eso ha ocurrido en otros humedales, como el Hondo del Elche, de donde yo procedo, con el agravante de que aquello se seca muy a menudo, año sí, año también, se seca con la consiguiente mortandad de aves, peces, etcétera.
Por lo tanto, no solo combatimos contra el envenenamiento de las tierras y de las aguas, sino también de la mortalidad de los peces, de la fauna, en sumidas cuentas.

Y ha dicho usted algo sobre Onteniente que no he acabado de entender.
Nos ha mostrado una fotografía del río antes y después.
Lo que no entiendo es el porqué, justo cuando el río transita por Onteniente se ensucia.
¿No hay una estación depuradora o, si la hay, no funciona bien?

Y ha dicho otra cosa que me ha llamado la atención sobre el incremento de la contaminación de las corrientes de agua debido a motivos agrícolas, ganaderos y los incendios.
¿Debido a qué?
¿Al volumen de cenizas que se produce tras un incendio?
Es algo que tampoco me ha quedado muy claro.

Estoy totalmente de acuerdo, y lo hemos comentado en más de una ocasión en esta comisión (tus) -perdón- sobre el abandono del campo.
El abandono del campo es fundamental a la hora de dejar de luchar en contra de los motivos y razones que llevan a la recontaminación de las aguas, al abandono de una forma de vida, al abandono de una forma, también, de generación de trabajo y de riqueza.
(Tus)

De las sucesivas ponencias que ustedes están desarrollando en esta comisión, se llegaba a la conclusión -se lo digo con todo cariño-, o pertenecen ustedes todos a la misma escuela de pensamiento o, al final, estamos ya llegando, presidenta, a la conclusión de que empezaremos a conocer cuáles son los motivos y razones de la contaminación de nuestros acuíferos y de nuestras aguas, es decir, la fertilización excesiva del campo, la utilización de elementos nocivos para el mismo.

Por lo tanto, yo creo que, respecto a eso, pocas dudas nos van quedando.
Aparte de la calidad de los ponentes y de la calidad, también, de las exposiciones, pocas dudas nos van quedando de cuáles son los elementos que están envenenando (tus) nuestras aguas.

Les voy a contar, para terminar brevemente, algo que ocurre en Elche.
(Tus) En Elche, la EDAR va a descargar al río Vinalopó (tus) -perdón; yo voy a utilizar mis diez segundos para beber, no para buscar- (rialles) (se sent una veu que diu: Â«Yo ya las he encontrado, ¿eh?
Â»); gracias, muy amable- el hedor se hace insoportable.
Es decir, cuando usted me dice que parte de los cultivos se pueden regar con aguas residuales, yo me pregunto, a veces, si esas calidades de las aguas están suficientemente contrastadas, porque el hedor se hace insoportable en un sitio donde se ha construido una EDAR en los últimos años, donde hay viviendas unifamiliares, donde hay sitios de ocio, donde la gente iba a correr por el margen del río.
Y lo que me lleva a pensar es si, a veces, está suficientemente contrastada la calidad de esas aguas.
(Tus)

Estoy totalmente de acuerdo con usted sobre que hace falta incentivar la agricultura, como han ido diciendo antes, para hacer esa forma de vida tradicional, que además puede ser relativamente atractiva, probablemente para un urbanita como nosotros, o como la inmensa mayoría de nosotros, no nos resulte tanto, pero es cierto y verdad que en los últimos años ha habido muchísima gente que se ha alejado de la ciudad y ha vuelto al campo.
Si les ofrecemos las suficientes alternativas, los suficientes incentivos, como usted hablaba también, es muy probable que encontremos miles de familias que puedan volver a una forma tradicional y muy atractiva de vida.

Gracias de nuevo.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

A continuació, la senyora Gascó ha trobat les quatre alternatives.
Val.
Doncs li donarem trenta segons per explicar-les, i de seguida continuarem les intervencions dels grups parlamentaris segons l'ordre establert.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies per la generositat de la presidenta i de la comissió.

Llig, que serà més fàcil.
La manera més cara, deia, és fent una doble canalització en paral·lel.
La segona opció és fer la fertirrigació en la seua pròpia parcel·la seguint el sistema de cultiu que cadascú vullga.
La tercera alternativa seria optar per una fertirrigació orgànica per a tots i totes.
I la quarta opció seria instal·lar unes sondes en la pròpia instal·lació per a quan volguérem aigua neta o aigua amb nitrats, amb una electrovàlvula que actuaria per a portar fertilitzants o no.
Estes són les quatre opcions de les que parlava el senyor Navarro.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, té la paraula la senyora Maria Josep Ortega, del Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Ortega Requena:

Molt bé.
Gràcies senyora presidenta.

Senyor Palau, moltes gràcies per vindre esta vesprada a contar-nos el que pot aportar-nos respecte el sistema de reg, que la veritat és que pense que és molt profitós, sobretot per la gent que venim de la Ribera i que estem patint esta contaminació dels aqüífers, que sembla que una de les causes ha estat un mal ús de fertilitzants, de sistemes de reg i, bé, doncs, d'això vull que me parle, no?

De quina manera pot afectar l'estat dels aqüífers establir un tipus o un altre sistema de regadiu, així com un tipus o un altre sistema de fertilització?
Eixa seria la meua primera pregunta.

A continuació, considera vosté que els usos de fertilitzant en la producció agrícola són els adequats per a garantir la qualitat dels productes i perquè l'impacte sobre l'entorn siga el menys perjudicial possible?
O caldria fer un canvi en estos usos?

Per una altra banda, el reg per degoteig amb fertirrigació centralitzada és el millor sistema per evitar la contaminació de les aigües subterrànies amb nitrats?

Respecte als nitrats i pesticides, quin sistema de reg, a manta, degoteig o amb un altre, és menys contaminant de les aigües subterrànies?

De cara a la recuperació dels aqüífers, siga a curt, a mitjà o llarg termini, quin sistema de regadiu i de fertilitzant recomanaria?

I, per últim, el reg per degoteig amb fertirrigació centralitzada és una opció més rendible econòmicament per reduir la contaminació amb nitrats?
Quins efectes té sobre opcions com l'agricultura ecològica?
Crec que ja n'ha dit alguna cosa, però m'agradaria que aprofundira en el tema.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Ortega.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, el senyor Manuel Pineda, pel Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Pineda Cuenca:

Gracias, señora presidenta.
Bienvenido, señor Palau.

La verdad que, en primer lugar, pues yo quisiera también felicitarle por ese tipo de investigación que usted hace, participativa.
He leído algo y he oído algo en internet y me ha parecido también muy interesante.
Yo creo que lleva usted ya varios años haciéndola, siete u ocho años, me parece recordar, con lo cual quiero felicitarle porque hace que esto sea incluso pues, al ser participativo, mucho mejor conocedor de los problemas reales y de las necesidades que realmente tiene, en este momento, la huerta y el campo.

Yo creo que bueno, como ha dicho el diputado de Ciudadanos, creo que nos queda ya claro cuáles son las causas de la contaminación de los acuíferos: el uso de fitosanitarios, los abonos, la falta, sobre todo, de información, de información de los agricultores, la permisividad y la falta, también, de prohibiciones por parte también de los gobernantes.
Pues todo eso hace que, al final, como usted ha dicho, una doble aportación y, al final, pues claro, pasa lo que pasa, acuíferos contaminados y al desastre.

Pero hay una cosa que me ha llamado la atención, porque la verdad que lo desconocía: la fertirrigación a manta.
Me ha llamado la atención eso.
Me gustaría si puede profundizar un poco en ello.

Y segundo, en la Ribera yo me imagino que, en lo que es huerta, el sistema de riego será también a manta o más bien localizado, que no lo conozco (Se sent una veu que diu: Â«De tot.
Â»)

Y luego, pues bueno, en cuanto a la fuente de agua, agua superficial, agua subterránea, la reutilización, yo me imagino que, tal y como ha dicho también el diputado de Ciudadanos, cuando el agua lleva ese olor, pues me imagino que solamente ha sido mediante un secundario, ¿no?
, en la EDAR se da con un secundario, y creo que hay también la posibilidad de pasar a un terciario, con lo cual, aumenta la calidad de agua, que quizás es por lo que deberíamos abogar para que realmente el agua que se vaya a utilizar en nuestros campos, salvo que sea para arbolado, pues realmente pase por un terciario si ahí, por ejemplo, pues se cultivan tomates y demás.

Pero del agua desalada (riu) yo, vamos, me gustaría saber su opinión, ¿eh?
, sobre el tema -ya que estamos hablando de aguas y tal, de sistemas de regadíos-, me gustaría saber su opinión de la utilización del agua desalada.

Y, bueno, nada más.
Y muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pineda.

A continuació, té la paraula el senyor Calpe, pel Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyora presidenta, i també moltes gràcies, senyor Palau, per la seua exposició, que fa honor a que vosté siga professor.
Crec que ha sigut molt didàctic i ha estat molt ben estructurada i l'hem poguda seguir molt bé.

A mi, m'ha cridat també l'atenció, com al representant de Ciutadans i al representant socialista, el que vosté ha dit sobre les depuradores i, a més, m'ha cridat l'atenció perquè crec que hi ha una certa contradicció.

Quan vosté parlava de l'estudi que vam fer en la Vall d'Albaida, dia com a causes de contaminació les depuradores i els sobrants de reg.
Aleshores, pareix que eixes depuradores estaven contaminant.
Clar, després ens proposa regar amb aigua depurada, que probablement és el que dia el representant socialista.
No tenim un nivell satisfactori, un nivell acceptable en la tecnologia de depuració de les aigües en general, en la nostra Comunitat Valenciana, on hi ha plantes que funcionen bé i que són aprofitables, altres que caldria millorar o substituir?
No sé això com ho veu.

D'una altra banda, bé, tots estem d'acord que l'agricultura i el sistema tradicional de cultius de, en fi, de polvoritzades, d'adobades, de tot això, ha propiciat la contaminació.
Però jo volguera preguntar-li també si vosté té algun estudi o coneix que s'haja fet i que haja acabat afectant els aqüífers, també, sobre contaminacions per aigües superficials d'altres orígens, per exemple, abocaments a rius -cert és que, potser en els últims anys, sobretot això, hi ha molt major control, però probablement, no fa tants anys, era una cosa sobre la qual hi havia una consciència molt menor, o no n'hi havia i, per tant, potser, qualsevol empreseta feia un abocament que no sabem si era nociu o no-.
Si tot això ha tingut alguna repercussió i quin pes creu que tindria, o si la té en unes comarques més, en altres menor.

I, finalment, si una possible solució, no sé, a banda de poder substituir els elements que li aportem a la terra a través, efectivament, dels fitosanitaris o dels adobs, hi hauria, no sé, alguna altra solució?
Perquè vosté treballa en sistemes de regs i s'ha ja experimentat en què se poguera, una miqueta, prescindir d'això, o la indústria està treballant en elements que tinguen uns nivells més baixos, per exemple, de nitrogen, que facen l'aportació que necessita la planta o l'arbre, però que no, digam, acaben sent tant contaminant.
Hi ha, sobre això, línies d'investigació?
O l'alternativa ha de ser clarament anar a l'agricultura ecològica?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

A continuació, té la paraula el compareixent, el senyor Guillermo Palau, per temps il·limitat, per respondre a totes les qüestions i fer les precisions que considere oportunes.

El senyor Palau Salvador:

Bé, moltíssimes gràcies per les preguntes.
Pregunteu més que en ma classe, eh?
(Rialles) Els meus alumnes pregunten menys.

Bé, si no està Bea, vaig a deixar les respostes per a Beatriu després, i vaig a començar, un poc, pel tema de l'Albufera, no?
, que comentava vosté.
Doncs, el tema d'eixe mig metre d'altura d'aigua, que hi ha -a hores d'ara no ho sé, però la setmana passada jo també vaig estar, fa dos setmanes, i jo crec que no ha canviat la situació-.
L'Albufera és un tema complicat, no és un tema fàcil, és a dir, és un tema en què hi ha molts interessos -no perquè siguin comercials-, però hi ha molts interessos doncs dels caçadors, dels llauradors, dels pescadors, com ha comentat vosté, de totes les empreses turístiques, els barcos per a donar passejos, és a dir, que al final hi ha molta gent que vol establir un poc quin és el nivell òptim del llac.

Jo crec que ahí, bé, tot el tema de la Junta de Desembassament, que ha eixit últimament en les notícies i més, doncs bé, que actualment està composta per tots els llauradors que tenen camps en l'Albufera i que estan controlant els nivells, jo crec que és una cosa que des de, no sé si és l'administració pública la que té la responsabilitat, però jo crec que s'hauria de pensar d'una altra manera de gestionar els nivells d'aigua, eh?
, perquè, al final, els nivells d'aigua és el que mos permetrà, un poc, recuperar eixe nivell ecològic que jo crec que tots desitgem dels anys seixanta, dels anys cinquanta, de l'Albufera.
Però bé, tenim el que tenim.

Jo crec que també és important un cabal ecològic.
És a dir, si al final, fa vint anys l'Albufera estava rebent cinc-cents hectòmetres cúbics d'aigua del Xúquer i del Túria, i actualment rep menys de.
.
.
, la meitat no, cent hectòmetres cúbics, no arriba, doncs clar, això afecta.
És a dir, no per molt que vullgam, per pràctiques més sostenibles, al final la renovació d'aigua és el que més està afectant, hui en dia, a que tingam la situació que tenim, no?

Però bé, hi ha experiències.
Jo crec que, actualment, hi ha propostes que són molt interessants, com la del tancat de la Pipa, com altres experiències d'intentar recuperar eixos valors i eixos nivells ecològics que hi havia en eixe moment, no?
Jo crec que és una qüestió també de tots, igual que comentava abans en el tema dels regs, és una qüestió de l'administració pública, dels diferents actors que hi ha a l'Albufera, i de les universitats, d'entre tots intentar que això.
.
.
Perquè jo no crec que hi haja molta diferència entre el que opinem, jo crec, tots els que estem ací i totes els que mos estimem un poquet eixe espai, no?

El cas d'Ontinyent, per comentar-ho un poc -és que ho he passat molt ràpid (riu); si m'haguera parat en eixa diapositiva, haguera estat molt de temps-.
A vore, és que era simplement un estudi i també un poc sobre el tema d'altres orígens de la contaminació, perquè no volia tampoc que semblara que només és l'agricultura, la que està contaminant, que hi ha altres factors i jo, per això, crec que tenim de fer una visió integral.
No només.
.
.

El principal problema no és que l'aigua estiga bruta.
Si nosaltres hem visitat moltíssimes vegades la depuradora d'Ontinyent i ho fan bé, i estan complint la normativa, i a més, amb ganes de fer-ho bé.
El problema és que, actualment, la població gasta molta aigua.
El cabal que tira la depuradora és més del cabal que té el riu.
Llavors, clar, no és una dissolució, realment el que porta el riu a partir d'eixe moment és el que està eixint de la depuradora, és una aigua sense vida, és una aigua, doncs bé, que sí que complix tots els requeriments de la normativa legal.
De fet, ho estan fent bé, però, és, clar, és que estem en una situació en què gastem molta aigua, en què la població està en zones molt concentrades, que hi ha indústria, que al final també és una situació en què gastem molta aigua i el problema és que si el riu porta, en eixe punt, menys de mig metre cúbic per segon, la depuradora està tirant més de mig metre cúbic per segon, està tirant més aigua de la que du el riu, no?

Llavors, en eixe cas, doncs, és clar, poc se pot fer, és a dir, és una situació que està ahí i és important i, bé, sí que se poden fer coses, no és que se pot fer poc.
Hi ha projectes.
De fet, nosaltres hem presentat un projecte relatiu en eixe sentit, de fer un filtre verd a l'estil, un poc, del que s'està fent en altres llocs del món, i el que està en l'Albufera, intentar utilitzar eixe cabal que està eixint de la depuradora, que passe per un filtre verd, que siga una recuperació natural d'eixe cabal i que, després, eixe cabal s'utilitze -ho posava ahí, que no ho he comentat, el de La Serranía- en l'Horta de la Baronia, que és una horta tradicional que hi ha en Ontinyent, en la part de baix, al costat del riu, i que també, doncs puga anar al riu en una qualitat millor.
Doncs bé, el treball està fet i si va endavant, doncs estarà molt bé perquè tot el que siga intentar introduir aigua de major qualitat, aigua en una qualitat ecològica millor, millorarà l'estat dels rius.
Això està clar.

Els retorns de reg, doncs, també és important en esta zona, cada vegada menys, per l'abandó que tenim, també en les pràctiques agrícoles d'eixa zona i moltes hortes tradicionals de tota eixa zona de la Vall d'Albaida, doncs s'estan abandonant i, bé, és important, però cada vegada són més importants les depuradores, perquè cada vegada gastem més aigua en les ciutats i cada vegada no sabem molt bé què fer amb eixa aigua, no?
Doncs bé, haurem de tirar d'innovació, haurem de tirar de pensar i de trobar altres solucions.
No podem fer una altra cosa, no?

Sobre el tema dels incendis, és que també és el mateix, he passat molt ràpid.
Això dels incendis ho posava no tant perquè siga una font de contaminant molt gran, sinó perquè hi ha estudis que diuen que, després d'un incendi, hi ha una presència molt gran de sulfats.
Llavors, bé, eixien en algunes fonts concentracions de sulfats alts, i vàrem pensar, participativament entre tots i entre totes, que els incendis podrien tindre un efecte en el que era la presència de sulfats, en eixes fonts que eixien de l'aqüífer, perquè, al final, és una manera, doncs, no dic que siga una mesura de l'aqüífer, perquè moltes vegades la contaminació està molt a prop de la font i no és que arriba a l'aqüífer, sinó que està aixina per la font, perquè no arriba a tindre una constatació, però sí que es una manera de saber què està passant en la superfície, no?
, perquè, al final, si està aixina per la font, és perquè per algun lloc ha entrat, no?

I bé, fent un parèntesi, eixa informació la teniu ací, en La Generalitat.
Fa dos anys vàrem tancar eixe programa d'anàlisi de totes les fonts de la Comunitat Valenciana, que jo crec que, potser -igual no és este el lloc de dir-ho, no?
- seria interessant el reprendre eixe camí, no?
, d'analitzar les fonts i, sobretot el que no se feia abans, d'informar la gent del que està bevent.
Perquè allí, en La Serranía, moltíssima gent està bevent aigua de fonts que estan contaminades, i que estan contaminades en origen bacterià, sobretot de purins de les granges que hi ha en la zona.
Llavors, jo crec que eixe pas d'informar la ciutadania del que hi ha i de.
.
.
Un costum.
.
.
El meu avi ho feia, anava ahí, en el Maestrat, a la font a agarrar aigua i a beure aigua en casa de la que eixia en la font, no?
I això és un costum i una pràctica molt habitual en les comarques i en els pobles d'ací, de la Comunitat Valenciana, no?

I bé, sobre que tots tenim el mateix pensament crític?
Bé, no sé.
Jo conec les persones que han vingut, està clar, no?
, però bé, jo crec que me considere prou crític com per a no entrar en.
.
.
(Rialles) Però bé, crec que si tots diguem el mateix.
.
.
En conec molts, i sense haver parlat abans, perquè, si et dic la veritat, amb Lola sí que he parlat, perquè és companya meua de la universitat, però sense haver parlat amb els altres, que diguen el mateix.
.
.
, doncs bé, també és una manera de pensar, que és el que tu comentaves, el que comentaves de dir que doncs si tots diem el mateix és que, a la millor, és un problema.

Bé, continue amb Bea, que se n'havia anat.
Sobre les possibilitats que comentava Enric?
És clar, és de lògica que eixes possibilitats estarien.
.
.
Jo, la doble canalització la veig complicada, no la veig fàcil.
És a dir, hi ha llocs en la Séquia Reial del Xúquer que intenten mantindre canals, per a arrossar i per als cabals ecològics, però és complicat, perquè has de mantindre dos sistemes de distribució.
Llavors, moltes vegades, el reg localitzat no té marxa enrere.
És que és una inversió molt gran i tirar cap arrere és complicat, no?
, és difícil.
Llavors, jo la veig complicada.

El tema de la fertirrigació en parcel·la?
Probablement seria el més fàcil, el més fàcil i el més barat.
Quin és el problema?
El problema és que a moltes d'estes comunitats els han venut, entre cometes, que una de les raons per a modernitzar-se era que anaven a estalviar diners en la fertirrigació col·lectiva, la fertirrigació comunitària, no?
Era una de les banderes, era una de les coses que estava dins de tots els plans, no?
Llavors, és clar, ara dir que anem a fertirrigar en parcel·la, encara que probablement en una formació.
.
.
, que per exemple, en el tema del reg s'ha fet molt bé, s'ha format molt bé els llauradors.

Des de l'IVIA, jo crec que s'ha fet un esforç molt gran en càlculs de constants, de donar eixa formació, però jo crec que en fertirrigació encara mos queda, jo crec que encara mos queda que l'extensió agrària -un poquet desmantellada, hui en dia, (rient) un poquet no, molt desmantellada hui en dia-, que siga realment una manera de formar, sobretot, i parlant un poquet també del tema del reg a manta relocalitzat.
És a dir, jo no crec que siga millor una tècnica o altra, jo crec que el problema és que regar a manta sabíem fer-ho molt bé, sabíem controlar-ho molt bé, sabíem controlar molt bé les quantitats d'adob i, de fet, una de les coses que vos he comentat al principi, que participe, que és el tema d'Artxiviu i tota la recuperació de la memòria oral de l'Horta, es veu clarament que els llauradors i les llauradores tenien una formació i tenien una manera de fer les coses que també, voldria dir, que va canviar molt amb la revolució verda, amb la revolució dels anys setanta, i que molta d'eixa gent que ara mos conta el que feia de xicotets, n'hi hagué un moment que va començar a tirar adobs com si no hi haguera un demà.
(Rient) Que és veritat.

I jo crec que hem de ser conscients que eixa gent que sabia fer-ho molt bé, pel que siga, per les universitats, que vàrem fer una formació del que sabíem en eixe moment, probablement -jo no estava-, però del que sabien en eixe moment, o de les noves tecnologies, o el que siga, i realment, doncs bé, també després contestaré que probablement siga un dels elements que diferencien un poc el saber fer-ho bé i el no saber fer-ho bé.

Llavors, jo crec que no està en el reg a manta o el reg localitzat.
Jo pense que regar a manta sabem fer-ho millor.
Jo crec que encara no sabem regar en reg localitzat, i que no sabem fer-ho bé, i que realment té uns costos i té uns efectes secundaris que no hem previst (veus) respecte a contaminació, respecte a costos energètics, respecte a, realment, el manteniment que hem de fer de les instal·lacions, en els dissenys.

En estes fotografies, que he passat molt ràpid, això és un exemple -i no és difícil el trobar-ho; a veure, que m'he passat, crec, espera un segon- d'una cosa que no es deuria fer.
Ací tenim un hidrant.
Els hidrants són els punts que, des de la xarxa de distribució, se du l'aigua a les parcel·les.
A l'esquerra, un hidrant ben fet, un hidrant, doncs bé, amb els comptadors ben col·locats, en un espai prou ample per a poder fer totes les activitats que requerix este tipus de sistema.
A la dreta, allò habitual, el menor espai possible, en vertical, un comptador en vertical no compta bé, és que no estan preparats perquè un comptador estiga instal·lat en una posició vertical, perquè no mesura bé, no mesura exactament el volum d'aigua que està passant.

I això és l'habitual.
L'habitual és reduir costos, l'habitual és fer instal·lacions en baixa qualitat perquè ho furten.
Si jo entenc, també, que estan furtant els comptadors, però, al final, és que tenim un sistema de reg que depén d'això.
És a dir, que el que mos estan venent és que està automatitzat, que podem mesurar bé les coses i, si no ho podem fer, no té tant de sentit el que estem fent, haver fet una inversió com la que hem fet en un sistema de reg en què no s'ha invertit en preparar-mos.

I en un sistema de reg a manta, és clar, ahí hi ha una cultura mil·lenària, ahí tu te controles.
Està prohibit desembassar, està prohibit passar-se del reg, està molt ben vist el que faces un bon reg, una bona utilització de l'aigua, no?
Tot això s'ha perdut, tot això, en el reg localitzat, és un tècnic el que posa unes hores.
L'agricultor no se fia del que està passant.

Jo tinc un company que parla de les quatre fases del reg localitzat: el rebuig absolut de la situació, el protestar, l'acceptar el que hi ha i bé, i al final, doncs, l'estar satisfet, entre cometes, perquè no pots canviar.
És a dir, és que hi ha un procés, n'hi ha un procés amb què realment la gent no està normalment a favor.
Si tu tens una instal·lació, teua, de cinc hectàrees i tu te fas el teu reg, probablement tu pugues controlar molt millor.
El problema és en els sistemes de reg que tenim, que són en parcel·les molt xicotetes, amb molts propietaris, que tens de posar molta gent d'acord.
.
.
Això fa que siga molt més complicada, la gestió.

Si tenim una gestió que ha durat mil anys, en vint-i-cinc anys que duem de canvi, això no és que no puga funcionar bé, però és normal, i ahí està.
Hi ha fracassos absoluts de modernització i altres que han funcionat bé.
Doncs, no sé si serà aleatori o no, però passem, del que comentava abans, de l'art -no sé si potser és la paraula art-, de saber molt bé el que estàvem fent, jo crec, que a no saber com estem fent-ho i com utilitzar eixes eines que tenim al nostre abast.

I de fet, per exemple -i ja me calle en estes coses, no?
-, però de fet ja s'està parlant de la segona modernització.
No hem acabat de la primera, i ja se parla que necessitem una segona modernització perquè mos estem quedant obsolets.
És que, al final, en la majoria de les instal·lacions de reg s'utilitza un ordinador, però, hui en dia, un ordinador l'utilitzen quatre gats.
La gent utilitza el mòbil, utilitza les aplicacions de telefonia mòbil.
És clar, ara necessitem una altre inversió per a reconvertir tot el que havíem fet a que la gent doncs puga vore tota eixa informació en el mòbil, per a que estiga tot connectat.
(Remors)

És clar!
Llavors, és el que comentava, que ho he dit també.
Esta presentació vos la passe, no m'importa.
(Remors) És el que plantejava ací, que nosaltres plantegem molt en el tema de cooperació al desenvolupament de les tecnologies apropiades.
No és una tecnologia apropiada al món rural que teníem, o al món rural que tenim ara, hui en dia, de gent molt major, de gent que ha fet les coses d'una altra manera i, llavors, doncs bé, estan lluitant dos maneres també de viure i de vore les coses.

I sobre la concentració de nitrats, no crec que siga el mateix, no crec que siga la tecnologia.
El problema de la concentració de nitrats -i crec que Lola mos ha parlat un poquet este matí-, és que, a vegades, la gent no sap el que està tirant.
És a dir, és que és més difícil.
Quan tu tiraves l'adob que havies comprat (rient), t'ho miraves, potser, millor.
Ara que ve en l'aigua, bé sí, has de pagar una factura, però és més difícil el quantificar i molta gent no se fia i, llavors, en tira de més, tira més quantitat perquè no se fia.

Nosaltres fem més investigació qualitativa, fem més entrevistes, que no quantitativa, però molts llauradors que entrevistem, molts conten això, que ells, igual que fan dos regs, perquè la gent que té accés a dos canalitzacions (rient) de reg localitzat i reg a manta, fa un reg localitzat, però després fa un reg a manta perquè sí, perquè se fia més, perquè, al final, és un complement que veu que és el que ell coneix (veus), val?
Potser ho fa amb el fertilitzant.
Llavors, doncs bé, el tema de la doble canalització també és un perill, no?
, que siga un doble reg, no?
, el que se faça.

Bé, no sé si t'he contestat.
(Remors)

Ah!
, el tema de les aigües residuals, sí.
És un tema complicat, eh?
, no és un tema fàcil.
La veritat és que jo crec que des de l'EPSAR s'estan fent bé les coses.
Jo la veritat és que, sobretot últimament, jo crec que estan tenint més sensibilitat a estes coses, crec, eh?
Sobretot des que està Enrique Lapuente, jo crec que les coses s'estan fent millor.
Ara bé, hi ha coses que són complicades, i ahí jo crec que sí que hi ha un marge de millora molt gran.
Sobre el tema, un poc, dels riscos que té per a la salut les possibles contaminacions de metalls pesats, però actualment s'està utilitzant, eh?
No anem a enganyar-mos, que actualment, com vos he ensenyat la foto, en Massamagrell ja s'està utilitzant, en (inintel·ligible) .
.
.
s'està utilitzant, en la séquia de l'Oro s'està utilitzant des de fa més de vint anys.
Per tant, experiència vital, n'hi ha perquè s'utilitza i s'està utilitzant.
De fet, dels cent hectòmetres cúbics que s'estan depurant en l'EDAR de Pinedo, actualment vint-i-cinc hectòmetres cúbics s'estan reutilitzant en l'arrossar de Favara i de la séquia de l'Oro.
Llavors, bé, ahí està.

Hi ha tesis doctorals.
Hi ha una tesis doctoral d'un company meu del departament que analitzava eixes coses que tu estaves dient sobre l'arròs, i la veritat és que no va trobar que realment afectara al que era el gra.
Però bé, s'han de fer moltes més investigacions.
Jo crec que és un tema complicat, però comentava abans, que està per a quedar-se, eh?

Jo crec que no podem pensar, en un futur, en el no reutilitzar eixa aigua, perquè és un volum molt gran.
És un volum molt gran i jo crec que sí que s'ha de fer, doncs ho posava al final, doncs el mateix -potser pensava que podria parlar més temps-, que hem de pensar en tot el que seria una economia -a vore, que ho busque-.
.
.
una economia més circular, no?
, més de reutilització, més d'aprofitar el que tenim.
Igual que en els adobs, igual que en la fertilització, utilitzar-ho millor, els nitrats i els fosfats que ja tenim en les depuradores.
No cal, potser, introduir de nou, potser ja ho tenim en eixos fangs que estem traent de les depuradores.
Jo crec que és una font de compostatge, potser, de fer uns tractaments que puguen servir perquè.
.
.
, i sé que hi ha empreses que ho estan fent i que ho estan plantejant i que estan investigant en eixe sentit.

Jo crec que eixe és el camí, el camí de la reutilització, del dependre d'una matèria primera el menys possible de fora i, bé, intentar fer una economia circular i, sobretot, doncs, analitzar.
Jo crec que s'ha d'analitzar, s'ha d'estudiar.
Per exemple, una de les coses que no estan resoltes és el tema de les connexions que hi ha entre els sistemes de sanejament, en molts pobles, i les xarxes de reg.
I això, per exemple, en este estudi a Massamagrell, sí que, per algun lloc, hi havia connexions entre els sanejaments sense la depuradora.
La depuradora ho fa bé.
Per tant, el problema és que, potser, no estan separades les xarxes de sanejament i d'aigua de reg.

Bé, continuo que, si no, m'allargue molt.

Uf!
Sobre totes les preguntes que (rient) m'has fet sobre.
.
.
He contestat algunes, perquè jo crec que la tecnologia.
.
.
, no podem demonitzar la tecnologia.
És que la tecnologia està al servei de com s'utilitza.
Potser jo no haguera fet el que s'ha fet, però pense que marxa enrere no podem tirar, és complicat.
És a dir, és complicat ara llevar totes les gomes, llevar tots els capçals, llevar tota la inversió que s'ha fet, que s'ha fet una inversió molt gran, no?
Que s'ha fet bé o no s'ha fet bé, és una altra valoració.

Jo crec que s'ha de fer extensió agrària, és a dir, si no tenim un sistema d'extensió agrària, això no serveix per a res.
És que si no aconseguim que puguem el formar i l'escoltar el que estan fent, els problemes que tenen els llauradors, si no revitalitzem eixa extensió agrària, i no revitalitzem la possibilitat, doncs això, de formar en altres maneres de cultivar, ja siga en agricultura ecològica, en agricultures més sostenibles, jo crec que no anem per bon camí.

Per tant, jo crec que l'extensió agrària és fonamental, una extensió agrària ben feta, que forme els llauradors, que servisca realment per a contestar els dubtes que tenen, perquè siga també un incentiu per fer les coses bé.
I ahí hauríem d'entrar tots, des de l'administració pública, instituts de recerca, universitats, empresaris.
Jo crec que tots hem d'estar en el mateix barco; si no, no arribarà a cap lloc.

Sobre l'agricultura ecològica?
Clar, més respectuosa és, sense dubte.
Sense dubte, és una manera molt més respectuosa de cultivar i de tot.
Jo sé que hi ha gent que, per no poder utilitzar l'aigua de reg, està omplint basses en el seu camp, per a intentar depurar eixa aigua que està carregada d'eixa fertirrigació.
Conec casos de gent que, en el seu camp de la zona de la Ribera, doncs, per a poder fer agricultura ecològica -bé, conec una persona (rient), no vaig a generalitzar molt, però conec una persona que ho està fent, no?
-, que ompli una bassa, amb els seus peixos, amb la seua depuració de filtre verd per a, després, poder utilitzar eixa aigua en els seus cultius d'agricultura ecològica, no?
Però clar, ho trobo un poc fort, no?
, que tinguen tot un sistema de reg per a tindre d'acabar en eixe punt, no?

Que els nitrats són una font de contaminació dels aqüífers i que ha sigut de l'agricultura?
Sense dubte.
Jo crec que ahí no hi ha dubte.
I, per això comentava també el tema del sistema.
Jo crec que és que en els anys setanta i els anys huitanta se varen fer les coses molt mal.
És que la gent tirava molt de fem, molt d'adob, i va ser una revolució verda doncs un poc nefasta, probablement, per a tots els sistemes d'aigua, tots els aqüífers, tots els sistemes de.
.
.
Doncs jo crec que, ara, doncs bé, no sé si hem arribat tard o no hem arribat tard, però ara haurem de pensar en com fer-ho millor, sense dubte, no?

Partint de la base que, torne a dir, per a mi, el reg a manta és un reg que és molt més controlable, digam, que el llaurador sap fer millor les coses que no en un reg a degoteig, i això, bé, jo crec que és aixina i, si parles amb ells, t'adones que, moltes vegades, van, no perduts, no?
, però bé, que realment no entenen molt bé com funciona el sistema, no?
, i tampoc hem fet la pedagogia d'explicar-ho bé, probablement.

Sobre el tema de la investigació participativa, bé, jo crec que és bàsica.
Si no escoltem el que vol la societat, la nostra feina com a professors i com a treballadors públics, no sé si té molt de sentit.
Jo crec que hem d'estar al servei de la societat i escoltar els problemes que té la societat i, per això, he començat felicitant esta comissió, perquè jo crec que és un tema que és important per a la societat.

Jo crec que estes coses són les que s'han d'investigar i hi hem de posar l'accent, igual que hem fet quan hem pogut treballar en una coordinadora ecologista com en la Vall d'Albaida, o en Ecologistes en Acció en La Serranía.
Jo crec que és una manera d'escoltar la ciutadania, la ciutadania organitzada, i és una manera, un poc, que la universitat també siga un agent social, no?
, de canvi.
Jo crec que és important.

Crec que comentava un poc el tema dels terciaris, no?
, de les aigües depurades, no?
Per suposat.
Hi ha una normativa, és a dir, hi ha un reial decret que regula la reutilització d'aigües residuals per a l'agricultura en uns nivells màxims.
I, bé, en principi, les depuradores estan complint eixos valors.
Les que jo conec, almenys, totes tenen terciari, ja siga en clor per a desinfectar, en ultravioleta, o en el que siga, no?
, però sí que tenen un terciari per a el tema de poder depurar.

Això de la mala olor (rient), bé, en l'hort, al final, s'utilitzava l'aigua residual de les ciutats.
Llavors, jo crec que potser és que ara som més urbanites que érem abans, no?
, potser, no?
Perquè jo pense que l'aigua que s'utilitzava abans en Rovella o en la séquia de l'Oro, per exemple, que sempre ha agarrat totes les aigües residuals de la ciutat, doncs bona olor no faria, no?
, supose.
Però bé, que això és inevitable.
Jo crec que una EDAR no és fàcil.
És que jo crec que posar una EDAR no és fàcil mai, on posar-la, però, al final, és que estem gastant eixa aigua i eixa aigua haurem de depurar-la perquè siga més sostenible.
Jo crec que no podem mirar cap a un altre costat.
.
.
(Remors)

I, sobre l'aigua dessalada, jo crec que és un poquet cara, pense jo, eh?
Jo crec que podem gestionar millor els recursos que tenim com per a plantejar-mos, hui en dia, el anar a eixa opció.
Però bé, pense jo, això ja és més opinió personal, no n'he fet cap estudi, ni anàlisi econòmica del tema, però pense que podem gestionar millor els recursos que tenim sense entrar en una opció que, potser, és tan cara.

I, tornant a les depuradores, jo crec que ho estan fent bé.
De veritat, és que jo crec que la gent està intentant fer les coses bé i, ja vos dic, que des de l'últim any que Enrique Lafuente ha estat com a gerent de l'EPSAR, jo crec que s'estan fent bé les coses.
Jo, almenys, tinc la percepció que són més transparents, que la informació, doncs, està més a l'abast, que volen participar més d'estes coses, no?
I jo crec que això és una bona notícia, no?
I jo crec que, doncs bé, que ahí està, potser, eixe tema, no?

I sobre el tema d'altres contaminacions, doncs bé, sí, clar, hi ha altres contaminacions, per això he començat per on he començat, no?
Jo crec que el tema dels purins, en certes comarques, és un tema que tampoc s'està solucionant bé.
Jo crec que la gestió dels purins, sobretot dels porcs i dels bacons, no s'està gestionant com s'hauria de gestionar.
El tema, evidentment, de certs problemes en la xarxa de sanejament, també és un tema important.

I, quant a agricultura, torne a l'extensió.
Jo crec que l'extensió agrària és fonamental, no?
, perquè això funcione correctament.
Però, evidentment que hi ha altres fonts, però l'agricultura n'és una, eh?
No podem enganyar-mos que és un tema important i, sobretot, en zones com les parts més baixes de les comarques més en el litoral, en què hi ha una agricultura més intensiva i hi ha una agricultura amb una presència més forta, no?
Si te'n vas cap a les muntanyes, doncs a la comarca de la meua família ahí en els Ports, ahí tindràs més contaminacions, probablement, de ramaderia, d'altres usos d'antropogènics.
Perquè, al final, contaminem nosaltres, no?
, contaminem tots.
Llavors, jo crec que sí, clar.

I no sé si m'he deixat alguna cosa per respondre, però.
.
.

La senyora presidenta:

Bé, hi ha alguna qüestió que algun diputat vullga alguna ampliació?
No?
D'acord.

Doncs, agraint la seua compareixença, despedim el senyor Palau i tanquem la sessió de hui, d'aquesta comissió d'investigació, que ja reprendrem al gener.
Ja reprendrem al gener, perquè ara tenim totes les sessions de tramitació en comissió i en ple del debat de la llei de mesures fiscals i la llei de pressupostos.

Doncs, moltes gràcies i bona vesprada.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 45 minuts)