DS-102%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 27 de setembre de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 59.
Primera reunió.

El senyor president:

Moltes gràcies als mitjans gràfics.

Molt bon dia, senyories.

Per a donar difusió al nostre treball en el ple número 59 gastarem el hashtag #plecorts.

Senyories, comença la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

D'acord amb els articles 55 i 65.
1 del nostre reglament, es convoca les seues senyories per a esta sessió de ple amb els punts de l'ordre del dia, dotze en total, que tenen a les seues carpetes.

Validació o derogació del Decret llei 4/2017, de 8 de setembre, del Consell, pel qual es modifica la Llei 14/2016, de 30 de desembre, de pressupostos de La Generalitat per a 2017 (RE número 74.
965, DOGV número 8.
125)

El senyor president:

Comencem el nostre treball en el primer punt, que és la validació o derogació del Decret llei 4/2017, de 8 de setembre, del Consell, pel qual es modifica la Llei 14/2016, de 30 de desembre dels pressupostos de La Generalitat.

Per a presentar el decret llei comptem amb la presència de la vicepresidenta del Consell, Mónica Oltra, a la qual convide, honorable consellera i vicepresidenta, que ens presente el decret llei.

Quan vosté vullga, vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Comparec davant de Les Corts per demanar el seu suport a la convalidació del Decret llei 4/2017, de 8 de setembre de 2017, de modificació de la Llei 14/2016, de 30 de desembre, de pressupostos de La Generalitat per al 2017.

Vullc agrair, atés que és una proposta conjunta entre la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic i la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives i la vicepresidència al conseller Soler que puga fer jo este debat, esta presentació d'este punt.

Es tracta -com ja saben- d'un decret llei que el Consell va haver d'aprovar de manera urgent després d'una gestió endarrerida i lenta amb què el Govern d'Espanya va donar compliment a una sentència del Tribunal Constitucional -que després tornaré sobre ella-, una gestió que havia generat una enorme angoixa a totes les entitats del tercer sector, entitats que treballen amb persones en situació -els recorde- de gran vulnerabilitat.

Voldria començar, per tant, recordant a les seues senyories que moltes vegades la indolència o la falta de gestió i de previsió en l'acció política té conseqüències directes sobre persones i col·lectius que tenen en els poders públics l'última barrera de defensa dels seus drets; si els poders públics els fallen, ja no els queda res.

Com bé saben, senyories, este decret llei és la reacció normativa necessària que arranca de la sentència del Tribunal Constitucional 9/2017, de 19 de gener, que va declarar inconstitucional el model de gestió i concessió d'ajudes públiques derivat del programa de l'assignació de l'impost sobre la renda de les persones físiques implantat pel Govern d'Espanya.

Esta sentència té origen en un conflicte positiu de competència plantejat per la Generalitat de Catalunya respecte de la Resolució de la Secretaria d'Estat de Serveis Socials i Igualtat, de 18 de maig de 2016, per la qual es convocaven subvencions estatals destinades a la realització de programes d'interés general amb càrrec a l'assignació de l'IRPF -saben vostés-, d'eixa part del 0,7% de l'IRPF que es marca en les caselles quan es fa la declaració.

Es tractava d'una sentència molt dura que en el fons anul·lava un sistema de repartiment d'este ajudes perquè s'havia imposat sense comptar amb el vistiplau de totes les comunitats autònomes i, per tant, vulnerant les competències pròpies en esta matèria.

Però el problema derivat va ser que totes les entitats que apliquen programes d'intervenció per a col·lectius i programes d'especial vulnerabilitat es van quedar sense la cobertura legal necessària per a rebre les ajudes i, per tant, amb una precarietat i inseguretat extremes.

I es va arribar a esta situació perquè, si bé la sentència és del 19 de gener d'enguany, no va ser fins al 19 de juny quan després de diverses reunions -i m'estalvie relatar-los el despropòsit de convocatòries i desconvocatòries, algunes d'elles- es va arribar a un acord amb el Consell Territorial de Serveis Socials i del Sistema per a l'Autonomia i Atenció a la Dependència, que va ser ratificat pel Consell de Ministres el 23 d'eixe mateix mes de juny.

Només els diré que al consell territorial del 26 d'abril es van adoptar per unanimitat els acords per a donar compliment a la sentència, buscant una fórmula de repartiment del tram estatal i l'autonòmic de caràcter urgent i excepcional per al 2017 i fixant el mes de maig com a data límit per a l'aprovació.
Doncs, bé, eixa aprovació a través de la convocatòria formal del consell territorial per part del ministeri no ens va arribar fins al 19 de juny.

Este acord del 19 de juny és la consecució del qual La Generalitat va tindre un paper destacat en la recerca de consensos i en la solució acordada, preveu un nou sistema basat en l'existència de dos trams: un estatal del 20% i un autonòmic del 80%, d'acord amb la distribució de competències en esta matèria.

He de dir-los també, senyories, que des de la Vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives s'ha considerat este assumpte com una prioritat política de primer nivell, i per això s'han liderat les negociacions per a aconseguir la gestió d'estes subvencions donant-li la màxima importància i fent un esforç extraordinari per al manteniment de l'atenció a les persones beneficiàries dels programes finançats a través de les subvencions concedides amb càrrec a l'assignació tributària de l'IRPF de l'any 2016.

Tot este esforç té un sentit, i no és altre que defensar els programes d'interés social finançats amb càrrec a l'assignació de l'IRPF que van destinats a cobrir les necessitats específiques de persones en situació de pobresa i exclusió social o en situació d'especial vulnerabilitat.

Vullc recordar a les seues senyories que les entitats afectades són moltíssimes, entre elles, les organitzacions socials més representatives com la Plataforma del Voluntariat de la Comunitat Valenciana; la Xarxa Europea de Lluita contra la Pobresa i Exclusió Social; Creu Roja Comunitat Valenciana; Càritas Comunitat Valenciana; el Comité d'Entitats Representants de Persones amb Discapacitat, el Cermi; i el Consell Territorial de l'Once de la Comunitat Valenciana.
Es tracta, entre moltes altres, de les entitats que van conformar la plataforma del tercer sector que es va constituir el 28 de juliol de 2015.

Però n'hi ha més, com les que pertanyen a la Coordinadora de les ONGD o la Plataforma de la Infància, que sense este decret llei veurien molt dificultada la seua acció social.

Com veuen, estem parlant del teixit associatiu que representa la part més noble de la solidaritat de la societat valenciana, parlem de les entitats que treballen amb les persones més fràgils i, per tant, no poden estar sotmeses a inseguretat o inestabilitat, i tampoc poden abordar uns pagaments fraccionats perquè sempre s'ha realitzat la bestreta completa de les quanties i és la manera en què estes organitzacions poden organitzar tot l'any que tenen per davant.

Per això, el Consell va aprovar el passat 8 de setembre el Decret llei 4/2017, pel qual es modifica la Llei 14/2016, de 30 de desembre de pressupostos, pressupostos de La Generalitat per al 2017, per a donar la millor solució, la més ràpida i la que més pal·lie l'angoixa actual d'estes entitats.

Este decret llei, per tant, és garantia de distribució dels crèdits destinats a subvencionar per part de les comunitats autònomes de programes d'interés general al càrrec de l'assignació del 0,7% de l'IRPF.
En el nostre cas estem parlant de 13,5 milions d'euros.

Però, em permetran que faça una xicoteta referència a les llargues potes de l'infrafinançament que patim també en este àmbit i que té múltiples tentacles.

Si atenem a criteris poblacionals, senyories, ens correspondrien 26,5 milions d'euros.
Eixa xifra o una semblant seria la que en justícia li correspon a esta comunitat autònoma, és a dir, el doble del que teníem assignat per a 2017.
Perquè es facen una idea, n'hi ha comunitat autònomes que amb la mitat de població tenen el doble d'assignació que nosaltres.

Si finalment hem acceptat esta quantia, 13,5 milions, quantia insuficient i injusta, és per l'excepcionalitat en què ens trobàvem i per no perjudicar més les necessitats financeres de les entitats del tercer sector.

Repetisc, i vullc que quede molt clar: si vam acceptar els 13,5 milions -només per a enguany i com a un fet excepcional- va ser per a poder eixir de l'atolladero que el retardament en les decisions del Govern d'Espanya ens havia posat.

Haver continuat negociant fins aconseguir el que era just haguera implicat allargar el procés i no arribar a desplegar la normativa abans de final d'any i, per tant, augmentar l'angoixa de les entitats i els recursos a les persones amb un impacte incalculable sobre aquells col·lectius més vulnerables de la nostra societat.
Un govern seriós com el nostre no podia permetre això.

Per això el Consell, amb la màxima celeritat, va aprovar el passat 7 de juliol la corresponent modificació de crèdit per a incloure esta línia en el corresponent programa pressupostari de la Vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

¿I per què un decret llei?
Molt simple.
Perquè les entitats puguen cobrar el cent per cent de les ajudes que els corresponen en un sol pagament i de bestreta ja que -com vostés coneixen- és l'única ordre de subvencions que es paga per anticipat en la seua totalitat i ha suposat la salvaguarda davant dels impagaments o endarreriments de les diferents administracions.

Este decret llei, per tant, dóna seguretat i estabilitat a les entitats però, sobretot, garantix que els projectes d'interés social puguen continuar desenvolupant-se i beneficiant milers de persones que ho necessiten.

Com ja saben, estes ajudes estan regulades per la Llei d'hisenda pública, sector públic instrumental i subvencions.
Esta llei és de les més restrictives de l'estat, sobretot pel que fa a les subvencions.
I en esta norma es preveu la possibilitat de lliurament anticipat només fins al 30%, article 171.
3, apartat a), i en la llei de pressupostos s'establixen les excepcions per a poder aplegar a eixe cent per cent.

Entre estes excepcions, la vigent llei de pressupostos no arreplegava este tipus de subvencions en el seu article 44.
I, per tant, per motius d'urgència i necessitat més que justificats calia modificar l'article 44 de la Llei de pressupostos de La Generalitat per a 2017, per a incloure el supòsit d'igualar al règim de lliurament de la subvenció al de la resta d'estat que no tenen estes restriccions i poder anticipar fins al cent per cent de la quantitat subvencionada.

Per tant, este és l'objecte del decret llei que el govern hui du ací, perquè el Consell està compromés amb l'estabilitat del finançament a les entitats del tercer sector.

I, per això, proposem esta modificació legislativa en el sentit que puguen percebre el cent per cent de les subvencions, i més en un any d'especial dificultat com l'actual.
De no fer-ho, s'hauria d'haver aplicat la normativa actual per a la gestió de subvencions però que s'adapta malament a les circumstàncies de l'activitat que realitzen les entitats prestadores de serveis socials que haurien elles mateixes d'avançar els fons, o obtindre avals bancaris per a accedir a les subvencions, la qual cosa entrebancaria greument la seua activitat en perjuí de col·lectius que atenen i de l'efectiva aplicació del crèdit habilitat en els pressupostos de La Generalitat per a enguany.

Per tot això, el Consell, a proposta conjunta d'esta vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives i del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, i d'acord amb el que preveuen els articles 44, 49 i 50 de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana i l'article 58 de la Llei 5/1983, del Consell, va valorar la conveniència de dotar la gestió de les subvencions destinades a finançar programes d'interés social per a atendre estos fins a càrrec de l'assignació tributària, del 0,7%, inclosos en la línia de subvenció S5177 d'un règim homologat a l'existent en l'àmbit de l'administració general de l'estat per a este tipus de subvencions.

L'habilitació d'este règim, atés que requeria un rang normatiu de llei i alhora s'ajustava als requeriments d'extraordinària i urgent necessitat que l'Estatut d'autonomia preveu i exigix en l'adopció d'un decret llei, es va fer mitjançant este procediment en la reunió del Consell del dia 8 passat per a modificar la vigent llei de pressupostos.

Vullc dir-los, a més, que ja està elaborada l'ordre de bases que regularà la convocatòria de les subvencions i està en fase final de la tramitació administrativa per a la seua publicació immediata, és a dir, en els propers dies ja estarà publicada esta norma.

Tot el procés s'ha dut a terme -que ho sàpiguen- en estreta col·laboració amb les entitats del sector i els acords s'han adoptat per unanimitat amb la mesa de coordinació.
I quan parlem d'acords no ens referim únicament al procés, les bases o la convocatòria sinó també en la fórmula del repartiment de fons.

Totes estes decisions, com sol ser habitual per part d'este govern, s'han consensuat tant amb la plataforma del tercer sector, la Coordinadora Valenciana d'ONGD i el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, que representen la immensa majoria de les entitats del sector.
I també s'ha acordat el calendari de la convocatòria.

El que vull dir-los, senyories, és que són moltes les entitats, moltíssimes les persones que hui es beneficiaran de l'aprovació d'este decret llei.

Voldria, abans d'acabar, interpel·lar de nou al ministeri, per reprendre les negociacions de cara a un acord a 2018, que en este moment encara no està tancat i que ja ha sigut sol·licitat per nou comunitats autònomes.

La necessitat d'un acord urgent per a enguany ens va portar a acceptar, per responsabilitat, un acord que suposa un infrafinançament per a les entitats valencianes i, per tant, per a les persones que es veuen beneficiades de les polítiques socials d'estes entitats.
Però no acceptarem, senyories, i estic segura que comptaré amb el seu suport, un acord per a 2018 que implique un nou perjudici per als valencians i valencianes.

Acabe, per tant, senyories, sol·licitant el seu suport a la validació d'este decret llei.
Amb la seua aprovació, podrem garantir les ajudes destinades a cobrir les necessitats de l'assistència social dirigida a les persones en situació de pobresa, exclusió social o especial vulnerabilitat.
És a dir, les persones que més necessiten als seus governants i a les seues governants, a les persones a les que públicament les representen.
És la nostra obligació governar per a elles, governar per a les persones.
I per això jo, hui, demane el seu suport a esta manera de governar i a este decret llei.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltíssimes gràcies, vicepresidenta, per la presentació del decret llei.

Senyories, m'informen que, per acord de tots els grups, passaríem a votació i després faríem l'explicació de vot.
Si és així, anem a passar a votació.
(Algú diu: Â«Està Belén Bachero ací.
Â»)

Felicitem la diputada Belén Bachero, perquè ha sigut mare.
No sé si ho vaig dir.
.
.
(Algú diu: Â«Sí, ho vares dir.
Â») De totes maneres, la tornem a felicitar i està en línia directa.
Pareix que la criatura es cria bé, la xiqueta.

Senyories.
.
.
, senyories, comença la votació.
(Algú diu: Â«Vota que sí Belén Bachero.
Â») ¿Vota que sí?
Senyories, per unanimitat amb 88 favorables és validat el decret llei.
Amb una abstenció, no n'hi ha unanimitat.
Sí, una abstenció, 88 vots afirmatius.

¿Algun grup demana que el decret llei es tramite com a projecte de llei?
Si no és així, donem per convalidat el decret llei i passaríem a l'explicació de vot.

En primer lloc, si no n'hi ha sol·licitat.
.
.
, el Grup Ciudadanos, en la persona de l'il·lustre diputat senyor Woodward, Antonio Woodward.
.
.
, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga, senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Muchas gracias.

Buenos días.

Como bien dice la vicepresidenta, estamos aquí para.
.
.
, bueno, hemos dado el respaldo al Decreto 4/2017.
Un decreto que para nosotros es.
.
.
, es clave para el tercer sector, para que puedan desarrollar su labor de una manera eficaz, eficiente y evitando la precariedad y, sobre todo, la incertidumbre.

Tal como indica este decreto de ley 4/2017, se van a financiar unos programas de interés general para atender fines de interés social a cargo de la asignación tributaria del 0,7% sobre el IRPF en la Comunidad Valenciana, incluidos en la línea de subvención S5177, como ya ha informado la vicepresidenta, y podrá librarse inmediatamente una vez concedidas hasta el cien por cien del importe.

Lo que le instamos a la vicepresidenta y al Consell, tal y como le hicimos llegar ayer en la reunión que tuvimos con ella y como acaba de informarnos, es que tenga lista tanto la orden como la resolución, y que no se demore ni un instante y no sea otra línea más sin ejecutar de este Consell.
Por lo tanto, darle las gracias y felicitarle por este decreto.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Per a explicar el vot en nom del Grup Podemos-Podem, senyor Antonio Torres.
.
.
(Algú diu: Â«DavidÂ») Ai, perdó, David Torres.
.
.
, de Bellreguard.

Quan vosté vullga, senyor Torres.

El senyor Torres García:

Gràcies, senyor Torres.

Gràcies, president.

Serem breus també nosaltres.
Hem votat que sí a aquest decret llei perquè evidentment considerem que la situació de patiment que estaven vivint les entitats valencianes que no podien oferir el seu servei a tots estos milers de persones necessitades que tenim a la Comunitat Valenciana era una situació de bloqueig i una situació dramàtica a la qual havíem de ficar fi.

És cert que perpetua un infrafinançament, però és cert que també és una situació d'emergència.
Davant les situacions d'emergència, considerem que devem d'actuar amb responsabilitat política com és el que hem fet hui.

És cert que és important que es lliure el cent per cent d'este pressupost perquè les entitats puguen fer les previsions, que puguen tindre els diners avançats.

El que sí que demanaríem és que aquesta política d'avançar el cent per cent del pressupost es puga estendre a altres programes i projectes i subvencions, perquè és cert que moltes vegades la política de fraccionar en un 80% o 20% com normalment es ve fent, moltes vegades arriba a situacions en un sector que, per llàstima, en estos moments en la Comunitat Valenciana està debilitat i moltes vegades no podrà avançar eixos recursos.
Per tant, coneguent la situació econòmica que té aquesta comunitat, és cert que pensem que deuríem fer també un esforç perquè arribe el cent el cent a aquestes entitats.

Per tant, felicitem que hàgem aprovat aquest decret per quasi unanimitat i ens tindreu al nostre costat sempre que vinguen propostes d'aquest estil.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

Per a explicació de vot, en nom del Grup Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Des de Compromís, en primer lloc, voldríem felicitar-nos, felicitar-la a vosté, senyora vicepresidenta, per haver aconseguit pràcticament la unanimitat amb l'aprovació d'este decret llei, i que a més siga per urgència i que ja se puga aplicar en les condicions en les quals s'han comentat.
Condicions.
.
.

Jo.
.
.
, m'agradaria felicitar-la perquè ens consta que vosté.
.
.
, la seua conselleria ha liderat este acord.
Ens consta que vosté ha sigut qui ha forçat que d'alguna manera no se vegueren avançar mesos, i mesos i mesos sense que se prenguera una decisió, que és de veres, que és una decisió important, és de veres que reuneix el Govern d'Espanya, les comunitats autònomes i el tercer sector, però que també és de veres que no era impossible si algú liderava una voluntat política clara per resoldre una situació que, en definitiva, perjudicava el sector que treballa amb les persones més vulnerables.

Li he d'agrair eixe lideratge perquè, en definitiva, hui el que hem fet ací, i el que ha fet el nostre Consell formant part activa d'este acord, no solament ajuda a les nostres entitats, les entitats que treballen amb les persones més vulnerables en l'àmbit del País Valencià, sinó que és un acord per a tota Espanya i, per tant, totes les entitats que d'alguna manera incidixen en les persones que més ho necessiten, en este sector que treballa tan dur, d'una manera tan voluntariosa, però en unes condicions molt delicades i moltes vegades sense el suport necessari per part de les administracions, com puga ser la del Govern d'Espanya, doncs que vosté haja aconseguit liderar este acord i que s'haja fet possible, té un marc molt més que el del nostre País Valencià.

Li he de dir que, a més, este acord té dos coses importants: per un costat en si, haver aconseguit l'acord amb el ministeri, les comunitats autònomes i el tercer sector, i un altre, que nosaltres.
.
.
, hi haja un compromís d'este Consell de lliurar el cent per cent de bestreta, una vegada s'aconseguisquen els recursos.
És important.
També és una mostra de voluntat política.
També dóna un canvi, capgira les polítiques que aplicava el govern del Partit Popular, que, en definitiva, feia que les entitats hagueren d'acudir a.
.
.
, entitats bancàries; algunes tingueren els retards que suportaven els treballadors i treballadores, estes entitats, i que, en definitiva, suportaven les persones a les quals donen cobertura, a les quals atenen, que són persones amb alt risc de situació d'exclusió.

Li he de dir que no és un tracte just.
No és un tracte just, no.
Hem jugat amb unes cartes trucades.
¿Hi havia alternativa?
Perdre.
I entre les opcions que ens ha donat l'estat, que són perdre o un tracte injust, amb la necessitat que té el sector de l'ajuda amb la.
.
.
, al compromís polític ferm d'este govern d'atendre les necessitats de les persones, hem hagut de dir Â«síÂ» a este tracte injust.
Però no ens anem a quedar sense denunciar-ho.

Estem farts dels mals menors.
Ja ens agradaria que ho aprenguera tot el que ha votat Â«síÂ» avui a este acord.
Açò no és un tracte just.
És un tracte injust i és un mal menor.
I estem farts d'este xantatge al qual ens sotmet constantment el govern de l'estat de situar-nos davant d'un mal menor.
(Aplaudiments)

No volem que les nostres entitats que treballen amb els sector més vulnerables d'esta societat hagen d'aguantar.
.
.
, hagen d'aguantar els mals menors, els mals menors.
Tant de bo no hi haguera una administració que els fera mal, per molt menor que siga.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mireia Mollà.

Fixarà la posició, en nom del Grup Socialista, l'il·lustre diputat José Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Gràcies, president.

El senyor president:

Senyories, escoltem l'orador que està en l'ús de la paraula.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias.

Yo creo que esto es un ejemplo de que en demasiadas ocasiones la política se mueve en el marco de juego de lo menos malo.
Creo que lo ha explicado la vicepresidenta.

Vivimos tiempos complejos en España en que en demasiadas ocasiones se prima otro tipo de interés por encima del interés general, si existe el interés general.
Pero yo creo que esta es una de las cuestiones en las que hay interés general.

Hablaba de que muchas veces la política se mueve en el terreno de juego de lo menos malo, y esto es un claro ejemplo.
Tenemos un coste de oportunidad que yo creo que este Consell asume.
Un coste de oportunidad en el que tenemos una situación de infrafinanciación sistémica -esto es otro ejemplo más- frente a una necesidad perentoria de una población que está riesgo de exclusión, que está en riesgo de vulnerabilidad, que necesita que lleguen los recursos ya.

Este Consell, cuando hablaban de Â«rescatar personesÂ», que muchas veces en este hemiciclo ha sido objeto de broma y de chanza, cuando es una cosa muy seria.
.
.
, vuelve a demostrarse que este Consell prima a las personas por encima del interés partidista.
Asume este coste de oportunidad, porque creemos que es necesario que las personas que más necesitan de los recursos, además de una manera urgente, tengan acceso a ellos.

Renunciamos a una parte del dinero que nos corresponde en justicia por población.
Renunciamos a hacer de esto un casus belli de confrontación con el gobierno central cuando tenemos todas las razones y todos los argumentos para poder hacerlo.
Pero lo hacemos pensando desde la responsabilidad, desde la urgencia, desde poner primero a las personas por encima del interés partidista, lo hacemos una vez más.

Cuando en esta cámara se utilice esto de Â«rescatar personasÂ» como un objeto de broma, yo quiero que se recuerde este tipo de medidas.

Una situación en la que este Consell podría hacer causa, guerra con lo más necesario, con lo más doloroso, con aquellas personas que más sufren en esta población.
Y a pesar de ello, este Consell, una vez más, prima a las personas, prima al interés general, prima a aquellos que más lo necesitan frente a intereses partidistas, que yo creo que esta manera de pensar nos vendría bien a todos en este hemiciclo, porque no debemos olvidar que aquí venimos a representar a todos los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.
Y especialmente la política sirve para igualar a aquellos que más necesitan de la política para hacerlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

Ara, en nom del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez per a explicar el vot.

Quan vosté vullga, senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Vicepresidenta.

La verdad es que después de oírla me he quedado un poco asombrado, ciertamente no tenía pensado hacer una intervención excesivamente larga, porque entendía que era una cosa de la que sentirse orgullosos todos.

En primer lugar, me he quedado perplejo de las loas hacia su persona.
Oiga, que aquí los verdaderos protagonistas de esto son los valencianos, que con su equis en su renta pusieron la casilla para que hoy esto se reparta, (aplaudiments) esos son los protagonistas y son los grandes olvidados en todas sus intervenciones.
Y aquí usted es la que se ha llevado el pastel.

Oiga, si de verdad tiene tanta capacidad de persuasión y de negociación, yo, de verdad, le invito a que vaya usted al consejo de política fiscal, en lugar del señor Soler, y logre la misma unanimidad que se logró aquí en el sistema de financiación.
Hágalo, por favor, háganos un favor a todos.
Que Compromís vaya al consejo de política fiscal, en lugar del señor Soler, dado que se logran unanimidades y acuerdos.
Ya era hora.

Pero mire, yo, después de oírla, hay algo que me preocupa sinceramente.
Usted es una política de una talla considerable, nadie lo pone en duda; lo que pasa es que en su demagogia llega a límites insospechables.

Mire, usted aquí se ha estado quejando… Yo me he apuntado varias cosas.
Usted ha dicho algo así como que Â«donde el poder público no llega, y es la última barrera, y si falla ya no hay nadaÂ», ha dicho.
Ha dicho usted que la aportación de trece millones y medio por parte del estado es cuantitativamente insuficiente e injusta y ha hablado de infrafinanciación en esta materia.
Y todos aquí se han cogido e inmediatamente han dicho, Â«sí, cuánta razón tieneÂ».
Oiga, yo no sé si tiene razón o no, pero yo al final para cuantificar las cosas hay que ponerlas en comparación con algo.
Usted ahora recibe trece millones y medio para gastar en no sé qué, porque no lo ha dicho, y eso lo tocaré después.

Mire, el año pasado usted, su conselleria, tenía 12.
859.
000 euros para esto, 12.
Ésta de 13 es insuficiente y es injusta.
La de 12 que tenía el Consell era magnífica.
El problema es que de esos 12 se gastó 8 y pagó 6.
¿Eso es injusto?
¿Es insuficiente?
¿Ese trato le parece justo?
Así es como usted trató el año pasado a todas estas entidades, (aplaudiments) a las que ahora, a las que ahora demandan celeridad.
Oiga, es que usted pagó la mitad de lo que ahora le van a dar.
Es que eso es lo que usted hace con su política.
Usted de talla política es muy alta, pero demagoga es tremendamente.
Porque cuando se habla de su gestión a usted la cara ya le cambia.
Y esta es la realidad.

Es que el año pasado esta señora, la señora Oltra, su conselleria, tenía 12.
800.
000 para gastar, pagó 6, pagó 6, y ahora le parece injusto e infrafinanciado que le den trece y medio.
¡Oiga!
¿Pero esto tiene alguna explicación lógica?
No, no tiene ninguna explicación.

Y voy a la última.
Usted no ha explicado en qué va esto.
Usted va a crear una línea, o se ha atrevido a crear o se creará, porque desde luego no aparece en el presupuesto, la S5177, en la que usted aquí no ha dicho ni cuál es su denominación, ni cuáles son los beneficiarios, ni la descripción, ni la finalidad ni el modo de concesión.
Usted no lo ha explicado.

Resulta que cuando hay problemas el parlamento es soberano y lo que decide el parlamento es lo que hay que hacer.
Esta línea no ha pasado por este parlamento y usted no ha dicho nada.
Tiene ahora un turno, lo tiene si lo quiere, sea valiente, explíquenos esta línea a quién va, cómo se concede y cuál es la finalidad, porque no aparece en el presupuesto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Alberto García, vosté volia explicar el vot, no?
Ens ha comunicat que volia fer una explicació de vot.

Senyories, els recorde la resolució de Presidència sobre explicació de vot.
(La vicepresidenta primera, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Llig-la, llig-la, per favor.
Â») (El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Tenía que haber intervenido al principio, de menor a mayor.
Â») En tot cas, té dret a fer l'explicació de vot.

Senyor García, té vosté dos minuts.

El senyor García Salvador:

Gràcies, president.

De veritat, si mos interessa allò que passa fora d'estes quatre parets, si de veritat mos interessa i sabem a qui van destinades estes ajudes, si de veritat no volem ser còmplices de posar límit al que són les polítiques socials, si de veritat no volem ja que tornen els impagaments a la nostra comunitat i que se queden ja, com ha passat abans, no?
, i que encara s'estan produint impagaments, si de veritat volen tot això, no queda altra que abandonar ja la retòrica, anar a la lògica i al pragmatisme i a validar este decret.

S'ha de dir que és el mateix Tribunal Constitucional que en giner de 2017 diu que este model, el model de gestió i la concessió d'ajudes públiques és inconstitucional.
S'ha de buscar un altre model mixt, se repartiran 240 milions d'euros, i a la nostra comunitat li toquen 13,5 milions d'euros.
Què passa?
Que aixina com l'estat sí que té en la seua llei de subvencions, en la llei de pressupostos -perdó-, té una llei, que és la de 2003, que sí que pot lliurar els crèdits al cent per cent, això no està contemplat en la llei de pressupostos de la Comunitat Valenciana que té remet a l'any 2015 i simplement te permet una sèrie d'avançaments.
Per tant, és lògic que este decret se valide i que se posen les coses en la seua justa mesura.

Dit això, sí que és cert, tal com li van dir l'altre dia en la seua amable entrevista que van tindre en la conselleria, que tot serà inútil si vosté no posa ja en marxa el que són les ordres d'ajudes, si vosté no resol en temps i forma i si no posa els diners ja a funcionar.

I també encoratjar-la per si en pròximes reunions del consell territorial, evidentment, no és suficient el que a nosaltres se mos done, doncs treballar pel que és just per a esta comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Efectivament els diputats no adscrits intervenen en primer lloc en l'explicació de vot i ho han de comunicar expressament perquè puguem fer el repartiment de temps, d'acord amb el que consta la resolució de Presidència.

Projecte de llei, de La Generalitat, de cooperació i desenvolupament sostenible.
Debat de totalitat (RE número 60.
740, BOC número 178)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el debat de totalitat del Projecte de llei de La Generalitat sobre cooperació i desenvolupament sostenible.

Per a la presentació del projecte de llei, en nom del Consell, té la paraula l'honorable conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Bon dia.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Hui, el conseller de transparència és conseller de cooperació, que al cap i a la fi és el 51% del nostre pressupost.

Tinc l'honor d'estar ací hui per a presentar a estes Corts el Projecte de llei de cooperació i desenvolupament sostenible.
Un projecte de llei que és el fruit de molts mesos de treball, no només de la Conselleria de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació, sinó de tots els actors de la cooperació valenciana.
Per davant de tot, a ells vull reconéixer i agrair la tasca fonamental que realitzen i que representa l'expressió de la solidaritat del poble valencià, de la qual ens hem de sentir orgullosos.

Este projecte de llei és producte del treball conjunt i el diàleg.
Per això té tanta importància que haja estat aprovat per unanimitat en el Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
No hem d'oblidar que en este òrgan estan representats tots els grups parlamentaris, la Coordinadora Valenciana d'ONGD, les diputacions provincials, les universitats públiques, les organitzacions empresarials i d'economia social, les organitzacions sindicals, les obres socials de les entitats bancàries, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, el Fons Valencià per la Solidaritat i la Plataforma del Voluntariat.

A totes, i al Consell Valencià de Cooperació en el seu conjunt, agraïsc el seu paper com actors de la cooperació.
Entre tots oferiríem un missatge molt potent i significatiu a la societat valenciana si estes Corts foren capaces de mantenir este consens i aprovar este projecte per unanimitat.

El fet que tots els grups parlamentaris siguen favorables a la seua tramitació és un bon senyal en este sentit, sense perjudici que es puguen introduir millores en el text durant la tramitació parlamentària.

D'una manera especial he de manifestar el meu reconeixement a les ONG de desenvolupament per la seua perseveració en el manteniment de l'acció solidària de cooperació amb els països empobrits, especialment en el moment més difícil.
Cal recordar que la cooperació internacional sempre és urgent.
Estem a punt, per exemple, de convocar una altra vegada dissortadament el Comité d'Ajuda d'Emergències per diversos casos que arreu del món, o bé per qüestions de reeixir de situacions d'hambruna o bé per catàstrofes naturals, reclamen de nou la nostra col·laboració.

Les ONGD representen millor que ningú la dignitat i l'esforç solidari de la societat valenciana.
Aquesta llei és sobretot una peça fonamental en la refundació de la cooperació valenciana.
I no vinc hui ací a parlar del passat, però hi ha un passat que planeja sobre tots nosaltres quan parlem d'estes coses.

En eixe sentit, preferisc parlar del futur.
Fa dos anys l'Assemblea General de les Nacions Unides va aprovar, a Nova York, l'Agenda 2030 per al Desenvolupament Sostenible, que constituïx un esforç de la comunitat internacional per assolir uns objectius i metes de desenvolupament comú a tots els països del món.

L'Agenda 2030 gira al volant de cinc eixos centrals: planeta, persones, prosperitat, pau i aliances, que de vegades també algú diria partenariat.
Són les tres pes.

Esta agenda està integrada per 17 objectius i 169 metes, que representen una proposta ambiciosa i definida des del seu origen com a universal.
Per això concernix a tots i a cada un dels països, als seus governs i a les seues societats.

A través d'este conjunt d'objectius s'establixen una sèrie de prioritats polítiques basades en la integració de les diferents dimensions del desenvolupament sostenible: la dimensió social, l'econòmica i la mediambiental.

Els objectius de desenvolupament sostenible i l'Agenda 2030 són una oportunitat única per assentar les bases d'una transformació global que conduïsca cap a models de desenvolupament inclusius i sostenibles, tant a nivell nacional com a nivell internacional.
I això també és per a nosaltres una oportunitat per a refundar o per a contribuir a refundar la cooperació valenciana.

La Comunitat Valenciana, com una comunitat solidària, i la Generalitat valenciana, com la seua màxima institució pública, van assumir des del primer moment este compromís per a eradicar la pobresa mundial; i està bé que fa només dos o tres dies un diari nacional així ho reconeixia.

Ara portem este compromís al màxim rang legal amb este projecte de llei de cooperació i desenvolupament sostenible de la Comunitat Valenciana.
Això ho fem en un context on compta no només la dotació dels recursos econòmics, sinó també l'eficàcia, la transparència i la rendició de comptes.

Amb este projecte volem contribuir a l'èxit dels objectius de desenvolupament sostenible en els pròxims anys, i ho farem atenent l'enfocament de gènere, el desenvolupament basat en els drets humans i a la governança democràtica i als drets de la infància com indestriables elements de conjunt, que no poden ser confrontats ni separats dels objectius de desenvolupament sostenible.

Este projecte de llei de cooperació i desenvolupament sostenible serà, si estes Corts així ho volen, la primera llei de l'estat espanyol que té en compte els reptes que es presenten davant del nou escenari global de la cooperació internacional al desenvolupament.

Uns desafiaments que requerixen redissenyar la cooperació al desenvolupament amb una visió coherent i de conjunt, planificada i orientada cap a un model de desenvolupament econòmic i social que ha de ser equitatiu, sostingut i sostenible en el temps, coherent amb les demandes de la societat civil i les recomanacions de Nacions Unides i més participatiu en la societat civil.

Este projecte de llei possibilita, per tant, afrontar un triple gran desafiament.

Primer.
És temps d'integrar els objectius de desenvolupament sostenible en totes les polítiques i àmbits d'actuació del Consell, per mitjà d'un enfocament de govern total que estén la cooperació no sols als actors tradicionals, sinó també a altres agents del sector públic i privat.

En segon lloc, millorar i augmentar les capacitats actuals de les ONGD com els actors més importants que són de la cooperació internacional.
Estes ONG, gràcies a la seua diversitat i la seua experiència, poden fer una contribució estratègica al desenvolupament d'esta nova política pública.

I, en tercer lloc, ser un marc de referència internacional de la cooperació internacional i el desenvolupament sostenible, a fi de recolzar el canvi global en línia amb l'agenda 2030 de les Nacions Unides, la qual cosa, per cert, també serà bàsica per a incrementar l'autoestima i el reconeixement positiu exterior de la nostra comunitat.

¿Quins canvis aporta aquest projecte de llei de cooperació, per a respondre a estos nous reptes?

És global, alineada en una agenda internacional global, com a base per a la coherència de les polítiques i per la definició d'instruments de cooperació.
Situa aquests objectius en l'horitzó estratègic de la cooperació valenciana al desenvolupament.

És transparent.
Promou la cultura de l'avaluació i la gestió del coneixement per a la millora del sistema de la cooperació i de les seues actuacions concretes.
Reforça la transparència com a base de la rendició de comptes de les polítiques públiques de cooperació al desenvolupament.

És participativa.
Considera la política de cooperació al desenvolupament com una dimensió fonamental de la salut democràtica de la Comunitat Valenciana.
Facilita la implicació activa de la ciutadania, a través d'accions d'educació per a la ciutadania global, crítica, activa i compromesa amb les metes dels objectius, i el foment del voluntariat internacional de cooperació per al desenvolupament.
Implica tots els actors i la societat valenciana en l'elaboració, desenvolupament i avaluació de les polítiques de cooperació.

És inclusiva.
La llei és aplicable a tot el territori de la Comunitat Valenciana.
Afavorix la coordinació i la complementarietat en els múltiples actors de la cooperació al desenvolupament, fomentant el consens i les aliances en tots els nivells i en vocació d'arribar a tots els territoris de la nostra comunitat.

És multidimensional.
Proposa un enfocament integrat d'actuacions sobre la base de tres dimensions interrelacionades: inclusió social, desenvolupament econòmic i sostenibilitat mediambiental.
Així mateix, incorpora l'enfocament de gènere i de drets humans a totes les actuacions en matèria de cooperació.

Així, doncs, este enfocament estratègic del projecte de llei permet entendre les polítiques de cooperació internacional, desenvolupament i de solidaritat com a alguns dels instruments de construcció dels objectius del desenvolupament sostenible.
Fa possible passar d'accions amb una escassa gestió del coneixement a altres en què el coneixement siga essencial, permetent les corresponents avaluacions i aprenentatges.
Substituir l'estratègia geogràfica tradicional per una altra basada en els principis de diferenciació i concentració en torn al planeta, persones, prosperitat, pau i aliances que han de reconéixer i inspirar la nostra política de cooperació.

La llei contempla, per a la seua aplicació, tant en la cooperació bilateral com en la multilateral, els àmbits següents: la cooperació econòmica, la cooperació financera, la cooperació tècnica, l'acció humanitària, l'educació per a la ciutadania global, la formació i investigació i el suport a iniciatives de comerç just.

D'altra banda, la llei crea alguns nous òrgans assessors i de coordinació que milloren el control i la participació, tal com hem dit.

Este projecte de llei es va a aplicar respectant els principis i objectius i les prioritats de la política espanyola establits en la Llei, de l'estat, 23/1998, tant en les actuacions directament orientades a promoure el desenvolupament humà i econòmic en els països beneficiaris com també en les orientades a augmentar la conscienciació i els grau del compromís del poble valencià amb la solidaritat.

Dit això, i tot i que no caldria ni dir-ho, hem de fer referència ací a eixe projecte, o insistir que este projecte és absolutament respectuós en la llei de l'estat i no entra en cap contradicció ni amb ella ni amb cap altra norma.
És massa important per a la vida de moltes persones aquesta qüestió com per a entrar en picabaralles partidistes.

Com he dit, este és un projecte aprovat per unanimitat de tots els grups i que ha passat tots els filtres, lògicament, de legalitat.
És estrany que, amb eixe grau de consens, l'únic actor que haja posat alguna pega siga el Ministeri de Presidència i per les Administracions Territorials, enviant-mos eixa estranya figura no prevista ni en la Constitució ni en cap norma coneguda, que es diu Â«les cartes de col·laboracióÂ» prèvies a l'aprovació d'una llei per un parlament autonòmic, i que és una figura que intenta condicionar i que s'inscriu en certes polítiques de recentralització.

Ens ha escrit el govern un escrit en este sentit, a què hem contestat.
Jo mateix he parlat i ho he explicat al delegat del govern, i entenem que no contradiu la llei.
I quan se'ns diu que no es fa esment d'eixa llei, primer, és un error, perquè sí que se fa esment en el preàmbul, però, al mateix temps, és que no sabem en cap teoria de les fons del dret per què cada norma ha de fer esment a totes les lleis de rang superior.

Per tant, dit tot això, nosaltres no tenim cap problema, com a govern, que les apreciacions que es fan puguen ser incloses, perquè són d'un nivell absolutament formal que no modifica, per a res, res del dit en la llei.
Òbviament, a partir d'ara, està en les mans de les seues senyories el redactat final d'aquesta norma.

En qualsevol cas, tenim la màxima disposició a coordinar-mos, com venim fent-ho de manera habitual, amb el Govern d'Espanya i amb la resta de comunitats autònomes perquè, lògicament, la cooperació descentralitzada exigix la coordinació de tots els actors polítics perquè puga ser eficaç.
No es tracta de ser els més guapos ni els xulos, sinó de col·laborar amb eficàcia per als països del món i les persones que més ho necessiten.

Dit això, no puc acabar sense fer referència a l'objectiu final, al qual cap societat democràtica pot renunciar, que és la consecució del compromís de destinar el 0,7% del pressupost a les polítiques de cooperació.
En les actuals condicions de finançament, sabem que això serà molt complicat.

Malgrat això, en dos anys hem passat de destinar 3,8 milions a 18,7 milions d'euros.
Fa dos anys aportàvem 0,70 euros per capita, i hem passat ara a 3,79 euros, ja per damunt de la mitjana espanyola.
Això va suposar al darrer pressupost el 0,11%.

Estem molt lluny del 0,7%, però és l'horitzó al qual no renunciem i, per això, el fixem directament en la llei.
És un horitzó necessari, just, simbòlic.

Amb esta voluntat de consens, la cooperació valenciana compta amb un extraordinari potencial.
El nostre principal repte.
.
.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.
.
.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

.
.
.
és generar -immediatament acabe- una visió conjunta i compartida entre tots els agents i la societat valenciana.

Només em queda acabar per on he començat, destacant la importància del màxim consens polític i social i demanant el suport de tots els grups parlamentaris per a mantenir-lo amb l'aprovació d'aquest projecte de llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Anem a fer ara la fixació de posició dels diferents grups.
I té la paraula el senyor Antonio Woodward, del Grup Parlamentari Ciudadanos, durant quatre minuts.

Quan vosté vullga, senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Sí, muchas gracias.

Bien, Les Corts aprobaron en el año 2007 la Ley 6/2007, la ley de la cooperación para el desarrollo de la Comunidad Valenciana, una ley que reflejaba el compromiso solidario de todos los valencianos con los países en vías de desarrollo.

Sin embargo, en estos diez años ha evolucionado el escenario en el que se desarrolla la cooperación al desarrollo y la ayuda humanitaria internacional.
Por ejemplo, este nuevo escenario plantea como algo primordial el cumplir con los objetivos de desarrollo sostenible que establece la agenda global de desarrollo hasta el año 2030, y son: poner fin a la pobreza y al hambre en todo el mundo de aquí al año 2030; combatir las desigualdades dentro de los países y entre ellos; construir sociedades pacíficas, justas e inclusivas; proteger los derechos humanos; promover la igualdad entre los géneros y el empoderamiento de las mujeres y las niñas; garantizar una protección duradera del planeta y sus recursos naturales.
Así pues, y frente a un nuevo panorama internacional, consideramos que sí, que era necesario actualizar y adaptar la ley del año 2007.

En primer lugar, creo que es de recibo expresar el consenso con el que se ha elaborado esta ley, como ha dicho ya el conseller.
Mi grupo parlamentario, de todas formas, al igual que el Gobierno de España, tenía algunas dudas sobre la posible inconstitucionalidad de algunos artículos que desde la dirección general de cooperación se modificaron.

Efectivamente, el respeto entre instituciones es fundamental en nuestro estado de derecho y en materia de cooperación.
El Consell no puede ir por libre.
De momento, esto no es Cataluña.

Así pues, entendemos que La Generalitat se relacionará con las demás instituciones nacionales e internacionales en el ámbito de la cooperación al desarrollo, con criterios de información, coordinación y colaboración recíprocas, siempre de acuerdo con lo establecido en el artículo 149.
3 de la Constitución española.

Por otro lado, consideramos que es necesario, teniendo en cuenta cómo era la política en materia de cooperación del anterior gobierno, que esta ley sea totalmente transparente, que, del mismo modo, existan controles externos e independientes del Consell que hagan un seguimiento y controlen y evalúen las medidas que se aprueban y que se llevan a cabo en esta materia.
No se puede permitir que un asunto tan delicado, tan sensible y que sirve para mejorar la vida de muchas personas que viven en un contexto de pobreza y de exclusión acabe en manos de unos cuantos corruptos desalmados que busquen lucrarse a costa de los indefensos y que se reparten el dinero entre ellos, un dinero que tendría que ir destinado a países cuyas poblaciones viven en la pobreza, que sufren las dramáticas consecuencias de un conflicto armado o las de un desastre natural.

Me gustaría hacer hincapié en uno de los pilares de la ley, el voluntariado, y en la necesidad de crear una red asociativa importante en la Comunidad Valenciana.
Muchos jóvenes, por ejemplo, tienen una gran vocación en este sentido y, desde la administración, debemos ayudarles.
Es importante contar con la participación del sector privado, en la colaboración con La Generalitat, en el fomento de la cooperación para el desarrollo y del voluntariado.
Mi grupo, de hecho, ya presentó una proposición no de ley sobre la promoción del voluntariado en las empresas.

Me gustaría hacer igualmente hincapié en el capítulo II de la ley.
Se crea un nuevo organismo, que se suma a la compleja estructura existente: el alto consejo consultivo para el desarrollo de la agenda 2030.
Y consideramos que las competencias que se le atribuyen en la ley podría asumirlas el consejo valenciano de cooperación, para evitar duplicidades y no incrementar las estructuras administrativas de forma innecesaria.

Y ya, por último, para terminar, me gustaría señalar, en primer lugar, que desde Ciudadanos insistiremos al Consell para que se esfuerce en cumplir el compromiso asumido de destinar el 0,7% del presupuesto a la cooperación internacional; y también que las enmiendas que se han presentado, por parte de nuestro grupo, han sido, prevalentemente, a instancias de las propias ONG que son, al fin y al cabo, las que llevan a cabo los proyectos de cooperación y de ayuda humanitaria, son las que más tienen que aportar y, desde aquí, les agradecemos sus aportaciones realizadas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Anem a passar a donar-li la paraula al Grup Parlamentari Podemos-Podem, al seu diputat il·lustre senyor David Torres.

El senyor Torres García:

Gràcies, vicepresidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Mentres alguns hui preferixen parlar de Catalunya, a mi m'agradaria recordar que hui fa quaranta-dos anys dels últims afusellaments de la dictadura.
Mai més pena de mort i mai més repressió a la llibertat d'expressió.
(Aplaudiments)

Crec que és una llei.
.
.
Hui és un dia oportú perquè arribe aquesta llei, justament quan fa un dia que el Govern d'Espanya ha incomplert els acords en matèria de refugiats que havia adoptat en la Unió Europea.

Una llei que.
.
.
, han passat deu anys de l'anterior llei, i hem de reconéixer que tampoc era una mala llei.
No era una mala llei.
Es va fer en un moment en què va hi haure una evolució de la cooperació.
La majoria de comunitats autònomes estaven desenvolupant les seves lleis.
Aquesta era una llei que s'adaptava prou al moment, tenia un enfocament basat en resultats, que era el model de cooperació d'aquell moment.
Però varen tindre la sort, els qui varen tindre la sort de poder participar en la redacció d'aquesta llei, que el Partit Popular estava més preocupat perquè es diguera Â«desenrotllamentÂ» i no Â«desenvolupamentÂ»; i això va fer que, acceptant Â«desenrotllamentÂ», pogueren desenvolupar una llei que, al final, no estava tan malament.
(Aplaudiments)

El problema és que eixa llei, doncs, lamentablement, la varen utilitzar per a mancillar tot un sector, per a furtar i per a desprestigiar un sector que no es mereixia el conseller Blasco ni tot el mal que va fer a totes les ONG i a la visibilitat i al prestigi que tenia.
.
.
, precisament en aquesta comunitat, que vàrem ser pioners en la creació de la coordinadora, no es mereixien aquest desprestigi.

Durant estos anys, les ONG s'han sentit soles, han sofert retallades, se'ls ha donat l'esquena moltes vegades.
Han sofert ERO, dificultats de portar endavant els projectes que tenien adjudicats.
Han segut perseguides i inclús a vegades amenaçades i, per tant, tot el meu reconeixement a eixe sector que va lluitar contra les amenaces, contra el desprestigi i va aconseguir que tota eixa gent que es va embutxacar els diners de les persones més desfavorides acabaren on han acabat, que és en Picassent.
(Aplaudiments)

Per tant, és una llei necessària, hem d'afrontar nous reptes, ja no estem en un model basat en resultats, estem en un model basat en els drets humans.
És cert que els hem d'emmarcar en les polítiques internacionals, però discrepem en algunes de les bases d'esta llei.
I eixa discrepància la portarem al debat en la redacció i en la millora de la llei.

Nosaltres estem d'acord que ens hem de coordinar i alinear en les polítiques multilaterals i internacionals, però no estem del tot d'acord que nosaltres sigam els executors de totes eixes polítiques i que confonem a vegades els àmbits d'actuacions.

Discrepem en una de les bases fonamentals que diu la llei, que és que es basa en els èxits dels objectius del desenvolupament del mil·lenni, quan tots sabem que els objectius de desenvolupament del mil·lenni van ser un fracàs.
No es va aconseguir ninguna de les metes que s'havien proposat.
I a pesar que es van aconseguir algunes millores, a dia d'enguany sabem que estem retrocedint, per exemple, en matèries com la fam.

I el segon problema de fons és que discrepem que siga la cooperació valenciana la que s'haja d'encarregar del desenvolupament dels objectius de desenvolupament sostenible en la Comunitat Valenciana.
Creguem que és un àmbit d'actuació que no correspon a la cooperació internacional.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Torres.

El senyor Torres García:

Ho hem buscat a través d'un altre reglament, però les estructures de coordinació que n'hi ha en la llei no deixen clar quins serien els àmbits d'actuació.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Torres.

El senyor Torres García:

.
.
.
i, per tant, nosaltres serem crítics i lluitarem perquè eixos àmbits estiguen clars.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Torres.

Per a defensar la postura del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la seua diputada, il·lustre senyora Marian Campello.
Quan vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta.

Abans de començar, m'agradaria aprofitar este espai per enviar tot el meu suport al xiquet de tretze anys d'Alacant que ha patit un atac intolerable d'assetjament escolar, i dir que tenim el deure de no descansar fins que les escoles siguen llocs segurs per a les nostres criatures.
(Aplaudiments)

I ara anem amb la llei.
Hui, senyories, és d'eixos dies que en este cambra hem de sentir orgull.
Debatem a la totalitat esta llei de cooperació i desenvolupament sostenible sense cap esmena a la totalitat mostrant, encara que amb un fum d'esmenes, la voluntat d'estes Corts per trobar un gran acord, cosa que no és una qüestió menor ni una qüestió baladí, sabent com ha sigut de protagonista en el passat esta matèria als moments més obscurs d'estes Corts.

Hui es respira voluntat de consens, i esperem que així siga fins a l'aprovació del text.
Esta llei s'ha elaborat comptant amb les entitats implicades, no podia ser d'una altra manera, tractant-se de voluntaris, de cooperants i entitats que es deixen la pell en la defensa de la dignitat de les persones, en la defensa del medi i en la defensa dels drets humans.
Una cosa que potser tinga tota la lògica del món, però fins ara no passava.

Per tant, tenim un text, com no podia ser d'una altra manera, aprovat per unanimitat al Consell Valencià de Cooperació.
És una llei on les ONGD comencen a tindre el paper que els pertoca.
Són ells els que defensen els més vulnerables, els que alcen la veu quan sembla que tot el món calla.
Posen les vergonyes de les elits damunt la taula, a la vista del món.
I encara que alguns governs no ho valoren, este sí que ho fa.
Ho fa i sabem que això és defensar la democràcia.

I com a demòcrates, hem d'agrair el seu treball dins i fora de les nostres fronteres.
Però este text no sols parla de dignificar la vida de les persones, sinó també dignificar i recuperar l'entorn en què hem de viure.
I és per això que els objectius de desenvolupament sostenible i l'Agenda 2030 es convertixen en vertebradors per a aconseguir un món més just al seu conjunt.

Miren, parlem de transversalitat i d'inclusió, de perspectiva de gènere, de no deixar en la cuneta del planeta moltes persones, cosa que per cert està fent el Govern d'Espanya amb el tema dels refugiats.
Sols l'11% del que li pertocava ha rebut i a més es dediquen a reunir-se amb l'adalil de les fronteres en Washington.
Miren, en este govern sí que els diguem que benvinguts, els donem la benvinguda als refugiats.

Bé, nàixer a l'hemisferi sud no pot significar un futur completament incert i hipotecat a la incertesa i a l'arrogància i necessitats primermundistes que tenim a este costat del món.
Este és un camí llarg, estic segura.
Esta llei per sí sola no canviarà el món ni canviarà el planeta, però aposta pel suport mutu, aposta per acompanyar a qui treballa per la justícia global des de la nostra localitat.

Potser alguns miren amb indiferència esta llei.
Pot ser que alguns miren amb indiferència les coses que s'aproven en parlaments xicotets com este.
Però qui crega que hi haurà un canvi universal sense el compromís més local del nostre territori, simplement és un ignorant.

Senyories, els repte a debatre, a esmenar, a acordar, a consensuar tot el que calga, per a obtindre el vot favorable de tots els colors polítics d'esta cambra, colors que han d'entendre que democràcia s'escriu amb lletres d'equitat, pau i respecte global.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Campello.

És el torn ara del Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula la seua diputada, il·lustre senyora Clara Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, la cooperació internacional al desenvolupament ha de ser un dels eixos centrals de les polítiques socials d'un govern decent.
Sense més.
Sense cap ni un qualificatiu més.

El que havia de ser un eix d'acció política consensuat, unànime, compartit, quasi natural, discret, si vostés em permeten l'expressió, però al mateix temps contundent i decidit, s'ha hagut de convertir en l'acció política del govern del botànic, en una bandera, en un símbol que marcara amb nitidesa un abans i un després que situara el compromís dels valencians i valencianes amb la cooperació internacional, en les antípodes d'allò en què els governs del Partit Popular ho van convertir.

Perquè en altres temps no massa llunyans la cooperació internacional per al desenvolupament no només no era eix central d'una política social que busca la justícia, sinó que es va convertir en un símbol.
Això sí, en un gran símbol de vergonya universal.

I per això ens trobem en aquest punt i final que marcarà l'aprovació d'una nova llei de cooperació i desenvolupament sostenible, que suposa l'última anella de la cadena de modificacions i reformes normatives per tancar definitivament l'etapa Blasco.
Una llei que ha de conjurar-se contra la corrupció, que ha de conjurar-se contra el saqueig en nom de la solidaritat i que ha de blindar-se amb garanties per als que fan cooperació i també per als que reben cooperació.

Algú fa uns dies ens interpel·lava des d'esta trona i ens preguntava si ens conformàvem en ser millors que Blasco.
Miren, no només no ens conformem, sinó que el moviment que ha generat l'elaboració d'aquesta nova llei no l'inspira ser millor que Blasco.
De fent, no ens inspira ser millors que Blasco.
Això ja ho som i això ja ho érem.

El que ens inspira tots els dies al front de la nostra tasca com a parlamentaris i inspira este nou govern al front de la seua tasca com a gestors públics és ser millors, molt millors que tots i cadascun dels que empararen Blasco.
És ser millors, molt millors que els qui l'animaven, que els qui el protegiren, que els qui compartiren taula i mantell amb ell, que els qui l'aplaudien, besaven i abraçaven quan s'asseia en l'escó de la ignomínia.

El que ens inspira ser millor, molt millors que els qui compartiren govern en els últims vint anys.
Per tant, sí, aquesta és una nova llei presidida pel passat, sí, però pensada per al futur.
Per això, em resistisc a intercanviar, com a alguns els agradaria, unanimitat en l'aprovació d'aquesta llei per desmemòria.

Hui, senyories, tanquem un cicle amb la seua tramitació, i encetem una nova etapa que situa l'acció solidària de la cooperació valenciana en l'espai central de les nostres prioritats polítiques, que també han d'estar alineades amb la nova Agenda 2030 per al desenvolupament sostenible que marca un nou escenari de reptes per part de les nacions unides.

Ambdues han de conjugar-se, però han de tindre també el seu protagonisme diferenciat en aquest nou espai normatiu que hui encetem.
Transparència, rendició de comptes, seguiment, avaluació, globalitat, justícia, igualtat són els ingredients que definixen l'esperit d'esta nova norma i que amb la col·laboració de tos els que de veres ens creguem aquestes polítiques d'ajuda als qui més ho necessiten dels països empobrits han de fer de la seua aplicació un èxit.

Miren, senyories, és un deute, és un deute que tenim no només amb la societat valenciana, que també.
El tenim principalment amb els xiquets de Nicaragua, la fam i la set dels quals es va utilitzar d'excusa per a saquejar quasi dos milions d'euros.
El tenim amb les xiquetes de Malabo, infectades d'IVH, que mai reberen.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
els contenidors amb els medicaments.
I el tenim amb tots aquells que es quedaren esperant l'ajuda que els valencians creguérem que els estàvem prestant.
Per tant, senyories, esta sí va per tots ells.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Tirado.

I passarem a donar-li la paraula al Grup Parlamentari Popular i a la seua diputada il·lustre senyora María Bernal.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Quan vosté vullga.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Hoy vamos a sustanciar en Les Corts el debate a la totalidad del proyecto de ley de cooperación y desarrollo sostenible, una ley que viene marcada por la Agenda 2030 para el desarrollo sostenible, aprobada por la asamblea general de las Naciones Unidas, y que sustituye a los objetivos de desarrollo del milenio.

Un plan de acción a favor de las personas, el planeta y la prosperidad, que también tiene la intención de fortalecer la paz universal y el acceso a la justicia.
Diecisiete objetivos y 169 metas que los países que componen la Asamblea General de las Naciones Unidas deberán adaptar y desarrollar, y las comunidades autónomas aplicarlos en las políticas de sus territorios.

Una ley que desde nuestro punto de vista tiene unas similitudes tan alarmantes con la ley del 2007 que sinceramente no encontramos innovación en la misma.
Porque ustedes han hecho una ley casi idéntica.
Y digo Â«casiÂ», porque lo que han innovado les ha salido un poco rana.
Ustedes van a tener que aprender a hacer leyes de derechas, porque las de izquierdas no les han salido muy bien.

Señorías del botànic, de nuevo nos encontramos con un texto normativo que en la forma y en el fondo deja mucho que desear.
Están ustedes superándose en su manifiesta incapacidad para redactar leyes.
Cada día los textos que nos traen son de peor calidad.
De hecho, esta ley tiene tantas versiones que cuesta ubicarse en este proceso.
Han hecho tantas versiones de la misma que está desacreditada antes de nacer, y la que nos queda en el proceso de enmiendas.

Han hecho una ley con errores en la redacción.
Se han olvidado de palabras y términos indispensables, han dado competencias a quien no las tiene, han usado conceptos que están desfasados y que ya no se utilizan.
Ustedes que se atribuyen ser los adalides de la cooperación han tenido que ser corregidos y hasta les han avisado de no cumplir la ley.

El señor Alcaraz nos trae una ley a estas Corts, una ley que no cumple.
No sé si porque el señor Alcaraz es la parte de Compromís que apoya las diversas ilegalidades que hacen otras comunidades autónomas y las aplica a las políticas de su conselleria.
Lo que queda claro es que es una conselleria que ustedes han creado para cumplir la ley y lo primero que hace la misma es incumplirla.

¿Cómo es posible?
¿Cómo ustedes explican eso?
¿O es que tal vez el señor conseller solo está preocupado en los viajes y en los países que va a recorrer aunque esas políticas no sean de su competencia?

Miren, aquí tenemos una línea de escaparate, de eslogan.
Como todas las que hacen ustedes.
No se puede sacar pecho de ninguna política en materia de cooperación internacional cuando al cierre del presupuesto en agosto tan solo habían ejecutado el 9% del presupuesto del total.
No han realizado transferencias de capital y de transferencias corrientes, es decir, las ayudas que ustedes dan a las organizaciones sin ánimo de lucro, de un presupuesto de casi catorce millones solo han ejecutado un millón de euros.
Ustedes venden el escaparate pero después no tienen el producto dentro del almacén.

El Grupo Parlamentario Popular apuesta por la cooperación, apuesta por ayudar a las personas, apuesta por políticas eficientes y eficaces en materia de cooperación internacional, desarrollo.
El Grupo Parlamentario Popular apuesta por el consenso y que en el debate de enmiendas lleguemos a acuerdos para hacer la mejor ley y para que sea un texto que se ajuste a la ley.
Hay muchas personas que necesitan de nuestra ayuda y debemos hacerlo lo mejor posible para ayudarlos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Projecte de llei, de La Generalitat, de polítiques integrals de joventut (RE número 64.
921, BOC número 188)

El senyor president:

Senyories, si no hi ha rèpliques passarem al següent punt de l'ordre del dia que és el tercer, que és el debat a la totalitat del Projecte de llei, de La Generalitat, de polítiques integrals de joventut.

Per a la presentació del projecte de llei del Consell té la paraula l'honorable Vicepresidenta i Consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, per a fer l'exposició.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Gràcies també als representants de l'associacionisme juvenil que hui se troben entre nosaltres, especialment al consell de la joventut per seguir este debat.

Torne a eixir en esta trona en el dia de hui per sotmetre a la seua consideració un projecte de llei que deriva de la pròpia Constitució.
Com ja saben, la norma magna de l'estat, en l'article 9,2 establix el mandat dels poders públics de promoure les condicions perquè la llibertat i la igualtat de l'individu i dels grups en què s'integra siguen reals i efectives.
I també crida a remoure els obstacles que impedisquen o dificulten la seua plenitud i a facilitar la participació de tota la ciutadania en la vida política, econòmica, cultural i social.

D'altra manera, i de forma més específica, l'article 48 consagra el deure per als poders públics de promoure les condicions per a la participació lliure i eficaç de la joventut en el desenvolupament polític, social, econòmic i cultural.
I ja l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana consagra la competència exclusiva de La Generalitat en polítiques de joventut.

És un consens acceptat per totes les persones expertes i per totes les organitzacions juvenils que, per aconseguir estes finalitats constitucionals, cal que les polítiques de joventut es dissenyen i s'executen de manera integral i transversal, amb la necessària implicació de les diferents administracions i també de la societat civil.
La participació de la joventut és fonamental per abordar les accions a emprendre, tant en els processos de presa de decisions com en el seu desplegament.

Però també cal un marc normatiu que garantisca a les persones joves els drets que els permeten aconseguir l'emancipació i l'autonomia personal de manera plena, responsable i en igualtat de condicions.
En eixe sentit, la vigent Llei 18/2010, de joventut va ser un intent fallit i és clarament insuficient perquè es reduïx a una enunciació de principis i mesures de caràcter genèric sense establir un autèntic model que concrete l'articulació de polítiques que garantisquen la participació de la joventut en el desenvolupament polític, social, econòmic i cultural que és el mandat de l'Estatut d'autonomia i per a dur endavant eixa competència exclusiva de La Generalitat de què parlàvem abans.
És a dir, teníem una llei que no estava responent a les exigències de l'Estatut d'autonomia.

El present projecte de llei, senyories, respon de forma clara a la necessitat social.
Les persones joves són un col·lectiu crucial en la nostra societat.
No sols conformen la societat valenciana del futur, sinó que han de ser-ho també del present i es tracta d'un col·lectiu que en el moment actual patix particularment les conseqüències d'una crisi que no han generat, però de les quals són víctimes.

Les persones joves de la Comunitat Valenciana s'enfronten amb especial dificultat als problemes relacionats amb la inserció professional i a la construcció i realització del seu projecte vital.
I, en general, a la superació de moltes desigualtats.
Són, segons els últims estudis, amb diferència, el col·lectiu que amb més impacte ha sofert no sols la crisi, sinó la perversa gestió de la crisi.

Durant l'etapa vital que representa la joventut, les persones joves han d'afrontar grans reptes que necessiten la protecció de les institucions.
Han d'afrontar l'itinerari de la seua formació, les dificultats pròpies de la inserció en el mercat laboral, l'accés a un habitatge digne i així exercir els seus drets de ciutadania plena.
Davant esta situació és imprescindible el compromís de totes les institucions, tant de La Generalitat com de la resta d'administracions, de dotar les persones joves dels mitjans i mecanismes que requerisquen per a aconseguir i desenvolupar un projecte vital, autònom i independent.

Per això presentem una llei de joventut que posa a la persona jove al centre de les seues pròpies polítiques.
Per això és una llei integral, des d'una perspectiva de drets que busque el seu apoderament, facilitant els recursos que ho facen possible.
Una nova llei de polítiques integrals de joventut que s'adapta als temps actuals, ampliant els límits d'edat i apostant per acostar la presa de decisions responsables als setze anys.

Proposem a la seua consideració una llei que demostra amb fets la importància de la participació juvenil, donant-li la coresponsabilitat en el consell rector de l'Ivaj, augmentant fins el 50% la presència i participació en la presa de decisions.
És a dir, un consell rector paritari entre administració i societat civil reconeixent els consells territorials de joventut o els grups de joves que encara no tenen una estructura jurídica i això és molt important.
L'àmbit relacional informal de la gent jove ha de tindre cabuda en una llei del segle XXI fomentant els fòrums joves, com espais de debat i opinió i apostant pel dret a l'educació de la participació.

Esta llei que tinc l'honor de presentar-los incorpora l'oci educatiu, educació no formal com un instrument que possibilita la creació d'un projecte propi de cada jove i que també forja la seua personalitat.
És una aposta, senyories, que vol trencar amb les desigualtats on es fixen, en primera instància, en l'espai natural de formació de la personalitat, el temps lliure i l'espai relacional.

No podem oblidar que és en l'oci, en les pantalles, en les xarxes socials on les persones joves troben en l'actualitat els seus referents.
Són les amigues i els amics, els grups d'iguals, fins i tot uns iguals desconeguts en un món ja tan globalitzat que està influint en la formació de la joventut i ha de tindre una presència en la normativa.
Qui determina sobretot les seues activitats i actituds són estes noves maneres relacionals.
Per això sabem que és ací on s'ha d'intervindre, comptant amb tota la gent que ja ho està fent.

Per exemple, les monitores i els monitors de temps lliure, la gent que ensenya música en les nostres bandes, la que entrena en els clubs de futbol o de bàsquet o d'altres esports, la que fa tallers o programa pel·lícules, o activitats als ajuntaments, la que està ensenyant les nostres persones joves a esforçar-se, a creure en elles mateixes i a treballar en equip, a respectar a l'altre o a l'altra, a saber guanyar i perdre, a tindre deures i drets, a valorar la diversitat, a ajudar i col·laborar amb qui no és com ell o ella, al que és diferent, al que és divers.
En definitiva, comptant amb qui fa que esta societat estiga composta per persones lliures i iguals.

I per a dur a terme esta tasca ens proposem una llei que garantix, per una banda, la municipalització de les polítiques de joventut i, d'una altra, posa l'accent en la coordinació de totes les estructures de l'administració presents ja en cadascun dels territoris.
Una llei per al treball en xarxa, horitzontal, feminitzat, que mancomune els esforços dels municipis pròxims, que compta amb les entitats, que arribe fins a l'últim poble, que no oblida les zones rurals amb les seues especificitats.

Una llei que suma totes les iniciatives i tots els recursos des del diàleg, des de l'acord i des d'una estratègia comuna, l'estratègia valenciana de joventut.
Que delimite els objectius i els indicadors, que ens facilita una avaluació que millore les nostres intervencions.
Perquè ja saben, senyories, que el Consell que represente és un Consell que planifica i que avalua les seues polítiques i esta avaluació també està present en la llei que ara sotmet a la seua consideració.
S'acabaren les ocurrències.
Es planifica i s'avalua.

Les respostes que La Generalitat ha de donar a les necessitats de les persones joves són molt importants perquè són un compromís ferm i tenen vocació de permanència.
I esta és la raó de la present llei.
Es pretén dotar la joventut valenciana d'una norma jurídica que establisca obligacions i drets de caràcter durador.
Es pretén igualment disposar d'un instrument que oriente les polítiques de joventut en tota la comunitat i que, gràcies al seu caràcter normatiu, genere obligacions en les diferents administracions públiques.

El text que hui tinc l'honor de presentar a estes Corts establix les directrius que hauran de regir les polítiques de joventut i que tenen com a fonament els principis d'integralitat, transversalitat, proximitat, universalitat i igualtat.
Mereix una menció especial la reivindicació de l'apoderament de les persones joves, tant en el disseny com en l'execució de les polítiques a les que afecta, mitjançant la seua coresponsabilitat i participació, així com l'adopció per part de les administracions, d'una perspectiva intergeneracional i, sobretot, senyories, no adultcentrista.

Amb la finalitat de donar resposta a les problemàtiques actuals de la joventut, el projecte de llei es planteja molts objectius.
En desglossaré alguns.
Dotar la norma d'un caràcter concret i operatiu, com ara establir les línies de les polítiques de joventut amb visió integral i transversal.
Atorgar els joves i les joves coresponsabilitat en les polítiques.
Adequar l'edat límit dels i les joves a la realitat de l'època en què vivim, ampliant-les des dels dotze fins als trenta anys per adaptar-se, també, al que marca el sistema educatiu per a l'entrada en l'educació secundària i de conformitat amb acords internacionals com la Convenció Iberoamericana dels Drets dels Joves.

Incorporar el concepte de trams d'edat per buscar una discriminació positiva als col·lectius més joves.
Buscar la participació de les persones joves no associades amb el reconeixement dels grups de joves com una realitat organitzada, no formal i la creació de fòrums joves com espais de debat i consulta.
Garantir la possibilitat de participació en les consultes públiques als setze anys.
Actualitzar el principal mecanisme de participació juvenil, els consells de la joventut i incorporar els territorials.

Introduir l'educació en la participació com un objectiu explícit de les polítiques de joventut.
Planificar i coordinar les intervencions de totes les administracions mitjançant l'estratègia valenciana de joventut.
Realitzar un diagnòstic continuat de la realitat i avaluar-la a partir d'indicadors.
Facilitar la municipalització de les polítiques.
Crear la comissió interdepartamental de joventut de la Comunitat Valenciana.
Redefinir el paper de l'Institut Valencià de la Joventut, destacant el seu lideratge en la planificació i coordinació.

Dotar les administracions implicades en un mecanisme de coordinació en la xarxa jove.
Augmentar la visualització i el seguiment sobre la joventut en la política institucional amb l'obligatorietat de retre comptes a Les Corts.
Reivindicar la dinamització i la informació juvenil com a instruments fonamentals per dur a terme les polítiques de joventut que donen suport a l'emancipació de les persones joves, en la ment central i objectiu central d'esta llei.
Tot potenciant la xarxa valenciana d'informació i de l'administració juvenil.

Garantir l'educació no formal i l'oci educatiu com un espai significatiu en el procés de creixement personal.
Establir un sistema d'acreditació de les competències que adquirixen en el voluntariat.
Ja està bé que el voluntariat no compte.
Incorporar a les polítiques de joventut el respecte i el tractament de la diversitat, mesures de foment de la igualtat de gènere, la priorització de les polítiques inclusives i assentar les bases cap a la societat col·laborativa.

Com veuen, senyories, són objectius ambiciosos.
Són objectius que ens interpel·len a nosaltres, a les nostres filles, als nostres fills.
M'hauran sentit dir moltes voltes, com altres polítics han dit abans, que jo no sóc partidària de fer política per a les pròximes eleccions, pensant en les pròximes eleccions, sinó en les pròximes generacions.
Esta és una llei que està pensada precisament per a les pròximes generacions, senyories, i per a la qual sol·licite el suport de les seues senyories, que els veig engrescats.
Espere que voten engrescats també a favor d'este projecte.

I sol·licite el seu suport perquè és una llei que, abans de portar-se a esta cambra, abans de portar-la fins ací, tot el Consell, en forma d'avantprojecte de llei, també ha comptat amb la participació activa de tots els sectors implicats, abans de ser avantprojecte, que han vist reflectides les seues aportacions en el text que hui presente.
No vull ser exhaustiva però, durant el procés participatiu, es va concedir audiència a nombroses institucions, organitzacions i associacions implicades en les polítiques de joventut.
Com, per exemple, Federació Valenciana de Municipis i Províncies, Diputació de València, de Castelló i d'Alacant, Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, Juniors Moviment Diocesà, federacions de cases de la joventut de la Comunitat Valenciana, Associació de Professionals de la Joventut de la Comunitat Valenciana.

Universitat Miguel Hernández, Associació Valenciana d'Empreses Culturals i Oci Educatiu, associació juvenil de persones sordes, Unió General de Treballadors, Comissions Obreres del País Valencià, Intersindical Valenciana, Confederació Catòlica Nacional de Pares de Família i Pares d'Alumnes, Confederació Valenciana d'Associacions de les AMPA, Confederació de les AMPA Gonzalo Anaya, Col·legi Oficial d'Educadores i Educadors de la Comunitat Valenciana, Delegació d'Estudiants de la Universitat d'Alacant, Delegació d'Estudiants de la Universitat de València, Politècnica de València, Miguel Hernández, Jaume I.

Escoles d'animadors: Accent, Agustinos, Anima't, Bona Gent, Evall-Centre Excursionista de València, Creu Roja Joventut, Cuyju, Don Bosco, Eajef, Edetania, Ensenya de Fusta-Scouts Valencians, Etell, Federació de Cases, Fernando Soto Campos, Juniors, YMCA, Lluerna, Lluïsos, Món Màgic, Morvedre-Ajuntament de Sagunt, Carpe Vitae, Abast Animació, i Sant Roc.

Però, a més d'esta participació directa de manera organitzada es va obrir un període d'informació pública de quinze dies hàbils després de la publicació de l'avantprojecte en el diari oficial i, a més, es va obrir el procés de participació contemplat en la Llei 2/2015, mitjançant la creació d'un fòrum de participació.

Vullc dir amb això, senyories, que esta no només és una llei del Consell, no és un projecte del Consell, és un projecte del Consell i d'eixa quarta pota que sosté el govern del botànic que és la ciutadania.

Finalment, l'Institut Valencià de la Joventut va organitzar un fòrum jove en el marc del qual es van realitzar enquestes i es van recollir les opinions dels joves per tot el territori de la nostra comunitat.

Vullc aprofitar esta cambra per a agrair totes les al·legacions, aportacions, observacions i suggeriments aportats per les organitzacions i per les persones joves a títol individual que han participat en el procés d'elaboració de la norma.

Els presente, per tant, senyories, una llei compartida, una llei que vol respondre a les necessitats de les persones joves, unes necessitats que el poeta valencià Carlos Marzal va ser capaç d'escriure en vers: Â«Quiero esa risa que aún no ha tenido tiempo de hacerse más prudente, / de pensarse dos veces si reír / es celebrar su mundo o lamentar su estado.
/ Envidio el que no hayas vendido / ninguna alma al diablo, y que bailes con él / a la luz de la luna, a veces, sin conciencia.
/ Quiero la impunidad con que te entregas / a la tarea de vivir la vida…Â».

Senyories, amb esta llei els sol·licite que ens entreguem a la tasca de viure la vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Fixaran posició els grups parlamentaris sobre este projecte de llei.

En primer lloc, pel Grup Ciudadanos, la il·lustre diputada Mercedes Ventura, que fixarà posició en esta presa en consideració.

Quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidente.

En primer lugar, agradecer a los jóvenes que están aquí arriba acompañándonos porque vosotros sois la clave de esta ley.

Desde la perspectiva en el tiempo, hoy podemos señalar que las políticas integrales de juventud desarrolladas por los diferentes gobiernos no han dado este salto cualitativo que se pretendía y tampoco lograron las metas que se marcaron.

Entre los motivos está la idea equívoca de que los jóvenes constituían un sector de la población marginal que debía ser integrado en la sociedad, o bien de la entidad propia y la autonomía de este grupo de edad orientando cada acción hacia las referencias de la vida adulta.

Esto nos ha llevado a que durante años la implementación de las políticas de juventud, tanto a nivel estatal como a nivel autonómico, han estado marcadas por un carácter paternalista donde los jóvenes aquí poco tenían que decir.
Estas políticas han tenido un carácter instrumental y han derivado en agencias de colocación por los distintos gobiernos, han sido políticas que no tenían como eje central a todos los jóvenes sino cubrir el expediente en esta área y -como he dicho- el enchufismo de muchos gobiernos.

Pero en pleno siglo XXI ya es hora de mirar a los ojos de cada uno de los jóvenes y pedirles que nos ayuden, que nos ayuden a construir su presente y también su futuro.
Es hora de considerar a los jóvenes como sujetos de derecho y pedirles su participación como clave en el desarrollo de estas políticas porque, ¡señorías!
, creo que algo tendrán que opinar los jóvenes de su situación laboral, de emancipación, educación, entre otras áreas.
Hay que apostar por su empoderamiento y que sean ellos los responsables de articular sus inquietudes, demandas, problemas y soluciones, dándoles respuestas a cada uno en estas políticas.

Mi grupo desea trabajar en este proyecto de ley pero desde este nuevo paradigma, donde el eje central sean los jóvenes y que sean ellos los responsables de aprobar en asamblea general tanto el régimen interno como los órganos del consejo de la juventud, aspecto que no se recoge en este proyecto de ley.

No obstante, este proyecto ley que hoy estamos debatiendo vuelve a cometer los mismos errores del pasado, o bien incluso crear otros donde no existían.
Se trata de un vino viejo en botella nueva porque recoge los derechos ya reconocidos en el Estatuto de autonomía y en la Constitución y apuesta por programas que ya existían.
Todo lo que se propone es de difícil materialización al no existir una dotación presupuestaria ni memoria económica para esta ley.
Y ese vacío puede generar falsas esperanzas.

Respecto al modelo educativo, nuestros jóvenes están condenados a no ser competitivos a nivel europeo cuando no se apuesta por una educación plurilingüe donde puedan dominar las dos lenguas cooficiales y una lengua extranjera, como por ejemplo el inglés.
Hay que apostar también por esto.

También, hay que apostar por una ley más inclusiva y accesible para todos, una ley que favorezca programas de prevención, detección y sensibilización con carácter transversal de todo tipo de violencias, especialmente la violencia machista infantil, pero también es prioritario dotar de recursos para que ningún menor vuelva a sufrir violencia en las aulas.

Por otro lado, ustedes dejan la puerta abierta al enchufismo cuando en la comisión permanente del consell de la joventut no establecen ni un número máximo ni mínimo de miembros, ni tampoco la composición, ni el procedimiento por el que se realizará la elección de la comisión.
Habría que especificar estos parámetros para mejorar en su transparencia.

Finalmente, echamos también en falta la regulación de un régimen sancionador.
(Soroll de papers) Esto en la ley no se encuentra y paradójicamente se encuentra desprovista de un régimen específico de inspección, infracciones y sanciones de reclamar un incumplimiento en la promoción y el desarrollo de las políticas de la juventud.

Pero, no obstante, a pesar de los déficits detectados, nuestro grupo va a votar a favor en pro a trabajar para la mejora de este proyecto de ley.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar posició en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula la il·lustre diputada Cristina Cabedo.

Quan vosté vullga, diputada.

La senyora Cabedo Laborda:

Bon dia.

En primer lloc, la benvinguda als col·lectius de joventut i membres del consell valència de la joventut.

Avui debatem la tramitació d'una llei que té, efectivament, un impacte directe en un col·lectiu, el de la joventut, que ha vist retallats els seus drets a tindre una vida digna com la resta de persones corrents però que, a més a més, els han fet creure que la solució a eixe problema era justament exiliar-se a l'estranger, inclús ho va dir en el seu moment la ministra d'ocupació.
(Aplaudiments)

La llei és, per tant, per als exiliats contemporanis amb dificultats especialment per a emancipar-se i per a crear-se un projecte de vida propi.
Aquest estiu veiem la dada que n'hi havia més d'un 40% d'atur juvenil al País Valencià en menors de vint-i-cinc anys.
Esperem que aquesta llei siga una espenta per a uns canvis que estan sent encara massa lents.

Però, també volem que siga una llei pròpia del 2017 i que aprofundisca més en el seu aspecte integral.
Per això aquesta llei també ha d'afrontar reptes com és la interculturalitat, viure una vida lliure de violències masclistes, la democratització de les mateixes tecnologies, l'ús del software lliure i construir una joventut apoderada amb capacitat de decisió.

La vicepresidenta i consellera d'igualtat ens ha indicat que la joventut al País Valencià no només són qui més han viscut la crisi sinó que, a més, són els que més han viscut la perversa gestió de la crisi.

Efectivament així és, senyora Oltra, i és que en el cas valencià a més hem d'assumir per davant tindre un altre repte, i és que les institucions públiques que desenvolupen les polítiques de joventut no poden tornar a ser el xiringuito partidista on col·locar a tota la família, unes estructures paral·leles perquè las Nuevas Generacions del partit que governa pogueren cobrar més de tres mil euros al mes (aplaudiments) mentre l'enginyer del barri del costat cobrava 700 lliures en el McDonald's de Londres.

No podem tornar a vore titulars com: Â«El Consell col·loca al líder de Nuevas Generaciones del PP de secretario de l'Institut de la Joventut.
Â» (Aplaudiments) No podem tornar a vore: Â«Así se forma la casta: 14 pagas de 3.
000 euros brutos al mes.
Â»; o cómo el PP colocó al líder de Nuevas Generacions en l'institut de l'Ivaj mentre, mentre es retallava la jornada laboral als interins de l'Ivaj i n'hi havia una reducció de la tercera part del seu sou i una contínua política de col·locació a dit per part del Partit Popular, segons els sindicats.

Mentre, també titulaven els mitjans de comunicació: Â«La mitat dels contractats en oficines de La Generalitat Jove eren del Partit Popular: la senyora María Jesús Albiol, de l'Ajuntament de Peníscola; la senyora Rosanna Martí Rausell, de l'Ajuntament de la Pobla de Vallbona; el senyor Heber Maximiliano Doncel, de l'executiva de les Nuevas Generaciones; el senyor Jorge Roca López, secretari d'esports de l'executiva popular de Xàtiva; el senyor Guillermo Bertomeu, secretari de comunicació del PP en Alfafar; el senyor Juan Carlos Sánchez, exregidor d'Elx en el Partit Popular d'eixa localitatÂ».

I com em quede sense temps, vaig a deixar la resta de noms que estaven col·locats en les oficines de l'Ivaj on, per cert, només donaren… (Soroll de papers)

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

…-sí-, fullets d'informació quan la gent, la gent jove volia anar a demanar una solució en compte de comprar-se un bitllet de Ryanair per a anar a viure, a formar una vida a l'estranger.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Parlamentari Compromís fixarà posició, sobre esta presentació al projecte de llei, la il·lustre diputada Marian Campello.

Quan vosté vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, president.

Mire, n'hi ha massa vegades que la paraula participació és maltractada, es gasta d'una forma molt, molt, molt fal·laç.

I en el cas d'esta llei que ens ocupa ara mateix, i com a persona que s'estima amb ànsia viva la participació real, puc dir que és una de les propostes legislatives més debatudes, col·laborades i participades que han arribat a este parlament.

I ho dic, a més, amb coneixement de causa que m'atorga formar part d'una de les entitats del consell de la joventut on les entitats amb igualtat de condicions, ja foren més grans o més xicotetes, hem tingut l'oportunitat d'aportar allò que hem considerat per a millorar el text.
Una llei participada i participativa no sols per als joves associats sinó també per als joves no associats, o als joves amb diversitat funcional, o als més joves dels joves que solen ser doblement silenciats.

Hui comencem a tancar un capítol on la joventut per a les administracions sols eren un subjecte passiu.
Ara, la joventut valenciana passa a ser un subjecte actiu de les polítiques que els ha de tornar l'esperança; l'esperança de poder tindre vides dignes, de fer allò que molts podrien qualificar de Â«normalÂ».

Anem a poder plantar cara a la precarització, a la qual el capitalisme més salvatge de la mà de molts governants -no ho podem oblidar- ens han fet inclús burlar-nos de nosaltres, ens han posat etiquetes amb tot el despreci que han pogut tindre com Â«milenialsÂ» o com Â«ni-nisÂ».
Ara, això ja comença a acabar-se i podem plantar-los cara.

Anem a començar noves etapes, per fi, de frescor no sols per a la joventut sinó també per als meus estimats consells de joventut i per a l'Institut Valencià de la Joventut que -com deia la consellera- començarà a ser dirigit de forma col·laborativa entre la societat civil i l'administració on els joves, com a mínim, seran el 50% de la seua composició.

Els pobles, els municipis són sempre el primer front de batalla en les polítiques de joventut.
I, una vegada més, este Consell s'ho creu i ho demostra i aposta per la descentralització i els fa capaços de desenvolupar autentiques polítiques públiques de joventut, i no viajes a la nieve, que era el que se podia fer fins a fa molt poquet temps.

Abans de baixar de la trona, estimades membres -esperem que per poc temps- del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, CJCV para los amigos, sou casa de l'associacionisme valencià sempre que ho necessitem, sou escola, sou estima i sou convivència.

Feu de la Fundació Triangle un punt d'encontre que si alguns governs l'agafaren de referència, otro gallo cantaría a Cataluña.

Heu sigut mà acollidora del Consell de la Joventut de les Illes Balears quan passaven els pitjors moments.

Sou casa de l'associacionisme i, també, heu sigut casa de turistes quan haguéreu de reconvertir la seu en alberg per poder resistir a un govern que intentà que desapareguéreu, perquè éreu molestos per als seus perversos plans.

Heu sigut lluita contra la precarietat i contra la diàspora.

Sou resistència i avui sou govern.
Esta llei també és la vostra llei.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Fixarà posició, en nom del Grup Socialista, la il·lustre diputada Clara Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

La recuperació d'un fet identitari com és la denominació d'Institut Valencià de la Joventut, l'ampliació de drets per als joves i la prestació de més recursos i serveis de més qualitat per a la joventut valenciana són els tres objectius que marquen i inspiren el nou projecte de llei que hui es presenta.

Senyories, el procés encetat per a il·luminar aquesta nova norma ha suposat una verdadera oportunitat per reobrir alguns debats que històricament havia propiciat i demandat l'associacionisme juvenil.
Una oportunitat també per netejar i tancar ferides amb el màxim òrgan de representació juvenil a la nostra comunitat, com és el consell valencià de la joventut, que recupera el seu espai i la seua veu.

Aquest procés ha suposat, en definitiva, una gran ocasió per liderar, des del diàleg i el consens, un nou disseny capaç de remarcar i concretar l'actuació integral de totes les polítiques dirigides als joves des de la participació, des de la concertació i sota els principis de la transversalitat, proximitat, universalitat i igualtat.

Per a elaborar esta norma, senyories, no ha estat necessari un lustre de mentides i despropòsits, ni innumerables esborranys, ni dos directors generals, ni tres consellers, per a desembocar en un text legal que naixia a l'any 2010 des de la confrontació i la involució.

Creat des de la imposició dels qui no tenien més voluntat política en eixe moment que carregar-se el patrimoni que suposava el nom de l'Institut Valencià de la Joventut, amb el qual va ser creat en la Llei 4/1989 i que hui recuperem com a marca reconeguda per tots i totes.

L'elaboració d'esta norma no ha estat marcada per la malintencionada idea d'asfixiar les possibilitats del consell de la joventut com a institució fonamental a l'hora de canalitzar la tasca dels poders públics de promoció de la participació social, cultural i política de la joventut, i de participació i impuls tant de les actuacions com de les disposicions normatives que des de l'administració pública valenciana es realitzen en l'àmbit de la joventut.

Per a elaborar esta norma, fixen-se que senzill, només ha fet falta voluntat política.
Només ha fet falta tarannà conciliador, capacitat de diàleg i empatia, molta empatia, senyories.
Una paraula sovint massa pronunciada, però poc practicada per alguns.

La nova llei no condemna els joves a la invisibilitat i l'atur com ho feia la del 2010, sinó que acull un nou repte: el de convertir-los en protagonistes de la seua pròpia vida i la seua pròpia història, d'enfortir-los a través de les seues pròpies decisions de present i de futur; en definitiva, el repte d'apoderar-los.

La nova llei tampoc oblida, com l'anterior, que les polítiques per a la joventut es fan des de la proximitat que li atorguen les entitats locals.
No bloqueja les seues capacitats, ni s'allunya de les seues possibilitats d'acció, sinó que abraça el municipalisme, concilia i concerta amb els ajuntaments els nous instruments al servei de les polítiques a desplegar en tot el nostre territori.

Esta, la que hui eixirà endavant en la tramitació parlamentària, és una norma millorable, segur, i ho farem a través de les esmenes.
Però és garantista amb els drets dels joves.

Senyories, no només tenim un compromís amb els joves, no només tenim un acord amb els representants juvenils de la nostra comunitat, el de traure endavant una llei moderna que responga amb la velocitat necessària les revolucions requerides, el sentit i la direcció correcta a les seues necessitats i demandes.

Tenim un pla i tenim una estratègia: l'estratègia valenciana de la joventut, estratègia que desplegarem si vostés, senyories, li donen el seu suport majoritari.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I, ara, en nom del Grup Parlamentari Popular, fixarà posició l'il·lustre diputat Juan Carlos Caballero.

Quan vosté vullga, senyor diputat.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Vicepresidenta.

Miembros de las entidades juveniles que hoy nos acompañáis.

Señorías.

Hoy debatimos en Les Corts la ley de políticas integrales de la juventud.
Fíjense en la poca fe que tiene el Titanic que le han dedicado más tiempo a atacar al Partido Popular que a ponerla en valor.
(Aplaudiments) 

Por lo tanto, yo, a diferencia de ustedes, sí que voy a hablar de la ley de juventud.
Después de más de dos años esperando, lo que iba a suponer un antes y un después para los jóvenes valencianos.
.
.
(Veus)

Presidente.

El senyor president:

Un segon, senyories.
(Remors)

El senyor Caballero Montañés:

¡No callaréis a la juventud!
(Veus) No callaréis a la juventud por mucho que gritéis.
.
.

El senyor president:

Senyories, demane silenci.
.
.
, i respecte per a l'orador que està en l'ús de la paraula.

Disculpe vosté.

El senyor Caballero Montañés:

Como decía, después de más de dos años esperando a lo que iba a suponer el antes y un después en los jóvenes valencianos, ha acabado siendo una auténtica decepción.

Y la principal conclusión.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor, el mateix respecte que se demana per a altres oradors, demane jo ara per a.
.
.
l'orador.
(Veus) Senyories, i és la demanda que faig per a tots els grups.

Disculpe vosté, senyor Caballero.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Y la principal conclusión que podemos sacar es exactamente la misma que sacamos en todo lo que hacen ustedes: muchas expectativas, mucho continente, pero poco o nada de contenido.

Su única motivación, como siempre: eliminar, atacar todo aquello que ha promovido el Partido Popular por puro sectarismo sin pensar en el interés general de los valencianos y, en particular, en el de los jóvenes.

Señora Oltra, la ley que trae a esta cámara, tal y como está, es una ley inútil que no aporta nada nuevo, que da la espalda a los verdaderos problemas de los jóvenes y que es una ley de presupuesto cero.

En primer lugar, la ley que ustedes proponen es una ley inútil que no aporta nada nuevo.

Señora Oltra, se han cansado de repetir que es la primera ley que reconoce derechos a los jóvenes valencianos.
De acuerdo, salvo con un matiz: llevan más de cuarenta años en la Constitución reconocidos y décadas en el Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana.

Esta ley no reconoce nada nuevo.
Lo que se limita es a compilar los derechos que ya están reconocidos a los jóvenes valencianos en las leyes.

Señora Oltra, ¿de verdad usted cree que el derecho a la protección del menor, a la educación, a la libertad, a la libertad educativa, religiosa es algo que ha venido en este mundo gracias a ustedes?
Ya le digo yo que no.
No traten de engañar a los jóvenes.
No traten de engañar a la gente.
No traten de engañar a los jóvenes del consejo de la juventud prometiéndoles todo, y resulta que cuando que tienen que aceptar enmiendas suyas, no aceptan ni una.

Señores del Titanic, lo que sí que les voy a reconocer es una cosa: a mi grupo parlamentario le alegra profundamente que ustedes reconozcan la plena vigencia y fortaleza de la Constitución española copiando sus artículos en esta ley.

Vista la deriva independentista de parte de muchos de su partido, un motivo que alegra, ¿eh?
, que es de alegría para el pueblo valenciano, que ustedes regresen a la legalidad, al estado de derecho y al constitucionalismo.
(Aplaudiments) 

En segundo lugar, este proyecto de ley da la espalda a los verdaderos problemas de los jóvenes valencianos.
Señorías, el principal problema de los jóvenes es la falta de empleo, la falta de oportunidades.

Pero ustedes, en este proyecto de ley que presentan, no contemplan ni una sola medida para mejorar la empleabilidad de los jóvenes.

Ustedes dan la espalda a los jóvenes, ignorando que la prioridad de ellos, de todos ellos es justamente encontrar un puesto de trabajo para poder formar un propio proyecto de vida, para emanciparse y para poder formar una familia.

Y lo peor, señora Oltra, se ha vuelto a olvidar.
Ustedes llegaron al gobierno para rescatar personas.
Y solo se han rescatado ustedes mismos.

Esta ley se ceba con los jóvenes que tienen una situación de especial vulnerabilidad, silenciando sus problemas y haciéndoles invisibles.

Hacen invisibles a los jóvenes víctimas de violencia juvenil, a los jóvenes víctimas de acoso y de ciberbullying.
Hacen invisible al niño de trece años que fue ayer acosado por denunciar el acoso juvenil.
Hacen invisibles a los que padecen enfermedades de bulimia o anorexia.
Hacen invisibles a los que padecen el acoso sexual o las enfermedades de transmisión sexual, a los que consumen drogas o tienen conductas adictivas, a las familias jóvenes con hijos.
No les mencionan porque no les importan sus problemas, y por eso les silencian.
(Aplaudiments) 

Y en último lugar, señorías.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

El senyor Caballero Montañés:

Con su permiso, que me han interrumpido.
.
.

El senyor president:

Sí, sí.

El senyor Caballero Montañés:

En tercer lugar, es una ley de presupuesto cero.
Es decir, toda su propaganda, su verborrea, sus anuncios a bombo y platillo se desmontan con la memoria económica que acompaña a la ley.

¿Sabe, señora Oltra, qué dice la memoria económica que acompaña a la ley?
(Veus) Que la entrada en vigor de esta ley no comporta obligaciones económicas para el presupuesto de La Generalitat.
(Remors) ¡No mientan!
No engañen a nadie, no es necesario.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Caballero Montañés:

No aporta presupuesto.

Señorías, como decía, este proyecto de ley que presentan es inútil, da la espalda a los jóvenes valencianos y es de presupuesto cero.
Esperamos poder mejorarla en el trámite parlamentario.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Si no n'hi han rèpliques, passarem al següent punt de l'ordre del dia.

Dictamen de la Comissió d'investigació sobre el procés d'adjudicació de les places de residències d'accessibilitat a persones dependents, en concret als centres del grup Savia (BOC número 208)

El senyor president:

Passem al següent punt, que és el quart, que és el dictamen de la Comissió d'investigació sobre el procés d'adjudicació de les places de residències d'accessibilitat a persones dependents, en concret als centres del grup Savia.

Per a la presentació del dictamen, que tenen les seues senyories en la pantalla.
.
.
, en les seues pantalles, el diputat designat per la comissió és el president de la comissió, l'il·lustre diputat Ignacio Subías.
.
.
, que disposarà de huit minuts per a presentar el dictamen.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La Mesa de las Cortes, en la reunión del día 29 de septiembre de 2015, acordó proponer al pleno la creación de una comisión de investigación para el estudio del proceso de adjudicación de las plazas de residencia de accesibilidad para las personas dependientes, en concreto del grupo Savia, cuya iniciativa fue presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

El Pleno de las Cortes, en su sesión celebrada el 21 de octubre de 2015, una vez debatida la propuesta, acordó la creación de esta comisión mediante Resolución 42/IX.

La constitución se produjo el 26 de enero de 2016, tras la adscripción a la misma de las respectivas diputadas y diputados propuestos por los grupos parlamentarios.

La mesa de la comisión, en la reunión del 4 de febrero de 2016, acordó abrir un plazo, que finalizó el 24 de mismo mes, para la presentación por los grupos parlamentarios de propuestas para la elaboración de un plan de trabajo en la comisión.

En este plazo se presentaron dos propuestas: una conjunta por los grupos parlamentarios Socialista, Compromís, Ciudadanos y Podemos-Podem, y otra por el Grupo Parlamentario Popular.

La comisión se reunió el 1 de marzo de 2016 para la elaboración del plan de trabajo de la misma.

Fruto del debate se pudo aprobar un plan de trabajo que aunaba las dos propuestas presentadas.
El mismo se publicó en el BOC número 63, de 11 de marzo de 2016, el cual establecía la metodología de trabajo, solicitud de documentación, certificaciones, informes, estudio de la documentación, comparecencia, ordenación de debates, así como el calendario para el desarrollo de los trabajos de la comisión.

De conformidad con el plan de trabajo aprobado por la comisión, se solicitó la documentación tanto a la vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas como a la Abogacía General de La Generalitat, documentación necesaria para los trabajos que había de desarrollar la comisión.
Dicha documentación fue recibida por la comisión el 31 de marzo de 2016.

De la misma manera, a lo largo del tiempo se consideró, a iniciativa de los grupos parlamentarios, la necesidad de ampliar la documentación remitida inicialmente, y asimismo esta documentación fue ampliándose como consecuencia de las diferentes comparecencias realizadas ante la comisión, facilitando a los comparecientes diversa documentación, bien a iniciativa propia, bien habiéndosele requerido por la comisión.
Dicha documentación en formato digital quedó en todo momento a disposición de los miembros de la comisión en la unidad de red creada al efecto.

La previsión inicial para la finalización de los trabajos de la comisión se estableció en seis meses, de acuerdo con la resolución aprobada por el Pleno de las Cortes.
Dado el volumen de documentación a estudiar, así como la relación de comparecencias previstas en el plan de trabajo, se solicitó la ampliación del calendario de trabajo, y la Junta de Síndics, por acuerdo unánime de todos sus miembros, acordó la ampliación del plazo, que finalizaría en el mes de junio del 2017, tal y como ha ocurrido y ha cumplido la comisión en tiempo y forma sus trabajos antes de finalizar dicho mes.

En cumplimiento del plan de trabajo, se han realizado ante la comisión un total de 75 comparecencias; conviene resaltar que dos de ellas se realizaron mediante videoconferencia desde el centro penitenciario de Picassent.

También reseñar que la comisión, en la reunión del día 20 de febrero de 2017, debatió y aprobó la modificación del listado de personas que debían comparecer, de acuerdo con la propuesta presentada por los grupos parlamentarios Socialista, Compromís, Ciudadanos y Podemos-Podem, que supuso la salida de algunos comparecientes, 18 de ellos, y la incorporación de nuevos, 14.
Todo ello de conformidad con el punto 1.
4 del plan de trabajo que posibilitaba la ampliación de solicitud de nueva documentación y también la petición de comparecencias de personas citadas inicialmente o no.

Finalmente, el pasado 26 de junio la comisión, tras el debate correspondiente, aprobó el dictamen presentado por los grupos Socialista, Compromís, Ciudadanos y Podemos-Podem, que tenía 45 conclusiones, que algunas de ellas son tales como que hubo un auténtico trato de favor en la ejecución del contrato; que el 85% de las residencias construidas se abrieron fuera del plazo; que el plan aprobado por el Consell nunca se cumplió; que el 71% de las adjudicaciones se concentraron en tres empresas; que el conocido como Â«informe BlascoÂ» supuso una auténtica modificación del contrato y no contaba con la dotación presupuestaria necesaria; que la Orden del 5 de diciembre de 2012, dictada por el conseller Cotino, concedía auténticos privilegios a las adjudicatarias; que se resuelve la adjudicación de nuevas plazas concertadas en el 2008 por procedimiento negociado y sin publicidad.

Asimismo, los miembros de la comisión que aprueban el dictamen reclaman a La Generalitat que estudie las responsabilidades de cualquier índole que pudieran derivarse de las acciones del señor Cotino y que la administración pública, y especialmente la Conselleria de Bienestar Social, dicen que benefició por acción u omisión a las residencias de accesibilidad social y especialmente al grupo Savia.

Este dictamen va acompañado por un voto particular del Partido Popular con otras 45 conclusiones que consideran el dictamen aprobado o irrelevante, o tergiversado, o falso, o tendencioso, o sesgado, o incompleto o contradictorio.

El dictamen aprobado de la comisión, junto con el voto particular, hoy se someten a deliberación en este pleno.

Quisiera finalizar esta presentación dando las gracias a todas y a todos los componentes de la comisión que han participado, por el trabajo realizado, en una comisión compleja, en una comisión larga, y por las facilidades que en general han dado a esta presidencia para el funcionamiento de la misma.

Asimismo quisiera agradecer la labor efectuada por los letrados y la labor efectuada por el personal, por todo el personal de estas Cortes, que han facilitado el funcionamiento de la misma.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

A partir d'ara fixaran posició els grups parlamentaris i, si escau, defensaran el vot particular.

Comencem pel Grup Parlamentari Ciudadanos, l'il·lustre diputat Antonio Subiela, que disposarà de huit minuts.

Quan vosté vullga, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.
Buenas tardes casi.

Va recorriendo estos días en las redes sociales una poesía de José de Espronceda que decía: Â«Dando a un ingrato felón / estúpidas concesiones, / están haciendo jirones / esta tierra milenaria / de gente, ayer solidaria, / hoy podrida de ambicionesÂ».

Y hoy podríamos gritar aquello de Â«Espronceda viveÂ», porque el capítulo que hoy esperamos cerrar pues bien podría haberse dado en el siglo XIX, pero, bueno, se ha dado en el siglo XXI.
Un capítulo de una vergonzosa historia de esta tierra de gente solidaria, que ha hecho jirones unos caraduras -llamémoslo así- llenos de ambición.

Pero, miren, yo soy una persona optimista, yo soy una persona de esas que ve o que intenta ver siempre el vaso medio lleno, de esos que no les gusta detenerse en lo que ya no tiene remedio.
Pero, ojo, de esos que les gusta aprender de lo que ha sucedido.

Porque la historia nos muestra errores de los que hemos caído y de los que tenemos que aprender para no volver a cometerlos.
Y amigos e influencias, en lugar de méritos y capacidades; impunidad e incumplimiento, en lugar de irresponsabilidad; mirar hacia otro lado para no ver, en lugar de mirar para el frente.
¿A qué les suenan todas esas cosas?
Pues eso es lo que ha estado pasando en esta comunidad durante muchos años, eso ha estado pasando en las adjudicaciones de las plazas en las residencias.

Pero es que le preguntas a cualquier ciudadano hoy qué es hoy la política y te responden también todas estas cosas, como si de esta tierra fuera propio el revés y no el derecho de la política.
Y no es así, porque ni la corrupción es autóctona de Valencia ni propia de ningún partido.
La corrupción es propia de los que entendieron la política para ellos y no para los demás, los que pensaron en sus intereses y defraudaron a nuestra comunitat.

La corrupción es una pura sombra que persigue la política en la Comunidad Valenciana, y desgraciadamente demasiado, no en la que más, aunque lo parezca, pero sí quizá en la que más se dio y aún queda rastro de ella.
Porque, aunque se están haciendo esfuerzos para cambiar esa percepción entre los ciudadanos, pues se va muy despacio.
Y es que nos cuesta aprender de la historia.
El ser humano es el único animal que somos capaces de tropezar dos veces con la misma piedra, como decía la canción.
En la política valenciana algunos aún están por tierra desde que tropezaron.

Esta comisión de investigación debe servir para señalar a los que jugaron con el futuro, el trabajo y las ilusiones de aquellas pequeñas empresas que honestamente intentaban entrar en el sector y trabajar para la administración y para la gente que nos necesitaba.

Este dictamen debe servir para mostrar como algunos se reían de los valencianos y valencianas, saltándose las leyes a su antojo y arruinando nuestra caja, metiendo la mano en el dinero que tanto nos cuesta ganar.

Este trabajo de tantos meses debe servir para que aprendamos, para que pongamos los medios necesarios que dicen que a otros sin escrúpulos les tiente hacer lo mismo otra vez.
Que otros vuelvan a coger lo que no es suyo ni otros permitan hacerlo sin querer verlo.
Porque tan culpable es el que lo coge como el que no lo impide sabiendo que lo está haciendo.

No caigamos en el error de ver al corrupto solamente en un lado, sin tener en cuenta la tentación como pecado capital que acecha al buen político.

Miren, hace unos días leía en una red social unos comentarios de una señoría del Partido Popular, y que no comentaré para que no se sienta aludido, que junto con una noticia del caso Taula y una foto del señor Grau pues añadía, escribía una cosa que decía: Â«¡Qué daño nos hacen estas noticias!
Â», refiriéndose al Partido Popular.
Y algo así como: Â«Ojalá la justicia pues actúe rápido y paguen los que han hecho el mal y no todos nosotros.
Â»

Bien, señorías del Partido Popular, ustedes no están pagando la corrupción que hubo entre los suyos, ustedes están pagando la corrupción que no quisieron ver en su casa y que de una u otra forma se permitió.
(Aplaudiments)

Y con una confesión y dos retos pues no desaparece ese estigma.
La ciudadanía espera un cambio de actitud en sus filas, una denuncia clara y firme contra quienes actuaron de mala fe contra los intereses de esta comunidad, su comunidad, nuestra comunidad.

Señorías, ha quedado demostrado durante esta comisión de investigación que se producen reiterados incumplimientos, tanto en la acreditación de la disponibilidad de los terrenos como en la puesta a disposición de la conselleria de las plazas como de las obligaciones esenciales estipuladas en el pliego.

Y es que, ya no es que les diera igual que las empresas amigas no acreditaran el disponer de los terrenos para construir las residencias que se les había adjudicado.
¿O es que tardaron más de lo previsto en acabarlas y ofrecer el servicio a los ciudadanos?
Es que ni controlaban que la atención, que los cuidados a sus mayores, a nuestros mayores estuvieran a la altura de lo que se merecían tan dignamente.
Y eso ya no son corruptelas, eso es tristeza y eso es crueldad.

Las empresas del grupo Savia construían más que nadie, tenían más que plazas que nadie y cobraban por ellas más que nadie.
Y lo peor de todo esto no es el evidente trato de favor al grupo Savia, lo peor de todo esto es que se quedaron sin dinero para poder ofrecer tantas plazas como eran necesarias.
De 73 centros adjudicados construyeron 51.
De 9.
000 plazas, se crearon tan solo 6.
345.
2.
655 abuelos y abuelas, sus iaios, nuestros iaios, se quedaron sin un lugar que esperaban necesitados.
(Aplaudiments) Una vergüenza, una crueldad que no se debe repetir.

Continuaba Espronceda: Â«Alevosos, traicioneros, / bellacos y desleales, / la convivencia entre iguales / rompen con su felonía, / y han de pagar la porfía, / en inmundos cenagalesÂ».

Aprendan de los errores, cambiemos las cosas para que nunca más se defraude a quienes tanto se merecen.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Per a fixació de posició del Grup Parlamentari Podemos-Podem sobre este dictamen, presentat pel senyor Subías.

Té la paraula l'il·lustre diputat César Jiménez.
Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Bé, agrair al senyor Subiela l'exposició perquè me permet continuar donant més detalls i agrair per anticipat a les companyes que parlen ara, a continuació de mi, perquè han estat molts mesos de treball en què hem hagut d'esforçar-nos molt per ordenar la documentació, per encertar en les preguntes i tot i la poca col·laboració dels polítics als que hem cridat a comparéixer, dibuixar eixe entramat que, tot i que dolent per la butxaca dels valencians, s'ha de reconèixer d'una concepció virtuosa i d'una eficiència admirable, en la maldat.

Però este equip no està complet sense una altra persona; un orgull i un honor haver treballat amb el company diputat De Miguel, que sempre ens ha posat les coses molt fàcils i que és una llàstima que en la política se pague així la coherència.
(Aplaudiments)

Bé, en este torn tractaré de contar-vos com el senyor Cotino va heretar un model que va fer Blasco en origen i el va perfeccionar per treure rèdits, si més no personals, sí per a familiars directes.
Allò que es diu posar la cirereta al pastís.

Doncs bé, el senyor Cotino va deixar la Conselleria de Benestar Social un 27 d'agost de 2009 i fins al 5 d'octubre, dos mesos després d'eixe mateix any, no es publiquen adjudicacions de deu processos negociats sense publicitat per deu zones del nostre territori, en què en tots els casos va sortir beneficiada l'empresa Residenciales Savia, en la qual el nebot de l'exconseller, Vicente Cotino, tenia participació.

Si el senyor conseller Cotino feia dos mesos que no estava a la conselleria algú podria dir que no hi ha hagut cap problema, però tots els que estem ací sabem ja que perquè alguna cosa acabe publicada en el DOGV s'han de cobrir diversos etapes de procediments i que estos poden, han de començar molts mesos abans, i ho conte per al públic.

Les adjudicacions aquestes se produïxen entre maig i juny.
Recorde que el conseller abandona la conselleria en agost.
I per completar el quadre i tractar de treure's les sospites de damunt delega les competències en març en el seu sotssecretari Mariano Vivancos.
Però este no va signar les adjudicacions 48 dies després, com de mitjana se resolien este tipus d'adjudicacions, sinó que va esperar 120 dies, tot per donar temps que Cotino ja abandonara tranquil·lament el seu lloc de responsabilitat de la conselleria i no se poguera dir que estava cometent cap tipus de frau.
Tot sincronitzat per no aparentar.

Uns mesos abans, en febrer, estaven donant-se unes converses que vam conéixer molts anys després, telefòniques, unes converses telefòniques, que vostés recordaran entre Enrique Ortiz, un senyor que en la nostra comissió va tornar a recordar i va demanar disculpes per finançar irregularment el PP i a qui ara li regalem estadis de futbol, per cert.
.
.
Unes converses entre Ortiz, Arturo Alario i Vicente Cotino, en què se podia escoltar, entre altres coses: Â«El conseller tiene todo el interés del mundo en llenar nuestras residenciasÂ», o: Â«A este tío -referint-se al secretari autonòmic, Joaquín Martínez, que algun tipus de decència tindria- hay que llamarlo, porque el conseller es claramente partidario y con ganas de llenárnoslas, pero este le mareaÂ».
Això precisament és el que estem explicant, una sincronització perfecta per concedir-los les explotacions i, després, omplir-los-les de la nostra gent gran, la nostra gent que ho necessitava.

Miren, este mecanisme que he descrit de les adjudicacions del procediment, negociat sense publicitat, el cas que he posat és en realitat un exemple, un conjunt de deu actes administratius, però perquè s'havia d'encetar un acte administratiu per cada zona.
Però se resolen en a penes vint mesos de maig de 2009.
Recordem, en febrer de 2009: Â«Mi tío, el conseller, me quiere llenar las residencias.
Â»; en maig, se resolen estes adjudicacions.
Cotino abandona a l'agost i ja, a setembre, ja apareixen en el DOCV.
¿I saben què va costar, per als valencians i valencianes, este acte administratiu, mamprés en vint dies?
Quinze milions i mig d'euros d'una tacada.

Estos procediments negociats sense publicitat se van continuar fent.
Impliquen acords entre l'administració i les concessionàries en el preu i limiten la participació d'altres empreses del sector.
Se van continuar fent, senyor Castelló, en lots menys substanciosos que l'anterior, fins que la legislació ho va impedir, vistos els desfalcs que s'estaven produint arreu de l'estat en qüestions paregudes.

Bé, quan se'n va el senyor Cotino, el substitueix Angélica Such, qui, bàsicament, no qüestiona el model -i aquí podríem parlar de cert continuisme- fins que arriba el senyor Cabré, qui, segurament, per la seua trajectòria vital fora del partit i la seua trajectòria en la judicatura, tracta de posar en ordre els desgavells que eren evidents i, per això, segurament, dura un any i mig al càrrec.
En la comissió va definir aquella etapa com la pitjor de la seua vida, i va donar molt de pes a l'assumpte de les residències geriàtriques, en este sentiment.

El senyor Cabré reconeix ràpidament la situació anòmala que suposava l'establiment de reserves de places més enllà del primer terç.
Però, vista la situació que s'havia consolidat i vistes les dificultats per revertir la situació, emet una ordre, l'Ordre 21/2012, que reconeix, en la seua disposició transitòria setena, en l'apartat 2, que: Â«En virtud de los acuerdos habidos con dichos centros -acords establerts de manera telefònica- y las posibilidades presupuestarias de La Generalitat, se ha concertado un tercio adicional de las plazas de esos centrosÂ», deixant clar i ras quin tipus de model havia estat el model Cotino.

En definitiva, el conseller Cabré, adonant-se de totes les irregularitats comeses, va voler salvar la situació, segurament de bona fe, però va acabar emetent una ordre que consolidava privilegis que, intencionadament -estos sí-, van concedir els senyors consellers Blasco i Cotino.

Després, Cabré se'n va anar, segurament fart de conviure amb segons quines pràctiques.

La resta ho han d'explicar les meues companyes.
Però, com tinc temps, he de demanar fer un prec a totes les diputades i diputats d'esta cambra.
Per favor, si alguna vegada passen per la comissió, per alguna comissió, perquè es requerix la seua compareixença, tinguen respecte a la institució que ens està donant veu ara.
Ho dic perquè l'actitud d'alguns polítics, exdiputats, (inintel·ligible) .
.
.
allà no va ser la més apropiada.
Estic parlant del senyor Vicente Parra, que ens va dir Â«inútilsÂ» a tota esta gent; i estic parlant d'Alfonso Rus, que els va dir Â«inútilsÂ« a vostés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria, per la seua fixació de posició.

Ara, en nom del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mònica Álvaro.

Quan vosté vullga

La senyora Álvaro Cerezo:

Gràcies, president.

Jo, com ha fet abans el senyor Torres, a qui sempre escolte amb molta atenció, encara que ara no està, doncs, també voldria fer un breu repàs per les efemèrides del dia.

Un 27 de setembre de fa set anys començava el juí pel cas Malaya en Marbella.
Avui, Pedro Antonio Sánchez, fins ara president de Múrcia, deixa la política, assetjat per la Púnica.
I fa escassament unes hores hem donat entrada al projecte de llei de cooperació, que soterra, per fi, les polítiques de Cotino.
I, previsiblement, avui també votarem el dictamen de la comissió d'investigació de places de residència, en què evidenciarem, novament, com el Partit Popular es queda sol.
Avui pot ser un dia important, senyories.

I ho deia abans el meu company Jiménez.
Han sigut molts mesos de treball i que és impossible resumir en huit minuts, sense recordar tot allò pel que hem passat.

Hem vist de tot.
Hem vist documents fantasmes que sols arribaven a les gavetes del Partit Popular.
Hem vist Blasco, amenaçant des de la presó i parlant de prostitución que hicieron los suyos de su modelo.
Hem vist empresaris demanant perdó per haver finançat il·legalment el Partit Popular.
Tios que reneguen dels seus oncles i nebots que reneguen dels seus tios.
Exconsellers qualificant el Partit Popular como lo peor que me ha pasado en mi vida.
Declaraciones de bienes d'exconsellers que se sostrauen de la tutela de l'administració.
Empresaris, com Turró, que afirmen que Benavent els extorsionava.
Entitats bancàries pagant fins a 675.
000 euros per un concert que era gratuït.
Tractes de favors a familiars.
I molts, molts, molts yonquis del dinero que han passat per esta comissió, malgrat que qui així s'autodenominava després ens remetia a un sumari en el qual apareixen molt més d'allò que jo hui els puga relatar en els sis minuts que a penes me queden.

I a la vista de tot el que s'ha dit, fins ara, i sense entrar en el fons, els membres d'esta cambra ja poden observar que tot molt legal, molt legal, doncs, no ho era.

No oblidem aquelles gravacions de Vicente Cotino, reconegudes en la comissió, en què deia: Â«Estuve en casa de mi tío, con Paco, Paco Camps, y me pidieron que yo me saliera porque la única forma de hacer un chute a esta compañía es que yo me vaya y lo vendamos públicamente.
Entonces, a partir de ahí, mi tío ya tiene la llave abierta para inyectar a Gerocentros, a Savia, que es a la que quiere ayudar, no a las demás.
Está todo esto montado para ayudar a Gerocentros, no a las demás.
A Novaire, que le den por el culo.
Â»

I, finalment, serà l'advocacia qui farà un informe en què se detallaran les ilegalidades del modelo Cotino.
¿I què va passar?
Doncs, que el Consell Jurídic Consultiu rebutjava l'informe de l'advocacia.
¿Saben, senyors, qui era el ponent d'eixe informe?
Doncs, la mateixa persona que pel matí treballava en el Consell Jurídic Consultiu i per la vesprada representava les empreses d'accessibilitat i Savia en les causes judicials que tenien obertes contra la conselleria.
D'això se'n diu ètica, transparència i, jo no sé fins a quin punt, legalitat.

I, per si fóra poc -que no ho és-, per si fóra poc tot el que hem dit ací i tot el que han dit els meus companys, apareixen dos personatges de còmic en tota esta història, sí, senyor.
¿Se'n recorden vostés de Pepe Gotera y Otilio, chapuzas a domicilio?
Doncs, ahí els tenen, el senyor Rus i el senyor Marcos Benavent, els qui faltaven en esta història.
I, a partir d'ahí, senyores, tot per l'aire.

En octubre de 2005, amb tot el negoci de Cotino en dansa i un Arturo Alario obstinat en no deixar entrar el jefe de Cleop en el sucós negoci de les residències, es produïx una conversa entre Marcos Benavent i Alfonso Rus, que tractarem de reproduir tal com apareix en el sumari.

Rus: Â«Pero si es en la residencia donde se gana dinero.
¡Che, Marcos!
Vamos a ver, ¡hostias!
Â» I Benavent li contesta: Â«Que sí, que sí.
Que tienen convenio para que les paguen una serie de plazas.
Â» A que li diu Rus: Â«Todas.
Â» Â«¿Las 140 están conveniadas?
Â», pregunta Benavent.
Â«TodasÂ», li contesta Rus.
I continua la conversa, Â«Pero, ¿al cien por cien?
¿No habrá un porcentaje?
¡Hostias!
Esto es un chollo.
¡Me cago en la puta!
Â».

Rus: Â«Tú le tienes que decir: «Mira, yo te puedo conseguir el convenio en conselleria, una conveniada, te lo puedo decir que no te cobrarán nada, te puedo decir que es coste nulo«.
¡Cheee!
Â».
Benavent: Â«Pues, ¿veinte?
Veinte es poco.
Â» Al que Rus acaba dient: Â«Tú le tienes que decir: «Para hacer esto, me tienes que dar algo«Â».

I d'estes converses que es produïxen en 2005, directes perquè l'Ajuntament de Xàtiva regalara un terrenys i la construcció d'una residència a Xàtiva que, cinc anys després d'haver caducat el conveni inicial de creació, el conveni al qual podrien adherir-se, apareix, finalment, en 2008, oberta i conveniada.
Com a mínim, ¿no els resulta curiós tot açò?

Doncs, per activa i per passiva, en esta comissió hem vist com el Partit Popular s'ha negat perquè preguntàrem a les persones que pregueren part en l'expedient de Xàtiva.
Un expedient ple de faltes, d'alegalitats i d'errates, que posa de manifest que ací tot el que passava pel camí s'aprofitava de les persones majors per al seu benefici econòmic.

Ens han acusat de circo y espectáculo, quan l'espectacle l'han donat els membres del Partit Popular, per activa i per passiva, i que avui continuen fent-ho.
A la Nucia hi ha un regidor de Compromís que porta mesos i mesos darrere de l'equip de govern del Partit Popular perquè li donen còpies d'un informe que podria esclarir, entre altres, per què la residència de Cotino no paga IBI en la Nucia i, fins i tot, podríem estar parlant de l'entrada de la Gürtel al País Valencià.
I això està passant ara, senyories.

Cal dir que queden moltes respostes per donar, persones que, tot i ser convocades, no han vingut, i documents que no hem pogut analitzar.
Però una cosa està clara, des del minut 1 el model Cotino estava viciat de forma i, segons el mateix Blasco, i creador d'este, prostituido.
Des de la primera de les nostres conclusions fins a la darrera, la 45, la que diu: Â«L'administració pública i, especialment, la Conselleria de Benestar Social, va beneficiar, per acció i omissió, les residències d'accessibilitat, i especialment el grup Savia.
Â» Se tracta d'evidenciar l'incompliment reiterat dels preceptes legals amb una sola finalitat, la de beneficiar econòmicament uns pocs, mentre que els nostres majors els importaven ben poc.
I especialment dedicat a aquells que deien que pondré la mano, pero no la pata.

Moltíssimes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixarà posició el Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula la il·lustre diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Buenos días, señoras y señores diputados.

Llevamos muchos meses con esta investigación de todo aquello que pasó en la adjudicación de las plazas de residencias de nuestros mayores en la Comunidad Valenciana.
Podíamos resumirlo diciendo que es el mundo de los hombres ricos.
Como dice la canción: Â«El dinero es un gas, es excitante, agárralo con ambas manos y haz fortunaÂ».
Era el modus operandi de lo que se estaba produciendo, de forma reiterada, en la comunidad.
Casos como el modelo Cotino, Gürtel, EMARSA.

¿Qué hay detrás?
Lo que hay detrás son empresarios con poder, con capacidad de influencia sobre los gobernantes y sobre el Consell y que querían una gran tarta, repartirse dinero y dinero, no solamente una parte del pastel.
Les importaba muy poco la atención a las personas mayores; yo creo que no tenían ni idea de lo que era atender a personas mayores.
Eran empresarios de la construcción, venían de poner ladrillos y de sacar suculentos beneficios de la venta de pisos, y, de repente, se encontraron con que eran los adjudicatarios de más de seis mil plazas de residencia.

Alguno de estos empresarios ha venido y ha confesado, como ha dicho mi compañera, Mònica Álvaro, que financiaban al Partido Popular.
Hasta incluso el señor Ortiz pidió perdón, porque parece ser que estaba muy arrepentido y que no iba a hacerlo más.
Otro, como el señor Cotino, lo negó, mintió aquí, en sede parlamentaria, ¿eh?
; pero a los tres días se marchó al juzgado y dijo que sí, que también había financiado.
Y todo esto ocurría en un momento en que existían unas duras condiciones sociales y económicas en la comunidad.
Pero ellos habían encontrado la punta del iceberg para hacer el gran negocio.

La primera adjudicación, con ese tercio de las plazas, suponía 436 millones de euros.
Ahí queda eso.

Ellos lo hacían y, además, pensaron que, en un momento determinado, tenían impunidad, que la ley no estaba pensada para ellos, que podían ampliar esas plazas.
No tenían bastante con el primer tercio que se les había adjudicado.
Y empezaron a poner en marcha toda esa maniobra.
Para ello, tuvieron que contar con dos piezas clave: el conseller Blasco y el conseller Cotino.

El conseller Blasco no quiso tener ningún tipo de competencia en materia de contratación.
Escúchenme, no podía interpretar, no podía firmar, no podía actuar sobre ningún contrato, porque había delegado sus competencias en el secretario general de la conselleria.
Hizo un informe en interpretación de la cláusula de la exclusividad, por la cual se le reconocía la posibilidad de concertar el cien por cien de las plazas de esas residencias.

Eso fue un acto ilegal, nulo de pleno derecho, de acuerdo con lo declarado tanto por el Tribunal Superior de Justicia como repetidamente dicho en los informes de la abogacía de La Generalitat.
Solamente había una persona discordante: el señor Fliquete, el ponente del informe del Consejo Jurídico Consultivo decía que la cláusula de Blasco podía ser una forma de interpretar.

Este señor, que era socio o trabajaba en la empresa Quatre Cases, que era los que defendían en parte los intereses de las empresas de accesibilidad.
Pero, no obstante, no encontraba ningún tipo de incompatibilidad tampoco en eso.
Blasco fue el autor intelectual de todo esto.
Él desde la prisión nos dijo que él no tenía competencias en contratación, cosa que ya sabíamos.

Pero el señor Fliquete dice que sí, que sí que las tenía.
No es verdad.
Esa resolución que dice el señor Fliquete y que dice que está en el expediente y que dice que está en su informe no es cierto, no existe.
Hasta incluso la señora Soler manifiesta que no tenía competencias para resolver.
El señor Blasco lo hizo y con esto AECAS dijo en su comparecencia que estaba muy satisfecha, porque los empresarios consiguieron, con este informe del señor Cotino, financiación para la construcción de las residencias.

Con posterioridad interviene ya el señor Cotino, y él ya empieza a rematar el negocio.
La presión que existía por parte de estos empresarios de la construcción era cada vez mayor, con lo cual dicta una orden en diciembre del 2007 y lo que Blasco había dicho en un informe que no tenía ningún interés desde un punto de vista jurídico o administrativo, el señor Cotino ya lo materializa en una orden.

Y dice: Â«Estas residencias que son mis amigas, las residencias de accesibilidad, podrán concertar hasta el cien por cien de las plazas.
Además, tendrán la condición de centro concertado, es decir, se equipara a una pública, y les vamos a subir el precio porque cobran poco.
Â» Entonces, de repente se sube el precio de la licitación.
Todo esto supuso modificaciones a todas luces impresentables del contrato inicial.

Fue absolutamente descarado cómo se estaba beneficiando a estas residencias que en este momento lo único que querían era llenar las plazas a toda costa para ganar dinero.
Y eso es lo que dice el propio director general en su informe en el año 2014.
Â«La interpretación es escandalosamente cercana de forma sospechosa a la forma de adjudicación.
Un auténtico fraude a las bases de licitación.
Â»

Además, dice que cómo había beneficiado de forma tan sustanciosa a estas empresas el poder concertar las plazas por parte de La Generalitat desde un tercio hasta el cien por cien.
Para eso, el señor Cotino llegó a más.
Se fue con una propuesta al Consell y aprobó cuatrocientos y pico millones de euros más sin ningún informe de la Dirección General de Presupuestos, y estábamos hablando de 400 y pico millones de euros.

Lo aprobó y firmó con estos señores un nuevo contrato, un nuevo convenio por el cual ya se iba a concertar el segundo tercio.
Y poco a poco el tercero.
El señor Cotino tendría que haberse abstenido de participar.
Tenía intereses en esta empresa.
Sedesa llegó a tener el 40% de las acciones de Gerocentros, adjudicataria del 40% de las plazas de residencia, con precios muy superiores al resto de residencias que habían concursado y habían sido adjudicatarias.

El señor Cotino, por el contrario, optó por marcharse un buen día al registro de las declaraciones de bienes de la Generalitat valenciana, en ese momento en Presidencia, y dijo que por cuestiones de seguridad retiraba su declaración de bienes.
Dice que vendió sus acciones en el año 2007, antes de entrar o ser nombrado conseller.
Pero eso no se ha podido comprobar.

Queremos que se investigue, queremos que se investigue la participación del señor Cotino en esa empresa que resultó adjudicataria.
Queremos que se investigue también por qué se primó de esa manera a una empresa a la que estaba vinculada su familia.
Por cierto, aunque haya por ahí un informe, que supongo que ustedes sacarán a relucir, en el que se dice que el grado de parentesco del señor Cotino era en tercer grado, aquí y en Rusia, un hermano es segundo grado.
Seguro.

Aparte de que había ese tipo de incompatibilidad, también tenía la obligación de abstenerse de participar en cualquier fase de este procedimiento que supuso… Yo no quiero faltar en este tema.
Lo que sí que está claro es que el señor Cotino lo que hizo es enriquecer de una forma descarada a un grupo de empresas y especialmente a su familia.

Eso ha quedado demostrado de todas las actuaciones que hemos realizado durante la comisión, a pesar de que, como han dicho mis compañeros, nos hemos encontrado con algunos altos cargos que habían perdido la memoria y ni siquiera sabían quién era el señor Cotino.

De todas maneras, nuestro trabajo está ahí y esperamos que a partir de ahora se puedan aclarar algunas de las dudas que han quedado pendientes, después de todo el trabajo realizado en la comisión, y que por una vez se deje bien claro y patente que esto fue un negocio en contra de los intereses de los valencianos, en contra de nuestros mayores y que solamente beneficiaron a unos pocos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Ara fixarà posició, en nom del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada María José Catalá.
Defensarà també el vot particular.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Señorías, desde el Partido Popular acudimos a esta comisión con la firme intención de hacer un trabajo riguroso.
No les negaré que a la vista del desarrollo y de las conclusiones creo que ha resultado decepcionante para todos.
Evidentemente ha sido decepcionante para ustedes, que no solo no han sacado lo que pretendían, sino que además dos años después se tienen que enfrentar a una vergonzante realidad, la suya.

Yo calificaría eso como aquello de: les ha salido el tiro por la culata.
Y es que claro, oiga, mire, la vicepresidenta del Consell y Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas, que hoy está aquí con nosotros, y a la que le agradecemos su presencia, ha consolidado este modelo de accesibilidad, que ha pasado de llamarse Â«modelo CotinoÂ», Â«modelo BlascoÂ», Â«modelo Blasco-CotinoÂ», porque ustedes le han ido cambiando el nombre, a llamarse Â«modelo OltraÂ».

Han seguido realizando licitaciones que han resultado adjudicadas a las empresas de los mismos grupos.
Y su alternativa ha sido un fracaso estrepitoso, puesto que el contrato de 3.
300 plazas está paralizado desde enero.
Y según las empresas del sector, además, aunque las adjudicaciones son provisionales y a la espera de que se inicie el pliego de alegaciones, todo apunta a que finalmente las empresas del modelo accesibilidad van a lograr el 70% de las plazas, de su modelo.

Señorías, ustedes han actuado en este asunto, como dice una compañera mía, en Â«comandetaÂ», con una uniformidad política.
Aquí también ustedes tienen treinta y dos minutos para defender un trabajo que han hecho entre cuatro, por fascículos, así se trabaja menos, y nosotros ocho para defender un trabajo que hemos hecho un único grupo parlamentario.

Además, ante la evidencia de estar concluyendo las sesiones sin haber obtenido ningún material de cargo, que habían estado buscando, improvisaron la ampliación del listado de personas a llamar para comparecer, añadieron más comparecientes para intentar sacar ese espectáculo circense que ustedes pretendían.

Y así, recurrieron a esa licitación de comparecencias por su impacto mediático, convirtiendo la función parlamentaria en un escenario circense y poco riguroso.
Eso sí es circense y poco riguroso, señoría.
Miren, su trabajo ha sido tan decepcionante y tan poco riguroso, tan impropio de algunos de ustedes que yo misma he tenido que, avergonzada, acudir a sus señorías a decirles que habían incorporado a la lista de incomparecientes a personas que habían fallecido.
Que pretendían sacar de las comparecencias a personas que ya habían venido a comparecer.
Y además, que estaban intentando tergiversar la comparecencia de una persona, aludiendo a datos de hemeroteca que eran falsos y que habían tirado ustedes mal de hemeroteca.
Han hecho ustedes un verdadero galimatías con el objeto de esta comisión.

Miren, hasta el mismo nombre: proceso de adjudicación de las plazas de residencia y accesibilidad a personas dependientes, en concreto a los centros del grupo Savia.
¿Y saben qué?
En la adjudicación no estaba Savia en el año 2001.
Fíjense, empezando por el nombre de la comisión.
(Aplaudiments)

Miren, ha sido tan decepcionante esta comisión, que asistimos a una grave ocultación de documentación por parte del actual Consell.
Pedimos un informe del que habló uno de los comparecientes, y no solo habló sino que además dijo que lo había consultado para ir a comparecer, y la señora Oltra nos dijo que no existía.
Después presentamos un documento y les dijimos que había existencia de vicios de opacidad, obstrucción y falta de transparencia y a los tres días apareció el documento.
Misterio.
(Aplaudiments)

Y respecto al dictamen, señorías, miren, claro, nosotros hemos tenido que hacer un voto particular, porque no podemos compartir su dictamen.
La verdad es que no podemos compartir ni siquiera la defensa que han hecho ustedes esta mañana aquí del dictamen.
Ha sido complicado.

El señor Subiela ha profundizado… El número de argumentos en los que ha incidido equivale prácticamente de forma proporcional al número de sesiones a las que ha asistido a la comisión, o sea, a ninguna.
(Aplaudiments) El señor César Jiménez nos ha hablado de moral y valores; fenomenal, reconociendo que las conversaciones que motivaron la ampliación de comparecientes ustedes ya las conocían antes incluso de votar la creación de la comisión.

Por tanto, no había ningún motivo para ampliar el número de comparecencias, no había hechos nuevos, conversaciones que ustedes ya conocían.
La señora Álvaro nos ha hecho una clase de interpretación y comunicación audiovisual, con Pepe Gotera y el otro, y narrando un poco, poniendo voz a las conversaciones de otras personas.

Y la señora Concha Andrés ya ha hecho literatura, que es lo suyo, hablándonos de ese libro que se llama Â«el mundo de los hombres ricosÂ».
Señorías, pues esos hombres ricos ahora trabajan para ustedes, tienen las mismas plazas.
(Aplaudiments) Y ustedes están favoreciendo el mundo de los hombres ricos.

Miren, podría desmontar, podríamos desmontar una a una todas las conclusiones que ustedes han extraído en este voto particular.
Les lanzo una propuesta.
Díganme un número y yo les diré, sin requiebros, que esa es falsa y por qué es falsa o por qué es imprecisa.
No hay ningún inconveniente.

Todo el que ha seguido las sesiones de la comisión ha podido constatar cómo esa especie de UTE que ustedes han conformado ha ido transitando en una especie de flashback continuo, desde la adjudicación en 2001, diez años o quince después, sin ningún tipo de deslinde ni concreción.
Como les decía, se ha hablado del modelo como Blasco, Blasco-Cotino, Cotino, y ahora mismo es el modelo Oltra.

Señorías, mantienen ustedes el modelo de accesibilidad, pagan ustedes a las residencias del modelo Savia, y otras por enriquecimientos injustos.
Almacenan facturas en los cajones.
La vicepresidenta ha consolidado este modelo, que se llama Â«modelo OltraÂ», señorías, quieran o no quieran, hoy se llama Â«modelo OltraÂ».

Han generado más de cuarenta y cinco millones de euros en facturas en los cajones, y tienen un sobrecoste importante por no adjudicar.
Tienen a 3.
300 personas que hoy no tienen plaza en residencias, porque esas plazas no se están adjudicando, las tienen esperando en casa.
Señorías, han seguido realizando licitaciones, como les he dicho, adjudicadas a las mismas empresas, a La Saleta: Vila-real, Pinar, Ademuz, el Puerto de Sagunto, Elda, Vila-real, con bajadas de ofertas económicas entre el 15% y el 14%, qué curioso, en tema de residencias de mayores.

¿Creen ustedes que pueden mantener estas afirmaciones que hacen cuando están ustedes trabajando con las mismas personas, con el mismo modelo, pagando las mismas residencias, teniendo las mismas plazas?
¿Creen ustedes que es creíble lo que vienen aquí a decirnos hoy?

Hemos tenido que asistir, como les decía, al fracaso absoluto de la gran alternativa de la señora Oltra.
A finales del año 2001 se anuncia.
En octubre de 2016, el pleno autoriza el pliego.
Fue firmado el 20 de junio de 2016, y era bastante parecido al que tenía preparado el anterior Consell.
Se publica el 14 de noviembre de 2016.
La fecha de fin de plazo de oferta termina el 11 de enero de 2017.

Se tenía que haber resuelto a los tres meses y todavía estamos esperando.
Pero lo más grave, señorías, es que ustedes van a adjudicar esas plazas a las mismas empresas.

Miren, voy a finalizar diciendo que hoy termina para ustedes un calvario, el calvario de la vergüenza.
Ojalá, ¿no?
, pensarán todos ustedes, no se nos hubiera ocurrido todo esto.
Pero además, primero porque da la sensación de que esto no ha valido para nada.
Y segundo, porque lo que ustedes piden ya se ha hecho, y les leeré.

Â«Archivo de la fiscalía, se extraen las siguientes conclusiones: que el que cobren los geriátricos del grupo Savia, 2,5 euros más que la conselleria de bienestar es debido a la sentencia del TSJ por la que no dará ninguna intervención del señor Cotino.
Que respecto a los procedimientos negociados y sin publicidad indica la fiscalía que es el mismo procedimiento que se utilizaba con todos los adjudicatarios, no solo con el grupo Savia.

Â»Que no concurre la existencia de la conducta típica prevaricadora.
Que no se ha llevado a cabo por acción u omisión un comportamiento arbitrario, sabiendo que es una injusticia, es decir, contrario a la razón y a las leyes, sin más apoyo de la voluntad del que los hace.
Que no se ha realizado acto en abierta contradicción al ordenamiento jurídico, sin atenerse mínimamente a las técnicas de interpretación aceptadas por la doctrina y la jurisprudencia.

Â»Que no se ha realizado tampoco actuación para (inintel·ligible) … sujeto activo.
Que ninguno de los extremos concurre a las conductas descritas por los denunciantes, Izquierda Unida.
Y por lo que al tráfico de influencias se refiere, manifiesta la fiscalía que no hay indicio del que se desprenda una intervención del señor Cotino presionando e influyendo sobre otra autoridad o funcionario público sobre los que tuviera actuación de prevalimiento, con el fin de conseguir la resolución que se deseara, de la que se desprendiera beneficio económico propio y ajeno.

Â»Por todo ello, el fiscal instructor propone el archivo de las presentes diligencias de investigación, a 15 de enero de 2015.
Â» Señorías, el archivo de las diligencias y de las actuaciones.
Estas realmente son las conclusiones reales de su película, y evidentemente de esta comisión.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

N'hi ha temps de rèplica, el senyor Subiela podrà replicar a la intervenció de la diputada María José Catalá.
Des de l'escó.
Té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Mire, señora Catalá, ayer llegué a casa y al entrar a la habitación de los críos, estaba el suelo lleno de juguetes.
Llamo a los críos: Â«Esto hay que recogerlo.
Â» Me dicen: Â«No.
Â» Ninguno de los dos había sido, ninguno había sacado los juguetes.
Â«¿Pero los juguetes son vuestros, no?
Â» Â«Sí, pero…Â» Â«Pues vale, pues recogerlos.
Â» Â«Pero no los hemos sacado.
Â» Â«Pero son los vuestros.
Â» Â«¡Ah!
Pero no los hemos sacado.
Â» Y ahí un bucle de dos minutos que aquello no llegó a ninguna solución, ¿no?

Pues con ustedes y la corrupción pues pasa igual.
(Rialles) O sea, Â«Oiga, aquí falta dinero.
Â» Â«Nosotros no hemos sido.
Â» Â«Pero ustedes gobernaban.
Â» Â«¡Ah!
Pero con nosotros las cuentas cuadraban.
Â» Â«No, pero si falta dinero.
Â» Â«Nosotros no hemos sido.
Â» (Aplaudiments) Y podemos seguir así.

Miren, a mí Espronceda hoy me va a valer mucho para la intervención.
Es que, la verdad es que he descubierto una poesía que me va a dar mucho juego.
Seguía la poesía y hablaba Espronceda de su tierra, hablaba de España, pero lo podemos trasladar a Valencia, ¿no?
Y decía la poesía: Â«Lloras, porque te engañaron / los que lealtad prometieron, / los mismos que te aplaudieron / y la ley corroboraron.
Â» Señora Catalá, muchos valencianos nos hemos cansado ya de llorar.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyora Catalá, per a rèplica al senyor Subiela, té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Gracias, señor presidente.

Mire, señoría, mire, sabe que yo no soy propensa a la descalificación, no soy propensa a poner en cuestión el trabajo de ningún diputado.
Pero, sinceramente, dudo mucho que usted se haya leído todo el dictamen y el voto particular.
Y lo dudo mucho porque en su intervención, generalmente, yo creo que es propio de usted y propio de todos sus compañeros, hubiera sido más propio decir algo como lo que nos han dicho.
No.
Usted ha dicho Â«(inintel·ligible) … una vergonzosa historiaÂ», Â«caraduras llenos de ambiciónÂ», Â«ustedes están pagando la corrupciónÂ».
Incluso ha hecho una alusión bastante fea a lo de la confesión y lo de los rezos.

Pero yo no le voy a contestar en ninguno de esos términos.
Le diré a usted lo siguiente: ¿dónde está Ciudadanos?
, ¿dónde está su grupo denunciando que hoy esas mismas empresas están cobrando?
, ¿dónde está su grupo denunciando que las 3.
300 plazas no se han adjudicado?
, ¿dónde está su grupo denunciando (aplaudiments) que durante la etapa…?
¿Dónde está su grupo denunciando que se han adjudicado nuevas adjudicaciones a las mismas empresas de accesibilidad?
¿Dónde está su grupo diciendo que durante el año 2016 y 2017 se han muerto 4.
600 personas con la señora Oltra esperando recibir la dependencia en su casa?
(Aplaudiments) ¿Dónde está su grupo, señoría?
No, no.
Les diré, 4.
600 personas.

¿Dónde está su grupo diciendo que las 3.
300 plazas corresponden a 3.
300 mayores que están esperando en su casa?
¿Dónde está su grupo, señoría?
¿Dónde está su grupo (veus) diciendo que ahora mismo hay menos personas recibiendo (algú diu: Â«Xxt.
Â») prestaciones de las que había cuando dejó el anterior gobierno?
¿Dónde está su grupo diciendo que la lista de dependientes ha subido y que además estas personas, este grupo de este gobierno está recurriendo a los cuidadores no profesionales para abaratar la dependencia?
¿Dónde está su grupo, señoría, diciéndole…, leyéndose el archivo de la fiscalía respecto de este tema, señoría?
¿Dónde está su grupo?
(Aplaudiments) ¿Dónde ha estado su grupo en toda la comisión?
¿Dónde ha estado?

Por tanto, no le diré nada más, ¿vale?
Nosotros hemos pedido perdón en muchísimas ocasiones por las cuestiones y por las personas de las cuales, efectivamente, no nos sentimos nada orgullosos.
Pero le diré algo, si en esta comisión hemos comprobado algo es que hay determinados relatos de la izquierda que cuando van a la fiscalía y se juzgan por los juzgados resulta que quedan totalmente desacreditados.
(Veus)

Si en esta comisión hemos comprobado algo, es que se oculta información a la oposición, cosa que a ustedes les debería preocupar.
(Se sent una veu que diu: Â«Muy bien.
Â») Si en esta comisión hemos demostrado algo, es que nadie ha hablado de ese archivo de la fiscalía porque no les interesa, porque de alguna manera lo que hacen es tirar por el suelo todo ese voto particular que ustedes han firmado.
Señoría, no le diré nada más.
(Veus i rialles) Creo que yo esperaba más de ustedes.
(Rient)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Sí, senyories.

Senyora.
.
.
En nom de Compromís per a rèplica a la intervenció de la diputada Catalá, senyora Álvaro, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltíssimes gràcies, president.

Senyora Catalá, li admire la seua lleialtat, però poc més li puc dir a vosté en el seu favor en aquest punt.
Lleialtat que vosté ha tingut fins a l'últim moment amb els que foren els seus padrins, Blasco i Cotino.
(Aplaudiments) Però deixe'm que li diga, senyora Catalá, que tindre tants amics en la presó no és per a vosté una bona carta de presentació.
I en esta comissió -vosté ho sap- hem tingut massa retransmissions amb presos i amb futurs presos que ja en vindran.

Vol que parlem del seu vot particular?
Vol que parlem del seu rigorós treball?
Parlem-ne.
Perquè unes rialles per acabar la comissió després del panorama que vosté ens ha presentat, doncs, no vindran malament.
Rialles que ens provoquen vostés quan els diuen allò que hem actuat en UTE i comandilla.
I aquí, vosté ho ha repetit, UTE y comandita, convirtiendo el mutante objeto de la comisión en una causa general indagatoria.
Mutante.

Mutar és el que vostés han fet des que estan ahí a l'oposició, que ara ja no els coneix ni sa mare.
Això és que vostés han fet.
(Rialles) Eixa és l'única mutació que han vist de vostés.
No confonga vosté el seu model en el que és el nostre i que podem perfectament adduir.

I mire, senyora, que ho deixem clar, que el primer que déiem en el nostre dictamen era que el objeto de la comisión ha sido de determinar responsabilidades políticas.
¡Políticas, señoría!
 Res de causa general abierta contra el PP, res d'anar als tribunals, que per a això ja està el cas Imelsa que esguita perfectament el model d'accessibilitat i és ahí on vostés hauran de retre comptes.
Venen vostés a fer futurologia quan els tribunals ja demanaran comptes del que ací se diu i està en el cas Imelsa.

I és que, per a vostés, les converses en la UDEF, el xanxullo de Xàtiva o el reconeixement d'Enrique Ortiz que s'havia finançat il·legalment al Partido Popular no signifiquen res.
Vostés se posen la bena i, hala, com els burros, tira cap avant.
Però no, senyora, açò no els va a sortir debades, ja ho voran.

Vostés, en el seu dictamen -avui vot particular- tenen la cara dura, i ací ho repeteixen, de dir que hem omés deliberadament el archivo de la causa por la Audiencia Provincial.
Arxiu que, com vosté ha dit, se produïx el 15 de gener del 2015.
Però vostés no sabien res d'eixe arxiu fins al dia 8 de maig del 2017 que és quan ve Cotino a la comissió.
Vosté d'això no s'enteren.

I això s'ha reconegut en la comissió.
(Algú diu: Â«Xxt.
Â») Vostés no sabien absolutament res.
I si vol llegir l'informe i si vol llegir realment el que diu l'acte de fiscalia, per què no diu que el modelo Cotino cuenta con graves irregularidades?
I eixes són les irregularitats administratives que ací ens hem dedicat a esbrinar.
Però vostés ni s'enteren ni volen saber-ho.
I en eixa mateixa línia neguen i diuen que no han fet res.
Diuen que els compareixents niegan el trato de favor o ilícito.

Alicia de Miguel diu que a ella no li dien res.
Nela García, exsecretària autonòmica, els ho va dir ben claret: Â«Veía cosas raras.
Había incompatibilidades con un alto cargo.
Â» Cabré, l'exconseller els qualifica a vostés com la peor etapa de su vida.
La inspecció diu que tenia a gente quemada i que vostés des del Consell no feien res.
Vicente Talens, assessor jurídic de la conselleria, dia que: Â«O redactaba los informes que me mandaban o era susceptible de que me abrieran un expediente.
Â» I Enrique Ortiz suplicarà perdó per haver-los finançat il·legalment a vostés.
Què més volen, senyora Catalá?
Què més volen que traguem després de huit mesos?
En volen més?

De veritat, sincerament, jo, per acabar no sóc tan benvolent com el senyor Enric Morera i vull dir-los que vostés han fet un mal treball en tot açò.
I si el senyor Rus està mirant-los per un foradet, segurament ja sap el que els diria: Â«No se os puede dejar solos.
Â» (Rialles)

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a rèplica a la intervenció de la diputada Álvaro, senyoria, té vosté la paraula, diputada.

La senyora Catalá Verdet:

Muchas gracias.

Mire, señora Álvaro, el archivo de la fiscalía existe.
Muy a su pesar.
Existe y existía antes de que ustedes redactaran este dictamen.
Y existía antes (veus) y ni siquiera en ningún momento de este dictamen se menciona por su parte ese archivo de la fiscalía.
Ni se mencionan sus conclusiones.
Y le he leído todas las conclusiones y le voy a leer la última otra vez, porque con usted me cuesta de vez en cuando.

Â«Y por lo que al tráfico de influencias se refiere, manifiesta la fiscalía -la fiscalía, oiga, no el PP, ¿vale?
- que no hay indicio del que se desprenda una intervención del señor Cotino presionando o influyendo sobre otra autoridad o funcionario público, sobre los que tuviera una situación de prevalimiento con el fin de conseguir la resolución que se deseara de la que se desprendiera beneficio económico propio y ajeno.
Â» Mire, se puede decir más alto, pero no se puede decir más claro, señoría.
(Aplaudiments) No se puede decir más claro.

Porque aquí, ¿qué pretendemos, señoría?
¿De verdad creemos en la separación de poderes?
(Veus) Porque si creemos en la separación de poderes, (se sent una veu que diu: Â«¡Qué van a creer!
Â») nosotros tenemos que fiarnos de la fiscalía (veus) y debemos de interpretar estas cuestiones y no mentir a la gente, señorías.

Yo entiendo que para usted es muy complicado defender esto, porque usted pertenece al grupo que sustenta a la vicepresidenta que, después de hacer oposición años y años y años y años, (veus) denostando el modelo, lo mantienen.
Denostando a los empresarios, les paga.
(Aplaudiments) Denostando el modelo de accesibilidad, está ahí el modelo de accesibilidad.
Yo entiendo que para ustedes es tremendamente complicado que, después de dos años gobernando… (algú fa: Â«Xxt.
Â»)

El senyor president:

Senyories.

La senyora Catalá Verdet:

…la vergonzosa realidad es que ustedes han mantenido el modelo.
Y lo que era el modelo Cotino, Blasco, Cotino-Blasco, Blasco-Cotino, que le han llamado de muchas maneras, hoy se llama Â«modelo OltraÂ».
(Se sent una veu que diu: Â«¡Sí, señor!
Â» i aplaudiments)

Y que ustedes, a los empresarios, al señor Ortiz y demás, les están siguiendo adjudicando contratos en Alicante.
(Veus) Que esos grandes hombres, esos grandes ricos, esos grandes empresarios, siguen trabajando con ustedes.
Que les van a adjudicar el 70% del concurso de las 3.
300 plazas porque han presentado la plica y porque la adjudicación provisional dice eso y porque todo el sector lo sabe y se lo ha dicho a usted.

Y señoría, resulta realmente vergonzoso que salgan ustedes aquí a hablar de supuesta prevaricación, de tráfico de influencias, de favoritismo.
Señorías, durante toda esta etapa, ustedes han tenido de secretaria autonómica a una señora que resolvía sus propios recursos.
(Se senten unes veus que diuen: Â«Muy bien.
Sí señor.
Â») En la conselleria.
(Aplaudiments) Que resolvía sus propios recursos.
Que se ha tenido que ir por la puerta de atrás monten ustedes la película que monten.
Monten ustedes la película que monten.

Por tanto, miren, es que no hay más.
Hay un archivo de la fiscalía.
Y esta comisión a ustedes se les ha atragantado hasta el punto que da vergüenza este dictamen y ahora no sé qué pretenden.
Porque si creemos en la acción judicial, que creemos, y a mí me consta que todos los que estamos aquí creemos, esto es lo que hay, señora Mónica Oltra.
Mònica Álvaro, Mónica Oltra.
(Rient) Nada de lo que ustedes dicen.
Todo… (Veus) Pero es que al final la responsable es usted.
(Rialles i aplaudiments) ¡Claro!
La que tiene 45 millones de facturas en los cajones ((inintel·ligible) .
.
.
 (Remors) La que no ha adjudicado prácticamente la parte de la dependencia.
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) En fin, perdone la confusión pero es que la responsable es usted.

Senyoria, insisto, no les diré más.
Léanse ustedes el archivo de la fiscalía y empiecen ustedes a ser serios.
Estas Cortes merecen tener la dignidad de ser un parlamento que trabaja seriamente por los ciudadanos.
Y no conformar este tipo de actuaciones que son actuaciones única y exclusivamente contra el Partido Popular de las que ustedes solo pretenden sacar rédito político y nada en favor de los ciudadanos, ni mucho menos rescatarlos, ni mucho menos ayudarlos.
(Se senten veus que diuen: Â«Muy bien.
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a rèplica a la intervenció, la senyora Concha Andrés.

Sí, senyories.
Té la paraula per a replicar a la diputada Catalá.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, president.

Señora Catalá, usted lo ha dicho bien.
Â«Esos hombres ricos hoy trabajan para ustedesÂ», para el Consell.
Antes eran ustedes los que trabajaban para ellos.
(Aplaudiments) Para garantizarles millones de euros.
¿Y saben por qué?
¿Saben por qué?
Miren, ha repetido…

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

La senyora Andrés Sanchis:

…ha repetido veinte veces que siguen estando con nosotros y que siguen estando con nosotros.
Y yo le digo, ¿queda alguna otra opción, señora Catalá?
Usted es licenciada en derecho.
¿Qué quiere, que además de los miles de millones que nos ha costado sus caprichos y todas las historias que han hecho durante estos años tengamos que pagar ahora a unas empresas por responsabilidad patrimonial por rescindir unos contratos?
¿Es eso lo que usted está planteando, señora Catalá?
Pues dígalo claramente.

Por cierto, cuando usted diga que se ha archivado la causa…

El senyor president:

Un segon, senyoria.
Un segon, senyoria.

Senyories, demane silenci i respecte per a la intervenció de la diputada Concha Andrés.
Com he demanat per a tots els oradors i oradores.
Senyoria, disculpe vosté.

La senyora Andrés Sanchis:

Esos empresarios, señora Catalá, con los que nosotros no nos vamos de viaje ni hacemos fiestas party, esas del pijama.
(Veus) No nos vamos a hacer fiestas party.
(Se sent una veu que diu: Â«Muy bien.
Â») A esos empresarios los controlamos, buscamos que estén prestando el servicio que tienen que prestar en las residencias, no les permitimos que tengan 15 personas menos de personal de 40.
De 40 que tenían que haber en una residencia, tenían hasta 15 personas menos porque lo más importante es que se atiendan bien a las personas mayores.

Mire, yo creo que usted nos ha llamado a nosotros Â«comanditaÂ».
Yo creo que usted ha estado defendiendo a una banda de sinvergüenzas y usted lo debe de haber estado pasando muy mal.
Porque usted sabe, igual que nosotros, que las cosas se hicieron en contra de la ley.
Y recurre de forma sistemática a un archivo de la fiscalía, de una documentación que se presentó en un momento determinado (la senyora Bonig parla amb el micròfon desconnectat) con lo que se disponía.
.
.
, -señora Bonig, ¡calle!
, por favor, por favor, ¿vale?
- con lo que se disponía.

Si el señor fiscal hubiera tenido en ese momento a su disposición la documentación que hoy tenemos, no sabemos cuál hubiera sido el resultado porque lo que resultó evidente es que hubo un trato de favor, que se hicieron las cosas sin seguir los trámites legales, que ni siquiera estaba el informe presupuestario necesario para ampliar ese segundo tercio de las plazas y que eran más de cuatrocientos millones de euros, y eso usted lo sabe porque tiene suficiente experiencia para saberlo.

Y por cierto, ¿qué decía usted en ese momento cuando veía y conocía todas esas irregularidades?
¿Qué decía usted cuando veía que salía en la prensa que el señor Cotino tenía una empresa con el 40% de las plazas adjudicadas de su familia, de su hermano, de su sobrino y de ¡él!
, hasta que vendió las acciones en el año 2007?
¿Qué decía usted que es tan pura y nos da tantas clases a todos los que estamos aquí, uno que si nos dedicamos a leer literatura; el otro que se viene aquí para hablar de no sé qué reproche?

Pero usted lo hace todo muy bien, a usted no le importaba antes cuando había boicot de la dependencia, no le importaba, durante ocho años que ha estado boicoteada la ley de la dependencia, eso no le interesaba en aquel momento.
Y viene ahora a decir cuántos hay en lista de espera pero se olvida de decir cuántos se han incorporado al sistema, porque es la forma que usted tiene ¡siempre!
de buscarse alguna salida para no entrar en el fondo de la cuestión.
El fondo de la cuestión es que aquí se hizo un negocio en el que estaba implicado gente del Partido Popular, le guste a usted o no le guste.
(Aplaudiments) ¡Ni tiro por la culata ni nada de nada!
Estaban implicados amigos y familiares del Partido Popular, señora Catalá.
Eso fue así.

Quiero decirle, también, que con respecto a ese documento fantasma que usted dice que finalmente hemos visto, que ya se han convencido de la diferencia que hay entre Â«previoÂ» y Â«preceptivoÂ» y Â«posteriorÂ», que era algo que les costaba entender porque el informe ese era posterior al Blasco -al que usted ha mencionado-, no he conseguido ver el expediente de la orden del año 2007 por la que el señor Cotino les hizo esa gran tarta del negocio y dijo, Â«del tercio van a pasar al cien por cien de las plazas concertadasÂ».
¿Sabe que el expediente no existe?
No está la memoria económica, no está ni siquiera el borrador del Consejo Jurídico Consultivo, y esa responsabilidad de los archivos de toda esa documentación la tenían us-te-des.

No solamente eso, aplíquese el cuento y dígame si es normal que un conseller vaya al registro de declaración de bienes de altos cargos, y diga que por cuestiones de seguridad rescata su declaración y no aparece ningún documento.
(Veus) Eso es saltarse la ley y eso es…, presunta prevaricación.
(Aplaudiments) (Se sent una veu que diu: Â«¡Cataplán!
Â»)

Y a partir de ahí lo estudiaremos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Senyories, continuem amb el debat.

Demane silenci per a escoltar la rèplica de la il·lustre diputada María José Catalá a la diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Mire, señora Andrés, a mí me daría vergüenza venir aquí a decir que nosotros permitíamos que no se dispusiera de suficientes recursos en las residencias y que permitiéramos a estos empresarios que no tuvieran, que no cumplieran con las exigencias mínimas en la normativa, cuando ustedes la mayor residencia pública, de gestión pública, que es la residencia de Carlet, hemos tenido las incidencias que ustedes conocen y nosotros conocemos: señores mayores que se caen en el suelo y a los que no se les puede atender, ¿vale?
(aplaudiments); y, además, sobre el personal, asociaciones de familiares diciendo que en verano hay falta de personal, que se están produciendo situaciones tan graves como desnutrición, que se está provocando un suministro incorrecto de fármacos porque no hay suficiente personal.

Si ustedes hacen eso con la mayor residencia pública, de gestión pública de La Generalitat, no me quiero ni imaginar lo que están permitiendo con las otras residencias, señoría, no me lo quiero ni imaginar porque esas sí que dependen de ustedes, este sí que es su modelo, su modelo público.

Me decía usted, Â«es que usted se guarda las cosas, no dice la gente que hay beneficiada en el sistema de dependenciaÂ».
¡No, claro!
¡Oiga!
, se lo he dicho mil veces pero se lo puedo volver a decir: mire, en julio del año 2015 había 91 solicitudes y 89.
400 dictámenes, por lo tanto 2.
500 personas por valorar; en junio de 2016, ¿sabe cuántas personas había por valorar?
16.
515 personas, señoría.

Mire, hay menos personas beneficiadas con derecho a la prestación, en julio de 2015, 70.
165; y, en junio de 2016, 69.
684 personas por valorar.
Se lo he dicho anteriormente, ¿sabe cuántas personas…?
Yo me acuerdo de aquella frase tan vergonzante de que éramos buitres los de esta bancada (se sent una veu que diu: Â«¡Sí, señora!
Â») porque dejábamos que las personas se murieran en casa esperando recibir una prestación.
4.
600 personas han muerto en su casa esperando una prestación (se senten veus que diuen: Â«¡Muy bien!
Â») estando la vicepresidenta en su cargo, en su responsabilidad.
(Aplaudiments)

Y cuando usted me habla, cuando usted me habla.
.
.
(Veus) ¡No, oiga!
, estos son sus datos, señora Andrés, ¡que es que han pasado dos años!
, ¡que es que la cosa es muy dura!
, ¡que es que gobernar es otra cosa!
, señorías, ¡que es que era muy facilito hablar desde ahí!
(se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»), que era muy fácil pero es muy difícil gobernar, y cuando uno habla (colpejant la trona) es esclavo de sus palabras, señoría, esclavo de sus palabras.

Y aquí el principal problema es que nosotros pensamos que la vicepresidenta es esclava de sus palabras, de unas palabras que cuando gobierna no cumple; de unos hechos que cuando gobierna no cumple; y de una realidad que cuando gobierna es vergonzante, que ustedes han hecho una comisión para seguir dándole plazas a las mismas residencias y pagando el modelo de accesibilidad.
Y esa es la gran verdad de esta comisión y de estas conclusiones.

Pero es que, además, ustedes dicen cosas que no son verdad.
¡Claro!
, usted me dice ahora mismo, Â«la principal empresa adjudicataria vinculada a la familia Cotino, que llegó a poseer el 39% del accionariado de la misma, resultó beneficiara del 40% de los centrosÂ».
Lo acaba de decir ahora mismo (veus), de las plazas, bien, bien.

Señoría, eso es ¡falso!
, es falso, se lo voy a decir: la adjudicataria fue una UTE que tenía tres grupos integrantes, pero es que uno de ellos, Gesmed, ¿sabe a quién está vinculado?
(Sent sent una veu que diu: Â«¡Ahí, ahí!
Â») A gente del Partido Socialista como Emèrit Bono i Joan Ignasi Pla.
(Aplaudiments) ¡Sí, señoría!
¡Eso es la gran realidad!
¡Claro!

¡Oiga!
, pero es que eso es inevitable, señoría, pero es que eso es inevitable (algú fa: Â«XxtÂ»), que ustedes dicen cosas que no son ciertas (remors) y encima, ustedes, la gente vinculada al PSOE está en una parte de las empresas adjudicatarias.
Y es que ¡no hay tu tía!
, señora Andrés.
(Se sent una veu que diu: Â«En la adjudicación.
Â») En la adjudicación por supuesto, otras tres patas estaban por otras doce empresas, siendo Sedesa una de ellas -es cierto- con un 8,33%; la participación de Juan Cotino en Sedesa el 9%, y, por tanto, esa tercera pata de la UTE ¡un 0,78%!
, señoría.
Entonces, ¡claro!
, ¿de qué estamos hablando, señora Andrés?

Miren, muchas vergüenzas tiene ustedes que callar, lo principal: que ustedes deberían haber renunciado a esta comisión porque ha sido una ¡vergüenza!
y ha puesto en evidencia su gestión, su nulidad y su demagogia.

Cuando ustedes estaban en la oposición decían una cosa, y ahora que gobiernan hacen lo mismo.

Muchas gracias.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, anem a passar a votació.

Senyories, anem a votar, en primer lloc, el vot particular del Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
Senyories, el vot particular ha estat rebutjat per 59 vots en contra, 30 a favor i 0 abstencions.

Senyor Marí, es revisarà això.

I, ara, anem a passar a la segona votació però anem a comprovar si funciona l'equip.

Senyories, anem a votar ara el dictamen de la comissió que ha presentat el senyor Subías.

Senyories, comença la votació.
Senyories, el dictamen ha estat aprovat amb 59 vots favorables, 30 en contra, 0 abstencions.

Queda aprovat el dictamen de la comissió.
(Aplaudiments)

I, ara, abans de finalitzar, n'hi ha una sol·licitud d'explicació de vot per part del diputat no adscrit David de Miguel, al qual li donarem la paraula perquè explique el seu vot durant dos minuts.

Quan vosté vullga, senyor De Miguel.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidente.

Señorías.

Vicepresidenta, siento el chorreo que le ha caído por mi culpa por parte (rient) de la diputada María José Catalá.
Pero voy a empezar por ahí, por esa especie de alusiones.

Durante el transcurso de la comisión, yo, personalmente, he visitado en innumerables ocasiones la conselleria, he buscado la documentación y la he encontrado toda, toda la que yo he querido buscar la he encontrado.
(Veus) Sí, sí.
Quiero decir, a mí nadie me ha ocultado nada de documentación.
(Veus) ¡Va!
, por favor, que tengo poco tiempo.

También, me siento muy orgulloso de formar parte de esa UTE, de esa comandita.
Y ¿por qué?
Por una sencilla razón: porque yo no vine, yo no fui a la comisión con ningún perjuicio de inicio sobre Â«tenemos que buscar lo que seaÂ».
No, yo fui con ganas de saber la verdad y ver la verdad.

Y de los testimonios y de la muchísima documentación que hemos revisado, yo confirmo que ¡claro que hubo trato de favor!
, hubo trato de favor por acción y por omisión de la administración, hubo una desidia total y absoluta por parte de la administración autonómica en ese momento, un descontrol total, altos cargos que desconocían incluso que eran sus funciones, ¡y nos lo discutían!
, Â«pues mire el ROFÂ», Â«no, no, eso no era competencia míaÂ», ¡Claro que era!

Entonces, ¡vamos a ver!
(soroll de papers), la adjudicación; si no se controla la ejecución del contrato, si se permite el incumplimiento reiterado de condiciones esenciales del contrato, si no se hacen inspecciones, si cuando se hacen inspecciones no se sancionan, todo eso es un trato de favor, pero ¡vamos!
, pero ¡de libro!
, a las adjudicatarias.

Que el modelo habrá funcionado mejor o peor y cara a la señora Oltra lo mantengan y demás, pues, ¡no lo sé!
Desde luego que la colaboración público-privada es buena, ¡claro que sí!
, lo que pasa es que este es el claro ejemplo del mal entendimiento de lo que debe ser la colaboración público-privada porque esto fue un capitalismo de amiguetes total.

Y por tanto, como ya no me queda tiempo -insisto-, yo considero y no creo que haya que desprestigiar el trabajo de nadie como sí que se ha hecho reiteradamente en la comisión, incluso ahora que si somos perezosos, que si hoy entre cuatro hemos hecho el trabajo de uno y demás, pues yo lo siento mucho, para mí yo he votado en conciencia y el dictamen, y el trabajo que hice lo hice en conciencia, y por supuesto que he votado a favor.

Insisto, muy orgulloso de formar parte de esa magnífica UTE.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

Senyories, el problema és que el govern, el Consell està citat a les quatre i mitja per a comparéixer.
(Veus i rialles) Ells tenen l'agenda molt ajustada i saben que han de comparéixer a les quatre i mitja.
Per tant, suspendrem la sessió fins a les quatre mitja.

Se suspén la sessió fins a les quatre i mitja.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 47 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)

El senyor president:

Senyories, anem a continuar la sessió de ple.

Es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Preguntes

El senyor president:

Senyories, continuem amb el quint punt de l'ordre del dia d'esta sessió plenària de 27 de setembre amb les preguntes de control al Consell.

La primera pregunta la formula l'il·lustre diputat Fernando Pastor al conseller d'hisenda sobre l'aplicació de la taxa turística.

Senyor Fernando Pastor, li anem a donar.
.
.
, si demana vosté la paraula, si és tan amable.

Ara.
Sí, senyor Pastor, té vosté la paraula.

El senyor Pastor Llorens:

Gràcies, president.

Siempre hemos dicho que era una lástima que este Consell no tenga conseller de turismo, porque en el debate parlamentario concreto de este hemiciclo uno nunca tiene.
.
.
, nunca encuentra enfrente, nunca tiene al otro lado a la primera autoridad del turismo de esta comunitat.

Pero bueno, dicho eso y expresada una vez más la queja de manera oficial, le queremos preguntar al señor conseller de Hacienda y Modelo Económico, ante la inminente elaboración de los presupuestos para el ejercicio del 2018 y ante el monumental lío que ustedes solitos han generado en torno a la aplicación de la tasa turística, ¿cuál va ser.
.
.
-es la pregunta concreta- cuál va ser la política a seguir por el Consell en cuanto a la aplicación de una tasa que grave la actividad turística para dicho ejercicio?
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Senyor conseller.
.
.
¿Sí?
Hi ha un problema.
.
.
¿3,25?
Un segon.

Un segon, senyor conseller.
Val, ara li posaré el temps al senyor Pastor.
¿Demana vosté la paraula, senyor conseller?
(Veus) Sí, sí.
.
.
sí, sí, demane.
.
.
No funciona açò.

Ara.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pastor.

Respecte a la pregunta que em fa la seua senyoria sobre la política que seguirà el Consell en relació a una taxa que grave l'activitat turística per a este exercici, he de dir-li que este Consell seguix els mandats de Les Corts.

I en eixe sentit, al darrer debat de política general, com sap vosté molt bé, se va aprovar una resolució que insta el Consell a impulsar un impost sobre l'activitat turística que contribuïsca a millorar els serveis dels quals gaudixen els turismes, les infraestructures i dotacions turístiques, el foment i desenvolupament del sector turístic i l'impuls de les bones pràctiques laborals en el sector.

Estem, per tant, davant d'una resolució que pensa en la millora del sector.
I en eixe sentit, la possibilitat d'un impost o una taxa turística pot ser un instrument que ajude a aquesta finalitat, sempre que s'aplique i s'utilitze amb el consens del sector, i amb la flexibilitat necessària per a aprofitar els possibles avantatges i evitar els inconvenients, que també en té, evidentment.

El Partit Popular sol llançar-se a fer croades, croades.
.
.
, en lloc de debats polítics rigorosos, d'eixos temes on pensa que pot obtindre rendibilitat política, i la taxa turística pensa que és un d'ells.

Tanmateix, per a fer croades cal tindre una fe molt ferma, fe per a fer una croada.
I sobretot coherència.
I sembla que això no és cas del Partit Popular, que en el moment en què governava, allà per l'any 2013, entre les diverses possibilitats per millorar els ingressos de La Generalitat també tenia sobre la taula la taxa turística.

Nosaltres no.
.
.
(Remors; algú diu: Â«Xxt.
Â»)

El senyor president:

Disculpe, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Proteste davant de la presidència de les paraules de Fernando Castelló.
.
.
(Veus; algú diu: Â«Xxt.
Â»)

El senyor president:

Alfredo Castelló, el senyor Alfredo Castelló.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Alfredo, perdó.

El senyor president:

No les he escoltades, però sí que és lamentable que s'interrompa quan està vosté en l'ús de la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Estem a les quatre de la vesprada, quatre i mitja.
Si comencem aixina, per descomptat anem a tindre una vesprada bastant divertida.

El senyor president:

Disculpe vosté, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies.

Mire, senyor Pastor, nosaltres no demonitzem la taxa turística.
La taxa existix en molts llocs d'Europa, i no passa res.
Però tampoc pensem que siga la necessitat més important del sector, ni la solució més important als seus problemes, que fonamental.
.
.
, consistixen, com sap vosté molt bé, en fer front als allotjaments turístics il·legals i en acabar de posar-se al dia, perquè en el moment que els conflictes de l'altra vora del Mediterrani acaben -ho desitgem-, puguen tindre una oferta diferenciada, més enllà del sol, platja i preus baixos que estos països estan en condicions d'oferir com ja oferien abans.

Per això haurem de cuidar no sols els hotels i els restaurants, sinó també l'entorn, coses com el medi ambient, el paisatge natural o l'urbanisme que requerixen recursos de les administracions públiques, i per això, perquè tots, agents privats i administracions públiques també puguen cuidar un sector econòmic tan important per a la nostra economia.
Això tenim la voluntat de fer-ho amb el consens i l'acord de tots els agents implicats tant pel que fa a les actuacions com als mitjans per a poder actuar, i amb la suficient flexibilitat per a poder contemplar les situacions i necessitats diferents de turisme als diferents territoris de la Comunitat Valenciana, perquè, com sap molt bé vosté, no tenim un sol model turístic, sinó molts diferents, i que requerixen tractaments diferents.

Demà, per cert, hi ha convocat pel president de La Generalitat el consell de turisme on estan representades totes les parts per a parlar del tema.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor Pastor, pot continuar vosté formulant la pregunta.

El senyor Pastor Llorens:

Gràcies de nou, president.

Nosotros, señor conseller, en el Día Mundial del Turismo, que es hoy, queremos felicitar y agradecer al presidente Puig que haya tenido a bien hacer caso a nuestra síndica y convocar el consejo de turismo, aunque tarde, pero lo ha hecho.
Y, por lo tanto, usted, como hoy el presidente no está, pues yo le pido humildemente que traslade esa felicitación y ese agradecimiento del Grupo Popular en nuestro nombre al presidente.
Como digo, podía haber hecho las cosas antes y no a toro pasado, pero más vale, como dicen, tarde que nunca.

Mire, señor conseller, el año pasado, hace exactamente diez meses, yo le hice a usted la misma pregunta, exactamente la misma pregunta.
Y usted, entre otras cuestiones, me respondió, y después de negar la mayor, que todo lo que hiciesen iba a ser llevar al sector entre algodones.
Eso lo dijo usted.

Y yo quiero decirle hoy, diez meses después, que llevar el sector entre algodones no es precisamente poner en marcha una tasa que no conozco a nadie del sector que esté a favor de la misma.
Es justamente lo contrario.
Yo no sé qué idea tiene usted, la de llevar al sector entre algodones, pero no hay nadie absolutamente de norte a sur en esta comunidad, ni en el litoral, ni en el interior que apruebe, que hable bien ni que quiera oír hablar de la tasa turística.

La tasa turística, señor conseller, ha puesto de manifiesto y ha puesto en evidencia determinadas cuestiones, algunas cuestiones, y ninguna de ellas positiva.

En primer lugar, el engaño al que el presidente Puig y secretario autonómico de la Agencia Valenciana de Turismo han sometido continuamente al sector desde el inicio de la legislatura.

Colomer, en reiteradas ocasiones, lanzó falsas promesas diciéndole al sector que no estaba en la agenda del gobierno, que no estaba en la agenda del Consell ninguna tasa y que, por lo tanto, nunca se aplicaría la misma.
El presidente Puig siguió la estela del señor Colomer, y eso significa engañar al sector, a ese que usted dice Â«hay que llevar entre algodonesÂ», señor conseller.

Además, ha hablado usted de falta de coherencia.
Esta tasa ha servido para poner.
.
.
, y este tema ha servido para poner de manifiesto y en evidencia la falta de coherencia, de rigor y de seriedad de un Consell que en un mismo hemiciclo se atreve a decir Â«noÂ» a la tasa y Â«síÂ» a la tasa al mismo tiempo.
Aquí dentro hay partidarios del Â«noÂ» a la tasa y del Â«síÂ» a la tasa dentro del mismo gobierno.
Incluso dentro del mismo partido, porque si hubiese respondido esta tarde el señor Colomer, si hubiese tenido rango de conseller, seguramente hubiese dicho cosas completamente diferentes a las que ha dicho el conseller de economía y modelo económico.
Eso es así de claro.
Por lo tanto, la falta de coherencia, de rigor y de seriedad en estos temas, la que tiene este Consell.

Y con las cosas serias, importantes, y como se suele decir, con las cosas de comer no se juega, y estas cosas son importantes y también son cosas de comer.
No es serio y no es aceptable que haya un Consell que haga estas cuestiones.

Y también se pone en entredicho, y esta tasa sirve para poner en entredicho, una vez más, la palabra o el escaso valor de la palabra del presidente Puig.

El presidente Puig ha estado continuamente diciendo que a partir de ahora las decisiones se iban a tomar de manera.
.
.
, la frase era: la codecisión con el sector privado, la codecisión publicoprivada.
Hombre, y la cuestión más importante que se han atrevido ustedes a decidir la han hecho precisamente con nocturnidad y al margen, totalmente de espaldas, totalmente al margen del sector, que no son que los profesionales que cada mañana levantan la persiana de 250.
000 empleos y del 14% del PIB en esta comunidad.

Muchísimas gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Tiene razón.
(El conseller d'Hisenda i Model Econòmic parla amb el micròfon desconnectat)

En les croades contra els infidels no mos va a trobar a nosaltres, ¿eh?
Nosaltres estem per als debats rigorosos, que se treballen amb papers, amb xifres, amb els condicionants que porten a dir si una iniciativa d'estes tipus o d'un altre puga facilitar l'activitat econòmica tan important d'un sector com el turisme.
Perquè això és el que importa en este moment.

Estem oferint sol, platja, afortunadament, i preus baixos.
Però dins de quatre dies, dins de quatre dies tota la riba del Mediterrani tindrà això i més coses.
I hem de fer una política turística contundent per a pensar en el turisme de demà i de despús-demà.
Això és el que hem de fer.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Continuem amb les preguntes de control.

Ara, la que formula l'il·lustre diputat David Cerdán a l'honorable consellera d'agricultura i medi ambient.
Senyor Cerdán, té vosté la.
.
.

Senyories, escoltem amb silenci al senyor Cerdán.

Quan vosté vullga.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, president.

Mi grupo le quería preguntar a la consellera de agricultura sobre la futura PAC 2020-2027.

Somos conscientes de que no tenemos competencia directa, pero sí estamos directamente afectados por lo que allí se determine.
Va a condicionar evidentemente el modelo de agricultura, el modelo de vida de nuestros agricultores, nuestro campo, la gestión y el uso de nuestro territorio.
Va a condicionar evidentemente la cesta de la compra de los hogares de los valencianos, la calidad de los productos que ahí habrá, etcétera, etcétera.
Resumiendo mucho, va a condicionar el modelo de empleo, el modelo de salud y el modelo de gestión del territorio, que son tres elementos fundamentales en el futuro de la Comunidad Valenciana.
Por lo tanto, tendremos mucho que decir.

Existe -usted bien lo sabe- de la conferencia sectorial un documento marco en el que podemos todos de acuerdo y que habla de voluntades.
Pero ese documento a nuestro grupo no nos quita la preocupación que tiene, porque si ese documento en la Unión Europea, en Bruselas, va a estar dirigido por la derecha, cuando hablamos de modernización y simplificación de la PAC, pues entendemos que para ellos modernizar es empobrecer y simplificar es precarizar.
Por lo tanto, estamos bien asustados.
Y bien asustados por la manía que tiene el Partido Popular y el señor Rajoy de seguir a pies juntillas los designios de Merkel y sus políticas neoliberales que son tan peligrosos para el sur en materia de agricultura.

Los retos son muy evidentes: el brexit y la contracción de la aportación que el Reino Unido hace normalmente a la PAC; esa preponderancia en las política y en la postura de derechas que va a ostentar Francia y Alemania que ya han cerrado filas; ese informe del Task Force de agricultura, que es muy mercantilista; esa preponderancia que tiene las normas de competencia frente a un modelo humano o humanizable de agricultura que se impone todo el rato; en definitiva, una serie de medidas que nos preocupan, porque no va a haber un control de los precios, no va a haber un apoyo real si se barrunta lo que la derecha pretende y no sé si va a defender realmente un modelo que hasta ahora ha sido ignorado, que es el modelo de agricultura mediterráneo, que lo tenemos que diferenciar muy bien del monocultivo, de la agricultura continental que tiene otras variables.

Yo lo que le pregunto y lo que mi grupo quería saber es, señora consellera: ¿cuál es la propuesta?
¿Cuáles son las aportaciones que le ha mandatado al Gobierno de España si alguna vez nos quiere escuchar?
Y desde luego, ¿cuáles son las garantías de que esa futura PAC entenderá y defenderá el modelo de economía y de agricultura que este Consell está defendiendo y que tiene que ver mucho con representar y reivindicar mediterraneidad dentro del conjunto de la Unión Europea.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Li contestarà la consellera, a la qual donem la paraula.
Molt bon dia, consellera.
Bona vesprada.

Té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor Cerdán.

En primer lugar, en qué fase estamos ahora mismo en la negociación.
Estamos esperando a que a finales de año la Comisión Europea presente su comunicación, que es lo que inicia las negociaciones tanto en las instituciones como en los estados miembros.

Tampoco a nadie se le escapa, como usted mismo ha citado, que esa propuesta en la PAC tiene que ir en paralelo a la propuesta del marco financiero plurianual que todavía tiene demasiadas incertidumbres, entre otras cuestiones por el brexit.

Efectivamente, en conferencia sectorial la primavera pasada aprobados con el ministerio un documento de base, un documento de partida, pero para nosotros insistimos en que, nosotros y otras comunidades autónomas, en que esto no es una carta blanca al ministerio para negociar, es un documento abierto en principio sobre el que tendremos mucho que discutir, pero sí que era un documento de base.
Porque entendemos que la actual PAC, la que entró en vigor en 2015, ha mostrado adaptarse muy mal a nuestras características estructurales y sociales.
El sector agrario valenciano necesita una política europea que contribuya a su vitalidad, su viabilidad y sostenibilidad hoy y en el futuro.

Sabemos que las ayudas de la PAC en la renta agraria valenciana suponen apenas un 10% de esa renta, pero sí que suponen un impulso fundamental a nuestras líneas de trabajo, como son la producción ecológica, la incorporación de jóvenes, la modernización de estructuras o la gestión forestal, entre otras, y es una pieza clave, aunque no la única, de equilibrio territorial.

Por eso, en esa línea, nuestras aportaciones a ese documento, algunas contenidas, algunas no y otras que deberán discutirse en ese proceso negociador, son, en primer lugar, una defensa firme de la PAC y de su presupuesto, pero siendo realistas porque tenemos que trabajar también en un escenario en el que presupuesto de la PAC sea menor que el actual debido a las presiones, tanto internas como externas que tiene ahora mismo la Unión Europea, no solo el brexit, sino también la crisis de refugiados, las relaciones con Rusia, Estados Unidos, etcétera.

Por ello es muy necesario pensar ya desde ahora en un mejor enfoque de la política, en priorizar hacia una política verdaderamente que fomente un sector viable y rentable, con medidas potentes en desarrollo rural, que faciliten la incorporación de jóvenes y la creación de empleo, una producción sostenible y un consumo con garantías de calidad y cantidad.

También pedimos que esa nueva PAC tuviera un reconocimiento expreso en la agricultura mediterránea, lo conseguimos nosotros y las comunidades autónomas del Mediterráneo que estuvieron en el documento.
Eso supone también discutir cuestiones como el greening, el desacoplamiento con respecto a referencias históricas, recuperar mecanismos de gestión de crisis y avanzar en sistemas de aseguramiento de rentas, que es clave para una producción como la nuestra que está muy expuesta al mercado y muy expuesta a la volatilidad de los precios.

Necesitamos tener una PAC más exigente en la política comercial comunitaria, que exija reciprocidad en los requisitos fitosanitarios ambientales o laborales de las producciones que entran de terceros países a la Unión Europea y un control más efectivo en los puertos de entrada.

Exigimos también que la nueva PAC contemple un reequilibrio en la cadena comercial y de distribución de productos agroalimentarios, en la que los agricultores es la voz más débil, fomentando entidades asociativas interprofesionales, ofreciendo más y mejores herramientas a las organizaciones de productores, promoviendo la transparencia de transacciones comerciales y vigilando más las prácticas ilegales.

Por supuesto queremos que sea una PAC que contribuya efectivamente a la producción sostenible y que ayude al sector a adaptarse al cambio climático y a ofrecer soluciones en mitigación.

Y, por último, pero no menos importante, creemos que la PAC ha de ser más fácil de aplicar y más sencilla de entender para los agricultores y agricultoras, así como más comprensible y más legitimada para nosotros y nosotras como consumidores y como contribuyentes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Continuem amb la sessió.
Ara continua l'il·lustre diputat David Cerdán amb la pregunta que formula a la consellera d'Agricultura i Medi Ambient.

Sí, senyor diputat, té vosté la paraula.

El senyor Cerdán Pastor:

Señora consellera, esta pregunta tiene también algo que ver con la anterior.
Este grupo está preocupado por un ministerio de agricultura que está desaparecido, ¿no?
, y que aplica aquella máxima del dictador que decía: Â«hagan como yo, no se metan en políticaÂ».
Pues creo que la ministra está en esas lides, ¿no?
, lo hace con la gestión de la sequía, lo hace con la defensa de nuestro territorio, no la vemos muy proactiva en el tema de la PAC y lo hace en una cuestión que para nosotros sí es muy importante, que es la defensa de nuestro sector vitivinícola.

Es verdad que si analizamos -a algunos nos gusta el vino, lo sé-, si analizamos el peso económico del sector vitivinícola no es muy, muy destacable, pero sí tiene una importancia social porque asienta grandes territorios de nuestra Comunidad Valenciana, tanto en la provincia de Alicante como en la provincia de Valencia.

Por lo tanto, el plan de apoyo al sector que está elaborándose en este momento es para nosotros, desde nuestro punto de vista, muy importante.
Y como tenemos una ministra que está desaparecida, que hace, como decía Francisco Franco, no se mete en política, pues estamos muy preocupados y queremos saber cuáles son las líneas que ustedes van a presentar encima de la mesa, del consejo, del ministerio, para determinar, condicionar y que éste plan no sea como el anterior, que tenía ciertas lagunas que no satisfizo mucho las exigencias y las peculiaridades del sector de la Comunidad Valenciana y que, por lo tanto, ante los retos de futuro y en ese encaje del sistema económico de la Unión Europea, la PAC, y el resto de patas de ese articulado que protege el sector primario, nosotros tenemos que dar una respuesta muy concreta a nuestra gente, a nuestros productores y a nuestro sector.
Como en Madrid no lo van a hacer, espero que nosotros sí le marquemos las líneas, y nos gustaría saberlas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Li contestarà la consellera.
Té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor Cerdán.

Efectivamente es un tema relacionado e igualmente importante por todo lo que significa el sector vitivinícola para nuestra economía agraria, pero sobre todo para nuestro territorio.

El PASVE, este que se está negociando, 2019-2023, será el nuevo programa de apoyo al sector vitivinícola español.
Incluye cuatro medidas: la promoción del consumo de vino en terceros países; la reconversión y reestructuración del viñedo; inversiones de modernización de bodegas, y gestión de sus productos en el sector.

Actualmente el PASVE, el acrónimo del plan, este plan está en fase de tramitación en el ministerio y está previsto que se apruebe el real decreto a finales de este año.
A partir de ahí nosotros tendremos que desarrollar también nuestra normativa de aplicación y las convocatorias.
De todas formas, cabe recordar que la actual PASVE está vigente hasta el 15 de octubre de 2018.

En la conselleria entendemos que este PASVE no solo tiene que ser un programa de ayudas, sino que es la oportunidad para vertebrar el sector vitivinícola valenciano desde un punto de vista estratégico.
Por eso hemos participado activamente en las reuniones, enviando alegaciones y observaciones a los borradores, tanto en la defensa de nuestro sector como también desde la experiencia que tenemos en la gestión del actual PASVE.
Hemos contado también con el sector.
La última reunión fue en mayo.
Y a partir de ahí enviamos nuestras alegaciones o aportaciones al ministerio.

De forma resumida, los puntos que hemos destacado es, en primer lugar, que valoramos muy positivamente la medida propuesta de reconversión y reestructuración del viñedo, porque ha tenido buenos resultados hasta ahora.
Sin embargo, pedimos que se nos otorgue, en general a las comunidades autónomas, un mayor poder de decisión en la gestión de las ayudas, sobre todo en las inversiones a las bodegas, así como los baremos.
Esto es así porque actualmente el PASVE funciona con una gestión tutelada por el Estado, pero las comunidades autónomas ya hemos demostrado que somos capaces de gestionar adecuadamente estas medidas, de hecho las gestionamos nosotros.
Hay que reducir las rigideces y las ineficiencias que impone esta tutela estatal.
Y ese es el mensaje más potente que hemos trasladado al ministerio nosotros y otras comunidades autónomas, que queremos una mayor territorialización de las medidas.
Es decir, que no queremos ser una mera ventanilla de la gestión de las ayudas.

Por otra parte, también, entendemos que es muy mejorable el sistema de asignación de fondos, de manera que las comunidades autónomas podamos tener una asignación inicial a partir de los compromisos de pago, en lugar de tener que esperar a la distribución que hace el ministerio.

Entre otras medidas concretas, hemos propuesto un apoyo más decidido y firme a microempresas, pymes, cooperativas y producciones ecológicas, que forman parte de nuestro tejido productivo y que entronca con las líneas estratégicas de nuestra acción de gobierno.

También hemos propuesto otra serie de cuestiones más técnicas, como igualar los planes colectivos respecto a los planes individuales, manteniendo ayuda constante, o un baremo más adecuado al perfil de los beneficiarios de la Comunitat Valenciana.

En conclusión, nuestro enfoque ante el nuevo PASVE de 2019-2023 se dirige, en primer lugar, a lograr una gestión más ágil y eficiente en las ayudas, con una mayor territorialización de las medidas, con unos criterios y baremos mejor adaptados a las características de nuestro sector vitivinícola, de forma que no quedemos discriminados como hasta ahora en la distribución de fondos, y dotar de una mayor seguridad jurídica respecto a la disposición de los fondos por parte del estado.
Todo ello para que el nuevo PASVE nos sirva como un instrumento de apoyo, de defensa y de modernización de nuestro sector vitivinícola.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Continuem amb la sessió de control.
Ara la pregunta que formula l'il·lustre diputat Alfredo Boix a la consellera de Justícia, Administracions Públiques i Reformes Democràtiques.

Senyor Boix, té l'ús de la paraula.

El senyor Boix Pastor:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señora consellera.

Esta comunidad lleva mucho tiempo, yo diría que demasiado tiempo, siendo noticia por los distintos casos de corrupción en la etapa en la que gobernó el Partido Popular esta comunidad; una etapa que está siendo investigada por diversos tribunales de la comunidad, incluso por la Audiencia Nacional.

No hay tiempo para enumerar todos los casos de corrupción aparecidos, pero sí podemos citar aquellos que más nos han escandalizado a todos como valencianos: como la visita del papa a Valencia; el caso Cooperación; otros como la supuesta financiación del Partido Popular, cuya instrucción ha concluido en la Audiencia Nacional a la espera de que se celebre el juicio; el caso Fitur; la investigación que se sigue sobre Valmor, por no olvidar el caso Taula, donde hemos podido conocer como en CIEGSA, empresa pública de La Generalitat valenciana, supuestamente se repartían mordidas con la construcción de los colegios.

Todas estas causas nos dan la dimensión de hasta donde diferentes responsables del Partido Popular fueron capaces de llegar con el fin de mantenerse en el poder.

Señora consellera, mire, entre investigados, procesados, condenados, aún quedan pendientes, algunos de sentencia firme, se encuentra toda una amplia gama de personas que ostentaron diversas responsabilidades en la Generalitat valenciana, así como distintos cargos del Partido Popular que formaron parte de sus diferentes órganos internos.
Eso nos da una idea de la dimensión que alcanzó la corrupción en nuestra comunidad, lamentablemente.

Y ello ha tenido efectos graves, letales, en esta comunidad.
Y no hablamos únicamente de una mala gestión del dinero público, hablamos de la desviación del dinero de todos los valencianos que fueron a parar a manos de unos corruptos.

Y llegados a este punto, la ciudadanía, los valencianos, quieren dos cosas: una, que se continúe combatiendo la corrupción y que se expulse, se erradique de la vida pública; y, en segundo lugar, quiere que al mismo tiempo se haga justicia y se recupere el dinero de todos los valencianos.

Señora consellera, una de las afirmaciones que más escuchamos a los ciudadanos en la calle, cada vez que sale una noticia relacionada con la corrupción, es que hay que exigir que devuelvan el dinero público que han sustraído o que han desviado a otros fines espurios.

Los ciudadanos pueden llegar a tener la sensación de que no se recupere el quebranto que se les ha causado.
Esto provoca una profunda desazón y una profunda desconfianza en las instituciones.
Incluso algunos opinan que nunca recuperaremos todo el dinero público que fue a parar a las tramas corruptas en los distintos y múltiples casos.

Es fundamental ser enérgico y nos consta que, tanto usted como el gobierno del que usted forma parte, están comprometidos en la lucha contra la corrupción.
Y también es fundamental que desde las instituciones seamos contundentes, implacables, valientes en la lucha contra esta corrupción.

Mire, que los que acuñaron el término Â«mordidasÂ» no sólo sean destapados y juzgados, sino que devuelvan el daño que han producido.

Por todo esto, desde nuestro grupo le formulamos la siguiente pregunta: ¿en qué procedimientos penales seguidos por corrupción se ha personado la Generalitat valenciana como parte perjudicada?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Li contestarà la consellera de justícia, a la qual li done la paraula.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Bona vesprada, senyories.

Señoría, creo que hoy nadie duda de que la corrupción es uno de los graves problemas de este país, que la corrupción socava directamente la confianza del ciudadano en el sistema democrático y la legitimidad de las instituciones, en la confianza, en la gobernanza política.
Es más, todos sabemos, según los datos del CIS, que hoy en día la corrupción además está situada en una de las principales preocupaciones de los ciudadanos.

Hoy, aquí, precisamente como consecuencia de todo ese relato que usted ha puesto de manifiesto en su intervención, los juzgados y tribunales de la Comunidad Valenciana investigan, juzgan casi trescientos procesos relacionados con la corrupción política o económica que afectan, tanto a responsables en la administración local, en la administración autonómica o incluso en la provincial.

Además, a ellos -y hay que recordar- también hay que sumar todos aquellos procedimientos que se están enjuiciando bien en otros tribunales superiores, que afectan también a responsables políticos, o bien en la Audiencia Nacional.

Con todo ello, realmente, el diagnóstico es alarmante, señoría.

La regeneración democrática y la lucha contra la corrupción ha sido una de las prioridades del Consell del botànic.
Ese volumen de casos de corrupción que ahora mismo se están investigando y juzgando en los tribunales de esta comunidad sabemos que están decepcionando la confianza de la ciudadanía.

Las actuaciones que hemos emprendido, en este sentido, siguen una doble dirección.
Por una parte, el Consell ha aprobado la personación de La Generalitat en 21 procedimientos penales.
No creo necesario recordar o enumerar la cantidad de delitos en los que se están enjuiciando o investigando, desde malversaciones de caudales públicos, falsedad, tráfico de influencias… Es difícil cuantificar el perjuicio económico, cuantificar lo robado, lo sustraído por los responsables políticos anteriores.
Pero sí le puedo decir que… Es difícil porque aún muchos procedimientos están en la fase de instrucción; pero sí le puedo asegurar que hablamos de decenas de millones.

Quiero precisar, además, que la abogacía, el papel que está ejerciendo la abogacía, precisamente en este marco, actúa en un doble sentido.
Por una parte, está personada en los procedimientos penales como perjudicada, representando y defendiendo los intereses generales de la conselleria, de los ciudadanos a los que representa el Consell.
Y, por otra parte, también ejerce la acusación particular en otros procedimientos porque, en este caso, además de buscar esa responsabilidad civil y conseguir la recuperación económica, también exige la respuesta penal.

También por eso, con este objetivo, también está personado en procedimientos que se están sustanciando en el Tribunal de Cuentas, para conseguir que aquellos condenados ya en juicios por corrupción puedan restituir lo robado a los valencianos y las valencianas.

La abogacía de La Generalitat, sin embargo, no puede intervenir en otros procedimientos porque se están sustanciando, no solamente respecto a los responsables de la administración autonómica, sino, como he señalado, administración local y provincial, que son muchos.

Por eso, desde la Conselleria de Justicia, Administración Pública, Reformas Democráticas y Libertades Públicas, estamos desde el primer momento apoyando a los jueces y a la fiscalía en el ámbito de la investigación.
Entendemos que es fundamental que tengan todos los recursos, tanto en el ámbito personal como materiales, para que la ciudadanía no tenga esa percepción de que hay impunidad para los corruptos.
Es fundamental que haya una respuesta judicial contundente contra los que robaron tanto en este país y, precisamente, en esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Continuem amb la pregunta de control que formula la il·lustre diputada Marian Campello a la vicepresidenta del Consell.

Té vosté la paraula.
.
.
Ara, quan vosté vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, president.

Bona vesprada, senyora vicepresidenta.

Quan el botànic va arribar al govern de La Generalitat, teníem clar que un dels principals eixos sobre els quals havíem de basar la nostra política era el rescat de les persones, una cosa que moltes vegades sentim que aquí està tractant-se inclús entre rialles, però és principal per al govern del botànic.

Hui sabem, i així ho ha demostrat la tasca del Consell durant estos dos anys, que Â«rescatem personesÂ» no era només un repte a què afrontar-se en paràmetres quantitatius, sinó també qualitatius.
Un govern que aspira a crear un espai de justícia social, inclusió i diversitat al seu territori no pot resignar-se a resoldre expedients i elegir què és el millor per a cadascú, en cada cas, sense escoltar les veus de la gent amb què es va a treballar.

La història ens ha ensenyat que les persones més vulnerables són les primeres víctimes dels governs despòtics, fins i tot quan estos segons tenen bones intencions.
És per això que la participació en àmbits com la intervenció comunitària, com la infància o qualsevol tipus de diversitat es fa tan necessària com la resolució dels conflictes de forma quantitativa.

La participació és el millor valor afegit que un govern progressista pot oferir a la seua ciutadania.
A l'àmbit de la diversitat funcional, este ítem, tantes vegades recurrent, es fa necessari per una raó molt simple.
La millora en el dia a dia d'estes persones depén d'un servei que compte amb les seues particularitats.
Les persones amb dèficit auditiu, visual o cognitiu tenen necessitats comunes, però són les més concretes les que necessiten ser escoltades per fer el seu dia a dia més feliç.

Estos eren només alguns exemples, però també podem parlar de diversitats sensorials, podem parlar de diversitats intel·lectuals, físiques, de trastorns psíquics o moltíssimes altres.

No sé quina quantitat d'entitats o associacions, organitzacions, poden haver arran de tot el nostre país en defensa dels drets col·lectius i particulars de totes estes persones, però, segurament, seran les suficients com per a suposar un gran repte per a la seua conselleria.

Tot i així, com abans exposava, sabem que només al final d'un camí participatiu, col·laboratiu i de treball conjunt es troba la resposta a oferir un millor i més eficient servei a les persones amb diversitat funcional.

Per totes estes qüestions, li realitze la següent pregunta: ¿quins criteris va a implementar o va a seguir implementant per a fer efectiva la participació d'entitats i persones en la presa de decisions en l'àmbit de la diversitat funcional?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Li contestarà la vicepresidenta a la pregunta formulada.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora diputada.

Gràcies, senyor president.

Sap vosté que un dels principals objectius d'esta vicepresidència i conselleria és realitzar una progressiva reordenació dels serveis, centres i programes, dins del sector d'atenció a les persones en l'àmbit de la diversitat funcional, a través de la direcció general.

Per a dur a terme esta tasca, i en resposta a una reivindicació manifestada nombroses vegades per entitats, i durant molt de temps, persones treballadores i pel mateix personal de l'administració, es van crear en febrer de 2016 unes meses de treball, el principal objectiu de les quals era anar definint els diferents apartats bàsics per a implementar esta reordenació: tipologia de recursos, cartera de servicis, característiques físiques i condicions materials dels centres i servicis, així també com les plantilles necessàries.

En estes meses han participat les organitzacions representatives de quasi sis-centes organitzacions i entitats registrades a la comunitat que es dediquen a l'atenció a les persones amb diversitat funcional -és a dir, quasi sis-centes-.
Més d'una vintena d'estes entitats participen directament en cadascuna de les meses, altres a través de les seues plataformes representatives, aixina com representants de les persones usuàries dels servicis i persones amb algun tipus de diversitat funcional, organitzacions sindicals, universitats, representants de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies i personal tècnic i de l'administració, coordinats per representants de la conselleria.

En concret, es van posar en marxa quatre meses de treball específiques:

Mesa sectorial de diversitat funcional intel·lectual -hi feia vosté referència-.
Celebrà la primera reunió el 16 de febrer de 2016.
S'ha anat reunint periòdicament fins a l'actualitat.
El seu treball s'ha concretat en aconseguir el consens sobre els recursos per a persones amb diversitat funcional intel·lectual, i que són: centres de desenvolupament infantil i atenció primerenca, centres d'atenció diürna i recursos vivencials.

La segona mesa és la mesa sectorial de diversitat funcional sensorial -vosté també hi feia referència-.
Celebrà la primera reunió el 9 de febrer de 2016, reunint-se periòdicament des d'aquell moment.
Durant este temps, el seu treball s'ha concretat en l'elaboració del document denominat: cartera de servicis, objectius i prestacions.
En ell s'ha establit, consensuadament per tots els membres de la mesa, un catàleg de sis servicis: d'informació, orientació i assessorament; d'intervenció familiar; d'ocupació; suport a l'autonomia personal; promoció a l'accessibilitat universal; i cooperació i participació ciutadana i potenciació de la vida en la comunitat.

Tercera, mesa sectorial de diversitat funcional física i orgànica.
Es va reunir per primera volta el 12 de febrer de 2016; ho ha fet periòdicament fins l'actualitat.
El seu treball s'ha concretat en aconseguir el consens al voltant dels recursos per a persones amb diversitat funcional física i orgànica.
La tipologia queda de la manera següent: recursos diürns, centres de rehabilitació, autonomia personal i participació social, centre de suport permanent de dia, recursos vivencials, centres residencials, vivendes de promoció i amb suport, i potenciar la figura de l'assistent personal.

I, quarta, mesa sectorial de diversitat funcional per trastorn mental greu -ací és on teníem una assignatura més pendent, ¿no?
-.
La primera reunió, 17 de febrer de 2016.
S'ha reunit periòdicament, fins l'actualitat.
S'ha concretat en aconseguir els concerts al voltant dels recursos per a persones amb diversitat funcional per trastorn mental greu.
La tipologia queda de la manera següent: recursos diürns, equip de suport social comunitari, servici de rehabilitació psicosocial i recuperació de projecte vital, centre de recuperació i inclusió sociolaboral, centre de dia, centre ocupacional per a persones amb trastorn mental greu, i recursos vivencials, residències, centres residencial de salut mental, miniresidència, vivendes bé assistides o supervisades, depenent del grau, i programa residencial de vivendes satèl·lit.

Este ha sigut el resultat de la primera fase de treball.
S'ha definit la cartera de servicis i la proposta de nous recursos.
No obstant, seguiran treballant estes meses perquè han donat molt bon resultat.
I més que en paraules meues, si me permeten, (inintel·ligible) .
.
.
d'este treball el resumixen molt bé paraules de persones que hi ha participat.
Si me permet en quinze segons.
.
.

Una persona que ha participat en esta mesa, en representació d'una entitat: Â«Creo que es de justicia darle las gracias y la enhorabuena por el trabajo que se está realizando y por el talante dialogante, abierto y dirigido a la persona que estamos encontrando en las mesas de trabajo.
Hacía mucho tiempo que no veía ni a la administración ni al tercer sector desarrollar la labor que entiendo tienen o tenemos todos encomendada.
Lo dicho, enhorabuena y gracias.
Â» Res millor que açò per a acabar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Passem a la pregunta de control que formula la il·lustre diputada Mireia Mollà al conseller d'Hisenda i Model Econòmic.

Té vosté la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la meua pregunta, registrada el dia 26 de juny de 2017, era: quin ha sigut el grau de compliment de l'estat del pagament de les liquidacions de 2015 i la gestió i pagament dels fons de liquiditat autonòmic.

Bé, això se feia el 26 de juny de 2017, en una situació prou crítica.
Portàvem ja més de sis mesos -més de sis mesos- esperant la liquidació de 2015 i una regulació sensata i coherent que poguera fer-se del FLA i d'estes liquidacions de 2015 per a pal·liar les situacions de manca de tresoreria cap als nostres proveïdors i els nostres serveis bàsics.

Doncs, bé, durant eixos sis mesos, jo a vosté li he escoltat fer moltes reivindicacions, moltes, segurament, en el passadís, alguns representants del Partit Popular li han dit que eren sensates, com, per exemple, la calendarització.
És una de les peticions que vosté ha fet.
De fet, ha liderat eixa postura -que altres comunitats autònomes s'han sumat- per a fer una calendarització a l'hora de cobrar les liquidacions de dos anys enrere i, per què no, també establir un mecanisme de calendarització, d'ordenació del cobrament del FLA.
Això ho ha fet vosté.

Mentrestant, el govern què li ha dit que devia fer vosté: pregar, anar, demanar per favor que li feren entregues a compte, amb comptagotes, perquè, efectivament, no han sigut molt pacífics a l'hora d'anar entregant els recursos dels valencians i valencianes.
I, de fet, ja, a eixes altures, a eixes altures, s'havia anticipat en 2017 un 32% de la liquidació de 2015, quan, inexplicablement, a eixes altures, s'havien cobrat en 2016 les liquidacions de 2014 en un 44%, o ja a eixes altures, abans de les eleccions de 2015, la liquidació de 2013 -que va ser l'última que va cobrar el govern del Partit Popular-, abans just de les eleccions de maig, va ser d'un 73%.
És a dir, abans de les eleccions de maig de 2015, l'antic govern del Partit Popular va obtindre el 73% de la liquidació dels dos anys anteriors.
En canvi, en 2016, nosaltres, a eixes altures, un 44; i a eixes altures, ara, en 2017, només que el 32%.

La manera en què vosté ha hagut de lidiar en un govern que ha utilitzat d'una manera perversa les liquidacions, doncs, ens situa en una situació on hem de pronunciar-nos.
Perquè no ho ha fet solament en les liquidacions del sistema de finançament, sinó que també ho fan en el FLA.
A eixes altures, només que s'havien cobrat 494 milions, entre bestretes i FLA extraordinari, en 2017.
Però, a eixes altures, ¿per què en 2016 s'havien cobrat 1.
943 milions?
¿O, just abans de les eleccions de maig de 2015, en el govern del Partit Popular -¡quina casualitat!
, just abans d'eleccions-, havien cobrat, entre bestretes i FLA, 2.
646 milions?

¿Per què este govern només havia rebut 494 i el govern del Partit Popular, a les mateixes altures, 2.
646 milions?
Potser, era perquè estàvem en eleccions i potser és perquè eixos diners són per a proveïdors i per a entitats, per a persones que estan esperant eixos recursos, perquè d'estos depenen les seues activitats.

Miren, jo li vull dir que em sembla molt greu, em sembla greu també que el senyor Moragues diguera poc després que: Â«Oye, La Generalitat va a recibir una lluvia de millones por la liquidación.
Â» I el més graciós, quan són recursos dels valencians i valencianes, que ens tocaven en 2015 i els rebem dos anys després; sinó que va afegir: Â«Todos estamos a favor de cambiar el modelo, pero el Consell debe dejar de lado el mantra de la discriminación y reconocer la importante inyección de millones.
Â» Clar, sap per què li dic que era greu?
Perquè després, efectivament, els informes en les liquidacions d'eixe 2015 i en el finançament ordinari que rebem les comunitats ens han situat, a la Comunitat Valenciana.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
rebent 2.
053 euros per valencià i valenciana, quan la mitjana és de 2.
317, és a dir, més de 260 euros menys.
Som la comunitat que menys ha rebut.
Això de Â«la lluvia de millonesÂ» era una mentira…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Mollà Herrera:

…i nosaltres estem amb vostés en la calendarització i en les seues reivindicacions.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments)

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, s'ha explicat vosté molt bé.
Per tant, l'únic que voldria és acompanyar alguns dels raonaments que ha fet vosté amb unes xifres contundents.
Perquè realment no hi ha calendarització, l'arbitrarietat de l'arribada dels diners quan siga.
Després és el mateix ministeri que fa estes coses el que diu: Â«Que el PMP puja.
Â» Però puja?
Però si vosté no m'envia els diners per a poder pagar els proveïdors, què m'està parlant, no?

Per tant, la perversitat és increïble, propi d'una república bananera, com moltes vegades posen de relleu determinades actuacions del Govern d'Espanya.
Bananera, de bananes, d'eixos que estan allà en.
.
.
, això.

Aleshores, el que jo li puc dir, subratllar, és alguna de les coses.
Per exemple, pel que fa al compliment per l'estat de pagaments de liquidacions corresponents a 2015 de fons afectats al sistema de finançament autonòmic que, com la seua senyoria sap, es liquiden amb dos anys de retard, una volta tancat el compte d'ingressos recaptats per l'estat corresponent a l'exercici de referència, he de dir-li que l'últim pagament es va efectuar el 18 de juliol.

L'import d'este pagament va ser de 1.
186 milions d'euros, que se sumaven a dos lliuraments de bestreta de 300 milions i 194 fets el mes de juny.
Abans s'havien fet lliuraments amb càrrec a la liquidació del 2015 del sistema de finançament autonòmic per a atendre venciments de deute financer per raó que el FLA, que és l'instrument previst per a aquesta finalitat, no va ser activat fins al mes de maig.
Â«Misterios de la ciencia.
Â» (Inintel·ligible) .
.
.
S'activa quan li passa al senyor ministre.
D'eixa manera, en ser activat el FLA es cancel·laren els lliuraments que s'havien fet abans de l'activació amb càrrec a la liquidació del sistema de finançament autonòmic de l'any 2015.

Quant al FLA, cal dir que el 2 de març de 2017 la Comissió Delegada del Govern per a Assumptes Econòmics va aprovar els acords pels quals s'establia la distribució per al primer i segon trimestre del 2017.
I el 30 de març, el Consell de La Generalitat prenia l'acord per a adherir-s'hi i complir les condicions que s'imposaven.
Condicions.
Quaranta-quatre condicionants, senyores i senyors.

És a dir, el FLA, un préstec per a omplir els forats dels diners que no mos envien, resulta que el que fa és.
.
.
.
, reeec, apretar el botonet per a recentralitzar en moltíssimes decisions que pertany a la sobirania d'este parlament i d'esta autonomia.

Després de tot això i d'un primer bloqueig a l'aprovació del pla d'ajuts, el ministre d'hisenda, el 29 de maig, va atendre per primera volta venciments de 2017.
Gran, gran aportació a la governança d'este país.
El 29 de maig, de deute financer de La Generalitat amb el FLA.
Eixe mateix mes es van proposar també els pagaments de deute comercial pel dèficit no autoritzat.

A continuació, el 8 de juny es va aprovar per la comissió delegada del govern el FLA per al tercer trimestre de 2017.
I hui o demà, segons m'he assabentat jo per cercles i canals informals, previsiblement aprovarà el corresponent al quart trimestre, i no sabem si també el finançament del dèficit no autoritzat del 2016.

Per tant, cal dir com a conclusió que dins la injustícia que suposa l'infrafinançament de la Comunitat Valenciana, la retenció de fons fins a dos anys que el sistema de finançament li permet a l'administració central i l'arbitrarietat amb què pot manejar el FLA, el govern usa i abusa bona cosa d'estes possibilitats de la llei, adaptant-les al calendari que més li convé.

Només cal fixar-se en allò que ha passat amb el FLA dels últims tres anys.
En 2015, amb eleccions autonòmiques, com ha dit vosté molt bé, anunciaren el FLA en març i ho pagaren entre abril i juny.
És a dir, just abans de les eleccions per a quedar bé.
L'any 2016, amb eleccions generals, el 26 de juny, ho anunciaren i començaren a pagar eixe mateix mes.

En el 2017, estem al setembre i encara no hi ha anunci de FLA, i això que diuen que la situació econòmica ha millorat.
Ha!
, ha!
, ha!
Ha millorat i no vénen els diners?

El senyor president:

Senyoria, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Què vol dir això?
En tot cas, sí que vull dir-li que el FLA és un instrument quasi circular que serveix bàsicament per a pagar venciments, no per a pagar proveïdors, que és el que nosaltres voldríem que se fera.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Continuem la sessió de control amb la pregunta que formula la il·lustre diputada Isaura Navarro a la consellera de Sanitat Universal i Salut Pública.
Quan vosté vullga.

La senyora Navarro Casillas:

Gràcies, senyor president.

Bé, com ja sabem, un dels problemes de regalar la sanitat pública a empreses privades és després la manca de preocupació per la qualitat i tindre com a únic objectiu el benefici empresarial.
A vint-i-quatre hores de l'anunci de la recuperació de la gestió de Marina Salud, l'empresa ha decidit tornar a privatitzar el laboratori d'anàlisis clínics i biològics, microbiologia i anatomia patològica de l'hospital.
És un dels exemples.
Clar, la gent no està molt contenta, perquè no entenen per què es fa ara mateix això.

Quant a Ribera Salud, n'hi ha un cas específic que està en els tribunals sobre el que li demane informació, que és el de b2b.
Què va passar ahí?
Doncs, bé, ells diuen que res.
Però el cas és que accedint a documentació que me va traslladar una persona anònima, perquè l'empresa s'ha dedicat a l'opacitat i, de fet, com és públic i notori, li ha negat l'accés a la documentació a la mateixa conselleria, a pesar d'haver fet un comunicat públic quan va eixir l'escàndol de b2b en els mitjans de comunicació.
.
.
Fa un comunicat públic en què diu: Â«La administración tiene potestad para solicitar cuanta información requiera del concesionario en el ejercicio de sus funciones de control público.
Â» Després, la realitat és que van inclús als tribunals perquè l'administració pública no puga accedir a eixa documentació, la qual cosa és prou greu.
Doncs bé, quan parlem de qualitat del servei, què ens trobem?

Doncs, segons la documentació a què vaig tindre accés, que són les actes del que ells diuen Â«comité de calidadÂ», on l'única preocupació és el benefici econòmic, per exemple, parlen reiteradament d'una qüestió, que és el Â«modo de fallo; roturas de stock de suministradores; acción: homologar un segundo proveedor en los casos más críticosÂ».
En los más críticos.
Â«Evaluación y seguimiento con el proveedor.
Â»

Ahí ho deixe.
Â«En los casos más críticos.
Â» Després, en la resta, no, no passa res, s'estan trencant, però, escolta.
Això és normal, perquè comprem més barat.

Més coses.
Â«Modo de fallo: problemas de calidad en los productos.
Â» I anem directament.
Â«Acción: homologar un segundo proveedor en los casos más críticos.
Â» Si no és el més crític, no fa falta.
Ens quedem amb això, perquè mos dóna benefici empresarial.

Quant a les accions, una altra de les qüestions.
Una de les que planteja és Â«externalizar en los hospitales propios la gestión de compras y trasladar los recursos humanos del hospital a b2b, dejando los recursos mínimos necesarios para control y seguimientoÂ».
És a dir, que els recursos propis que haurien d'estar en l'hospital, no, estan en esta empresa per a traure el màxim benefici.

Perquè la qüestió no és accedir als millors productes, sinó traure rendiment empresarial.
I això es veu, com dia, una i altra vegada en la documentació.
Altres problemes, que és Â«acuerdos tomados, acciones pendientesÂ».
Doncs bé, Â«identificar los proveedores que no se han conseguido cambiar tras reunión con el jefe de servicioÂ».

És a dir, que quan el cap de servei diu, Â«mire, és que este és el millor producteÂ»; li diuen, Â«no, no és, que vosté ha de canviar, perquè nosaltres volem este altre producte, que és que mos dóna el beneficiÂ».
I aixina és una darrere l'altra.

Després ells diuen que no fan intermediació, però la realitat és que accedint als contractes es veu clarament el que fan.
El que fan és una pràctica que no poden fer perquè és il·legal que la facen, com se li ha dit una i altra vegada.

Ho neguen, però el contingut del contacte és molt clar.
No tinc temps per a llegir-ho, però és accessible per a qualsevol persona que tinga interés.
Per això, li faig la pregunta, que no me dóna temps a repetir.

El senyor president:

Efectivament, s'ha esgotat el temps, però la pregunta estava formulada per escrit (aplaudiments) i la consellera és coneixedora i ara li contestarà.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Gracias, señor presidente.

Señora Navarro, el caso judicial del que usted está describiendo algunas cuestiones nace de la falta de control por parte del anterior gobierno del Partido Popular y de la opacidad que existe en el ámbito del modelo de concesión sanitaria.
Las comisiones a las que usted alude están siendo investigadas por el juzgado número 4 de Valencia por presunta malversación y presunto cobro de comisiones ilegales por parte de b2b, un procedimiento derivado de una investigación de la UDEF que de manera muy descriptiva se llamaba operación Mordida.

Como sabe, la Generalitat valenciana se ha personado en este procedimiento, ya que el gobierno de La Generalitat considera que la sanidad pública y la ciudadanía se han visto perjudicadas en ese supuesto cobro de comisiones ilegales.

Señorías, nuestro afán como gobierno es alcanzar la máxima transparencia y control.
Por ello, también desde la conselleria, como apuntaba su señoría, hemos requerido a Ribera Salud la documentación sobre b2b, para recabar información acerca de su relación, de los contratos firmados y del plan financiero.

Les hemos pedido el contrato suscrito con b2b, el volumen de operaciones, copia de las facturas emitidas por los proveedores por compras realizadas a través de b2b, así como la relación de trabajadores que figuran en la nómina de b2b.
También requerimos un informe sobre si la gerencia de Ribera Salud, como responsable de la concesión, tenía conocimiento de posibles abonos o comisiones que percibía b2b de los proveedores de la conselleria.

Porque hay que recordar que, por ejemplo, en el caso de la prótesis, el proveedor es de la conselleria, puesto que es la conselleria quien paga las prótesis.
Una documentación que de momento no podemos estudiar ni contrastar porque la empresa Ribera Salud, en su dinámica desgraciadamente ya habitual de no colaborar con la administración y mantener la opacidad, ha recurrido judicialmente y se encuentran custodiadas en cajas en la propia conselleria de sanitat.

Tanto en la investigación judicial del juzgado número 4, con el que estamos colaborando en la entrega de documentación, como en lo relativo a la información que está retenida, estamos a la espera de nuevos acontecimientos.
Pero lo que sí puedo decirle es que desde la administración se ha impuesto una sanción grave de 30.
001 euros a b2b por realizar tareas de distribución de medicamentos sin la autorización preceptiva, y se ha procedido a la actividad de distribución en materia de medicamentos de uso humano.

Porque b2b no es ni una central de compras ni un distribuidor, ni un intermediario de medicamentos.
Por tanto, no solo está en cuestión judicial el cobro de comisiones de manera presuntamente ilegal, por la compra, distribución o intermediación de medicamentos, sino que b2b no tiene ningún tipo de autorización para realizar tareas relacionadas con la compra, la distribución e intermediación de medicamentos.

En conclusión, después de todo este serial, al cual estamos asistiendo, quiero decirle que este gobierno está empeñado en defender el interés general de la ciudadanía y de la sanidad pública valenciana.
Porque no estamos dispuestos a ser cómplices de que unos pocos hagan negocio con la salud de todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyories, continuem amb la pregunta de control, que formula la il·lustre diputada Llum Quiñonero al conseller d'Hisenda i Model Econòmic.
Un segon, senyoria.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bona vesprada, conseller.

Bueno, vuelvo con el tema de la Volvo, que el otro día le dio ritmo a la señora Bonig.
Espero que… Le gusta, ¿no?
Ahora no me escucha.
Lo lamento.
Porque me gusta que baile.

Del 11 al 22 de octubre, conseller, Alicante será durante doce días capital, con Valencia, de la Comunitat Valenciana.
Demasiados pocos días en realidad para lo que las tierras del sur necesitan de esta Generalitat.
Aprovecho para solicitar a La Generalitat que pase más días en Alacant y que deje la sede por allí unos cuantos meses más.
Para todos será bienvenida.

Doce días seremos noticia ante los medios de comunicación del mundo por un evento deportivo que tiene como emblema la marca de una compañía de automóviles sueca que promociona la marca y no está claro cuánto promociona la tierra desde la que surcará los mares.

Un evento que impulsa una empresa privada que involucra a siete equipos del mundo no parece una enorme participación a simple vista.
Interesa también analizar ese aspecto.
No son los 29 equipos que participaron en 1982, ni los 23 de 1989, ni siquiera los 10 de 1999.
La regata no parece que aumente la participación.
¿Hay un informe respecto a eso?
¿Qué está ocurriendo con esa regata que empezó siendo de un gran éxito y que está reduciendo su participación?
Me gustaría saberlo.

En 2015 dimitió su organizador noruego.
Hace unos días el actual organizador ha dejado el cargo, Mark Turner, y el director Antonio Rodes ha declarado ayer mismo, en los medios, que le ha pillado por sorpresa esta dimisión porque se andaba también tratando de adecuar lo que la regata solicitaba de ampliar la organización a un plazo de dos años y no de tres como se venía realizando, cosa que, bueno, parecía un poquito problemática para La Generalitat como patrocinadora, desde mi punto de vista.

La vuelta al mundo a vela que partirá desde Alacant el próximo día 22 cumple su cuarenta y tres aniversario.
Cuarenta y tres años.
Una edad adulta.
Desde el 2001, con el cambio de patrocinio también cambió su denominación, antes no se llamaba así.
Con el apoyo de los gobiernos municipales del Partido Popular en Alacant, además, puso el nombre comercial a una parte de nuestro puerto, el muelle de Levante, que ahora lleva la marca, como lleva la marca el propio museo que paga, sufraga, La Generalitat.
¿Cuánto ha costado hasta el presente la organización de este evento?
¿Cuánto ha revertido para mejorar nuestras infraestructuras?
¿Cómo se ha gestionado?

La regata sale de Alicante desde 2005.
Son cuatro las veces que nuestro puerto alicantino le ha dado cobijo, casi diez años de vuelta al mundo a vela.
Tiempo suficiente para tener negro sobre blanco los informes, los datos, los beneficios, las compensaciones recibidas.
¿Cuánto recibe nuestra economía, nuestro turismo, nuestras empresas, nuestra ciudad?
¿Cuánto hemos mejorado en inversión tras casi diez años de ser sede del puerto de salida?
Son demasiadas preguntas sin contestar.
La Generalitat se ha comprometido a patrocinar las próximas salidas de la regata.
No hubiera estado de más que la decisión de apoyar este evento pasara por estas Corts.
No ha sido así y este grupo lo lamenta.

Lo que está a debate no es la regata, ni los excelentes equipos que competirán en ella, ni la excelencia del deporte náutico que bienvenido sea.
El asunto ya pertinente de la inversión y del compromiso es seguir en su apoyo sin que medien los informes que acrediten que merece la pena y que salen las cuentas.
Las cuentas no cuadran porque los datos no están cerrados sobre la mesa.
¿A cuánto ascenderá la inversión total de La Generalitat?

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Lo sabremos más adelante.
Tenemos seguro 400 voluntarios…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Quiñonero, la pregunta.

La senyora Quiñonero Hernández:

…los que ha solicitado La Generalitat.
Pero tenemos una población del 22% en riesgo de pobreza.
(Veus)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Quiñonero, ha d'acabar, per favor.

La senyora Quiñonero Hernández:

No estamos contentos, señoría.
¿Cuánto costará a las arcas públicas la organización de esta regata y las que vendrán y en qué informes ha basado sus decisiones?
(Inoïble i aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Quiñonero.

Per favor, per favor.
Senyor Castelló, li agraïsc molt l'ajuda però ja m'intentaré apanyar jo sola.
(Veus i rialles)

Senyor conseller, quan vosté vullga li done de seguida veu al micròfon.

Gràcies, quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, presidenta.

En relació a la pregunta que formula la seua senyoria sobre el cost per a les arques públiques de recolzar l'eixida del port d'Alacant de la volta al món de vela en relació amb les modificacions que l'organització de la regata ja ha introduït, he d'assenyalar en primer lloc que el compromís assumit pel Consell és gestionar les dues pròximes emissions de la volta al món a vela, el 2020 i el 2023.
Perquè sembla que açò que ha passat i conta vosté és perquè Volvo, la casa matriu, no vol canviar el calendari de tres anys de diferència.

Atenent la importància de la prova per l'impacte econòmic -creguem nosaltres- i d'imatge, pense vosté que, junt amb el mundial de motos, és l'únic que ha quedat.
Perquè realment s'han fet informes i tenim la valoració que el retorn econòmic, social, etcètera i d'imatge val la pena.
La resta ha desaparegut com sap vosté molt bé.

La Volvo Ocean Race ofereix una oportunitat de posicionament -ho ha dit vosté i és veritat- exterior de la Comunitat Valenciana amb uns valors associats que el president Puig -recorde- va finalitzar l'altre dia mateix a Alacant en tres punts: una Comunitat Valenciana solidària, per això a l'àrea social de les instal·lacions d'eixida es mostrarà el veler Astral, símbol reivindicatiu de l'ajuda humanitària; també conscienciat amb la sostenibilitat mediambiental on el mar és peça clau en el canvi climàtic; i participativa, deixant palés que l'eixida de la volta al món de vela és una esdeveniment obert, interessa a molts alacantins, molts valencians, molts turistes que visiten la ciutat de diferents nivells socials.
No només un xicotet grup elitista.

Les xifres sobre el cost de les convocatòries anteriors les he explicat ací en este parlament diverses vegades.
Amb el nou plantejament, quan el missatge i amb les correccions de les condicions econòmiques han fet amb la nova acció que hem apretat molt, pensem que l'operació de patrocini de l'eixida de la volta al món de vela des del port d'Alacant queda suficientment justificada i acotada en el risc, el qual es situa per La Generalitat en 22,5 milions d'euros per l'edició, més un aval conjunt de 9 milions d'euros però que, segons els estudis fets sobre les edicions anteriors, ofereix un retorn de 8,7 euros per euro invertit.

Com he dit abans a sa senyoria, el risc màxim que contrau La Generalitat és això, 22,5 milions d'euros per edició i un aval de 9 milions d'euros.
Això després de millores com, atenga senyoria: la gestió l'assumix directament La Generalitat mitjançant la ciutat de projectes temàtics.
S'ha acabat eixa intermediació privada on se perdien els diners pel mig.
S'ha reduït el cost en un milió d'euros.
El vaixell que s'utilitzarà servirà per a dues edicions.
S'ha eliminat l'actualització del cànon amb l'IPC o que l'import del cànon es vincularà a l'impacte aconseguit, és a dir, al retorn econòmic de l'edició.

A més, i és molt important, hem pressionat perquè la presència de la dona ho siga i, per tant, per primera vegada en la història hi hauran setze regatistes de primer nivell mundial en esta regata.
D'altra banda, cal assenyalar que esta és una xifra de risc màxim -la que acabe de dir-li- que, amb la declaració de l'esdeveniment com a Â«d'excepcional interésÂ» entre cometes, per tal d'afavorir la col·laboració d'empreses privades mitjançant donacions i patrocinis, es veurà clarament minorada.

Estem en això.
Hem aconseguit patrocinis importants.
El de Mapfre, per exemple, no?
I estem treballant en el tema.
En tot cas, els estudis d'impacte realitzats per Deloitte, per a l'edició de 2008, i per Price Waterhouse Coopers, per a les dues següents, assenyalen que existix una rendibilitat econòmica i social que es va estimar en un impacte del PIB de la Comunitat Valenciana de 21,8 milions d'euros en 2008, de 62 en 2011 i 66 en 2014.
En total, 150 milions d'euros.

I un efecte sobre l'ocupació en termes anuals de 1.
589.
.
.
(inoïble) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
i 4.
833.
En definitiva, les millores introduïdes i el canvi total de concepte fugint d'un plantejament elitista és el que caracteritzarà en esta oportunitat la Volvo Ocean Race.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Anem a passar a la següent pregunta que formula el diputat senyor Josep Francesc Almería, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, al conseller també d'Hisenda i Model Econòmic.

Senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Conseller, bona vesprada.

Quin és el nivell d'execució actual dels fons europeus pressupostats per La Generalitat Valenciana en l'exercici en curs?
I quines són les previsions d'execució a la finalització de l'esmentat exercici pressupostari?

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Presidenta.

Senyoria.

En relació a la pregunta que fa sa senyoria sobre el grau d'execució dels fons europeus pressupostats per enguany, la previsió per a final de l'exercici, cal assenyalar que els programes operatius tenen un calendari plurianual, segons els períodes de planificació de la Unió Europea.
L'actual, en concret, abasta el període 2014-2020 i, a més a més, normalment n'hi ha un retard en la posada en marxa dels programes respecte del calendari del període, per la qual cosa l'execució, la certificació de les actuacions i el pagament de fons també es retarda després que acaba el període.
En este cas, per exemple, podem estar pagant fins i tot en el 21-22.

Això està recollit així en el reglament mateix de les disposicions comunes de funcionament dels fons europeus que establix l'article 136 que la comissió lliurarà en un programa operatiu la part de l'import que al 31 de desembre del tercer exercici següent a aquell en què s'haja contret el compromís pressupostari no s'haja utilitzat pel pagament del prefinançament inicial i anual i els pagaments intermedis.
Per tant, ara, en l'any 2017, es complirà el termini per a lliurar els fons corresponents a les actuacions dutes l'any 2014 pel govern anterior i que no s'hagen avançat prèviament.

Tanmateix, però, l'any 2014 encara no estaven aprovats els programes operatius, tot i que s'anomene 2014-2020.
Potser l'anterior govern va tindre alguna responsabilitat en no enviar més prompte la documentació, perquè els programes operatius Feder i els del fons social europeu de la Comunitat Valenciana foren aprovats abans.
Únicament a punt ja d'acabar l'any, el 14 de desembre, es va aprovar per la Comissió Europea el Programa operatiu d'ocupació juvenil.

El programa operatiu Feder Comunitat Valenciana es va aprovar el 22 de juliol del 2015, ja amb el govern nou.
I el programa Fons Social Europeu de la Comunitat Valenciana fou aprovat el 17 de desembre del 2015.
I després de ser aprovats s'hagueren d'efectuar les habilitacions corresponents a La Generalitat per actuar com a gestors dels programes.
Per exemple, els acords d'atribució de funcions d'entre l'administració general de l'estat i La Generalitat pels quals designa la Direcció General de Finançament i Fons Europeus com a organisme intermedi per al programa operatiu del Fons Social Europeu i per al Programa operatiu d'ocupació juvenil, es van produir -prenga nota- el 8 de març i el 4 d'abril d'enguany respectivament.
De l'any 2017.
2017.

I l'acord del director general de Fons Comunitaris del Ministeri d'Hisenda i Funció Pública per la qual es designa La Generalitat com a organisme intermedi del programa operatiu Feder, fou adoptat el 17 d'abril d'enguany.
Este és el panorama del qual podem continuar parlant en la segona part de la resposta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, conseller, en no respondre a les meues preguntes de forma esquifida.

Evidentment, en el panorama que ens ha presentat, resulta quasi, quasi impossible realitzar una avaluació de retribució pressupostària en base anual.
Però convindrà amb mi que els pressupostos de La Generalitat tots els anys duen unes partides específiques i desglossades pel que fa als diferents programes europeus que La Generalitat té habilitats.
Aleshores, això ens du a una sèrie de preguntes.
És a dir, esta assignació anual és absolutament arbitrària, té alguns criteris?

En la primera sessió de control al Consell d'aquesta legislatura responia vosté a la pregunta d'un diputat del mateix grup dient: Â«La mala gestió de l'anterior govern del PP ha afectat a la Comunitat Valenciana molts milions d'euros que necessitaven famílies, agricultors i empreses.
Â» Estem absolutament d'acord en el diagnòstic, encara que eixa afirmació ens podria valdre fa dos anys.

Però en estos moments, bé, després de tindre la informació de totes les qüestions que avalen esta afirmació, ajudes considerades il·legals en el finançament de la Ciutat de la Llum, multes per mala gestió d'ajudes agrícoles per ocultació de factures i malversació del dèficit per l'adjudicació fraudulenta de projectes, és a dir, estaríem tota la vesprada justificant una afirmació vàlida.
Però pensem que en estos moments ens dóna una certa sensació que s'està defugint el problema.

Anem a vore, pensem que açò estava cantat i era cert, però que siga a partir del Seminari de Sagunt quan el Consell prenga com a objectiu crear grups formats de la gestió específica d'estos grups, d'estos programes europeus, ens pareix una cosa que ens ve en retard.
Ens ve en retard.
A pesar de totes les traves de tipus burocràtic, pensem que la iniciativa del Consell en posar gent capacitada i formada destinada a millorar esta catastròfica gestió que, estem d'acord que va incórrer el Partit Popular en anteriors legislatures, doncs ens ve un poquet tard.

No solament això, sinó també anunciar diverses actuacions com un Pla d'acció de finançament europeu en estos moments o la reestructuració de la Fundació Comunitat Valenciana Regió Europea.
Que, per cert, què fa Iberdrola en el patronat d'aquesta fundació?
Per què no hi ha cap universitat en el patronat d'aquesta fundació?
O la reestructuració del Consell Valencià d'Afers Europeus.
Ens pareixen totes iniciatives importants, adients, però el que no entenem és que després de quasi de més de dos anys de govern estigam pràcticament en les beceroles.

Eixa és la sensació que ens dóna i eixes són les dades que hem pogut recuperar, a més de l'arbitrarietat de l'assignació de partides d'estos plans europeus en l'exercici pressupostari de caràcter anual.

No sé si pot aportar un poc més de llum sobre este estat pressupostari perquè la informació que n'hi ha en la web de La Generalitat doncs realment és bastant decebedor.

I no sé si pot aportar també un poc de llum sobre la consecució dels objectius de la Direcció General de Finançament i Programes Europeus, que fent una repassada, no sé, i açò, bé, encara que no és amb massa rigor doncs també l'estat d'avaluació grosso modo ens pareix també un poc decebedor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor diputat.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

La pregunta important és, ¿quina raó té este govern per a defugir les avaluacions a (inintel·ligible) .
.
.
?
Li acabe d'explicar quins han sigut els retards on han entrat també, per exemple, l'administració general de l'estat perquè no pugam ser òrgans intermedis fins fa quatre dies.
En fi, de tota manera puc donar-li alguns detalls, de veritat, malgrat tot això que li acabe de dir en la primera part de la intervenció.

Per allò que fa referència al programa Feder, en el comité de seguiment del programa que tingué lloc el 12 de juny, es va aprovar l'informe anual d'execució corresponent a 2016 informant-hi de la realització de pagaments per import superior a 94 milions d'euros, la qual cosa permet pensar que al final del 2018 es podrà arribar a la xifra de 266 milions assignats per al 2015.

Pel que fa al programa operatiu fons social europeu, la previsió d'execució -segons les dades dels òrgans gestors- se situa per damunt dels 30 milions d'euros per a finals d'enguany, xifra que ens situaria prou de l'objectiu per a finals del 2018 d'executar els 34,2 milions d'euros que corresponen a l'assignació del 2015.

Quant al programa operatiu d'ocupació juvenil la situació és un poc més preocupant -ací ho hem de dir tot- perquè la gestió s'ha trobat amb una manca de planificació de lideratge per part de l'administració general de l'estat.
No obstant això, com que este programa fou aprovat dins de 2014, les certificacions corresponents a la dotació d'eixe any s'han de fer.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

I és per això que tot això, bé, en fi (soroll de papers), si vol més xifres ¡li les done!
Però la veritat és que amb estos retards que hem fet, doncs, la veritat és que jo estic bastant orgullós de com estem funcionant malgrat tot, ¿eh?
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que és la número 931, que formularà el diputat Antonio Woodward, del Grup Parlamentari Ciudadanos, també al conseller d'hisenda.

Quan vullga, senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Buenas tardes, señor conseller.

Me gustaría añadir Â«felicidadesÂ» por la reforma del sector público pero parece que no es así, ¿verdad?
De momento, vamos por la tercera petición por parte de nuestro grupo de auditoría en sector público para ver la eficiencia de estos organismos o entidades que sobran -si sobran-, y tomar las decisiones en consecuencia.
Mire, no desistimos y siempre dicen que a la tercera va la vencida.

Bueno, mi pregunta va dirigida a una de esas empresas, VAERSA -como usted bien sabe-, aunque también podría dirigirse a otras empresas dentro del sector público instrumental que están en la misma situación.

Tampoco entraré en el tema de la triste y chapucera reformulación de cuentas del 2016 y si era un maquillaje para dar beneficios y mejorar su imagen o si, por el contrario, esas cuentas iniciales formuladas harían imposible reponer el personal que cesa en la empresa, aunque la salvedad del informe de auditoría que hemos conocido puede que dé al traste con ese maquillaje de las cuentas del 2016.

Hoy, hemos conocido por medio de un tuit de la empresa la publicación en el Diario Oficial de la Generalitat Valenciana del cese del director general, Vicent García i Llorens, en sesión del consejo de administración del pasado 26 de julio del 2017 y, a su vez, el sorprendente nombramiento como nuevo director general de Benjamín Maceda López, curiosamente muy cuestionado por un sindicato con una alta representación entre los trabajadores de la empresa, y entre medio hubo una huelga secundada por la mayoría de los trabajadores en relación a la problemática de la RPT.

Pero me centro en la pregunta que no es otra que conocer en qué estado se encuentra el informe de competencia de su conselleria respecto a la relación de puestos de trabajo elaborada por VAERSA.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.

Quan vullga vosté.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Presidenta.

Senyoria, amb relació a la pregunta que fa vosté sobre l'estat actual de l'informe que la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic ha d'emetre sobre la mercantil VAERSA, en virtut de les seues competències en matèria del sector públic de La Generalitat, he de dir-li, abans que res, que al maig del 2015, en les eleccions autonòmiques, només una RLT del sector públic estava informada favorablement, després de ¡vint anys!
, ¡una!
, ¡una!
Evidència clara que les plantilles del sector públic instrumental no havien estat sotmeses a cap tipus de control.
¿Què hem fet des d'aleshores?
Que és el que a vosté li interessa, evidentment, per estar en estes (inintel·ligible) .
.
.

Avui tenim, ¡atenció!
, vint RLT informades favorablement, ¡vint!
, en dos anys ¡vint!
; en vint anys, ¡una!
Hem creat la comissió de diàleg social, que és un espai on abordar des de la responsabilitat, el diàleg i la complicitat amb els representants sindicals la problemàtica del personal.
Així mateix, a la llei d'acompanyament de pressupostos de 2017 ja vam posar límits -com sap vosté- a les retribucions salarials detectades les irregularitats existents al llarg de l'època del Partit Popular.

I, ara, parlem de VAERSA.
S'estan ultimant els tràmits en coordinació amb l'entitat perquè el més prompte possible s'aprove finalment l'RLT, relació de llocs de treball, i la massa salarial, i en definitiva es clarifique una entitat que durant molts anys ha estat sumida en el caos i l'opacitat de gestió.
Alguna vegada he dit en seu parlamentària que això del sector públic semblava una cova de lladres, ho reafirme avui una altra vegada, ¿eh?

Basta dir que l'última massa salarial, senyor Woodward, l'última massa salarial aprovada de l'entitat data -¡atenció!
- del 4 d'agost del 2006, i que mai ha tingut una relació de llocs de treball, ¡mai!
, ¡mai!
VAERSA no ha tingut ¡mai!
una relació de llocs de treball informada favorablement per l'òrgan de La Generalitat competent en matèria del sector públic.

I per si això fóra poc, la gestió deficient i plena d'obscurantisme dels governs anteriors feia que l'entitat no comptara amb un sistema organitzatiu que permetera identificar els llocs de treball de l'entitat, perquè únicament n'hi havia una identificació dels treballadors i de les seues successives novacions contractuals però sense cap connexió amb els llocs de treball; sabíem les persones i el contractes però no sabíem els llocs de treball, que és del que una empresa pública s'ha de saber.
En altres paraules, una gestió vinculada amb noms i cognoms i no a funcions, rols, llocs de treball, és a dir, una gestió gens professional.

És per això que, prèviament a l'elaboració de l'RLT, -l'RPT-, ha estat necessari rastrejar la traçabilitat dels llocs i dels contractes del personal, de totes i cada una de les persones que estan allí (rient), és una feina increïble, des que va aprovar l'última massa salarial de 2006 -cal repetir-ho-; tenint en compte, a més a més, que des d'aleshores s'ha produït un important increment d'activitat de l'entitat i de contractació de personal que no comptaven amb cap reflex en instrument de control, ¡cap!
, ¡ni un!

I, a banda d'això, també l'absència d'un sistema organitzatiu, d'un organigrama bàsic, va fer que n'hi haguera una absència de sistematització en la política de classificació de llocs de treball i, per tant, de retribucions dins de l'entitat, agreujat tot pels drets que els treballadors han anat adquirint en els tribunals en eixa situació de desordre organitzatiu per l'aplicació de la normativa local.

Tot plegat, ha obligat a escometre la tasca d'identificar i codificar el sistema de llocs de treball, qüestió que ha retardat la formulació d'un organigrama coherent i racional que tinga en compte els drets dels treballadors i de la diversitat de funcions de l'entitat.
Es tracta de reconstruir la història dels recursos humans d'una empresa gran i molt complexa construïda des de l'opacitat i pràctiques de gestió personalista.

Tot i això, el canvi de model de gestió dels recursos humans.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
a l'entitat VAERSA ha permés ja convocar borses de treball transparents amb 2.
000 participants, i en breu termini, potser dins d'uns dies, estarà aprovada l'RLT.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Woordward.

El senyor Woodward Poch:

Con todos los respetos, señor conseller, si hubiera querido saber toda la problemática le hubiera preguntado por la problemática.
La conocemos.
Quería saber cuándo va a estar la RPT disponible de VAERSA.

Espero y confío en sus palabras y que no tengamos que volver a preguntarle de nuevo por la RPT, pero -ya le digo- me hubiera gustado que me hubiera dado una fecha más significativa y más directa.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Continuem amb la pregunta 990, que formula el diputat Emigdio Tormo, del Grup Parlamentari Ciudadanos, a la consellera de justícia.

Senyor Tormo, ja.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora vicepresidenta.

Señora consellera, muy buenas tardes.

¿En qué situación se encuentran los juzgados especializados en cláusulas suelo de la Generalitat valenciana?

La senyora vicepresidenta primera:

Señora consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Señor Tormo, buenas tardes.

Mire, le voy a informar.

Según los datos que nos ha facilitado el Tribunal Superior de Justicia, el Juzgado de Primera Instancia número 6 de Castellón tiene un total ahora mismo, ha recibido 457 demandas; el de primera instancia número 5 de Alicante, el bis, 2.
086; y el de primera instancia, 25 bis de Valencia, 3.
576.

Esto desde luego supone, señor Tormo, que en tres meses y medio las previsiones del consejo han quedado superadas; superadas con creces, y desde luego superado el modelo que el Consejo General del Poder Judicial puso en marcha.

Estamos esperando las comunidades autónomas que nos convoquen, de nuevo, a esa comisión de seguimiento para poder evaluar el modelo, y desde luego creo que es importantísimo cambiarlo.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Señor Tormo, para continuar.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora vicepresidenta.

Señora consellera, el Real decreto ley 1/2017, de protección de consumidores, ha tenido unos efectos mínimos sobre la problemática de las medidas que se facilitan para la devolución de cantidades debidamente satisfechas por parte de los ciudadanos, de los usuarios de productos de banca.

En este caso, los únicos beneficiados han sido paradójicamente las entidades bancarias puesto que han dispuesto de una gran cantidad de dinero, probablemente decenas o centenares de millones de euros de los ciudadanos durante meses en sus cuentas produciendo los efectos que los bancos también saben realizar.

Conclusión: la ineficacia del decreto lleva como contrapartida, como hecho constatable y constatado la reclamación judicial, una vez más la incapacidad de previsión, la incapacidad de prever tanto de los gobiernos que hacen la medida como de aquellos que tienen que encargarse de pedir los medios suficientes para que el ciudadano no se vea menoscabado en sus derechos.

Mire, los datos que usted me da son incluso peores de los que yo dispongo, para eso es usted la consellera.
Yo tenía los datos del juzgado especializado de Valencia en 2.
500, usted los aumenta; el de Alicante 1.
500, también los aumenta en casi 500 casos más; y en Castellón, de 300 a 457.

Los propios sindicatos, el CSIF denuncia el colapso y la necesidad imperiosa de más funcionarios.
Eso es obligación suya el pedirlo; mía reclamárselo, nuestra como grupo; y suya el exigirlo, y dotar los medios a las oficinas judiciales para que puedan tener la labor y la función que les ha sido encomendada estatutariamente.

También, el presidente del consejo de abogados dice que ha sido un error optar por esta medida sin dotar de los medios a los juzgados.
Pero es que usted también estaba en contra de la medida de especializar a los juzgados.

En conclusión, hemos llegado a una situación en la cual el ciudadano se ve menoscabado en sus derechos, reclama, y lo que tenemos es una situación de colapso en toda la Comunidad Valenciana, especialmente en provincias como la de Alicante, que es una provincia especialmente problemática en este caso por la gran cantidad de inmuebles de segunda residencia que hay, tanto en costa como en interior, pero especialmente en costa.

Por lo tanto, lo que nosotros le pedimos, lo que nosotros le exigimos como grupo parlamentario es que usted se emplee a fondo en la dotación de estos juzgados para que podamos resolver una situación -a nuestro juicio- absolutamente injusta y que, además, ha venido a repercutir preferentemente en aquellas personas, en aquellos ciudadanos con más problemas y que más han sufrido la crisis y que más han tenido necesidad de reclamar unas ciertas cantidades que -a nuestro juicio también- le correspondían.

Y nada más, señora consellera, muy amable.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Tormo.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidenta.

Señor Tormo, coincido en el diagnóstico, en la valoración, desde luego el modelo a quien ha perjudicado es al ciudadano, en el propio decreto en sí ya se veía venir.

Pero, es más, o sea -insisto-, desde todos los colegios profesionales, comunidades autónomas insistimos en que ese interés del consejo de encapsular a través de un juzgado especializado -y les recuerdo-, además asistido por un juez en prácticas, desde luego era un modelo perverso y fundamentalmente a quien iba a perjudicar era a los ciudadanos porque mientras tenemos retenidas todas estas demandas sin tramitar, el dinero sigue estando en manos de las entidades financieras.
A las cuales además les facilita que en las capitales de provincia tengan su juzgado y, en todo caso, los ciudadanos que sean quienes se trasladen para verificar cómo está su situación.

Pero mire, señor Tormo, en algo no coincido.
Verá, esta comunidad.
.
.
, esta conselleria fue la primera que puso en marcha las medidas, una vez notificado el acuerdo por parte del consejo.
Señor Tormo, cuarenta y ocho horas tardamos, setenta y dos en Alicante.
La primera comunidad.

Las medidas que me indica el consejo no las puedo adoptar yo por mi cuenta, no las puedo adoptar yo atendiendo a lo que digan los sindicatos.
Es el Consejo General del Poder Judicial, órgano de gobierno encargado de la política judicial, quien valora las necesidades e insta a las administraciones, Â«usted ponga estoÂ», Â«usted ponga aquelloÂ», Â«usted, conselleria o administración, póngame estos funcionariosÂ», y me dice cuántos y cuáles.

Mire, el primer refuerzo lo pusimos enseguida e, insisto, además con todos medios informáticos y necesarios para ponerse en marcha.
Cuarenta y ocho y setenta y dos horas.

Pero es más, el decano ya viene reclamando hace tiempo más refuerzos.
La sala de gobierno lo remite al consejo general que nos lo notifica la semana pasada, señor Tormo, la semana pasada.
7 y 14 de septiembre, el consejo acuerda para Castellón dos tramitadores, para Valencia dos tramitadores y un auxilio.
Está ya autorizado, señor Tormo.
Máxima prioridad para esta conselleria los juzgados que tramitan las cláusulas suelo, máxima prioridad.

La semana que viene, a partir del día 2 de octubre, estos funcionarios que pide el Consejo General del Poder Judicial, a la vista de lo que indica la sala de gobierno, está cumplida la obligación por parte de la administración.

Estamos, desde luego, al servicio de la justicia valenciana y estamos dispuestos a apoyar todo lo que haga falta, pero reclamamos un nuevo modelo.
Por mucho funcionario, mientras un juez en práctica y un solo juzgado tenga que asumir esto, esto desde luego será un fracaso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora consellera.

Anem a passar a la pregunta número 998, que formula la diputada del Grup Parlamentari Popular senyora Eva Ortiz al conseller de transparència.

Un segundo.
.
.
, un segundito que pongo el tiempo rápidamente.
Un segundo.
Cuando quiera.

La senyora Ortiz Vilella:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

En primer lugar, darle las gracias por estar aquí, hacía tiempo que no contábamos los miércoles con su presencia.

Y quiero empezar hablándole de tres cuestiones muy claras: gestionar el régimen de incompatibilidades e informar sobre la compatibilidad entre actividades, el patrimonio y los bienes, además del ejercicio del cargo; realizar un informe anual que será público sobre situaciones de compatibilidad e incompatibilidad, incidencia y aplicación del régimen disciplinario, y, tercero, proponer una incoación e instruir expedientes sancionadores por la Ley 2/2016, de La Generalitat, de incompatibilidad y conflicto de intereses.

Seguro que le suena todo esto que le acabo de decir porque son competencias directamente atribuidas a su conselleria por el reglamento orgánico y funcional.

¿Está usted prestando estas competencias, señor Alcaraz?
¿Hay algún departamento de su conselleria que lo esté haciendo?

Hasta ahora nos han contestado a estas preguntas diciendo que la oficina de control de conflicto de intereses no está creada o bien que el reglamento de desarrollo de ley de incompatibilidad no ha sido aún aprobado -lo tenemos por escrito y con su firma en algún caso.

Estoy plenamente convencida de que usted sabe perfectamente que son excusas, porque también sabe que el ejercicio de una competencia no se interrumpe porque cambie el órgano que la presta.

Tanto es así que el artículo 21 de la ley del Consell atribuye justamente al Consell el ejercicio de toda competencia no atribuida a un órgano o institución.

Y por todo ello le pregunto: ¿qué órgano, departamento o centro directivo de La Generalitat ha conocido las solicitudes de compatibilidad desde julio de 2015?
¿Están paralizadas todas las solicitudes?
¿Ha sido resuelta.
.
.
, algún alto cargo alguna de ellas?
¿Hay algún alto cargo que esté compatibilizando la docencia con el ejercicio del alto cargo sin tener autorizada la compatibilidad?

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ortiz.

Senyor conseller.

Està a la dreta del micròfon el botonet.
(Veus) No, no, davant.
Jorge, por favor.
.
.
És que no li puc donar jo si vosté no pressiona.
.
.
¿A vore?
(Algú diu: Â«Ahora.
Â») Ara.
Ho he fet jo des d'ací, ok.

Quan vullga.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muchas gracias, presidenta.

Muchas gracias, señoría.

Efectivamente.
.
.
, esta mayoría parlamentaria que da sustento al gobierno de La Generalitat ha elaborado, por un lado, una ley de incompatibilidades y, por otro lado, una serie de normas -algunas todavía en realización- que pretenden regular, valga la redundancia, el sistema de incompatibilidades y resolver, y en su caso sancionar, los problemas que se planteen.

Es verdad que el gobierno del Partido Popular en veinte años de gobierno no encontró un ratito para regular el tema de incompatibilidades, ni tampoco para sancionar aquellos casos que, mire usted, tengo la convicción moral que alguno debió producirse en sus filas en esta materia.

Nosotros estamos trabajando, avanzando en ello.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, conseller.

Gràcies, senyora Ortiz.

La senyora Ortiz Vilella:

Ahora estas preguntas que le he hecho eran complicadas porque le meten en un callejón sin salida.
Entre otras cosas, lo del fondo de armario del PP está muy bien, pero usted mismo dice en abril que de forma inminente -no sé lo que es inminente para Consell- se va a crear y se va a nombrar esa oficina.
Sigue siendo algo que no nos interesa.

Bien, voy a fondo del asunto.
El 19 de octubre de 2015 se produce el nombramiento del señor José María Vidal Beltrán como secretario autonómico de Comunicación y comisionado de Radiotelevisión Valenciana.

Según consta en su declaración de actividades, ejerció como profesor de la universidad, según él hasta que fue nombrado.
Eso sería perfecto si no fuera porque no es cierto.
Parece que no ha dejado la docencia en todo este tiempo.

El señor José María Vidal es profesor de Universidad de Valencia en este momento, en concreto de Derecho Constitucional, Ciencia Política y de la Administración.
Los lunes y martes, de seis a siete y media, está dando clase.
Y yo le pregunto: ¿es usted consciente de ello?
¿Sabe usted si el señor Vidal está dando clase actualmente como profesor asociado en la universidad necesitando una compatibilidad firmada para poder hacerlo?
¿Su departamento le ha concedido la compatibilidad al señor Vidal?
¿Algún otro órgano de la administración autonómica lo ha hecho?

Ustedes trajeron de tapadillo, vía enmienda y como cortina de humo en la ley de incompatibilidades, lo que era la excepción al régimen general de incompatibilidad absoluta porque tenían que regularizar este tipo de cuestiones.

Pero yo le digo que el problema es que la ley de octubre de 2016, cuando esto se produce, ya tenían altos cargos dando clase desde el inicio de la legislatura, a sabiendas de que no podían hacerlo, a sabiendas de que la Ley 3/2015 de incompatibilidad del estado que se aplica en la Comunitat Valenciana supletoria lo prohíbe expresamente y a sabiendas de que la sanción que dice esa ley recoge que el cese y la prohibición de volver a ser nombrado alto cargo durante un periodo de entre cinco y diez años.

Y voy a seguir siendo muy clara, siguen existiendo altos cargos, y lo afirmo categóricamente, dando clase y me temo, quiero pensar que no es así, pero usted no se atreve a contestarme, sin la incompatibilidad.

¿Piensa usted seguir amparando esta ilegalidad?
¿Sigue manteniendo que no hay compatibilidades aprobadas si es que es valiente y se atreve a decirlo aquí?
¿Sabe que el señor Vidal no es el único alto cargo que actualmente está dando clases y que el responsable de ello es usted y el Consell?

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ortiz.

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Mire usted, yo lo de entender la política como cuestión de valentía, pues (inintel·ligible) .
.
.
, yo prefiero en términos jurídicos.
Y la ley dijo lo que dijo, dice lo que dice y establece una oficina de conflicto de intereses, y establece un reglamento.

Usted misma y otro miembro de su grupo nos remitieron dos escritos.
.
.
No sé por qué no tuvieron el valor de plantearlo como documento.
.
.
, solicitud de documento parlamentario o como pregunta, sino dos escritos sin formato jurídico a los que yo respondí remitiéndoles a la ley.

Porque el problema es que este conseller incumpliría la ley si interviniera, investigando.
.
.
(Veus) ¿Le pasa algo?
(Veus)

La senyora vicepresidenta primera:

A ver, si son tan amables, si son tan amables de dejar.
.
.

Senyor Castelló.
.
.

Sí, ha hecho una pregunta porque estaban interrumpiendo.
.
.
Por favor, ha hecho una pregunta porque estaban interrumpiendo su intervención.
(Veus)

Bé, per favor, si me van a deixar.
.
.
(Aplaudiments) 

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Gràcies, gràcies.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller.

Senyor Castelló.

Anem a continuar el debat amb la major correcció possible i intentant no fer comentaris en veu alta que interrompen o crispen l'ambient que tenim esta vesprada.

Aixina que, per favor, senyor conseller, pot continuar.
.
.
(Veus)

Senyor Castelló.

Senyor Bellver.

Senyor conseller, continue, per favor.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

El dato importante es que la ley que estaba en tramitación y que, por lo tanto, es preponderante respecto a aquella que pudiera existir del estado, y no hubo ninguna solicitud o petición ni protesta previamente a que se estuviera tramitando la ley, nuestra ley autonómica, establece que el conseller tiene que mantenerse neutral, porque dota precisamente a esa oficina de independencia para su funcionamiento, de tal manera que pueda tener todas las garantías, tanto los ciudadanos y esta cámara, de que no van a tolerarse casos de incompatibilidad, como que el alto cargo también tenga las suficientes garantías de que no se le va a producir un proceso, digamos, inquisitorial.
Eso es lo que hemos tratado de hacer desde entonces, y no es fácil.
Y no está siendo fácil.

Esa oficina -precisamente tiene que ver con la formulación primigenia de la pregunta que usted ha hecho- supuso modificar el ROF.
Está, digamos, nombrada.
Está creada.
Y créame usted que esos dos escritos les han sido trasmitidos.
Lo que el director de la oficina esté estudiando e investigando, yo no debo saberlo.

Y lo que sí que es cierto es que el reglamento, en caso de que fuera.
.
.
, digamos, acciones que implicaran sanción, todavía estamos en el plazo previsto para la ley para su aprobación.

Y fíjese que no me comprometo a que esté aprobado, porque dependerá, digamos, de la tramitación legal.
Pero no está, pero estamos trabajando por el procedimiento de urgencia.

En cuanto al caso que usted indica de un secretario autonómico o de cualquier otro, créame usted que no es, digamos, mi misión, ni mi vocación la de ir vigilando quién da clase o no da clase.
Sobre todo porque somos un número, digamos, relativamente elevado los que estamos sometidos a la ley y, por lo tanto, digamos, yo no voy a dedicarme a vigilar individualmente a nadie.
(Veus i aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias.
.
.
, gracias, señor conseller.

Anem a passar a la pregunta 946, que formula el diputat del Grup Parlamentari Popular Juan de Dios Navarro a la consellera d'habitatge.

Per favor, si son tan amables, el senyor Caballero té la paraula en un momentet.
Quan vullga, senyor Caballero.

El senyor Navarro Caballero:

Buenas tardes, señora presidenta.

Señores diputados.

Honorable consellera.

Esta tarde reclamamos la presencia desde el Grupo Parlamentario Popular para que dé respuesta a la inquietud de los clubs náuticos de la Comunidad Valenciana, que dependen de la conselleria, de su conselleria.
De los veintiún clubs náuticos que gestionan instalaciones náutico-deportivas, doce de ellos tienen las concesiones vencidas, más del 50% de los clubes: Cullera, Perelló, Vinaroz, Les Bassetes, Costa Blanca, Torre Horadada, Dehesa de Campoamor, Moraira, Jávea, Altea, Oliva.
.
.
Por ello, le pregunto: ¿cuáles son las actuaciones que desde su departamento se han puesto en marcha para proceder a la renovación de las concesiones de los clubes náuticos de la Comunidad Valenciana?

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Caballero.

Senyora Salvador.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, no deixa de ser curiós que el Grup Parlamentari Popular pregunte per la renovació de les concessions dels clubs nàutics esportius a la Comunitat Valenciana, perquè en vint anys que van estar vostés en el govern els van caducar dotze concessions.
Precisament vostés les ha enumerades molt bé, van caducar en la seua etapa.

La primera va caducar en l'any 1997: Club Nàutic de Cullera.
El que precisament ha anomenat vosté, senyoria.
No sé si és que vosté no és coneixedor d'aquestes qüestions com per a tindre la gosadia de fer aquestes preguntes.

En qualsevol cas, l'última li dic que va caducar en 2012, Club Nàutic de Torrevieja, i no n'han renovat cap en vint anys.
Però vaig a explicar-li quines són les actuacions que nosaltres hem posat en marxa.

Les actuacions per a procedir a la renovació de les concessions dels clubs nauticoesportius en la Comunitat Valenciana es poden agrupar en tres blocs.

El primer, i amb el consens dels clubs nàutics, en la Llei de mesures 13/2015, que entrà en vigor en gener de 2016, va canviar el sistema i el procediment de renovació de les concessions, perquè el recollit en la seua Llei 2/2014 no era el més adequat.
Un procediment nou que requerix redactar i aprovar les condicions de referència per a poder començar el procés.

En segon lloc, i com la casuística dels clubs nàutics és molt variada, perquè hi ha clubs en ports de gestió directa de La Generalitat que coexistixen amb altres usos, pesquers, comercials, juntament a altres en instal·lacions que sols són nauticoesportives.
Vam entendre que era convenient disposar primer d'una ordenació dels ports on conviuen diversos usos, de manera que es dispose de la millor interacció possible entre les ciutats i els ports i les seues activitats.

Així, l'1 de juny, en el DOGV, es va publicar la licitació de la redacció de propostes d'ordenació urbana de sis ports de La Generalitat, alguns dels quals tenen clubs nàutics, la concessió dels quals estava caducada.
Actualment s'estan estudiant les ofertes i la nostra previsió és que el contracte podrà estar adjudicat i firmat en aquesta tardor.

I, en tercer lloc, com la disposició transitòria segona de la llei determina que aquelles instal·lacions nauticoesportives, el títol habilitador de les quals acaba en els tres anys següents a l'entrada en vigor de la llei, podran mantindre el règim d'autorització, les condicions establides en el títol extingit durant un termini màxim de tres anys.
I a meitat de juny van atorgar als clubs nàutics que tenien la concessió caducada una autorització renovable tàcitament cada tres mesos perquè pogueren continuar la seua activitat amb cobertura normativa.

En tot cas, i a més del que li he dit, en el cas dels clubs nàutics que estan en instal·lacions que no compartixen altres usos, estem redactant les dos primeres condicions de referència i esperem poder tindre-les aprovades abans de final d'any.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Caballero.
Perdó, senyor Navarro, Juan de Dios Navarro.
Disculpe.
Navarro Caballero.

Sí, quan vullga.

El senyor Navarro Caballero:

Sí.
Muchas gracias, presidenta.

No esperaba menos de su respuesta, señora consellera.
Probablemente, o el director general o la subdirectora le habrán escrito esas hojas, porque desde el sector llevan dos años y medio pidiendo reunirse con usted y todavía no han tenido una respuesta, siempre deja a la gente de su gabinete para que se reúna.
La verdad es que tiene muy buenas palabras siempre, pero la realidad es que llevan 841 días gobernando ustedes.

El Partido Popular hizo su trabajo.
Dejó aprobada una ley, la 2/2014, del 13 de junio.
El que es ahora subsecretario suyo, el señor Signes, intervino en esa ley, decía que había que estar al lado de los clubs náuticos, que generaban trabajo, que generaban puestos directos, indirectos, que potenciaban los deportes náuticos.
Con ustedes, probablemente, eso se vaya a acabar.
También hay gente de Compromís, el señor Ponce, decía que había que dárselo a entidades sin ánimo de lucro, que había que estar con los clubs náuticos.
La realidad es que han tenido muchas reuniones con ustedes.

También le han pedido la reunión a usted, se la han pedido al presidente del Consell.
¿Sabe cuántas veces se ha reunido usted con ellos o el presidente?
Ninguna.
Todas las buenas palabras que han tenido están muy bien, pero cuál es la realidad que tienen ahora los clubs náuticos y que es su obligación.
Déjese de mirar al pasado.
Es su obligación, 841 días.

Ustedes tienen que sacar la concesión ya.
A usted le ha pasado lo mismo, igual que con las lonjas de pescadores.
Es que usted es lo que tiene.
Es que a usted no le gusta gestionar o quizá pues no sepa gestionar, o quizás es que no le interese.
Porque ustedes ahora se escudan en hacer informes de ingenieros, de asistencia técnica, de las condiciones de referencia.
No ha sacado ninguno.
¿Interacción entre puerto y ciudad?

¿Usted conoce dos casos, el de Altea?
El ayuntamiento y el puerto han venido a reunirse con ustedes.
Usted no les ha recibido, pero sí su equipo.
Están de acuerdo.
¿Usted pide ahora un informe del puerto-ciudad estando de acuerdo el ayuntamiento y el puerto?
¿Qué pasa, que como es el caso de Altea que es gobernado por Compromís, el alcalde de Compromís no le interesa?
O, si no, el caso de Torrevieja, que está gobernado por un pentapartito y tampoco le interesa.
¿Usted qué quiere?
¿Alargarlo en el tiempo para no ser usted la que haga las concesiones?
¿Qué quiere?
¿Gastarse 200.
000 euros por cada concesión para gastarse más dinero?
¿Usted no cree que el ayuntamiento es conocedor perfectamente de la situación?

Mire, simplemente le digo una cosa: póngase a trabajar, cumpla su obligación, no haga más dejación de funciones, lleva 821 días dándole la espalda a todos los ciudadanos.
Materia que usted toca, materia que se congela.
Usted les está ahogando con un canon, que ahoga la concesión, que me ha sorprendido que no lo dijera, usted ahora le ha dado una prórroga de tres años, máximo de tres años, y se prorroga mensualmente.
¿Quién puede soportar eso con el canon que usted le ha puesto?
Es cierto que por ley tenía que estar el canon…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Navarro.

El senyor Navarro Caballero:

.
.
.
pero no es menos cierto -voy terminando, señora presidenta- que usted tenía que haber hecho la concesión como tocaba, no mes a mes, que lo que está haciendo es ahogar a las concesiones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Navarro.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Senyoria, jo crec que haguera d'hagut escoltar la meua intervenció per saber el que estem fent, que és el que me preguntava, i vosté ha continuat en la rèplica com si jo no li haguera contestat res.

En qualsevol cas, jo li done la benvinguda a preocupar-se pels clubs nàutics i les concessions, perquè vull tornar a recordar-li que van caducar les dotze concessions en els vint anys del seu govern.
Per tant, ja m'haguera agradat a mi no haver de renovar ninguna concessió perquè vostés ho hagueren arreglat, la primera que va caducar en l'any 1992, en Cullera l'última l'any 2012.

Per tant, senyoria, si vosté diu que no gestiono, que no soy rápida, que no soy diligente, no se preocupe, senyoria, perquè si vostés en vint anys han caducat totes les concessions i no n'han renovat ninguna, nosaltres, no se preocupe, que serem més ràpids i més diligents que vostés.
No se preocupe,.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Navarro, per favor.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

.
.
.
benvinguda la preocupació.
I quant als cànons, senyoria, l'únic que està fent este govern és aplicar la seua llei de ports, aprovada per vostés la legislatura passada.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

Anem a passar a la pregunta 938, que formula el diputat senyor Antonio Montiel, del Grup Parlamentari Podemos, a la consellera d'habitatge també.

Un segon i li done enseguida pas.
Si polsa, per favor.
Quan vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Bona vesprada.
Gràcies, presidenta.

Bona vesprada, senyories.

Señora consellera, se están produciendo modificaciones unilaterales de condiciones sustanciales de trabajo en el ámbito de FGV.
Esa situación está en el germen de un conflicto laboral largamente anunciado, un conflicto laboral que tiene en este momento una programación de paros parciales que llega hasta el 6 de noviembre, un conflicto laboral que ya tuvo precedentes en marzo y en junio.
Nos gustaría saber cuáles son las razones que se esgrimen por parte de la dirección para la implementación unilateral de medidas sin negociación colectiva.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, a vore, això de la pregunta sobre la decisió unilateral, jo vaig a respondre-li a les preguntes que vosté ha formulat per escrit i que s'han de substanciar en esta sessió parlamentària.
Per tant, vaig a contestar-li a les dos preguntes que vosté per escrit va fer.

Mire, diré en primer lloc que l'actual direcció de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana ha procedit a realitzar una modificació del temps de descans mínim entre jornades de treball passant de set a deu hores, dins del que disposa el Reial decret 1.
661/1995, sobre jornades especials de treball per al transport ferroviari i atenent les recomanacions fetes per la direcció de l'Àrea de Seguretat en la Circulació, ara Àrea de Seguretat i la Circulació.

S'ha seguit el procediment establert en l'Estatut dels treballadors, havent-se posat de manifest aquesta posició empresarial a les representacions sindicals per a obrir negociacions i havent-se realitzat les consultes legalment establides en l'article 41.
4.

Vosté pregunta, en primer lloc, quines han sigut les raons de competitivitat, productivitat o d'organització tècnica del treball que l'avalen.
Respecte això he de dir-li que la modificació ha sigut abordada basant-se en criteris organitzatius i de producció des del convenciment que un major temps de descans incidix en més seguretat per al personal i per a tercers, en un millor benestar laboral i en una major capacitat de rendiment dels agents ferroviaris.

Com vostés coneixen, Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana presta una especial atenció a tot allò que està vinculat en la seguretat.
I així, aquesta mesura s'adopta a la vista de les recomanacions realitzades, tant pels òrgans de seguretat i prevenció de riscos de ferrocarrils com atenent el temps de descans implantat a la resta del sector ferroviari nacional.
Érem l'única empresa pública ferroviària en tota Espanya que tenia un temps de descans menor respecte a la resta d'empreses ferroviàries.

A més, se justifica en estudis tècnics, com el realitzat per l'Institut d'Investigacions, Seguretat i Factors Humans, denominat Â«Estudi sobre el descans mínim necessari entre jornades per a reduir els riscos de la falta de descans i l'exercici de tasques relacionades amb la seguretat en la circulacióÂ», entregat a la representació sindical durant el període de consultes realitzades.

També pregunta per les mesures pal·liatives als efectes de conciliació familiar i laboral previstes.
Sobre aquesta qüestió he d'assenyalar-li que el canvi d'ordenació dels torns entenem que no afecta la conciliació de la vida familiar i laboral del personal de ferrocarrils, ja que les mesures de conciliació es troben fixades per la negociació col·lectiva, no havent-se modificat de cap manera els criteris d'actuació de ferrocarrils al respecte.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

El senyor Montiel Márquez:

Señoría, no es esa la información que nosotros tenemos, después de las consultas y las reuniones mantenidas con el comité de empresa.

Mire, nosotros, eh, usted habrá leído, me imagino, las razones del documento que se registró el 28 de julio comunicando el conflicto colectivo.
Los motivos, decía: Â«Se han intentado todo tipo de medidas de diálogo y conciliación previstas en el convenio colectivo de FGV para evitar llegar a la interposición de medidas de carácter colectivo.
Los motivos, objetivos y reivindicaciones son desacuerdo y falta de participación en el proceso de elaboración del anteproyecto de ley de seguridad ferroviaria, negativa de la dirección de FGV de negociación acerca de aquellas materias de afectación a las condiciones de trabajo, formación y habilitación de reconocimientos médicos y régimen disciplinario.
Â»

Mire, estas discrepancias además tienen un fundamento y han tenido también eco en el dictamen que emitió el Consejo Económico y Social, en su sesión de 28 de febrero, cuando examinó el anteproyecto de la ley de seguridad ciudadanos.
Pero no hablemos del Proyecto de ley de seguridad ciudadana porque ya sé que responde a una recomendación, a unas conclusiones de la comisión de investigación del accidente de metro de 3 de julio de 2006.
Ya discutiremos esa ley en su momento.

Mire, las razones de fondo de la huelga yo le voy a resumir lo que he entendido: inexistencia de un foro estable de información y negociación con los trabajadores; ausencia de diálogo, ni siquiera existe un cauce reglado para estudiar sugerencias de mejora del servicio; imposición unilateral de modificaciones sustanciales de condiciones de trabajo, que no responde al artículo 41.
De todas formas, voy a pedir por escrito las actas del período del negociaciones para verificar si efectivamente se ha producido este trámite del artículo 41 del Estatuto.

Pero las razones de fondo son otras, son dos: una, la ausencia de plantilla; dos, la externalización progresiva de servicios.

El dimitido exgerente de Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana anunciaba en marzo del 2017, en vísperas de uno de los conflictos colectivos, que se precisaban cien personas en plantilla, básicamente maquinistas y personal técnico.
Que la situación se volverá crítica a finales de año si no se cubren las necesidades.
Usted sabe que la oferta de empleo público de 2015 y 2016 aún no está resuelta, se desconocen cuáles son las previsiones de la empresa para 2017 y 2018.
Han aumentado en dos millones los viajeros.
Hay 40 trabajadores menos que en 2012 cuando se anunció el ERE.

Señorías, se están externalizando progresivamente los servicios, están solucionando los problemas estructurales de plantilla con la externalización de servicios.
Hay un pliego de condiciones encima de la mesa por valor de 1.
200.
000 euros para externalizar las revisiones R1, revisiones de ferrocarriles que tendrán luego que ser validadas por responsables de talleres de plantilla, cosa que los colocará en una posición incluso de eventual responsabilidad.

Los sindicatos han demostrado que es más barato llevar a cabo esos servicios con personal propio.
Se está privatizando trabajos en talleres.
Se está poniendo en marcha un proceso de externalización muy peligroso.

Señoría, nosotros hacemos un llamamiento a que se rectifique, a que se suspendan las modificaciones sustanciales de condiciones de trabajo impuestas unilateralmente, a que se vuelva a la negociación y que se cumpla el Estatuto de los trabajadores cuando dice que las negociaciones deben ser de verdad y deben ser con buena fe, con la intención de llegar a acuerdos.

Señoría, están a tiempo de rectificar o harán que miles y miles de ciudadanos sigan padeciendo…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

.
.
.
situaciones de conflicto colectivo que tienen que ver con una crisis que se está anunciando.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

.
.
.
desde hace mucho tiempo.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Montiel, m'està vosté demanant que jo elimine la modificació de la jornada de descans?
Que en lloc que els maquinistes descansen deu hores a que descansen set, amb el que això afecta a la seguretat?
M'està demanant això, senyor Montiel?
Diga-ho, parle clar.
M'ho està demanant, això?

Nosaltres no ho hem imposat de manera unilateral, hem seguit el procediment que marca l'Estatut dels treballadors.
No hem fet com el Partit Popular, que en el seu moment va prendre una decisió unilateral i va ser tombada pels tribunals.
(Remors) Nosaltres ho hem fet correctament i per una qüestió estricta de seguretat, que jo, senyor Montiel, espere que vosté compartisca.
I eixa mesura està prevista també en la Llei de seguretat ferroviària.

Per una altra banda, vosté parla de falta de plantilla.
Compartisc, hi ha una falta de plantilla i este govern està fent negociacions amb el ministeri d'hisenda perquè flexibilitze la taxa de reposició i puguem contractar personal maquinista (se sent un soroll) per a cobrir el servei.
Perquè l'últim que vol fer este govern és ni insinuar cap privatització d'aquesta empresa i d'altres serveis públics.
Defensa del servei públic, i defensa del transport públic i defensa de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana com una empresa pública.

Hem externalitzat alguns serveis, com manteniment de vies i alguns altres serveis, perquè no tenim personal i, evidentment, el que no anem a fer és no tindre un bon servei de manteniment de vies i no tindre un bon servei de manteniment dels serveis de ferrocarrils per no poder, per culpa del ministeri del Govern d'Espanya, poder contractar més personal per a poder-ho fer en personal propi.
(Remors)

Senyor Castelló, si vosté vol.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Guarde silencio, por favor, señor Castelló.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

.
.
.
me pregunta un altre dia.
Però jo no puc estar contestant-li al senyor Montiel, que és qui m'està fent la pregunta, i a vosté al mateix temps,.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Té vosté raó, senyora consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

.
.
.
senyoria.
(Aplaudiments) Ja està bé, és que ja està bé.
Pregunte-m'ho i jo li contestaré.

Per tant, senyor Montiel, no pose en dubte que este govern defensa Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana com a empresa pública.
El primer compromís que vam assumir és que la línia 2 d'Alacant, que també s'insinuava que l'antic govern l'anava a privatitzar, vam dir que se quedava pública.
I, per tant, ninguna escletxa ni ningun dubte en eixe sentit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora consellera.

Anem a passar a l'última pregunta, que formula la diputada senyora María José García, del Grup Parlamentari Ciudadanos, a la consellera, també, d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

Senyora García, quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señora presidenta.

Buenas tardes, señora consellera.

La pregunta que le formulo, aunque su fecha es de febrero del año pasado, no tiene fecha de caducidad.
Y, ¿por qué no tiene fecha de caducidad?
Porque, a día de hoy, la situación de las deficiencias del tráfico ferroviario y la prestación del servicio entre Valencia y Castellón continúan sin resolver, continúan igual.

Desde hace dos años, aproximadamente seis mil estudiantes, profesores de la UJI, así como personas usuarias de esta línea, llevan quejándose y continúan quejándose a una conselleria que les ha dejado desamparados de cualquier alternativa o solución eficaz.

Desde hace dos años, estos usuarios se ven obligados a ingeniárselas para llegar puntuales a clase, a los exámenes, al trabajo o incluso al médico, tratando de sortear retrasos, cancelaciones sin previo aviso e inadmisiones de aglomeraciones de usuarios en los trenes, encontrándose con que, por mucho que madruguen, llegar a tiempo a la universidad, al centro de trabajo o al hospital en ocasiones es misión imposible.

Su director general de transporte dijo en septiembre del año pasado que los servicios de cercanías son prioritarios para ustedes y que trabajarían para que los cercanías entre Valencia y Castellón fuesen de primera calidad, y que La Generalitat siempre está al lado de los usuarios.
¡Uf!
, menos mal.
Con estas palabras nos encontramos más tranquilos; los usuarios también se encuentran más tranquilos.

Por favor, señora consellera, no vendan humo al ciudadano.
Porque continúan produciéndose retrasos, cancelaciones de convoyes y supresiones en el servicio.

El mes de marzo del año pasado, un año después del inicio de la legislatura, se pusieron en marcha y exigieron medidas de compensación económica a Renfe por los inconvenientes y retrasos ocasionados a los usuarios.
Pero los usuarios se siguen quejando, porque se trata de una medida estéril, ya que, como usted sabrá, señora consellera, los retrasos en los servicios de cercanías y media distancia se siguen produciendo.
Pero, ahora sí, los retrasos se han reducido de cuarenta minutos a veinticinco minutos y, aunque esto provoca el mismo perjuicio de espera en tiempo de los usuarios, se han quedado sin derecho alguno a compensación económica, se han quedado sin medida de compensación económica.

El presidente del Consell, Ximo Puig, ante la continuada problemática sin resolver, decidió visitar Castellón en junio de este año, dos años después del inicio de la legislatura, donde pidió al gobierno central más inversión para los servicios de trenes, sobre todo los de cercanías, como era de esperar, y, en caso contrario, el líder autonómico indicó que espera que el ejecutivo transfiera las competencias a La Generalitat.
Pero, ¿cómo piensan gestionarlo, si siempre están quejándose de los escasos recursos económicos de que disponen?

Por tanto, les proponemos que saquen pecho, luchen de verdad por ofrecer soluciones y alternativas viables a los valencianos, y no solamente bonitas declaraciones de intenciones sin ninguna efectividad.

Por tanto, desde mi grupo parlamentario, le preguntamos, señora consellera, ¿qué medidas va a adoptar frente a los continuos problemas de exceso de viajeros, falta de frecuencia de paso, retrasos e imposibilidad de prestar el trayecto sin interrupciones en los trenes que circulan entre Valencia y Castellón?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Consellera, quan vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, la veritat que jo sóc consellera d'habitatge de la Generalitat valenciana, no ministra de Foment.
No són competència d'aquest govern les rodalies perquè vosté em diga quines mesures vaig a prendre a les rodalies.
(Aplaudiments) Ja m'agradaria poder prendre decisions.

No obstant, li he de dir quines són les mesures que nosaltres, quan es va produir la problemàtica i que vam denunciar públicament i vam actuar, hem pres des que se va formular aquesta pregunta que, com molt bé ha dit vosté, va fer en febrer de l'any passat.

El president de La Generalitat va tindre una reunió amb el president de Renfe, en març de 2016, arran de la qual, doncs, es va constituir un grup de treball per a tractar la problemàtica que s'estava produint en el servei de rodalies entre València i Castelló que estava causant un gran prejudici als seus usuaris, com molt bé ha indicat vosté.

Vam aconseguir en eixes reunions algunes millores en el servei de llançadores, major informació i recuperació d'alguns serveis.

Així mateix, en desembre de 2016, el president de La Generalitat va lliurar al nou ministre de Foment un document, l'agenda valenciana d'infraestructures.
Un dels punts exigits: serveis de rodalies, València-Castelló, almenys en la mateixa qualitat de servei i temps de recorregut que hi havia abans de l'inici de les obres d'implantació de l'ample estàndard perquè, actualment, el temps oficial de recorregut, ara, quan les obres estan ja acabades, és de huit minuts per viatge superior al temps d'abans de les obres.
Per tant, no s'ha recuperat el servei que hi havia abans de les obres, com sí que deia que s'anava a recuperar el Ministeri de Foment.

A més, des del Consell, hem dit sempre que la implantació del tercer fil no era una solució en un tram amb 120 trens al dia de rodalies, mitjana i llarga distància, mercaderies; i que la solució passa per una plataforma nova, amb ample estàndard i alta velocitat entre València i Castelló.

Així ho ha acabat reconeguent el ministeri, que ha licitat un estudi informatiu per a un nou traçat ferroviari entre les dos capitals, encara que amb uns terminis massa llargs -vint-i-quatre mesos-, perquè abans hi havia projectes redactats i aprovats.
I, per tant, tornem a la casilla de salida.

Però també el ministeri ha licitat la implantació del tercer fil en una altra via de la plataforma actual, de manera que podrien tornar a donar-se altra vegada els problemes que se van produir quan se va implantar el tercer fil i van haver-hi problemes en la circulació i en el servei.

Per tant, i com la posició del Consell és evident, en el sentit que les noves obres d'implantació del tercer fil han de tindre les mínimes repercussions possibles sobre els serveis i els ciutadans, reclamarem a l'estat un pla sobre l'impacte de les noves obres i les mesures a prendre, perquè ja, de l'experiència viscuda, esperem que no torne a ocórrer el desficaci que se va produir en les obres del tercer fil entre València i Castelló, i seguir molt de prop els estudis del nou traçat, perquè eixa serà la solució definitiva per al corredor ferroviari entre València i Castelló.

I, sobretot, doncs, també li demanaria que el seu grup, en la mesura que té representació en el Congrés dels Diputats, doncs, mos ajude i defense aquesta causa també on toca, que és en Madrid.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, consellera.

Senyora García, per a acabar, si vol, el temps.
.
.

Quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Ha comentado usted que no es competencia de usted, pero, sin embargo, esta red sí que pasa por la Comunidad Valenciana.
Por lo tanto, sí que tienen que tener implicación en esa.

Y también se les llena la boca de buenas palabras.
Pues, por lo tanto, lo único que pedimos es que gestionen como quieren gestionar.
Y nosotros también haremos nuestra labor a nivel nacional, y que esperamos que ustedes también hagan su labor a nivel nacional.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora (inoïble) …

Interpel·lació al conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació, senyor Manuel Alcaraz Ramos, sobre la política general del Consell en matèria de transparència i bon govern i incompatibilitats d'alts càrrecs, que formula el diputat senyor Jorge Bellver Casaña (GP Popular) (RE número 64.
975, BOC número 187)

La senyora vicepresidenta primera:

Passem, doncs, al punt número 6, que és la interpel·lació al conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació, sobre la política general del Consell en matèria de transparència i bon govern, en comptabilitats d'alts càrrecs, que formula el diputat Jorge Bellver Casaña, del Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula l'il·lustre senyor Jorge Bellver.

Quan vosté vullga.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada, senyor conseller.
Benvingut a esta sa casa.

Mire, senyor conseller, el dia 6 de març el meu grup parlamentari li va enviar un escrit denunciant unes situacions, en què li deia: Â«Escolte, senyor conseller, dins de les seues competències, verifique vosté els fets que es descriuen en este escritÂ», estem parlant del 6 de març, del 6 de març.

I vosté es permet el luxe de contestar: Â«Bueno, estamos aquí, con la creación de un órgano, que ya ese órgano veremos cuándo lo creamos.
Una vez esté creado, ya veremos cuándo lo desarrollamos.
Y, una vez desarrollado, ya veremos qué dice ese órgano.
Â»

El que no diu vosté, senyor conseller -i vosté està assumint la responsabilitat, és la seua responsabilitat-, és que el codi de bon govern, eixe codi de bon govern que vostés han redactat i han aprovat, diu en el seu article 16 que: Â«Las personas incluidas en el ámbito de aplicación de este código -és dir, los altos cargos- tiene que dedicar, a su acción, con plena dedicación, en régimen de exclusividad o de compatibilidad legal.
Â»

El decret en què vosté desenrotlla esta normativa diu: Â«Todos los procedimientos se iniciarán de oficio, por acuerdo del órgano competente, bien por propia iniciativa o ante denuncia.
Â» I la mateixa llei de transparència, participació i bon govern diu, en el seu article 38, Â«competencias sancionadoras en materia de buen gobiernoÂ», estic parlant-li de la llei de 2015.
I ací diu: Â«El órgano competente, para ordenar la incoación de los expedientes disciplinarios, en este caso sancionadores, cuando se trate de un miembro del Consell o de un secretario autonómico, es el Consell.
Â» És dir, és vosté qui té la responsabilitat d'iniciar les actuacions, el Consell a què vosté representa en este cas.

No només la responsabilitat d'iniciar les accions -cosa que vosté, senyor conseller, li recorde que no ha fet-, sinó també la responsabilitat a l'hora d'imposar les sancions.
Les competències sancionadores, segons la llei de transparència de la Generalitat valenciana, del Consell, en este cas, que ha d'aplicar el Consell, diu que són vostés els qui han d'incoar l'expedient, a iniciativa pròpia.
¡Home!
, no anem a demanar mosatros de vostés que actuen per iniciativa pròpia, però tenen un escrit del grup parlamentari que ho està denunciant.
(Aplaudiments) No només no ho inicien, sinó que, a més, i seguint la norma habitual de la seua forma de gestionar esta conselleria, doncs, mira cap a una altra banda i no fa absolutament res.

Jo li torne a preguntar, senyor conseller, li torne a preguntar, després d'açò que li estic diguent: ¿estan paralitzades totes les sol·licituds de compatibilitat que n'hi han presentades i que varen ser denunciades pel meu grup parlamentari?
¿N'hi ha algú que estiga compatibilitzant, sense tindre una autorització legal, esta actuació?
Jo, sincerament, confie que me conteste.
Si no contesta, bé, doncs, també és la seua responsabilitat.

Mire, senyor conseller, deia Juan Cunha, el poeta uruguaià, que, segons d'on se mira, a algú li veus el llom i a uns altres els veus la panxa.
Mosatros venim hui ací, a banda d'a intentar que mos conteste a les preguntes que li fem, a demanar-li, a exigir-li que mire vosté cap avant, almenys en el mateix interés que mira vosté cap arrere.
Li demanem que siga valent, que fixe la mirada en el futur i que actue.
Perquè, senyor conseller, només aixina va a poder vosté prestigiar el càrrec que ocupa i què representa.

Mire, en la seua actuació i en l'actuació del Consell estem tenint una falta de respecte absolut a tot i a tots.
Falta de respecte al mateix Consell.
Falta de respecte al treball dels funcionaris públics i a la divisió de poders.
Falta de respecte a l'interés general en l'exercici de les seues funcions.
Falta de respecte al consell de transparència, participació i bon govern.
I falta de respecte a esta cambra.
(Aplaudiments)

Són moltíssimes les qüestions de què podríem parlar.
No anem a parlar de quantes pròrrogues a la documentació que estem demanant des del grup parlamentari -li recorde que és una obligació del seu govern subministrar la informació necessària a este grup parlamentari-; 70, 70 pròrrogues de documentació s'han aprovat només en l'última junta de govern.

Mire, parlem -m'imagine que no voldrà parlar-ne- dels contenciosos administratius que s'han vist obligats a interposar davant del seu Consell, perquè es nega a donar-mos informació.
Huit, fins el moment.
Huit sentències judicials que ja els condemnen en costes, obligant-los perquè mos donen informació.
I, a pesar d'això, continuen sense donar-nos-la.
(Aplaudiments) Hui mateix acaba el termini respecte a la informació de les caixes fixes, hui, el termini li l'ha donat la justícia i la constància que tenim en estos moments és que encara no han fet res.
Però ni en Carns de Morella, ni en les caixes fixes.
Res que en la intervenció, en la fiscalització d'aquell informe,

¿Se acuerda, señora Ferrer San Segundo, aquel informe que nos dijeron que existía, que luego no existía, y finalmente tuvieron que quedar como mentirosos?

Tot això hui, en estos moments ja han aprés una altra via.
Ara què fan?
Home, com saben que estan perdent els contenciosos, el que fan és no contestar la documentació que demanem fins que saben que han interposat un contenciós.
Â«Claro, muy buenos.
Entonces, por satisfacción extraprocesal te dan la documentación y se acaba.
Â» Però han de passar dos o tres mesos, o quatre, els que siga, i tu t'has quedat sense la documentació, que és al final el que estan perseguint.

Miren, estan vostés burlant el mandat d'estes Corts.
Ho han fet en el que va ser la comissió de seguiment de nomenament d'alts càrrecs de la conselleria de sanitat.
Ací, Les Corts va acordar unes coses.
Varen tardar vostés un any i mig en ficar en marxa eixa comissió de seguiment, un any i mig.
I la fiquen en marxa, i quan fiquen en marxa eixa comissió, res d'allò dit.

Ni formen part de la comissió qui va dir que havia de formar part en estes Corts, ni el mecanisme de treball va ser el que s'acordà en estes Corts.
Tant és així que varen obligar el meu grup a haver d'abandonar eixe treball.

Mire, senyor conseller, podíem parlar, senyor conseller, de quina és l'actitud del seu govern.
La llàstima és que no tinc gens de temps.
Quina és l'actitud del seu govern respecte al governament d'alts càrrecs, però me limite a llegir el que li diuen els seus companys de família botànica: Â«Podemos acusa al PSPV y a Compromís de centrar su política en colocar a altos cargos.
Â»

Però ja, el que és increïble és la seua actuació respecte a tota la política de cessaments, destitucions i recol·locacions.
Senyor conseller, vosté no ha dit res de Dolores Salas, de Mónica Cucarella, de Sandra Casas, del senyor Campos.
Res.
(Aplaudiments) Vosté s'ha limitat…

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies.

El senyor Bellver Casaña:

… a mirar a una altra banda i no contestar.
El mateix que està fent en este cas, en el cas de les incompatibilitats.
I li torne a dir: és vosté…

El senyor vicepresident segon:

Gràcies.

El senyor Bellver Casaña:

…qui està assumint les responsabilitats.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Bellver.
 (Aplaudiments)

Honorable senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señoría, por el interés mostrado por mi conselleria.

Como la transparencia se demuestra andando y en honor de la cámara, y para evitar la sombra de la insidia, no sé si la ilustre diputada que antes me preguntaba tiene la costumbre de venir los miércoles que no hay sesión y sentarse en su escaño, estando la cámara vacía.
Porque claro, teniendo en cuenta que, salvo el de debate de política general, en el que estuve, no ha habido desde hace muchos meses, decir que he faltado los últimos miércoles, pues claro, tiene su lógica.
Es verdad, he faltado, como todos los demás.

He respondido a once preguntas (remors) en el anterior período de sesiones…

El senyor vicepresident segon:

Señorías, por favor, por favor.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

…y solo he faltado dos miércoles, en los dos casos justificadamente por representar al gobierno, si no recuerdo mal, una en Mérida y otro en Zaragoza.
Esto es importante, porque así van escribiendo ustedes la historia, a base de dejar caer determinadas insidias, y si cuelan, cuelan.
(Aplaudiments)

Vamos a ver, otra costumbre que ustedes tienen es la de plantear, de hacer una petición general, para luego introducir un elemento emboscado.
Si quieren hablar de incompatibilidades, díganlo, yo me puedo preparar mejor y no nos hacen perder el tiempo.
Diré algunas cosas generales que aquí han salido.
El Consejo de Transparencia.
Nos sentimos muy orgullosos de ese Consejo de Transparencia.
Y las quejas que hace yo las suscribo.

El problema es que ese Consejo de Transparencia viene dibujado en la ley que recibimos.
Y nos hemos comprometido con el consejo a cambiarlo, para conseguir algo, más independencia.
Igual que se ha incrementado la dotación presupuestaria, se les va a dotar de letrados específicos y, en definitiva, la mejora de los medios.

Es uno de los mejores consejos de transparencia de España.
Dejen de utilizarlo exclusivamente para echar basura sobre ellos, porque es una pieza fundamental de cómo va funcionando la transparencia en nuestra comunidad.
(Aplaudiments)

Desde el inicio de esta legislatura y hasta el 15 de julio, las cifras actualizadas, se han sustanciado 42.
672 iniciativas de control.
De ellas, casi treinta mil preguntas escritas y algo más de doce mil solicitudes de documentación.
Cerca del 60% de las iniciativas de control, 26.
800, provienen de diputados y diputadas del Grupo Parlamentario Popular.

El Consell atendió en esta legislatura a 6.
539 iniciativas de control más, un 17%, que en la anterior, en el mismo período de la legislatura anterior.
Las solicitudes de documentación han aumentado un 38%.
Y hemos venido dando respuesta, como no puede ser de otra manera, sistemáticamente y todo lo rápido que podemos a este alud de solicitudes.
Nunca ningún gobierno ha dado tantas facilidades para la entrega de información.

De esas solicitudes han derivado diecisiete recursos.
En siete se han resuelto con sentencia condenatoria, resultaba materialmente imposible entregar la documentación.
Claro, ahora resulta que al diputado interpelante tampoco le gusta que se llegue a situaciones de satisfacción extraprocesal.
Qué le vamos a hacer.
Supongo que menos le gustará la sentencia recientísima desestimatoria del recurso, que ha condenado en costas al Partido Popular, si no estoy equivocado.
Probablemente, digamos, algo está cambiando, digamos algo está cambiando.

Oficina de control de conflicto de intereses.
Esto es como una especie de continuación, no sé por qué no me han pedido dos interpelaciones.
Por dejar claras algunas cosas.
No existe un escrito del Grupo Popular pidiendo que actúe.
Son dos escritos privados de dos diputados, que no tienen ninguna de las fórmulas previstas en la legislación vigente o el reglamento parlamentario donde se me comunican unas cosas.

Pero reconocerán ustedes que es un mal camino el que los señores diputados y señoras diputadas empiecen a comunicar a los consellers ciertas cosas de las que se han enterado.
Utilicen el mecanismo reglamentario.
Y yo les contesté: Â«La transparencia no significa saltarse los formulismos, ni saltarse el derecho.
Lo que estamos haciendo es un derecho de la transparencia y un derecho transparente.
Â»

Y no me hagan recordar el pasado, porque les diré cada vez que dicen lo del fondo del armario que ustedes no tenían un armario sino la cueva de Ali-Babá.
Y por eso seguimos echando (inintel·ligible) .
.
.
(Aplaudiments)

La ley estatal era de muy difícil aplicación.
¿Sabe usted de qué fecha es la ley estatal vigente?
¿Lo sabe?
De abril.
Entra en vigor en abril de 2015.
Y sabe que en estas materias cómo se aplica el detalle es fundamental.
¿Sabe de qué fecha es el reglamento que ha hecho el estado, gobernado por su partido?
¿Saben de qué fecha es?
¿Lo saben?
(Veus)

El senyor vicepresident segon:

Señorías, por favor.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Es que no lo han hecho.
Es que no existe.
Era muy difícil aplicarlo.
Era muy difícil aplicarlo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Señorías, por favor, por favor, por favor.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muy bien, muy bien.

El senyor vicepresident segon:

Señorías, vamos a seguir la comparecencia, por favor.
Señorías, por favor, ruego guarden silencio.
Señor conseller, puede continuar.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

A partir de ahí -ya lo he dicho antes, lo repetiré-, era una absoluta imprudencia poner en marcha otros mecanismos recabados, diversos, informes orales, conversaciones que habíamos tenido en los equipos de la conselleria, etcétera, cuando sabíamos que estaba en tramitación una ley autonómica.
¿Qué hubiera pasado si la ley autonómica entraba en vigor contradiciendo algo de la ley del estado?

Porque no está nada claro que sea legislación básica en esa materia.
Y la prueba es que no ha sido impugnada nuestra ley de incompatibilidades.
Que no siempre se conecta jurídicamente con la ley del estado.
Ante eso, tenemos que cumplir nuestra ley, que manda crear una oficina de control de intereses para que, con autonomía, respeto y todas las garantías, funcione.
Y eso es lo que hemos estado haciendo.

No vengo con ese dato, pero con mucho gusto le haré llegar todos los trámites que inmediatamente nos pusimos a trabajar para poder llegar a tiempo.
Y sabemos que no llegamos.
En muchos momentos.
Porque todavía queda por aprobar el reglamento, que es el que incluirá régimen sancionador.
No es serio alentar a establecer sanciones sin garantías mínimas para aquellos que van a ser sancionados.

Por todo ello, estamos trabajando.
Se modificó el ROF en una fecha muy temprana.
Y ya ha comenzado a funcionar ese organismo.
Insisto, yo no sé ni tengo por qué saber si en este momento hay causas de incompatibilidad.
(Remors)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Lo tiene que saber la oficina que lo investiga.

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señoría.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Sí que existe, es que es una manía que ustedes tienen.
Desde que se creó el ROF se ha creado en forma de subdirección general y está funcionando.

El senyor vicepresident segon:

Gracias.
Señorías, por favor, ruego no entablen diálogo, si es posible.
Gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Cuando quiera.

El senyor Bellver Casaña:

Señor conseller, la falta de respeto de usted hacia todos está siendo ya muy habitual, y desde luego no se lo vamos a consentir.
Yo no se lo voy a consentir.
Usted no puede venir aquí a decir: Â«Oiga, ¿pero qué me dice a mí de que no vengo a las Cortes?
Â».
Usted lleva cuatro meses sin venir a comparecer a las Cortes.
(Aplaudiments)

Esta interpelación que hoy estamos viendo no ha podido sustanciarse en dos plenos, y tampoco tienen ustedes tantos plenos, porque usted no ha venido a dar respuesta a esta cámara.
¿De qué me está hablando usted, señor conseller?
Desde el día 30 de mayo que tengo pedida esta interpelación en cada Junta de Portavoces hemos intentado interpelarle a usted.
Y usted en persona, a veces a través de su director general ha dicho: Â«Es que yo no voy a poder ir a esa comparecencia.
No voy a poder estar en el pleno.
Â»

Usted habrá visto que yo no he dicho nada en mi primera intervención de ese tema.
Pero que venga usted aquí a alardear, a faltar el respeto a este grupo parlamentario y a esta cámara diciendo que usted está abierto… (Aplaudiments) Vamos, hasta ahí podríamos llegar.
Y dice usted: Â«Les agradezco muchísimo -en tono burlesco-, les agradezco muchísimo, señores del PP, el interés que muestran ustedes por mi conselleria.
Â»

Pues mire, desgraciadamente, señor conseller, más interés por su conselleria que el que usted está mostrando por ella misma.
(Aplaudiments) Mire, dice usted: Â«Señores del PP, -haciendo lo que saben hacer ustedes magníficamente siempre, que es liar- señores, del PP, no se metan ustedes con los miembros del Consejo de Transparencia.
Estamos muy orgullosos de los miembros del Consejo de Transparencia.
Â» Y nosotros también.

¿Sabe qué pasa?
Que quien parece que no está muy orgulloso de ustedes es precisamente ese Consejo de Transparencia.
Ese Consejo de Transparencia que decía escasamente hace unos meses que estaba planteándose dimitir, tras año y medio de funcionamiento (aplaudiments) por falta de medios.
Mire, usted lo que va a conseguir con todo esto que está haciendo es que no va a aplicar ni una sola de las cuestiones que dan razón de ser a la existencia de su conselleria y de su cargo.

Mire, usted tiene la conselleria más cara de todo el Consell.
Para gestionar doce millones de euros, tiene que gastar siete millones de euros en personal.
Pero mire, señor conseller, es que me da mucha rabia que se vaya usted a salir de esta sin contestar.
Después de cuatro meses de no aparecer por las Cortes, venir aquí y tomarnos el pelo.
Y va a salir usted por esa puerta sin contestar a las preguntas que le estamos haciendo.

Señor conseller, ¿hay peticiones de compatibilidad de altos cargos?
¿Están paralizadas esas peticiones de compatibilidad?
¿Hay alguien que esté compatibilizando el desempeño de su alto cargo con otro ejercicio, sin tener una autorización legal?
Imagino que no me va a contestar.
Desde luego, vamos a poner todo nuestro esfuerzo para intentar que esto deje de ser así.

Mire, señor conseller, y se lo voy a leer.
Sé que no va a servir para… Pero se lo he dicho antes claramente, el código de bueno gobierno que ustedes aprobaron dice exactamente que Â«las personas incluidas en el ámbito de ampliación de este código, es decir, los altos cargos, ejercerán su mandato con plena dedicación en régimen de exclusividad o de compatibilidad legalÂ».
En su desarrollo dice, en el decreto de desarrollo dicen: Â«Iniciará de oficio por acuerdo del órgano competente, bien por iniciativa propiaÂ» y en la ley de transparencia, señor conseller, dice que Â«el Consell es el responsable de poner en marcha no solamente el procedimiento sino también de establecer la sanciónÂ».
Y usted y su Consell no han hecho absolutamente nada.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señor Bellver.

Señor conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Le sugiero que mire en las solicitudes de actividad parlamentaria cómo ya se planteó otra solicitud de interpelación hace aproximadamente año y medio y nunca la activaron.
Y le ruego también que mire la cantidad de solicitudes de comparecencia a petición propia en comisión.
Si ha coincidido algo pues, mire, yo no lo sé, pero la verdad es que de mayo a acá ha habido muy poquitas sesiones.
Que quiere que le diga.
En fin.

Algunas precisiones jurídicas.
El decreto de buen gobierno -del que nos sentimos especialmente orgullosos- es una norma que tiene el contenido que tiene y el sentido que tiene, que está siendo muy alabado en muchos foros, etcétera.
Yo entiendo que a ustedes no les guste, pero está hecho… Pero es una norma de rango reglamentario y, por lo tanto -digamos-, de un rango inferior a la ley de incompatibilidades.

¿Lo ha derogado la ley de incompatibilidades en este punto al menos?
No.
Porque -digamos- el principio que se establece sigue siendo coherente con la ley posterior.
Lo que sucede es que la ley establece, como es normal y lo establecerá todavía más el reglamento, una serie de principios mucho más concretos que atienden a cómo se debe producir la investigación, cómo se debe gestionar el registro de actividades para comprobar si efectivamente hay incompatibilidades, a quién se debe dirigir la solicitud de incompatibilidades.

Hombre, me ha dicho usted antes que en varios casos no hemos intervenido.
No quiero citar nombres de personas, pero usted sabe perfectamente que sí que hubo informe de nuestra conselleria, al menos en dos casos, que concluyeron de alguna manera con el cese de personas.
(Veus)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, señor Bellver.
(Veus) Señor Bellver.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Claro, es que cuando actuamos es que gracias a ustedes ha llegado Superman y les hemos obliga… (Veus) ¡Ah!
Les han obligado.
Y cuando no, es que no lo hacemos.
(Veus) Bien.
Bien.
Sí, sí, es así, es así.

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, ¿quiere no interrumpir al conseller?

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Es así, es así.

El consejo de… Bueno, es que he ido tomando notas atentamente a su intervención.
El Consejo de Transparencia.
Yo no he dicho que respete a todos los miembros, por supuesto que los respeto, como personas y como grandes profesionales.
Y por algunos profeso una gran admiración que viene de muchos años, incluso por razones profesionales.
Lo que digo es que merece más respeto.
Porque el problema es que aquello de lo que se quejan es de una ley que nosotros no hicimos.
¿Cómo que qué tiene que ver?
¿Cómo que qué tiene que ver?

La senyora vicepresidenta primera:

Vamos a ver, ¿quieren dejar que intervenga sin…?

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

¿Cómo que no tiene que ver?
Miren la ley.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor conseller, un momento por favor.
¿Quieren dejar de interrumpir al conseller e interpelarle desde los asientos?
Creo que ha tenido la oportunidad de hacerlo aquí, así que vamos a respetar los turnos.

Señor Castelló, muchas gracias por su apunte.

Vamos a seguir, señor.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Mire la ley y verá cómo se prohibía que percibieran remuneraciones más allá de las dietas.
Hemos tenido que cambiar la ley y hacer el reglamento de transparencia -el único aprobado en España por cierto, su Gobierno de España todavía no lo ha hecho- para que puedan cobrar a partir de ahora.
Entonces, esa es la realidad.
¡Qué le vamos a hacer!

Y usted me quiere llevar a ese callejón sin salida pero no lo va a conseguir.
No, no.
(Veus) Ya.
(Veus) Sí, sí que le voy a contestar, lo que pasa es que no le gusta.
Es igual que ustedes confunden cuando dicen que saben muchas cosas y que eso no es transparencia.
Pues mire usted, ¿cómo se han enterado?
Pues porque habrá transparencia, ¿no?

Bueno, la cosa es muy sencilla.
Se la repito, se la repito.
Hay unas normas jurídicas en vigor en que yo no debo enterarme hasta que no concluya determinada tramitación y eso… Sí, lo que usted diga.
Y eso es lo que tratamos de llevar a efecto.
¿Existen solicitudes o existen casos?
No lo sé.
No lo sé.
¿Qué quiere que le diga?
(Veus) Es decir, no lo sé porque fehacientemente a mí no me ha llegado.
Yo no he visto ningún papel y esto es algo serio.
No es un…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

…barco de chascarrillos.
Hasta que a mí no me lleguen legalmente, yo no sé.
Y ustedes lo sabrán.
Hay un informe anual, ¿eh?
Hay un informe anual…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

.
.
.
y habrá un informe.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor conseller.

Interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, sobre el Pla de rehabilitació del parc públic d'habitatges, que formula el diputat senyor Antonio Montiel Márquez (GP Podemos-Podem) (RE número 76.
695, BOC número 208)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar al punt número 7 que és la interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori sobre el Pla de rehabilitació del parc públic d'habitatges, que formula el diputat senyor Antonio Montiel del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Señora consellera, el pasado 13 de septiembre en el debate sobre el estado de la comunidad de política general el presidente Puig hizo veintiún anuncios.
Uno de ellos consistía en que se había adelantado un año la obligación contenida en la ley de la función social de la vivienda en relación con la elaboración del Plan de rehabilitación del parque público de viviendas.
Pero el señor Puig no concretó más.
En la medida en que el señor Puig lo presentó como un eje de política general, nosotros le hacemos a usted la pregunta.
¿En qué consiste el avance del Plan de rehabilitación del parque público de viviendas y cuál será su contenido y alcance?

¿Por qué?
Porque el artículo en concreto que hace esa regulación lo que dice es que se hará -en el plazo de dos años desde la entrada en vigor de la ley- se hará un informe también sobre las necesidades.
En concreto dice que habrá un estudio de las necesidades de ampliación del mismo, refiriéndose al parque público de vivienda, que programe las necesidades presupuestarias que garanticen a partir de la evaluación de las necesidades sociales y de la respuesta prevista en esta ley, las necesidades efectivas de vivienda pública.

Cuando se anuncia, sin más datos, el avance de ese plan plurianual, realmente nos surge la duda.
¿Qué es primero el plan o el informe?
¿O se contienen las dos cosas?
Porque, además, hay una preocupación por parte de nuestro grupo y es lo que tiene que ver con cuál es el marco, no solamente el marco de la ley de la función social de la vivienda, sino el marco del real decreto que regula la ampliación del plan estatal de vivienda.

El 9 de diciembre se aprobó un real decreto que regula la ampliación en un año del plan estatal de vivienda.
Las previsiones de la prórroga del plan suponen una aportación estatal de 33.
570.
838 euros y una financiación autonómica de 5.
913.
754.
Curiosamente, la convocatoria de ayudas al alquiler que ya se había realizado y se había publicado en mayo en el DOGV contenía un importe menor para las ayudas de alquiler, aportación del ministerio sin aportación de la Generalitat valenciana.

Se ha convocado el programa de fomento de la rehabilitación edificatoria con una aportación de La Generalitat de 2.
084.
000 euros sobre 19.
405.
000, pero no se han convocado las ARRU.
Decía ese mismo artículo, que lo he leído, que además se tendrían en cuenta las actuaciones urgentes en las zonas donde hubiera una alta densidad de vivienda pública.

Pero es que, además, esa ampliación dice que no más tarde del 31 de marzo del 2018, es decir, apenas dentro de seis meses, la Comunidad Valenciana remitirá al Ministerio de Fomento los estados de ejecución y la documentación justificativa que acredite la ejecución completa de las distintos programas del plan siendo que alguna parte aún no se ha, ni siquiera, convocado.
Por tanto, lo que no esté ejecutado a esa fecha no se podrá aplicar a los fondos del plan y tendrá que correr con ello la Generalitat valenciana.
Porque la cláusula quinta de la liquidación del 2017 dice expresamente que la administración del estado no se hará cargo de esos excesos.

Pero, curiosamente, y le recuerdo que el convenio de 28 de julio suscrito, es decir, suscrito el otro día como aquel que dice, no prevé ninguna cantidad para el fomento del alquiler del parque público de viviendas.
Con lo cual nosotros nos preguntamos qué contiene ese plan de rehabilitación y si está previsto dar cumplimiento a lo previsto en el artículo 2 de la renovación del Acuerdo del Botánico que prevé trabajar para la producción de mil viviendas de alquiler social al año en la Comunidad Valenciana.
Un compromiso suscrito en enero, por tanto, un mes antes de la aprobación de la ley de la función social de la vivienda y del cual no hemos tenido ninguna noticia.

Y le recuerdo que el artículo 3 de la ley de la función social de la vivienda de la que la semana que viene se cumplirán nueve meses en vigor todavía con escaso éxito, dice que Â«el empleo de los fondos se destinará prioritariamente a la ejecución de políticas de viviendas destinadas a la consolidación y ampliación del parqueÂ» y dice: Â«Alquiler social.
Los fondos públicos destinados a hacer políticas de viviendas deberán ir priorizando de manera progresiva el alquiler social frente a las subvenciones destinadas al fomento de la compra.
Â»

Y le recuerdo que en el debate del estado de la comunidad se aprobó el día 14 de septiembre, a iniciativa de Podemos, una resolución que hace hincapié en la necesidad del alquiler social y que no encontramos, se aprobó por unanimidad.
96 votos a favor, 0 en contra, 0 abstenciones.
Por tanto, señoría, consideramos pertinente la interpelación y nos gustaría que nos explicara en qué consiste ese plan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Montiel.

Quan vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Hem repetit moltes vegades que l'actual govern valencià ha tingut de fer una gran tasca per a revitalitzar les polítiques d'habitatge que fins la nostra arribada eren ben minses per no dir inexistents.
Les polítiques d'habitatge des d'un punt de vista social malauradament no existien a la Comunitat Valenciana, de manera que tot estava per fer.
Per això, des de la nova conselleria i des de l'Eige dissenyàrem un pla d'acció d'habitatge, el Pla de dignificació de l'habitatge social per afavorir l'accés a persones i famílies a un habitatge assequible, digne i adequat.

De seguida també ens vam posar en marxa per a elaborar la nova llei de la funció social de l'habitatge que configura el dret a una vivenda com un vertader dret social.
En aquesta llei aprovada amb el suport del Grup Parlamentari Podem, l'article 7 establix que, en un termini màxim de dos anys des de l'entrada en vigor, la conselleria ha de desenvolupar un Pla plurianual de rehabilitació i ampliació del parc públic d'habitatge autonòmic que haurà de garantir l'efectiva habitabilitat dels habitatges, així com un estudi de les necessitats d'ampliació del mateix i les despeses pressupostàries per fer front a eixes actuacions.

D'acord amb la llei, teníem un termini de dos anys per a posar-lo en marxa.
És a dir, fins març de 2019 com vosté molt bé ha indicat.
No obstant això, creiem que és de justícia actuar el més prompte possible, donada la importància que li donem a aquesta matèria, raó per la qual el molt honorable president es va comprometre en el recent debat de política general a avançar un any el referit termini.

Es tracta d'un compromís amb concordança també amb allò acordat en l'ampliació del pacte del botànic.
Per tant, en el que queda d'any, anem a elaborar aquest Pla plurianual de rehabilitació i ampliació del parc públic d'habitatges autonòmic per a presentar-lo en el pròxim 2018.
Amb bona lògica vosté pregunta en què consistix l'avanç del pla de rehabilitació i ampliació i quin serà el seu contingut i abast.
Però, per tant, i sense perjudici que estem en procés d'elaboració les línies en les quals es basarà, tal com va assenyalar el president i el que jo li puc ampliar, són les següents.

En primer lloc, ampliar el parc públic d'habitatges de La Generalitat.
Gràcies al Pla de dignificació per a la rehabilitació de les vivendes que es trobaven en pèssimes condicions d'habitabilitat al principi d'aquesta legislatura, en només dos anys ja hem rehabilitat vora de sis-centes vivendes, tant del parc públic de La Generalitat com de l'Eige, per a poder posar-les a disposició d'aquelles persones que més les necessiten.

Anem a seguir la rehabilitació reparant els habitatges del parc públic de La Generalitat i del parc de l'Eige que heretàrem destrossats i també la rehabilitació d'edificis del parc públic de La Generalitat mitjançant l'instrument dels ARRU, en este cas a través del Pla estatal de vivenda amb recursos dels ministeri de La Generalitat.

En segon lloc, incorporarem habitatges d'administracions sectorials en desús com ara les provinents de camins ferroviaris o d'altres conselleries després de la seua inspecció, revisió i reparació.

Per això, hem començat a elaborar un llistat d'habitatges provinents dels condominis entre l'estat i la comunitat autònoma, així com la direcció general de patrimoni.

També, anem a recuperar habitatges que en la passada legislatura es van cedir a associacions o a entitats que fet malbé el seu ús i alguns d'ells inclús ara es troben ocupats irregularment.
De la mateixa manera anirem incorporant els habitatges del parc públic de La Generalitat que actualment es troben ocupats il·legalment, una vegada aplicat el procés de regularització de les situacions irregulars on es donarà l'oportunitat de normalitzar les situacions existents.
En este cas ja hem començat algunes regularitzacions, concretament de 38 famílies, a falta ara de la resolució per part dels ajuntaments.

Els ARRU del parc públic, vullc indicar-li que és un conjunt de 31,3 milions d'euros i té un impacte sobre 2.
324 vivendes; els ARRU, els altres, que són els privats, els que no són de parc públic sinó que són de vivendes privades, són una inversió de 67,8 milions i tenen un impacte sobre 2.
000 vivendes.

En segon lloc, reducció dels preus de lloguer dels habitatges de l'entitat d'infraestructures de l'Eige.
L'Eige ha dut a terme una baixada dels preus de lloguer i d'immobles de la seua propietat que oscil·la entre el 15 i el 37%, el que suposa una major disponibilitat d'habitatges que també podem fer servir per a satisfer les necessitats dels ciutadans que més ho necessiten.

A més, la conselleria va aprovar la resolució per a permetre el canvi de règim i la utilització del que més convinga, compra, lloguer, lloguer amb opció de compra.
Així, en l'actualitat 227 habitatges han canviat de règim de venda a lloguer, o lloguer amb opció de compra, i la intenció és continuar augmentant el nombre.

A més, des de l'entrada en vigor de la llei per la funció social hem adaptat els criteris d'accés a estes VPO als criteris socials de la llei per la funció social de l'habitatge, i són col·lectius preferents: dones víctimes de violència de gènere, joves, entre altres col·lectius.

En tercer lloc, aplicació dels mecanismes de la llei de la funció social de l'habitatge.
En base a la llei aprovada en estes Corts, i una vegada -esperem- solucionem els dubtes injustificats que ha plantejat l'estat sobre alguns aspectes d'inconstitucionalitat i que encara estem esperant que se'ns convoque la comissió bilateral per a abordar aquestes qüestions, podrem iniciar els procediments de declaració d'habitatges buits als efectes de l'expropiació del dret de l'usdefruit i la cessió de l'ús d'habitatge a persones o famílies en situació d'emergència habitacional.

També, anem a fomentar diverses iniciatives per a evitar l'existència d'habitatges buits com la creació d'un sistema voluntari d'obtenció d'habitatges privats per a la posada en lloguer per a famílies en risc d'exclusió social o emergència habitacional, concertant l'assegurament dels riscos inherents a l'ocupació habitacional que garantisquen als propietaris el cobrament de la renda i els desperfectes causats; aplicar el lloguer solidari a pisos buits que necessiten algun tipus de rehabilitació i ens els quals els propietaris no puguen atendre les despeses d'esta; i, finalment, anem a potenciar les relacions amb altres institucions per a la subscripció de convenis de col·laboració amb entitats locals amb la finalitat del desplegament de la llei prestant suport financer a les actuacions locals en matèria d'habitatge social.

Com veu sa senyoria, no es tracta només d'un pla de rehabilitació d'habitatge sinó també per a anar augmentant el nombre de vivendes tant públiques com privades que es puguen posar a disposició de qui més ho necessita i per a fer-lo efectiu cal posar en marxa els mecanismes de la llei, i impulsarem també la col·laboració tant pública de les altres administracions com de la privada.

Repetisc que açò és un avanç del contingut d'este pla que s'anirà concretant en els pròxims mesos i que posarem en marxa un any abans del termini que ens donava la llei aprovada al febrer d'enguany.
Cal dir -com molt bé ha dit vosté- que va presentar, arran del debat de política general, una proposta de resolució per a facilitar el dret a l'habitatge -que en bona mesura estem fent- i que va a comptar amb el suport d'este govern.

Amb tot açò, anem a millorar les possibilitats perquè el nombre d'habitatges tant públics com privats que puguen posar-se a disposició en lloguer siga cada vegada major.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

El senyor Montiel acabarà d'interpel·lar sobre la rehabilitació del parc públic.

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Señora consellera, no sabemos quién está haciendo el plan; no sabemos con quién se está consultando ese plan; no sabemos si eso es una contratación externa, si es un trabajo interno; si se ha iniciado alguna ronda de consultas con la plataforma de afectados por la hipoteca con otros colectivos sociales; si se ha hablado con ayuntamientos, pero vamos a aceptar.
Hay un listado, se está haciendo un listado, un listado no es un plan todavía.

Pero, mire, el problema es que el alquiler social, cuando nosotros defendemos el alquiler social no es una cuestión pura y simplemente voluntarista, el alquiler social es una cuestión básica por una cuestión de equidad y de justicia social, es una fórmula de resolver situaciones de necesidades habitacionales de manera inmediata; pero es también un mecanismo de intervenir en el mercado e evitar la burbuja inmobiliaria porque con demasiada facilidad este gobierno está colocando las velas a favor del viento de los datos de incremento de los visitantes turísticos, de crecimiento de nuevo de la demanda, etcétera, etcétera.
Y nos preocupa, nos preocupa que se incurra en errores del pasado.

Pero es que, además, el alquiler social es un mecanismo para favorecer la emancipación de los jóvenes y la creación de nuevas familias.
El alquiler social debería ser el elemento fundamental y no, y no gestos que van orientados a consolidar la opción por la compra, por la vivienda en el régimen de uso en propiedad; por ejemplo las dos propuestas de resolución que se presentaron por el Partido Socialista en el debate del estado de la comunidad, 75.
330 y 75.
331, en las que se instaba al gobierno a incorporar la deducción para la inversión en vivienda habitual o la subsidiación de préstamos hipotecarios.
Eso es seguir apostando por la compra como modelo de uso.

Y ya se lo dije al presidente el día 14, estamos en el mismo nivel que un país como Letonia en términos de alquiler social.
Somos la cola, la cola junto Letonia, de los países, de los veintisiete países europeos en materia de alquiler social, y el alquiler social es un mecanismo fundamental para corregir la desigualdad.

Mire, Holanda, Holanda, 35% de alquiler social; Dinamarca, 20%; Suecia, 18%; Reino Unido, 21%; Francia, 20%.
Nosotros somos en este sentido la cola de Europa.
Y no es una cuestión de que los mediterráneos tengamos preferencia por la propiedad respecto del alquiler, es una cuestión que tiene que ver con política económica y es una cuestión que tiene que ver también con cuál es el modelo de desarrollo de esta comunidad para el futuro; si volvemos a la burbuja del ladrillo, si volvemos ahora a lo que ya se está produciendo, ya la llaman algunos comentaristas Â«la burbuja del alquilerÂ».

Por tanto, la única forma de intervenir aparte de la producción propia es corregir la deriva y volver al régimen de alquiler.

Me habla usted de rehabilitación, de incremento del parque existente, y yo le pregunto, una vez más, y no es la primera vez que lo hago desde esta tribuna, ¿cuándo van a salir a régimen de alquiler las viviendas rehabilitadas y cerradas y vacías desde hace cinco años, por ejemplo, en el centro histórico de Valencia?
¿Cuándo se va a completar el pase a alquiler de las viviendas de Orihuela o de las viviendas de Vinaroz de promoción pública del Eige?
Porque ya intentaron ustedes lo del alquiler con opción de compra y no se pudieron colocar todas las unidades porque no es el momento, el mercado hipotecario tampoco favorece la situación.

Por tanto, yo creo que hay una contradicción entre lo que se dice y lo que se hace, hay expedientes que el cambio de calificación es un trámite interno entre el Eige y su propia conselleria que no se está haciendo.

Y, luego, ¡vamos a ver!
, yo creo que el momento, si se va a adelantar ese plan, la verdad del plan lo tendrá el proyecto de ley de los presupuestos y ahí nos volveremos a ver.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

La consellera li contestarà a la interpel·lació.

Honorable consellera, quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Montiel, ¿quién está haciendo el plan?
Doncs l'està fent la Direcció General d'Habitatge i Rehabilitació i Regeneració Urbana que és la que té les competències i amb els procediments que es consideren per a l'elaboració d'aquest.
I ja en estos moments queda vosté convidat amb les aportacions que considere fer, fer les aportacions que considere a aquest pla plurianual.

Vosté ha preguntat abans per l'estudi; l'estudi es fa en paral·lel a l'elaboració del pla, i després haurà d'avaluar si efectivament en eixe pla plurianual s'estan cobrint les demandes i les ubicacions on al final doncs estiguen estos habitatges en funció de la demanda.

Vosté em parla de les vivendes protegides, que las pongamos en alquiler.
Mire, nosaltres estem fent un esforç importantíssim per a les més de 1.
000 vivendes de VPO que estaven en compra, o en lloguer, en el mercat, construïdes per l'anterior govern, en ubicacions impossibles i a preus impossibles, per a posar-les a disposició de les persones que les necessiten fins al punt que hem adaptat la llei per a la funció social, els criteris d'accés l'habitatge, els criteris socials de la llei.
En primer lloc, els primers que havíem de complir amb la llei érem l'administració pública, i per això la mateixa conselleria en les seues vivendes ha fixat els seus criteris i ha posat i ubicat als joves com col·lectiu prioritari per a accedir a aquestes vivendes.

Vosté parla que van fer unes propostes de resolució per la subsidiació.
Mire, és que el senyor Rajoy quan va eliminar aquestes ajudes de subsidiació als préstecs hipotecaris ha deixat penjats a moltíssims joves, parelles joves que van confiar en l'administració pública per comprar-se una VPO i van quedar tirats en la cuneta per un govern perquè va eliminar de la nit al matí les ajudes de subsidiació als préstecs hipotecaris, unes ajudes que evidentment jo crec que són importants i que s'haurien de recuperar per part del Govern d'Espanya.

És evident que hem de fomentar el lloguer, Espanya no té una cultura de lloguer, l'hem d'impulsar des de l'administració pública i jo crec que cada vegada més.
A més, des del punt de vista de la mobilitat laboral i les circumstàncies també socials ens van d'alguna manera impulsant i ens van derivant cap a aquesta fórmula.
Ja m'agradaria a mi que a la Comunitat Valenciana havérem tingut un escenari molt millor per a no haver d'estar fent, reconstruint el desficaci que mos hem trobat impulsant des del minut zero noves polítiques.
Però jo vullc recordar-li algunes dades.

Vam arribar al govern amb 240 milions d'euros de deute d'ajudes a la vivenda que estan liquidats; vam arribar al govern descobrint que n'hi havia 6.
000 famílies amb resolucions 501 per un import de 40 milions d'euros no reconegudes, que les vam reconéixer, hem pagat, ens queden 8,7 milions d'euros que pagarem en el proper exercici d'aquest deute, i açò suposa un esforç molt important i una dedicació molt important; d'ajudes al lloguer en 2016, 6.
000 famílies, hem pagat ja el 75%, quan vam arribar el govern anterior des de l'any 2009 no pagava les ajudes al lloguer, ara es resolen les ajudes i es paguen en l'exercici; ajudes a rehabilitacions, 643 famílies, més de 10 milions d'euros; 700 vivendes destrossades que ja n'hem reparat 600; quan vam arribar al govern es desnonava les persones del parc públic d'habitatge quan no pagaven, nosaltres no desnonem del parc públic i estem ajudant amb bonificacions perquè puguen pagar el lloguer.

Per tant, jo crec que n'hi ha un esforç important, que sempre podem treballar amb molta més celeritat, que ens falten recursos econòmics, que ens falten recursos humans, però, sens dubte, jo crec que estem fent un canvi important.

I, sens dubte, sempre estem oberts a la seua participació i la seua col·laboració per a poder millorar les nostres polítiques perquè tinga ben segur que per a esta conselleria el dret a l'habitatge com a un dret humà és una prioritat, malgrat totes les dificultats que ens estem trobant.

Moltes gràcies.
(Se sent una veu que diu:Â«¡Molt bé!
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, sobre la política general del Consell en relació amb el tren de la costa, que formula el diputat senyor Antonio Joaquín Woodward Poch (GP Ciudadanos) (RE número 31.
938, BOC número 109)

El senyor president:

Conclourem amb l'últim punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, que formula el Grup Parlamentari Ciudadanos, concretament l'il·lustre diputat Antonio Woodward, sobre el tren de la costa.

Senyor Woodward, quan vosté vullga.

El senyor Woodward Poch:

Gracias, senyor president.

Bueno, vamos cerrando el día, hoy sustituyo a César cerrando la…, como estaba en el pasado.
Bueno, vamos a la interpelación.

Mire, con fecha 29 de marzo estas Corts aprobaron la última resolución sobre el tren de la costa, la número 941, y le recuerdo parte de esta resolución: Les Corts instaban al Consell a convocar la comisión de seguimiento entre La Generalitat y el Ministerio de Fomento con el fin de revisar y actualizar el protocolo suscrito sobre el tren de la costa y exigir al Gobierno de España que aprobase el estudio informativo sobre el tren de la costa considerando las alegaciones efectuadas por La Generalitat.
Y, por último, dar cuenta del grado de cumplimiento de esta resolución a las Corts Valencianes en un plazo de seis meses.

Desde entonces, y por cronología, los acontecimientos e informaciones sobre el tren de la costa han sido varias.

Primero, su conselleria dio traslado inmediatamente con un escrito del 10 de abril al ministro de Fomento con la resolución de Les Corts y dándole todo tipo de información.

Segundo, el 5 de mayo se promueve una concentración en Denia, Â«Volem el trenÂ», y se firma el acuerdo de Denia con multitud de adhesiones, incluidas de nuevo la de todos los grupos políticos representados en estas Corts.

Tercero.
A finales de mayo, se conoce el informe de la Universidad de Alicante, encargado por el Ayuntamiento de Denia, que contradice el resultado negativo del estudio formativo de fomento sobre su viabilidad.

Cuarto.
Vamos conociendo las alegaciones poco a poco, cosa que cuando presentó su partido la PNL objeto de la resolución 941 nadie las conocía, ni nos las facilitaron, como lo apuntamos ya en el pleno de debate.
Y, por cierto, son más de 255 alegaciones.
A mi entender, una infraestructura tan necesaria para nuestra comunidad, con tantas voces a su favor y, a su vez, tantas voces discordantes, discrepancias tanto en el trazado como peticiones contrapuestas y confrontadas de ayuntamientos del mismo signo político que el Consell no dejan de sorprendernos.

Quinto.
En agosto, fomento da un pasito más, el penúltimo, y remite el expediente completo, según sus palabras, del tren de la costa al ministerio de medio ambiente para obtener la DIA, la declaración de impacto medioambiental, que en teoría sería el último requisito para su total aprobación y que fuera una realidad el tren de la costa y así poder comenzar con la licitación.

Sexto.
En el mes de septiembre conocemos de nuevo, gracias a la opinión pública, lo que viene ocurriendo muy a menudo en este Consell, diferentes opiniones esta vez plasmadas en las alegaciones entre su conselleria -la de obras públicas- y la conselleria de medio ambiente.
No es más que una falta de coordinación total entre las consellerias.

Yo no sé si volver a utilizar de nuevo el término lucha de mestizaje, pero, por desgracia, claro está, se traduce en facilitar al Ministerio de Fomento, al gobierno del PP, argumentos que puedan concluir con más aplazamientos e incluso con el rechazo total del proyecto del tren de la costa.
Y prueba de ello son las declaraciones que hace el ministro De la Serna, y que le voy a repetir, aunque me imagino que ya las escuchó y las leyó la semana pasada.

En relación al informe contrario al tren de la costa.
.
.
, perdón, en relación al informe contrario al tren de la costa de la Dirección General del Medio Natural y Evaluación Medioambiental dice el ministro: Â«Nos impide avanzar en la tramitación.
El tramo Gandía-Denia es responsabilidad nuestra, es decir, de fomento, del ministerio, y el tramo Denia-Alicante finalmente era para La Generalitat.
Â» Pero ahora nos hemos encontrado con dos informes distintos: por un lado, el informe de obras públicas -casualidad, del PSOE- favorable a la actuación y, por otro, del informe de medio natural desfavorable a la actuación -del Grupo Compromís.

Y le leo.
.
.
, noticia aparecida en el Levante al respecto, y el siguiente día desdiciendo del informe.
De verdad que decirle que yo no entiendo nada de la actuación sobre el tren de la costa de este gobierno.
Pero tampoco se equivoquen, tampoco de la del gobierno central -del PP-, hasta que se ha decidido apostar por el mismo, aunque sea muy lentamente.
Mejor dicho, creo que, por desgracia, sí que voy entendiendo por qué el tren de la costa, realmente el tramo Denia-Gandía, no está puesto en marcha aún.

Mire, estamos en la última trama administrativa como es el DIA, la declaración de impacto ambiental, y que finalmente podrá decirnos que el proyecto del tren de la costa esté reflejado en presupuestos tanto generales del Gobierno de España como autonómicos de la Generalitat valenciana.
Y de aquí nace nuestra interpelación.

Primero de todo, ¿por qué con el consenso tan amplio y mayoritario que tiene este Consell con esta infraestructura en la Comunidad Valenciana no podemos ser capaces de informar adecuadamente de los pasos que se toman en una dirección o en otra como sí se está intentando, y se consigue, por ejemplo con el tema de la financiación?

Nos gustaría saber qué dice la alegación de obras públicas y la primera alegación de medio ambiente.
Y también, la segunda aclaración, si es que ya se ha remitido, como decía, la información.

Tercero.
Si el tramo que presenta más problemas, el de Denia-Alicante, es, por lo que leemos ya que nadie nos informa, el más costoso, el que además tiene que financiar el cien por cien la Generalitat valenciana, que queremos que tenga más estaciones, que vertebre el territorio, tal vez sería necesario replantearse este tramo, utilizar el recorrido actual del Tram y utilizar el montante de la inversión para agilizar el tramo de Alicante al aeropuerto de Elche, L'Altet.

Y ya, por último, saber si el ministro de Fomento les contestó a su escrito del 10 de abril del 2017, y si ustedes han convocado la comisión de seguimiento entre La Generalitat y el ministerio como así se instaba en la resolución 941.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Li contestarà a la interpel·lació l'honorable consellera, i tancarem el punt d'esta vesprada.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyoria.

Vosté ha fet referència que no té informació.
Vosté és un parlamentari que pot formular les preguntes escrites i sol·licituds de documentació que considere, i esta conselleria jo crec que les anem lliurant en la mesura en què tenim la informació.
Per tant.
.
.
, vull dir, no té per què enterar-se pels mitjans.
Té eixa possibilitat i, per tant, l'únic que ha de fer és fer ús.

Vosté m'interpel·la sobre quina és la posició del govern sobre el tren de la costa.

Com a interpel·lació em resulta un poc estrany, perquè podria haver-me formulat una pregunta i, aleshores, jo li diria, i acabaríem aquest debat: és un recolzament sense fissures del govern valencià a aquesta infraestructura que portem molts anys reivindicant.
I acabaríem el debat en aquesta qüestió.

Vosté també ha posat en qüestió que hem al·legat, hem fet moltes al·legacions.
Mire, és que una infraestructura d'estes característiques no són lentejas, que si quieres las tomas y si no, las dejas.
Haurem d'al·legar per a millorar el projecte que està plantejant el Ministeri de Foment.
Això en cap cas va a suposar ningun retard ni res que se parega.
És un dret que exercix esta administració davant este informe.

I, mire, respecte dels informes que ha fet la direcció general d'obres públiques o que ha pogut fer la conselleria de medi ambient.
Ara resultarà que després de sis anys de retard del Govern d'Espanya i del ministeri -que ni està ni se li espera en aquesta infraestructura-, ara resulta que un informe de la subdirecció de medi ambient va a paralitzar el projecte, segons el ministre.

Mire, senyoria, hem d'entendre i situar les coses on estan.
Hi ha rodalies entre València i Gandia, i altra que comunica Dénia i Alacant.
I este Consell està modernitzant després d'anys sense inversions: en uns dies, de fet, van a començar les obres entre Calp i Teulada, hem licitat la redacció dels projectes entre Teulada i Dénia, de manera que tota la línia, la línia 9, que vosté coneix molt bé, estarà en els estàndards del segle XXI, i no del segle XIX com estava fins ara.
I este govern no s'ha plantejat si eixa línia era rentable o no econòmicament, perquè crec que este element és important per al que després li diré.

Tenim un buit inadmissible entre Gandia i Dénia, de la mateixa manera que la ciutat de Benidorm, que té l'estrany privilegi de ser la ciutat espanyola més poblada, no compta amb un servei de rodalies de Renfe des d'Alacant.

En octubre de 2011, el Ministeri de Foment, La Generalitat, ADIF, Renfe Operadora i l'Eige van signar un protocol per al desenvolupament d'actuacions del corredor ferroviari anomenat Â«tren de la costa València-AlacantÂ».

D'acord amb este, La Generalitat havia de redactar els estudis de demanda, rendibilitat i previsió de trànsit del tren, i el ministeri redactaria els estudis informatius.
Encara que, com diu l'estipulació quarta, Â«todos los estudios serán codirigidos por el ministerio y por La GeneralitatÂ», cosa que no s'ha complit.
Per això, tantes al·legacions que hem fet, perquè no coneixíem per a res el que estava treballant el ministeri en una infraestructura d'este territori.

L'anterior Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient va acabar de redactar un estudi previ de viabilitat amb anàlisi de demanda, rendibilitat i previsió de trànsit en 2014, dos anys i mig després del protocol -molta pressa tampoc li van posar en el tema - i després el van enviar al ministeri.

Per la seua part, el ministre de Foment va començar la redacció de l'estudi informatiu en abril de 2014, el va acabar dos anys després, a mitat de 2016, sense cap codirecció, sense convocar la comissió de seguiment del protocol, amb les funcions de la qual -estipulació sis en la lletra b- està informar el contingut dels estudis i projectes que desenvolupen les actuacions del protocol.

Una vegada acabat de redactar l'estudi informatiu del tren de la costa, el ministeri va aprovar, unilateral i provisionalment, en juny de 2016, l'estudi informatiu i va obrir un període d'informació pública i audiència.
Absència de diàleg per part de foment en esta administració.

Però, en qualsevol cas, el més preocupant és el contingut d'eixe estudi, que tot i començar vaig a llegir literalment: Â«El territorio litoral comprendido entre las áreas metropolitanas de Valencia y Alicante constituye un espacio de la máxima importancia social, económica y medioambiental, tanto dentro del ámbito particular de la comunidad como para el propio estado español.
Â» I seguix dient: Â«Una amplia franja -en concreto, el tramo Alicante-Gandía- que se encuentra ferroviariamente incomunicada con el resto de la red estatal, y de ahí se deduce la necesidad de resolver esta problemática a través de la actuación objeto del presente trabajo.
Â» I l'estudi informatiu acaba: Â«En conclusión, atendiendo a los criterios de rentabilidad financiera y socioeconómica de la actuación desde el punto de vista del interés de la sociedad en su conjunto, ninguna de las cuatro fases del tren de la costa es rentable.
Â» I ara resulta que un informe de medi ambient paralitza el tren de la costa, quan l'estudi del Ministeri de Foment literalment diu açò, senyor Woodward, i jo espere que fent esta interpel·lació vosté açò també ho conega.

El Consell, a l'igual que els municipis de la Safor i la Marina, òbviament no compartim les conclusions d'este estudi que ha fet el Ministeri de Foment.
Tampoc diversos aspectes tècnics i per això hem fet les oportunes al·legacions que estan a la seua disposició, perquè se li van lliurar i, per tant, només vaig a fer referència a tres qüestions.

L'estudi planteja una solució tècnicament molt complexa: dos amples de via, dos electrificacions, el que complica l'explotació del servei ferroviari pel que fa a temps de recorregut i qualitat de servei i, a més, augmenta el cos del material mòbil.

En segon lloc, se reduïx el nombre d'estacions previstes en l'estudi de viabilitat, cosa que limita l'accessibilitat i la millora de la connectivitat en el territori.

I, en tercer lloc, el radi de captació de viatgers que utilitza l'estudi, 1.
500 metres, és insuficient i no s'ajusta a la realitat de l'estructura territorial de la zona que vosté coneix molt bé.

Per tant, el tren de la costa, per descomptat que sí, però amb canvis en este estudi informatiu, perquè aquesta ha de ser una infraestructura clau per a la vertebració de la Comunitat Valenciana i per al transport públic de tota la façana litoral.
I encara més per a la Safor i les Marines, comarques amb una població de dret per damunt de mig milió d'habitants, sense parlar de la població estacional.
Raó per la qual és incomprensible que no disposen de cap connexió ferroviària, mentres altres zones d'Espanya amb molta menor població tenen inclús trens d'alta velocitat.

En eixe context, i a més que les xifres que planteja el ministeri són com a mínim discutibles, és evident que l'estudi no té en compte l'interés social i les condicions ambientals en la façana litoral, una de les més turístiques d'Espanya, amb la repercussió en la connectivitat i l'economia que això implica per a tot l'estat.

En els últims dies, des del ministeri, s'ha volgut estendre una cortina de fum dient que la posició de La Generalitat impedix avançar el projecte.
El que li dic clarament és que això no és veritat, perquè el Ministeri de Foment acaba d'enviar tot l'expedient al ministeri de medi ambient perquè faça l'avaluació ambiental, com vosté molt bé ha dit.
Per tant, no estamos paralizando nada, com dia en un mitjà de comunicació el ministre fa res.

Per tant, que el ministre intente tirar-li les culpes a La Generalitat, quan és el ministeri el que s'ha saltat el protocol des de l'any 2011 -portem sis anys de retard-, no és acceptable.

Per tant, en qualsevol cas, i com li dia al principi, la nostra posició és innegable en la defensa d'esta infraestructura.
Esperem que les al·legacions que hem presentat a l'estudi informatiu siguen acceptades en la seua majoria.
Esperem tindre algun tipus d'interlocució amb el Ministeri de Foment a este respecte i que pugam millorar entre tots aquesta infraestructura tan important i tan decisiva per al nostre territori.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyor Woodward.
.
.
¿Des de l'escó?
Un segon, per favor.

Sí, té vosté la paraula.

El senyor Woodward Poch:

Agradecerle la respuesta, pero creo que de las cuatro preguntas que le he hecho no me ha contestado ni una, o una media.

Yo no le he puesto en duda las 255 alegaciones que han hecho.
Ninguna.
Le he dicho todo lo que ha ocurrido desde que se hizo la resolución.
Entonces, yo le agradecería que me contestara a las cuatro preguntas que le he hecho, únicamente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

La consellera.
.
.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Mire, senyoria, quan hi han dos parts implicades en una qüestió com és fomento i nosaltres és que no (inintel·ligible) .
.
.
És que és aixina, vull dir.
Evidentment, li estic dient que en tot el procés de redacció de l'estudi informatiu del Ministeri de Foment no ens ha ni mu, ni mu, en una infraestructura que passa pel nostre territori, doncs ja me dirà vosté quina és la manera de treballar que té el ministre de Foment, con su nuevo talante.
Cap informació.

Per tant, jo crec que és important que fem tasca parlamentària ací, en el Congrés dels Diputats perquè, d'alguna manera, igual que nosaltres parlem amb els ajuntaments quan impulsem alguns tipus de projecte pel seu impacte i perquè els alcaldes i alcaldesses han de conéixer i hem de compatir, jo crec que també el ministeri hauria d'assumir eixe paper i negociar amb nosaltres.

Mire, ara se va a presentar el projecte de pressupostos generals de l'estat de 2018.
Jo crec que seria important que el seu grup parlamentari i la resta de grups parlamentaris d'esta comunitat que tenen representació en el Congrés dels Diputats aconseguisquen que més enllà d'eixos mil ridículs euros que solen posar para el proyecto, que ja no sé quantes vegades estem en el proyecto del tren de la costa, en els pressupostos generals de l'estat i que mai s'executen, doncs fiquem un pressupost com correspon per aquesta inversió.
Perquè esta inversió, senyoria, és competència de l'estat.
Nosaltres ja tenim prou dificultats per a assumir el cost de les infraestructures que són pròpies de l'autonomia en la situació d'infrafinançament que, a més, patim.

Per tant, ajuden en el Congrés dels Diputats a fer possible aquesta infraestructura i que el Ministre de Foment se comprometa vertaderament, blanc sobre negre, en la infraestructura del tren de la costa, encara que com diu l'informe que Â«no es rentable económicamenteÂ», doncs jo no crec que tinguen molta voluntat de fer-lo.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories, finalitzat este punt, suspenem el ple.
Ens tornarem a vore demà, a les deu del matí.

Senyories, se suspén el ple.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 48 minuts)