Medi%20Ambient%145776.12.09%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 9 de desembre de 2014.
Comença la reunió a les 18 hores i 3 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 18/i II.

El senyor president:

Señoras y señores diputados, vamos a dar.
.
.
Vamos a hacer la continuación.
.
.
(Remors) Sí, pero vendrá ahora, vendrá ahora.
Cuando quieran, pueden cerrar la puerta, por favor.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un projecte de potenciació i posada en valor del Rebollo de Cortes de Arenoso, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
548, BOC número 275)

El senyor president:

Retomamos, entonces, la comisión del día pasado, en el punto número 7, que era la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la elaboración de un proyecto de potenciación y puesta en valor del Rebollo de Cortes de Arenoso, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para ello, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

El Rebollo, o el Abuelo, és un arbre monumental situat a la població de Cortes de Arenoso.
És un Quercus faginea Lam, que té unes dimensions extraordinàries, ja que té una circumferència de més de sis metres, una altura superior als 15 metres i ocupa una superfície de 133 metres quadrats.
Aquest arbre gaudix en este moment d'una catalogació genèrica, ja que està inscrit amb el número 408 al Catàleg d'arbres monumentals de la nostra comunitat.

En relació a aquest tipus d'arbres, la Llei 4/2006, de 19 de maig, de La Generalitat, de patrimoni arbori monumental diu en el seu article número 9 que la conservació correspon a la conselleria competent en medi ambient, executar les mesures per a la conservació dels arbres monumentals i singulars situats en terrenys forestals de la seua titularitat, o muntanyes del catàleg d'utilitat pública o altres llocs on s'ostenten els drets sobre la gestió o l'aprofitament del vol arbori.

També en l'article 15 marca l'ús educatiu, que diu: «La Generalitat, a través de les conselleries amb competència en educació i medi ambient, sense minvament de la col·laboració d'altres departaments, facilitarà el suport i promoció, i el coneixement dels arbres protegits i de la conscienciació per a la seua conservació, així com la inclusió de l'arbrat monumental en circuits i currículums ecoeducatius.
A més, la conselleria en competència en cultura crearà, conservarà i vetllarà el llegat arbori mitjançant la creació d'un arxiu documental bibliogràfic i audiovisual que guarde per a futures generacions aquest patrimoni i la seua relació amb el poble valencià.
»

L'arbre al qual fem referència -com he dit- està ja catalogat, i per tant és mereixedor d'esta obligatòria conservació i també promoció educativa i cultural des de les conselleries pertinents.
És un roure que pertany a una espècie que ha anat evolucionant des d'una fulla molt més xicoteta que l'habitual i que aleshores s'ha adaptat a les condiciones climàtiques, sobretot de sequera, de les nostres terres.
I que casualment té una datació de mitjan del segle XIII, i per tant una llegenda que diu que el plantaren els mateixos soldats que acompanyaven Jaume I en el fet de la repoblació, de la conquesta i repoblació del País Valencià.
La seua edat està aproximadament als 750 anys, i és extraordinària, ja que les expectatives de vida d'aquests tipus d'arbres estan entre 450 i 500 anys.
Per tant, és mereixedor, encara més, d'una especial protecció.
I també perquè les rouredes realment al llarg del país han anat desapareixent, havien anat ocupant una extensa superfície que avui està en regressió.
Avui pràcticament són testimonials les rouredes que queden.

Per tant, si -com he dit- hi ha una circumstància que és, per una part, la reducció, l'extrema reducció que tenen les rouredes a nivell del nostre país, per l'altra la monumentalitat de l'arbre, per l'altra l'excepcionalitat, que pareix ser que està confirmada, de la seua llarga existència, molt per damunt d'altres arbres de les seves característiques, de la seua espècie.

A part d'altres consideracions més o menys emblemàtiques, o molt emblemàtiques, més o menys històriques, però molt emblemàtiques, com siga la seua correlació amb el moment del naixement del nostre regne.
I per tant, tot això situat amb una certa mística, que porten també els roures i els arbres de la seua família, ja que parla la llegenda que des de les seues copes prenien des de la cúpula celeste l'energia còsmica, recollint-la i transportant-la a través de les seues arrels cap a la terra.

A part d'ahí tenim aspectes naturals, aspectes històrics, aspectes culturals que estan relacionats.
De fet, encara ací dins de l'estat trobem que en el País Basc el cap del govern pren el compromís davant de la seua societat, també davall d'un roure, que és el de Guernica.

Per tant, concloent, senyories, diríem que estem davant d'un exemplar únic al món d'un valor incalculable, i que avui ja gaudix d'una protecció legal, encara que la realitat és molt distant a això, ja que en este moment l'arbre està en una situació d'indefensió total.
De fet, vehicles es posen baix de la seua copa, perquè no està protegit, se puja contínuament damunt de l'arbre, i totes estes activitats lògicament no són positives i creguem que és el moment de pronunciar-se respecte d'això per tal de protegir aquest arbre.

La proposta és instar el Consell a elaborar un projecte de potenciació i posada en valor del Rebollo de Cortes de Arenoso, prestant-li tot el suport, tant per a facilitar el seu coneixement com la conservació i dignificació del seu entorn, el qual explica en l'actualitat uns deficients accessos, una falta d'espai d'aparcament als seus voltants, que és possible.
Vull dir, sí que hi ha possibilitats d'organitzar-lo.
Tot això, malgrat un elevat nombre de visites.
Són milers les persones, i així s'ha consultat amb la població, són milers les persones que tots els anys van a vore l'arbre.
No hi ha cap senyalització dels accessos i inclús, si la zona fóra més transitada, podria ser inclús perillós per la falta, com he dit, d'accessos, i sobretot d'aparcaments, ni d'aïllament, ni de protecció de l'arbre, així com de les explicacions pertinents sobre este.

Per tant, senyories, en virtut del que acabe d'exposar, espere que tinguen un vot favorable a aquesta proposta, que al cap i a la fi no representaria més que complir una de les lleis que hem creat ací mateixa i que ens hem dotat, que és la llei de patrimoni arbori.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Su tiempo, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo vaig a fer-ho extremadament breu.
És que és una qüestió que cau pel seu propi pes.
De fet, inclús a la millor es podria parlar que en compte d'elaborar un projecte directament s'executaren accions, perquè en realitat, com molt bé acaba de dir el diputat, hi ha una llei que està pensada precisament per a aquest tipus d'arbres.
Un arbre que, a més, està catalogat i, per tant, no caldria més que directament aplicar els continguts de la llei i executar les accions necessàries.
Per tant, m'imagine.
.
.
M'imagine no, m'agradaria (rient), perquè ja m'imagine el que passarà, el contrari del que vaig a dir, m'agradaria que açò ixquera per unanimitat davant d'una petició que és tan raonable, tan de caixó i no sé, no sé com definir-la més.
Es tracta simplement d'aplicar la llei.

Per tant, m'agradaria que ixquera aprovada per unanimitat.
I, si no és així, que supose que al final buscaran alguna excusa per a no fer-ho, senzillament estarem davant d'un cas flagrant d'incompliment manifest del Partit Popular de les prescripcions de lleis que ells mateixa han aprovat.

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, president.

Jo, en primer lloc, expressar la meua satisfacció com a secretari de sostenibilitat del PSPV, de per primera volta com a diputat en huit anys, defensar un arbre en estes Corts.
És un exemplar, com s'ha dit, que en realitat no és un roure, sinó és més bé l'espècie de roure que evoluciona des de l'era glacial i els consegüents canvis climàtics fins l'actual clima mediterrani a què esta espècie s'ha anat adaptant, com s'ha dit.

S'ha dit que té una altura de 15,55 metres, ocupa una superfície de 133 metres.
Té una edat aproximada de 750 anys d'existència.
És popularment coneguda esta espècie tant al Principat de Catalunya com a la Comunitat Valenciana com roure de fulla xicoteta.
La seua fulla és més xicoteta que la del roure normal, ja que d'esta manera reté millor l'aigua que és més escassa en el clima mediterrani on viu, o li permet també sobreviure on altres espècies de roures s'assecarien.
Se calcula que els exemplars d'esta espècie viuen aproximadament al voltant d'entre 450 i 500 anys.
Este en té 750, per la qual cosa l'exemplar de Cortes de Arenoso és l'únic en el món que se coneix amb esta longevitat.

Este arbre pertany -com s'ha dit també- a una taca de roures xicotets existent a la nostra comunitat que es troba en franca regressió, quedant com en clau testimonial de les antigues rouredes d'estes comarques que se mesclaven en el nostre cas particular amb els Pinus nigra i moltes altres espècies.
Està ubicat, el Abuelo o el Rebollo, com se'l coneix, segons se parle d'ell, en l'entrada del traçat d'un antic camí que s'anomena el Cordón Real del Plano, que dóna servitud a la Canyada Reial d'Aragó, i ens aplega des de l'afluent del Millars.
.
.
el riu Morrón o també Rodeche, se diu de les dos formes.

Efectivament, n'hi ha moltes místiques i moltes -digam- llegendes sobre este roure.
Efectivament, pareix ser que este roure per l'antiguitat va presenciar l'arribada del rei Jaume I al Regne de València.
O, per dir-ho d'una altra manera, és tan antic com el mateix antic Regne de València i de la Corona d'Aragó.
Té un costum que és molt antic relacionat amb la majestat d'estos arbres, que ha aplegat fins als nostres dies, que com s'ha dit, és el jurament o promesa en l'arbre de Guernica, que és un roure, que es fa en Euskadi.

També en el seu peu, baix l'ombra protectora de la seua copa, on un pren les decisions, encara continua això, de compromís com la de casar-se o la del naiximent d'un fill.
Així és que té una certa mística este tipus d'arbres.
Té -com s'ha dit- una catalogació genèrica, inscrita en el número 408 del catàleg d'arbres monumentals de la Comunitat Valenciana.
Per tant, estem davant d'un exemplar únic en el món d'un valor incalculable.

Malgrat tindre eixa protecció genèrica, la realitat és que a dia de hui -com s'ha dit- dista molt de ser l'adequada, ja que s'aparca en ell, es puja a la copa, és a dir, no està degudament protegit, malgrat la llei de La Generalitat de patrimoni arbori monumental de la Comunitat Valenciana, en concret els seus articles 9 i 15, com ha dit el representant de Compromís.

Per tant, crec que la proposta de resolució és molt senzilla.
És instar el Consell a elaborar un projecte de potenciació, posada en valor del roure de Cortes de Arenoso, prestar-li tot el recolzament per a facilitar el seu coneiximent i conservació, dignificació de l'entorn, el qual es troba en l'actualitat amb uns deficients accessos, falta d'espai d'aparcament, com també s'ha dit, en les seues immediacions, malgrat tindre un elevat nombre de visites.
I una incorrecta senyalització dels seus accessos i del mateix Rebollo, impedint l'aparcament sobre les seues arrels, que ara en este moment està passant i impedint també pujar a la seua copa, que li fa un dany possiblement irreparable.

Per tant, jo crec que seria de sentit comú i de sensatesa total i absoluta que esta proposició no de llei fóra aprovada per unanimitat.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Su turno, señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo he escoltat a vore quina era l'argumentació real, a banda del que fica en la seua proposta, senyor Pañella, i ningú dels que m'han precedit en l'ús de la paraula ha ficat en consideració el que realment representa esta proposició no de llei en tot el seu contingut.
Ningú ha dit que està dins d'una propietat privada, ningú ha dit que està dins d'una propietat privada.
Per tant, en el Catàleg d'arbres monumentals i singulars de la Comunitat Valenciana, efectivament, este arbre està catalogat i figura inscrit en el número 408 i la seua propietat hi consta que és una propietat que està dins d'una propietat privada.

En l'article 9.
.
.
, és que han insistit aquí que la llei obliga.
Sí, la llei obliga La Generalitat a participar, però no obliga La Generalitat en el cas que la titularitat siga privada.

Per tant, senyor Pañella, diu la llei clarament que en el cas que La Generalitat siga el propietari, indubtablement estem totalment d'acord que tirara endavant eixe projecte o eixe estudi o que fera la protecció adequada per a modificar els accessos, aparcaments.
I estem actuant sobre una propietat privada, torne a dir-ho.

En el cas que siga d'un ajuntament, el mateix article 9.
2 parla que la coordinació i supervisió de la conselleria als ajuntaments els correspon, diguem, l'actuar sobre els mateixos, en la coordinació i supervisió amb la conselleria competent de medi ambient respectes als arbres monumentals d'interessos locals ubicats en el seu territori, siga o no forestal, d'acord amb la llei 393 forestal de la Comunitat Valencia, article 9.
2.
I en el 9.
3, als propietaris, en el cas que la titularitat d'arbres siga privada, correspon el dret d'executar les accions de conservació en coordinació i supervisió amb la conselleria competent de medi ambient per si mateixos o a través d'altres persones amb les quals arriben a un acord.

Per tant, el citat arbre està en una propietat privada.
Jo entendria que el mateix Ajuntament de Cortes de Arenoso es fiqués d'acord amb el propietari, demanaren a la conselleria el poder actuar sobre ell.
.
.
Tots pensem quan és una propietat privada que indubtablement estem invadint una propietat.
Ha de ser la prèvia petició del propietari el que ha de demanar que se puga actuar, on ficarem l'aparcament, per on treballarem els accessos.
Ahí podem treballar també amb diputació també.

Jo crec que el mateix ajuntament fa vuit o deu anys, fa vuit o deu anys… (Remors) No, pot col·laborar.
No, senyor Pañella, no se'n riga, que són coses de col·laboració de tots.
Perquè la riquesa d'un poble en estes coses i les proteccions podem fer-ho entre tots i entre tots una mica poc costa.

Però, indubtablement, una iniciativa la pot portar el mateix ajuntament.
L'ajuntament que des de fa vuit o deu anys va començar a fer uns arreglos per a poder garantir l'accés al mateix arbre, però que no s'ha preocupat en vuit o deu anys de tirar endavant cap projecte, ni cap petició al respecte.

I nosaltres serem ara els qui direm a la conselleria: senyors de la conselleria, vagen vostés a dir-li al propietari este que anirem a treballar en les propietats dels seus terrenys i en tot això.

Jo crec que indubtablement hauria de ser l'ajuntament que, en col·laboració amb la propietat privada i amb el propietari, feren eixa petició a la conselleria, que està obligada en este cas que se li demane a poder fer totes les actuacions necessàries per a la conservació.
I en el cas que no siga d'eixa forma considerem que nosaltres, actuant directament, tal com està la proposta feta, nosaltres no la podem recolzar.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Su turno de réplica, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyories, sempre estem en el mateix amb el tema del medi ambient, de paraula tots els protegim i després, a l'hora dels fets, realment el Partit Popular el que fa és autoritzar el fracking, autoritzar les explotacions petrolíferes i seguir, seguir, seguir dient i posant les mil i una excuses per a no actuar realment en el que és la protecció del medi ambient.

En este moment açò, el que m'acaba de dir vosté, és una exposició de com incomplir greument una llei que vostés mateixos han creat.
Entre altre coses, ¿per què?
Perquè, i com ja m'ho espera, com ja m'ho esperava, ací tinc acabat de rebre un informe, «Informe sobre el estado del árbol, el Rebollo de Cortes de Arenoso», que se li remet al director general de Conservació del Medi Natural de la Conselleria de Medi Ambient.

Fixe's exactament que diu: «Atendiendo a su solicitud sobre el estado del Quercus faginea, sito en la vía pecuaria -casualment- de la partida de los azafranales de Cortes de Arenoso, comarca del Alto Mijares, Castellón, les remitimos el siguiente informe.
El quejigo se encuentra catalogado como árbol monumental por la Conselleria de Medio Ambiente, inspección realizada a 6 de junio de 1993.
» O siga, segons diu este informe està situat en una via pecuària.
Per tant, no seria propietat privada, en absolut, sinó que seria competència de la Conselleria de Medi Ambient.

Primera, per a començar, com a mínim tenim un element de discussió, perquè jo tinc un informe ací que me contradiu la propietat privada que vostés acaben de dir.
I el tinc ací acabat de rebre d'avui.
Eixa és la primera.

La segona.
Encara que fóra propietat privada, estem parlant de la llei de patrimoni arbori.
Vosté mateix ha parlat que no diu en cap lloc que haja de ser a iniciativa del propietari.
És més, tenim la responsabilitat de garantir davant de tota la societat la conservació.
Segons el que vosté me diu, si el propietari volguera arrancar-lo, ¿podria arrancar eixe arbre?
(Remors) Jo desprenc de l'explicació.
.
.
, no estic dient que ho haja dit, però sí que desprenc de l'explicació que vosté ha fet que si tot respon a la voluntat del propietari podria fer el que vulga.
Però no, primera, entenc que no.

Segona.
Me pareix, perdone'm però és que me pareix que és un insult a la intel·ligència l'argumentació que vosté mos ha posat.
O siga, que l'ajuntament pot prendre iniciatives al respecte i posar-se en contacte amb els propietaris, suposant que no siga la mateixa conselleria.
El cas que vosté deia.
L'ajuntament podia posar-se en contacte.
La diputació podria col·laborar.
Ací l'únic, l'única institució que pel que es veu no pot col·laborar és La Generalitat, precisament la que té totes les competències de conservació, precisament, i de supervisió i d'aplicació de la llei.
És que açò fa riure, açò, perdone, però fa riure.

Estem demanant una cosa que no tenen l'excusa ni de pressupost, perquè el que demanem no costa diners.
Que podíem haver sigut molt més exigents en la redacció de l'acord.
Ho hem posat fàcil: que elaboren un projecte de potenciació i posada en valor del Rebollo de Cortes de Arenoso, prestant tot el suport des de la mateixa conselleria, des de La Generalitat, per a facilitar el coneixement, conservació, dignificació del seu entorn.
És que eixe és l'acord.

I vostés m'estan dient que van a votar que no, reconeixent que el tenen catalogat, amb una llei que van crear a iniciativa seua, que l'han catalogat ja com a un arbre monumental.
I que no és que no van a posar diners, és que es neguen, vostés avui van a negar que se faça la més mínima iniciativa per a protegir-lo.
Açò és de jutjat de guàrdia, ho sent molt, però açò és de jutjat de guàrdia, senyories.

Van a dir que no a un acord que l'únic que demana és que s'inicie un projecte de potenciació d'un arbre que ja hem catalogat nosaltres.
I me posen com a excusa que és propietat privada, quan jo tinc ací un informe que diu que està situat en una via pecuària.
Jo tinc l'informe ací que s'ha remés a la mateixa conselleria des del municipi.

Per tant, que si l'ajuntament ha fet… Escolte, ací ara el que se neguen a fer són vostés.
Si hi ha algun ajuntament que s'ha negat a fer, que és veritat, algun ajuntament que s'ha negat, que se li ha fet la proposta i és que no ha volgut escoltar-les.
Però, bé, eixe és un altre tema, perquè en este moment estem dient quina tasca podem fer des de Les Corts.

Si vostés diuen que no a açò és que, perdone, però ací no tenim capacitat de prendre ni un sol acord.
Perquè açò no comporta ni obligacions econòmiques en este moment, ni comporta altra cosa que és el compliment estricte de la llei de patrimoni arbori valenciana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Pañella.

Señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Veig que el senyor Pañella escolta el que vol i diu el que vol.
Senyor Pañella, vosté no fique en les meues paraules el que jo no he dit, el que jo no he dit.
Jo no li parle i estic fart que vosté cada vegada que planteja una cosa mos traga el fracking i les prospeccions petrolíferes, que no té res a vore amb l'arbre que estem parlant en este moment.
Feia falta que ficara el Castor.
Perquè segur que l'única cosa que fa és ficar la pota en una i en l'altra, perquè el que està proposant vosté sap el que fa i com tergiversa totes les coses que està dient.

Jo li he dit en un principi que el catàleg d'arbres monumentals està inscrit, per suposat, però vosté ni ha dit, ni vol reconèixer que en el mateix catàleg està inscrit com a propietat privada, està inscrit com a propietat privada.
Vosté tindrà l'informe que vullga i me dirà el que voldrà, però hi ha un catàleg que ho diu.
I la conselleria té un catàleg.
Per tant, no incomplix una llei quan diu que està dins d'una propietat privada.

I la propietat privada en el 9.
3 diu: «Los propietarios, en los casos que la actividad del árbol sea privada, corresponde el derecho de ejecutar las acciones de conservación en coordinación y supervisión con la conselleria competente en medio ambiente, por sí mismos o a través de otras personas con las que lleguen a un acuerdo.
»

Vol dir que el propietari interessat és el primer que ha d'actuar en este cas.
I vosté no està demanant sols la protecció de l'arbre, està vosté parlant de l'entorn i està parlant d'aparcaments i està parlant d'accessos i està parlant d'una sèrie de circumstàncies que indubtablement obliguen a que es puga tindre una relació del privat en allò públic.

Aleshores, si hi ha una propietat privada en un cas d'este tipus, que damunt la llei l'obliga a que puga contactar amb La Generalitat per a tirar endavant eixa actuació, jo crec que serà molt més interessant que siga l'interessat qui ho fique en coneixement de La Generalitat perquè tire endavant el projecte.
Que pot ser a través de l'ajuntament, si l'ajuntament pot estar interessant i pot col·laborar molta gent ahí.

Jo no li he dit res, ni he parlat res de tema pressupostari, no li he ficat cap d'això a este tipus.
D'una altra cosa parlaríem en el cas que esta proposta fóra una proposta que la llei obligara.
Li he dit des del primer moment que vostés intencionadament en la seua proposta han obviat que este arbre estava en una propietat privada i ho han fet conscientment en tota l'exposició de motius de la proposta que han realitzat.

Per tant, vosté sabrà com va a actuar.
I, per tant, nosaltres continuem amb la mateixa posició que li he dit anteriorment i no anem en contra de la legalitat vigent, que és el que vosté vol demostrar en la seua proposta.
No anem mai en contra de la legalitat vigent.
Per tant, una altra vegada, vaja amb menys subterfugis i busque arribar a les conclusions d'una forma més clara i més concisa i aixina mos entendrem més.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Pasamos, entonces, a la votación de ese punto séptimo.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.

Proposició no de llei sobre la retirada del recurs de cassació contra la sentència que declara la nul·litat del Pla general d'ordenació urbana de San Miguel de Salinas, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
680, BOC número 277)

El senyor president:

Pasamos, a continuación, al último punto del orden del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la retirada del recurso de casación, frente a la sentencia que declara la nulidad del Plan general de ordenación urbana de San Miguel de Salinas, presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.

Señor Torró, su turno.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

El Pla general d'ordenació urbana de San Miguel de Salinas, aprovat en octubre de 2008, està en estos moments sense vigor, està declarat nul de ple dret per un tribunal.
En estos moments hi ha un recurs, dos recursos en concret, un per part de l'ajuntament i l'altre per part de la Generalitat valenciana, amb els quals es tracta de recórrer en cassació per a retornar-li la vigència a este pla.

Començaré un poc per parlar del que volia el pla, després parlaré una miqueta de quines són les raons legals per les quals el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana el fa enrere i després tornaré a fer algunes valoracions de tipus polític per a entendre i per a defensar eixa necessitat.

Quan es va presentar per primera volta esta proposició no de llei parlàvem de desistir de la interposició o bé la retirada; ara ja només queda la segona part, perquè el recurs ja està posat.

Es tracta d'un pla general d'ordenació urbana que projectava un creixement de 40.
128 noves cases.
Perquè ens situem, en l'últim cens de població de 2013, San Miguel de Salines tenia 7.
000 habitants.
Per tant, només en cases, només en cases ja la proposició del mateix pla general d'ordenació urbana multiplicava per 6 el número de cases respecte el número d'habitants que en estos moments tenia la població.
En total, la possibilitat que el mateix pla general duia era de 100.
320 nous residents, ¿val?
, 100.
320 nous residents en una població de 7.
000 habitants.
Jo no vull ni traure els coeficients de multiplicació, perquè realment em semblen una qüestió espectacular.

Algunes xifres demostren la barbaritat d'esta proposta.
Són nou hectòmetres cúbics de consum d'auia anual en cas que s'haveren completat totes les expectatives d'este pla, nou hectòmetres de consum d'aigua són nou milions de metres cúbics, és a dir, 9.
000 milions de litres, 7.
000.
000 de metres cúbics d'aigua residuals produïdes -amb aquest tipus de plans no fa falta un transvasament de l'Ebre, ni del RhÃ´ne, no fa falta que hi haja un transvasament directament de l'oceà Àrtic per a poder abastir tots estos creixements brutals de població que vostés han anat planificant-, 46 tones de residus urbans, és a dir, un autèntic despropòsit de caràcter brutal.
És a dir, agafar un poble i desfigurar-lo completament creant un nou municipi al costat de proporcions descomunals.

A més d'això, afectant greument un paisatge protegit, perquè una bona part del pla general d'ordenació urbana està al costat del LIC i la ZEPA de.
.
.
la Serra Escalona i Dehesa de Campoamor, que està pendent d'aprovació definitiva com a pla.
.
.
, perdó, com a parc natural.
Set milions dels 55 milions de metres quadrats del terme municipal de San Miguel formen part d'eixa zona que està pendent de protecció definitiva.

Per tant, un pla general absurd que els veïns o una part dels veïns de la localitat recorren i que, davant d'eixe recurs, el tribunal els dóna la raó, el tribunal els dóna la raó, ¿val?
, el tribunal els dóna la raó per una sentència que es aprovada per quatre vots a favor i un vot particular.
Després parlaré del vot particular, perquè, a diferència del que sol ser habitual, els vots particulars solen ser per a dir que no i, en este cas, el vot particular és per a dir que no n'hi havia prou, vull dir, amb la sentència inicial.

La base del recurs era molt senzilla: el pla no tenia avaluació ambiental estratègica.
I els que recorrien, entenien que, a més, no valia amb la declaració d'impacte ambiental, que havia estat aprovada en abril de 2006 per a suplir eixa manca d'avaluació ambiental estratègica.

I la qüestió era molt clara, en primer lloc, perquè la Llei 9/2006 deia que hi havia un règim transitori aplicable als plans que el primer acte preparatori formal dels quals fóra anterior al 21 de juliol de 2004 i l'aprovació definitiva fóra posterior al 21 de juliol de 2006.

Este pla general s'inicia en desembre de 1999, amb la valoració del concert previ i s'acaba en octubre de 2008, quan la Direcció General d'Urbanisme ordena la publicació definitiva del pla.

Per tant, com molt bé diu la mateixa sentència, no cap cap tipus de dubtes que el Pla general d'ordenació urbana de San Miguel de Salinas encaixa dins del suposat contemplat en la disposició transitòria primera de la Llei 9/2006.

I, a més, rebutja també les argumentacions que en el seu moment plantejaven tant l'ajuntament, com La Generalitat, perquè les argumentacions de l'ajuntament, com de La Generalitat.
.
.
, sobretot la de l'ajuntament insistix en la sentència en què xoca frontalment amb la literalitat de la disposició transitòria primera i que no té res a vore que la declaració d'impacte ambiental favorable fóra prèvia i, també, rebutja les al·legacions de la mateixa Generalitat en el sentit que la declaració d'impacte ambiental suplia la valoració ambiental estratègica.

Fonamentalment el que diu la sentència és que cal deixar apuntat que la declaració d'impacte ambiental i la valoració ambiental estratègica són instruments distints tant documental, com material i procedimentalment.
Per tant, són dos coses diferents que una no suplix l'altra.

I, per tant, diu la sentència, la necessària avaluació ambiental estratègica del pla general de San Miguel de Salinas no pot considerar-se substituïda per la declaració d'impacte ambiental favorable.
I tampoc cap.
.
.
, -diu també la mateixa sentència i, en eixe sentit, insistim en la part legal del raonament- que no hi ha qüestió d'inconstitucionalitat, perquè de la fonamentació jurídica que exposa la mateixa sentència es desprén que no s'aprecia cap resolució.
.
.
, perdó, ninguna col·lisió entre la legislació estatal bàsica i la legislació autonòmica.

I, per tant, no havent-hi col·lisió entre una legislació i l'altra, que podia ser la base per a entendre que hi havia un procediment d'inconstitucionalitat, el recurs de cassació no cap.
Per tant, com tantes voltes ha fet la Generalitat valenciana, procedir a este recurs de cassació és tractar d'allargar l'agonia d'una normativa que, a més, i ara entrem en qüestions de caràcter més polític, a més està en contra dels pressupòsits que actualment té la Generalitat valenciana en vigor, després de l'aprovació per estes Corts de la darrera llei d'urbanisme, en la qual s'ataca explícitament aquest tipus de desenvolupament urbanístic com indesitjables i pretén precisament evitar que este tipus de coses puguen fer-se.

Per tant, no té cap sentit, des d'un punt de vista polític, que s'haja fet una modificació de la llei per a evitar que els ajuntaments puguen tirar endavant projectes bèsties, perquè no es pot qualificar d'altra manera, com este i, ara, davant la possibilitat d'un projecte bèstia, que ha segut anul·lat perquè el tribunal diu que no i, a més, ho raona de forma prou clara, La Generalitat recórrega a esta sentència per a tornar a posar en vigor un projecte que està en contra dels mateixos plantejaments de la sentència.

I vull parlar en este sentit del vot particular, perquè diu algunes coses molt interessants.
Només vaig a llegir-ne una de tantes que diu, que em sembla que és especialment interessant, diu: «Inclús un pla general com l'examinat, on La Generalitat ha tardat anys en l'aprovació definitiva per a adaptar-lo a les normes que anaven sorgint, naix desfasat.
Tanmateix, una ciutat que en el punt àlgid poblacional, 2009, va arribar a 8.
135 habitants i en l'actualitat compta 7.
602 habitants -i jo pose ací entre parèntesi, ja no té 7.
602 habitants, en té 7.
000 només, i probablement encara en tinga menys, perquè ha anat perdent població, seguisc, diu-, no té necessitat de tindre una previsió de possible reclassificació de sòl no urbanitzable comú a sòl urbanitzable de 7.
000.
000 de metres quadrats.
»

És a dir, el mateix magistrat que fa el vot particular ja no entra en les qüestions estrictament jurídiques que plantejava la sentència, sinó que entra en el contingut, és a dir, diu que no és raonable i, per tant, fa una apreciació de caràcter que ja no entra ni tan sols en la qüestió de caràcter jurídic, sinó de la qüestió de caràcter obvi, i és que un poble de 7.
000 habitants no necessita 7.
000.
000 de metres quadrats per a tindre 100.
000 habitants.
¿Quina necessitat té?
¿On està la necessitat que justifique eixa ampliació de sòl urbanitzable que teòricament deuen tindre tots els plans?

I acabe.
La qüestió de l'avaluació ambiental estratègica va un pas més lluny del tema de l'estricta disposició transitòria que es cita ací i que cal aplicar-la.
És una qüestió de caràcter obvi.

Les declaracions d'impacte ambiental, que a més estan regulades en una llei de 1989, no contemplen l'alternativa zero.
I l'avaluació ambiental estratègica, una de les seues claus precisament és contemplar l'alternativa zero, és a dir, davant d'un projecte, el que primer cal vore és si eixe projecte és raonable o no és raonable, i no, com fan les declaracions d'impacte ambiental, tan sols analitzar els impactes que té eixe projecte per a després determinar quines mesures correctores s'han de prendre.

L'avaluació d'impacte ambiental contempla l'alternativa zero.
I, en este cas, el que ve a dir l'últim magistrat -i és una qüestió que és òbvia per a tot el món que tinga una miqueta de claredat en la qüestió urbanística- és evident que, en este cas, l'alternativa zero és l'alternativa que hauria d'haver-se imposat per raons de caràcter urbanístic i per raons de caràcter ambiental.

I, per tant, el que entenem ací és que el que els demana a vostés com a dipositaris de la sobirania dels valencians i les valencianes és que agafen i li diguen a La Generalitat: «Escolta, fes el favor, ¿no veus com.
.
.
?
-si no em permet.
.
.
, abans he consumit només un minut, ¿eh?
, i he deixat tot el temps del món per a poder ara esplaiar-me una miqueta- feu el favor de complir el que vosaltres mateixa ens dieu i, en un cas com este, no feu el pallasso i retireu el recurs de cassació.
» (S'interromp la gravació)

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Efectivament, assumint els arguments que s'han posat sobre la taula pel senyor Torró, Compromís votarà a favor de la proposta que s'ha presentat.

Coincidim totalment, perquè, com dia, el pla general.
.
.
, la proposta que s'ha fet en l'Ajuntament de San Miguel de Salinas parlava de 40.
000 nous habitatges i això planifica un creiximent de més de 100.
000 persones per a una població que en este moment està al voltant dels set mil.

A més d'això, lògicament, hi ha una característica de ser un pla general insostenible, lògicament molt especulatiu, doncs ara, a més, s'ha posat la sentència del Tribunal Suprem que l'anul·la, l'anul·la per no tindre l'avaluació ambiental estratègica.

Hem de dir que eixa sentència, que són.
.
.
, quatre dels cinc magistrats de la sala coincidixen i declaren nul el planejament urbanístic per no haver-se sotmés al procés d'avaluació ambiental estratègica que exigix la Llei 9/2006 sobre avaluació dels efectes de determinats plans i programes en el medi ambient.
Un procés que l'associació que va recórrer va plantejar, i que se'ls ha donat la raó, ja que, com dia, la Llei 9/2006 establix l'obligatorietat d'aplicar l'avaluació ambiental estratègica, i declara insuficient en este moment la simple declaració d'impacte ambiental, sobretot perquè aquest pla coincidia com a que té efectes sobre el medi ambient.

Com he dit, per una part, és un pla especulatiu, insostenible, però que, a més, afecta uns espais naturals protegits, com és la serra d'Escalona.
Una agressió als valors ambientals de la serra d'Escalona, que és un lloc d'interés comunitari, una zona LIC, i també ZEPA, zona d'especial protecció per a les aus declarada per la Unió Europea.

A més, com ha dit abans també el senyor Torró, però és que, a més, el cinqué magistrat, que fa el vot particular, declara que s'haurien d'eliminar del planejament del sòl no urbanitzable comú de categoria 3, que representen set milions de metres quadrats, de tot este suposat sòl no urbanitzable que hi havia allí i que afecta també, com hem dit, la serra d'Escalona, per cert, que està esperant durant set anys ja, o més de set anys, la seua declaració com a parc natural, ja que s'ha iniciat el procés de declaració com a tal.

Com he dit, per una part la insostenibilitat d'un pla que és especulatiu i que en este moment.
.
.
, si mai podia tindre sentit, en este moment, molt menys sentit té encara el que és habilitar els solars per a la construcció de 40.
000 nous habitatges, quan sabem que no hi ha una demanda en absolut en este moment.

Segona, perquè ja té una sentència que ha declarat nul tot el procés, nul de ple dret tot el procés, per la falta de documentació i, a més, quan se declara no anul·lable, sinó nul, i això sabem el que significa i, per tant, en este moment no va a tindre tampoc un futur este pla.

Tercera, perquè afecta a un espai natural protegit de gran valor, i que això, una vegada més, des de la comissió de medi ambient no hauríem de permetre de cap manera.

Per tant, ens pareix correcta la petició que se desestime d'interposar cap recurs per part de la mateixa conselleria i que s'inste l'ajuntament també a retirar-lo per tal de procedir a fer un nou pla general d'acord amb les necessitats actuals i amb les possibilitats actuals de la població.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Pañella.

Su tiempo, señor Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Moltes gràcies, president.

Ja s'ha dit per les dos intervencions anteriors a la que faig que la llei establia.
.
.
, la Llei 9/2006 establia obligatòria l'aplicació de l'avaluació ambiental estratègica en tots els plans que podrien afectar qüestions mediambientals, com era en el cas que estem parlant de San Miguel de Salinas.

Ahí hem parlat tots, jo crec que és un pla general que era prou irracional, que era especulatiu, que valorava l'especulació, i sobretot que, com estàvem parlant en les xifres que donaven, tant de les vivendes com de les cent mil persones, anava a ser insostenible, i la sentència diu clarament que els magistrats es posen, que es un vicio determinante, com diuen ells, la nul·litat de ple dret del pla, un pla que ha quedat per tant anul·lat en la seua totalitat.

Jo crec que este pla general d'ordenació urbana era un clar exemple d'urbanisme desaforat, no?
, era un clar exemple de l'urbanisme a costa del que siga, d'un urbanisme en què tot valia per a desenvolupar algun tipus de plans i que era el pan nuestro de cada día en determinada època.

Ara, uns anys després, han sigut els tribunals de justícia els que han paralitzat este pla d'ordenació urbanística, que era un pla com mos dia d'una manera insostenible i una manera sense futur de mantindre un urbanisme, i estem parlant d'una ciutat que s'ha comentat ací que tenia 7.
000 habitants al voltant de quan es va aprovar este pla.
Però estem parlant que està al voltant de les 3.
800 persones al començament de l'any 2000.
I que es volia convertir en una ciutat de 100.
000 habitants, amb unes 40.
000 vivendes, com be s'ha dit, de nova construcció.
I jo crec que ací també hem de reflexionar sobre el que en el seu cas, jo crec que l'alcalde de San Miguel de Salinas es va posar contra tots estos col·lectius, i estes persones i estos veïns que van fer estos recursos, però, clar, hauríem de fer una reflexió, jo crec que mos vindria bé fer una reflexió, què passaria si tots estos desenvolupaments urbanístics tan insostenibles s'hagueren donat i s'hagueren portat a efecte, no?

Estem parlant d'un sistema que només parla de xifres, de 100.
000, de 40.
000 vivendes, però tampoc jo crec que, com dia abans crec que el senyor Torró, no tenim ja prou gent per a tots estos desenvolupaments.

Jo crec que la sentència ha sigut clara, no existia eixa documentació presentada d'avaluació ambiental estratègica, era un document imprescindible per a la realització d'un pla general d'ordenació urbana i les accions que va fer tant la conselleria com l'ajuntament han sigut desestimades.

Jo crec que la realitat els ha portat que poblacions com San Miguel de Salinas hagen quedat en la mateixa població per la situació econòmica, no en el que ells preveien, sinó en la situació que es diu ara que inclús ha perdut població i que s'ha quedat afortunadament este pla urbanístic en paper mullat.

Però jo crec que també deixa la ciutat amb la sensació que ha tornat deu anys enrere, perquè jo crec que eixos veïns a banda de vore que el seu pla general d'ordenació urbanística no s'ha desenvolupat, és que poden tindre la sensació que era més un instrument, no sinó de creixement, sí d'especulació, més que d'ordenament urbanístic.

Jo crec que també, i no s'ha d'evitar el nomenar-ho, que este pla d'ordenació urbanística era també una clara agressió a la serra d'Escalona.
Hi ha una part important de metres quadrats que integren el terme municipal de San Miguel de Salinas, formaven part d'un LIC, formen part també d'una zona d'especial protecció per a les aus, una zona ZEPA, i jo crec que açò s'havia d'haver tingut en compte de cara a també protegir molt més el medi ambient de les nostres ciutats i dels nostres pobles.

Jo crec que eren dos motius importantíssims, primer, el mateix sistema i el mateix pla general, que era un sistema especulatiu, i sobretot insostenible, i sobretot també, i crec que molt important esta agressió al que és la serra d'Escalona, i estes dos zones tan.
.
.
un lloc d'interés comunitari, com la zona de protecció per a les aus, i que afectava un espai tan delicat com podria ser el del terme de San Miguel de Salinas.

Jo crec que açò a l'únic que mos porta és a fer una reflexió i recolzar la proposició no de llei d'Esquerra Unida, perquè l'ajuntament i La Generalitat abandonen la presentació d'este recurs.
I jo crec que en este cas seria millor que la conselleria es dedicara a assessorar molt més estos municipis amb la nova llei urbanística, més acordes a la realitat que vivim tots els valencians i totes les valencianes, i que s'ajudara en casos com estos als municipis a no centrar-se tant en una especulació tan salvatge, diríem, i fer una societat i uns pobles més moderns i més sostenibles.

Jo crec que és obligació de la conselleria poder ajudar en eixos casos.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Señora Díaz, su turno.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Bueno, la verdad es que no sé por dónde empezar, después de escuchar a los grupos parlamentarios, sobre todo la última intervención.
Porque, señorías, hablan de especulación, de desmesura, de proporciones.
Pero de todo esto la sentencia no habla.
Pero es que además es un plan general que inicia el Partido Socialista.
El Partido Socialista lo inicia y sus proporciones eran mucho mayores y sus medidas desmesuradas eran mucho mayores de las que plantea el plan general aprobado.

Es que la conselleria, el plan general, conlleva un trámite muy farragoso y durante muchos años.
Y es la conselleria la que no lo aprueba en un primer momento, exige que se hagan unos recortes respecto a esa zona afectada que tanto están nombrando.
Y es el Partido Popular en el ayuntamiento el que lleva a cabo esos recortes.
Y después de cumplir todos los trámites, porque también dan a entender que se incumple la legalidad vigente.
Pero no señores, es que la sentencia no entra al caso, no entra para nada en si la DIA está protegiendo o está mal tramitada.
No, para nada.
La declaración de impacto ambiental es el trámite que conlleva ese plan general, porque cuando se empieza, según la disposición transitoria, al final el concierto previo está en el año 1999.
Y, por tanto, el trámite que corresponde es el de la DIA, no el de la evaluación ambiental, y eso es lo que considera la conselleria.
Y por eso se presenta el recurso de casación, que al fin y al cabo es un trámite judicial.

Por favor, no confundamos.
Si ustedes están convencidos de que no se cumple con la legalidad que entonces se tendría que haber cumplido, estén tranquilos que en el Tribunal Supremo se desestimará el recurso interpuesto.
No se preocupen.
Pero los trámites judiciales están para algo y existe esa posibilidad de recurso de casación.

Y señores, por favor, del Partido Socialista no me sean demagogos.
¡Por favor!
Que ustedes aprobaban o iniciaron un plan general, vamos, hablando de especulación.
Si eran ustedes los que querían especular ahí.
Si ustedes dicen que este plan general quiere especular, pues no sé qué querrían hacer ustedes.
Venga, por favor.

En la sentencia ni se habla de especulación, ni se habla de agua, que también la ha nombrado, ni se habla de medidas desmesuradas.
De hecho es que no se habla absolutamente de nada.
Simplemente dice que la DIA no sustituye a la evaluación ambiental estratégica.
Y en eso estamos totalmente de acuerdo, es que son dos trámites distintos.

Pero es que, señoría, la declaración de impacto ambiental, la normativa entonces vigente, que es la Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje y la Orden de Conselleria de Territorio y Vivienda de 3 de enero de 2005 es más exhaustiva y detallada que la de evaluación ambiental estratégica.

Yo creo que ustedes están intranquilos porque piensan que llegará un tribunal que entre en el asunto realmente, que vea qué es lo que dice esa declaración de impacto ambiental y que estime el recurso de casación interpuesto por el ayuntamiento y por la conselleria.
Y creo que eso es lo que les preocupa.

Señorías, hablan de todo lo que dicen los magistrados y del voto particular, pero no nombran que en el voto particular, en contra de lo que la mayoría de los magistrados decían, decía claramente, no se ha hecho un examen del estudio de impacto ambiental, de la declaración de impacto ambiental, para determinar el posible incumplimiento por parte del ayuntamiento y La Generalitat, y considera que se hizo un argumento genérico y la sentencia la recoge sin ningún examen de la situación concreta, ningún examen, simplemente estima, cree, considera que hay que aplicar la Ley 9/2006, de evaluación ambiental estratégica.

Bueno, pues lo que considera la conselleria y de hecho así se hizo el trámite, es que, a tenor de lo regulado en la disposición transitoria primera, apartados 1 y 3 de dicha ley, de la Ley 9/2006, el acto preparatorio, como ya les decía, del plan general, que fue el concierto previo, finalizó por resolución de la Dirección General de Urbanismo y Ordenación del Territorio de 7 de diciembre de 1999.
Y por ello es de aplicación la Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje, señoría.
Y por eso se considera que la DIA, que sí que se tramitó y que era favorable, era más que suficiente para aprobar el plan general.

Y por eso ahora se recurre, porque no estamos de acuerdo, la conselleria no está de acuerdo, y por su puesto el Grupo Parlamentario Popular así lo piensa y apoya a la conselleria, en esa decisión de recurrir la sentencia de Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.

Señorías, no se trata de ir en contra de la sostenibilidad o del medio ambiente, ni muchísimo menos.
Es que estamos hablando de un trámite que se ha seguido y se ha pasado rigurosamente y de manera favorable.
Es que la DIA no es cualquier cosa.

¿Que hemos mejorado en cuanto a la legislación vigente?
Sí.
Por cierto, una legislación que ustedes votaron en contra y otros se abstuvieron de manera… ¿Cómo lo dice el señor Signes?
¿Muy alta?
¿O una abstención alta?
Bueno, pues hemos mejorado, por supuesto.
Pero es que un hecho es un hecho.
Y este plan general se tramitó con otra legislación.
Lo que no podemos hacer es aplicar retroactivamente las leyes, es que no sé si saben ustedes un poquito de derecho.

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias.

Turno de réplica, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

A vore, jo al final sospite que qui no sap de dret és qui llig una sentència i no sap el que diu la sentència.
Perquè la sentència és molt clara, val?
I, efectivament, efectivament vosté diu, «el vot particular indica que no és fa un examen de la situació».
Sí que és de veres, clar que diu això.
Per això el vot particular és més dur que els altres quatre!
Però si li ho acabe de llegir!
li ho acabe de llegir!
Quan entra a qualificar la situació diu que és una barbaritat, en termes raonables.
I és una barbaritat perquè vostés mateixa estan dient que estos plans generals són una barbaritat.

El que és increïble.
.
.
Sí, vosté, vosté, vosté, perquè va votar a favor d'una llei que teòricament està feta per a evitar que es fagen este tipus de plans generals.
(Veus) No, no, això ho dic jo i si vosté no diu això és perquè no té ni idea de què va la llei, senzillament, eh?
, senyora Díaz, em sap molt mal dir-li-ho aixina, però és que no sap de què va la llei.
Perquè la llei explícitament en la seua exposició de motius ho diu clarament, que s'han fet moltes barbaritats, que s'han fet creixements urbanístics desmesurats i que s'ha de posar punt i final a això.

I ara vostés, que tenen l'opció d'acceptar una decisió d'un tribunal que va contra eixos creixements urbanístics desmesurats, són tan coherents que van i la recorren.
I després acusen d'incoherència la resta.

Mire, a mi em dóna igual si ho va fer el Partit Socialista, el Partit Popular o Perico de los Palotes.
Em dóna exactament igual.
Perquè el problema no és qui fa, sinó que és el que fa.
I açò és una barbaritat, encara que al principi, en compte de 40.
000 cases en foren 60.
000.
Vull dir, era un 50% més de barbaritat quan eren 60.
000.
Però ara seguix sent una barbaritat.
40.
000 cases.
100.
000 habitants per un poble de 7.
000 habitants és una barbaritat ací i en Auckland, Nova Zelanda, en tots els llocs del món!
No té cap sentit!

Només té un sentit, i és generar especulació urbanística.
Eixe sentit sí que el té, eixe el té claríssim, i generar un creixement insostenible.
Diu: «No se trata de ir en contra de la sostenibilidad.
.
.
».
Ni poc, que no es tracta d'això!
Clar que es tracta d'això!
És tracta just d'això!

Vaig a dir-li-ho millor.
No es tracta d'això exactament, no és que vagen en contra d'això, és que els importa un pepino, directament.
Vull dir, no van en contra del medi ambient, però com els dóna igual doncs el medi ambient és una cosa que està ahí i que es pot prescindir d'ella.

I no és per una qüestió del medi ambient.
És a dir, a banda d'açò és que damunt afecta un paratge que hauria d'estar protegit amb la figura de parc natural, que vostés no acaben mai de declarar del tot, perquè han d'aprovar unes normes de gestió que no les aproven.

A banda d'això, que això ja és prou barbaritat, damunt d'això és que, independentment, encara que estiguera en un lloc on hi ha cap LIC ni cap ZEPA, és igual de bèstia, igual de bèstia, dóna igual, senyora Díaz, és igual de bèstia.
Un poble de 7.
000 habitants convertir-lo o donar-li la possibilitat que es convertisca de la nit al matí en un creixement urbanístic desmesurat en un de 100.
000 és una barbaritat.
O és que això.
.
.
tan difícil és de vore això?

I després hi ha un altre problema, que vosté diu, «no, açò és tràmit judicial».
A vore, un tràmit judicial que val diners.
O és que açò debades?
O és que anar-se'n al suprem ix debades a la Generalitat valenciana?
Vosté creu que ix debades això, que no s'han de pagar un costos?
I van a assumir eixe cost per anar en contra del que vostés acaben d'aprovar?
Quin sentit té això?

I és que, de deveres, perdonen que m'indigne tant, i quan abans he dit allò de pallasso encara m'he quedat curt, després de sentir-la a vosté.
Perquè és indignant, indignant absolutament el que vostés estan fent en este tipus de qüestions.
És prendre-li el pèl a la gent.
A qui volen enganyar?

Senzillament, estan demostrant el que hi ha darrere de la llei urbanística camí d'aprovar i estan demostrant que hem fet bé no fiant-nos del que vostés diuen, perquè vostés diuen una cosa i fan, si poden, la contrària.

Perquè no tenen el més mínim interés per protegir els interessos de la població, sinó que treballen a favor dels interessos d'una exigua minoria que es dedica a l'especulació.
Ho han fet abans, ho fan encara i estan dient-nos amb este tipus de resolucions que no es preocupen, que faran tot el possible perquè en el futur seguisca eixa gent guanyant diners a costa dels béns comuns de totes les persones.

Senyora Díaz, vagen per eixe camí, que apanyats estem.
El problema no és que vostés se'n vagen no sé on, perquè al pas que van, no sé on pararan, perquè la gent ja està molt farteta de tot.
El problema és tot el mal que han fet i el mal que continuaran fent fins que la gent els pegue una puntellada al cul i se'n vagen al carrer.

El senyor president:

Parece que no es el mejor lenguaje, pero bueno… Gracias, señor Torró.

Su turno de réplica, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Una reseña.
¡Qué más quisiera yo hacer reír la mitad de lo que hacen reír los payasos a los críos!
No me considero payasa ni mucho menos.
Y ojalá viniera…, mi trabajo consistiera en eso, en hacer reír y ser buena payasa, pero resulta que no, que mi trabajo es mucho más serio.
Y así me lo tomo yo y así lo considero.

Señoría, en defensa de la legalidad de sus actos.
Por eso, La Generalitat es consciente y responsable y defiende sus actos.
Y por eso lo va a recurrir, porque sigue pensando que tiene la razón.

Usted habla de…, sigue hablando de especulación y de desmesura.
Pero, señoría, es que no se cierto.
Es que si en este caso… No, claro que no.
Diga lo que quiera y ponga las caras que le dé la gana, pero es que no es así.
(El senyor Torró Gil parla amb el micròfon desconnectat) Bueno, bien.
Vamos a ver.
(El senyor Torró Gil parla amb el micròfon desconnectat) ¿Me deja hablar, por favor?
Yo le he respetado dentro de lo que se ha podido.

El senyor president:

Señor Torró…

La senyora Díaz González:

Mire, señoría, un municipio necesita un plan general, y un plan general no se hace para cinco días, se hace… incluso en algunos municipios va para treinta años.
Y el crecimiento en ese tiempo no sabe ni siquiera usted cómo puede ser.

Evidentemente, si no deja crecer a un municipio y lo tiene paralizado porque el plan general no está vigente, ese municipio no va a crecer por ningún lado, por ningún lado, y lo tiene paralizado.
Y eso es lo que hacen ustedes con la mayoría de los municipios, paralizar municipios tras municipio paralizando los trámites de los planes generales para evitar su desarrollo.
Eso es lo que hacen ustedes.
Y les estoy hablando de desarrollo sostenible.

¿Que hemos mejorado la legislación?
Por supuesto.
¿Que este plan general consideramos que es uno de los que ustedes hablan de especulación y desmesura?
Pues no, no estamos de acuerdo.
Si estuviéramos de acuerdo en eso, evidentemente, no se recurriría.
(El senyor Torró Gil parla amb el micròfon desconnectat) No, objectivament, no.
Es su forma de pensar y es su criterio (el senyor Torró Gil parla amb el micròfon desconnectat), su criterio personal y el de su grupo.
Es el criterio personal y de su grupo, y de su grupo.
(El senyor Torró Gil continua parlant amb el micròfon desconnectat) Y ahora, como parece, el Partido Socialista que se apunta…

El senyor president:

Señor Torró.
.
.

La senyora Díaz González:

…al carro por eso de mantener el tripartito.

El senyor president:

Guarde silencio, señor Torró.

La senyora Díaz González:

Porque, claro, que el Partido Socialista vote a favor de esta resolución (el senyor Torró Gil parla sense micròfon), cuando lo que ellos planteaban al iniciar el plan general, que -gracias a Dios, no-, gracias al Partido Popular no se aprobó, era muchísimo más ambicioso, pero muchísimo más ambicioso, con muchísimos metros cuadrados más afectados.
Y gracias al Partido Popular eso que aquellos de izquierda que ahora firman un tripartito con ustedes querían llevar a cabo, no se lleva a cabo, gracias al Partido Popular.

Señoría, seguiremos con el recurso y será un tribunal el que decida si ese plan general debe de mantenerse nulo o no.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pasamos entonces a la votación del punto 8.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.

Pues nada, sin más que desearles, de una forma un poco anticipada, buenas fiestas a todos, ya nos veremos después de la Navidad.

Muchas gracias, señoras y señores diputados.
Y se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 7 minuts)