Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22 de febrer de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 73.
Primera reunió.**

***Projecte de llei, de la Generalitat, de creació del Consell Valencià de l'Esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 46.
553, BOCV número 170) (pàg.
4.
619)***

**El senyor president:**

S'obri la sessió.

Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Comencem el ple.

Punt primer: debat de totalitat del Projecte de llei, de la Generalitat, de creació del Consell Valencià de l'Esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Registre d'entrada número 46.
553, *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 170.

Para presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra el honorable señor vicepresidente del Gobierno, don Víctor Campos.

**El senyor vicepresident del Consell:**

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La Carta Europea de Deporte para Todos, adoptada por la Conferencia de ministros europeos responsables del deporte, afirma rotundamente que la práctica del deporte es un derecho general de los ciudadanos y un deber de los poderes públicos impulsarla y estimularla de forma apropiada.
Para ello, en la última década, el Gobierno Valenciano ha realizado un significativo esfuerzo presupuestario en el fomento de la actividad deportiva.
Esta iniciativa ha de consolidarse a corto plazo mediante un nuevo impulso organizativo de las estructuras administrativas de soporte, reflejando el compromiso del Gobierno Valenciano en racionalizar los recursos personales y materiales que se destinan al fomento del deporte.
Así, se pretende potenciar y reorganizar estas estructuras para proporcionar un marco adecuado que permita a nuestra comunidad avanzar significativamente en la convergencia con las regiones más avanzadas de nuestro entorno.

El gobierno, a través de distintas actuaciones, quiere crear un marco legal deportivo más actual, que recoja los cambios y transformaciones sociales producidas en los últimos tiempos y que adapte el deporte a la realidad social que vivimos.

En el marco de esta política deportiva presento, cumplidos, lógicamente, todos los trámites legales, este Proyecto de ley de creación del Consell Valencià d'Esport, que, como su exposición de motivos señala, pretende potenciar la estructura administrativa del deporte valenciano y mejorar la participación de todos los agentes sociales implicados.
La creación del Consell Valencià d'Esport es un compromiso del president de la Generalitat, Francisco Camps, orientado a la consecución de cuatro objetivos básicos:

Primero.
Definir un modelo organizativo avanzado, que cuente con un ente instrumental configurado como una entidad de ejecución que esté en consonancia con la experiencia organizativa de otros países y regiones de nuestro entorno.
Este modelo representa el medio más eficaz y eficiente para alcanzar los resultados de gestión de los programas regionales deportivos que contemplan el ejercicio de tareas de potestad pública y cuyo ejercicio está sometido a los principios fundamentales de derecho público: legalidad, transparencia, independencia, incluyendo también los principios financieros de la ejecución presupuestaria, aspectos estos de enorme relevancia en el ámbito competencial del deporte.
Estas especiales características que el desarrollo de estas tareas técnicas y accesorias representan, lo convierten en una pieza clave del modelo organizativo necesario para el impulso de la política deportiva que quiere realizar el Gobierno Valenciano.

Segundo.
Potenciar todas las áreas autonómicas que promocionen y regulen el deporte, coordinándolo con las iniciativas privadas y las competencias de las administraciones locales.
Así, el Consell Valencià d'Esport ejercerá un liderazgo efectivo en la promoción e impulso de nuevas fórmulas de fomento en el deporte en el marco de una nueva Ley del deporte de la Comunidad Valenciana, que en estos momentos está en fase de redacción.
Esta entidad liderará la política deportiva de las administraciones públicas, implantando las medidas precisas para garantizarla dirección y/o coordinación del deporte y la actividad físico-deportiva en relación directa con la educación, la sanidad, el medio ambiente, el empleo, la economía, el turismo, el bienestar social, etcétera.
Esta entidad será un ejemplo de gestión, basado en modelos de calidad y excelencia y un conveniente estímulo para la participación de instituciones y entidades con competencias en la materia, así como de la iniciativa privada.

Tercero.
Alcanzar un elevado nivel de práctica deportiva en nuestra comunidad, tanto en los ámbitos de enseñanza como en los del deporte aficionado, asociado y profesional.
Este objetivo conlleva a la realización de la práctica deportiva con calidad y seguridad, garantizando la formación, los estándares de instalaciones y la pacífica convivencia en el deporte.
Para ello, el Consell Valencià de l'Esport establecerá las medidas necesarias que garanticen la participación y práctica deportiva con las debidas condiciones de seguridad y respeto hacia a las personas, los medios y el entorno natural.
Especial atención requiere la exigencia de la adecuada capacitación de los profesionales y la cobertura de riesgos de deportistas, organizadores o titulares de las instalaciones.
Además, se persigue la práctica del deporte por todos al ser una actividad humana basada en valores sociales esenciales: los educativos y culturales.
Es un factor de inserción de participación de la vida social, de tolerancia, de aceptación de las diferencias y de respeto de las normas.

La actividad deportiva debe ponerse al alcance de todas las personas, respetando las aspiraciones y capacidades de cada uno con toda la diversidad de prácticas competitivas o de ocio, bien sean organizadas o individuales.
La práctica de las actividades deportivas es para las personas discapacitadas físicas o mentales un medio privilegiado de desarrollo personal, de rehabilitación, de integración social y de solidaridad, por lo que el Consell Valencià de l'Esport prestará atención preferente al deporte y a las actividades físico-deportivas dirigidas a estas personas.
Desde esta entidad se promoverán medidas y programas de difusión de los valores del deporte y las actividades físico-deportivas frente a actitudes y acciones violentas.
Se adoptan medidas de prevención y erradicación de la violencia, del racismo y la xenofobia en la práctica deportiva y en los espectáculos deportivos, así como de la prohibición de actividades o modalidades que impliquen la utilización de la apología de las mismas.

Y cuarto.
La búsqueda de la excelencia y la preparación de deportistas y equipos de élite, la investigación, el desarrollo e innovación tecnológicas en el ámbito del deporte y la medicina deportiva.
En este sentido, además del recién aprobado decreto de deportistas de élite, se promoverán más medidas y programas que favorezcan y faciliten la práctica del deporte de competición con atención preferente a estos deportistas, facilitando la compatibilidad con su actividad académica y apoyando su integración laboral al final de su carrera deportiva.
El Consell Valencià de l'Esport atenderá preferentemente al desarrollo de programas y actuaciones con las federaciones deportivas de la Comunidad Valenciana, al objeto de alcanzar de la manera más efectiva y rentable aquellos objetivos inherentes y comunes a ambas organizaciones.

Señoras y señores diputados, con esta nueva ley se promoverán las condiciones que favorezcan el desarrollo de la investigación en técnicas y ciencias aplicadas al deporte, las actividades físico-deportivas y la disponibilidad de un ente instrumental configurado como entidad de ejecución.
La necesidad de avanzar en la configuración de la estructura orgánica de soporte y de converger con los escenarios nacionales e internacionales en materia deportiva, para adecuarla a la realidad social actual, nos exige promover a corto plazo las necesarias iniciativas y normativas que constituyan el marco legal adecuado para la mejor organización, estructura y práctica del deporte en nuestra comunidad.
Esta actividad legislativa se inicia con el proyecto de ley que hoy presento en esta cámara para la creación del Consell Valencià de l'Esport.
Ésta se configura como una entidad de ejecución en consonancia con los modelos desarrollados en otros países, como una entidad de derecho público, sometida al derecho privado, según lo previsto en el artículo 5.
2 del texto refundido de la Ley de hacienda pública de la Generalitat Valenciana, aprobado por el Decreto de 26 de junio, de 1991, del Gobierno Valenciano, para potenciar su papel promotor y gestor en el marco de la estrategia del Consell a la hora de impulsar el fomento del deporte en la Comunidad Valenciana.

En definitiva, con este proyecto de ley se pretende: mantener la dirección estratégica en materia deportiva en la Comunidad Valenciana, descentralizar las competencias ejecutivas para flexibilizar y agilizar su desarrollo primando la eficacia y el dinamismo, converger con otros países y regiones desarrollados de nuestro entorno para dar plena operatividad al principio de complementariedad, disponiendo de nuevos instrumentos y modos de intervención de mayor alcance y especificidad, proporcionar la imagen profesional de la gestión desde su máximo órgano ejecutivo y combinar el impulso político del deporte con el rigor, la agilidad y la profesionalidad en la gestión y evaluación de los programas.

Estoy convencido, señorías, de que el Proyecto de ley de creación del Consell Valencià de l'Esport, que hoy tengo el honor de presentar en esta cámara para el inicio de su tramitación parlamentaria *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, espero obtenga un amplio consenso de sus señorías, y espero y confío que dote a una nuestra comunidad de un nuevo marco legal en materia deportiva que se ajuste a la actual realidad de nuestra sociedad.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Para defender la enmienda a la totalidad, tiene la palabra la ilustre diputada doña Jeannette Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Bon dia.

President.

Senyories.

Intentaré explicar-li per què hem presentat l'esmena a la totalitat.
En primer lloc, perquè de tot el que m'ha dit no em crec absolutament res.
L'única finalitat d'esta llei és crear una altra oficina d'autoocupació amb el pressupost de matèria esportiva.

La creació d'una nova estructura organitzativa de l'esport de la Generalitat suposa el reconeixement d'un fracàs implícit en la recent reestructuració dels organismes rectors de la Generalitat.
Fa només tres anys, les competències que històricament havia assumit la Direcció General de l'Esport es desdoblaren entre esta i la nova secretaria autonòmica.
Però, des d'aquell moment no ha millorat l'esport en este país, tant sols ha crescut la nòmina de la Generalitat.

En estos moments, tres anys més tard, el Partit Popular presenta la creació d'una nova estructura organitzativa sense anunciar la supressió de cap de les anteriors, a pesar que les competències d'este nou organisme són les mateixes que tenen atorgades l'actual secretaria autonòmica de l'Esport.

No podem compartir este desenfrenament del Partit Popular en el seu propòsit de crear i acumular constantment estructures administratives per a gestionar l'esport de la Generalitat, sobretot si, a més a més, esta política va acompanyada d'una pèrdua en material del pressupost per a l'esport.
L'única cosa que ha aconseguit el govern del Partit Popular fins estos moments és incrementar la despesa del personal en més del 110% en estos últims vuit anys, sense augmentar a penes les dotacions pressupostàries per als programes esportius.
Resulta evident, i s'analitzem els pressupostos destinats a l'esport els últims anys, l'estancament de les dotacions per a l'esport escolar, l'esport universitari, les subvenciones federatives no cal ni esmentar-les, estan totalment abandonades a la investigació o al pla d'instal·lacions.

En definitiva, el resultat d'esta política es traduïx en una senzilla operació de càlcul, més estructures administratives, més despeses de personal, més alts càrrecs, més despesa corrent, però molt menys transparència i molt menys pressupost per a programes esportius, que és el que realment els interessa als valencians i a les valencianes.

L'administració esportiva de la Generalitat s'està convertint en una agència d'autoocupació, amb escàs o amb molt poc pressupost que destina la Generalitat a l'esport, sobretot a l'esport popular, a l'esport base, a l'esport que fomentem des dels ajuntaments quan no és la nostra missió, a l'esport federatiu i a l'esport dels clubs.
Però, cada vegada és més elevat el cost de personal, més bé pareix que la secretaria autonòmica i la direcció general estan gestionant-se els seus propis sous.

Especialment greu és la situació actual de la direcció general, que ha quedat pràcticament sense funcions, suplantada totalment per la secretaria autonòmica.
No coneixem en estos moments quins són els plans que la direcció general està duent a terme, quines són les seues funcions concretes.
La direcció general s'ha convertit en un òrgan pràcticament inoperant.
Ara, el Partit Popular, s'inventa una nova figura de gestió de l'esport, però, això sí, no substituint, com he dit abans, un organisme per altre, sinó que mantenim els dos, la nòmina d'alts càrrecs augmenta, no es rebaixa, i tal com estan les coses en la divisió interna que tenen vostés, difícilment va a rebaixar, perquè haver de recol·locar a càrrecs públics és difícil.

La situació d'endeutament de la Generalitat, l'elevat cost de l'estructural personal, l'elevada nòmina dels alts càrrecs, són qüestions que no han sigut cap impediment per a plantejar la creació d'esta nova estructura esportiva.
És la fórmula màgica del govern de Camps: créixer a expenses d'endeutar-se.
I si seguix així, aconseguiran el seu propòsit.
Nosaltres sempre durem l'esport per a tots i per a totes.
Vostés van a aconseguir que els valencians i les valencianes cada vegada tinguen menys oportunitats de fer esport i que cada vegada els coste més car.

Per un altre costat, s'invertixen a través d'empreses en capital públic, quantitat indecent de diners per a traure l'esport espectacle, l'esport mediàtic.
Sols pareix interessar-li a este govern l'esport mediàtic.
La seua política esportiva, i m'he cansat de denunciar-la, és sempre en l'impuls dels grans esdeveniments esportius.
Ahí no es repara en despeses, no importa que hi haja federacions fins i tot que porten des de l'any 2004 sense rebre la subvenció de la Generalitat.
Alguns d'estos esdeveniments estan costant-nos el que no està escrit en papers ­i ho dic de forma literal­.
Ho disfressen de panacea econòmica o negoci turístic.
I la veritat és que darrere de tot açò tant sols es beneficien molt poquets, sobretot els propis organitzadors.
Ens dóna la sensació que hem entrat en un túnel del temps.
I tornem al passat, a l'època de futbol i els bous, tapat en un règim perquè els ciutadans es distragueren i desviaren la seua atenció dels problemes socials.

En l'actualitat el Partit Popular no importa que haja augmentat el sedentarisme, com hem dit, entre la població valenciana.
El 49% dels valencians no practiquen ningun tipus d'activitat física.
Que haja augmentat alarmantment l'índex d'obesitat, sobretot en edat escolar en la Comunitat Valenciana.
Que els valors esportius els estem perdent com a mitjà educatiu.
S'ha reduït el nombre d'equips i participants en els jocs escolars, que no existisca pràcticament l'esport com alternativa saludable per a la nostra joventut o per als nostres majors.
El que importa en este govern és el màrqueting, el *glamour*, el negoci.
Hui el conseller crec que hauria d'estar ací per a sentir el debat d'esta llei, i em pense que està a Londres, a vore si aixina portem Fórmula 1 cap a València.

El *glamour*, el negoci, l'esport mediàtic i l'efecte publicitari que pot exercir per a servir la seua causa política.
Però això es diu «instrumentalització».
No servix per a l'esport que tots els valencians i les valencianes necessitem fer, i creem que tenim el dret de fer-la.
I per aconseguir-ho funciona millor l'estructura empresarial; ara bé, finançada amb diners públics.
L'empresa pública sotmesa al dret privat.
És més àgil.
Eixa és l'excusa ­mos diuen­.
Clar que sí, és més àgil, però menys transparent, més còmoda pel governant que juga amb els diners públics, amb els diners de tots, sense tant de control per part de la intervenció de la Generalitat.
Açò nosaltres ho coneguem com una falta de transparència.

I la veritat és que no és un nou model que mos presenta el Partit Popular en este projecte de llei.
Estàvem esperant-ho.
Tard o prompte els organismes o empreses públiques, que en altres àmbits competencials de la Generalitat vénen funcionant, arribarien al món esportiu.
El principal argument s'utilitza per a justificar la creació d'estes empreses en la seua aparent agilitat en la gestió, però en mans del govern del Partit Popular s'ha convertit, en la majoria dels casos, en ens opacs, de difícil intervenció i amb un elevat cost per a l'administració.
Han generat un major endeutament de la Generalitat i han resolt més bé pocs problemes als ciutadans, excepte algun becari que pot ser que li haja anat bé i algun conseller que diga que dóna la informació perquè vol, perquè està sotmés al dret privat, el mateix que mos passarà en esta creació d'este nou organisme.

La nova estructura administrativa que ací presenta el Partit Popular per a gestionar l'esport de la nostra comunitat és una empresa pública, sotmesa al dret privat.
És a dir, es tracta d'una figura mercantil, empresarial, finançada amb diners públics.
El seu perfil denota una limitada acció de tutela i intervenció de la Generalitat, de dubtosa transparència.
I es caracteritza per l'hermetisme dels seus òrgans rectors.
Ens oferix una escassa garantia pública si atenem a la seua configuració.
I a més està limitada quant a la participació del sistema esportiu local, els seus òrgans de decisió.

En este projecte de llei el Partit Popular pretén derogar el capítol III del títol III de la Llei de 1993, de 20 de desembre ­que li recorde que va ser aprovada per unanimitat­, de l'Esport de la Comunitat Valenciana.
Dit capítol es referix al Consell Valencià de l'Esport, un consell que fa deu anys que s'havia d'haver creat i que no es va crear.
El deroguem en este organisme.
Un consell que era de caràcter consultiu i assessor i que res ha de vore amb la figura mercantil que es presenta en este projecte de llei del Partit Popular, en un intent per suplantar el seu nom.
No acceptem les intencions del govern valencià de derogar este capítol i d'intentar enganyar suplantant la denominació d'un òrgan amb caràcter eminentment participatiu i consultiu per un organisme empresarial, tancat a la participació del sistema esportiu de la Generalitat i de caràcter administratiu.
Durant quasi deu anys de govern, el Partit Popular no ha posat en marxa el Consell Valencià de l'Esport, aquell que establia la llei de la Comunitat Valenciana, la Llei de l'esport.
El govern del Partit Popular ha fet abandonament i ha deixat de complir les seues funcions al no crear este òrgan consultiu.
No ha permés la participació de les entitats i esportistes en esta comunitat en el disseny de les polítiques esportives.
Ha actuat sempre des de la prepotència del poder, d'esquenes als vertaders protagonistes, sense comptar amb el sistema esportiu valencià i sense escoltar.

El Partit Popular rarament permet la participació.
No es troba còmode en aquelles situacions en les quals poden aparéixer discrepàncies, en les quals no seguix rígidament els seus preceptes i els seus interessos; i ens donen compte en la configuració del nou consell.

Però la societat valenciana actualment demana altres necessitats, demana més participació, i no podem estar ni cegos ni sords davant dels problemes dels nostres esportistes, davant els problemes i necessitats socials de salut i educatius dels nostres ciutadans.
Per aconseguir-ho un dels millors mecanismes és escoltar les demandes facilitant la seua participació.
Però mos pareix intolerable, no mos pareix correcte, és que suplante el nom del Consell Valencià de l'Esport, que s'aprofiten d'aquell nom i d'este nom per la finalitat que emana del seu concepte i que no es faça altra cosa que la no participació, i que en realitat tracta d'amagar l'autèntica finalitat que es perseguix, i que no és altra que una finalitat mercantil.

Apareix en el text la proposta ­de la llei­ d'un òrgan rector denominat Consell Assessor Esportiu, Consell de l'Esport, Comité de Direcció, Consell Assessor Esportiu.
En totes elles estan els mateixos òrgans, que aparentment faciliten la participació del sistema esportiu d'esta comunitat, però, repassant la seua composició i configuració i les seues funcions, ens donem compte que dit òrgan una mera figura decorativa, sense quasi funcions, buit de contingut, escassament representat pel teixit esportiu d'esta comunitat, on les federacions no entren a formar part en el Comité de Direcció, on es reduïxen el nombre de federacions en esta composició del que permetia la Llei de 1993, on les entitats locals o els ajuntaments tenen menys participació que en l'antiga llei.
No servix per a cap altre propòsit que no siga el d'aparentar.
Aparentar que es permet la participació, justificar el fals tarannà del govern del senyor Camps.
Però poca participació es pot esperar d'un òrgan que reduïx la participació de les federacions, dels municipis valencians, que deixa fora els representants de col·lectius tan importants com l'esport d'esta comunitat, com són l'Ampa, l'Institut de la Dona, els professors i les professores d'educació física, els gestors esportius, les associacions de veïns o els mitjans de comunicació.
Tots estos queden fora d'este consell.

Diguem-ho clarament: no estan a favor de la participació.
Deixen d'aparentar, no ens manipulen, no convertisquen este consell en una oficina d'autoocupació on simplement justifiquen els sous dels grans càrrecs públics i facen l'esport per a tots i obliden-se de la importància, perquè estan donant-li una exagerada importància als grans esdeveniments esportius, a l'esport mediàtic, a l'esport del comerç.
Pensen en l'esport que en esta comunitat necessitem tots els valencians i valencianes.
És un esport per a tots, no un esport d'elit i de comerç.

Gràcies i res més.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Segarra.

Para el turno en contra, tiene la palabra la ilustrísima señora diputada Amparo Sancho, en representación del Grupo Parlamentario Popular.

 

**La senyora Sancho Vicente:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

En primer lugar me gustaría comenzar mi intervención mostrando mi sorpresa ante la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, porque han perdido una oportunidad única de apoyar el deporte de nuestra Comunidad Valenciana.

Desde el Grupo Parlamentario Popular consideramos que ésta es una ley oportuna, una ley necesaria, una ley muy importante para el fomento del deporte, como voy a intentar explicar a lo largo de mi intervención.

He escuchado atentamente su intervención, señora Segarra, y la verdad es que no he encontrado ni un solo argumento sólido que justifique su enmienda a la totalidad ni un solo argumento sólido que justifique la devolución del proyecto de ley al Consell.
Eso sí, ha subido a la trona, ha hablado de muchas cosas a la vez, ha hecho un *tótum revolútum* que, sin embargo, no hemos conseguido encontrar ni un solo argumento sólido, como le he dicho, que justifique su enmienda a la totalidad.
Eso sí, la demagogia, el ejercicio de demagogia ha estado presente en esta trona durante su intervención.
Parecía que no estábamos viviendo las dos en la misma Comunidad Valenciana, como así es.

El deporte, como todos sabemos, es una actividad humana basada en unos valores sociales, educativos y culturales esenciales.
Es un factor de inserción, de tolerancia, de aceptación de las diferencias y de respeto a las normas.
La práctica deportiva es muy importante para el desarrollo de las personas, para la mejora de la calidad de vida y la sana utilización del ocio y el tiempo libre de los ciudadanos, además de ser un eficaz instrumento de solidaridad entre los pueblos.
Por ello, la Generalitat Valenciana ha realizado un gran esfuerzo presupuestario a lo largo de la última década por y para el fomento del deporte.
Este esfuerzo necesitaba un nuevo impulso organizativo de las estructuras administrativas en el marco del compromiso del gobierno valenciano, de racionalización de los recursos personales y materiales que se destinan al fomento del deporte.

Con la Ley 4/1993, del deporte de la Comunidad Valenciana, el Consell de la Generalitat asumió la regulación, ordenación, promoción y coordinación de la actividad físico-deportiva en la Comunidad Valenciana.
En esta ley se creó el Consell Valencià de l'Esport como órgano de participación ciudadana en la configuración y el desarrollo de la política deportiva.
Pero esta ley ha quedado obsoleta, las necesidades han cambiado.
Las necesidades de la Comunidad Valenciana ahora son distintas a las que había anteriormente.
Y los planteamientos, por lo tanto, en los que se basaba esta ley son distintos, y entonces la nueva disposición normativa tiene que adecuarse a las nuevas necesidades.

La gestión, planificación, seguimiento, implantación y desarrollo de una política deportiva para la Comunidad Valenciana requieren de un instrumento que sirva para alcanzar estos objetivos necesarios para la sociedad.

Por tanto, el objetivo del Consell Valencià de l'Esport es modernizar la gestión de la política deportiva de la Generalitat Valenciana mediante una estructura moderna y de vanguardia que le dará más agilidad y rapidez a la hora de gestionar.

Mediante la creación del Consell Valencià de l'Esport se pretende dar un impulso organizativo de las estructuras administrativas para: definir un modelo organizativo avanzado, en línea con la experiencia organizativa de otros países y regiones desarrolladas en nuestro entorno; promoción de la actividad deportiva; impulso de nuevas fórmulas de fomento del deporte; alcanzar un nivel alto de práctica deportiva con calidad y seguridad, garantizando la formación, los estándares de instalaciones y la pacífica convivencia en el deporte.
Se promoverán las condiciones que favorezcan el desarrollo de la investigación en técnicas y ciencias aplicadas al deporte y las actividades físico-deportivas.
La ampliación de la base social de la actividad deportiva.
La búsqueda de la excedencia y la preparación de los deportistas de equipos de elite.

Por todo ello, el Consell Valencià de l'Esport se crea configurándolo como una entidad de derecho público sometida al derecho privado, con personalidad jurídica, patrimonio propio y plena capacidad para el cumplimiento de sus fines.

Señorías, estamos hablando de una ley que es fruto del consenso con todos los sectores del deporte.
Una ley demandada por todos los sectores que, mediante el Consell Assessor Esportiu, mejorará la participación de todos los agentes sociales implicados en el deporte, en el que hay representantes de federaciones deportivas valencianas, una federación integrada por deportistas discapacitados, deportistas de reconocido prestigio, representantes de las universidades valencianas y representantes del Comité Valenciano de Disciplina Deportiva.

Pero, eso sí, el Grupo Parlamentario Socialista presenta una enmienda a la totalidad a este proyecto de ley y lo justifica diciendo que discrepa con el espíritu y principios que la inspiran y conforman.
Y, desde el Grupo Parlamentario Popular, nos preguntamos: ¿cómo se puede estar en contra de los principios y el espíritu de una ley que, siguiendo la Carta Europea del Deporte para Todos, afirma que la práctica del deporte es un derecho general de todos los ciudadanos sin ningún tipo de discriminación y es deber de una ley en la que participan los agentes sociales mediante el consejo asesor?
¿Cómo se puede estar en contra de los principios y espíritu de una ley cuyo gran beneficiario es el deporte minoritario, el deporte de base?
Porque, ante todo esto, una cosa está clara: ustedes no quieren que se haga la ley porque no quieren que sigamos reforzando las estructuras del deporte.

Usted también ha mencionado que el conseller no se halla presente en este pleno esta mañana, y el conseller está en Londres intentando que venga la Fórmula 1 a la Comunidad Valenciana.
Y no sé por qué está tan en contra de que venga la Fórmula 1, porque eso es estar con el deporte de base, eso es estar con los aficionados que están demandándolo, eso es convertir la Comunidad Valenciana en una referencia del deporte.

Y ya, para finalizar, sí que me gustaría acabar mi intervención como la he empezado en el principio.
Esta es una ley oportuna, esta es una ley necesaria, esta es una ley muy importante, y ustedes, el Grupo Parlamentario Socialista, están dejando pasar una oportunidad muy importante de apoyar al deporte valenciano, de apoyar a todos los clubes, a todas las federaciones y, en definitiva, de apoyar al deporte valenciano, porque cuando se presenta una enmienda a la totalidad se tienen que dar argumentos, se tienen que dar alternativas, cosa que no se ha hecho, nada más que simplemente se ha hecho un ejercicio de demagogia.
Porque, hoy ha quedado claro, una vez más, esta mañana ha quedado claro, que el deporte es una necesidad de las personas, y el Partido Popular es el partido de las personas.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Sancho.

Para el turno de réplica, tiene la palabra, si lo desea, la señora Jeannette Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Bo, després de sentir la intervenció i la defensa de la creació d'este nou organisme, empresa pública sotmesa a dret privat, doncs, em queda perplexa de vore quins arguments té vosté per a defendre la creació d'este nou organisme.

Que una Carta europea li diga que els poders públics hagen de fomentar la pràctica esportiva, doncs, no fa falta anar ahí, simplement l'Estatut d'Autonomia o simplement la llei del 93 ho diu i ho sabem tots.
Però, si tan important era, jo li pregunte a vosté per què no es va crear i per què no s'ha creat durant estos deu anys el Consell Assessor Esportiva, el que significa Consell Assessor Esportiu.
I no enganyen a la gent.
Perquè en esta nova estructura administrativa, sotmesa a dret privat, l'única cosa que van a fer és una oficina d'autoocupació d'alts càrrecs públics, de gastar-se els diners dels valencians i valencianes, no per als clubes, no per a les federacions, sinó per a ocupar a la gent que vostés vulguen.

I sàpia una cosa, i ho he denunciat públicament i ho tornaré a dir, l'esport a esta comunitat a vostés no els interessa en absolut, confonen la pràctica esportiva amb l'espectacle, confonen l'esport per a tots amb el màrqueting i amb el *glamour*.
I, si no, haurien de tindre vergonya que la Comunitat Valenciana siga la comunitat que menys diners invertix en l'esport escolar, que menys diners rebren les federacions, que estan passant-s'ho fatal, que menys diners rebren els clubes.
I l'única cosa que es fa ací és que la gran majoria del pressupost és per a despeses de personal, que li recorde que en estos deu anys han pujat el 110%, és l'únic capítol que ha incrementat, i per a l'esport ­com he dit abans­ de grans esdeveniments esportius que són únics, però perquè servixen per a una projecció turística, que està en el seu cas correcte, d'una ciutat, d'una comunitat.
Però, no és la finalitat de l'esport, ni molts menys.
Una cosa és la promoció d'una ciutat, d'una comunitat, i una altra cosa és la pràctica esportiva.

Els socialistes creem en la participació ciutadana.
Es més, en el seu dia vam impulsar la Llei de l'esport en la qual es recull esta voluntat, es recollia una figura concreta, com he dit abans, l'autèntic Consell Valencià de l'Esport que fa deu anys que vostés no l'han creat.
Que ara vostés volen transformar en un nou negoci, doncs, ho faran, tenen majoria, ho faran.
Això està clar.
Creem en la societat civil, en les persones que realment estan en contacte amb el món de l'esport, en el que és el teixit associatiu, i no el que vostés fan, que és servir-se d'ell.
Creem en l'autèntic sistema esportiu d'esta comunitat, en els esportistes, en els clubes, en les federacions, en els ajuntaments i en els col·lectius socials.
No volem plataformes artificials que han sigut creades per a aprofitar la força, el dinamisme social i econòmic que caracteritza a l'esport en busca de beneficis suposadament polítics i, sobretot, econòmics.

Per tot això, no volem este projecte de llei, un projecte de llei que no garantix la participació.
De totes maneres, jo li aconsellaria que repasse la composició d'un comité de direcció, que repasse la composició del Consell Assessor Esportiu i vorà la participació que les federacions tenen; reduïda i, a més, no formen part del comité.
En tots els òrgans d'esta llei estan: president, vicepresident primer, vicepresident segon i director.
Tots ells a un conseller, secretari autonòmic, director general.
.
.
En tots es repetixen els mateixos càrrecs!
Si, al final, és un organisme de càrrecs polítics!
Repasse-s'ho, estudie-s'ho i ho vorà.

Per això, nosaltres hem presentat 159 esmenes, perquè és una llei roïna, si no, no l'haguérem treballat com l'hem treballada.
I tenen un text, que tenen l'oportunitat d'aprovar les esmenes si realment creuen que és bona i, segons el que m'han dit, eixa és l'opinió que tenen.
Després faran el que faran.

Per tot això no volem este projecte de llei, com he dit abans.
No són vostés els que han de marcar les pautes estes de l'esport, han d'escoltar a la societat civil.
I son esportistes i, en definitiva, els ciutadans, els que demanen un canvi de rumb en este govern.
Però, creiem també que és necessari canviar en la direcció que han pres les polítiques esportives d'esta comunitat, polítiques esportives, però podríem dir polítiques esportives comercials, perquè parlant de l'esport no sé a què es referixen moltes vegades.

Creiem que l'excel·lència, que abans he sentit parlar i he sentit esmentar al senyor conseller, i que l'esmenten molts vostés, no està en la base de la política que es dirigix a uns quants, com aixina es desprén de la redacció d'este projecte de llei, no a l'autèntica excel·lència que tracta de servir a l'interés general, l'autèntica excel·lència a la qual cal prestar atenció, és la que suposa gestionar de la millor manera possible en eficàcia i en eficiència els serveis públics que, al final, és el que ens han encomanat els ciutadans i la gent d'este país.

Deixe's vosté de fer demagògia pensant únicament en el que és la pura mercaderia.
Quan es tracte de temes esportius no sols pense en aprofitar-se de l'esport.
Pense, per favor, en els valors de l'esport que vosté anomena però que no es posen en pràctica, en les oportunitats que este ens oferix per a lluitar contra alguns desequilibris socials, i que ens trobem moltes vegades amb la violència, amb la marginació o amb l'individualisme.
Fa falta voluntat política, també eficàcia i eficiència en la gestió de polítiques socials i, entre elles, les esportives.

Retire este projecte de llei i torne a començar.
Parle vosté amb tots aquells que realment representen el teixit associatiu.
Done-li participació real a les federacions esportives de la Comunitat Valenciana.
Done-li participació real.
Done-li suport econòmic.
Deixe-les participar en el comité de direcció.
No reduïsca el seu nombre al que contemplava la Llei de 93.
No ho faça això perquè, si no, estan caiguen en un error de no voler escoltar i d'estar cegos davant la realitat que té esta comunitat hui en dia.
Oblide's de l'esport i l'espectacle.

I torne a repetir-ho.
No estic en contra del circuit de Xest, no estic en contra ni molt menys.
El que em preocupa molt és que el pressupost econòmic.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Segarra.
.
.

 

**La senyora Segarra Sales:**

.
.
.
de la secretaria autonòmica simplement, simplement, vaja destinat a eixe tipus d'esdeveniments.
I mentrestant, l'esport escolar, els nostres xiquets.
.
.
, i jo li ho vaig dir al conseller, que es conseller d'Educació, i l'educació comença en l'escola, pense en l'esport escolar, pense en l'esport base, pense en l'esport que es fomenta des de l'ajuntament.
I és una vergonya que estem a la cua ­i mire els números­ de tot l'Estat espanyol en eixe tipus d'esport.
Sí que som el número 1 en l'esport comercial i en l'esport de *glamour*, però eixe no és l'esport que la gran majoria de valencians i valencianes necessitem.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra, para el turno de contrarréplica, la señora Sancho.

 

**La senyora Sancho Vicente:**

Gracias, señor presidente.

Señora Segarra, el gran beneficiario de esta ley es el deporte de base, es el deporte minoritario.
Y a esos estamos apoyando.
¿Por qué el Grupo Parlamentario Socialista no está con el deporte de base?
¿Por qué no están con las federaciones, con los clubes deportivos que han apoyado esta ley?
Porque esta ley es un proyecto de ley con consenso, que lo estaba demandando el sector.

Y no me haga demagogia porque nosotros sí que hemos incorporado a la sociedad civil, como ya le he dicho anteriormente, en el Consell Asesor Deportivo, en el que están incluidas las federaciones, están incluidos representantes del deporte, están incluidos deportistas de reconocido prestigio, representantes de las universidades valencianas y representantes del Comité Valenciano de Disciplina Deportiva.
¿Usted cree que no contamos con ellos cuando están incorporados dentro del Consell Asesor?
¿Cómo puede decir que no están incorporados?

Además, usted habla de que se encarece el presupuesto.
Yo le digo que no se encarece el capítulo I del presupuesto y que se mejora la gestión y se mejora el fomento del deporte.
El personal que va a estar en este consejo son funcionarios, no se incrementa, por tanto.
Pero, además, es que es un organismo que está previsto también *(el senyor president colpeja amb la maceta)* a nivel nacional, es la misma estructura que está al nivel nacional.
El Consejo Superior de Deportes es el que impulsa todas las políticas del Estado, y el secretario de Estado para el deporte está al frente del Consejo Superior de Deportes.
O sea que el organigrama es el mismo que está existiendo a nivel nacional.
No hemos hecho nada diferente.
Simplemente lo que queremos es mejorar la gestión y mejorar para que redunde en beneficio del deporte de la Comunidad Valenciana.

Y como le he dicho anteriormente, ustedes no quieren que se haga esta ley porque no quieren que se sigan reforzando las estructuras del deporte.
Han perdido una oportunidad muy importante de apoyar el deporte valenciano, de apoyar a las federaciones, a los clubes, como le he dicho anteriormente, y de estar cerca de los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.
Y nosotros, el Partido Popular, siempre estará al lado de los ciudadanos y siempre estará apoyándoles en todos los aspectos, y en éste en concreto, en el fomento del deporte.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Sancho.

Señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor president.

Com el nostre grup ha presentat també una esmena a la totalitat, ara expressarem els arguments que tenim per a eixa esmena, però anunciem que anem a donar també suport a la del Partit Socialista perquè coincidim amb la seua argumentació.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Pues, vamos a someterla a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 42 votos en contra, 2 votos nulos.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

 

***Projecte de llei, de la Generalitat, de creació del Consell Valencià de l'Esport.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 46.
933, BOCV número 170) (pàg.
4.
624)***

 

 

 

**El senyor president:**

 

A continuación, pasamos al punto 2, que es la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa sobre el mismo proyecto de ley.

Tiene el turno, para defender la enmienda a la totalidad, el señor Cardona, don Ramón Cardona, ilustre diputado de L'Entesa.

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

El Grup d'Esquerra Unida-Els Verds.
.
.

 

**El senyor president:**

Yo les ruego a ustedes que mantengan un poco la calma que, en cuanto termine este punto, dejaremos unos minutos para acabar con la hipoglucemia.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

El Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa ha presentat 90 esmenes parcials a este projecte de llei, el que indica que per a una llei de només 13 articles és una modificació profundíssima, i també indica un desacord en, almenys, 90 punts puntuals i concrets.

Però és que, a més, hem presentat una esmena a la totalitat perquè discrepem de molts aspectes de fons d'aquesta llei: discrepem dels seus principis, discrepem de la seua oportunitat, discrepem del seu esperit.

Vaig a intentar explicar-los, en el temps que hem correspon, els motius d'esta esmena a la totalitat.
I el primer és un motiu molt clar.
Nosaltres estem apreciant la incapacitat de les conselleries ­fixen-se vostés que no dic «de la conselleria», sinó que dic «de les conselleries»­, la incapacitat per a atendre les seues competències.

Últimament tot és presentar diversos tipus de consells, diversos tipus d'agències, diversos tipus d'organismes que acaben fent la mateixa faena que ha de fer la conselleria, però fora de la conselleria, acaben fent tasques que corresponen i són competències d'una conselleria concreta.
Ho vorem en la creació d'una Agència Valenciana d'Avaluació i Prospectiva, ho hem vist en la creació d'una Agència de Prestacions Socials i ara ho veem en la creació d'este Consell Valencià de l'Esport.

Fixen-se vostés que no és la creació d'una estructura o d'una empresa per a atendre un punt, un aspecte puntual de l'esport, sinó que és la creació d'una entitat que està sotmesa al dret privat per a tota la política esportiva de la Generalitat.
Per tant, no correspon a un aspecte puntual o a una activitat concreta, sinó que és tota la política esportiva depenent d'una entitat com la que acabem de crear.

Nosaltres pensem que el Partit Popular només es troba còmode en el que diu la flexibilitat que li permet este tipus d'entitats, però no diu res de la seguretat i de les garanties de control que oferix la dependència pública de les entitats que han de portar la política esportiva avant.
Només és incòmode en la manca de controls, no en la garantia d'escorcoll públic i en la garantia de seguretat inclús laboral que dóna allò públic.

Nosaltres trobem dos problemes fonamentals en la creació d'este Consell Valencià de l'Esport.
El primer, la duplicació d'estructures, una cosa bàsica.
En tota la llei no es fa desaparéixer la Direcció General de l'Esport, sinó que continua existint la Secretaria Autonòmica, continua existint la Direcció General de l'Esport i, a més, existirà un Consell Valencià de l'Esport.

Contràriament al que passa en les altres estructures, com en l'Estat o en unes altres comunitats autònomes, que tenen esta competència.
El Consell Superior d'Esports sí que té una direcció política, però no hi ha cap direcció general dins d'ell.
El Consell de l'Esport Català, que és l'altra única entitat que no és consultiva, que sí és executiva, també en la seua llei de creació suposa la desaparició de la Direcció General de l'Esport.
El Partit Popular, no.
El Partit Popular considera que ha de seguir existint la secretaria autonòmica, la direcció general i, a més, el Consell Valencià de l'Esport.

I a més, curiosament, en tots els òrgans, en tots els òrgans, tant el Consell Valencià de l'Esport, el comité de direcció, el consell assessor esportiu, el president és el senyor conseller.
No podia ser d'una altra manera.
El conseller ha d'estar en tots els òrgans i entitats.
Clar, com ha d'estar el secretari autonòmic de l'esport en algun lloc, com ha d'estar el director general en algun lloc, assumixen crear vicepresidències i mos trobem president, vicepresident, en el Consell Valencià de l'Esport; president, vicepresident primer, vicepresident segon, tant al comité directiu com al consell assessor de l'esport.
Al final acabarem tenint algun organisme que tindrà un president i 33 vicepresidents com a qüestió d'eficàcia màxima.

Nosaltres veem on es queda eixa promesa del Partit Popular de limitar els alts càrrecs i de reduir-los.
Una duplicació.
.
.
Clar, tants càrrecs obliguen a fragmentar funcions.
No pot ser que hi hagen tants vicepresidents, director, president, i tinguen tots funcions significatives.
I, per tant, en el projecte de llei acaba que el director del Consell Valencià de l'Esport té una única funció pròpia.
Totes les altres, diu: «I les altres que li deleguen».
Clar, es queda sense funcions perquè li han hagut de donar eixos funcions al president, al vicepresident, etcètera, etcètera.
Al final, el director l'únic que pot fer és autoritzar i revocar la inscripció i anotació en el registre d'entitats a les federacions esportives, clubs esportius, grups esportius federats, etcètera.
L'única competència de tot un director del Consell Valencià d'Esports.

Bé.
Nosaltres considerem que cal simplificar i aclarir.
Nosaltres plantegem que la direcció política recaiga en la secretaria autonòmica, i eixe és el president del Consell Valencià de l'Esport.
I el Consell Valencià de l'Esport podria ser un organisme executiu, de planificació i execució, però sempre que eixe Consell Valencià de l'Esport tinguera un caràcter diferent al qual li donen vostés.
No pot ser que una entitat sotmesa al dret privat siga la responsable de tota la política esportiva.
L'esport no és només mercantilisme, l'esport no depén només d'una empresa.

Anem a vore.
Algunes altres entitats del mateix caràcter que vostés volen donar-li al Consell Valencià de l'Esport.
Miren, Ferrocarrils de la Generalitat.
Però Ferrocarrils no fa tota la política de transport de la Generalitat.
Un altre organisme: l'Ivam.
Però l'Ivam no fa tota la política museística de la Generalitat.
Són aspectes puntuals els que poden fer-se per una entitat de dret públics sotmesa al dret privat.
L'esport té aspectes educatius, té aspectes de salut, té aspectes de promoció social.
Per tant, no pot ser que l'esport, tota la política esportiva, depenga d'una entitat de dret públic sotmesa al dret privat.

Al Consell Valencià de l'Esport vostés li donen funcions administratives.
Vostés no tenen en compte que ser una entitat sotmesa al dret públic li dóna moltes majors garanties i fa que molts aspectes, per exemple, de personal, estiguen ja clars, perquè la funció pública ja aclarix això i no caldria que vostés després ho aclariren en articles confusos i que no porten a cap lloc, excepte a la sensació que vostés al final contractaran a qui els done la gana, perquè per això creen una entitat que va a tindre molt poc de control públic.

Hi ha un altre aspecte que a mi m'agradaria parlar, i és el tema de les funcions.
Quan el senyor vicepresident ­ara absent d'estes Corts­ ens presenta el projecte de llei, ens diu «que en este Consell Valencià de l'Esport hi ha una atenció especial als aspectes que fan referència a la prevenció de la violència en l'esport».
Quan anem mirant tot el projecte de llei, no hi ha cap funció del Consell Valencià de l'Esport que faça referència a la prevenció de la violència, ni una ni mitja.
L'única referència a la prevenció de la violència la fa en el consell assessor esportiu.
És a dir, l'òrgan assessor és el qui té alguna referència als aspectes de prevenció de la violència en l'esport.

Com se'ls pot escapar un aspecte tan fonamental?
, un aspecte que estem intentant regular d'una manera adequada, un aspecte que vostés mateixos tenen presentat un avantprojecte per a canviar la llei estatal de l'esport.
Vostés volen canviar la llei estatal de l'esport en eixos aspectes i ni una sola paraula en els òrgans executius del Consell Valencià de l'Esport.
Ni una sola paraula al mapa de necessitats d'equipaments.
El Consell Valencià de l'Esport no es va a dedicar a això, no va a fer res d'eixe tema.

Confonen i envaïxen competències d'unes altres entitats.
Vostés es dediquen a ficar funcions, com impulsar l'esport d'elit.
L'esport d'elit l'impulsen les federacions, els clubs esportius, unes altres entitats.
La conselleria coordinarà o ajudarà, però no és la seua funció.
Se'ls oblida totes les funcions de relacions amb els ajuntaments, totalment absents de tota la llei.
Se'ls obliden totes les funcions inspectores que hauria de tindre el Consell Valencià de l'Esport, i com, a més, tenen tants càrrecs als qui donar funcions, comencen a vegades a unflar-les i a ficar-ne moltes per a poder donar-li algunes funcions a cada càrrec.
Encara aixina, unflant-les, ja els dic que no han aconseguit donar-ne ninguna al director del Consell Valencià de l'Esport.

Per tant, nosaltres considerem que la llei fa aigua per totes bandes.
Fa tanta aigua que en les funcions del consell assessor esportiu ­dins del consell de l'esport hi hauria un consell assessor esportiu­ no hi ha ni fer un informe anual, ni propostes de millora de l'esport.
Vostés volen fer un consell de l'esport poc controlat, i a més, volen fer un consell assessor esportiu on ficar a persones de la seua corda i que, a més, eixe consell assessor esportiu no puga ni fer un informe anual amb propostes de millora.
Ho considerem absolutament inassumible.

Parlaríem de la participació en eixe consell assessor esportiu.
Vostés retallen la participació dels ajuntaments, no apareix la participació de les federacions de mares i pares d'alumnes, com si no tingueren res a dir en els temes de l'esport escolar.
No posen representació dels mestres i professors d'educació física i no posen representació de les Corts Valencianes com a màxim òrgan de representació del poble valencià.

Nosaltres posem esmenes parcials per a intentar controlar.
.
.
, per a intentar corregir això, però no hi hauria suficient amb unes esmenes parcials.
Nosaltres considerem que esta llei hauria de tornar al Consell de la Generalitat i que ens la torne d'una manera adequada.

Finalment, vull referir-me a algunes qüestions menors, però que ja estan deixant de ser-ho.
Per una part, el llenguatge sexista de tota la llei.
Ja estem cansats de fer esmenes que corregixen eixe llenguatge, que no parlen només del president, que parlen del president o la presidenta, que realment no marquen en aspectes de gènere el llenguatge d'estes lleis.
Ja pensem que això hauria de ser una obligació del Consell de la Generalitat portar aquí les lleis amb eixos aspectes corregits.
Que no haguem de presentar nosaltres després tota una sèrie d'esmenes per a corregir tot el llenguatge de la llei.
És una qüestió que ja ha de formar part de la tècnica legislativa.

I parlant de tècnica legislativa, és curiós que una llei de creació del Consell Valencià de l'Esport no cree el Consell Valencià de l'Esport, perquè no hi ha ni un sol article on es cree el Consell Valencià de l'Esport.
Hi ha una confusió dient que el Consell Valencià de l'Esport pareix que estava creat per la Llei de l'esport de 1993, però este consell de l'esport no correspon a aquell.
De fet, vostés deroguen l'article que crea aquell Consell Valencià de l'Esport.
I ahí hi ha una confusió de tècnica legislativa en què no creen ni el Consell Valencià de l'Esport ni creen el consell assessor, però que després es fiquen a parlar d'ell com si estiguera realment creant.

Nosaltres considerem que són aspectes de tècnica legislativa, però que pareix que vostés no tenen assessors en les seues conselleries, que no tenen assessors en el Consell per a fer les lleis conforme toca i que vingueren ací sense alguns errors que pareixen de primer de dret.

Finalment, voldria referir-me a un possible lapsus.
En l'exposició de motius vostés fan referència a la política regional esportiva i fan referència als programes regionals esportius.
Nosaltres considerem que som una comunitat autònoma, molt més que una regió, que tenim unes competències molt concretes, però que probablement vostés en este lapsus estan dient alguna cosa més que no simplement un error, sinó que estan vostés expressant la concepció que té moltes vegades el Partit Popular, una concepció regionalista i no suficientment competent com per agarrar totes les seues competències en allò que són i ficar-se a posar-les en marxa, que realment significaren un augment en la qualitat de l'esport i que respongueren realment a les necessitats de tota la població i no només a la necessitat de crear unes capelletes on vostés col·locar els seus amiguets.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, para turno en contra, el ilustre diputado don Pedro Ortega, del Grupo Parlamentario Popular.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Voy a empezar el discurso por el final.
Se ha referido su señoría a la creación del Consejo Asesor.
En la ley de 1993 no desarrolló el Consejo Asesor.
Ahora supone el gobierno valenciano que es el momento de desarrollarlo después de estos años de experiencia, de la transformación que ha existido en el deporte y de contar con el consenso, y el apoyo y el deseo de todos los elementos que intervienen en el deporte.

El gobierno valenciano presenta un proyecto de ley que ha seguido todos los trámites legales, que ha sido informado favorablemente en su fase de anteproyecto por la Subsecretaria de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, porque está ajustado a derecho y dentro del ámbito de su competencia.
También ha sido informado favorablemente por el Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana que lo considera conforme con el ordenamiento jurídico.
Y sus recomendaciones se han tenido en cuenta y se han reflejado en el texto que se ha enviado a estas Cortes.

El anteproyecto enviado al Consejo Jurídico Consultivo iba acompañado de un expediente integrado por memorias e informes preceptivos de área y servicios del Consell.
Memoria económica del director general de Régimen Económico de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, informe del director general de Presupuestos y Gastos, y así hasta un total de 13 informes más.

Como ha dicho el vicepresidente del Gobierno, el Consell Valencià de l'Esport va a suponer un nuevo impulso organizativo de las estructuras administrativas relacionadas con el deporte, no sólo en el ámbito autonómico, sino también en el provincial y local.

El proyecto de ley recoge cuatro objetivos básicos, que los podemos resumir en: definir un nuevo modelo de organización deportiva; potenciar las áreas de promoción y regulación del deporte; alcanzar un elevado nivel de práctica deportiva en nuestra comunidad, y la búsqueda de la mejor preparación de deportistas y equipos de elite.

El Consell Valencià de l'Esport se configura como una entidad de derecho público con personalidad jurídica propia, sometida a derecho privado, dependiente de la Generalitat Valenciana y adscrita a la conselleria que ostente las competencias de deporte.

Se configura como una entidad de ejecución en línea con los modelos desarrollados en otros países.
Persigue conseguir una mejor vertebración del actual sistema de fomento y coordinación del deporte.
Sus funciones, además de gestionar la política deportiva de la Generalitat Valenciana, fomentar y proteger el asociacionismo deportivo, promocionar la competición deportiva, fomentar las actividades físicas entre los disminuidos físicos, psíquicos y sensoriales, promover y organizar la actividad del deporte escolar y universitario conjuntamente con las entidades y organismos que tienen competencia en este campo, fomentar el desarrollo de la investigación científica del deporte, formar al personal técnico profesional y, entre otras funciones que se les sean atribuidas, elaborar y ejecutar, en colaboración con otras administraciones, planes de construcción y mejora de las infraestructuras deportivas.

El presidente del Consell Valencià de l'Esport será el conseller que ostente las competencias de deporte, el vicepresidente el titular de la Secretaria Autonómica de Deporte y director el titular de la Dirección General de Deporte.

El Comité de Dirección pues será el órgano colegiado del gobierno del Consell Valencià de l'Esport y estará integrado por: presidente, vicepresidente, director del Consell Valencià de l'Esport, en los cargos de presidente, vicepresidente primero y vicepresidente segundo; el subsecretario de la conselleria a la que está adscrito; dos miembros elegidos por el presidente del Consell Valencià de l'Esport, y un secretario, designado por el presidente entre el personal de este Consell Valencià.

Además, se crea el Consell Asesor Esportiu como órgano consultivo del Consell Valencià de l'Esport.
Esto permite que todos los estamentos relacionados con el deporte tengan un organismo donde expresar sus opiniones.
La composición, ya la ha visto usted en el proyecto de ley, porque además ha presentado enmiendas sobre esta composición, corresponde a presidente, vicepresidente y vicepresidente segundo los cargos de presidente, vicepresidente y director del Consell Valencià de l'Esport.

Luego hay como vocales: siete representantes de las federaciones deportivas valencianas, uno de los cuales deberá ser de una federación integrada por deportistas discapacitados; un representante de cada conselleria con competencia en educación, sanidad, turismo, medio ambiente, territorio, obras públicas, empleo, caza y pesca, bienestar social, hacienda y grandes eventos; un representante de cada diputación provincial; tres representantes de las entidades locales valencianas, a propuesta de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias; tres representantes de instituciones significativas en el ámbito deportivo; cinco representantes.
.
.
cinco deportistas de reconocido prestigio de la Comunidad Valenciana; un representante de cada universidad valenciana; otro del Colegio Oficial de Licenciados en Educación Física; otro del Comité Valenciano de Disciplina Deportiva; y siete de la administración deportiva del Consell Valencià de l'Esport.

La creación del Consell Valencià de l'Esport va a permitir ampliar la base social de la ciudad deportiva, democratizar aún más el deporte, descentralizar la gestión, incrementar la participación de los profesionales y gestores en la toma de decisiones deportivas; proporcionar una imagen profesional de marcado contenido técnico en la administración deportiva valenciana; disponer de los instrumentos y modos de colaboración; y, por último, asemejarnos a la experiencia de otros países y autonomías de nuestro entorno que cuenta con un organismo propio como, por ejemplo, el Consejo Superior de Deportes a nivel estatal.

En otras leyes, señor Cardona, cuando han presentado la enmienda a la totalidad, también han presentado un texto alternativo.
Es una cosa lógica.
Bueno, eso es lo normal.
También es verdad que para este proyecto de ley, como usted dice, que solamente tiene 13 artículos, han hecho un esfuerzo y han presentado 90 enmiendas parciales, que efectivamente se pueden hasta considerar como un texto alternativo.
De hecho, las tres que se refieren a la exposición de motivos, prácticamente redactan una exposición de motivos que a penas se difiere en el fondo de la propuesta en el proyecto de ley del gobierno.
Si acaso se diferencia en la forma.
Entonces, no creo que si esa.
.
.
esa.
.
.
eh, esas enmiendas, si esa exposición de motivos no existe una gran diferencia, pues tampoco es un motivo como para presentar una enmienda a la totalidad.
En ella dice su señoría, en la primera enmienda parcial que presenta, que no está de acuerdo, que discrepa del texto del proyecto de ley del gobierno en su oportunidad, en los principios y en el espíritu.
No es coherente.
En primer lugar la oportunidad la marca el gobierno, el tiempo lo marca el gobierno y los principios y el espíritu que recogen esencialmente en la exposición de motivos ya he dicho que apenas se diferencia de los que su formación política expone.

Por todo ello, no le vamos a aceptar su enmienda a la totalidad.
Sí que le vamos a pedir que la retire, igual que su señoría pide que el gobierno retire este proyecto de ley, nosotros a cambio sí que le pedimos que retire esa enmienda a la totalidad porque no vemos motivos como para presentarla.
De todas maneras, como tiene que presentar 90 enmiendas a lo largo de su debate en comisión y en pleno, pues si podemos conseguir enriquecer la ley, pues lo vamos a hacer, como hemos hecho en otras muchas ocasiones.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias don Pedro.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor diputat, jo la llei me la conec.
Jo, abans de presentar les esmenes, me l'he llegida i sé tot el que diu.
Per tant, moltes de les coses que vosté ha dit jo ja me les sabia abans que vosté pujara, perquè m'he llegit i m'he estudiat la llei molt a fons, fins i tot em conec allò que nosaltres hem presentat.

Nosaltres hem presentat 90 esmenes.
I a més, senyor diputat, vosté em diu que per què no presentem un text alternatiu.
Jo el tinc el text alternatiu, perquè 90 esmenes donen per a un text alternatiu.
Però és que el que passa, senyor diputat, és que jo no vull corregir el Consell Valencià de l'Esport, jo el que voldria és que la conselleria actuara assumint les seues competències.
Jo el que voldria és que la Secretaria Autonòmica de l'Esport realment fóra eficaç i realment tinguera planificació, tinguera organització i tinguera capacitat d'execució de les polítiques esportives de la Generalitat.
És que per això es va crear la Secretaria Autonòmica, no per a una altra cosa.

Jo, senyor diputat, li puc fer perfectament tota la planificació de la política esportiva de la Generalitat.
Ara, abans de fer la feina, vostés m'haurien de dir que me farien un poc de cas.
El que no vaig a fer jo va a ser tot un text alternatiu diferent al seu Consell Valencià de l'Esport, on diga realment com s'hauria d'actuar, quins plans haurien d'existir, quina col·laboració hauria d'existir en els ajuntaments, quina col·laboració hauria d'haver en les federacions, de quina manera se relacionaria amb els clubs esportius.

Senyor diputat, si vosté puja aquí i me diu, i me diu que a la meua feina vostés van a fer-li almenys un poc de cas, jo la faré.
Ara, és una feina que li toca a la conselleria.
La conselleria no sap fer-la, o no vol o no pot.
I com no sap, se trau un ens, una cosa que diu «instrumental», que diu que li fa falta un instrument més executiu, que el que tenen no és prou.
Ara després, ara després jo ja m'imagine a este Consell Valencià de l'Esport creant una empresa, creant una societat anònima que farà la feina que havia de fer este Consell Valencià de l'Esport, perquè eixa és la seua successió de denegació de responsabilitats.

Al final, senyors diputats, el que s'està aconseguint aquí és privatitzar, no les accions del Consell, s'està privatitzant el Consell.
Al final el Consell sobrarà perquè tindrem una col·lecció d'ens autònoms, d'instituts privats, d'empreses que seran societats anònimes, i existiran unes entitats plenes de persones amb molts càrrecs que se dedicaran a agarrar els diners dels valencians i a passar-los a les societats anònimes.
Això és el que estan aconseguint en este procés.
I el Consell Valencià de l'Esport no deixa de ser una altra pedreta més en la construcció d'eixe edifici que vostés estan preparant.

Vosté no m'ha contestat els arguments de profunditat que jo he dit pel que este projecte deuria tornar a la conselleria.
Vosté no m'ha contestat a per què no desapareix la Direcció General de l'Esport; vosté no m'ha contestat a per què se dupliquen els càrrecs; per què el conseller està de president en totes les entitats que crea este consell.
.
.
¿Que necessita ser aixina?
Amb la presidència del secretari autonòmic n'hi ha prou i de sobra!
El conseller presidix la seua conselleria!
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* El president ja és el que nomena al secretari autonòmic de l'esport, no li fa falta presidir cada un dels òrgans!

Vosté no m'ha contestat al caràcter d'esta entitat creada, no m'ha contestat si els pareix suficient que siga com Ferrocarrils de la Generalitat o com l'Agència Valenciana del Turisme, que té tota una conselleria i fa una part!
Vosté no m'ha contestat al tema de les funcions; no m'ha contestat per què no apareixen les funcions de prevenció de la violència, ni per què no apareixen les funcions inspectores; no m'ha contestat a per què apareixen vicepresident primer, vicepresident segon; no m'ha contesta a per què la participació que vostés donen al consell assessor, pràcticament més del doble dels càrrecs, 28 càrrecs són nomenats directament pels consellers i 13 per unes altres entitats que algunes d'elles són administració.
.
.
Això no és un consell assessor!
, això és reubicar o col·locar gent que són afins a vostés i vosté no m'ha contestat, finalment, ni pel tema de la tècnica legislativa ni de per què esta llei no té cap article que cree el Consell Valencià de l'Esport ni res de res!

Per tant, nosaltres considerem que tenim arguments sobrats i suficients per a considerar que esta llei deuria tornar a la conselleria.
Els seus avantatges suposats, el seu avantatge de flexibilitat no compensa de cap manera la pèrdua de seguretat ni la pèrdua de garanties públiques.

 

**El senyor president:**

Senyor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

El problema és que vostés no saben funcionar amb garanties públiques, no saben actuar d'acord amb com la llei mana, seguint tots els passos i fent que les coses siguen realment garantistes i ben ateses pel sector públic, i l'única cosa que saben fer és anar a empreses privades amb el mínim control possible.
Eixe és el motiu de crear este consell valencià i no un altre.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Para el turno de réplica, tiene la palabra don Pedro Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Señor Cardona, no ha sido mi intención molestarle, de verdad.
Le he reconocido que el trabajo que han hecho es un trabajo importante, porque han presentado 90 enmiendas parciales a una ley corta, y algunas de ellas yo las he leído y, efectivamente, tienen profundidad.

Yo lo que sí que también le digo es que creo que el.
.
.
Bueno, estoy seguro de que el texto del gobierno es un buen texto.
Eso no quiere decir que no tengamos la mejor voluntad para que a lo largo del debate podamos aceptar cuantas sugerencias consideremos que pueden enriquecer la ley.
Lo hemos hecho en otras ocasiones, lo vuelvo a repetir, ya lo he dicho anteriormente, y ha habido en leyes que hemos empezado con texto alternativo y después ha sido aprobada por unanimidad, o por lo menos por su grupo y el Grupo Popular.
O sea que la experiencia a mí me consta que efectivamente podemos consensuar parte de la ley, no hay problema.

Usted ve muchos inconvenientes en la ley, ve muchos inconvenientes, ve muchos defectos, y el Grupo Popular ve muchas ventajas, muchísimas.
Si me permite, yo le voy a decir alguna de las ventajas que vemos en esta ley.

El Consell Valencià de l'Esport encaja perfectamente en el organigrama de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte, donde existen otras materias en las que se utiliza a estos entes instrumentales como son la música, el teatro, el cine, el arte moderno.
.
.
El hecho de ser un organismo facilita el cambio de adscripción de conselleria sin que se resienta la estructura administrativa del deporte, es otra ventaja; otra ventaja: proporciona descentralización, Alicante, Castellón, Valencia; racionalidad, calidad, flexibilidad; aumenta la imagen corporativa del deporte valenciano.

En el estado, el deporte dispone de un organismo propio, que es el Consejo Superior de Deportes.
En muchas comunidades autónomas existen organismos para fomentar y ejecutar el programa de deportes, y lo único que aquí se está haciendo es imitar esas estructuras.
Hay un paralelismo entre estos dos organismos, la Secretaría de Estado del Deporte, Secretaría Autonómica de Deportes, Consejo Superior de Deportes, Consell Valencià de l'Esport.
El mismo organigrama que hay ahora incorporado en un organismo autónomo.
Se gana en rapidez, se gana en gestión, se gana en agilidad y en recursos, moderniza las estructuras, hay más independencia a la hora de gestionar, no se encarece para nada el capítulo I, hay una mayor participación y todo lo que genere el deporte repercutirá en el deporte.

Otra ventaja es que no supone ningún coste para la Generalitat Valenciana, ya que el nuevo organismo se financiará con la dotación actual del programa 457.
10, «Fomento de la actividad deportiva».
Y así podríamos ir desgranando una y veinte y mil ventajas que tiene esta ley.

Se creará el Consejo Asesor Deportivo, se pueden generar ingresos finalistas.
.
.
Esta es otra de las ventajas.
Esto supone aprovechar mejor los recursos destinados al deporte: el dinero del deporte para el deporte.
Se pueden obtener recursos a través de convenios, subvenciones.
.
.

Otra preocupación que tiene es ¿qué garantía tienen los profesionales?
Pues, yo le voy a decir que con la adscripción de los funcionarios, el nuevo ente, con la misma naturaleza jurídica que tiene en este momento, se rompe con el principal miedo que pudieran tener los empleados de la secretaría autonómica para incorporarse al Consell Valencià de l'Esport.
Con la estructura propuesta, se mantiene la Secretaría Autonómica del Deporte y el director general de Deportes.
Esto permite actuar como integrantes de la administración de la Generalitat Valenciana.

Estas y otras muchas ventajas es lo que va a aportar la creación del Consell Valencià de l'Esport.

Señoría, no es precipitada la forma con la que el Consell presenta a las Cortes para su debate y aprobación este proyecto de ley, el mundo del deporte lo exige.
Su grupo, al igual que otras leyes, trata de frenar las iniciativas del Gobierno Valenciano.

 

**El senyor president:**

Senyor Ortega.
.
.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Yo, como he dicho en la primera intervención y he vuelto a repetir en esta segunda intervención, el Partido Popular, el Grupo Popular de las Cortes está abierto para tratar de mejorar la ley con las aportaciones que su grupo haga.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ortega.

Para fijar su posición, tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, la señora diputada doña Jeannette Segarra.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Bé, jo, ratificar-me en els arguments que he donat prèviament.
Coincidim plenament amb el grup d'Esquerra Unida, per tant, anem a votar a favor de l'esmena a la totalitat.

Però sí que permetria aclarir-li una cosa que és important al company diputat del Partit Popular que ha estat explicant ahí: que es mire bé això de la llei, perquè l'única comunitat que presenta, amb estes característiques, este organisme és la Comunitat Valenciana.
No n'hi ha ninguna altra comunitat autònoma que tinga creat un organisme d'estes característiques.
Siguem els únics, serem pioners també, val?
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Segarra.
*(Veus)*

Señores diputados parecemos niños pequeños.
.
.
Por favor.
.
.

Señor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Me va a perdonar, tampoco he estado muy atento a lo que ha dicho.
Sí que he entendido, he creído oír, que no está de acuerdo en absoluto con esta ley o que la forma en que ha sido desarrollada o ha sido plasmada no se ajusta a la de otros organismos creados en otros.
.
.
Ya le digo que probablemente no la haya entendido bien.
Lo único que, de acuerdo con sus manifestaciones, no puedo estar en absoluto.
¡En absoluto!
Porque la ley que ustedes presentaron en el año 1993 tiene muchas carencias y era necesario el reformarla, era hacer una nueva ley que recogiera todos los avances y todas las modificaciones que en el mundo del deporte se han hecho desde todo este tiempo.

El Gobierno Valenciano se ha creído en la obligación de hacer esta ley, que apoyamos sin lugar a dudas.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ortega.

Señores diputados.
.
.
Señora Segarra, no hay motivo.
*(Protestes)*

Vamos a ver, yo les ruego a ustedes que, unos y otros, dejen a este presidente que dirija el pleno.

Vamos a ver, usted tenía la palabra ya, señora Segarra, para fijar su posición respecto al debate, y usted se ha introducido dentro de lo que supone el decirle que no en otras comunidades había esta norma *(veus)*, y se ha metido usted en la argumentación y, entonces, el señor Ortega ¡tenía su lógica que interviniera!
¡Lo que no tiene lógica es que ahora vuelva usted a replicar!
*(Veus)*

No, usted tenía un turno para fijar posición, ha hecho un comentario.
.
.
*(veus)*, perdón, ha hecho un comentario respecto a lo que había dicho antes, en el debate el señor Ortega, y yo le he dejado que el señor Ortega se explique, ¡y no hay nada más!
¡Entramos en votación!
*(Veus)*

Comienza la votación.
.
.
Señor Such, ¡al grano!
Comienza la votación: 39 votos a favor, 44 votos en contra, ninguna abstención.
Queda rechazada la enmienda.

Se interrumpe el pleno durante quince o veinte minutos.

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 8 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 43 minuts)*

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, sobre política general respecte el sector tèxtil, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 38.
041, BOCV número 145) (pàg.
4.
629)***

**El senyor president:**

Punto siguiente del orden del día, punto tres: moción subsiguiente a la interpelación al conseller de Empresa, Universidad y Ciencia, sobre política general de la conselleria respecto al sector textil, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 38.
041, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 145.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el ilustre diputado señor Botella.
Don Alfred.

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

La crisi de la indústria tèxtil al País Valencià i al conjunt de l'estat, ja no és una novetat, ni és una cosa que Esquerra Unida plantege i no existisca en la pròpia realitat quotidiana.
És, malauradament, un fet que està ahí.
Que ha portat a la pèrdua de milers de llocs de treball a la nostra comunitat i al conjunt de l'estat espanyol.
I a més a més, amenaça amb continuar eixa destrucció de llocs de treball, si al mateix no se li posa fre, i per tant una sèrie de mesures que vagen encaminades a revitalitzar la indústria tèxtil, a fer-la competitiva en el que és la indústria instal·lada en els països del tercer món.

I per a això el que fa falta és diferenciar, lògicament, el producte que fem ací del que es fabrica en eixos països.
En molts d'ells, empreses propietat de persones que abans tenien les empreses al País Valencià i al conjunt de l'estat espanyol.
Algunes d'elles se n'han anat del País Valencià amb diners públics.
Han instal·lat les seues indústries al nord de Marroc.
Han diversificat en eixe aspecte la producció cap a fora.
I han deixat moltes comarques en una situació desèrtica des del punt de vista industrial en el tema del tèxtil.

Jo crec que al llarg dels debats que hem tingut en aquestes Corts, en preguntes a l'honorable conseller i en les interpel·lacions i en esta última, hem avançat algunes qüestions.
Perquè passant de la negativa sistemàtica, no d'este conseller sols, de l'actual, sinó dels consellers anteriors d'Indústria; el que hi havia una actitud de negació de la crisi de la indústria tèxtil, de la indústria manufacturera al nostre País Valencià.
Hem passat ja a reconéixer que això és un fet que està ahí.
I per tant, nosaltres considerem que sent una situació dolenta, és un pas important, perquè almenys som conscients que el problema està i per tant cal abordar-lo.

Ara bé, nosaltres creiem que si férem un repàs de la història d'aquesta indústria, les successives crisis cícliques que ha tingut, voríem que sempre ha hagut una part en la que l'administració ha donat ajudes perquè eixes empreses reconvertiren la indústria, reconvertiren la producció, els productes, etcètera, o al mateix temps, també, reduïren plantilla en alguns casos.

Com veem, al final, això no ha aprofitat per a parar definitivament la crisi d'un sector com este.
Inclús n'hi ha empreses emblemàtiques al País Valencià, com és l'empresa Ferrys, que ha rebut moltes ajudes de la Generalitat i que al final el camí ha sigut el tancament.
El que vol dir que, en primer lloc, s'ha de tindre en compte que quan es donen ajudes cal vore la viabilitat de l'empresa.
Cal assegurar això.
Perquè els diners són públics, i per tant cal invertir-los adequadament.
I al mateix temps, lògicament, no solament la continuïtat de l'empresa, sinó també dels llocs de treball.

El mateix ocorre en una altra de les empreses emblemàtiques, la Lois.
Hem discutit ací, hem fet preguntes, hem fet interpel·lacions, hem fet comparéixer el conseller d'Universitat i Empresa; el conseller d'Economia, Hisenda i Treball.
I les explicacions que s'han donat doncs no han sigut satisfactòries, perquè al final, malauradament, els qui teníem raó, érem els qui pensàvem que era una, diríem una situació per tractar de guanyar temps, la que es donava; però que en definitiva, al final, l'objectiu era tancar l'empresa.

I nosaltres creiem que eixes coses cal previndre-les des de la pròpia administració.
Cal previndre-les perquè tenen les dades en les mans.
I a més a més, quan l'administració es reunix en els empresaris, té l'obligació també de reunir-se amb les centrals sindicals, amb els treballadors, que són els qui corren el risc de perdre el seu mode de sustent, el seu lloc de treball.
I per tant tenen molt a dir en aquestes qüestions.

Però la pràctica quotidiana en estos últims anys, en les successives crisi d'estes empreses; als treballadors, als sindicats, se'ls crida ja quan han de signar la defunció de l'empresa.
I pensem que eixe no és el millor camí.
Perquè açò conduïx que el nostre País Valencià siga un desert industrial.
Cosa que al final no solament té una repercussió en l'economia nostra, té una repercussió en l'economia estatal.
I té, lògicament, una repercussió en el futur del nostre territori dels nostres ciutadans i ciutadanes.

Bé, com dic, el tema del tèxtil en l'última interpel·lació, el senyor conseller va dir que el que fa falta ara és «talento».
Què és això, senyor conseller?
I després deia: «talento igual a oportunitat».
I a mi em sembla que això hauria d'anar lligat a inversió, desenvolupament, investigació, moda, disseny, etcètera.
A fi que el que produïm ací al País Valencià, tinga una diferència important respecte al que es produïx en altres països, perquè és l'única manera de poder competir.
Si això no es fa aixina, evidentment, la situació laboral, els salaris que tenim al nostre país, que ha costat moltes lluites dels treballadors per a aconseguir, doncs lògicament no es pot competir en altres països que tenen salaris baixos.
I que per tant la producció ix molt més barata.
I per tant l'única manera de competir és en eixe terreny.

Jo crec que en eixe aspecte ha hagut passos importants del Ministeri d'Indústria, que ha fet front a la situació de crisi industrial del tèxtil a nivell de l'estat, i que també ha tingut en compte alguns aspectes del País Valencià.
Però jo crec que el que fa falta és que, des de la pròpia conselleria d'Universitat i Empresa, n'hi haja, diríem no solament l'interés i la voluntat, sinó que n'hi hagen mesures que facen possible visualitzar que això va a portar-se per bon camí.

I és de veres ­jo en tinc constància­ que el senyor conseller ha tingut entrevistes i reunions amb les associacions empresarials del tèxtil, amb Ateval, etcètera.
Però em consta també que no ha hagut ni una sola reunió amb els representants sindicals, que molt tenen a vore en aquesta qüestió.
I que com el senyor conseller sap, entre altres coses perquè en el Pavace n'hi ha un acord que és el de l'observatori industrial, la creació de l'Observatori Industrial al País Valencià.
Que és una proposta dels sindicats.
Que jo crec que pot ser un element molt important de cara a este tipus d'indústries.
Però que a més a més, cal tindre en compte que n'hi ha un observatori tèxtil a nivell estatal, i que caldria canalitzar les ajudes de la Generalitat, en este cas ajudes complementàries al pla estatal tèxtil mitjançant l'observatori tèxtil.

Jo crec que eixe seria un camí interessant, perquè per un costat no serien ajudes que es donen a fons perdut sense ningun control moltes vegades.
Perquè en algun moment el senyor conseller contestarà preguntes que jo tinc pendents, de totes les ajudes que s'han donat en els últims temps a les associacions empresarials i la seua finalitat.
I després, en dades, vorem en concret si eixa finalitat s'ha complit o ha servit per a altres qüestions.

Crec que el fet que estes ajudes es canalitzen mitjançant l'observatori tèxtil, és la garantia que n'hi ha un control de l'administració en primer lloc, però també de les associacions empresarials i també dels sindicats.
I sobretot també n'hi ha una corresponsabilitat de tots els agents implicats.
Que eixa és una qüestió molt important en una situació de crisi, i que jo crec que això és una cosa que vostés haurien de tindre en compte.

I per tant, la moció que nosaltres plantegem no és ni més ni menys que una proposta emmarcada en esta idea.
Que jo crec que coincidirem ­senyor conseller, jo pense que coincidirà­ perquè no hi ha, diríem ninguna raó, que puga oposar-se que les ajudes es canalitzen i complementen per un costat el pla estatal tèxtil i es canalitzen per l'observatori tèxtil.
No estem descobrint res.
Estem donant una idea que pensem que és bona, i que en eixe cas pensem que hauria d'aprovar-se.

Si la redacció no els agrada, perquè jo, per les notícies que tinc, segurament no van a aprovar-ho.
Jo el que sí voldria és que, al marge que siga una proposta d'Esquerra Unida, si ací el que es vol és que siga una proposta de tots, jo no tinc ningun inconvenient en què parem el ple, s'assentem, redactem, i la proposta siga de tot el món.
I que si açò apareix com que és una moció contra la política del Consell, que no siga una moció contra la política del conseller; que siga una resolució de totes les Corts, perquè l'objectiu fonamental és que açò tinga un bon final.

Perquè jo pense que la indústria tèxtil, deu continuar tenint un pes important en l'economia del nostre país; deu continuar sent un element fonamental des del punt de vista econòmic i de creació d'ocupació en determinades comarques.
I per tant, en eixe aspecte pensem que seria bo que s'aprovara una resolució d'aquestes característiques.

Per tant, com dic, la nostra proposta és: que les Cortes insten la conselleria a fomentar la negociació, ja li he dit que reconec que ha hagut jo crec que no negociacions, ha hagut conversacions i ha hagut propostes d'ajudes directes als empresaris.
El que nosaltres plantegem és una negociació amb els agents socials i econòmics d'eixes mesures complementàries en el pla estatal del tèxtil, en el marc de l'observatori tèxtil.
I lògicament que el conseller vinga i done compliment d'aquesta resolució.

Senyories, jo crec que val la pena reflexionar un poc, no vindre en els papers ja preparats ací, i en la posició tancada de dir «no», sinó que, en definitiva, sigam capaços, almenys en una qüestió sensible com aquesta de seure tot el món i d'aplegar a algun tipus d'acord.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

Tiene la palabra, en representación de los grupos que no han presentado enmiendas, la ilustrísima señora diputada señora Rebeca Soler Cejudo.

 

**La senyora Soler Cejudo:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

El Grup Parlamentari Socialista, com és evident, anem a recolzar aquesta moció presentada pel Grup Esquerra Unida: L'Entesa, i dic que és evident perquè tot el que significa, tot el que siga recolzar iniciatives que tinguen per objecte millorar la situació en què actualment es troben les nostres empreses i concretament les empreses dirigides al sector tèxtil, comptaran, com no, amb el suport del Grup Parlamentari Socialista.

Ací, senyories, està instant-se que es negocie, que es negocie amb els agents socials, sindicats i patronals, mesures que són complementàries a eixe Pla de garanties laborals en què actualment treballa el ministeri per tal d'ajudar els treballadors de les empreses que actualment es troben en situació crítica, en situació de crisi.

I, ja estem en les mateixes!
Ja estem incorrent en la deixadesa de funcions perquè això de no fer res i esperar que vinga el govern socialista de torn a solucionar els problemes de la comunitat, jo crec que això, senyories, és una actitud que resulta molt còmoda però, en absolut, és una actitud responsable per la seua part.

Això és el que se li està demanant en esta moció, que coopere amb el ministeri.
I nosaltres, com he dit abans, anem a sumar-se a la iniciativa perquè està clar que pensem que alguna cosa haurà de dir el govern valencià del Partit Popular al respecte.
I, millor dit, alguna cosa haurà de fer, alguna cosa més que al que ja ens té massa acostumats als valencians; alguna cosa més que paraules, alguna cosa més que plans que no arriba a executar mai o que executa tard.

I dic açò perquè precisament és la paràlisi, senyor conseller, és la paràlisi a què ha sotmés el govern del Partit Popular aquesta comunitat i els seus sectors productius, és esta paràlisi, és a dir, la negació de l'acció la que ha agreujat enormement aquest gran problema, com és la recessió dels nostres sectors tradicionals davant de la crisi dels mercats internacionals.
Perquè en aquest cas concret, i una vegada més, el Partit Popular ha demostrat diverses coses, que no ha estat a l'altura de les circumstàncies i que no ha segut capaç ni de calibrar ni de dur a terme una gestió diligent de la crisi com haguera segut d'esperar d'un govern responsable.

I és que és difícil d'entendre, d'assumir, que sabent com se sabia, ja fa més d'una dècada, que els canvis al comerç tradicional internacional anaven irreversiblement cap a una liberalització, no es comprén com, senyories, durant tots aquests anys, el Govern Valencià no ha previst polítiques efectives per tal de minimitzar l'impacte als nostres sectors i, concretament, al sector tèxtil.
No es comprén com en aquests 10 últims anys que vostés han estat fent com que estaven governant, però que realment a l'única cosa que s'han dedicat és a parlar, a presentar plans que, per cert, esta vesprada li preguntarem per l'últim pla de competitivitat que s'ha presentat a la nostra comunitat, que és, curiosament, el del sector tèxtil.
Perquè el que tocava estar fent ací, ara, aquesta cambra, no era parlar d'açò que estem parlant, d'instar ningú a fer res, sinó hauríem d'estar parlant, hauríem d'estar avaluant eixos plans que a dia de hui deurien d'estar executats al cent per cent i que vostés encara, a hores d'ara, estan presentant.

Vostés no han actuat d'una forma responsable en un tema de tanta transcendència com és el que estem parlant ací.
Vostés, a l'única cosa que s'han dedicat és a deixar-se portar per la inèrcia de les institucions, sense gestionar cap, absolutament cap iniciativa.
Vostés s'omplin la boca i se l'han omplit al llarg d'estos anys parlant de la riquesa del nostre poble, de la grandesa del nostre entramat empresarial, i mentres, el que estaven fent era donar-li l'esquena al sector just en el moment en què més necessitava dels seus governants.

Vostés han mirat cap a un altre costat quan el que haurien d'haver fet era prestar tota atenció al que se'ls venia damunt, que ja se sabia per anticipat.
Vostés es dedicaven, podem dir, a tasques innobles, a tasques innobles ­podem parlar del cas Naranjax, que implica directament el senyor Fabra­, quan el que haurien d'haver fet era centrar-se en la planificació de polítiques industrials dirigides a enfortir el nostre teixit productiu, un teixit que del vigor ha passat a la més absoluta decadència.
Vull recordar-los que hem perdut 6.
000 llocs de feina i que més de tres-centes empreses han segut donades de baixa des del 2002.
Mentres vostés es preocupaven de maquinar estratègies maquiavèliques en Terra Mítica, no estaven pensant que el que havien d'estar fent era facilitar-li a l'empresari les condicions per a poder competir en les circumstàncies que avui estan havent d'encarar a soles.

Vostés han parlat molt, han dit moltíssimes coses, han promés les mil ajudes al sector tèxtil i avui continuen fent-ho, continuen igual, a canvi de no fer absolutament res.
Jo crec que ja va sent hora de deixar de prometre, de deixar ja de vendre fum i de començar a donar respostes.
Jo crec que ja va sent hora, encara que, lamentablement, crec que ja arriben un poquet tard.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Soler.

Y ahora, en representación del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado don Jaime Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Botella, vosté presenta aquí una moció.
.
.
, i amb les últimes paraules vull començar pel que vosté me demanava al final, una moció sobre la política general de la Conselleria d'Empresa, Universitat i Ciència respecte al sector tèxtil.
Jo pense que una moció és una crítica a la conselleria sobre quina és la funció que està realitzant en este moment i que.
.
.
, com del seu contingut en moltes coses estem d'acord, estem d'acord del contingut, jo, el que sí que pense és que hauria d'haver utilitzat una altra fórmula parlamentària per a poder arribar a un acord amb una proposta concreta, que la poguérem parlar, discutir, debatre.
Perquè n'hi han actuacions que, indubtablement, indubtablement que s'estan fent, i vosté ho ha reconegut aquí, s'ha estat avançant, s'estan fent una sèrie de coses que al sector tèxtil pense que li està donant un resultat positiu, com a altres sectors de la nostra indústria, i que, en definitiva, altres propostes, indubtablement podran ajudar a canalitzar esforços conjunts del que vosté dia de l'estat de la comunitat en el que són programes conjunts que poguessen, d'alguna forma, beneficiar-se el sector en el seu futur.

Per tant, jo l'inste que vosté utilitze una altra fórmula parlamentària i no haurem ara de transaccionar per res una moció que, en definitiva, vosté està parlant sobre el sector tèxtil i la seua viabilitat o els problemes que ha tingut.

Jo, si agafem el preàmbul, una mica, del que són els plans de competitivitat, com díem abans, l'exemple que hem parlat aquí, que formen eixe acord important entre el sector, entre tota l'empresa, entre tot el sector i el que és la conselleria de cara a les accions que hem d'emprendre per a donar suport i tractar de pal·liar la problemàtica que està travessant el sector que, com vosté bé reconeixia aquí és una problemàtica no a nivell de comunitat sinó a nivell de tot Espanya per altres problemes que puguen incidir, i nosaltres estem, com tots els altres, ficant unes ferramentes importants de cara a donar solució als problemes, en eixe preàmbul ­repetixo­ reconeix clarament, en l'estudi que s'ha fet, que és un sector que aporta un 5,5 del valor afegit de la indústria regional, o siga, que és important; que dóna ocupació a prop de 40.
000 treballadors de la nostra comunitat; són empreses molt menudes, de 200 treballadors no passa l'1% de les empreses; que s'ha perdut un nombre de treballadors d'un 12% en estos últims anys; que estan centrades en indústries molt ubicades en zones molt concretes, en comarques com és l'Alcoià, com és la part del Comtat, la Vall d'Albaida i en pobles concrets com Vilafranca del Cid, Cheste, Canals, Crevillent i altres llocs; que el sector tèxtil, com bé també dia, és un sector que depén, en la seua competitivitat sobre temes molt puntuals i molt variables, però no d'ara, de sempre, en un sector que la moda influïx molt, que tot el que és el disseny influïx, per descomptat, i per això també n'hi han plans de competitivitat en els sectors de la moda i altres sectors que puguen, d'alguna forma, complementar-se en este sector i puguen tirar endavant, com no, les accions encaminades a donar-li solució en un futur immediat, totes col·lectives, totes les accions transversals i col·lectives que puguen donar-li solucions.

Per tant, dins de tot això és la forma que nosaltres serem competitius, que vosté ho ha dit.
Vosté dia que el senyor conseller parlava de tarannà i oportunitat.
Doncs l'oportunitat que estem brindant en este moment a través d'estos plans de competitivitat, jo crec, penso que és una ferramenta importantíssima de cara a donar solucions a un sector.

Els plans de competitivitat han segut, com no, aprovats el dia 16 de gener del 2006, presentats en Ateval; en la seua seu d'Ontinyent se van presentar els plans de competitivitat.
Però eixos plans de competitivitat no per això han segut diferenciats de la resta de plans de competitivitat.
En l'orde d'ajudes de l'any passat ja van ser incloses les accions d'estos plans de competitivitat i, per tant, ja tenen resolucions d'ajudes per valor de més de dos milions d'euros per a poder tirar endavant el que representen els plans de competitivitat del sector.

No ha segut un sector oblidat, no ha segut un sector que s'ha quedat l'últim.
Si tots sabem, s'ha quedat l'últim aquí en firmar-lo, presentar-lo, perquè a més de la Conselleria d'Empresa, com vosté sabrà i en la seua intervenció ho ha dit ben clarament, tenim també el tema del Pavace, el tema de l'Institut Valencià de Finances, altres coses que intervenen també en el sector que indubtablement no pertanyen als plans de competitivitat de l'empresa i s'ha negociat la forma que tots els assumptes estos pogueren estar resolts i fins aleshores no s'han firmat estos plans de competitivitat.

El Pla de competitivitat té tres eixos fonamentals que tots sabem, que és el desenrotllament industrial, el desenrotllament empresarial, és l'enfortiment de les activitats d'R+D+I en el sector, i després la promoció i internacionalització del producte.
Són tres eixos fonamentals i altres 14 accions que estan emprenent-se i conformen tot un paquets global, tot un paquet global que per un import en 2006-2007 de 45 milions d'euros és el que des de la conselleria se fica en mans de tota l'empresa tèxtil valenciana de cara a aconseguir millorar estes tres facetes importants que jo li estava anomenant ara.

Per tant, a estes quantitats a més hem de sumar ajudes a programes generals, programes generals que indubtablement també es vorà beneficiat, com no, el sector, com és el tema del suport a la diversificació, a la innovació, a la internacionalització dels sectors productius, i molt en particular de la petita i mitjana empresa que este any sumen 86,9 i 19,1 milions d'euros respectivament.

Per altra part, la conselleria ha ficat en marxa la campanya inspecció de productes tèxtils.
Recentment vostés han vist que ha sortit ja publicada, molt concreta, molt especificada, de quina forma la conselleria portarà a terme la campanya d'inspecció en tendes multipreu de productes tèxtils, per a vetlar pels drets dels consumidors i evitar, sobretot, el risc que comporte per a la salut la utilització de matèries que puguen danyar la salut de les persones.
L'objectiu és vigilar el compliment de les normes de seguretat i qualitat.

Es realitzaran, es realitzaran en esta campanya tres etapes.
Una de 1.
500 inspeccions per part d'inspectors propis, que comptaran amb l'ajuda d'uns 300 tècnics municipals, sense facultat per a sancionar i assessorats per l'institut tecnològic Aitex.
Els inspectors comprovaran l'etiquetat, comprovaran en el producte si concidix la composició real amb el producte declarat.
I Aitex realitzarà els assajos de laboratori per a comprovar si s'han utilitzat materials nocius i prohibits en la seua confecció, molt en particular colorants, compostos químics, que puguen produir reaccions al·lèrgiques i perill per a la salut.

Parlava vosté, i parlem, de l'Observatori Tèxtil de la Comunitat Valenciana, vosté ho ha anomenat anteriorment i ho ha estat comentat.
Els observatoris de mercat s'adscriuen als instituts que actuen baix el nom de la coordinació del Redit.
L'observatori tèxtil proporcionarà un breu informe sobre l'estat d'opinió dels proveïdors, els fabricants i els consumidors d'estos productes respecte a la situació present d'estos mercats i les seues perspectives d'evolució.

Este sistema d'informació té com a finalitat ajudar a millorar i desenrotllar la formulació i aplicació d'estratègies empresarials per part de les empreses, així com a millorar les seues estructures de costos i productius.
També aportarà un coneixement més avançat sobre l'evolució del sector i la seua demanda final.

Els estudis que emet este observatori és l'informe de l'evolució de les activitats i expectatives trimestrals, l'informe de posició competitiva, l'informe sectorial i l'informe pannell de consumidors.
S'està a l'espera de tancar l'exercici de 2005 per part de les empreses del sector, el qual aproximadament estarà en maig de 2006, en pocs mesos, i aleshores serà quan Aitex podrà emetre els informes ja definitius.

Quant a polítiques actives d'ocupació, vosté mos ha parlat de la problemàtica que d'alguna forma el sector ha tingut en la seua reconversió, en els seus expedients reguladors i en tot el que ha afectat durant tot este any, i ha estat afectant sempre al sector.
Mos ha parlat de Ferrys, mos ha parlat de Lois, mos ha parlat de diferents empreses.
Jo crec que és un dels temes que en este moment queda pendent també del compromís que ha assumit l'estat de la nació per a poder sotmetre una sèrie d'ajudes no tant sols a esta comunitat, sinó a tot el sector tèxtil nacional.
I en este moment encara està a l'espera que es puguen saber quines quantitats podrà destinar ­com no­ al sector tèxtil de la nostra comunitat i la forma de poder utilitzar estos recursos.

Per tot això indicat, senyor Botella, nosaltres anem a rebutjar la seua moció, la seua crítica, perquè pensem que la Generalitat està fent el treball que li correspon, no ara sinó que ha assumit un treball des de.
.
.
, diguem, per a la indústria, no tan sols el sector tèxtil ­el sector tèxtil té unes característiques especials­, però per a tota la indústria de la Comunitat Valenciana, a través del que ja l'any passat van començar a funcionar els plans de competitivitat i que en un futur molt immediat ja estem veent resultats.
Per exemple, en l'última fira de Cevisama vam vore resultats importants en el sector del taulell, amb la qual cosa la nostra indústria es fica en uns nivell de competitivitat.
.
.
I no és eixa crisi que volen donar a entendre profunda de tota la indústria de la nostra comunitat.
Les seues paraules a vegades aquí en la trona veem com si aquí estiguera la indústria a zero en la comunitat, que aquí l'hem *esquilmada*, que no pensem res en la indústria.
Jo crec que a l'empresari li hem de donar molta més confiança.
I a través de ferramentes i instruments com estos, és quan li donem confiança i garanties que tot el que farà podrà anar en benefici del sector.
I que no obliguéssem que.
.
.
, de les paraules es desprén que s'han d'anar fora d'aquí, perquè la comunitat, en definitiva, no els està recolzant.

Per tant, conclueixo dient que nosaltres pensem que des de la conselleria s'estan fent ben els deures, i demanem que el govern de la nació complisca també amb les seues responsabilitats de política industrial, ficant ­per descomptat­ les quantitats a eixos plans, a eixes propostes que ja d'alguna forma ha negociat i s'ha pressionat des de la Generalitat perquè així siga.
I que des de la Unió Europea, competent en negociacions també respecte el comerç internacional, es puguen arbitrar mesures que puguen frenar, que puguen frenar i controlar la qualitat i la quantitat dels nostres productes importats.

En definitiva, nosaltres hem de ficar les mesures que ens competen en qualitat, en disseny i en innovació del producte de cara a un mercat internacional que mos demanda un producte de qualitat en el sector tèxtil, com sempre hem sabut fer els valencians.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Mundo.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Mundo, a banda de les dades i la rèplica al que vosté ha plantejat, sí li voldria dir una qüestió.
I és si al final el que queda en este *Diari de Sessions* ­que està ja, perquè aixina ho ha dit vosté­ és que vosté està d'acord, i el seu grup està d'acord, amb el que planteja la moció, però com això significa una crítica al Consell o al conseller, no van a recolzar-ho, la veritat és que vosté fa un flac favor a la indústria tèxtil.

Perquè mire vosté, ací no és temps de paraules, no és temps de paraules.
És temps de fets, d'actuacions.
Ací vindre i parlar, i parlar, i parlar i dir: «Vaig a omplir els deu minuts que em toquen, o els cinc minuts», per a no dir res, jo no sé si després vosté en algun moment es trobarà amb empresaris actius, emprenedors, que realment li diguen alguna cosa i li donen la raó.
Segurament que se'n trobarà amb alguns d'eixos que estan acostumats a rebre subvencions i que després s'invertixen en altres qüestions diferents a l'objectiu per al qual estan destinades.

Vosté diu que moltes vegades que jo puge ací a la trona pareix que parlem de la indústria, i en este cas del tèxtil, com a una situació de crisi en què estem a zero.
Mire, senyor Mundo, fa dos anys al conseller d'Indústria, que era en aquell moment el senyor Peralta, ja li vaig advertir que en el termini de deu anys ­havia eixit publicat en tots els llocs­ hi havia el perill de la pèrdua de 10.
000 llocs de treball en el País Valencià en el tèxtil.
I ell va dir que això eren notícies alarmistes.
.
.
, un poc el que vosté ha vingut a dir ací, que ací plantegem les coses d'una forma alarmista i que res té a vore amb la realitat.
Eren 10.
000 llocs de treball per a deu anys.
Fa dos anys d'això i se n'han perdut 6.
000, 6.
000 ja.
No sé vostés a què esperen perquè les mesures frenen esta situació.

Vosté diu: «Hi ha plans de competitivitat».
Si jo no estic parlant-li d'això.
Jo el que li demane en esta moció no són els plans de competitivitat.
Si això sap vosté que moltes vegades inclús es negocien empresa per empresa.
Que hi ha plans globals del sector, però que hi ha situacions concretes de les empreses que moltes vegades es negocien a eixos nivells.
I no es tracta d'això.
Ací es tracta d'asseure a totes les parts, sentir les opinions, vore el nivell de col·laboració, de predisposició, quin va a ser el control d'eixes qüestions i com podem superar la situació actual.
La resta, són bones paraules, per no dir altra cosa.
És a dir, bones paraules perquè no es parla d'altra manera, però en fi.
.
.

A mi el que vosté diga que hi ha hagut 2 milions d'euros d'ajudes, no em diu res.
Perquè eixos 2 milions per a què han aprofitat?
Fins ara, per a perdre 6.
000 llocs de treball.
Eixa és la realitat concreta de les dades que estan ahí.
Ara, si vosté em diguera: «S'havien perdut tants llocs de treball, i a partir dels 2 milions d'euros, se n'han guanyat 12.
000», jo li diria: felicitats!
, eixe és el camí.
Però vosté sap que no és aixina, vosté sap que no és aixina.

Aleshores, jo crec, senyor Mundo, que si no som capaços d'asseure'ns tot el món i de donar una eixida a aquesta situació, d'ací uns mesos o un any tornarem a parlar del mateix tema amb una situació pitjor, amb una situació pitjor; malauradament pitjor.
I vosté no sé aleshores què és el que dirà, si continuarà amb la mateixa cantilena de les ajudes, que jo vinc ací a fer alarmisme o coses per l'estil.
Però la realitat és eixa.

Vosté diu: «Als empresaris cal donar-los confiança».
Mire, els empresaris, aquell pla oficial del tèxtil que el senyor Zaplana va elaborar.
.
.
, «los empresarios califican de fracaso el plan oficial de ayudas al sector textil».
Els empresaris, no el diputat d'Esquerra Unida, ni els sindicats, ni res de tot això.

 

**El senyor president:**

Señor Botella.
.
.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Si, acabe, senyor president.

Els empresaris diuen que ha abaixat la seua confiança en estos últims mesos respecte al tema de les inversions en indústria.
Per què?
Perquè està abaixant l'exportació i està apujant la importació i, per tant, la competitivitat dels productes amb què ells no poden competir.

I jo crec, senyor Mundo, que si de veres vostés estan per donar solucions, assega's, suspenga el Ple, redacte-ho com vullga, que no siga moció, que siga el que vosté vullga, però que, en definitiva, es done l'ajuda pertinent, negociada amb tot el món.
Si això no és aixina, senyor Mundo, al final el que queda és que vostés no estan per donar solucions a estos temes.
El que fan és deixar passar el temps i, al final, el que aniran és tots a l'enterro, uns amb corones i altres sense res.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Botella.

Tiene la palabra.
.
.
Lo digo para unificar la réplica luego, señor Mundo.
Si considera que es necesario.
.
.
¿La señora Rebeca?
No.
Señor Mundo, tiene la réplica.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Botella.
Mire, vosté ha acabat dient que si nosaltres no l'escoltem, a la millor d'aquí a un any assistim a l'enterro.
.
.
Eixes paraules d'enterro de tota la indústria tèxtil valenciana, jo crec que demostren el que abans li he dit, i me ratifique en les paraules que jo li he dit quan vostés estan enviat un missatge catastrofista d'un tema que.
.
.
Vosté coneix el tèxtil, i coneixem el tèxtil, i el qui els parla també coneix el tèxtil, i sabem la problemàtica per la qual ha travessat sempre el sector tèxtil.
I vosté sap, vosté sap que açò no és un tema conjuntural dels últims cinc anys.
És un tema que l'estem vivint, i la Comunitat Valenciana, és un tema que l'estem vivint en totes les comunitats autònomes on realment el tèxtil és important, com Catalunya.
Catalunya té més importància en el pes global d'Espanya que el que és la Comunitat Valenciana, i també té problemes de reestructuració, té problemes d'indústria tèxtil.

I en realitat, a nosaltres ­i ho tornarem a repetir perquè al final ho senten i ho escolten­, al final nosaltres.
.
.
, penso que s'ha treballat d'alguna forma bé quan des de llocs com la Unió Europea o des de Madrid, i des d'altres comunitats, estan veent els resultats d'asseure's que vosté deia, asseure's amb les parts del sector, que ha sigut asseure's amb el sector per a aconseguir fer uns plans que promocionen, que promocionen una sèrie de facetes per a fer competitives les nostres indústries.
Eixe ha sigut el treball que s'ha fet durant este temps.

I els 2 milions d'euros, vosté me parlava.
.
.
Jo crec que està confonent les.
.
.
, els números interessadament, totalment interessadament.
Parla d'una destrucció de 6.
000 llocs de treball.
S'han perdut uns llocs de treball ­per descomptat­ estos últims anys, ho hem reconegut, i en eixe preàmbul dels plans de competitivitat està.
Però eixos 2 milions d'euros s'empren des que estan en funcionament els plans de competitivitat, des de l'any passat, i en este moment continuaran durant 2006 i 2007.
Per tant, vorem els resultats d'eixes accions.

I li he de dir una altra cosa.
Jo m'assec i ens hem assegut amb empresaris, no dels qui reben de tots, dels qui demanen, dels qui van bé i dels qui d'alguna forma confien en l'esforç que està fent la Conselleria d'Empresa, Universitat i Ciència.
Jo l'haguera invitat a què vosté haguera estat en Aidima, quan es va presentar el sector del moble en la província de Castelló, amb més de 50 empresaris de tota aquella zona nord de la província de Castelló; el sector del moble es va presentar fa uns dies dient les accions que ja s'havien fet i la resposta dels empresaris era que fins el moment estava funcionant de meravella totes les accions que s'havien pres des de la conselleria, junt amb Aidima i Fevama.

Per tant, jo sí he estat present amb empresaris, no dels que rebien ajudes, els empresaris que col·lectivament rebran ajudes.
I si una cosa bona tenen estos plans de competitivitat és que poden arribar a accions per a les xicotetes i mitjanes empreses, que són la majoria que hi ha dins del sector que estem parlant en este moment.
I estem parlant en este moment d'un tema molt important, que és preocupant en el sector, que és que les indústries del sector ­i li ho he dit anteriorment­ estan concentrades en unes zones concretes o en ciutats concretes, que qualsevol repercussió econòmica que representen estes empreses, qualsevol constipat, les pot fer molt de mal a les poblacions en les quals estan ubicades.

I, per tant, en este sector tan canviant, que cada sis mesos canvia de modes, d'estructures i canvia d'una sèrie de.
.
.
, té tantes variables, indubtablement hem d'estar molt al costat per evitar al màxim que hi hagen eixos problemes que afecten a moltes indústries col·laterals que estan treballant, les indústries principals, que d'alguna forma donen el suport a una comarca.
I totes elles han canviat les activitats.
I eixes poblacions han diversificat la producció en altres sectors industrials emergents, que és per això pel que hi ha uns plans de competitivitat per a sectors emergents per a poder prosperar en eixes comarques un altre tipus d'activitat industrial.
Perquè el que sí saben fer en comarques com eixes és l'activitat industrial en preferència.

Per tant, nosaltres hem de competir en qualitat.
Per això li deia el talant i l'oportunitat del senyor conseller per tirar endavant unes polítiques que puguen donar eixa confiança i credibilitat i puguem treballar amb qualitat de cara a un futur immediat que ens demande que les variables que abans no teníem, que vosté diu «és que s'ha perdut el sector.
.
.
».
Sí, hi havien unes variables abans d'entrades de l'exterior de matèria prima, de molts productes de l'exterior no controlats.
D'alguna forma tots sabem les importacions massives que vam tindre l'any passat i la problemàtica que ens ocasionà, no tan sols a la Comunitat Valenciana sinó a tot el sector tèxtil nacional.
I que nosaltres, front a això, hem de ser competitius.
I ho hem de fer amb accions concretes de cara a tot el sector.

Per tant, confie que això tire endavant.
I, li torne a repetir, com he començat anteriorment, vosté està presentant aquí una moció; una moció en la qual jo he vist que vosté està molt d'acord, que ha recolzat moltes coses del que està fent el govern: una és la crítica al que està fent en este moment la Conselleria d'Empresa.
Per tant, hi ha altres accions que vosté ha enfocat ahí que han de vindre precedides d'una proposició no llei, d'una altra forma parlamentària, la qual nosaltres estem disposats a estudiar-la.
Però en este moment nosaltres, del contingut que vosté ha reconegut que s'estan avançant i fent coses interessants i bones per a la Comunitat, no podem acceptar de cap manera la seua proposta.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Mundo.

Vamos a proceder a la votación de la moción.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 38 votos a favor, 43 votos en contra.

 

 

***Proposta de creació d'una comissió especial per a l'estudi de la sequera a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 45.
071, BOCV número 160) (pàg 4.
635.
)***

 

 

 

**El senyor president:**

 

A continuación entramos en el debate del cuarto punto del orden del día: propuesta de la creación de una comisión especial para el estudio de la sequía en la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Tiene la palabra el ilustre diputado representante del Grupo Parlamentario Popular, Ximo Soler.

 

 

**El senyor Soler Garibo:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

El Ple de les Corts Valencianes pot acordar la creació d'una comissió per a l'estudi d'un assumpte concret, a proposta de la Mesa de les Corts, davant la junta de síndics.
La proposta podrà realitzar-se per iniciativa d'un grup parlamentari o de la desena part dels diputats i haurà de contindre la composició de la comissió, que podrà estar formada, com a màxim, pel nombre de diputats que s'haja establert per a les comissions permanents o bé per un representant de cada grup parlamentari, adoptant, en este últim cas, els acords per mitjà del vot ponderat.

L'article 51 del Reglament, el text del qual m'estic referint, establix també que l'acord haurà de contindre les regles d'organització i funcionament i el termini en què hauran d'acabar els treballs de la comissió, podent incorporar, als efectes d'assessorament, especialistes en la matèria a fi d'elaborar un dictamen que debatrà el Ple.

El meu grup, el Grup Parlamentari Popular, emparat en este article, va presentar en el seu dia, escrit de proposta per a la creació d'una comissió especial de la sequera.
La proposta, única proposta de creació de comissió especial d'estudi, que actualment existix en la cambra i que ara estic defenent, s'ajusta totalment al que estableix l'article 51 del Reglament de les Corts Valencianes.
Assenyala que la seua composició, podent haver-la fet de caràcter restringit, per representació, siga el mateix que està determinat per a les comissions permanents.
I ho hem demanat així perquè pretenem donar participació al nombre més gran possible de diputats en un tema tan greu i preocupant, com és l'estudi de la situació de la sequera de la nostra comunitat i la búsqueda de possibles solucions.

Complint amb el que estableix el Reglament, el meu grup elaborarà un pla de treball que proposarà a la comissió per a la seua aprovació, en el que s'establisca el calendari d'actuacions, sol·licitud de documentació, acord de compareixences de representants de l'administració, d'entitats agràries, de comunitats de regants, de representants de societats i empreses d'abastament humà, d'experts de reconegut prestigi en matèria hídrica, a fi que siguen ells mateixos els qui traslladen a la comissió les seues experiències i, després d'un rigorós estudi de la situació, puga redactar-se el correspondent dictamen en el termini màxim d'un any perquè siga aprovat pel Ple de les Corts.

La proposta de pla de treball, que presentem el meu grup parlamentari, contindrà també la visita a les zones més afectades, així com a altres relacionades amb les possibles solucions, a fi d'adquirir coneixement exacte de la realitat abans d'elaborar el dictamen.
La urgència en la creació d'esta comissió està clarament justificada, lamentablement per la greu sequera que està patint la Comunitat Valenciana i que queda reflectida en l'últim balanç hidrològic, 2004-2005, d'1 d'octubre de 2004 a 30 de setembre de 2005, que s'ha caracteritzat per una sequera aguda que ha afectat de forma notòria als principals sistemes de gestió de l'aigua del nostre país i, en particular, amb especial referència significativa a les conques hidrogràfiques del Tajo, Segura i Xúquer.

L'any hidrològic 2004-2005 s'ha caracteritzat per ser extremadament sec i passarà a la història com el més sec dels últims 60 anys, des que es va començar a prendre els mesuraments sistematitzats de pluges en 1947.
Concretament la conca del Tajo, de la qual depén el Baix Vinalopó i la Vega Baixa del Segura, ha experimentat una sequera meteorològica extrema, aconseguint valors de precipitació de 394 mil·límetres, en front d'uns valors mitjans dels últims anys de 659 mil·límetres.
La precipitació acumulada mitja en la conca, fins el mes d'agost de 2005, ha sigut la més baixa de la sèrie històrica des de l'any hidrològic 1941-1942.

Al començament de l'últim any hidrològic 2004-2005, existia una reserva en els envasaments d'usos de consum de 42,20% de la seua capacitat, 2.
369 hectòmetres cúbics; sent a l'inici de l'actual any hidrològic del 18,9%, 1.
081 hectòmetres cúbics, amb un dèficit d'aportacions disponibles de 1.
288 hectòmetres cúbics.
El dèficit d'aportació del volum envasat total en la conca ha sigut de 1.
725 hectòmetres, passant de 5.
387, el 49,8% de la seua capacitat, a 3.
662, que equival al 33,4%.
L'aportació registrada, l'any hidrològic 2004-2005 en els principals envasament, ha sigut de l'ordre del 30% del valor mitjà de la sèrie.
La qual cosa dóna una idea clara de la severitat de la sequera que estem suportant.

En l'estudi de la conca del Segura s'han comparat les dades de l'últim any hidrològic amb les sèries de dades dels últims cinc i deu anys, resultant la precipitació registrada de 187 litres per metre quadrat, equivalents a un volum mitjà precipitat de 3.
547,20 hectòmetres cúbics.
La qual cosa significa una reducció de les precipitacions i els volums del 40% i del 39%, respecte dels valors mitjans de les sèries dels anys esmenats respectivament.

Pel que fa a la distribució de les pluges de la referida conca, l'any hidrològic motiu d'este estudi, 2004-2005, podria definir-se com d'una certa uniformitat d'escassetat.
Al començament de l'any hidrològic de referència els volums envasats, corresponents a este sistema, van ser de 119 hectòmetres; és a dir, s'inicia amb un teòric 11,24% de la capacitat d'emmagatzemat de la conca, que és de 1.
057 hectòmetres cúbics que, unit a l'escàs volum, ha impossibilitat satisfer en els tres mesos de període estival les necessitats demandades, atenent escassament, en el trimestre juliol-setembre, el 36% de les dotacions de rec.

Les restriccions de tal període han sigut, per tant, del 64%.
La qual cosa ha suposat un dèficit de producció en els fruiters i la limitació de les plantacions d'hortalisses, quasi nul·les per a la campanya d'hivern.
Les aigües subterrànies experimenten en tal període una minva molt alarmant, ja que importants aqüífers de la conca mitjana i baixa, així com de la seua zona nord-est, es troben sobreexplotats amb una taxa d'extraccions molt superior a la recàrrega.

Conca hidrogràfica del Xúquer.
Les dades obtingudes en l'àmbit territorial de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, assenyalen durant l'any 2004-2005 un volum de precipitacions d'uns 334 mil·límetres, valor que representa el 65% de la mitjana anual.
La distribució espacial ha sigut molt desigual, ja que si la mitjana en els anys més secs és de 300 mil·límetres ha hagut extenses zones en que les precipitacions han sigut molt inferiors als 200 mil·límetres, concretament en la conca del Vinalopó les precipitacions no van aconseguir ni tan sols els 100 mil·límetres.

L'envasament l'Alarcó, que és el de major capacitat com a conseqüència de l'escassetat de precipitacions, les aportacions dels rius ha sigut enormement reduïdes, ha patit la segona aportació més baixa des de l'any hidrològic 1957-1958, el pitjor va ser 1974-1975.
Els principals problemes que en l'actual patix la Confederació Hidrogràfica del Xúquer són, per exemple, en el sistema d'explotació Sénia-Maestrat, s'ha produït una gran disminució dels recursos superficials emmagatzemats en l'envasament d'Ulldecona, agreujada pels greus problemes de salinització en els recursos subterranis dels aqüífers de la costa.

En el sistema d'explotació Vinalopó-Alacantí, els problemes estructurals de sobreexplotació dels aqüífers dels Vinalopó s'han agreujat pel constant descens de l'índex freàtic, debut fonamentalment a la reducció significativa i prolongada dels recursos en la part alta del sistema, de la situació de baixes precipitacions patida en el Vinalopó Mitjà.

Sistema d'explotació Palància-les Valls.
També en este sistema s'ha produït una disminució progressiva de les reserves superficials en l'envasament del basalt i una tendència descendent dels nivells piezomètrics de la planta de Sagunt.

Podem parlar també de les greus conseqüències de la sequera al medi ambient.
Els problemes mediambientals que genera esta sequera se centren, principalment, en la qualitat de les aigües circulants, que, al ser menys, impliquen una menor dissolució dels abocaments contaminants i, a priori, una major degradació del medi receptor.
La sobreexplotació dels aqüífers i, amb això, el descens de l'índex freàtic, unit al problema de salinització, fa créixer enormement, com a conseqüència de la sequera que estem suportant.
Sens dubte, la disminució de reserves en els envasaments destinats a abastiment humà fa créixer el deteriorament de la qualitat de l'aigua.
Increment de la contaminació de l'aigua en el tram final del riu Segura, com a conseqüència del descens de cabal.
Els processos contaminants més greus que afecten les aigües subterrànies estan relacionats amb els retorns de reg que es produïxen en aqüífers amb baix índex pluviomètric.

L'impacte socioeconòmic al sector agrícola: la sequera ha generat i està generant greus afeccions al sector agrícola, especialment als cultius de secà i als rendiments agrícoles en general.
En cítrics el descens de rendiment va ser en tal període del 10%.
Ara, en estos moments, ha crescut.
La vinya i l'olivera, el rendiment del 2004 ha sigut d'un 30% menys que en 2003.
En secà i pastius l'impacte ha sigut negatiu.

L'avanç de la declaració de la campanya.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Soler Garibo:**

Ah!
, gràcies, senyora presidenta.
Finalitze de seguida.

La sequera ha suportat un important descens de la superfície sembrada de diversos cultius de primavera, i com a conseqüència d'això menors produccions totals en la següent campanya.

I quant a ramaderia, les principals repercussions de la sequera en el sector ramader se centren en la minva de producció d'aliment per al ramat.
El descens de la producció farratgera, un 22% en el 2004 menys que en 2003.
En els baixos rendiments dels pastius que incidix en tot això, sense dubte, en el cost de l'aliment i com a conseqüència d'això en el preu de la carn.

Per tant.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Finalitze, per favor.

 

**El senyor Soler Garibo:**

Sí, finalitze.

Després de totes les dades que he donat, que són tretes d'un informe del Ministeri de Medi Ambient, crec que està més que justificada políticament.
Esta cambra, que és la cambra sobirana dels valencians, que és on estan representats tots, que ací analitzem eixe greu problema, no és la primera volta, ja s'han fet altres comissions d'este tipus en esta cambra; que vinguen persones que sàpien i que mos diguen quines són les solucions, i des d'ací que isca un dictamen que beneficie en definitiva a la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies, senyor diputat.

Per a exercir en torn en contra, demana la paraula en representació del Grup Parlamentari socialista el senyor Godoy.
*(Remors)*

 

**El senyor Godoy García:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Nos encontramos no en el comienzo, nos encontramos en el segundo año de sequía.
Y ahora, en estos momentos, al final de la legislatura, en mitad de este segundo año de sequía, el Partido Popular dice que quiere crear una comisión especial para el estudio de la sequía en la Comunidad Valenciana.
Una comisión que nos anuncia el portavoz, y que así está determinado, ha de terminar sus trabajos dentro de un año.
Es decir, para el mes de marzo de 2007.
Es decir, señoría, cuando estas Cortes vayan a disolverse, entonces el Partido Popular piensa tener unas conclusiones que no podrán incorporarse a ningún presupuesto, que no van a poder tener ningún reflejo presupuestario durante la presente legislatura.
Y que iremos a un cambio de legislatura, y que por tanto, en esta legislatura ni en estos presupuestos, las conclusiones podrán aplicarse.

Miren, señorías, lo primero que tenemos que decir es que la sequía requiere de políticas preventivas, que el Partido Popular no ha desarrollado durante esta legislatura.
La sequía, como ustedes saben muy bien, es un fenómeno cíclico que tanto en su duración como en su frecuencia tiene carácter aleatorio.
Supone una anomalía transitoria, más o menos larga, que se caracteriza porque durante un período de tiempo se producen precipitaciones con valores inferiores a los normales en el área.
Es el comienzo.

No es posible, desde luego, pronosticar ni cuándo, ni por cuánto tiempo se producirá un período de sequía.
Pero sí sabemos que es un fenómeno cada vez más esperable, y que la mejor forma de paliar sus efectos es aplicar políticas preventivas.
Y por eso, señorías, el artículo 27 del Plan Hidrológico Nacional, que por cierto votaron sus señorías, el Partido Popular en las Cortes Españolas; aprobado por el PP en exclusiva sobre gestión de sequías, determina la obligación de las administraciones públicas de llevar a cabo dos tipos de actuaciones muy claramente.

La primera de ellas: «deben elaborarse por parte de los organismos de cuenca planes especiales de sequía».
Y dichos planes ­dice la ley­ tenían que haber sido aprobados por el Ministerio de Medio Ambiente, previo informe del Consejo del Agua, antes del mes de julio del año 2003.
Ya hace tiempo, señorías.

En segundo lugar, dice también esa ley que ustedes aprobaron en las Cortes: «deben elaborarse y aprobarse, por parte de las administraciones públicas responsables del abastecimiento urbano que atiendan a una población igual o superior a 20.
000 habitantes»; población de grandes ciudades, de la cual tenemos en nuestra comunidad más de tres millones de habitantes viviendo en esas poblaciones.
Deben aprobarse ­decía la ley, y dice la ley­ planes de emergencia que tengan en cuenta las reglas y medidas de los planes especiales.
Mal pueden aprobarse si no tenemos los planes especiales.
Y estos planes deberían encontrarse, estos de emergencia, deberían haberse encontrado operativos antes de julio de 2005.

Miren, señorías, fue en el año 2001, entonces, cuando se aprobó el Plan Hidrológico Nacional y tenían que hacerse estos planes especiales y estos planes de emergencia; hubiera sido un buen momento, ¿verdad?
, para crear una comisión de seguimiento de la sequía, con el objeto de velar para que los planes de sequía y los planes de emergencia que afectaban a la Comunidad Valenciana estuvieran confeccionados con la diligencia necesaria.

Lo tenían incluso mucho más fácil ustedes.
Mucho más fácil.
Ustedes cerraron.
.
.
Mejor, dejaron morir por inanición una Comisión de Sequía constituida en estas Cortes, la dejaron morir por inanición sin cerrarla el día 10 de octubre del año 2000, sin ninguna conclusión.
Se reunió una vez y ya no volvió a reunirse.
Habría sido más fácil haber proseguido con esta comisión.
Y hoy tendríamos algo que darles y decirles a los valencianos.
Y algo se habría incorporado a los presupuestos autonómicos.
Alguna medida.

Pero miren ustedes, en el 2001 gobernaba el Partido Popular en España.
Y el Consell Valenciano entonces se comportaba como una sucursal de apoyo a los intereses del gobierno de Aznar.
Entonces no nos pidan hoy a nosotros que pasemos página a esa pasividad de ustedes de entonces, a esa falta de iniciativas de entonces, en el momento oportuno.
Y que nos prestemos a su juego de ahora, cuando ya no queda legislatura, ni tramitación de presupuestos autonómicos en los que pueda aplicarse el hipotético dictamen de la Comisión de la Sequía que ustedes quieren aprobar, creo que para el mes de marzo ha dicho su portavoz: «en el mes de març».

Yo pensava que los doce meses era una cuestión elástica.
Pero ya ha dicho que por lo menos hasta dentro de un año, hasta dentro de un año, en pleno período electoral les recuerdo.

Señorías, se lo recuerdo de nuevo.
La pasada legislatura se constituyó una Comisión de Sequía que no sirvió absolutamente para nada.
Se lo recuerdo de nuevo.
El gobierno de Aznar incumplió la ley que había aprobado, el Plan Hidrológico Nacional, y no puso en marcha ni un solo plan especial de sequía.
Pero tampoco el Consell se preocupó entonces de impulsar la elaboración, ni de estos planes especiales de sequía ni de planes de emergencia de carácter municipal.

En la V legislatura, la anterior, se constituyó esa comisión especial, les repito, el 2 de noviembre de 1999.
Ocho meses después se reunió, ocho meses después, el 15 de junio, para fijar plazo para presentación de propuestas de plan de trabajo.
Diligencia, eh, se nota la diligencia.
Y cuatro meses después se reunieron para ver qué hacían.
Y la dejaron morir y no hicieron nada de nada.
Y eso es responsabilidad del Partido Popular y se lo tendrá que explicar a los valencianos.

Una comisión especial de estudio de la sequía hubiera sido razonable cuando empezó la sequía, o antes incluso.
Ahora, ustedes verán.
Ha entrado el segundo año de la sequía.
Estamos en la mitad.
Hay comisiones permanentes en la Confederación Hidrográfica del Júcar y del Segura.
Ahí sí, porque las ha puesto en marcha el gobierno de la nación.
Hay protocolos de las confederaciones hidrográficas que están funcionando.
Ahí sí, porque los ha puesto en marcha el gobierno de la nación.
Hay un comité nacional de expertos a pleno rendimiento y funcionando, por cierto, presidido por un valenciano.
Hay obras de emergencia del estado en marcha.

Y el Consell sigue cruzado de brazos, cruzado de brazos.
A finales de 2004, señorías, o a principios de 2005, cuando se evidenció la continuidad de este fenómeno, también hubiera sido razonable constituir una comisión de sequía que definiera las actuaciones que la Generalitat podía acometer, porque aquí estamos en el ámbito autonómico.
Actuaciones que la Generalitat podía acometer.
Y haberse incorporado esas actuaciones a los presupuestos porque obras son amores.

Y ya podemos decir lo que queramos, pero no queremos hacer un seminario teórico.
Queremos que las propuestas que salgan se incorporen a los presupuestos.
Entonces podía haberse realizado.
Pero han realizado todo lo contrario, señorías.
Ustedes lo que han conseguido, y lo que han hecho, ha sido bajar los presupuestos durante todos los años de gobierno del señor Camps, en todos los programas hídricos de la Comunidad Valenciana.
Así quieren ustedes resolver los problemas.

Miren, creo que no es tiempo de hablar, que es tiempo de trabajar, porque estamos en plena sequía.
Y yo quisiera ser absolutamente constructivo.
Yo quisiera que, si tuviéramos una comisión de sequía; que la tendremos, votemos a favor o en contra el Grupo Socialista, la tendremos.
Porque ustedes votarán a favor y tienen mayoría absoluta.
Que sirva para algo.
Que no sea un paripé.
Que sea algo útil.
Que pueda incorporarse a los presupuestos de la Generalitat Valenciana.

Y eso solamente se puede hacer, si terminamos el dictamen y las conclusiones antes de que se tramiten esos presupuestos, y no después, que no tienen ustedes más presupuestos en esta legislatura y su gobierno se termina.

Por tanto, les voy a hacer una propuesta, por lo menos a todos los grupos parlamentarios.
Hagamos un compromiso aquí, en sede parlamentaria, en esta tribuna, de que queremos que sea útil, y de que queremos que concluya a tiempo oportuno esta comisión para tener unas conclusiones que trasladar a los presupuestos.
Digámosle a los valencianos que queremos realizar las cosas que se digan en esa comisión, dentro ya de lo poco que nos queda, que son unos solos presupuestos.
Y podremos, podremos replantearnos, y podremos plantearnos incluso el sentido de nuestro voto.

Si no, señorías, no podremos hacerlos.
Porque a lo que no estamos dispuestos es a contribuir a un paripé, y a una ceremonia de la confusión que no sirva después a los valencianos.
Podemos hacer un seminario teórico.
Muy bien.
Cuando ustedes quieran, como ustedes lo deseen.
Pero queremos que la comisión, que es parlamentaria, tenga unas conclusiones, que se reflejen en los presupuestos.

Y eso, nos tememos, señoría, que ustedes no están por esa labor, sino todo lo contrario.
Por reducir los programas de agua, como han hecho, que han bajado el 10% del programa de la entidad de saneamiento.
Y llevan bajando todos los programas de gestión e infraestructuras de recursos hidráulicos, desde que el señor Camps ocupa el sillón de la presidencia de la Generalitat Valenciana.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula.
.
.
per a rèplica?
Vol replicar?
Sí?
Doncs té la paraula per a rèplica el senyor Soler.
*(Remors)*

 

**El senyor Soler Garibo:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Socialista.

Mire, el Consell té els deures fets, 250.
000 hectàrees de regadiu a la Comunitat Valenciana, 175.
000 ja a reg localitzat, més del 50% i al final d'esta legislatura s'aproximarà a les 200.
000, quasi el 60%.
La resta d'Espanya, com vosté sap, el 8%.
Ací, més del 50%.

Depurem 500 hectòmetres cúbics a l'any, ne reutilitzem 300 d'eixos 500.
Per tant, els deures els tenim fets.

Problema pressupostari.
No hi ha cap problema pressupostari.
Davant d'un tema tan important i tan greu com este, l'administració té mecanismes.
Si les conclusions d'esta comissió requeriren d'invertir diners, no es preocupe que, estiga el govern que estiga, no es preocupe que diners estaran els que facen falta.

No se li oblide a vosté que el que es demana és una comissió d'estudi, una comissió d'estudi que ha d'estudiar, com diu la comissió, el problema, van a vindre ací persones expertes i que saben molt de què va i han d'explicar-nos com està la situació i què es pot fer.
I jo crec que vosté ha avançat conclusions d'eixa comissió, cosa que no deu fer.
Hem de deixar que s'expliquen els expertes, i, després, les conclusions de la comissió ja eixiran en funció del que diguen eixos experts.
Ja li ho he explicat abans.
Compareixeran els experts, els que vostés demanen, els que demanem el nostre grup, els que consensuem, i farem cas al que diguen els experts.

Mire, a pesar que totes les dades que jo li he apuntat abans ­vosté ha fet menció a elles­ totes són oficials, concretament del Ministeri de Medi Ambient, ja que no sols no ha ficat en pràctica les soluciones adequades, ni tant sols les anunciades siguen pràctiques o no, sinó que, a més, va derogar el transvasament dels sobrants de l'Ebre a les conques de la nostra comunitat que en el futur haguera evitat situacions com la que ara tenim.
*(Aplaudiments)*

Un dels motius pel que utilitzant la terminologia que utilitzava el portaveu del Grup Socialista que es va a morir la comissió, va ser perquè teníem la confiança que el PHN, si haguera seguit governant el Partit Popular, haguera eixit endavant i eixe problema estaria solucionat per al futur.

Mire, en un any de sequera, el riu Ebre a abocat a la mar un volum equivalent a 30 transvasaments a la Comunitat Valenciana, a 30 transvasaments.
Això vol dir que cada 12 dies s'aboca un transvasament a la mar i és l'aigua que ens falta a nosaltres.
El govern de la nació considera més adequat que el sobrant d'aigua dolça del riu Ebre vaja a la mar i se sale, per a, després, omplir la costa valenciana de dessaladores que s'abastisquen d'aigua salada de la mar abans que donar el seu braç a tòrcer i admetre el que el sentit comú recomana, i que no és una altra solució que transvasar eixos sobrants abans que es depositen a la mar.

El programa Aigua ha sigut un vertader cant de sirenes, perquè pretendre obtindre a través del dessalatge el cabal que el PHN del Partit Popular tenia previst procedent de l'Ebre per a la nostra comunitat és, almenys, un autèntic desbarat econòmic i mediambiental.
I, a tot açò, porta dos anys governant i encara no hem vist cap d'eixes actuacions tan anunciades com a justificació a la derogació del transvasament de l'Ebre.
Això, sí, cada vegada menys aigua, cada vegada més sequera, cada vegada més problemes per a la nostra agricultura i cada vegada més problemes mediambientals, cada vegada més inseguretat d'abastament.

Per tot això volem que es cree esta comissió, que s'analitze la situació, compareguen experts, es conega la problemàtica i les solucions d'altres llocs i es redacten, quan arribe el moment, no les avancem, es redacten les recomanacions que com a solució es proposen al Govern de la nació i també al de la Generalitat, perquè la planificació hidrològica de la Comunitat Valenciana quede garantida en el futur i que, davant de situacions com la que ara patim, disposem de les mesures que puguen pal·liar-la i remetre-la.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Soler.

Tiene la palabra para el turno de réplica, el señor Godoy.

 

**El senyor Godoy García:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, la verdad es que debo empezar lamentando que no hayan dado una respuesta a la oferta que les hemos realizado, porque bastaba subir a esta tribuna y decir: «mire, queremos que realmente exista una comisión de la sequía útil, que exista eso, útil».
Y han subido aquí y no han respondido, pues, se han liado a hablar que si comparecerán expertos y el trasvase del Ebro, que si vamos a llenar la costa de desaladoras y no sé cuántas cosas más.

Bueno, pues, miren, les voy hacer algún anuncio también, por lo menos yo creo que esto a esta cámara les vale, creo yo.
Las desaladoras o las desalinizadoras, como quieran ustedes llamarlas, van a contribuir de manera muy notable y van a resolver uno de los grandes problemas que tenemos, que es el abastecimiento *(un diputat diu des de l'escó: «Muy bien»)* de agua de la costa, fundamentalmente alicantina.
*(Aplaudiments)* Y lamento mucho que ustedes estén en contra de los regantes y estén en contra de aquellos que quieran abastecerse y que están firmando las demandas y las están pidiendo.

Miren ustedes, en estos días.
.
.
Señor Maluenda, no se irrite usted, señor Maluenda, yo sé que esto le disgusta pero es así.
Mire, en estos días, dentro de unos días van a ver ustedes inaugurados 7 hectómetros cúbicos más de agua potable para Alicante.
Saben ustedes que se ha licitado una desalinizadora en Alicante de 24 hectómetros cúbicos de agua para Alicante.
Con lo cual, va a tener autosuficiencia.
Pero, saben ustedes también que durante el mes de marzo probablemente se va a licitar una desalinizadora de 80 hectómetros cúbicos de agua para Torrevieja; abastecimiento urbano, 30 hectómetros cúbicos y, el resto, para agricultura.
Ese es el fracaso del que ustedes hablan: más agua de la que ustedes podían e iban a traer a esta comunidad.
*(Aplaudiments)* No tienen ustedes, en ese caso, ninguna cre-di-bi-li-dad.
Y su problema es que están solos y no tienen absolutamente ninguna política hídrica.

Y dicen ustedes: «vamos a hacer conclusiones cuando llegue el momento».
Y yo les digo: ¿es que no ha llegado ya el momento?
¿Es que esta comunidad no tiene razón *(aplaudiments)* de estar harta de que no llegue el momento?
¿Y por qué no llegó el momento hace dos años que es cuando tenía que haber llegado?
Porque hubiera costado dinero a los presupuestos de la Generalitat.
Y ustedes no quieren priorizar los programas de agua.
Ustedes están priorizando las macroestructuras.
Y ustedes están priorizando los gastos en consellerias que no sirven para nada, en muchos casos más que para contentar a aquellos amigos o para solucionar divisiones internas del partido e incrementar los gastos de personal.
*(Aplaudiments)*

Miren, ¿por qué en Madrid, que es una comunidad que está gobernada por el Partido Popular, la señora Aguirre ha llegado a acuerdos con el Partido Socialista de la magnitud siguiente: elaboración de un plan de choque para la gestión eficaz, eficiente y racional del agua?
¿O de la magnitud siguiente: realizar una ley de gestión integral del agua?
Yo se lo propongo a ustedes aquí también.
Yo también se lo propongo.
Pero, lo primero que les propongo es que si hacemos una comisión para la sequía, hagámosla, pero saquemos las conclusiones en tiempo oportuno para reflejarla presupuestariamente, no lo convirtamos en un paripé que no sirva para la Comunidad Valenciana.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Por favor, señor Maluenda.

Muchas gracias, señor Godoy.

Vamos a ver, señor Ribó, usted tiene un turno ahora, después de la votación, de explicación de voto en que, lógicamente, puede hacer referencia a su postura y el por qué votan así.
El reglamento es así.

Comienza el voto.
Votos a favor, 47; votos en contra, 31.
Queda aprobada la creación de una comisión especial de estudio de la sequía en la Comunidad Valenciana.

Señores, tranquilos.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Tiene la palabra el señor Ribó.
Perdón, señor Ribó, para explicación de voto también tiene el derecho a la palabra el señor Tomás.

Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

Buenos días.

En el problema del agua los grandes perjudicados siempre han sido los agricultores, los regantes, los empresarios y, en general, todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que han podido comprobar como la tan proclamada solidaridad entre los territorios, establecida en la Constitución Española, ha sido pisoteada por el gobierno socialista de Zapatero y Carod-Rovira.

La célebre frase de Pasqual Maragall donde afirmaba que «a los valencianos, ni agua», abrió la veda de un debate político en el que lo valenciano y nuestros intereses fueron ninguneados por Zapatero, la ministra Narbona y, muy especialmente, por Carod-Rovira, quienes, finalmente, consiguieron paralizar el trasvase del Ebro y poner a la Comunidad Valenciana en una posición de dependencia con respecto a un recurso natural indispensable como es el agua.

Apoyamos esta iniciativa con la esperanza de que todos, y especialmente el Gobierno Valenciano, sepa diferenciar en el debate de política nacional a las necesidades de los valencianos y ambos partidos, el Partido Popular y el Partido Socialista, comparten la urgencia de buscar soluciones eficaces y definitivas, avaladas por informes serios y profesionales donde se resuelva el déficit hídrico que padece históricamente nuestra región.

El Partido Popular de la Comunidad Valenciana tiene razón en reclamar el agua para los valencianos y por eso apoyamos esta comisión especial, pero el PP vuelve a llegar tarde y a situarse en la cómoda posición del mendicante y de lamentarse de lo que el gobierno de Zapatero y Carod-Rovira les está haciendo.
Eso no es gobernar, eso es tener un gobierno débil.

A los valencianos ya no se les puede engañar por más tiempo y muchos comienzan a preguntarse por qué cuando estuvo gobernando durante ocho años el Partido Popular en España nadie se preocupó en acelerar la aprobación y puesta en marcha del Plan hidrológico nacional y, por eso, cada vez somos más personas, miles y miles de valencianos que, al darnos cuenta de la situación, estamos trabajando muy duro para que en el año 2008 se respeten los intereses de la Comunidad Valenciana y no salga gratis ir contra el progreso de los valencianos, porque visto lo visto al final va a pasar lo de siempre; los unos por otros y la casa sin barrer.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Tomás.

Tiene la palabra, el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Nosaltres hem votat que sí a la constitució d'aquesta comissió per coherència.
En primer lloc, perquè en l'altra legislatura demanàvem una comissió pareguda, que no va funcionar, i em sembla lògic.
Hem votat que sí perquè em sembla raonable que quan es produïx una sequera, i açò passa, aproximadament, cada deu anys al nostre país, va passar en el 1995, hi havia una comissió de la sequera, doncs, es faça una comissió sobre aquest tema que, per cert, quan s'ha plantejat el guió del mateix em recordava perfectament el guió de l'anterior comissió de la sequera, no sé si fotocòpia, a la qual jo vaig assistir.

Però, nosaltres hem votat amb una profunda preocupació, perquè teníem la sensació, i tenim la sensació després del que hem escoltat, que aquesta comissió de la sequera va a ser la comissió protransvases del Partit Popular o va a ser una comissió que vulga utilitzar el Partit Popular com una eina de propaganda.

Nosaltres volem deixar-ho clar.
Si es fa açò, l'anem a acusar de demagògia cada vegada que parle del transvasament de l'Ebre, perquè en estos moments, encara que s'estiga fent el pla hidrològic, no podria arreglar el problema de la sequera.
És evident, no estaria fet.
Per tant, estaríem parlant de demagògia.
Els anem a acusar que no han fet els deures cada vegada que veiem un conveni que es va publicar en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*, el conveni entre la ministra de Medi Ambient, senyora Tocino, i el president de la Generalitat, el senyor Zaplana, i no s'ha fet després la immensa majoria d'aquelles actuacions, vuit anys després.
Els anem a acusar que utilitzen l'aigua com una eina de confrontació, no amb voluntat de resoldre els problemes.

I, naturalment, volem fer una advertència, en primer lloc, al Partit Popular, però també al Partit Socialista.
El problema fonamental d'este país no és un problema de gestió de l'oferta, de més aigua, vinga de l'Ebre, del Roine o de les depuradores: el problema fonamental d'este país és un problema de gestió de la demanda, perquè som la comunitat que pitjor gestiona l'aigua de tot l'arc mediterrani.

I vaig a donar algunes dades.
La nostra comunitat és la que més aigua perd en les seues canonades, en les seues xarxes de distribució.
Catalunya, País Valencià, Múrcia, Illes Balears, la pitjor, la nostra.
La nostra comunitat és el que més aigua gasta per habitant de tot l'arc mediterrani espanyol, és la que més aigua gasta per hectàrea de tot l'arc mediterrani espanyol.
És la comunitat que menys rendibilitat té en metres cúbics respecte a unitat de producte interior brut, on l'aigua és menys rendible de tot l'arc mediterrani.

Jo voldria recordar unes dades de fa molts pocs dies que ens van donar.
En este país només s'ha reutilitzat en el 2004 el 30%.
Però el que és més divertit és que s'ha reutilitzat menys que l'any anterior, menys.
L'any anterior, en el 2003, es va reutilitzar el 33%.
Dades de l'Entitat de Sanejament.
Tant demanar aigua i tirem al mar 350 hectòmetres cúbics a l'any.

Doncs mire, nosaltres pensem que això no es pot fer, nosaltres pensem que això no es pot fer.
Nosaltres pensem que el que s'ha de fer és augmentar la rendibilitat de l'aigua.
Nosaltres pensem que el més barat i el més ràpid que s'ha de fer és augmentar l'ús de l'aigua d'una forma raonable.
Menys buscar aigua fora o en el mar, menys inversions en polítiques d'oferta, més inversions en polítiques de gestió de la demanda.

I, per suposat, quan parlem de tècnics, parlarem de tots els tècnics, eh?
De tots, dels qui pensen d'una forma com en el segle XIX, dels qui pensen com pensaven en Estats Units abans dels anys setanta o dels qui pensen com es pensa en estos moments, aquí, en Estatut Units i arreu del món.
I efectivament que poden vindre tècnics, i esperem que no els censuren, que només els facen vindre del seu color.
En farem vindre, i ho discutirem.
I veurem que s'està fent una política d'aigua nefasta en este país, com no s'ha gestionat l'aigua en els moments que feia falta.
Efectivament que ho veurem.
Perquè vostés molt parlar d'aigua, però després poden fer fins i tot el desastre d'intentar fer edificacions, urbanitzar zones d'un pantà que estava precisament en un conveni: el pantà de Vilamarxant.
Fins açò arriben.

Per tant, vostés, de gestió de l'aigua, res; de demagògia de l'aigua, molta.
I anem a veure-ho, per suposat.
El tema de l'aigua és important, però és un tema que s'ha gestionar amb criteris del segle XX, no del segle XIX, amb criteris del segle XXI, amb criteris de saber que l'aigua és un recurs limitat i sabent que en este país la gestió de l'aigua és ­repetisc­ la pitjor de l'arc mediterrani.
I les dades són de l'Institut Nacional d'Estadística, les pot comprovar qualsevol.

Per tant, senyors del Partit Popular, encantats de parlar de l'aigua, però en parlarem de l'aigua, i seriosament.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

Se levanta la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

*(Se suspén la reunió a les 14 hores i 20 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 16 hores i 37 minuts)*

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre la política del Consell sobre potenciació dels punts de trobada familiar, que formula el diputat Rafael Ferraro Sebastiá, del GP Popular (RE número 47.
284).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
número 7, preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència.
Correspon la primera pregunta al Grup Parlamentari Popular, pregunta amb registre d'entrada 47.
284, que va dirigida al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, i que formula l'il·lustre diputat senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Un punto de encuentro familiar es un espacio neutral e idóneo que favorece y hace posible el mantenimiento de las relaciones de los niños y sus familias cuando en una situación de separación y/o divorcio o acogimiento familiar el ejercicio del derecho de visitas se ve interrumpido o bien es de cumplimiento difícil o conflictivo.
La finalidad del punto de encuentro familiar es, pues, garantizar la seguridad y bienestar del menor y constituye una alternativa de intervención temporal orientada a la normalización del régimen de visitas hasta que desaparezcan las circunstancias personales que motivaron la necesidad de este recurso.

La promoción y creación de puntos de encuentro familiar debe ser impulsada por las administraciones públicas y el Consejo General del Poder Judicial así como por otras instituciones relacionadas con la administración local y la administración de justicia.
Sabemos que la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas está trabajando bien en este asunto, y que es muy consciente de la importancia de estos puntos de encuentro que favorecen el derecho fundamental del menor a mantener la relación con sus progenitores y otros parientes y allegados.

En este sentido, señor conseller, le formulo la siguiente pregunta: ¿cuál es la política del Consell respecto a la potenciación de los puntos de encuentro familiar?

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Ferraro, es muy interesante que se preocupe por la situación de los puntos de encuentro familiar, fundamentalmente porque la Ley 1/1996, de 15 de enero, de protección jurídica del menor plantea por primera vez a las administraciones públicas el desarrollar unas políticas integrales de la infancia y organizar actuaciones preventivas respecto a la misma.

A nadie se le escapa que en los procedimientos de separación y divorcio se produce una contraposición de intereses muy importante entre los progenitores y que en muchas ocasiones son los niños, los hijos de los mismos, los que son utilizados como moneda de cambio, como una cuestión.
.
.
, como arma arrojadiza en las relaciones entre los progenitores.
Y, por lo tanto, se pretende a través de los puntos de encuentro familiar establecer unos marcos lo más imparciales posible, lo más.
.
.
, diríamos asépticos posibles, para que los hijos no sufran esa serie de presiones que en muchos casos de separación y divorcio se pueden presentar entre los progenitores, fundamentalmente en los momentos en que se produce el cambio de la guardia y custodia o el establecimiento de los regímenes de visita en fin de semana o períodos vacacionales.

Experiencias hemos tenido en ese sentido, fundamentalmente el punto de encuentro familiar de la ciudad de Valencia, y desde ese momento se planteó por parte de la Conselleria de Justicia el extender el establecimiento de estos puntos de encuentro familiar al resto de partidos judiciales.

Para ello se ha diseñado una red de puntos de encuentro familiar que consta de 21 puntos de encuentro familiar a lo largo de toda la Comunidad Valenciana, y se firmó en mayo del 2005 un convenio de colaboración que vincula la Conselleria de Justicia con otras instancias públicas cuyos respectivos ámbitos de actuación es necesario coordinar para garantizar el éxito del proyecto estableciendo las bases para la implantación de la red de puntos de encuentro familiar.
Quedan así implicados el Tribunal Superior de Justicia, la Federación Valenciana de Municipios y Provincias y el Consejo Valenciano del Colegio de Abogados.

El Tribunal Superior de Justicia velará por el correcto funcionamiento y cumplimiento y adecuación de todos los aspectos jurídicos relacionados con este servicio, además de canalizar las relaciones de los órganos judiciales de la Comunidad Valenciana con los propios puntos de encuentro familiar.
La Federación Valenciana de Municipios garantiza por parte de los ayuntamientos de los municipios una sede donde localizar a los puntos de encuentro familiar, la habilitación de los locales así como la vigilancia policial de los mismos.

No quiere decir eso que en algunos casos, porque así se estime por acuerdo entre el municipio y la propia conselleria, se establezcan, colaborando con las oficinas de atención a las víctimas del delito, en edificios judiciales.

Y, por otra parte, el Consejo Valenciano del Colegio de Abogados creó un turno especializado de abogados para que presten sus servicios en los puntos de encuentro, así como cualquier otra actuación que pueda impulsarse desde dicha instancia.

Los puntos de encuentro cuentan con una estructura mínima de un letrado coordinador, designado por la Conselleria de Justicia; un psicólogo que reúne los requisitos de experiencia y formación profesional adecuada, y el personal auxiliar que de manera adecuada tiene que prestar sus servicios.

En estos momentos existen ya determinados puntos de encuentro familiar en Valencia, Torrente, en Elche, que están demostrando la eficacia de los mismos y que estamos convencidos de que su extensión a todos los partidos judiciales o a la inmensa mayoría de los partidos judiciales de la Comunidad Valenciana tendrán como objetivo un único objetivo, que es la mejor prestación de este servicio y la mejor atención a los que en los procedimientos de separación y divorcio y, en muchas ocasiones, son los mayores afectados, que son los hijos de los cónyuges que están separados.

Muchísimas gracias.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre creació d'òrgans judicials a la Comunitat Valenciana, que formula la diputada Verónica Marcos Puig, del GP Popular (RE número 47.
285).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, registre d'entrada 47.
285, que formula la il·lustre diputada senyora Verónica Marcos, i que va dirigida també a l'honorable conseller de Justícia i Administracions Públiques.

Senyora Marcos.

 

**La senyora Marcos Puig:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Todos los valencianos somos conscientes del constante y decidido esfuerzo del Gobierno Valenciano para acercar la justicia a los ciudadanos.
Y con este objetivo, acercar la justicia a los ciudadanos, nace el Plan plurianual 2004-2008, un plan acordado con todos los colectivos implicados en la administración de justicia.

Este plan, señor conseller, ­usted así nos lo manifestó­ se remitió el pasado mes de julio de 2004, hace ya dos años, casi dos años, al ministerio para adecuar la Ley de demarcación y plan judicial a las necesidades de la Comunidad Valenciana.
Ese documento, ese plan consensuado y elaborado por y para los colectivos suponía la creación de más de 80 órganos judiciales en nuestra comunidad.

Por otro lado, señor conseller, la Generalitat también trasladó al ministerio la urgente necesidad de creación de nuevos órganos judiciales especializados en violencia de género.
Concretamente se solicitó uno en Castellón y otro para la ciudad de Elche.

Al parecer, señor conseller, no tenemos noticias del ministerio acerca de estas peticiones del Gobierno Valenciano.
Y por todo ello, señor conseller, en nombre de mi grupo parlamentario, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, le formulo la siguiente pregunta: ¿cómo valora la política del Ministerio de Justicia respecto a la creación de órganos judiciales en la Comunidad Valenciana?

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Marcos, respecto a esta pregunta decirle que la insensibilidad del gobierno socialista también se extiende respecto a la Comunidad Valenciana en materia de justicia.

Es lamentable tener que decirlo, pero es una realidad evidente que la insensibilidad del señor Rodríguez Zapatero, del presidente del Gobierno, *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, de su ministro de Justicia, también se extiende en este campo a la Comunidad Valenciana.
No solamente en temas relacionados con infraestructuras, con el agua y con otra series de cuestiones sino también en materia de justicia *(remors)*, sino también en materia de justicia, esa insensibilidad se traslada, se transmite por parte del gobierno de España *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* a la Comunidad Valenciana.

Nosotros presentamos, desde el Gobierno Valenciano.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

 

.
.
.
se presentó ante el Ministerio de Justicia un plan que recogía las reivindicaciones de la Generalitat en materia de creación de nuevos órganos judiciales durante los cuatro años.

En síntesis, la propuesta contemplaba la creación de 3 nuevos partidos judiciales, la modificación de otros 5, la puesta en marcha de 4 nuevas adscripciones de fiscalía y la creación de 89 nuevos juzgados, *(remors)* actuaciones todas ellas que permitirían cubrir.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Per favor, senyor Such.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

 

.
.
.
de una forma razonable, las necesidades en materia de planta judicial que tenía y tiene nuestra Comunidad Valenciana.

Existe una gran diferencia entre el Partido Socialista y el Partido Popular.
Nadie puede pensar que los jueces que fuesen asignados o que los funcionarios que fuesen asignados a los juzgados creados en nuestra comunidad dejasen de percibir sus emolumentos.
Nadie puede pensar tampoco que si siguen las políticas económicas del gobierno socialista los pensionistas dejarán de percibir las pensiones dentro de unos cuantos años.

Por lo tanto, la realidad es que las cuestiones presupuestarias son las que son y siempre atenderíamos por parte del Gobierno Valenciano los compromisos que adquiriríamos en la creación de esos órganos.

El grado de cumplimiento por parte del ministerio a nuestras legítimas y fundadas peticiones se resume de la siguiente manera: en el año 2004, se crearon cinco órganos judiciales; el pasado año 2005, 21, y en este año se crearán alrededor de 10.
Falta todavía concretar definitivamente los mismos.
Es decir, un total de 26 frente a los 89 que necesitábamos.

Respecto a la programación para este año 2006, como he dicho, solicitamos 23 nuevos juzgados.
La Generalitat solicitó al ministerio la creación de al menos 14 nuevos órganos judiciales así como 23 nuevos juzgados exclusivos sobre violencia sobre la mujer.
*(Remors) (La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* Petición que tan solo ha obtenido la confirmación verbal hasta estos momentos de habilitar 9 órganos judiciales durante el presente ejercicio.
De un total, de un total de 37, únicamente 9.

Por lo tanto, especialmente significativa resulta la incuestionable falta de medios con que el ministerio ha puesto en marcha la Ley de medidas de protección integral contra la violencia de género *(remors)* que arranca con una mínima dotación de órganos judiciales especializados en todo el territorio nacional, lo que está provocando un generalizado malestar entre los distintos operadores jurídicos y la ciudadanía.

En cuanto a la creación y modificación de partidos judiciales, el ministerio tan solo ha anunciado, por un lado, la creación del partido judicial de Chiva, olvidando, como es habitual en el Ministerio de Justicia, los de Bétera y Silla.
Y, por otro lado, la modificación de los partidos judiciales de Castellón, Nules y Villarreal, no pronunciándose respecto a Benidorm i Villajoyosa.
Tampoco lo ha hecho respecto a las nuevas adscripciones de la Fiscalía solicitadas para Requena, Llíria, Novelda y Villarreal.

Así mismo, en el marco de medidas de agilización de determinados procesos civiles previstos en la disposición adicional quinta de la Ley de enjuiciamiento civil, por parte de la conselleria se solicitó en 2004 la creación de oficinas de señalamiento inmediato en Valencia, Alicante, Castellón y Elche, habiendo iniciado el ministerio únicamente un proyecto de implantación todavía en fase de desarrollo en la que se incluyen cinco ciudades piloto en toda España, entre ellas, Valencia.

Este panorama, ciertamente desalentador, evidencia que la desatención y la falta de respuesta a las continuas y legítimas reivindicaciones de la Generalitat Valenciana, de la Comunidad Valenciana en materia de creación de nuevos órganos judiciales es una constante en la política del Ministerio de Justicia.
Pero no solo lo digo yo.
El informe de necesidades planteado en 2004 ha sido posteriormente corroborado y ratificado por los propios estudios emanados del Consejo General del Poder Judicial que ponen de manifiesto la situación de desventaja en la que se encuentra nuestra comunidad y en entredicho la cicatera política del Ministerio de Justicia en esta materia.
Una política absolutamente injustificada si tenemos en cuenta que de cada nuevo órgano judicial que se crea en nuestra comunidad es la Generalitat Valenciana la que sufraga el 80% del coste total.
Y estamos dispuestos a sufragar ese coste para dar un mejor servicio a los ciudadanos de nuestra comunidad.
El Ministerio de Justicia, el gobierno de Rodríguez Zapatero, no está dispuesto a que podamos prestar ese mejor servicio *(protestes)* a los ciudadanos de nuestra comunidad, *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* y eso es lo que realmente se tiene que apuntar en el «debe» del gobierno presidido por Rodríguez Zapatero.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Such, per favor.

L'hauré de cridar a l'orde per primera vegada.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

.
.
.
y sustentado por los colegas del Pspv, por sus colegas del Partido Socialista en el conjunto de España.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre realització d'auditoria sobre Terra Mítica, que formula el diputat José Camarasa Albertos, del GP Socialista (RE número 47.
296).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor conseller, moltes gràcies.

Anem a passar a la següent pregunta, pregunta formulada per l'il·lustre diputat senyor José Camarasa Albertos, del Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 47.
296, que va dirigida a l'honorable conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació.

Senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Señora presidenta, si es tan amable, yo daría por formulada la pregunta o, si no, la formula usted y ya directamente pasaría a que la contestara el señor conseller.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Camps.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Señora presidenta.

Señoría, señor Camarasa, la tentación que tengo parlamentaria ahora es de dar por contestada la pregunta porque ya la he contestado en alguna ocasión en estas Cortes.
*(Veus)* Pero seré.
.
.
, no, seré respetuoso con el trámite y le diré que en los términos en los que ha sido formulada, la respuesta es muy sencilla, muy clara y muy corta: no.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor Camps.

No sabe cómo le agradezco esa generosidad que ha demostrado usted en su primera intervención.
Se lo agradezco de verdad porque se corresponde con un talante liberal, centrista y de dar juego y participación a la oposición.
*(Remors i aplaudiments)*

Pero la pregunta era sencilla, y convendrá usted conmigo que tiene una cierta actualidad, porque usted, yo y cuatro millones y medio de accionistas valencianos, que son los que han dado a usted el dinero para que lo utilizara bien en Terra Mítica, están algo mosqueados al haberse enterado de que Terra Mítica, aparte de estar bancarrota, está en los tribunales y sus directivos ­directivos que pusieron ustedes a dedo, sin experiencia y sin conocimientos­ se sientan en este momento en el banquillo de los acusados.
Algo tendría que decir usted.

Y las decisiones que tenga que tomar, señor Camps, yo creo que van a afectar, o están afectando, seriamente a su gobierno.
Su gobierno tiene que demostrar si tiene credibilidad, si defiende a todos los valencianos o si defiende a aquellos que ocultan sus malas prácticas en un cierta impunidad, que hasta ahora ha sido impunidad, pero que en algún momento saldrá, a pesar de que algunas decisiones judiciales parezca que no van por ese camino.

Mire usted, nosotros le pedimos si usted, como responsable de los grandes proyectos, está dispuesto a pedir en el consejo de administración de Terra Mítica que haya una investigación operativa, para saber qué ha pasado con más de 200 millones de euros, de todos los valencianos, de esos cuatro millones y medio, que le dieron a ustedes y que han desaparecido por oscuras alcantarillas y que no sabemos dónde están.

¿Qué ha pasado ­le digo­ con 207 millones de euros, como mínimo, que han desaparecido?
¿Qué ha pasado?
Porque a usted le interesará saber por qué se pagaban 15 millones de euros en el primer año por contratos de mantenimiento y, por arte de birlibirloque, esas empresas de mantenimiento, haciendo un esfuerzo de generosidad, ahora cobran 4.
¿Dónde están los 11 que se llevaron?
¿Dónde está el diferencial?
A mí me preocupa, a usted también y a cuatro millones y medio de valencianos deberían de preocuparle igual que a usted.

Y no se lo tome a broma, y no me venga contestando que eso está sub júdice, porque esto es una cámara política y usted tiene que responder políticamente aquí y ahora.
Porque no se juega dinero de usted, *(aplaudiments)* se juega dinero de cuatro millones y medio de valencianos, que le piden cuentas, señor Camps.

Y, sobre todo, querríamos saber también ­y le importará a usted­ saber qué ha pasado con más de 3 millones de euros que se le deben a entidades deportivas, como el Villarreal, que yo creo que tiene más interés en que le paguen los dos millones y medio de euros que le deben que vaya el presidente Camps a ver cómo queda en Glasgow, tiene más interés en eso.
¿Qué ha pasado con el dinero que le deben al Elche?
¿Qué ha pasado con el dinero que le deben al Levante?
¿Qué ha pasado con el dinero que le deben a la Federación Española de Fútbol?
Porque ese dinero, señor Camps, venía del dinero que obligaban ustedes a darle a la Agencia Valenciana de Turismo para promocionar el parque.
Que, dicho sea de paso, no estaría de más que pidieran ustedes el cumplimiento de las obligaciones del parque y la justificación de los gastos que habían hecho.
Eso ya para que vaya usted tomando nota.

Y, sobre todo, quisiéramos que usted nos dijera esta tarde, si puede, sabe y quiere, qué ha quedado de aquello de que el parque era para evitar la desestacionalización de Benidorm.
Decían ustedes: «Es que van a venir los turistas».
Claro, lamentablemente, usted se encuentra en la situación de que anteayer el diario *Levante* publicaba, según informes de la patronal Hosbec ­que usted conoce bien, es de Benidorm, y no es sospechosa de que arrime el ascua a esta sardina­, que la desestacionalziación está produciendo ya críticas del sector en el sentido de que van a tener que cerrar.

Pero es que es más.
En un acta que amablemente me ha enviado algunos de los consejeros ­no usted­ de Terra Mítica, se dice que no se podían lograr los ingresos previstos porque ­tome nota, conseller­ había descendido el número de visitantes en Benidorm.
¿En qué quedamos?
¿El parque es culpable de que no lleguen los visitantes o los visitantes no son culpables de llenar el parque?
Yo creo que esa serie de cosas serían interesantes.

Luego, querríamos saber también, concretamente, si usted puede decirnos algo, por qué se decidió por el informe más galáctico ­eso que está de moda ahora­, ese informe que decía que iban a ir tres millones de visitantes, que luego fueron uno.
Claro, que ese informe lo hacía una multinacional en la que tenía mucho que ver el señor jefe de gabinete del anterior presidente, Price Waterhouse.
Y sin embargo, a ustedes no les gustaba la imagen que salía en el espejo de la realidad que le daba ERA.
ERA decía un millón, pero ustedes querían tener el parque más caro, el más grande, el más alto y el más impactante.
Claro, y un parque que de 3 millones de visitas previstas, terminó en uno.
De un coste de 180 que le decía ERA, ustedes se fueron a 377 millones de euros, con 171 millones de pérdidas y con 219 millones de deudas.
Como convendrá usted, señor conseller, es como para estar orgulloso.

Y entonces, le vuelvo a repetir: cuatro millones y medio de accionistas valencianos, que le han entregado el dinero a usted para que lo invierta bien, hoy le dicen que dé explicaciones, que defienda ese dinero, que le diga a sus representantes en el parque que piden una investigación operativa.
Que vean, conseller, que vean si se pagaba el doble porque valía la mitad, porque de eso usted algo sabe.
Porque si lo he llegado a saber yo, imagínese usted que es conseller de Hacienda y es muy sabido, y es muy sabido.

Si esa sospecha la tengo yo, conseller, y usted la tiene, sospecha algo cierta, yo le que le pediría sinceramente es que suba a esta tribuna y diga que está dispuesto a defender los intereses de los valencianos, y no a ocultar a unos responsables directivos que han sido cómplices de todo eso y que ­repito­ ustedes los pusieron.

¡Ah!
, y se me olvidaba una cosa.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

¿Responsabilidad ­termino enseguida; no se moleste, que no le llevaré más tiempo­, responsabilidad, conseller, responsabilidad o complicidad?
La palabra puede parecer fuerte, pero se lo digo porque no quisiera oírle a usted que eso está sub júdice y que fueron gobiernos anteriores.
Aquí se subió el presidente de la Generalitat y dijo que era responsable, responsable.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Finalice, por favor.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

.
.
.
de la A a la Z de lo que había hecho el señor Eduardo Zaplana.

 

**La senyora vicepresident primera:**

Finalice.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Así que espero sus palabras.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Muchísimas gracias, señor Camarasa.
*(Aplaudiments)*

Tiene la palabra el honorable conseller, señor Camps.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Camarasa.

Intento poder, creo que sé y, desde luego, quiero, con lo cual no se va a quedar usted sin respuestas.
Lo que le puede suceder es que ya le suenen a viejas, porque este gobierno ha comparecido, comparece y estoy seguro que volveré a comparecer, a que ustedes vuelvan a preguntarnos por el año 1998 y no por la Comunidad Valenciana o el parque temático Terra Mítica del año 2006, 2007 o 2008.
*(Veus)*

Fíjense, señorías, sería tremendamente fácil, tremendamente fácil ­y además, quiero adoptar un tono muy serio­, tremendamente fácil que le dijera a su señoría, tirando de hemeroteca, las declaraciones de su secretario general ­está hoy aquí­ defendiendo el parque, su viabilidad, *(veus)* la apuesta por lo que supone un parque temático.
Sería tremendamente fácil que sacara las declaraciones de su señoría, exactamente.
.
.
Bueno, a veces no coincidían, pero al final sí que han sido las mismas.
Sería tremendamente fácil que volviera a reiterarle los números, lo que supone Terra Mítica, el beneficio para Benidorm, para la comarca, para la provincia, para esta comunidad.
Tremendamente fácil.

Lo que me planteo ya es si sería bueno, pero bueno no por el gobierno, bueno por ustedes.
Estos debates, señoría, no suceden en ninguna otra comunidad, *(veus)* en ninguna otra.
Parques temáticos hay *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, de este nivel ­este es el mejor­, pero de este nivel, en Madrid, en Cataluña, en Andalucía.
Ni la oposición hace este tipo de preguntas, ni hay un debate sobre estas cuestiones.
*(La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* 

Y mire, y le digo más, aún podría decirme: « ¿Me está llamando irresponsable como oposición socialista un gobierno del PP?
».
No, señor Camarasa.
Es que hay oposiciones socialistas, como por ejemplo en Madrid, que no abren estos debates sobre el parque de la Warner.
Este parque, que no está en bancarrota, que está en suspensión de pagos, que es muy distinto ­y no estoy aquí para dar lecciones de derecho mercantil­, de la que va a salir a principios del mes de abril ­y ya se lo puedo trasladar a su señoría en sede parlamentaria­, es una de las apuestas más importantes que hemos hecho en esta comunidad para diversificar una oferta de ocio que necesita de calidad.
Todo lo que se debe, absolutamente todo ­y entiendo que su señoría haga aquí oratoria parlamentaria y empiece a nombrar una entidad, un club de fútbol o lo que fuera­, pero todo lo que se debe está en el informe de la intervención judicial, todo, hasta la última peseta.
*(Veus)* 

Y, por cierto, usted preguntaba si íbamos a pedir una auditoria de gestión y financiera del parque ­preguntaba.
Luego en su pregunta no ha dicho ni media de eso, porque no le interesaba absolutamente nada, porque sabe que auditorias hay una cada año: Arthur Andersen y KPMG.
Y porque sabe, además, que la mejor auditoria *(veus)* es este informe, el de la intervención judicial *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, que dice el porqué, que dice el cómo y que dice lo que hay que hacer, que usted conoce perfectamente.

Yo me temo, señor Camarasa, señores socialistas, que ustedes al final con estas preguntas quieren de alguna manera no reconocer, no reconocer, aquello que saben que es bueno para todos.
Anteayer tuvimos conocimiento de que, después de que ustedes se cansaran de criticar la Ciudad de la Luz, solo se le ha ocurrido al gobierno socialista de Aragón hacer, en lo que quede de la Expo esa que van a hacer allí, una ciudad del cine.
Van ustedes absolutamente detrás.
*(Veus)* Lo que aquí critican, en otros sitios proponen, porque ustedes, señor Camarasa, lamentablemente, solo son el pasado de esta comunidad.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre la Ciutat de la Justícia d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 47.
221).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a continuar amb les preguntes corresponents al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, començant per la de registre d'entrada 47.
221, que correspon formular a l'honorable conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques i que formula l'il·lustre diputat senyor Joan Antoni Oltra i Soler.

Quan vulga.

 

**El senyor Oltra i Soler:** 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, vosté crec que és coneixedor de la situació de necessitat que té la ciutat d'Elx i el partit judicial, de disposar d'unes instal·lacions judicials acordes amb les necessitats actuals i futures.

En quina situació es troba la Ciutat de la Justícia promesa fa tants anys?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Gracias, señora presidenta.

Señor Oltra, como bien sabe usted, el proyecto de la Ciudad de la Justicia de Elche pasó por la comisión delegada del Consell a finales del mes de noviembre del pasado año, y en estos precisos instantes está pendiente del último informe de la Conselleria de Economía para proceder a su licitación, de tal manera que cuanto antes Elche pueda disfrutar de unas instalaciones judiciales como las que merece la ciudad, como las que merecen sus vecinos y como las que merecen los profesionales actúan en la misma.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

De moment, estem igual que estàvem, continuem sense saber això quan comença.
En tot cas, ahí té al conseller d'Economia que li podria igual facilitar eixe tràmit que pareix.
.
.

Vosté ha de saber que aquesta reivindicació és una reivindicació històrica de la ciutat.
Fa més de deu anys que estan demanant-se aquestes instal·lacions.
Tots els consellers que hi ha hagut abans de vosté, tots han fet les mateixes promeses.
Inclús algun d'ells mos ha ensenyat unes maquetes, mos ha fet de tot per allí, excepte el que havia de fer, que era la construcció.
.
.
el compromís ja seriós de començar eixes obres.

En juny de l'any 2005 vosté va estar en la ciutat d'Elx i, davant les queixes legítimes de la ciutadania i de les institucions, a vosté no se li va ocórrer altra cosa que dir que si continuaven eixes queixes, vosté es duria la inversió a un altre lloc.
Una mostra de prepotència, com si els diners foren seues, i, en tot cas, de fracàs, de fracàs, de no poder fer callar eixes protestes legítimes amb resultats.

El mes passat, el seu secretari, senyor Fernando de la Rosa, tornà a estar a Elx ­segurament ja deuria saber tot això que vosté ha dit­, però també va ser incapaç de donar una data d'inici de les obres, com a vosté fins ara també li està passant.
Sí que va avançar alguna cosa, va canviar l'excusa i va dir que calia acoblar-se a una llei, que feia dos anys ja que estava en vigor, per exemple.
Vosté, jo crec que més intel·ligentment, ni tan sols ha fet ús d'eixa excusa.
I va introduir un tema que cridà l'atenció, i és que segurament això es faria per part d'una empresa privada en règim de concessió i que, bé, l'administració ­jo crec que ha eixit de la fallida­ seria la que aniria pagant a poc a poc allò.
Però la qüestió important ­eixa ja és delicada­, però la qüestió important, que era la data d'inici, en absolut.

Vostés jo crec que han de ser conscients de les dificultats actuals que té l'administració de justícia en la ciutat d'Elx.
L'edifici és un edifici que ja té determinats anys, es va quedar xicotet al poquet de temps i està donant-se eixa administració de justícia en unes condicions totalment inadequades inclús perilloses, inclús perilloses.
I això que el propi ajuntament ve col·laborant des de fa anys facilitant mitjans, entre ells locals, per a poder disposar d'un poc d'espai per a això.
Però eixes instal·lacions, ja dic, inadequades, perilloses, denunciades i, en alguns casos, quasi tercer mundistes.

Segurament té alguna cosa a vore el fet que la seua conselleria ­i ahí té al conseller d'Hisenda de nou­ és una conselleria que està poc a poc perdent pes polític.
Jo crec que és una conselleria molt poc inversora.
Vosté mateix en el pressupost de 2005 va pressupostar 10 milions 800.
000 euros per a la construcció d'edificis judicials, una quantitat irrisòria, tenint en compte necessitats que tenim.
I en eixa mateixa memòria ja platejava vosté que per a l'any 2006 pressupostaria 25 milions d'euros.
Vosté ha de saber el que realment ha pressupostat.
Vosté va enganyar a aquestes Corts i a l'opinió pública quan digué que la previsió per a l'any 2006 era de 25 milions d'euros, realment el projecte que vosté va dur, 11 milions 700.
000 euros.

Jo supose que, de totes maneres, vosté és coneixedor de la situació.
Ahí està la memòria del tribunal superior, ahí està la memòria del consell general del poder judicial que parlen i no parlen bé de la situació de la justícia a la ciutat d'Elx.
Tenim, per exemple, el jutjat número 4 d'instrucció que sols es dedica a assumptes de maltractaments; la resta d'assumptes, almenys dos anys té de retard, totalment col·lapsat.
La secció sèptima de l'audiència, amb sis magistrats, la major en número de jutges de tota Espanya, està totalment col·lapsada; està assenyalant pleits en aquests moments per a juny de 2007, juny de 2007.
Hi ha judicis penals de més de dos anys pendents d'assenyalar.
Ja no sé sap ni per on i això que els jutges d'ahí estan treballant inclús en un 140% de productivitat, però és que físicament no es pot.

En cas de crear-se la secció segona d'Elx, i quedant dos sales de tres magistrats cadascuna, conforme és el projecte, no s'arreglaria absolutament res, ja que el número de jutges és el mateix.
Aquesta secció avui és aproximadament quatre d'Alacant.
En el cas dels d'Alacant, en cap cas, ningun d'Alacant va vore més de 600 assumptes.
I en el d'Elx, en 2005, es vegeren 1.
162, a banda dels que quedaren de l'any anterior.
En l'any 1994, la ràtio de jutges per habitants era de 23.
144; ara és de 25.
914.

Senyor Peralta, tenim mancances molt sèries a eixe nivell i el problema és que no tenim ni espai perquè pogueren vindre eixos jutges hipotètics.
I temes que són molts freqüents, on Elx genera molts casos, han d'anar a Alacant, perquè físicament a Elx no es cap.
La situació no pot esperar més.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, finalitze per favor.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
gent seua en la ciutat que coneix el tema de la justícia està reclamant solucions.
Jo crec que és hora que vosté ací concrete dates i condicions d'aquesta construcció.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Gracias, señora presidenta.

Señores y señoras diputados.

Me pregunta el señor Oltra por la ciudad de la justicia de Elche y yo creo que lo que realmente le preocupa es que la vayamos a hacer.
Yo estoy absolutamente convencido que eso va a ser así.

La construcción de esta importante sede judicial está enmarcada dentro la fase tres del Pladij, del Plan director de infraestructuras judiciales, que fue puesto en marcha por el gobierno del Partido Popular en 1997 y que después le referiré algunos datos de la provincia de Alicante, que usted imagino que conocerá por ser de esa provincia.
La importancia que la ciudad de Elche tiene en cuanto a infraestructuras judiciales se plasma dentro del trato que recibe, idéntico, a la de las tres capitales de provincia de nuestra comunidad.
Es la única ciudad, es el único partido judicial, que tendrá una ciudad de la justicia diferente de la reforma o rehabilitación o construcción de nuevos palacios de justicia.
La ciudad de la justicia es algo mucho más complejo.

Pero disculpen ustedes que tenga que recurrir a la exposición cronológica de lo acontecido en la ciudad de Elche durante los últimos años.
En 1999, el Ayuntamiento de Elche ofreció a la Conselleria de Justicia un solar de su propiedad de 680 metros cuadrados.
Evidentemente, era insuficiente para las necesidades de construcción de una ciudad de la justicia.
Meses después, el departamento de arquitectura municipal comunica que se pueden realizar nuevas ofertas de suelo.
Y, entre ellas, se considera la más adecuada un solar ubicado en el polígono de los Palmerales, propiedad de la Generalitat Valenciana, y gestionado en aquel momento por el Instituto Valenciano de la Vivienda, con una superficie de 7.
153 metros cuadrados.
Se comprueba que el citado solar puede reunir las características apropiadas para los objetivos de la conselleria.
Por lo cual se inician los trámites necesarios para que la dirección general de arquitectura y vivienda gestionase que dicho solar fuese puesto a disposición del patrimonio de la Generalitat Valenciana.

A finales del año 2000 se desarrolla el primer anteproyecto completo y un estudio de viabilidad de la construcción del edificio por fases.
Pero al año siguiente, dicha dirección general informa que parte de este solar, unos 1.
500 metros cuadrados, fue segregado y vendido al obispado de Orihuela.
Y aunque, no obstante, los 5.
628 metros restantes quedan a disposición de nuestra propia conselleria.
En este mismo año, 2001, se desarrolla un nuevo anteproyecto adecuado a las nuevas características del solar más reducido.
La dirección general de arquitectura y vivienda resuelve a favor del patrimonio de la Generalitat Valenciana, poniendo el solar a disposición y su inmediata afectación a esta conselleria.

El proyecto de construcción de la nueva ciudad de la justicia de Elche se completa en marzo de 2002, dada la envergadura del mismo, y hubo que contratar diversas asistencias técnicas de ingeniería, cálculo de estructuras y demás cuestiones relacionadas con la construcción y el proyecto, puesto que la complejidad era bastante elevada.
Circunstancias, como los cambios funcionales derivados de la puesta en funcionamiento de la ciudad de la justicia de Valencia y la construcción de Castellón, motivaron que durante ese año se realizasen estudios alternativos.
Es decir, que el proyecto de la ciudad de la justicia de Elche está perfectamente encarrilado en estos momentos ya.
Le he dicho que ha pasado todos los trámites de supervisión del proyecto, de adecuación del mismo, ha pasado por la comisión delegada del Consell en temas económicos y, por supuesto, tendrá el visto bueno de los últimos trámites de la Conselleria de Hacienda, para poder licitar el mismo.

Pero usted, al final en su intervención, lo que hace es mezclar muchas cosas; mezcla lo que es el funcionamiento de la ciudad de la justicia de Elche o el proyecto de la ciudad de la justicia de Elche, con el funcionamiento de la administración de justicia.
Y no atribuye la responsabilidad que tiene cada cual.
Nosotros tenemos las competencias en materia de justicia, exactamente este año cumpliremos diez años.
Dice que lleva más de diez años reivindicando esa ciudad de la justicia.
Se ve que poco caso le hicieron al gobierno socialista de Elche los gobiernos socialistas del estado cuando tenían la responsabilidad de gobernar y tenían las competencias en materia de justicia.

Pero si algo ha hecho ­y usted conocerá bien la provincia de Alicante­ si algo ha hecho el gobierno valenciano en estos últimos años ha sido invertir en justicia en la provincia de Alicante.
Concretamente de los 14 partidos judiciales que hay, de los 12 partidos judiciales que hay, se ha invertido en 7 partidos judiciales, nuevos palacios de justicia en 7 y adecuación en muchos otros.
Y se va a continuar haciendo eso.

Que no le quepa la menor duda de que la ciudad de la justicia de Elche será una realidad, por lo menos el inicio de esas obras, dentro de esta legislatura.
Y a mí no me cabe ninguna duda que a usted lo que le sabe mal es que sea un gobierno del Partido Popular el que inicie esas obras de la ciudad de la justicia de Elche.
Porque, al final, nosotros lo que queremos es que los ciudadanos de Elche tengan una prestación adecuada de un servicio fundamental, como es el servicio de la justicia.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la tala efectuada al massís del Penyagolosa, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 47.
222).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que correspon al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Entesa, registre d'entrada 47.
222, i que formula l'Il·lustre Diputat Senyor Carles Arnal i Ibáñez a l'honorable conseller de Territori i Habitatge.
Quan vulga, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bona vesprada.

Fa unes setmanes s'ha donat a conéixer pels mitjans de comunicació, a partir de denúncies d'entitats ciutadanes, una gran tala forestal efectuada al cor mateix del massís de Penyagolosa, emprant maquinària pesant; actuació que ha tingut greus impactes ecològics sobre un ecosistema forestal molt important i que ha afectat també a destacats elements culturals.

Els fets són d'una gran gravetat.
S'han tallat milers d'arbres en un paratge forestal valuós; s'ha emprat maquinària pesant que ha destrossat vegetació i sòl fèrtil; s'han danyat espècies que no tenen explotació fustera, entre les quals hi ha espècies protegides i ecològicament valuoses; s'ha deixat extenses àrees sense cobertura arbustiva i s'ha remogut el sòl en pendent, originant un evident i important risc erosiu; s'han obert camins i vies d'accés, sense aparent planificació i estudi d'impacte ambiental; s'han destrossat centres excursionistes i fins i tot s'ha destruït un tram del valuós camí de Els Peregrins de les Useres.

Espere que vosté haja ordenat ja una inspecció i una investigació urgent dels fets i que estiguen en condicions de dir ara, de respondre almenys a dos aspectes bàsics: un, tenia autorització de la seua conselleria esta actuació?
En cas afirmatiu, qui ha donat eixa autorització?
A qui li ha sigut concedida?
Quina és la naturalesa d'esta autorització i els condicionants?
I, en segon lloc, ha encetat ja el procediment sancionador?
S'ha identificat als responsables?
Quines mesures pensa vosté establir per evitar casos semblants en el futur?

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, les actuacions de tala i extracció de fusta a la que vosté fa referència, s'estan duent a terme en les parcel·les 117 i 107, del polígon 11, al terme municipal de Xodos, tal com vosté ha assenyalat.

He de dir-li que hi ha una autorització en vigor per a la realització d'aquest aprofitament de fustes, que va a començar a realitzar-se el passat més de novembre.
També li diré que els tècnics de la Conselleria de Territori i Habitatge han recorregut la zona en que està realitzant-se este aprofitament i han efectuat una inspecció de la qual es desprén que en la zona de tala no s'ha obert cap vial per mitjà de maquinària, ni s'ha empleat en la tala, ni per a l'extracció, ni cap tipus de maquinària pesada, ni s'observa a la zona cap actuació de desbrossament o races de sòl.
S'han realitzat entradors per a la recollida de l'arbratge, l'aspecte semblant a un camí de desemboscar, però efectuats per a la tala de peus en el seu traçat, exactament això.

Els danys sobre l'arbratge no talat són els normals en una actuació d'este tipus i es deuen a les tasques de fitació, arrossegament i càrrega.
De moment, perquè l'aprofitament encara no s'ha acabat, no s'observa en la zona inspeccionada de la tala ninguna espècie aliena a l'aprofitament principal que s'haja dut a terme amb un fi que es puga jutjar com a premeditat sinó que s'han produït com a conseqüència del procés de fitació.

L'aspecte de l'aprofitament en l'actualitat, el fet que coexistixen restes de tala apilades desordenadament i en alguns casos amb un volum excessiu, restes sense apilar, peus sense esbrancar, peus esbrancats, etcètera, conferix a la zona un impacte visual que produïx a l'observador una sensació de destrucció i desordre, sobretot a persones no familiaritzades amb el procés normal d'un aprofitament de fustes que, li insistix, no ha finalitzat encara i en el qual no s'han aplicat les mesures correctores pertinents.

No obstant això, també he de dir-li que en l'àrea en que el camí dels Peregrins discorre, a través d'un camí forestal transitable a vehicles i que coincidix amb el camí ramader número 1, s'observa una invasió de restes de tala, branques i part de copes, que s'ha dipositat durant el procés d'arrossegament i que són estranys a l'estat normal de la forest.

I aquesta, senyoria, és l'única presumpta anomalia que hem detectat des dels tècnics de la conselleria de Territori i Habitatge, a través de la seua direcció territorial a Castelló.
I, per tant, s'ha iniciat, el passat 27 de gener, un expedient d'actuacions prèvies per si concorren circumstàncies que justifiquen la iniciació d'un expedient sancionador.
D'esta forma, senyoria, no pot ser d'una altra manera, el que estes inspeccions i estos informes que s'han realitzat pels tècnics estan en estos moments depurant-se les responsabilitats per a veure si poden, al final, acabar amb un expedient sancionador a la vista d'estes anomalies que s'han detectat.

Moltes gràcies, senyora presidenta i senyor diputat.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Entesa.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Entenc, per tant, que sí que hi ha una llicència, una autorització per a estes obres, que vosté està justificant en este moment.
Vosté tria com vol les paraules, però sí s'han obert camins que han destrossat, tenim les fotografies; sí s'ha danyat a espècies que no eren les forestals.
Vostés diu que no era intencionadament, això faltaria, que hagueren anat a per elles intencionadament.
El que ara correspon és que realment vostés sancionen al responsable.

I la pregunta és: per què açò passa tan reiteradament?
Per què en tantes ocasions s'està efectuant greus danys al medi ambient davant la seua passivitat?
Només actuen quan realment hi ha una denúncia d'entitats ciutadanes.

També resulta molt curiós el que vosté ha dit respecte al camí de Els Peregrins de les Useres, que s'han abandonat uns troncs.
Segons afirmen les persones que han fet la denúncia, s'ha destrossat un tram important d'eixe camí, que al mateix està defensant-se i volent-se donar una difusió i un prestigi per part de l'administració valenciana *(inintel·ligible)* alterar i desfer per estes actuacions.

No és la primera vegada que se denuncien actes com este de tales inadequades, de treballs forestals que tenen una autorització per a una cosa i van molt més enllà i fan greus destrosses.
I el que cal ara és que vosté sancione els responsables.
Que s'assabente per què mai funciona la inspecció ambiental; per què quan arriben ja és tard, per què s'ha fet les destrosses i per què ha fallat el mecanisme que hauria de funcionar, de control de vigilància en la seua conselleria.

I m'agradaria saber fins on arriben les responsabilitats.
Si només són de l'àrea, dels agents d'àrea, dels seus responsables, o arriba fins a quin punt de la jerarquia de la conselleria que vosté és el màxim responsable.

Sàpiga vosté que en tots estos casos n'hi ha una sèrie de proves gràfiques, de demostracions sobre el terreny, de tot el que li he estat dient.
I torne a dir, açò ha sigut a partir d'una denúncia que ha fet una entitat ciutadana com és el Centre Excursionista de Castelló.
Si no haguera hagut esta actuació, vosté mateixa m'està donant la raó, que no haguera hagut esta intervenció per a obrir un expedient.

Me diu vosté que s'ha fet eixa visita ja mesos després que s'hagueren iniciat les obres en novembre, i per tant me pregunte quin nivell de seguiment n'hi ha.
La resposta és que és molt baix el nivell de seguiment.
I que els seus elements de vigilància i de control actuen tard, actuen sempre després que els ciutadans hagen presentat denúncies, si no, on estarien?
El que esperem és que vosté ara després facilite eixos expedients, i eixos seguiments que estan fent-se per part del seu departament.
I, és clar, que acabe identificant els responsables.

Vosté no m'ha volgut dir qui són els adjudicataris, però en el seu moment ja li demanarem eixa documentació, perquè volem esbrinar realment en quines condicions s'ha fet eixa tala.
Sembla que se poden haver tallat molts més arbres dels que estaven autoritzats.
I eixos camins que s'ha obert, vosté li dirà vies de «saca» o li dirà com siga.
Són camins que s'ha obert sobre la marxa sense tindre ninguna planificació prèvia.
I destrossant infrastructures que s'haurien d'haver preservat.

Torne a dir, alguns d'elles vies excursionistes que vostés tenen senyalitzades amb diners públics, de la seua conselleria, i fins i tot publicades en llibres de rutes verdes, de senda verda.
Resulta que eixos camins que per un costat vostés senyalitzen, promouen i editen en llibres, deixen vostés que actuacions efectuades de manera irregular destrossen eixes mateixes estructures.
Igual que el.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, per favor.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

.
.
.
de les Useres.

Sí, acabe ja, simplement demanant i exigint que vostés actuen com ho han de fer des del primer moment, no quan ja han fet una denúncia altres entitats.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies.

Senyor Arnal.

Jo comprenc que vosté haja de reincidir en les mateixes coses que ha plantejat en la seua pregunta, i jo m'he de remetre al que li he contestat.
Tinga vosté la completa tranquil·litat perquè, hui per hui, els servicis d'inspecció de la conselleria estan actuant en un grau d'eficàcia i de responsabilitat com mai en la vida ha hagut ací.

I precisament com a conseqüència d'això, s'està ara mateixa en un expedient que pot derivar i solucionar les responsabilitats corresponents.
I que, fins que no finalitze, no se pot prejutjar ningun tipus de responsabilitat més enllà del que se correspon en el funcionament normal d'un estat de dret; que vistes unes irregularitats, s'obri un expedient sancionador, se depuren responsabilitats, i al final donarà el resultat que haja de donar.

Vosté per eixa banda estiga absolutament tranquil, perquè els servicis de la conselleria estan funcionant en un nivell d'eficàcia molt alt.
No necessitem que ningú, que a més és molt d'agrair, qualsevol institució, siga pública o privada, quan detecta alguna irregularitat fa molt bé d'assenyalar-la; però està fent-se d'una forma habitual i correcta.

I això és el que expressa la qualitat territorial que tenim en esta comunitat.
I tenim una comunitat que és l'única de tot l'arc del Mediterrani que l'Agència Europea de Medi Ambient li reconeix que ha crescut en massa forestal en 2.
000 hectàrees.
front a les 6.
000 que ha perdut Balears, a les 12.
000 que ha perdut Catalunya i a les 17.
000 que ha perdut Andalusia.
L'única comunitat de totes les regions de l'arc del Mediterrani, que segons l'informe de l'Agència Europea del Medi Ambient reconeix que ha guanyat en massa forestal.

I per tant, això vol dir que a més que estem fent una labor absolutament eficaç i notable quant a la recuperació de la massa forestal i de l'arbrat en la nostra comunitat; quan se detecta la més mínima irregularitat actuen, com no pot ser d'una altra forma, els instruments legals que existixen sobre este particular.
I al final, sense cap de dubte, se depuraran les responsabilitats a aquelles persones que hagen sigut mereixedores d'elles.

 

***Preguntes orals ple números 263/04, 264/04, 265/04, 266/04, 267/04, 268/04 i 269/04 al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre les tasques de vigilància i acompanyament a menors immersos en causes judicials, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 18.
130, 18.
131, 18.
132, 18.
133, 18.
134, 18.
135 i 18.
190).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Finalitzades les preguntes pel procediment d'urgència, anem a passar al punt número huit.
.
.
en el bloc de preguntes que van dirigides a l'honorable conseller de Justícia, Interior i Administracions públiques, que formula l'il·lustre diputat senyor Cardona, d'Esquerra Unida-l'Entesa, sobre les tasques de vigilància i acompanyament a menors immersos en causes judicials.
I són la 263, 264, 265, 66, 67, 68 i 69.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Estes preguntes es referixen a la competència, a les competències que té la conselleria, respecte el trasllat de menors que estiguen immersos en alguna causa judicial.

El trasllat de les persones, dels menors quan són detinguts des de la seua ciutat de detenció fins al centre d'acollida, s'ha de fer per les forces de seguretat de l'estat.
Però la Llei 5/2000, la Llei orgànica de responsabilitat penal dels menors, diu que quan les mesures restrictives ja estan imposades pels jutges, eixes mesures restrictives correspon aplicar-les a la comunitat autònoma en què han succeït els fets.
Això es deu que eixes mesures restrictives es veuen més que com una mesura penal com una mesura de rehabilitació, una intervenció de naturalesa educativa.

També el Defensor del Poble fa algunes recomanacions respecte el tracte dels menors immersos en alguna causa judicial, que diu que quan se trasllade els menors s'evitarà que els trasllats es realitzen en vehicles policials, en vehicles que tinguen distintius policíacs.
I a més eixos vehicles han de disposar amb assegurança per als educadors que els acompanyen.

També es diu que les dependències on siguen atesos estos menors han de ser diferents a les que tenen els presos adults o a les persones en una situació judicial d'adults.
I també que deuen comptar en unes dependències condicionades sempre que no hi hagen dependències separades.

Este tema ve promogut perquè a Alacant no s'estaven donant estes circumstàncies.
Bo, a Alacant i pràcticament a tot l'estat.
No és una qüestió que passe només a Alacant.
On els trasllats dels menors s'estaven produint, en totes les circumstàncies, per patrulles de la Guàrdia Civil, amb vehicles oficials normalment assignats per al trasllat de presos adults i amb distintius del cos i per personal uniformat.

En este cas, nosaltres, al País Valencià, en l'Estatut d'Autonomia, queda establert que nosaltres tenim competència per a crear el nostre propi cos de policia.
I a més existix una unitat adscrita del Cos Nacional de Policia que és competència de la comunitat autònoma.

Nosaltres, davant de totes estes circumstàncies és respecte al que li fem les preguntes que ens semblen de rellevància.
¿Quines mesures té previst adoptar, perquè els funcionaris que realitzen diligències policíaques amb menors no usen distintius que posen de manifest la seua condició de policies o guàrdies civils?

Possiblement, senyor conseller, la més important, ¿si té previst realitzar gestions oportunes perquè siga la unitat adscrita a la Generalitat de la policia nacional qui realitze les tasques de vigilància?
¿Si tenen suficients recursos, suficient personal per a vigilar i acompanyar els menors a partir del moment en què estiguen a disposició del jutge o de la fiscalia?

¿En quines localitats hi ha un departament en les dependències policíaques per la custodia de menors, si no hi ha dependències independents?
¿Si els vehicles policíacs que actualment s'utilitzen per a traslladar menors, disposen amb assegurances que donen cobertura als educadors que els acompanyen?
¿En quines grans ciutats i localitats on habitualment es produïxen detencions de menors, hi ha dependències per la custodia de menors on no hi haja distintius policíacs, i que oferisquen al menors les cures, la protecció l'assistència social psicològica, mèdica i física que requerixen?
I, finalment, quines mesures té previst adoptar perquè els trasllats de menors immersos en procediments judicials, es realitzen en vehicles adequats i que no porten distintius policíacs.

En definitiva, li estem preguntant pel compliment de les recomanacions del Defensor del Poble, i pel compliment de les competències que la Llei del menor, la de responsabilitat penal del menor, assigna a les comunitats autònomes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Gràcies, senyora presidenta.

Señor Cardona.

Dentro del ámbito de las competencias de la Generalitat Valenciana y de la policía autonómica, de la unidad adscrita de la policía nacional a la Generalitat Valenciana, he de decirle que cualquier actuación relacionada con los menores se hace en un cumplimiento estricto de la ley, y además siempre en beneficio de los mismos.
Por lo tanto, son los servidores de la seguridad pública, la propia policía, los que observan fundamentalmente la legalidad que sale de las Cortes Generales.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor conseller.

Com vosté pot esperar nosaltres fem una sèrie de preguntes precisament esperant una miqueta més de concreció.
Nosaltres no sabem si els vehicles policíacs que transporten menors tenen assegurança per a cobrir també els educadors que els acompanyen.
De la seua resposta tampoc podem definir si estos menors són traslladats en vehicles sense distintius policíacs.
I tampoc podem, finalment, extraure cap conclusió respecte si té previst alguna actuació perquè siguen la unitat adscrita a la Generalitat de la policia nacional, la que faça eixes tasques de trasllat i vigilància.

Vosté podrà considerar que les nostres preguntes són retòriques, però no ho són.
Hi ha competències, per exemple en aspectes de la intervenció judicial en menors, per exemple l'aspecte dels funcionaris que estan assignats a les fiscalies de menors, o en els aspectes dels equips tècnics, on vostés no estan complint les seues obligacions; també com ho denuncia el Síndic de Greuges en alguna de les seues comunicacions.

I també vostés han privatitzat els equips de menors sense tindre totes les garanties que estiguen complint.
.
.
que n'hi hagen suficients per a atendre totes les funcions que es corresponen.
Per tant, nosaltres, en este moment el que sabem, senyor conseller, és que la Guàrdia Civil continua fent trasllat de menors.
Sobretot quan el menor és detingut en localitats de la província d'Alacant i és traslladat al centre de recuperació.
També la Guàrdia Civil és la que continua fent el trasllat del centre de recepció als jutjats.

Tenen els mitjans per a fer-lo vostés?
O preguntant d'una altra manera, ¿pensen assumir alguna competència en el que suposa les prerrogatives de tindre una policia autònoma, i que esta policia autònoma faça les faenes que la llei diu que són competència de les comunitats autònomes?

Ja anem una miqueta més enllà del que és el fet puntual d'un trasllat fet per la Guàrdia Civil o fet per la policia autònoma.
Estem dient si vostés tenen pensat que competències que l'Estatut, l'antic, els assignava, i que també estan previstes en la nova redacció de l'Estatut; si vostés pensen fer algun pas per assumir-les de manera total i de manera completa, ja que l'execució de mesures restrictives correspon a les autonomies.
Nosaltres considerem que vostés podrien per una vegada deixar d'anar a ròssec del que unes altres comunitats autònomes feren, i podrien vostés prendre la iniciativa.

Podrien dir, necessitem este personal per a portar avant estes funcions, a la província de Castelló, a la de València i a la d'Alacant.
I si per a això els fa falta constituir una policia autonòmica, això seria un bon motiu per a constituir-la.
No és ja una qüestió de vigilància d'edificis públics, sinó una qüestió que unes lleis li assignen concretament a la seua conselleria, al Consell i de rebot a la seua conselleria.
Per tant, nosaltres considerem que en este moment la importància de l'existència d'una policia autonòmica amb responsabilitat en els casos de trasllat de menors i el que correspon a la.
.
.
responsabilitat penal del menor.
Pensen prendre eixes iniciatives?

De totes formes, senyor conseller, com vosté no m'ha contestat a les preguntes anteriors, jo continue demanant-li una resposta específica, sobretot al tema de si tenen previst realitzar les gestions oportunes perquè la Generalitat, la unitat adscrita a la Generalitat de la policia nacional faça eixes tasques, si pensen preparar les assegurances determinades perquè els educadors tinguen també assegurança quan van en els vehicles policíacs, i, sobretot, senyor conseller, si vostés pensen complir les recomanacions del Defensor del Pueblo i les recomanacions del Síndic de Greuges quant a l'atenció dels menors que estan sotmesos en alguna causa judicial en la que vostés tenen totes les competències.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, quiero subrayar que la Generalitat Valenciana y, por tanto, la unidad del cuerpo nacional en ella adscrita, carecen de competencias en materia de seguridad ciudadana.
Por consiguiente, las actuaciones con menores en situación de detenidos, como es la propia detención, la custodia y el traslado de estos a dependencias judiciales o policiales son realizadas por los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, y a ellos les corresponde velar por la correcta aplicación de las exigencias contempladas en la normativa aplicable.
Yo no sé por qué usted siempre se refiere a la Guardia Civil, yo creo que la Guardia Civil hará las cosas como las tiene que hacer.

Ahora bien, una vez adoptada la medida que se tenga que adoptar, la medida de ingreso en un centro de internamiento, las actuaciones policiales de vigilancia, custodia y traslado se hayan a cargo del cuerpo de policía autonómica o, en nuestro caso, de la unidad adscrito del Cuerpo Nacional de Policía, y así lo establece la disposición adicional única del Real Decreto 1.
774, de 2004, que desarrolló la Ley orgánica 5/2000, de responsabilidad penal del menor.

En nuestra comunidad autónoma es, por tanto, la unidad adscrita la encargada de realizar las citadas funciones de cuidado, vigilancia y traslado provincial o interprovincial desde los juzgados y fiscalías a los centros y viceversa, así como los que se deriven de las peticiones de custodia con motivo de las salidas de los menores a centros de asistencia y visitas a familiares u otras.
Solo cuando dichos traslados afectan a varias comunidades autónomas, y excepcionalmente en casos de insuficiencia de medios, el mencionado precepto reglamentario estable su realización por las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado.
Con anterioridad a la entrada en vigor el pasado mes de marzo de la normativa de desarrollo de la Ley orgánica del menor, no existía una concreta determinación a cerca de quiénes eran los encargados de efectuar los traslados.
Ante ese vacío legal, los criterios de actuación de las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado en esta materia fueron establecidos por la circular 7/2001, de 20 de julio, por la Comisaría General de Policía Judicial, que en nuestra comunidad, y tras una reunión celebrada en la Fiscalía del Tribunal Superior de Justicia, se determinaron de la siguiente forma:

«Los traslados al juzgado y de éste a los centros de internamiento se efectuarán por el cuerpo de seguridad que iniciara la actuación.
Las posteriores conducciones de los centros a las dependencias judiciales estarían a cargo del Cuerpo Nacional de Policía, y, por último, a la Guardia Civil se encomiendan las de carácter interprovincial.
Igualmente, se acordó que estas conducciones se efecutaran, siempre que fuera posible, en vehículos sin distintivo y salvaguardando la dignidad de los menores conforme a la dispuesto a la normativa aplicable.
Y es así, precisamente, como se viene haciendo.

Los funcionarios de nuestra unidad adscrita solo llevan a cabo aquellos traslados de menores en situaciones de desprotección, pero no los correspondientes a los de los menores inmersos en procesos judiciales.
Y estos traslados efectuados por nuestra unidad adscrita se realizarán siempre con personal no uniformado y utilizando vehículos camuflados, de forma que no se perjudicase al menor y se asegurase en todo momento el principio general que inspira la ley, el del interés del menor.

Este es el criterio general de actuación que es igualmente aplicado en los traslados que, al amparo de la nueva normativa y dentro del ámbito territorial de nuestra comunidad, han asumido los efectivos de la citada unidad adscrita, tras acometer la necesaria reestructuración y refuerzo en la dotación de los grupos de menores».

En cuanto a la existencia de departamentos policiales independientes para la custodia del menor, me complace poder informar a sus señoría que las dependencias de nuestra unidad adscrita cuentan con estancias específicas para menores, adecuadas y separadas y en las que se utilizan para los mayor de edad, evitando de esta manera el contacto con el resto de los detenidos adultos.

Por último, respecto a la cobertura del seguro de aquellos vehículos que se utilizan para trasladar a menores.
Al igual que los demás vehículos, titularidad de la Generalitat Valenciana, están asegurados por el Consorcio de Compensación de Seguros de ocupantes y funcionarios de policía.

En definitiva, señorías, no me queda más que afirmar que los desplazamientos, conducciones y traslados de menores que en nuestra comunidad tienen lugar a cargo de la unidad adscrita se realizan respetando en todo momento la dignidad, seguridad e intimidad de estos menores.

Muchísimas gracias.

 

 

***Preguntes orals ple números 155/05 i 156/05 al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre la sobreexplotació del riu Segura, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 27.
860 i 27.
861).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Passem a la pregunta 155 i la pregunta 156, dirigides al mateix conseller, formulades per l'il·lustre diputat senyor Oltra, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida: Entesa, sobre la sobreexplotació del riu Segura.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, estes preguntes tenen a vore amb la vessant judicial del tema.
Jo crec que de tots és conegut la situació de sobreexplotació que té tant el riu Segura com la resta de rius de la seua conca, probablement siga el cas més escandalós de tot Espanya.
I això ha passat des de fa molts anys, pareix que n'hi havia una certa impunitat, no passava res i es podien fer determinades qüestions.
Sempre s'ha tapat, sempre s'ha procurat mirar per a un altre costat, i, curiosament, els poquets expedients que han arribat als jutjats, poquets, doncs, s'eternitzen ahí, quan no es perden, o acaben en pràcticament poc més que res.

En aquest cas, cal dir que per sort comencen a canviar un poc les coses, comença a aparèixer un informe de la pròpia confederació, en el qual determina tot el que està passant durant un període llarg de temps.
Ahí apareix gent coneguda, gent molt important, gent de Madrid, presidents de grans empreses que cotitzen en borsa, i este tipus de qüestions, que en el seu moment van comprar grans extensions de terra, de serra ­millor dit­, la van canviar, aprofitaren per a perforar una sèrie de pous il·legals, alguns d'ells molt propet de determinats pantans, amb la qual cosa, doncs, pràcticament tenien aigua gratuïta.
Bo, tot això, doncs, al final, ha hagut de ser, curiosament, la Fiscalia de Medi Ambient, de Madrid, la que iniciara una investigació ­que en aquestos moments encara està en el Jutjat d'Instrucció número 7, de Múrcia­, en la qual s'implica a tota una sèrie de gent.

El que passa en el Segura, vosté estarà d'acord amb mi, és que té repercussió immediata al Baix Segura, perquè, clar, si detrauen cabals d'aigua, lògicament eixa aigua ja no arriba al territori valencià i ocasiona els problemes, que els problemes els tenim nosaltres.
En este expedient a mi em consta que es va demanar informació a la Generalitat Valenciana, als organismes competents, alguns d'ells ­crec recordar de la Conselleria de Territori­ tardaren mesos en contestar.
Però, per exemple, una qüestió tan bàsica i jo crec que tan important i tan exemplar, com podria ser personar-se vostés en defensa dels interessos del país quant a zona afectada o regada per eixe riu, doncs, en eixe expedient no ho van fer.

M'agradaria saber si pensen fer-ho en este cas o en altres que es puguen presentar en el futur i, fonamentalment, quin està sent el nivell de col·laboració amb el govern de Múrcia en matèria concreta del riu Segura, ja que, a més, el president Camps pràcticament quasi viu a Múrcia, doncs, a vore si, a banda de xarrar d'altre tipus de qüestions, xarra d'estes coses.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Gràcies, senyora presidenta.

Señoría, siento que la extensa y elaborada descripción que realiza la situación de aguas del río Segura no pueda obtener por mí una respuesta tan extensa.
Lo cierto es que el vigente reglamento orgánico y funcional de la conselleria, que represento, tan solo otorga a ésta, en lo que al agua se refiere, competencias para aquellas situaciones que, lejos de poder hablar de escasez, se produce un exceso de las mismas, es decir, en circunstancias de desbordamientos e inundaciones en las que intervienen los operativos de emergencias.

Como saben sus señorías, y su señoría especialmente, la ordenación y gestión de los recursos hidráulicos corresponden a la administración del Estado a través de las confederaciones hidrográficas a quienes competen las actuaciones en materia de policía de aguas, que he de suponer han venido ejerciendo y lo seguirán haciendo conforme a la ley.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat, senyor conseller, que és més fàcil que ens conteste un mut que vosté.
És que és una cosa increïble, acaba la seua intervenció i estem igual, quan no, pitjor, que quan feren la pregunta.
Al final, acaba un dient: no sé si a la millor he clavat la pota.

Aquesta mateixa pregunta, pareguda, també li l'hem presentada al conseller d'Infraestructures i Transports, persona responsable i que sap tant d'aigua i este tipus de qüestions, està pendent de contestació, encara que es presentaren, igual que la seua, en abril de 2005.

Però, clar, un entén que quan per part de la fiscalia s'insta un procediment judicial, que està obert, que s'està investigant, que està anant a declarar, que es demanen una sèrie de responsabilitats i tal, bo, jo crec que si del que es tracta és d'averiguar què està passant en un riu que rega part del territori valencià, a on poden haver responsabilitats, inclús, penals, perquè clarament ­i això ho diu tant la confederació com la pròpia fiscalia­ s'està produint un robatori permanent d'aigua amb destinació.
.
.
multitud d'usos, però s'està produint sense els permisos corresponents del propi riu.

I si vosté com a conseller de Justícia em diu: «és que jo no tinc competències per a res, jo l'única cosa que puc fer és mirar a vore si.
.
.
».
Bo, però, vosté no té capacitat per a dir: «escolte, este tema a mosatros ens interessa»?
I caldrà tallar-lo siga de qui siga.
I caldrà sentar el precedent que estes coses, si passen, no s'han de consentir.

Per tant, vaja coadjuvat a l'acció de la justícia, que ja té obert un expedient a Múrcia, per a vore què passa ahí, i personar-se ahí i demanar tota la informació, tots els testimonis, tota la, bo, la qüestió que faça falta per a intentar arribar al fons de la qüestió.

Em diu ara vosté: «no, és que jo tinc res a vore».
Bo, no sé, jo crec que això no és aixina.
Jo crec que depenent dels interessos que tenen a voltes, jo els he vist a vostés personar-se en qüestions que afecten a un ajuntament perquè l'alcalde a la millor era socialista o era de no sé sap què, i ahí a la millor s'han personat per qüestions que tenen menys importància que esta.
O siga que, en eixe tipus de qüestions, senyor Peralta, caldria ser un poquet més exigents.

Jo crec que si tenim l'oportunitat que hi ha una cosa oberta que pot contribuir a clarificar què està passant en eixe riu, que arriba al nostre territori pràcticament ja, quan no sec, amb unes condicions lamentables, haurien vostés d'intentar col·laborar personant-se ahí i contribuint a eixa investigació.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administra-cions Públiques:**

Señor Oltra, entre que usted cree que le contesta un mudo y yo creo que le contesto a un sordo, difícilmente podemos llegar a un acuerdo.
*(Veus)* Porque, le repito, difícilmente podemos llegar a un acuerdo porque usted no escucha lo que yo le digo, y poco le importa lo que yo le diga a usted.
Por lo tanto, difícilmente encontramos un punto de conexión ahí.

Le he explicado que las competencias de la Conselleria de Justicia, y, además, usted lo sabe sobradamente, lo que pasa es que tiene que utilizar estas cuestiones también desde el punto demagógico, si usted intenta hablar del río Segura en vez de con un conseller, con dos, pues, intenta captar dos veces la atención de los medios de comunicación.
Pero, usted sabe exactamente igual que yo que las competencias para instar o personarse en cualquier causa pública o en cualquier causa judicial corresponden a la asesoría jurídica, a la oficina jurídica, de la Generalitat Valenciana, que en estos momentos hay un secretario autonómico al frente de la misma, y no a la Conselleria de Justicia que tiene las competencias para gestionar los medios materiales, infraestructuras de la administración de Justicia en la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, no quiera usted de alguna manera engañar o confundir ­mejor confundir que engañar­ a los ciudadanos diciendo que es el conseller de Justicia el que tiene que hacer eso.
No, no es así.

Por otra parte, hay una cosa que está muy clara.
Yo sí que sé qué le pasa al río Segura, porque, claro, si venimos a hablar de cuestiones políticas, pues, hablamos de cuestiones políticas.
Yo sí que sé lo que le pasa al río Segura.
Yo sé que al río Segura, porque, además, también, estamos en la misma provincia, durante los últimos ocho años está teniendo una mejoría espectacular por la depuración y por el tratamiento de las aguas que desde el Gobierno Valenciano se ha impulsado, y desde el Gobierno Valenciano se ha impulsado para que otros gobiernos autonómicos también lo hagan.
Yo sé lo que le pasa al río Segura.
El río Segura necesita un caudal ecológico que en estos momentos no tiene garantizado porque ustedes no aprueban, no han aprobado junto al Partido Socialista, o han derogado el Plan Hidrológico Nacional.
Y eso es lo que le pasa al río Segura.
Eso es lo que le pasa al río Segura y eso es lo que les pasa a los regantes del río Segura, a los regantes de la Vega Baja, eso es lo que le pasa al sur de su provincia y de mi provincia, de nuestra comunidad, que no pueden tener y disfrutar de agua en condiciones porque el Partido Socialista Obrero Español en el gobierno y sus socios de los que depende, de los que depende, han derogado una cuestión fundamental como es el trasvase del Ebro.

Y las cuestiones ecológicas, la calidad de las aguas y la cantidad de las aguas serían muchísimo mejor si ese trasvase, si ese Plan Hidrológico Nacional se hubiese llevado a cabo, y esperemos que se pueda llevar en el futuro.

Por lo tanto, no confunda usted a los valencianos, o no quiera confundirlos, porque no los confunde.
No los confunde, como tampoco los confunde, a los murcianos.
Usted, por otra parte, dice: «Vaya usted a Murcia e intervenga en los órganos judiciales.
.
.
».
Por una parte van troceando lo que es la estructura judicial de España a través de los pactos que tienen con el Partido Socialista y, por otra parte, parece que quiera que vaya yo a cualquier sitio ahí a imponer los criterios de la comunidad.
No, no, eso tampoco es así, tampoco es así.

Yo, la realidad, lo que creo es que, por otra parte, su representación en Murcia es evidente, y en la Vega también.
Yo le animo a que continúe intentando confundir a los ciudadanos, porque no lo hace.
Ellos saben muy bien quiénes son los que defienden su territorio, quiénes son los que defienden sus ríos, quiénes son los que defienden las necesidades y les resuelven los problemas que tienen y saben muy bien quién únicamente le pide al conseller de Justicia que actúe en una cuestión en la que no puede actuar porque, en cualquier caso, tiene que ser el gobierno de su socio en Madrid el que tiene que actuar en materia de policía a través de las confederaciones hidrográficas.

Muchísimas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Preguntes orals ple números 77/05, 78/05, 79/05, 80/05, 82/05, 83/05 i 84/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el Pla de descontaminació de PCB, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 26.
467, 26.
468, 26.
469, 26.
470, 26.
472, 26.
473 i 26.
474).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar al següent bloc de preguntes, dirigides a l'honorable conseller de Territori i Habitatge, i que són la 77, 78, 79, 80, 82, 83 i 84, que formula l'il·lustre diputat senyor Carles Arnal i Ibáñez, del Grup Parlamentari Esquerra Unida: Entesa, sobre el Pla de descontaminació de PCV.

Senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyora presidenta.

El Grup de l'Entesa se diu Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana.
Ja sé que ho farà per abreujar però, bé, com jo particularment sóc d'Els Verds, per això ho destaque en este moment.

Bé, vaig a fer-li ara unes preguntes que són molt fàcils per al senyor Blasco.
Com ell ho portarà tot ben estudiat i ben preparadet, espere que almenys en este tema sí que mos diga les dades clares.

Mire, jo, francament, anava a retirar estes preguntes orals a causa que ja hi havia hagut una intervenció recent en plenari sobre el mateix tema, fa no molt, i també havia rebut unes contestacions a unes preguntes per escrit del senyor Blasco.
Però quan vaig revisar estes contestacions he comprovat que queden uns poquets aspectes per contestar i, sobretot, que no tenim les dades actualitzades, sinó que estan bastant desfasades.
Així que he optat per mantindre estes preguntes i aixina li donem l'oportunitat, al senyor Blasco, d'actualitzar les xifres que va donar en altres ocasions i que quede aixina, molt bonic, que a ell li agrada jugar amb les xifres i compondre-les de manera que queden ben lluïdores.
Aixina que ara podrà fer-ho.

Per altra banda, i per a evitar-li una resposta massa llarga o massa farragosa, li concretaré els temes que estan pendents de contestació, perquè puga ell ser el més concret possible i no estendre's per temes.
.
.
Perquè sempre té la facilitat de no contestar el que li pregunte i contestar-me coses que no tocaven i tal.
.
.
, informació que.
.
.
, abunda, però, bé, no és el que se li demanava.

Aleshores, en concret, mire si és fàcil: quantes empreses han completat ja el seu pla de descontaminació de PCV?
, quantes l'han iniciat però no l'han acabat?
i quantes encara no l'han iniciat?
Per tant, crec que no.
.
.
, aixina no mos deixem res fora.

I l'altre aspecte, perquè açò és un aspecte, el de les empreses, l'altre aspecte és el ritme d'eliminació.
Tinc clar, a partir de les seues respostes, que el procés se va iniciar l'any 2002 i s'ha d'acabar el 2007.
Per tant, li demane quina és la quantitat que s'ha retirat a finals del 2005, que és l'any que s'ha acabat?
I si vosté considera que es finalitzarà este procés complint el calendari previst.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies també, senyor Arnal, especialment per la seua amabilitat d'intercalar algunes preguntes que em resulten fàcils i aixina procurar acabar esta vesprada de la millor forma possible.

De totes formes, jo vaig a procurar contestar-li exactament al que vosté m'ha preguntat però, a més, afegir-li algunes altres informacions que poden ser complementàries del que vosté em preguntava i que, per una altra banda, poden inclús servir per a, si vosté vol, que continuem a més ampliant-li alguna informació més.

Vull començar dient-li que el Reial Decret 1.
378 de 27 d'agost de 1999, pel qual s'estableixen les mesures per a l'eliminació i la gestió dels policlorobifenils i els policloroterfenils fixa l'1 de gener del 2011 com a termini màxim per a portar a terme la descontaminació o l'eliminació dels aparells que continguen estos productes.

En eixe sentit, l'informe que d'acord amb l'inventari d'aparells que continguen policlorobifenils de l'any 2004, el total d'empreses afectades per este ascendix a 241; el total de centres de treball afectats per este, ascendix a 1.
175, i el total d'equips inclosos en l'inventari ascendix a un total de 2.
158.

Per consegüent, senyor Arnal, el ritme d'execució del pla de descontaminació de policlorobifenils mostra un 33,69% d'equips eliminats, i un 39,73% de policlorobifenils eliminats, la qual cosa situa l'indicador d'eliminació molt pròxim als objectius marcats en el Pla de descontaminació i eliminació de policlorobifenils aprovat l'any 2002.

Així mateix, en relació amb les actuacions previstes, el seu pressupost i la seua temporalització no ha d'oblidar, el senyor Arnal, que els posseïdors de residus han de ser ells el que assumisquen el cost econòmic que suposa la seua correcta gestió en aplicació del principi de qui contamina, paga.
No obstant això, s'ha de destacar que el Reial Decret 283, de 16 de març del 2001, pel qual es modifiquen determinats articles del Reglament de l'impost de societats en matèria de deducció per inversions destinades a la protecció del medi ambient, assenyala que els subjectes passius de les instal·lacions destinades a la protecció del medi ambient podran reduir de la quota íntegra el 10% de l'import de les inversions realitzades en elements patrimonials de l'immobilitzat material destinats a la protecció del medi ambient, consistent en instal·lacions que tinguen com a objecte alguna de les finalitats següents: evitar o reduir la contaminació atmosfèrica procedent de les instal·lacions industrials; evitar o reduir la càrrega contaminant que s'aboque a les aigües superficials, subterrànies o marines; afavorir la reducció, la recuperació o el tractament correctes des del punt de vista mediambientals dels residus industrials.

A més, vull també assenyalar-li al senyor Arnal, que la Conselleria de Territori i Habitatge oferix a les xicotetes i mitjanes empreses ubicades a la Comunitat Valenciana convocatòries per a la concessió d'ajudes en matèria de qualitat ambiental, entre les quals figura una línia específica per a la gestió dels policlorobifenils.
En concret, esta línia té com a objecte de subvencions els costos derivats de la gestió dels policlorobifenils, els policloroterfenils i aparells que els continguen.

Estes ajudes suposen la concessió de fins a un 60% de l'import de gestió dels aparells que continguen policlorobifenils inventariats en els centres de treball ubicats a la Comunitat Valenciana fins a un límit màxim de 6.
000 euros per cada sol·licitant.

I, finalment, en compliment del mandat establit en l'article 3 del Reial Decret 1378, de 27 d'agost de 1999, on s'establix que els posseïdors de policlorobifenils, policlorobifenils usats i aparells amb policlorobifenils inventariats han d'entregar-los a un gestor de residus autoritzats quan es procedisca a la seua descontaminació o eliminació.
I en eixe sentit vull informar-lo que en el Pla de descontaminació de policlorobifenils de la Comunitat Valenciana se citen específicament les instal·lacions habilitades per a esta actuació, cosa que evidencia un altíssim grau de compliment per part de la nostra comunitat que està fent-se en esta matèria.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula el senyor Arnal, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-L'Entesa Valenciana.

Quan vullga.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.

Mire, senyor Blasco, esta pregunta que en realitat només volia informació i continua sense aclarir-me les coses.

Anem a vore, vosté ara me diu que segons l'inventari del 2004 n'hi han afectades 241 empreses.
Però pareix ser que eren 216 les afectades quan es fa ver el pla de descontaminació.
No sé si això vol dir que ha augmentat el nombre d'empreses afectades, quan deurien disminuir.
Però en la resposta que vosté me va oferir per escrit me posava 216 i ara han pujat a 241.
Això, em desconcerta.
Però, bé, supose que tindrà alguna explicació.
Imagine que hi haurà hagut algun bot de nombres i tal.

Però recorde vosté que jo li havia demanat unes xifres molt concretetes, que eren les xifres referides a les empreses que se situaven en estes situacions que jo li havia dit.

Tornaré a dir-li-ho.
Mire, ací, com vosté vorà pel número de les preguntes afectades falta una pregunta, la 81/05, perquè esta pregunta, la Mesa de les Corts no va voler admetre-la perquè dia que no es referia a una persona física o jurídica que tinga una transcendència pública dintre de l'àmbit del País Valencià, cosa que jo no acabe d'entendre.
Però, en qualsevol cas, jo he recorregut eixa decisió i continuaré reclamant eixe llistat.

Però és que jo no li demanava eixe llistat d'una a una totes les empreses.
I en la seua resposta per escrit, vosté no va donar este argument que són empreses privades i tal.
El que vosté va dir és que detallar la situació seria massa complicada perquè hauria d'exposar una taula de dades enorme, molt gran, amb moltes entrades, amb moltes eixides.
Però és que en realitat, jo, la pregunta que li he fet és molt més senzilla.
Li la torne a repetir: quantes empreses han encetat este procés de descontaminació i d'elles quantes l'han acabat i quantes encara estan sense haver-lo acabat?
I, finalment, quantes ni l'han encetat?
O siga, són tres xifres, m'ha de donar eixes tres xifres: les empreses que no han iniciat la descontaminació, les que l'han iniciat però no l'han acabat, les que han iniciat i l'han acabat ja.
Són tres xifres només, tres xifres, no fa falta els noms.
Els noms ja, si de cas, si tinc interés ja ho demanaré per una altra via.
No és una taula complicada.
Només són eixes tres xifres que li les he repetit per activa, per passiva, per escrit, per oral.
I també ho ha fet el senyor Sanmartín i curiosament vosté li va dir en aquell moment que.
.
.
, l'argument que va gastar no era ni un ni l'altre.
Va dir: «És que no porte ací les dades, xe!
Si vosté insistix, jo li ho portaré un altre dia».
Bé, tampoc hui.

I en relació amb les xifres del percentatge.
Vosté m'ha dit, si no he escoltat jo malament, que s'ha eliminat el 39,73%, en pes.
No estic parlant dels equips, sinó el pes dels PCV eliminats.
O siga, aproximadament el 40%.
Però, en quina data?
En quina data és açò?
Perquè a mi no me coincidix amb les que vosté ha donat en altres moments.
Per exemple: vosté va dir que en el 2004 les xifres quasi arribaven al 40%.
Aleshores, estic per entendre que a la millor esta xifra és la del 2004, però jo li demanava la del 2005, si era possible.
Quant a la del 2004, se suposa que en eixe any hauria d'haver arribat al 50%, i el que vosté m'està dient és que no arribaven al 40%.
Per tant, el ritme va ralentitzant-se, no va augmentant.

Però, en tot cas, què passa en el 2005?
Ja s'ha acabat el 2005, ja ha passat un temps.
Jo li demanava les dades el més recent possible, les del 2005, per a saber si va, continua eixe bon ritme d'eliminació o no.
Aleshores, m'agradaria, per favor, ara quan me replique, si pot concretar-me eixa xifra que m'ha donat a quin any correspon i que tinga en compte aleshores que el ritme, home, no diré jo que siga una catàstrofe però, per descomptat, no va al ritme previst, si no és que vosté me corregix donant-me ara xifres més recents.

I, finalment, una altra qüestió que també m'agradaria conéixer és, com vosté mateixa està dient, la informació al respecte dels PCV, en principi, prové de les empreses que faciliten les seues dades.
Elles diuen el que tenen i com ho tenen.
A mi m'agradaria saber si vostés fan algun tipus de seguiment, d'inspecció o de control per a assegurar-se que les empreses estan dient-los les coses que toca, no siga cosa que tinguem equivocacions en este tema.
Aleshores, simplement saber quin és el seguiment que fa la seua administració per contrastar que les dades que faciliten les empreses són dades fiables, correctes i que no estan falsejant-les perquè, en principi, vosté, diguérem que confia en les dades que li aporten les empreses.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Arnal, la primera pregunta que vosté m'ha fet abans me l'ha posat fàcil perquè l'he entés perfectament.
Jo ara ja estic un poc marejat també per la quantitat de xifres que vosté ha assenyalat.
Però, de totes formes, jo vaig a fer ara un esforç per donar-li les dades que tinc en certificacions fetes pels funcionaris de la conselleria, i si alguna d'estes no quadra o no se correspon amb l'interés concret que vosté està senyalant-me, jo, sense dubte, prendré després nota o vosté m'ho fa arribar i li ho faré arribar de la manera més ràpida possible a vosté.

Anem a vore.
Jo, d'acord amb l'inventari que me certifiquen a mi els tècnics de la conselleria, me diuen que quant a l'execució del Pla de descontaminació de bifenils policlorats el nombre d'equips que estan eliminats és del 33,69%.
La data d'esta certificació és del 3 de novembre de 2005 i la quantitat de bifenils policlorats eliminats és del 39,73%.

En una altra certificació que tinc ací em diuen que les empreses valencianes afectades per este pla de descontaminació, d'acord amb l'inventari de l'any 2004, el total d'empreses afectades pel mateix ascendix a un total de 241.

Quant a les instal·lacions o als equips instal·lats en territori valencià afectat per este pla, d'acord amb l'inventari de l'any 2004, certificat a data de 3 de novembre de 2005, diu que els centres de treball afectats en este sentit són 1.
175.
I d'acord amb l'inventari d'aparells que contenen, referits a l'any 2004, el total d'equips inclosos en l'inventari ascendix a un total de 2.
158.

És a dir, que el Pla de descontaminació que està duent-se a terme, en la nostra opinió, tenint en compte l'horitzó temporal del qual estem parlant, està tenint uns resultats que considerem raonables.
L'indicador d'eliminació se situa molt pròxim en estos moments als objectius marcats en el pla que *(inintel·ligible)* l'any 2002, tenint en compte que es fixa, com vosté molt bé sap, en el 2007 l'objectiu al cent per cent de descontaminació del 95% del total de les empreses, ja que en este 95% se concentren les empreses que es troben en possessió de més de 10 tones d'estos productes.
Amb la qual cosa, i com ja li he anteriorment, en l'any 2007 encara existixen tres anys.
.
.
fins l'any 2007, a partir de l'any 2007 encara existixen tres anys de cadència per a la consecució total de la descontaminació de policlorobifenils, la qual cosa, sense cap dubte, segons els tècnics me diuen que se va a aconseguir.

És a dir, jo crec que estem en l'horitzó temporal, en l'horitzó temporal adequat per a fer possible que se complisca al cent per cent els compromisos que assumien quan es va plantejar este pla.
I ara mateixa el que no sabria dir-li, per allò que vosté m'ha senyalat, és si estes dades que jo li acabe de donar són dades al dia en què estem parlant ací o ha tingut alguna modificació.
Però jo me preocuparé de preguntar-ho això i donar-li a vosté les dades actualitzades, perquè les certificacions estan fetes en el mes de novembre, però el que no sé si fan referència al 2004 o fins la data en què es va signar açò.
Però jo li ho faré arribar.

Gràcies.

 

 

***Preguntes orals ple números 85/05, 86/05, 87/05, 88/05, 89/05, 90/05, 91/05 i 92/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la contaminació per crom detectada al riu Cànyoles, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 26.
475, 26.
476, 26.
477, 26.
478, 26.
479, 26.
480, 26.
481 i 26.
482).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar al següent bloc de preguntes, que formulen, a l'honorable conseller de Territori i Habitatge, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, sobre la contaminació per crom detectada al riu Cànyoles, i que són la 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91 i 92.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, abans de res i, vaja, només per aclarir-li a vosté l'assumpte, no pretenc molestar, però eixa xifra que vosté m'acaba de dir deu ser de 2004, perquè coincidix en la que, poquet després de la data que vosté ha donat, li contestava al senyor Sanmartín.
Per tant, no és la de 2005.
Perquè si fóra la de 2005, li he de recordar que l'objectiu era el 70%, i açò estaria molt lluny.
El que sí que constate és que vosté no està actualitzat en les dades, i podria haver-ho estat.
I també en allò de les xifres de les empreses, que tampoc me les ha donat.

Bé, no vull ara polemitzar, però que conste.

I entrant en el tema del riu Cànyoles.
Mire, també estes preguntes són de fa temps i fan referència a un episodi de contaminació per crom en el riu Cànyoles.
Jo també havia pensat en estes preguntes retirar-les, perquè també vosté ja ha tingut ocasió d'aclarir-me algunes coses per escrit, dient-me que moltes de les competències en matèria de contaminació hídrica depenen de les confederacions hidrogràfiques.

Bé, això ja pareix que estiga clar.
Però és que les meues preguntes són molt més amples, i van més enllà i hi ha diferents aspectes que quan es van formular per escrit en un to semblant no van ser contestades, i per tant considere que encara estan pendents de trobar eixa explicació, queden una sèrie de punts per a mi importants per aclarir.
Per això em permetrà vosté que li reitere els aspectes que vosté no va contestar en el seu moment i que queden pendents ara, i que espere que vosté tinga l'amabilitat de contestar en concreció.

¿En tot el temps que ha passat des d'este fet *(remors)* de contaminació, fa ja aproximadament un any, ha pogut vosté aclarir, ha pogut vosté conéixer i saber l'origen, la causa d'esta contaminació?
És a dir, ¿quina activitat, quin procés ha sigut el responsable d'esta greu contaminació per un metall pesant en un riu valencià?

Després, ¿pot vosté informar sobre els efectes ambientals i sanitaris que ha tingut este abocament tòxic?
¿Ha fet o ha ordenat vosté algun seguiment o algun estudi del risc ambiental i sanitari d'aquest episodi de contaminació?

I finalment, si pot indicar vosté quines actuacions s'han portat a terme o pensa portar a terme el seu departament per a evitar en el futur que es repetisquen episodis de contaminació d'este tipus, com el que acabem de comentar.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, si en l'anterior pregunta no li he contestat les dades concretes, anem a vore si jo puc assabentar-me exactament de les dades que vosté necessita, que jo buscaré donar-li la informació el més actualitzada possible.

I en relació a esta pregunta, vosté torna a insistir en.
.
.
, i a més s'avança, reconeixent que no tinc ninguna competència per a poder contestar-li a açò.
Però, clar, si vosté em fa una pregunta que és d'impossible resposta per part meua, ho fem difícil perquè jo li torne a reiterar que la meua voluntat és la de contestar-li a vosté i a tots els diputats sobre les coses que a vostés els puga interessar, perquè és la meua obligació.
Però, clar, si vosté me fa a mi una pregunta d'impossible resposta, és, com li acabe de dir, impossible que jo li puga contestar a vosté sobre eixe particular.
Igual que vosté me reitera per què me fa açò, jo ara li vaig a reiterar alguns arguments que vosté ja hauria de saber.

Mire, en relació a esta pregunta parlamentària torne a indicar-li que és la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que depén del Ministeri de Medi Ambient, l'organisme responsable en l'assumpte d'interés de l'il·lustre senyor diputat, en este cas vosté, tal com s'establix en la normativa vigent, i que vosté coneix perfectament també en el text refós de la Llei d'aigües.
Açò jo li ho dic.
Vosté comença en la seua pregunta reconeixent que és aixina, i ara jo li ho he de reiterar.

D'esta forma, a més, vull dir-li que en l'article 2 se senyala que constituïx el domini públic hidràulic de l'estat els següents béns: les aigües continentals, tant les superfícies com les subterrànies renovables, amb independència del temps de renovació; els llits de corrents naturals continus o discontinus; els llits de llacs i llacunes i dels embassaments superficials en llits públics; els aqüífers subterranis a l'efecte dels actes de disposició o afecció dels recursos hidràulics; les aigües procedents del dessalatge de l'aigua de mar, una vegada que fora de la planta de producció s'incorporen a qualsevol dels elements assenyalats en els apartats anteriors.

I en l'article 24 d'este real decret legislatiu, es relacionen en una part de les atribucions dels organismes de conca, entre els quals es considera convenient citar.
L'atorgament d'autoritzacions i concessions referents al domini públic hidràulic, excepte les relatives a les obres i les actuacions d'interés general de l'Estat, que correspon al Ministeri de Medi Ambient.
La inspecció i la vigilància del compliment de les condicions de concessions i autoritzacions relatives al domini públic hidràulic.
La realització d'aforaments, els estudis d'hidrologia, la informació sobre crescudes i el control de la qualitat de les aigües.
I per al compliment d'estes competències, les confederacions hidrològiques tenen establides xarxes de control de la qualitat de les aigües: control d'aigües subterrànies, Xarxa Rocas; control d'aigües superficials, xarxes Coca, Coas**,** ICA, índex de qualitat de les aigües, etcètera.

Per tant, i molt al meu pesar, li torne a reiterar, he de demanar-li al senyor Arnal que ha de remetre novament la consulta al organisme en este cas competent, és a dir, a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que depén del Ministeri de Medi Ambient.

I a més vull dir-li també que cap responsable de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer ­li reitere que és un organisme competent en este tipus d'assumptes­ s'ha posat amb contacte amb el personal de la Conselleria de Territori i Habitatge.
I jo vull dir-li que jo personalment ho he intentat per a poder vore si podia en alguns casos aprofundir en alguna de les coses que vosté m'assenyalava.
I, per tant, al no tindre resposta, difícilment jo puc contestar-li a alguna de les qüestions que vosté en un gran nivell de concreció me planteja, perquè l'organisme competent no m'ha facilitat la informació que jo hui, ací, encara que no fóra una responsabilitat meua, m'haguera agradat traslladar-li a la seua senyoria.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Efectivament, senyor conseller, no feia ninguna falta que vosté me repetira les coses que ja sabia i que ja va contestar vosté.
Per això, quan li he formulat la pregunta li he dit que el que són competències de la confederació ja me queda clar, ja sé les que són.
Jo el que li plantejava era una sèrie de qüestions que vosté jo crec que sí que està relacionat i que hauria de contestar en relació a l'origen de la font contaminant i a les mesures preventives, com li he plantejat.

Efectivament, les mesures, el control, eixa xarxa que vosté m'ha dit, correspon a la confederació.
Però si vosté m'està dient que no té ninguna, absolutament ninguna cosa a veure en este tipus de coses, discrepe.

Jo crec que al seu departament li ha de preocupar el manteniment d'unes adequades condicions ambientals per a tot el territori valencià, incloent els recursos hídrics, i especialment els rius.
Per tant, no puc entendre ni compartir la idea que vosté puga desentendre's totalment de fets com els que li he comentat.

Com vosté sabrà, el crom sap perfectament que és un metall pesant, que esdevé un contaminant molt tòxic i perillós, que pot tindre efectes cancerigens fins i tot en quantitats molt menudes; i l'alliberació al medi d'esta substància tan perillosa ha de preocupar necessàriament al responsable de política ambiental.

¿De veritat vosté no té cap interés en esbrinar l'origen i els responsables d'esta contaminació, que no pot considerar-se natural ni normal?

Un tipus de substància com esta no es troba de manera habitual en el medi i cal pensar que la contaminació per crom, com la que s'ha parlat, ha de tindre el seu origen amb molta probabilitat en algun procés industrial o en un abocament de residus industrials com a hipòtesis més immediates.
Que jo sàpiga, el responsable de vigilar els efectes de la contaminació industrial i de controlar els seus residus és vosté com a màxim responsable de l'àrea de medi ambient.
Jo, de deveres, crec que no pot inhibir-se vosté en un cas com el que estem dient, jo crec que no resulta acceptable.

El fet que la contaminació s'haja detectat al riu Cànyoles no exclou que aquest contaminant haja pogut afectar a aigües subterrànies o a sols.
¿Tampoc té vosté cap interés en considerar estes possibilitats?
I encara que el control bàsics dels ecosistemes fluvials corresponga ­com vosté ha dit­ a les confederacions, un episodi de contaminació com este es pot estendre més enllà de les aigües del riu i afectar a altres ambients relacionats o pròxims, a més d'afectar a molts components de l'ecosistema.
Que jo sàpiga, vosté també és el responsable de vetllar per la conservació i la protecció dels nostres ecosistemes, de la flora i de la fauna.
¿No té, per tant.
.
.
?
¿Pensa vosté que no té res a dir de les possibles afeccions d'este contaminant sobre els components dels ecosistemes?

Per altra banda, encara que el seu departament no siga el encarregat immediat del control de la contaminació fluvial, vosté jo crec que hauria de demanar eixa informació a la confederació sobre eixe focus contaminant molt perillós, com és el crom.
No acabe d'entendre com vosté diu que es va posar en contacte i ningú li ha dit res.
Jo crec que vosté hauria d'exigir una resposta el més concreta, i si l'administració, en este cas la confederació hidrogràfica, no actua adequadament, reclamar-lo, com altres voltes ha fet vosté en relació amb altres temes.
Jo recorde que vosté sí que s'adreçà públicament i de manera.
.
.
impactant mediàticament, tant amb la confederació com amb el Ministeri de Medi Ambient per a reclamar coses que no eren estrictament de la seua competència, però que vosté estava interessat com a màxim responsable de medi ambient.
Recorde, per exemple, el seu interés en els impactes ambientals de les dessaladores i demés, que vosté insistia una i una altra volta.
Que no dic jo que estiga mal, però eixe interés s'hauria de vore en casos també de contaminació greu com este.

I una última qüestió, en els pressupostos d'enguany, i també dels anys anteriors, figuren una sèrie d'objectius i límits d'actuació en relació a la contaminació de rius i altres ecosistemes o recursos aquàtics.
Com s'explica este fet?
Si el seu departament no fa ni li correspon fer absolutament cap actuació en aquest àmbit, ¿per què figuren estos apartats en els pressupostos de la seua conselleria?
¿Per què figuren problemàtiques, objectius i línies d'actuació que, segons vosté diu, no li corresponen?

Per exemple, en el programa 442.
60, qualitat i formació ambiental, figura la problemàtica 2, contaminació natural o antròpica que disminuïx la qualitat dels recursos hídrics; figura l'objectiu 2.
1, millora de la qualitat de les aigües.
I figuren les línies d'actuació 2.
1.
1, realitzar estudis conduents a la millora de la qualitat de les aigües litoral i continentals, així com procedir a la seua vigilància i control; i la línia d'actuació 3.
2.
1, establir programes i actuacions per a la implantació de la prevenció i control integrats de la contaminació.
Figura el projecte FM560, manteniment d'actuacions de la qualitat de les aigües, dotada amb 100.
000 euros ; i el projecte FN60, noves actuacions en qualitat d'aigües, 150.
000 euros.

En què s'invertixen, doncs, estos diners ­ja sé que en són pocs, cada volta menys, han anat baixant any rere any­ que se suposa que van a parar actuacions d'este tipus?
On van a parar, doncs?

Per tant, vosté hauria d'aclarir ­té ara l'oportunitat­ quina és la situació.
O bé vosté no té cap competència, com vosté pareix que pretén dir, que no té cap competència en estos temes, i aleshores no s'entén que fan eixos objectius, línies d'actuació, partides econòmiques en els pressupostos de la seua conselleria; o si realment vosté sí que té alguna cosa a vore i formen part de les seues responsabilitats i activitats de la seua conselleria.
Aleshores, no entenc que se desentenga totalment, sobretot en el tema de l'origen, perquè l'origen contaminant, necessàriament, o amb molta probabilitat, ha de ser una activitat industrial o un abocament industrial que vosté, crec jo, hauria de controlar.

Una cosa és que vosté no haguera de fer les anàlisi concretes, o inclús que no haguera de sancionar als responsables de l'abocament, però no l'eximix açò de vetllar per l'òptim estat ambiental dels rius i assegurar-se que es mantinga eixa qualitat.
I, sobretot, no l'eximix de controlar les fonts contaminants per previndre i evitar la contaminació i vigilar els seues efectes en els ecosistemes, que de fet, per exemple, això és matèria de la famosa Llei de qualitat ambiental que tindrem ocasió de debatre amb profunditat ací.

Ja que l'objectiu és previndre i evitar la contaminació, no es pot desentendre d'un cas de contaminació que, amb quasi total seguretat, deriva d'una activitat industrial mal controlada o d'un abocament de residus industrials mal controlat.
I el control d'eixa àrea, que jo sàpiga, li correspon a vosté.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge :**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, li he de tornar a dir que per molt que vosté insistisca, seria absolutament absurd que jo haguera de contestar-li sobre una cosa sobre la qual no tinc cap classe de competències.
Sap vosté perfectament, i aixina ho ha reconegut vosté, que és una competència de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, en este cas.

Les seues preguntes totes van referides precisament que si algú ha de contestar-li en eixe sentit, ha de ser la confederació.
I jo li brinde a vosté una oportunitat, ja que hui està vosté especialment cooperador i amb un format hui amable.
Mire vosté a vore si la confederació, que és la responsable li contesta a vosté, i jo assumiré la part que me toca, a partir d'eixa resposta que li done a vosté.
Jo ho he intentat i no ho he aconseguit.
És a dir, vosté, exactament igual que m'ho demana a mi, demane-li-ho a qui es competent.
Si a més vosté ho aconseguix i tenim alguna responsabilitat nosaltres que fer, mosatros l'assumirem.

I dir-li dos últimes coses, per acabar.
Una, jo mai, mai li he demanat a la confederació hidrogràfica ninguna exigència de competència que no els pertocara en l'àmbit estatutari i competencial de la Comunitat Valenciana.
Mai.
He exigit a la confederació aquelles coses que té l'obligació de compartir-les amb l'administració autonòmica, i no prendre ninguna decisió que puga hipotecar o que puga d'alguna forma invalidar les polítiques mediambientals que competencialment ens corresponen a nosaltres.
Mai he exigit una cosa que no ens corresponga.

I, és clar, dir-li a vosté que en allò que sí em sent afectat és que estic preocupat pel tema, especialment, com vosté ha assenyalat, dels recursos hídrics, de la qualitat de l'aigua i dels recursos hídrics que tenim en la nostra comunitat.

Però ja m'agradaria a mi compartir amb vosté eixa preocupació, fonamentalment perquè eixa preocupació en esta comunitat, este govern i esta societat la té a partir de decisions unilaterals, com la derogació del transvasament de l'aigua sobrant de l'Ebre a esta comunitat, que ha comptat amb la complicitat de vostés i que això sí que fica en qüestió l'equilibri dels recursos hídrics d'esta comunitat.
Això sí que ens preocupa.
I a més, ens preocupa el desinterés que vostés mostren en col·locar-se al costat d'este govern per a exigir una cosa que teníem nosaltres, que se'ns havia donat d'una forma democràtica i que d'una forma arbitrària i unilateral, comptant amb recolzaments com el de vostés, se'ns priva hipotecant el futur d'esta comunitat.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta número 236/05 al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre centres per a la integració i la inserció laboral de les persones amb malaltia mental, que formula la diputada María José Mendoza García, del GP Socialista (RE número 37.
947).***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que formula la il·lustre diputada María José Mendoza García, del Grup Parlamentari Socialista, sobre centres per a la integració i la inserció laboral de les persones amb malaltia mental.
Pregunta 236 i que formula a l'honorable conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació.

Senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

Gràcies, senyora presidenta.

Done per formulada la pregunta, que es referix precisament a l'enunciat que ha fet la presidenta.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Camps.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

Señora presidenta.

Señoría.

Daré además los datos actualizados al ejercicio en el que nos encontramos respecto de las cuestiones que en su pregunta planteaba.
Y en esa relación haré referencia especialmente a consideraciones relacionadas con lo que podemos denominar técnicamente el empleo protegido o mercado protegido que los discapacitados, en este caso, psíquicos y sensoriales, en nuestra comunidad tienen.

Son varias las líneas que se han puesto en marcha por parte del gobierno del Partido Popular.
Y, por lo tanto, empezaré por los resultados en relación con las mismas.

En estos momentos, a través de los centros especiales de empleo para discapacitados ­en la Comunidad Valenciana hay un total de 118 centros especiales de empleo­, trabajan un total de 2.
280 discapacitados.
1.
027, algo más de la mitad, son discapacitados psíquicos y enfermos mentales, mientras que 1.
019 son discapacitados físicos y 234 sensoriales.

Aparte de las medidas que habitualmente en este tipo de mercado se tiene en cuenta para la integración laboral de estas personas, en el año 2006 ­y ahí le reitero lo de puesta al día de su pregunta­, por primera vez, hay un programa de empleo con apoyo en centros especiales de empleo, para apoyar la contratación de monitores en los centros, para que los discapacitados psíquicos puedan desempeñar adecuadamente su trabajo.

También, por primera vez, en el 2006 se lleva a cabo un plan integral de empleo con apoyo, dirigido especialmente a discapacitados psíquicos y enfermos mentales, además del itinerario de inserción que subvenciona el acompañamiento en la empresa ordinaria una vez efectuada la contratación.

A lo que hay que añadir ya, dentro de los son las políticas que venimos realizando en los últimos años, la existencia de otras líneas de apoyo en materia de formación, como talleres de formación e inserción laboral de discapacitados, que en el año 2005 formaron a 812 alumnos, en un total de 83 cursos.

Muchísimas gracias, presidenta.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Tiene la palabra, señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

Gracias, señor presidente.

El tema que yo planteo es un tema muy específico, no es la inserción laboral de las personas con discapacidad, que es muy variada.

Usted ha hablado de 1.
027 personas con discapacidad psíquica.
Pero, efectivamente, es incapaz de dar una cifra sobre qué porcentaje de esas personas con discapacidad psíquica es un enfermo mental grave.

Yo le recuerdo el contraste con la prevalencia de la enfermedad mental grave en la población, en la población valenciana, en la población en general, que es del 1% de personas con esquizofrenia, que son las que tienen especiales dificultades para la inserción laboral.
Si usted quita 2 millones de personas, del total de la población valenciana, que estarían fuera de edad laboral, quedan todavía 2 millones y medio.
El 1% de 2 millones y medios es mucho más que la cifra que usted ha dado de 1.
027 discapacitados psíquicos integrados.

Los estudios que hay en nuestro medio, en España, en la única comunidad autónoma donde hay un programa de inserción social y laboral del enfermo mental, que es en Andalucía, la fundación andaluza tiene ya diez años de experiencia.
Un estudio reciente sigue señalando que más del 80% de las personas con esquizofrenia están fuera del ámbito laboral.

Que yo conozca, que nosotros conozcamos, en la comunidad autónoma hay dos empresas de empleo especial que teóricamente tienen enfermos mentales: una de jardinería, ubicada en Valencia, con 7 empleados, sí que son todos enfermos mentales; y otra en Orihuela, de los que la mayoría son discapacitados psíquicos y no enfermos mentales.
No se puede comparar a una persona afectada por un síndrome de Down con una persona con una esquizofrenia.

Lo cierto es que en estos momentos hay muy pocos programas específicos de inserción laboral del enfermo mental.
Que, por ejemplo, en la ciudad de Alicante, la asociación de familiares de enfermos mentales de Alicante tiene un programa específico de inserción laboral que sí que tiene un técnico de empleo y que en estos momentos está atendiendo a 40 personas, de las que 15.
.
.
Fíjese de qué cifras ridículas estamos hablando: 40 personas, de las que 15 están trabajando, y tienen 24 en lista de espera.

Yo le recuerdo que en relación al informe especial del Síndic de Greuges por el tema de salud mental, había una recomendación en referencia precisamente a la inserción social y laboral del enfermo mental, que decía, aparte de las recomendaciones generales sobre la inserción de las personas con discapacidad, «que como no diferenciemos y no se hagan política específicas, hay un colectivo que sistemáticamente sale desfavorecido.
Si en general el colectivo de personas con discapacidades tiene grave dificultades de inserción laboral, el colectivo de enfermos mentales especialmente».

Sabemos que la integración social y laboral es una de las vías, con el adecuado tratamiento, para, efectivamente, que esas personas tengan un trato digno, ejerzan sus derechos fundamentales como personas y, además, contribuyan a un ambiente de convivencia familiar y de su entorno mucho más normalizado.

Ese informe decía que se atiendan a las especiales dificultades del colectivo de personas que padecen enfermedad mental mediante un adecuado estudio, que incluya métodos de evaluación estadística.
Su contestación, la de su conselleria, que son cuatro folios, no incluye ningún dato, ningún dato de tipo estadístico, se supone, numérico, de personas que hayan podido ser beneficiadas de cualquier programa de inserción laboral en el ámbito de la salud mental.
Ninguno.
De los discapacitados en general, tampoco, 

Usted acaba de dar unas cifras, que yo le podré aceptar como válidas, pero las cifras reales que le estoy dando son dos empresas: una que tuvo el riesgo de desaparecer porque estaba financiada por fondos europeos, y en el año 1999, al desaparecer los fondos europeos, no asumió ese programa.
El programa Ágora no fue asumido, en principio, por ninguna administración.
Y ahora ha resucitado con apoyo de la Diputación de Valencia, con otro programa, y tiene una empresa de empleo especial de jardinería con 7 trabajadores de salud mental.
Es lo que hay.
Frente, por lo menos, a 5.
000 personas con graves dificultades para inserción laboral, que tienen edad de trabajar y que la mayoría están ociosas.
Que la mayoría están recibiendo, por ejemplo, entrenamiento, en el caso de las chicas, para auxiliares de residencias geriátricas, cuando no tienen el perfil para poder desarrollar nunca esa profesión en la mayoría de los casos.

Entonces, lo que hay es una falta de compromiso social de su gobierno, pero además hay una falta de finura, de finura, de adecuación de las políticas a las necesidades específicos del colectivo de enfermos mentales graves.

Y luego hay un tercer elemento, que es la falta de programas de promoción de la salud en el medio laboral, como recomienda la Organización Mundial de la Salud.
Esto es un añadido en esta comunidad.
Y hay un tercer problema, y es la discriminación real que sufre cualquier persona que padece un trastorno mental no grave en las grandes empresas; desde Danone hasta la Ford.
El hecho de tener una baja por depresión sitúa, en estos momentos, en estos momentos, en febrero de 2006, a los trabajadores en la vía del despido más o menos encubierto.
Y esa es la realidad.

Pero las políticas efectivas, uno, para evitar la discriminación, dos, para conseguir integraciones laborales y sociales adecuadas, están en estos momentos con resultados bajo mínimos en el País Valenciano.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

Muchas gracias, presidente.

Con brevedad, señoría.

Respecto de las últimas cuestiones a las que ha hecho referencia en su pregunta, que yo creo que ha sido absolutamente coincidente con lo que puede pensar el conseller de Economía y Hacienda en un 90% de lo manifestado por su señoría respecto a la integración laboral en este caso de los enfermos mentales, por decirlo exactamente con la expresión que se utiliza técnicamente para referirnos a ellos, tengo que recordar a su señoría, en esa parte en la que no estoy de acuerdo, que el estatuto de los trabajadores no es competencia en cuanto a su redacción o reforma de un gobierno autonómico, de ningún gobierno autonómico.
Y que si, cuando habla usted de trastorno mental no grave, y lo que ello puede suponer para el mantenimiento de una relación laboral, desde luego la cobertura que se le tiene que dar a una situación como ésta está en ese estatuto de los trabajadores, en las leyes laborales básicas, y no depende de un conseller de empleo de ninguna comunidad autónoma.

Y respecto a la segunda cuestión a la que ha hecho referencia su señoría, en cuanto a que el compromiso social de este gobierno es menor que el que pueda existir, los datos aquí son tozudos, las estadísticas también.
Le he dicho a su señoría *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que trabajaban 1.
027 discapacitados psíquicos y enfermos mentales.
No sé exactamente el número de enfermos mentales dentro de este colectivo.
Pero sí que sé los porcentajes de personas con discapacidad que no son porcentajes que dejen de aplicarse a los discapacitados psíquicos y sensoriales y a los enfermos mentales que están tanto contratándose en nuestra comunidad, como el porcentaje de relación con el mercado de trabajo español.
El 0,2 de la contratación en estos momentos es de personas con discapacidad.
Y ese porcentaje, reitero, es también válido para los enfermos mentales.

Y en este momento nosotros, personas con discapacidad, incluidos enfermos mentales y personas con discapacidad sensorial, en estos momentos es el 11, algo más de.
.
.
el 11,2% del mercado de trabajo.
Es un porcentaje más alto que en la media nacional.
Si su señoría entiende que aquí tenemos un compromiso social no válido con esas personas, desde luego hay muchas más comunidades que tienen un compromiso social menos válido, y alguna gobernada por el Partido Socialista.
Lo digo como dato objetivo.
Ese porcentaje de participación, el 11,2, que es más alto en el mercado laboral del que tienen el conjunto de comunidades autónomas, o sea, este país y alguna comunidad gobernada también por ustedes.

Y acabo con ello, señoría.
Ese 11,2 es bajo.
Ese 11,2 es bajo.
Ese 0,2 en relación con la contratación en nuestro mercado laboral también es bajo.
Hay que hacer esfuerzos para conseguir que esas personas que tienen muy difícil inserción en el mercado laboral consigan verdaderamente integrarse, y no sólo en el mercado protegido, al que anteriormente hacía referencia, aquel en el que tenemos políticas públicas que realizar.
También en el mercado ordinario.
La mayor dificultad al final, porque es una cuestión que depende de la voluntad del poder público, no es integrar a estas personas en centros especiales de empleo, es que consigan pasar de ese centro especial de empleo al mercado ordinario, a una empresa ordinaria.
En eso justamente es lo que hemos puesto en marcha los planes a los que anteriormente he hecho referencia.

Y, señoría, yo he actualizado la respuesta en función de la pregunta que usted hizo hace bastante tiempo.
Veo que usted sí que no ha actualizado, ni siquiera hoy, esa pregunta en relación con este tema.
Porque ya no sólo es la Comunidad Autónoma de Andalucía.
Este año, el 2006, también la Comunidad Autónoma de Valencia tiene un Plan integral de empleo dirigido a personas con discapacidad y enfermos mentales.

Muchas gracias.

 

 

***Interpel·lació al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre política general de la conselleria d'Empresa, Universitat i Ciència en matèria d'ajudes per a l'elaboració de plans d'acció comercial, que formula la diputada Carmen Sánchez Brufal, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 38.
752) (pàg.
4.
659)***

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Y una vez cumplido con exceso la hora, pasamos al siguiente punto, que es el noveno del orden del día *(remors)* y que dice: interpelación al conseller de Empresa, Universidad y Ciencia.
.
.
¡Por favor, señores!
Por favor, señores diputados, relajación, un poco de.
.
.
Se les oye muchísimo.

Señor Such, usted no era precisamente en este momento, pero si se siente aludido es su problema *(rialles)*.
Yo, si quiere, le digo los nombres.
Luego dicen que tengo *(remors)*, luego dicen que tengo maza de goma.

Por favor, bajen el tono de la voz si hablan entre ustedes.
Por favor.

Interpelación al conseller de Empresa, Universidad y Ciencia sobre política general de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia en materia de ayudas para la elaboración de planes de acción comercial, que formula la diputada Carmen Sánchez Brufal, del Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 38.
852, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 150.

Tiene la palabra la diputada interpelante.

 

**La senyora Sánchez Brufal:**

Gracias, señor presidente.

Precisamente en esta interpelación queremos abordar un tema, que son las subvenciones a los planes de acción comercial, en los que claramente es un ejemplo de como la falta de transparencia en la gestión, el despilfarro y la mala gestión llevan a una perversión de un proyecto que en principio es un buen proyecto.

Sabemos que estos planes vienen a consecuencia, a primeros de 1996, de una resolución de estas mismas Cortes, en las que se decide elaborar un mapa comercial para la Comunidad Valenciana, y a partir de ahí hay un mandato.
Con este mandato, la Generalitat y el Consejo de Cámaras de Comercio firmaron un convenio para el desarrollo del Plan de acción territorial aplicado a la distribución comercial, denominado Pateco, cuyo objetivo precisamente era dar un soporte básico de información para el gobierno valenciano para que pudiera proponer un modelo comercial para el territorio.

Este plan se elabora siguiendo las áreas funcionales del Plan de desarrollo urbanístico de 1995 y convirtiéndola en áreas comerciales.
Y se presenta en el año 1997.

A continuación, sin que realmente este Plan de acción territorial llegara a la consecución de un modelo comercial valenciano y sin que en este momento se haya presentado la revisión de este plan, lo que se denomina el segundo Pateco, las localidades, los municipios aplican estudios para realizar el Plan de acción territorial en municipios y en comarcas, y se han ido realizando durante este tiempo planes de acción comercial y planes directores de algunos municipios, sin que tuviéramos un modelo territorial en materia de comercio en la Comunidad Valenciana, algunos municipios sí que lo tienen.
Estos municipios sabemos, estos planes son subvencionados por la Generalitat con un convenio previo.

Pero ha habido una perversión precisamente de estos planes de acción comercial locales, porque se han estado utilizando, no para aquello que era determinar el modelo comercial de cada ciudad, que libremente podía especificar porque estuviera de acuerdo con su plan estratégico o con su marca de ciudad, sino que se han estado utilizando por la propia conselleria como justificación para concesión de autorizaciones de grandes superficies comerciales, dejando la propia conselleria de ordenar el territorio desde la visión que le es propia, que es de la visión supramunicipal, para condicionarse, para condicionar el territorio a los intereses empresariales y locales que no tienen esta función.

Por tanto, hay una primera perversión de estos planes de acción comercial que están siendo utilizados precisamente para pervertir el propio espíritu del Pateco, que la conselleria en su día y con un buen criterio lanzó a bombo y patillo al sector comercial.

Pero no solamente es esta perversión en la utilización de los planes de acción comercial a nivel local, sino que nos encontramos con que el modelo de gestión que se ha utilizado para subvencionarlos y para desarrollarlos ha tenido una gran falta de transparencia y ha tenido un despilfarro que intentaré demostrar en esta primera intervención.

A partir del año 2002 se establece un convenio de colaboración de la Conselleria de Industria, Comercio y Turismo y el Consejo de Cámaras para acciones de información e investigación sobre la distribución comercial, que permitía establecer un marco metodológico común para los estudios del sector comercial a nivel local que tuvieran en cuenta las determinaciones precisamente de este plan de acción territorial aplicado a la distribución comercial.
Sin embargo, es la propia conselleria la que, no teniendo elaborado el segundo Pateco, no aplica en sus autorizaciones, no ha cumplido su propia metodología para adjudicar concesiones administrativas; y además, el propio Pateco, en la elaboración de estos planes de acción comercial, ha incumplido su propia metodología, como diré a continuación.

Es precisamente en este momento, señor conseller, cuando se cierra a la competencia del sector y todos los ayuntamientos que quieren hacer un estudio, un plan de acción comercial en su ayuntamiento, se ven obligados a contratarlo en un convenio con el Consejo de Cámaras para que este estudio sea realizado por la oficina Pateco.
Y se ven obligados a esto porque la propia conselleria ­que usted dirige­ le dice que no subvencionarán ningún estudio para elaboración del Plan de acción comercial que no venga elaborado por la oficina Pateco, y lo que es más, que no podrán recibir posteriormente subvenciones si no han hecho el estudio con la oficina Pateco.

Esto, usted, que en múltiples ocasiones desde esta tribuna nos ha estado diciendo lo importante que es la libre competencia, entenderá que esta etapa de monopolio en este campo hace precisamente que desaparezca la libre competencia.
Y los ayuntamientos además ­tiene que saberlo­ empiezan a pagar estudios muy por encima del precio del mercado con su cuestión lógica al desaparecer ésta, precisamente esta competencia.
Y se convierten en meros intermediarios del dinero que le aporta la conselleria de subvenciones y que transmiten a este Consejo de Cámaras, a esta oficina Pateco.

Además esto es llamativo.
Porque uno piensa que cuando una oficina está subvencionada porque tiene una aportación genérica de la conselleria para sufragar gastos de mantenimiento, habría un beneficio a nuestros ayuntamientos, porque ya que los gastos de mantenimiento están subvencionados, podrían hacer estudios más baratos.
Y, sin embargo, la realidad es que estos estudios han sido bastante más caros que lo que les hubiera proporcionado concursos públicos de consultorías externas.

Los ayuntamientos, sabe, porque me imagino que usted deberá controlar a su conselleria, sabe que los ayuntamientos piden subvenciones sin indicar a la conselleria previamente cual es el presupuesto del estudio.
Dónde se ha visto que se pueda pedir una subvención diciendo «y la oficina Pateco, que lo tiene que hacer, ya me dirá lo que vale; de momento le voy pidiendo la subvención».

Quedan pendientes de que la oficina determine, dentro del Consejo de Cámaras, qué precio es el que va a establecer, sin que en ningún momento quede justificado en el expediente la subvención de por qué ese precio y no otro.

El despilfarro, por lo tanto, al pagar estudios fuera de precio de mercado, la falta de transparencia.
Muchas preguntas nos quedan en el aire, y algunas voy a adelantar.

¿Quién y en función de qué se determina el presupuesto de cada plan de acción comercial?
Le pongo un ejemplo.
¿Por qué precios muy diferentes para estudios muy similares en municipios muy similares?

¿Por qué la revisión del Plan de acción de comercial de San Vicente está valorada en 25.
000 euros?
¿Y por qué la revisión del Plan comercial de Alzira está valorada en 55.
680?
Dos municipios con prácticamente la misma población, mucho más económico el de Alzira, porque había previamente hecho otro y con mucha menos extensión de la superficie comercial.

Si esta oficina no tiene recursos propios y lo subcontrata, como es el caso, ¿a qué equipos profesionales está subcontratando los estudios de campo?
¿qué publicidad, concurrencia y objetividad le ha dado para poder subcontratar y qué procedimiento se ha seguido al amparo de la Ley de contratos del estado?

¿Por qué a unos ayuntamientos el Pateco le hace gratis el estudio, a otros la conselleria se los subvenciona con el 80%, a otros con el 70%?
¿Cuál es el criterio?

¿Por qué en respuesta parlamentaria incluyen incluso algunos estudios que le ha hecho alguna consultoría privada dentro de los estudios que se supone que ha hecho la oficina Pateco?

¿Por qué la conselleria dice que no interviene en la elaboración de estos estudios, cuando por convenio suscrito está obligada a controlar y a intervenir?

¿Por qué insisten en denominar en todas las propuestas de ayuda metodología Pateco, cuando sabe perfectamente que esta oficina lo que hace es utilizar metodología asistente del mercado y que no tiene metodología propia?

¿Por qué y qué interés tienen en la homogeneidad que se repite constantemente, saltándose las competencias municipales que pueden determinar su modelo comercial por su cuenta?
¿Por qué insisten en esa homogeneidad?
A no ser que esa homogeneidad la quieran para poder dar, justificar licencias de grandes superficies comerciales que tendrán un impacto supramunicipal.

¿Por qué los ayuntamientos que realizan obras consecuencia de estos planes de acción comercial deben cumplir lógicamente con la ley de contratos del estado y, sin embargo, no tienen que cumplir cuando contratan *(el senyor president colpeja amb la maceta)* servicios de consultoría que ustedes mismos están subvencionando.

Se trasmiten fondos públicos de los ayuntamientos a una entidad que actúa como consultora, subvencionada, además, por la conselleria en cuanto a sus gastos de funcionamiento a precios fuera de mercado, muy por encima del mercado, y que se gestiona, al menos, de forma poco trasparente.
.
.
Estos estudios que la conselleria luego utiliza para justificar licencias que tienen un gran impacto supramunicipal.

Señor conseller, es realmente un fraude de ley de libro: por un procedimiento de apariencia legal están consiguiendo unos objetivos que la ley mismo prohíbe al no existir ni publicidad ni concurrencia en la contratación.
Aclare a los ayuntamientos si realmente todo lo que hay o se les ha dicho, cuando se les está planteando que no pueden, de ninguna manera, hacer.
.
.
¡Nunca se les subvencionarán estudios que no vayan con un convenio con el Consejo de Cámaras!
y que no se subvencionará ninguna de las inversiones que hagan con posterioridad, aclaro a los ayuntamientos, si esto va a seguir siendo así y si su política general va a seguir siendo de monopolio o va a abrir la propuesta a realmente lo que nunca tenía que haber pasado, que es a la libre competencia.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Sánchez Brufal.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Señora diputada, esto me suena a palabras clave para definir.
.
.
, cuando en ciencia se usan las palabras clave para definir al artículo: «perversión», «fraude de ley».
.
.
Si es fraude de ley, pues, a los tribunales.
Lo que pasa es que ocurrirá siempre como en otros casos, que se queda todo en nada.
¿«Perversión» porque se le encarga al Pateco?
Pues, el propio Gobierno central le ha encargado al Pateco el plan de actuación comercial de la Copa del *América*, luego, no será tan malo el Pateco.
El Pateco y los planes de acción comercial que de él dependen gozan, evidentemente, de buena salud, y tan es así, que la política de la conselleria en materia de ayudas para valoración de estos planes, que es la pregunta que usted hace, quedó plasmada en el presupuesto para el año que estamos con, concretamente, 5.
048.
000 euros, y en la Orden del 30 de diciembre, de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia, por la que se regulan la ayudas en materia de modernización del comercio interior para el ejercicio 2006, publicada el pasado 1 de febrero en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana*, para realizar estudios e investigaciones sobre el sector comercial.
En el artículo 12 se determinan los beneficiarios y en el artículo 13 se fajan las acciones apoyables, que son, pues, análisis, diagnósticos, etcétera, etcétera.
En fin, las que usted ya conoce, porque me imagino que habrá visto la orden.

El artículo 14 fija las condiciones específicas de las acciones y los planes que, como usted ha dicho, han tenido una gran actuación hasta ahora, del 1997 al 2005 se han desarrollado 29 planes de acción comercial y 3 planes directores de urbanismo y estudios comarcales; se han realizado en Alicante 15, el 52%, en Valencia 7, en Castellón 7; se han estudiado 130 ciudades y municipios, el 42,5% de la Comunidad Valenciana; se han tramitado 4.
090 expedientes de ayudas y subvenciones de la Generalitat Valenciana; se han generado 117 millones de euros de inversión; se han realizado 15.
000 encuestas, etcétera, etcétera.

Y, en particular, que es lo que creo que a usted le ha de interesar, para este año los municipios que están en subvención con los planes de acción comercial son, en estos momento, Manises, Llíria, Torrent, Xàtiva y Valencia.
Y también, la última noticia que tenemos es que Sueca ha presentado la solicitud y tenemos noticia de que Denia también lo va a pedir.
O sea, que esto es información de última hora.

Por tanto, los planes de acción comercial gozan de buena salud, pero como tendré ocasión de contestarle a usted en la segunda parte de mi intervención, es una parte más, y no quizá la más importante, de las acciones que estamos haciendo en relación con comercio.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra la señora Sánchez Brufal.

 

**La senyora Sánchez Brufal:**

Gracias, señor presidente.

Yo me alegro mucho de que tengan buena salud.
Ya le he dicho que, al menos, por el precio que se pagan, es lo mínimo que podían tener, que es buena salud.

Ya le he dicho al principio que los planes de acción comercial, el Pateco, los planes de acción territorial, es una buena idea.
El problema es que a la hora de gestionar, y cuando se gestiona de una forma que no es trasparente, se pervierte la idea, que es lo que yo le he venido a decir y, además, no solamente se lleva a una situación de despilfarro que, desde luego, este gobierno no se puede permitir, sino que lleva, la falta de trasparencia, a establecer para otros lo que uno no quiere para uno mismo.
Y estamos hablando de un mercado en el que absolutamente hay una situación de monopolio y está cerrado a la competencia.

Pero le voy a poner un ejemplo para que usted entienda lo que le he querido decir: la responsabilidad de la Generalitat, la responsabilidad de su conselleria es controlar que realmente las subvenciones que están dando estén ajustadas a las propias solicitudes que ustedes estaban planteando.
Y le pongo por ejemplo el plan de acción comercial de Alcira, plan de acción comercial que, como le he dicho antes, al año y medio de haber sido realizado vuelve el ayuntamiento a convocar otra vez.
.
.
, decir que tienen que hacer un plan de acción de comercial.
Y la alcaldesa, cuando le preguntan por qué tienen que volver a hacer, al año y medio de tener hecho, el plan de acción comercial ­que, por cierto lo hizo una consultora después de haber hecho un concurso público al que Pateco no quiso presentarse, porque económicamente no le convenía­, dice que no tiene más remedio, porque si quiere tener subvenciones para el pueblo a nivel de comercio, no tiene más remedio que volver a revisar este plan de acción comercial y volverlo a hacer, porque tiene que hacerlo con el Consejo de Cámaras.
Y eso es lo que hizo la alcaldesa, y si no es así, usted ahora mismo me puede decir que no es cierto.

Y tengo que decirle que cuando no solamente se presenta la factura, la primera factura cuando aún no se ha firmado el convenio entre el ayuntamiento y el Consejo de Cámaras, sino que la resolución de su propio conselleria por la que le ha dado la subvención se produce seis meses antes de este mismo convenio.
Si era obligatorio tener este convenio hecho, usted hizo desde su conselleria una resolución de subvención seis meses antes de que estuviera firmado el convenio entre el ayuntamiento y la conselleria.

Y, además, le digo más: en septiembre del 2005, en el Consejo Asesor Comercial de Alcira, no solamente se pone sobre la mesa que el propio estudio no ha cumplido su metodología, porque no había creado la comisión mixta de seguimiento, porque no había dado participación a las organizaciones empresariales y comerciales de la ciudad ­y estamos hablando de un estudio que año y medio antes se acababa de pagar y ya estaba hecho­, sino que, además, cuando se va a dar cuenta de los trabajos realizados, los propios comerciantes le dicen que les gustaría ver el trabajo de campo, puesto que no tienen constancia de que exista ningún comerciante encuestado, lo que corroboran todos los comerciantes presentes, que habían preguntado a los comerciantes de la zona.

Es decir, estamos hablando de una cuestión bastante grave que se produce el 15 de septiembre del 2005, cuando ya se había presentado por parte de la oficina del Pateco la factura de la segunda fase del plan de acción comercial, y usted saber perfectamente que no se puede presentar si no se ha dado copia de los estudios pertinentes, y, por lo tanto, el ayuntamiento puede anularlos.
Y que, además, tenemos a los comerciantes diciendo que es falso que se haya entrevistado a los comerciantes de la ciudad.

Ante esta situación, yo creo que lo que la conselleria que usted dirige tiene que hacer es ser más diligente en lo que es su parte, porque hay un representante de la propia conselleria que tenía que haber estado participando en todos los estudios, en todos los trabajos, tenía que haber dado fe de que eso se había hecho, y tenía que tener las conclusiones en la mano.
Y a pesar de que el secretario del ayuntamiento aún no ha autorizado ni siquiera este pago, porque tiene dudas de realmente de cuál ha sido la situación, a pesar de eso, la resolución de la segunda justificación ustedes en octubre del año pasado ya la dieron.

Con esto, lo que le quiero decir es que cuando no hay libre competencia, y me gustaría saber cuál sería la opinión del recientemente creado Tribunal de Defensa de la Competencia de esta Generalitat, cuando no existe competencia, cuando se crea una perversión por la que pasa por el lado la ley de contratos del estado, cuando pasa todo eso, nos puede ocurrir que el precio lo determine el propio que lo tiene que cobrar, cuestión que no es buena y, sobre todo, cuando esa propia oficina está subcontratando ­¿por qué?
­ a otros, y cuando esa propia oficina está recibiendo subvenciones de su propia conselleria para el gasto de funcionamiento, y, por lo tanto, deberían de ser bastante más económico los informes que tuviera que hacer, porque hay una parte de gasto que ya no lo tiene.

Es en este sentido.
.
.
Lo que nosotros le pedimos es que usted aclare cuál es la diligencia que hace del seguimiento de las subvenciones que da, subvenciones a las que obliga a los ayuntamientos a homogeneizar su propio modelo comercial, cuando lo que tiene que estar homogeneizado es el plan de acción territorial aplicado a la distribución comercial, que es el que tiene que dar el modelo comercial valenciano supramunicipal y cada ayuntamiento.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyora Brufal.
.
.

 

**La senyora Sánchez Brufal:**

.
.
.
­y ya termino­ que tenga su propia marca, que tenga su propio criterio.
Y, sobre todo, que pueda libremente contratar con concurso público y cumpliendo la ley de contratos del estado con quien le parezca más oportuno.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Sánchez Brufal.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Gracias, presidente.

Señora Brufal, yo le pediré siempre que use las palabras adecuadas.
*Perversión* no es una palabra adecuada.
Para mí una perversión no menor es aquella que tiene que ver con la obsolescencia ideológica.
Es decir, cuando se está defendiendo algo pasado.
Mi preocupación como responsable de comercio, entre otras cosas, es generar instrumentos para entender el comercio del futuro, y a eso es a lo que voy a referirme a hora, y es lo que creo, y le invito a que hablemos, porque eso es realmente lo interesante.

Si hay algo irregular en los procedimientos de antaño hoy vigentes, denunciémoslo y corrijámoslo en los tribunales o en los ámbitos correspondientes.
Lo que importa es el futuro y yo quiero hablar de futuro, porque hoy, el tema de las actuaciones territoriales en materia de comercio *(el senyor president colpeja amb la maceta)* no es precisamente uno de los temas más importantes de futuro.

Mire, nosotros tenemos actuaciones en marcha *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, digamos, normales, a les que nos hemos referido, pues, un montón: de ordenación espacial del comercio.
.
.

 

**El senyor president:**

Señores diputados, por favor, si tienen que hablar, sálganse al pasillo, por favor.
.
.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

.
.
.
*(inintel·ligible)*, de ordenación sectorial del comercio, horarios comerciales, desarrollo de infraestructuras asociativas, colaboración con la administración local en materia de comercio, los Afic, centros Afic, los ámbitos Afic, formación comercial, mejora y capacitación técnica, urbanismo comercial, modernización de mercados municipales, revitalización comercial de los centros de las ciudades, modernización de empresas, etcétera, etcétera.

Bien, pues, esto corresponde a una forma de entender el comercio, que se arrastra de hace años, y hoy estamos con retos distintos.
Y a eso es a lo que yo me voy a referir brevemente en los temas de actuaciones más especiales, temas de futuro, que tenemos en marcha.

El primero de ellos, analizar el Pateco, el primero, o sea, uno de los primeros.
¿Por qué?
Porque el Pateco está siendo superado por el tiempo, sencillamente.
Hoy el tiempo exige otro tipo de respuestas.
Pues, una de ellas, la primera.

Segundo, esto está en marcha, está pedido, un estudio de prospectiva sobre el sector comercial en la Comunidad Valenciana en el horizonte del 2025.
O sea, un planteamiento a largo; edición de un libro de prestigio sobre el comercio de la Comunidad Valenciana; puesta en marcha de los centros de gestión del conocimiento *(el senyor president colpeja amb la maceta)* del sector comercial, que vamos a intentar que, evidentemente, vaya en la ley de comercio y del estatuto del consumidor, que es una ley que se presentará, y estatuto, conjuntamente esperemos que no muy tarde, pero si se retrasara la idea es que incluso los centros de gestión puedan pasar antes por las Cortes o se aprobaran antes.

Reconocimiento e impulso de los centros comerciales abiertos de la Comunidad Valenciana.
Celebración de ámbitos de.
.
.
el décimo congreso de la Asociación Española de Centros de Comercio, que es un congreso que se celebra este año aquí, un congreso de nivel nacional pero con carácter internacional.
La nueva ley de comercio.
Y un congreso de comercio de la Comunidad Valenciana, para el año que viene, a principios del año que viene.

Porque usted y yo coincidiremos, el funcionamiento del comercio, la medida del funcionamiento del comercio de una sociedad, es la medida de una sociedad, del buen funcionamiento de una sociedad moderna.
Si el comercio funciona, funciona una sociedad moderna.
El comercio siempre ha sido así.
Siempre es un bien de consumo fiablemente producido, con la calidad necesaria, con la trazabilidad necesaria, se pone en opción a un consumidor que sabe reconocer y exigir calidad.

Con un comerciante que garantiza este ritual.
Siempre ha sido así.
Y con una administración que vela con instrumentos de intervención, con instrumentos de inspección y de ordenación, que eso es así.
La diferencia es que eso, hace cinco años, tenía unas exigencias y un campo de actuación y unas problemáticas, y hoy tienes otras.

Decir que hoy el problema del comercio es el enfrentamiento pequeño grande, o que el problema de ordenación del territorio comercial sea un problema, es quedarse muy corto, es estar muy obsoleto.
¿Por qué?
Porque hoy los problemas no son eso.
Los problemas es dar respuesta a nuevas formas de consumo, dar respuesta a nuevas tecnologías de venta, forma parte de nuestra cotidianidad.

Instrumentos especiales punitivos para nuestro tiempo de control y de inspección, porque hoy los instrumentos de saltarse las leyes son brutales, son brutales.
Educación del consumidor.
Ambición de los agentes que están en el comercio.
Ambición de usar las posibilidades que existen hoy.
Hay que tener ambición.

Y desde luego, y finalmente, dar respuestas a la directiva Bolkenstein, que, si Dios no lo remedia, o alguien no lo remedia, la vamos a tener a la vuelta de la esquina.
Con lo cual, nos van a hacer cambiar seguramente pues hasta nuestra propia cultura y nuestros propios instrumentos que tenemos para afrontar este tema.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Como los dos siguientes puntos, por excusa del conseller de Cultura, Educación y Deportes, quedan aplazados, el calendario de esta tarde ha sido ya agotado.
Y el pleno se suspende hasta mañana, a las diez de la mañana, para la comparecencia al presidente del Consell.

Se levanta la sesión.

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 9 minuts)*