Medi%20Ambient%561826.10.21%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 21 d'octubre de 2014.
Comença la reunió a les 16 hores i 36 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 16.

El senyor president:

Buenas tardes, calurosa para estas fechas en las que nos encontramos.

Damos comienzo a la comisión de territorio, medio ambiente y vivienda.

Para ello, señor secretario, tiene la palabra.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Pasamos a continuación al primer punto del orden del día: lectura y aprobación, en su caso, del acta anterior.
Si hay alguna salvedad por parte de alguno de ustedes a esa acta y, si no, la damos aprobada por unanimidad.

Proposició no de llei sobre la iniciativa «+ qualitat en el teu habitatge», presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 91.
919, BOC número 272)

El senyor president:

Pasamos al segundo punto del orden del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la iniciativa de «Más calidad en tu vivienda», presentada por el Grupo Parlamentario Popular.
Creo que hay una enmienda del Partido Socialista.

Doña Elisa, tiene usted la palabra.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

La proposición no de ley insta al Consell al desarrollo del programa «Más calidad en tu vivienda» y a su difusión y aplicación continuada.

En este sentido, el Consell impulsará el compromiso del ciudadano en la conservación y mejora de la calidad de su vivienda e incluso a recibir la adecuada información que les permita determinar entre las ofertas existentes aquella que satisfaga mejor sus necesidades a la hora de adquirir una vivienda.

El Consell, en aplicación de la iniciativa «Más calidad en tu vivienda» favorecerá la rehabilitación y conservación de las viviendas e implementará medidas de control de la calidad en la construcción de las viviendas.

Igualmente, uno de los objetivos de la aplicación «Más calidad en tu vivienda» debe ser continuar difundiendo, entre los potenciales compradores extranjeros, información sobre las viviendas existentes con mención expresa del sistema de garantías de calidad técnica, legales y administrativas que regulan la edificación y las responsabilidades de cada uno de los agentes que intervienen, con el fin de lograr la confianza de los compradores y facilitar la comercialización de las viviendas.

El Consell, igualmente, fomentará la inversión en rehabilitación y mejora del parque de viviendas existente para conseguir un mejor confort y una mayor seguridad para los usuarios.

Esta PNL fue presentada en dos ocasiones, si bien, por finalización del período de sesiones, no pudo incluirse en ningún orden del día.
Y por ello y por su importancia hoy venimos aquí a defenderla para que todos ustedes se den cuenta de esa importancia que tiene y la votemos a favor.

Lo habitual en materia de edificación es fundamentar la mejora de la calidad de los edificios en la normativa y reglamentación estatal, autonómica y local de obligación cumplimiento por técnicos y empresas.
Los resultados garantizan que la calidad de las viviendas actuales, en términos de ahorro de energía, confort acústico, accesibilidad, es mucho mejor que las construcciones de hace unos años.

Sin embargo, hemos mantenido ajenos en este proceso a la parte más interesada en él, al ciudadano que compra y usa la vivienda.
De este modo, la excesiva reglamentación, intentando regular en ocasiones aspectos puramente subjetivos, tiene como consecuencia un rechazo de los promotores y usuarios que no entienden por qué invertir y gastar en aspectos que no consideran necesarios.
Así convertimos los mínimos exigidos por la normativa en máximos del mercado, si bien es indiscutible que la reglamentación debe establecer unos requisitos mínimos obligatorios en todas las edificaciones.

Es el ciudadano, suficientemente informado y responsable, quien debe exigir al sector mejoras en las calidades de su futura vivienda que mejor se adapten a sus necesidades, limitando la intervención de la administración, mediante normas excesivamente exigente y detallada.
A través de la difusión de la pertinente información del usuario tendrá los conocimientos necesarios para convertirse en el mejor prescriptor de la calidad de su vivienda y así demandar soluciones que reduzcan los consumos energéticos, minimicen el impacto medio ambiental, reduzcan el consumo de agua, mejoren el confort acústico y la accesibilidad, por ejemplo.

«Más calidad en tu vivienda» es también una herramienta divulgativa enmarcada entre las acciones que se están llevando a cabo para el impulso y reactivación de la actividad productiva, mediante la adquisición y arrendamiento de viviendas de la Comunidad Valenciana por ciudadanos del resto de Europa.
Esta información está recogida en el folleto en inglés para ser utilizada por promotores, profesionales y agentes inmobiliarios, en su relación con compradores extranjeros, así como en la web www.
calidadentuvivienda.
es.

En cuanto a la inversión en rehabilitación y mejora del parque de viviendas existente, no hay duda de que la rehabilitación es una actividad altamente generadora de empleo por unidad de gasto, que distintos estudios sitúan en el entorno de los 20 puestos de trabajo por millón de euros invertidos y tiene un elevado efecto multiplicador de la inversión pública, ya que genera en torno a 55 puestos de trabajo por cada millón de fondos públicos invertidos.
Por otra parte, la distribución de la actividad es uniforme en todo el territorio y los servicios son suministrados mayoritariamente por empresas locales.

Como es conocido, el sector de la construcción en general y de la edificación en particular es uno de los sectores más castigados por la crisis iniciada en 2008, pasando de ser uno de los sectores motores de la economía regional a mantener en la actualidad una actividad reducida, con la consecuente destrucción del tejido empresarial y del empleo.

Tradicionalmente en España el peso de la conservación y la rehabilitación de inmuebles, sobre todo el total de la actividad del sector de la construcción, es muy bajo en relación con países de nuestro entorno, en muchos de los cuales iguala e incluso supera al de obra nueva.

Dada la inconveniencia de recuperar en nuestro país los niveles de inversión en obra nueva de mediados de la década anterior, una forma de recuperar parte de la actividad y del empleo perdido es hacer que la inversión en conservación y rehabilitación de los inmuebles se incremente sustancialmente, acercándose a la media de los países de nuestro entorno.

Para ello es necesario, entre otros aspectos, hacer a los usuarios conscientes de las necesidades reales de intervención en el edificio, a través de una correcta evaluación de las necesidades, por una parte, y a través de una correcta información sobre sus ventajas.

La iniciativa puesta en marcha aporta al ciudadano información elaborada sobre los beneficios de invertir en el mantenimiento y mejora de sus viviendas.
Actualmente en aspectos como el ahorro de energía y la mejora de las condiciones de accesibilidad en el edificio y en la vivienda, por qué rehabilitar, cómo hacerlo y cuáles son sus resultados.

En este sentido, en la citada web encontramos cuatro secciones.
Mejorar la calidad de tu vivienda, con vistas a la compra o alquiler de una vivienda.
En esta sección se puede obtener información, tanto relativa a los requisitos de calidad como los elementos del edificio.

Ahorra energía en tu vivienda.
Si el objetivo es ahorrar energía en nuestra vivienda, en esta sección se incluye información sobre diferentes tipos de actuación a emprender, según el nivel de inversión económica que mejor se adapte a cada necesidad.

Mejorar la accesibilidad.
Si la vivienda o el edificio presenta problema de accesibilidad para personas con movilidad reducida, esta sección ofrece información sobre diferentes tipos de actuación a emprender para eliminar barreras arquitectónicas.

Purchasing a dwelling in the Valencian Community, adquisición de una vivienda en la Comunidad Valenciana.
Esta es la sección de la web elaborada en inglés y dirigida a los ciudadanos extranjeros interesados en la compra de una vivienda de nuestra comunidad autónoma.
Esta sección contiene información precisa sobre el sistema de garantías de calidad técnica, legal y administrativa que regula la edificación y las responsabilidades de cada uno de los agentes que intervienen.

Se trata de una herramienta divulgativa enmarcada entre las acciones que se están llevando a cabo para el impulso y la reactivación de la actividad productiva, mediante la adquisición y el arrendamiento de viviendas en la Comunidad Valenciana por ciudadanos del resto de Europa.
Y todo ello debe de ir unido con el convenio firmado con el gobierno, el Plan estatal de fomento de alquiler de viviendas.

Por todo esto, con toda la importancia que tiene, les pedimos que esta PNL sea aceptada.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias,

Señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que em resulta prou sorprenent que de totes les problemàtiques que en estos moments hi ha a la Comunitat Valenciana en matèria de vivenda destaque el Grup Parlamentari Popular aquesta.
De les poques iniciatives que vostés, per no dir quasi ninguna, que han presentat en matèria d'habitatge en seu parlamentària, doncs, presenten aquesta sobre més qualitat de la vivenda; sincerament és una temàtica que venint de vostés més bé podem parlar d'una quimera.

És per això que hem presentat una sèrie d'esmenes, per part del Grup Parlamentari Socialista.
Perquè per descomptat que nosaltres partim d'una realitat molt distinta a la que vostés plantegen en aquesta proposició no de llei i en matèria d'habitatge.

Em sorprén que, d'entre les dificultats greus que existixen en la Comunitat Valenciana en matèria d'accés a l'habitatge, vostés presenten una proposició no de llei per a parlar de difondre informació per a vendre vivendes als estrangers, quan suposem que vostés saben que partim en esta comunitat, i fruit de la bombolla immobiliària, que hi ha 21 vivendes per cada 1.
000 habitants en la Comunitat Valenciana, que se van construir durant aquest període, molt per damunt de la mitjana nacional, que eren 15 habitatges per cada 1.
000 habitants.
I que, com a conseqüència de la crisi, ací, a la Comunitat Valenciana, també tenim una taxa més alta de desnonaments de tota la Comunitat Valenciana.

M'agradaria recordar-li que en l'informe publicat pel Consell General del Poder Judicial, en el segon trimestre de 2014, el número de desnonaments ha augmentat en un 37% respecte al primer trimestre de 2013 en tota Espanya i també a la Comunitat Valenciana.
De 2.
901 desnonaments en 2014, en el segon trimestre, en 2013 eren 2.
467.

Per tant, pensem que hi ha problemàtiques molt més greus que aquesta.
Perquè a més hem de sumar que les últimes xifres publicades pel Banc d'Espanya, hi ha unes 40.
000 vivendes que van passar a mans dels bancs, fruit de desnonaments i dacions en pagament i de les quals podem trobar-ne unes nou mil en la Comunitat Valenciana.

Per tant, podem parlar, en definitiva, durant tot el procés de boom de la construcció en la Comunitat Valenciana, d'unes cent mil vivendes noves sense vendre en la nostra comunitat.

El Partit Popular ha abordat el desenvolupament, una política de vivenda, des d'una perspectiva al llarg d'estos vint anys, des d'una perspectiva absolutament econòmica, centrada en el negoci i en un nul enfocament social.

La política de rehabilitació ens sorprén que vostés parlen d'incentivar la política de rehabilitació o d'enaltir la política de rehabilitació amb aquesta iniciativa, quan vostés, durant al llarg d'estos vint anys de govern, vostés han anat reduint i minvant les accions en matèria de rehabilitació, han reduït i eliminat oficines comarcals de rehabilitació, que servien d'atenció en els municipis per a desenvolupar aquestes polítiques.
Les seues limitades deduccions fiscals per obres de rehabilitació, només en elements comuns, vull recordar, i no en elements privatius.
I, com no, és molt difícil que vostés parlen d'una iniciativa de més qualitat en l'edificació o parlen d'incentivar la rehabilitació, quan deuen 77 milions d'euros de deute en matèria d'ajudes a la rehabilitació.

Per tant, a mi em sembla molt interessant allò dels ciutadans i les mesures de rehabilitació.
Però, clar, amb aquest deute nosaltres evidentment no podem abordar aquesta iniciativa, sense incloure una esmena en la qual vostés se comprometen a fixar eixe calendari de pagaments pel total del deute dels 240 milions d'euros, entre els quals hi ha 77 en matèria de rehabilitació.

Després també vostés parlen d'un parc públic, del mantenimiento del parque público.
No podem aprovar esta iniciativa tal qual està.
I per això hem presentat també una esmena, perquè el parc públic de la Comunitat Valenciana és un parc absolutament insuficient i és un parc absolutament abandonat.

El parc de vivienda de promoció pública, que vosté sap que eren vivendes de promoció pública transferides per l'estat en l'any 1984, que hi havien 41.
000 immobles, uns 21.
000 estan escripturats i en queden uns 15.
200, que poden estar en venda o en lloguer.
D'estes hi ha 1.
200 que a data d'avui estan buides per distintes raons, però la principal és que estan absolutament abandonades.
Vostés han estat vint anys en un abandó absolut del parc públic de vivendes de La Generalitat valenciana.

Per tant, està molt bé esta declaració d'intencions que vostés fan en aquesta iniciativa, però per descomptat que el compromís passa pel manteniment i reforma del parc públic, especialment d'eixe 1.
200 vivendes perquè puguen ser ocupades, especialment per aquelles persones que han sigut desnonades o que es troben en risc d'exclusió social.
Perquè lamentablement estes vivendes estan ahí mortes de risa, però no les ha pogut ocupar ningú perquè vostés no s'han dedicat a invertir i a mantindre el que ja teníem.

Per tant, també plantegem que s'ha d'escometre rehabilitació i manteniment d'este parc públic, perquè, a hores d'ara, no estan en disponibilitat.
I això deuria ser una prioritat de la seua acció política en matèria de vivienda, molt per damunt de la venta de viviendas a los extranjeros, entenem.
Però, bé.
Les seues prioritats semblen ser, a la llum d'aquesta proposició no de llei, que són diferents.

Per tant, nosaltres hem presentat aquesta esmena que jo estic segura, perquè com vostés tenen eixa voluntat d'atendre les persones que es troben en risc d'exclusió social i estic segura que volen rehabilitat eixes mil dos-centes vivendes i posar-les a punt per a posar-les a disposició, no tindran cap inconvenient en acceptar les nostres esmenes.

I, per una altra banda, tot eixe estoc de vivendes buides que tenen, moltes d'elles pertanyen als bancs, a les entitats financeres que en el seu dia varen ser rescatades en diners de tots, en diners públics.
Per tant, en lloc també d'això que vostés plantegen de destinar estes vivendes a los extranjeros, doncs, pensem que estaria molt bé que habilitaren vostés un mecanisme per a aplicar o articular que aquestes vivendes puguen oferir-se a les persones desnonades en lloguer social.
I no parle de les vivendes dels bancs que estan en un estat tan decadent que ni tan sols han entrat a formar part de la Sareb, no; parle de vivendes en condicions, entre les quals estan vivendes en estoc que estan per vendre i per llogar en la Comunitat Valenciana i que se podrien posar a disposició.

Per tant, pensem que són aquestes esmenes, en les nostres aportacions, què milloren l'enfoc social que, en estos moments, ha de ser prioritari per a aplicar qualsevol mesura o prendre qualsevol decisió en matèria de política d'habitatge.
I esperem el seu recolzament.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Salvador.

Su turno de palabra, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Señora Salvador, yo le recuerdo que estamos hablando del programa «Más calidad en tu vivienda».
Si quiere hablar de otros temas, presente otras PNL sobre otros temas de vivienda.
Pero, en este caso, hablamos de «Más calidad en tu vivienda».
Y, por tanto…

Y también le recuerdo que fueron ustedes, junto con el voto a favor de quienes gobiernan con ustedes en Andalucía, los que aprobaron la ley de desahucios exprés, no el Partido Popular.
El Partido Popular lo que ha hecho, tanto desde el gobierno central como desde el gobierno de la Comunidad Valenciana, ha sido poner todos los medios posibles y necesarios para parar lo máximo posible esos desahucios y atender a la gente que más lo necesita.

En el primer punto de la propuesta de resolución planteada, evidentemente, no tenemos nada en contra.
Pero es que creemos que lo que propone nuestra propuesta es exactamente igual.
Con lo cual, vale con lo que proponemos.

Respecto al segundo punto, la rehabilitación y el acondicionamiento de las viviendas del parque público, ya ha informado el Consell en muchísimas ocasiones, tanto en comisión como en pleno, que se viene realizando desde la conselleria con los medios económicos con los que se dispone.
Por lo tanto, no ha lugar, se está llevando a cabo.
De hecho, una de las medidas que se aprobaron en el debate de política del estado de la comunidad fue la disposición de hasta dos mil viviendas para la adquisición de vivienda pública de este parque público.

En cuanto al pago de la deuda en materia de ayudas de vivienda, ya lo sabe, también el Consell ha informado en sede parlamentaria en diversas ocasiones, la última con fecha muy reciente, en sesión de 1 de octubre de 2014.
En el debate, la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente informó que se estaba afrontado el pago de las ayudas desde diversos ámbitos: anticipos bancarios, situaciones de especial vulnerabilidad, pago mensual de tesorería…, y usted lo sabe.
Dese prisa en presentar más proposiciones no de ley respecto a este tema porque se le acaba el chollo.
(Se sent una veu que diu: «¡Ojalá, ojalá!
») Sí, efectivamente, ¡ojalá!
, pero nosotros trabajamos para ello.

Y aludió a la importante novedad del Decreto de ley, que usted también debe de conocer, 1/2014, de 29 de agosto, del Consell, por el que se concede un suplemento del crédito por importe de 301.
939.
307,91 euros para financiar operaciones derivadas de la ejecución del mecanismo de apoyo a la liquidez a las comunidades autónomas, que ustedes conocen.

Y se modifica el artículo 35.
2, de la Ley 6/2013, de 26 de diciembre, de los presupuestos de La Generalitat del ejercicio 2014.
Y se abre una posibilidad de financiación al margen del FLA, al posibilitar en sus artículos 3 y 4 la incorporación del crédito al presupuesto para 2014 de hasta un máximo de 174 millones de euros.
Y sabe muy bien, o debería de saber, que de estos 174, en reunión de fecha 19 de septiembre, se acordó autorizar un aumento del crédito de la aplicación presupuestaria por importe de 110 millones de euros, acuerdo que está en el DOCV.

Ello no supone la cancelación total de la deuda, y lo sabemos.
Pero el Consell sigue trabajando en un calendario que permita saldar el resto de la misma en los próximos meses.
Y esto será así.

Y, en cuanto al alquiler social, conoce muy bien el programa extraordinario de alquiler de interés social y los convenios firmados, siendo pionera la Comunidad Valenciana, con Bancaixa y otras entidades.

Por lo tanto, no intente aquí meter temas que no van con este tema.
Estamos hablando del programa de «Más calidad en tu vivienda», y a esto nos tenemos que referir.
Y jamás paralizaremos por una deuda, que sí que estamos trabajando para pagar a todas esas personas que tienen reconocida esa deuda, jamás paralizaremos todo lo demás que puede trabajar y hacer el Consell, en este caso la conselleria, en el aspecto de vivienda.
Todos tienen derecho a esos accesos a las viviendas, a las ayudas para alquiler o para acceso a vivienda.
Y por ello seguimos trabajando.
Y este programa es muy positivo y muy beneficioso y, por supuesto, apoya la rehabilitación.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica, señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Díaz, vostés han portat ací una proposició no de llei per a fer propaganda d'una mena de programa de más calidad de la vivienda, quan el que els deuria és causar rubor presentar aquesta proposició no de llei propagandística.
Perquè vosté deurà reconéixer que, mentre es deuen 240 milions d'euros, dels quals 77 milions són en matèria de rehabilitació, ¿com pot estar dient que, al mateix temps, vostés van a impulsar que se invierta i que els particulars.
.
.
, com a un incentiu, es puga promoure la rehabilitació si no paguen quan la gent rehabilita les seues cases?
És que, sincerament, estan lluny de la realitat i de la vida quotidiana de la gent.

Vosté diu que «tenemos un calendario de pagos -escolten- y que vamos a.
.
.
».
No, la deuda no está cancelada.
Dels quaranta milions que han anunciat per a este trimestre encara no n'han pagat ni un.
La deuda estará cancelada quan en les butxaques d'eixes cinquanta mil famílies s'hagen pagat el que els deuen de.
.
.
, este maig farà ja sis anys.
Per tant, tinguen una miqueta més de rigor i parlen en una miqueta més de serietat.

El parque público, dos mil viviendas.
És que vostés donen xifres que, sincerament, jo no sé d'on se les trauen.
Vostés tenen mil dos-centes vivendes, que a més està signada la resposta parlamentària per la consellera competent del ram, la senyora Bonig, on diu que n'hi ha mil dos-centes vivendes de l'IVHSA -ara Eige- que estan buides perquè falta que estiguen rehabilitades, algunes estan ocupades il·legalment i s'ha d'habilitar un procediment per a la seua desocupació, etcètera, etcètera.

I vostés, ¿de mantenimiento, de què?
La línia pressupostària de manteniment del patrimoni públic va ser eliminada en el pressupost de 2014.
¿De què estan parlant?
Siguen una miqueta més seriosos, perquè açò és un problema per a molta gent.

I si vosté no vol parlar dels desnonaments, que és un problema per a la gent, del lloguer social, de les vivendes que tenen els bancs en estoc en estos moments, que preferixen vendre-les als estrangers en lloc d'articular mecanismes perquè se les puguen quedar la gent que està ací desnonada o que està en risc d'exclusió social -parle de les vivendes dels bancs que han sigut rescatats en diners de tots-, doncs, molt bé, vostés hablen de su libro, però eixe no és el libro de la gent ni de la problemàtica que té la gent.
Si vostés volen ser agents de la propietat immobiliària para los extranjeros de les vivendes que estan ací en estoc, doncs, mos pareix molt bé que eixa siga la seua política de vivenda.

I sense dubte que, si al Grup Socialista esta proposició no de llei no ens pareix bé, el que farem serà esmenar-la.
Entendrà vosté que açò és part de la dinàmica parlamentària, ¿o no se coneix la dinàmica parlamentària?
Doncs, com no ens pareix bé, l'esmenem.
I, si a vosté no li pareixen bé les nostres esmenes, doncs, no ens les accepta i ja està, i cadascú votarà el que haja de votar en esta iniciativa.

Però, naturalment, ens pareix absolutament inassumible i fóra de lloc aquesta iniciativa que únicament per a què servix és per al boato i fer de palmeros de la conselleria.
I nosaltres estem ací per a intentar fer propostes que resolguen els problemes de la gent.
I en eixa intenció hem presentat aquestes esmenes que esperem vostés recolzen.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Salvador.

Turno de réplica, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Mire, señora Salvador, usted dice que cómo vamos a hacer todo esto que estamos diciendo, si no estamos pagando la deuda.
Ya le digo que la deuda no solo se está pagando, sino que, además, se va a pagar en su totalidad.
(Veus) Y en ningún momento he dicho que esté cancelada, evidentemente; no está cancelada.
Le he dicho que estamos trabajando para pagarla en su totalidad, y antes de 2015 se van a pagar los 110 millones de euros, de hecho ya está en tramitación.

¿Cómo lo hacemos?
Pues, mire, por ejemplo, incrementamos del 10% al 25% la deducción fiscal por obras de mejora en vivienda habitual.
Por ejemplo, pues, en cuanto a la eficiencia energética, aprobamos dar 250 euros a quien sustituya la caldera por una más eficiente, o 90 euros por metro cuadrado de ventanas para mejorar el aislamiento, o una reducción del 30% en tarifas actuales de energía por la inspección periódica de gas natural.
Esas son las medidas que estamos haciendo.

¿Y cómo más?
Firmando el convenido con el gobierno del estado para el plan estatal de fomento de alquiler de viviendas, que se están enriqueciendo todas las comunidades autónomas y tocaba ya que firmáramos este convenio.
Y en ese convenio, en ese plan, viene, por supuesto, fomentar la rehabilitación de edificios y la regeneración y renovación urbanas para una reactivación sostenible del sector de la construcción, unos edificios más seguros y confortables y unas ciudades de mayor calidad.
Y así lo estamos trabajando y así lo vamos a hacer.

Es decir, no tiene nada que ver una cosa con la otra.
Seguimos trabajando para pagar la deuda y, por supuesto, seguimos trabajando para fomentar y ayudar a la rehabilitación.
Y apostamos por la rehabilitación.

Y no me venga a dar lecciones a mí usted sobre nada de esto, señoría.
He trabajado en conservación de inmuebles en un ayuntamiento y sé perfectamente de lo que estoy hablando.

Y, por supuesto, apoyo a la rehabilitación.
Y es el momento de que las constructoras y las promotoras se dediquen a esto para poder llevar a cabo todas… Además, que es necesario.
Todos los edificios necesitan estas obras de mantenimiento y de conservación y rehabilitación.

Por lo tanto, el Consell ahora mismo está apostando por esto.
En otro momento, en otras circunstancias, se apostaba por otras cosas y ahora por esto, porque es lo que se puede.
Lo que no vamos a hacer es apoyar algo que no se puede hacer.
Y usted aquí viene a pedir y a pedir, pero como no tiene la responsabilidad de gobierno aquí, «que se haga todo».
Pues no, señoría.
Se puede hacer lo que se puede hacer.
(Veus) Y somos responsables con lo que se puede hacer.
Y eso es lo que hemos aprobado y en eso es en lo que estamos trabajando.

Y no… De verdad, vergüenza les debería de dar pedir tanto, cuando tienen a sus compañeros del Partido Socialista de Andalucía y a la consejería, también regida por el partido de Izquierda Unida, en la que hacen… Es que no quería hablar de eso, pero es que al final ustedes el tema de vivienda en Andalucía, de verdad, es que da vergüenza, (veus) saltándose la lista, saltándose… Sí, estamos hablando de la gente y la gente que lo necesita.
Pues, bien, ustedes se saltan la lista de espera para acceder a viviendas sociales de gente que lo necesita, colocando a sus votantes y a sus amigos.
Y eso sí que no se puede permitir.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Señor Tormo, su turno de palabra.

El senyor Tormo Ruiz:

Moltes gràcies.

La proposta me pareixia un insult; però, després de la intervenció de la portaveu que ha presentat la proposta, encara m'ho sembla més.

És un insult que se li retraga a una diputada de l'oposició, perquè presenta una esmena molt raonable, que se li acaba el chollo.
Això és un insult.
(Veus)

I, bé, ací.
.
.
És que, realment, els problemes d'habitatge entenem, des del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, que se solucionen en altra política d'habitatge i no simplement en la pretesa voluntat d'informar, com és el que aposta esta proposició no de llei que presenta el Grup Parlamentari Popular.

El Partit Popular entén la conselleria, una vegada més, com si fóra una comercialitzadora, una immobiliària, i no la responsable dels veritables problemes en matèria de política d'habitatge, els veritables problemes que patix la ciutadania, que són no altres que els desnonaments, la pobresa energètica, l'absència d'ajudes públiques, l'impagament per part de la conselleria de les ajudes ja concedides i la dolenta gestió del parc públic d'habitatges socials i un llarg etcètera.

I la conselleria, que és veritablement qui presenta esta proposició no de llei, està obsessionada en fer-li la feina a les grans immobiliàries, a aquelles que encara queden, en este cas en el tema de l'estoc.
I això ens sembla indignant.

Estem davant la greu utilització que fa el Partit Popular i el Consell d'allò públic en benefici privat.
I el tema de l'estoc d'habitatges és un paradigma.

De què hauria de preocupar-se el Consell és per posar en marxa el pla d'habitatge 2013-2016, que ha signat amb el ministeri amb un any de retard; que es preocupe per pagar a les afectades i afectats per les ajudes concedides en els darrers anys, a qui la conselleria va obligar a signar préstecs personals amb l'aval de l'ajuda, aquestos préstecs han de ser retornats i la conselleria sense pagar encara.
Que es preocupe el Consell per dignificar l'atenció a la població que rep al parc públic d'habitatge social, on l'entitat pública de La Generalitat, l'Eige, és morosa, la mateixa Generalitat és morosa en les comunitats de propietàries i propietaris d'aquest parc.
Que es preocupe el Consell per fer garantir el dret a l'habitatge al País Valencià, cosa que no ha fet fins ara, ja que des del PP i el Consell han sigut els majors bombollistes privatitzadors d'allò públic en habitatge.
Menys «impulsarà, difondre i fomentarà», termes que estan usats en la PNL, i més treballar per garantir un habitatge digne per a tots els valencians i valencianes.

També vull comentar la qüestió de la venda de pisos als estrangers.
També és insultant.
O siga, és insultant el tracte que fan vostés als estrangers, depenent de si són rics o són pobres.
Als rics els volen vendre pisos, als pobres els expulsen en Ceuta i Melilla de forma il·legal, i damunt els mantenen empresonats en presons il·legals, com són els CIE, i mentres vostés fan unes polítiques òbviament per als estrangers rics, que realment deixen de costat el que són els problemes de la ciutadania.
Realment el programa «Més qualitat en el teu habitatge», en sí ja és un insult, el seu terme d'anunci.
Perquè és que n'hi han persones que veuen perillar el seu habitatge, perquè vostés no paguen, no paga el Consell.
I n'hi ha persones que en estos moments estan veient que no tenen opció a tindre un habitatge digne, perquè vostés fan unes condicions laborals i augmenten l'atur, que impossibilita que la gent puga accedir a uns habitatges dignes.

Per tant, òbviament esta proposta l'anem a votar en contra, perquè, vaja, per a tanques publicitàries, no cal més.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Ponce, su turno.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, la propuesta del Partido Popular no deja de ser otro brindis al sol, a los que ya nos van teniendo acostumbrados, de -digamos- seguir impulsando políticas activas y maravillosas que hace el Consell, cuando todos sabemos que de eso nada de nada.
Si bien con la enmienda del Partido Socialista, podría ser aceptada, porque realmente aborda el problema de la vivienda de una forma mucho más amplia, mucho más integral, la propuesta del Partido Popular se queda en nada.
Se queda en un brindis al sol y el seguir intentando vender viviendas a los extranjeros.
Con lo cual, ya me dirán ustedes dónde está el trabajo por los valencianos y por las valencianas.

En todo caso, por aquellos que invirtieron intentando tener pingües beneficios con la venta de esas viviendas, y luego se las quedaron sin vender, claro, lógicamente, porque la inmensa mayoría de los valencianos no tienen capacidad de comprar viviendas para revenderlas y hacer negocio, señores del Partido Popular.
Y, si ustedes no lo ven así, es porque todos los que se dedican a estas cosas están más cerca de ustedes que del resto de grupos.
Claro, no, si tiene usted tan clara esa realidad…

Bienvenido, entre comillas, el anuncio de Fabra al impulso a la rehabilitación de vivienda, y con el matiz de la rehabilitación energética.
Yo, en estas Cortes, he defendido muchas veces la necesidad de impulsar un plan de rehabilitación energética de edificios que a medio o largo plazo recuperaría las inversiones hechas por el gobierno.
Usted ha dado datos similares que justifican esto mismo que yo estoy diciendo, pero eso tampoco se está hablando aquí.
No se está hablando de esto.

Hay otra cuestión que es el tema del certificado energético de edificios, que es algo que tendría que impulsarse desde la administración y que está absolutamente olvidado.
Eso sí le daría un valor añadido a las viviendas y a los propietarios que tuvieran en cuenta eso.
Porque aparte de tener una ventaja en el mercado, nos beneficiaríamos todos por el menor impacto que tendrían esas viviendas respecto al resto de la población.
Resulta… Como se decía, no me gusta la palabra, pero sí es insultante el hecho de que habiendo todavía decenas de miles de familia que están esperando recibir unas ayudas con las que se había comprometido el gobierno hace años, que estuvieron a punto de ver cómo prescribían, que al final tuvieron que hacer una modificación por la puerta de atrás en una ley que no tenía nada que ver para reconocer esa deuda e impedir que la gente se les echara encima, cuando todavía eso está pendiente, hablen de este plan que no sé en qué medida va a poder ayudar a ninguno de todos estos damnificados, de la misma forma que no va a ayudar a la gente que está amenazada de desahucio o que ha sido desahuciada.

Por tanto, al final esto no beneficia más que a muy poca gente, yo considero que básicamente a la gente que se dedicó a especular con la vivienda y no pudo venderla, de ahí el alto parque de viviendas vacías que tenemos aquí en nuestro territorio respecto al resto del estado, que es muy, muy superior al resto de la media europea.
Y por tanto, nosotros para hacer brindis al sol no estamos.
Estamos preocupados por la problemática de la sociedad en general.
El tema de la vivienda es un tema muy delicado, en el que hay muchísima gente que está pasándolo muy mal, y no estamos para hacer brindis al sol.
Por tanto, nosotros no vamos a apoyar la propuesta del Partido Popular, y menos aún cuando no ha aceptado la enmienda del Partido Socialista.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Pasamos entonces a la votación.
¿Votos a favor?
8.
¿Votos en contra?
7.

Damos la bienvenida a los señores invitados a la comisión.
La bienvenida al señor diputado Torró, que se incorpora.

Proposició no de llei sobre la suspensió immediata de les autoritzacions per a la instal·lació d'una planta de transformació de subproductes d'origen animal al terme municipal de la Pobla del Duc, presentada pels grups parlamentaris Esquerra Unida, Socialista i Compromís (RE número 90.
351, BOC número 272)

El senyor president:

Y pasamos entonces al punto número tres, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la suspensión inmediata de las autorizaciones para la instalación de una planta de transformación de sus productos de origen animal en el término municipal de la Pobla del Duc, presentada por los grupos parlamentarios de Izquierda Unida, Socialista y Compromís.
Para ellos, tiene la palabra el señor Torró por siete minutos.

El senyor Torró Gil:

Sí, voldria començar presentant una autoesmena que hem pactat entre els tres portaveus, i m'agradaria explicar-la.
En el punt segon, no?
Perdó, en el primer, en el primer, on es parla que se suspenguen de manera immediata les accions realitzades per autoritzar la instal·lació d'una planta, el que volem és que es substituïxca per «que la conselleria assumixca els recursos d'alçada que s'han presentat des de les diferents entitats».
Després, si de cas, la plantejarem més exactament per escrit.
.
.

El senyor president:

Muy bien.

El senyor Torró Gil:

…perquè tot el món tinga constància.
Però bàsicament és això.

El senyor president:

No sé… Me permite el señor Torró.
.
.
¿Ha entendido perfectamente…?
¿También sabe perfectamente dónde ubicarla?
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: «Sí, sí, yo he entendido perfectamente.
Lo que lamento es que por lo menos no lo hayan pasado antes de la comisión.
Pero, nada.
Yo entiendo lo que me están diciendo.
»

El senyor Torró Gil:

No es una esmena que canvie radicalment el contingut sinó simplement el que fa es actualitzar la situació, que és diferent de quan estava presentada anteriorment.

El senyor president:

Con lo cual, no nos oponemos a la presentación.
Y la dejamos así, una presentación in voce, con lo cual puede usted continuar con su turno de explicación del voto.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore, jo davant d'una qüestió com la que anem a tractar ara, m'agradaria començar per una reflexió.
I la reflexió és la següent: què ha de fer una comunitat -i quan parle d'una comunitat ho dic a posta perquè no estem parlant només d'un municipi, sinó que estem parlant quasi d'una comarca, perquè açò afecta diferents municipis-, què ha de fer una comunitat per aconseguir que una cosa o que una activitat que entén que la perjudica de forma clara i que a més posa damunt la taula una quantitat suficientment raonable de raons per a rebutjar-la, què ha de fer perquè li facen cas?
I a mi m'agradaria.
.
.
Jo crec que la pregunta bàsica és eixa, perquè no estem parlant d'una qüestió en la que n'hi ha un grupet de gent que diu que no vol que li facen això, sinó que estem parlant d'una instal·lació que té una sèrie de problemes -ara parlaré d'alguns d'ells- i que de forma clara i explícita, les comunitats, els col·lectius, els ajuntaments i les persones d'eixos municipis que la tenen al voltant, que van a patir-la, diuen que no la volen.
I aleshores, m'agradaria que algú m'explicara quan passa això, què fem?
Vull dir, anem a posar-la perquè sí?

Jo, de veres, entenc que això és el problema bàsic del que estem discutint ací, perquè estem parlant d'una planta, diuen, de transformació de subproductes d'origen animal.
En definitiva, una planta que el que fa és produir greix per a determinades coses, que va a tractar una gran quantitat de material que està rebutjada de forma clara per l'ajuntament en el terme del qual va a assentar-se.
Que a més, té un acte administratiu fet ja per eixe ajuntament en contra d'eixa planta, i que té una sèrie de problemes molt grossos, començant que va a implantar-se en un sòl que no és el pertinent.
Es tracta d'un sòl no urbanitzable, quan en el mateix municipi hi ha sòl urbà industrial on es podria perfectament assentar qualsevol activitat econòmica.

Per tant, la primera qüestió que caldria plantejar-se és a sant de què s'ha de crear nou sòl per a fer una instal·lació d'aquest tipus.
Que, a més, es tracta d'un sòl que és geològicament inestable i l'activitat que es planteja té una sèrie de condicionants, com és un dipòsit d'aigua, calderes, etcètera, que podrien vore's afectats per eixa característica de sòl inestable i a més de sòl que és susceptible de patir inundacions.
Que no té les comunicacions adequades, en contra del que en el seu dia va al·legar l'empresa, perquè els accessos són un accessos que no estan en les condiciones lògiques que haurien de tindre, i per tant s'haurien de fer accessos nous.
Que no té garantida l'aigua potable, que no té un fàcil accés a -per exemple- el gas que caldria que fer unes obres importants per a poder dur-lo fins a aquell lloc.

Que està a poca distància de la llera d'un riu que podria provocar filtracions tant al riu com a les mateixes aigües soterrànies, perquè el naixement del riu està a penes a 300 metres, està prop el pantà de Bellús, un pantà del qual a més beu la població de Xàtiva.
I tampoc no hi ha cap punt dins de la proposta que explique què és el que s'hauria de fer si es produïra un accident que embrutara o contaminara les aigües.
Que no sabem per què es diu que es troba en un lloc estratègic des del punt de l'accés a la matèria primera, perquè no hi ha res que indique que la matèria primera estiga prop del poble.
I, a més, que afecta una sèrie de poblacions, algunes de les quals són tingudes en compte per part del projecte, però altres, concretament Beniatjar, Otos i Bèlgida, no són ni tan sols anomenades quan són precisament els nuclis de població més propers al lloc on va a fer-se.
Que va a generar residus perillosos, sense que s'indique ni la quantitat, ni de quina classe van a ser, ni quines mesures de tractament van a tindre, ni on van a emmagatzemar-se ni absolutament res.
I que les matèries primeres són uns materials que són perillosos i contaminants, que haurien de tindre un pla específic de tractament.

En definitiva, tota una sèrie de raons que expliquen més que de sobra el que la gent rebutge la instal·lació i que tanmateix la conselleria, com sempre d'una forma un poc estranya, ha aprovat l'autorització ambiental integrada, per això l'esmena que presentem per a poder actualitzar perquè quan es van presentar estes proposicions no de llei va ser abans que es produïx eixa autorització, una autorització ambiental integrada, a més, que es va aprovar al juliol i que les al·legacions, les que van al·legar, no hem conegut d'ella fins al mes de setembre, ¿val?
, en la que, a més, no es pot -i això ho puc certificar perquè este matí ho intentant des de diversos ordinadors- ni tan sols accedir a l'enllaç on pretesament està la resposta a les al·legacions i que, en definitiva, les poblacions que estan patint o que van a patir esta instal·lació senzillament és que no la volen.

I m'agradaria que algú del Partit Popular fóra capaç d'explicar què és el que ha de fer una població quan van posar-li una cosa que no vol que estiga en el seu terme municipal i que, a més, té raons de sobra per a rebutjar-la.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien.

Gracias, señor presidente.

Bueno, se trata de una moción conjunta, de una proposición no de ley conjunta, por tanto mi argumentación va a ser complementaria a la que ha hecho el señor Torró, no sé muy bien el señor Signes (rient) por dónde tirará, pero la verdad es que hay una enormidad, una gran cantidad de argumentos que empujan a que esta proposición no de ley sea aceptada, bueno, por los argumentos que se han esgrimido y por los que vamos a ir recordando.

Hay que tener en cuenta que se trata de una instalación para tratar residuos animales, en principio, de categoría 1 y 2, como animales con encefalopatías espongiformes o sospechosos de malalties transmisibles de otros animales; animales muertos sin ser sacrificados por el consumo; material de depuración de aguas residuales -que a lo mejor es por ahí por donde hay tanto interés en aprobar…, en llevar hacia adelante esta planta- y subproductos con residuos de sustancias autorizadas que sobrepasan los límites autorizados, una planta de tratamientos de residuos tóxicos peligrosos e infecciosos en este caso concreto.

Se ha esgrimido ya el argumento, y el pleno de la mancomunidad de la Vall d'Albaida lo rechazó por unanimidad, este tipo de instalación, bueno, por los motivos que ya se conocen; además, los ayuntamientos de la Puebla del Duc, de Otos, Beniatjar, Rafol de Salem, Bèlgida, Carrícola y Castelló de Rugat se han manifestado en contra del proyecto y de su ejecución.

Bien -como se ha comentado-, en principio lo que pedíamos es que se paralizara el procedimiento de autorización ambiental integrada por todos estos motivos que consideramos más que suficientes para que se hubiera paralizado el proceso pero ¡no!
, sorpresivamente en el mes de julio se concede esta autorización ambiental integrada.

Al menos dos ayuntamientos, la Puebla del Duc y Otos, han presentado sendos recursos de alzada contra la resolución de la Dirección General de Calidad Ambiental de la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente a la autorización de la licencia ambiental integrada a la empresa SIG renovables para el establecimiento de una planta de transformación de subproductos animales.

Y yo me voy al final del recurso, voy a leer párrafos textuales del recurso presentado por el Ayuntamiento de Otos porque está muy bien argumentado y porque resume perfectamente lo que hay, y me voy al final.

El sexto fundamento de derecho resume los anteriores y dice -y atención-: «Se ha ignorado la existencia de informes preceptivos y vinculantes desfavorables que impedirían otorgar la autorización ambiental integrada», o sea que, de entrada, la conselleria ha ignorado informes preceptivos y vinculantes presentados en tiempo y forma que hubieran impedido autorizar, o sea, otorgar la autorización ambiental integrada y, sin embargo, la ha autorizado, ¿cuáles eran?
, bueno, el Ayuntamiento de la Pobla del Duc decía «que reiteradas veces se seguía sin justificar el cumplimiento de las normas sobre residuos; se seguía sin justificar el cumplimiento de las normas sobre seguridad; se seguía sin justificar el cumplimiento de las normas sobre instalaciones sanitarias y de salubridad; y había muy poco rigor documental del anexo presentado por la empresa respecto a la documentación que se había solicitado.
» O sea, insisto, un informe vinculante preceptivo que dice que «no» y que es suficiente para que no se dé la autorización se obvia, no se tiene en cuenta y se otorga la autorización.

Segundo aspecto.
«Se han convertido informes preceptivos y vinculantes desfavorables en favorables sin que haya ninguna norma que lo permita», ¿eh?
, y eso también lo argumentan ambos ayuntamientos en sus recursos de alzada -insisto-, o sea, informes preceptivos y vinculantes que son desfavorables la administración valenciana los entiende como favorables, yo no sé si estoy en un mal sueño pero parece que sí.
Sigo, hay tres puntos más.

«Se han otorgado trámites de audiencia y de alegaciones que no están establecidos en la norma reguladora de procedimiento.
» ¿Cómo se puede dar un trámite de audiencia a una empresa cuando no está contemplado en el procedimiento?
, pues eso lo ha hecho la conselleria de medio ambiente.

«Por el contrario, no se ha notificado a los interesados la propuesta de resolución vulnerando y omitiendo trámites fundamentales del procedimiento.
» ¡Claro!
, si a los interesados no se les informa, no se les notifica de la propuesta de resolución pues no tienen capacidad de reacción, ¿eh?
Y eso lo ha hecho la conselleria de medio ambiente.

Y, por último, «no se ha indicado el término máximo de vigencia de la autorización ambiental integrada otorgándose de manera indefinida», lo cual tampoco está contemplado en ninguna norma.

O sea, ¿cómo la conselleria de medio ambiente puede dar una autorización con estos flagrantes incumplimientos de la normativa?
Además -como bien se dice en los recursos-, no se puede entender que sea un error, no se puede entender que sea una omisión, no, no, no, o sea es todo el procedimiento dirigido a esto, y esto lo han elaborado -insisto- letrados y lo han aprobado por unanimidad los respectivos ayuntamientos, dos de los más afectados.
Entonces, bueno, el tema yo lo veo gordísimo, ¿vale?

Bien, los argumentos de base previos se han estado citando y desde que no hay una disponibilidad de aguas, ¿eh?
, la única agua sobrante es de riego, eso ¿cómo puede darse como bueno para una instalación industrial que tiene que utilizar el agua como parte del proceso y, bueno, como uso sanitario, obviamente?
, ¿sobrantes de riego?
, ¿eso es suficiente?
No hay accesos adecuados, está sobre el suelo no urbanizable, y en ningún caso se debe de autorizar esto de no ser que, bueno, no hubiera ninguna otra ubicación.

Luego, los principios de proximidad y de autosuficiencia no se cumplen para nada, ¿estamos en la zona de mayor densidad de granja, donde hay mayor producción de residuos cárnicos de donde se pueda producir tal aprovechamiento?
, ¡para nada!
, ¡para nada!
, estamos en una comarca que vive ahora mismo, ¿eh?
, aparte de la pequeña actividad industrial que tiene, de la agricultura, del turismo y su futuro tiene que estar encarrilado en ese sentido, y si metemos una instalación con tanta potencialidad de riesgos, ¿eh?
, estamos hipotecando el futuro de esta comarca; sin embargo, a ustedes les importa más bien poco, no, más bien nada.

Y, bueno, yo lo que les invito es a que se lean ambos recursos, los argumentos son aplastantes y yo los he resumido aquí.

Insisto en que hay cinco, cinco incumplimientos tremendos por parte de la conselleria que no pueden considerarse errores ni omisiones y que han dirigido hacia conceder esta autorización y que, además, para más inri se concede de forma indefinida cuando tendría que marcarse un plazo de autorización y de vigencia, ¿no?
, y revisiones posteriores.

Bien, se me acaba el tiempo, en la réplica quizás podamos decir algo más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Signes, su turno.

El senyor Signes Núñez:

Jo el primer que vullc dir és que la declaració d'interés comunitari que es l'origen d'este tema -segons jurisprudència i segons ha dit el TSJ de la Comunitat Valenciana- no és un acte reglat, que això se mos diu moltes voltes, sinó que és un acte discrecional de la conselleria, en este cas, que ha de ser, a més, suficientment matisat per a no incórrer en arbitrarietat, que crec que és el que està passant en este cas i en l'interés de la conselleria d'ubicar en eixe poble i en eixe lloc l'activitat de la qual estem parlant, una activat que -com s'ha dit- és de transformació de subproductes d'origen animal per a obtindre farines i greixos, una planta de transformació, tal, tal, tal…

Mire, l'Ajuntament de la Pobla del Duc ja, en data 7 de desembre de 2011, va rebutjar el projecte de construcció i posada en funcionament d'esta indústria ja que la zona prevista per a la ubicació de l'activitat industrial no és l'adequada a criteri no únicament de l'ajuntament sinó de tota la mancomunitat de municipis de la Vall d'Albaida per a albergar una instal·lació d'esta naturalesa.

El projecte compta amb un amplíssim rebuig social que s'ha evidenciat, per un costat, en la presentació en l'Ajuntament de la Pobla del Duc de més de quatre mil firmes de ciutadans de la mateixa Pobla i d'altres municipis de la comarca, els quals mostren la seua disconformitat -com dia el company d'Esquerra Unida- de forma concloent; i, per un altre, en els acords adoptats per les organitzacions i entitats relacionades amb el sector agrari, com la Unió de Llauradors o el Consell Agrari Local que també estan en contra, o com la mancomunitat de municipis de la Vall d'Albaida que unànimement, inclús el Partit Popular, està en contra de la ubicació d'esta planta.

El projecte compta amb l'oposició de tots els municipis confrontants, i s'ha vist això reflectit en mocions que s'han presentat a Bèlgida, a Otos, a Carrícola, a Quatretonda, etcètera, etcètera.
Vullc dir que als ajuntaments confrontants la conselleria no els ha demanat l'informe; l'informe que es preceptiu demanar als municipis confrontants per a una declaració, de DIC, de declaració d'interés comunitari, ¿eh?
, i això vullc que conste.

La zona no urbanitzable en la qual es pretén instal·lar la indústria es caracteritza pel seu alt valor agrícola -com s'ha dit-, la viabilitat en alguns casos tal qual podria vore's afectada per la posada en funcionament de la indústria ja que part dels residus destinats a esta procedixen d'animals afectats per malalties contagioses; que els accessos concedits a la zona d'ubicació de la indústria són els propis d'un àmbit rural i agrícola, circumstància que les invalida pel seu ús reiterat per a vehicles industrials, això està passant també en la planta de Guadassuar; la zona d'ubicació de la indústria no permet garantir el subministrament d'aigua potable ni molt més el de gas o energia elèctrica; i pel que fa a la xarxa del clavegueram, la seua ampliació fins l'esmentada zona resulta de tot punt descartable -segons el mateix Ajuntament de la Pobla del Duc.

Segons les previsions de l'empresa promotora i expressades a l'ajuntament de la Pobla, el projecte estava previst executar-lo en dos fases: la primera, únicament la construcció d'un depòsit de residus; relegant a la segona fase, transformació i valorització a un moment posterior de concreció incerta, esta circumstància posa en entre dit el possible interés mediambiental del projecte donat que quan s'implanten activitats que es caracteritzen exclusivament pel depòsit de residus d'origen animal la conseqüència immediata és la pudor permanent i la falta de salubritat en l'entorn, la qual cosa constituïx una circumstància a tindre en compte en la mesura que pot convertir-se en un factor desincentivador de l'activitat agrícola a la zona quan esta és, certament, un dels motors econòmics del municipi.

Una instal·lació d'esta naturalesa deixa fora de lloc també qualsevol promoció turística del seu entorn que, en este cas concret, sí té valor mediambiental per la seua situació pròxima a un paratge protegit com és la denominada Ombria del Benicadell.

Existix informe favorable a la conselleria d'agricultura, pesca i alimentació per a la implantació d'una activitat ramadera consistent en instal·lació porcina en les parcel·les 89 i 89 del mateix polígon VII, a una distància només de 489 metres, el que podria ser…, a més, pegada al camí pel que han de transitar els camions de residus càrnics i donat que la planta preveu la possibilitat de tractar residus de classe I i II, dins dels quals s'inclouen també animals morts amb malalties contagioses, hauria de tindre's en compte la possibilitat de contagi d'eixos transports amb l'activitat ramadera autoritzada per la conselleria d'agricultura.

La mateixa consideració cal fer respecte a les vies pecuàries, segons la informació disponible en la cartografia de la conselleria d'infraestructures existixen dos vies pecuàries molt pròximes a la ubicació de la planta: la Colada del Camino Viejo de Xàtiva, situada molt pròxima, i la Colada del Camino Viejo de Gandia, també situada molt pròxima.

Per un altre costat, junt a l'agricultura, altre dels principals recursos de la zona és el turisme rural interior perquè un dels seus principals valors és el paisatge rural, tant agrícola com forestal, així com el patrimoni natural, etnològic i històric.
En este sentit, diversos ajuntaments de la zona han realitzat també importants inversions per a la revitalització del patrimoni i la dinamització del turisme rural.

En el cas de la Pobla del Duc destaquen inversions municipals realitzades en els refugis antiaeris, així com en el hotel rural construït en l'ajuntament, amb la qual cosa una instal·lació d'este tipus resulta altament perjudicial.

També, existix iniciatives d'origen més rural en altres pobles, en Otos, en Carrícola, en Beniatjar, etcètera.

La planta s'ubica sobre sòl no urbanitzable comú, no afecta a cap figura de protecció mediambiental representada en la cartografia de La Generalitat; no obstant, destaca el fet que la planta resultarà visible des de diversos llocs.

En el tema de les al·legacions que ha presentat SIG Renovables a la conselleria, parla que s'adequarà l'accés des de la carretera i el camí, conforme als condicionants que li impose l'àrea de carreteres de la Diputació de València.

No té sentit eixa qüestió, ja que l'accés directe a la parcel·la és propietat municipal, és un camí de propietat municipal.

També al·lega l'empresa que en cas que la reutilització d'aigües residuals industrials i les aigües pluvials tractades en planta no fóra suficient quantitat per a satisfer la demanda d'aigua per a ús industrial, l'aportació es realitzaria amb aigua de la xarxa d'aigua potable de la Pobla del Duc.

Mire, no es pot garantir l'aportació amb la xarxa d'aigua potable municipal, ja que actualment el municipi de la Pobla del Duc té una concessió d'aigües privada inscrita, amb un volum de 421.
202 metres cúbics/any per al subministrament d'aigua potable a 2.
700 habitants.

I, amb eixes dades de la concessió vigent, el volum màxim que podria obtindre de la xarxa municipal és de 422,50 metres cúbics/any, inferior als 630 metres cúbics que se pretén extraure de la xarxa per part de la pròpia empresa, tal com ha fet les seues al·legacions a la conselleria.

Energia elèctrica.
Se planteja un grup electrogen com a solució provisional i se deixa per a més avant l'existència d'ubicacions més adequades des del punt de vista del subministrament de serveis.

Subministrament de gas.
En la declaració presentada, també per l'empresa, es reconeix que no és cert el que se va dir respecte a l'existència d'una conducció de gas que travesse la parcel·la on va a ubicar-se, però no definix l'empresa com se va a solucionar el subministrament de gas, posposant eixa decisió -acabe de seguida, senyor president- a un moment posterior a la declaració de la DIC.

És a dir, n'hi han una sèrie de qüestions i conseqüències en el (inintel·ligible) .
.
.
i en la mateixa declaració de la DIC que no entenem com eixa decisió discrecional de la conselleria d'ubicar eixa planta en eixe poble i en eixe lloc quan n'hi han moltes altres alternatives que no tindrien l'oposició que està tinguent esta qüestió.

Per tant, la conselleria està fent exactament el mateix que està fent en les plantes de residus, és a dir, anar per la travessa, anar contra tots els veïns i veïnes, i pareix que no han deprés res de la planta d'Albatera, de la planta de Llanera, de la planta de Guadassuar de residus, no han deprés absolutament res.
I ací estem vivint una situació exactament igual.

Cal fer cas als veïns i cal deprendre experiències que s'han viscut, que al final han segut prou desastroses.

El senyor president:

Muchas gracias.

Su turno, señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Estem davant d'un tema, agarrant una mica el final del que ha dit el senyor Signes ara, d'una instal·lació problemàtica, com tota situació problemàtica, indubtablement, sempre comporta situacions amb les que mos trobem en este tipus de situacions.

Aquí ha passat alguna altra vegada ja en una PNL del senyor Torró al novembre de 2012, va passar ja la mateixa proposta de proposició no de llei, i també n'hi han hagut preguntes orals del senyor Ponce i del senyor Torró sol·licitant documentació.

Però jo, en eixa PNL que va presentar, la proposta que va presentar, quan la va presentar, jo voldria incidir en alguns aspectes.
No vull repetir tot el procés que mos ha portat aquí, però, indubtablement, voldria incidir en algun aspecte d'eixa tramitació que s'ha donat, administrativa, del que és la documentació encaminada a obtindre dos figures d'autoritzacions: l'autorització ambiental integrada i la declaració d'interés comunitari.

Perquè jo veig molt difícil que ningú -i jo, com molts d'aquí hem segut alcaldes- se presente a una localitat a buscar un problema afegit a muntar una planta amb totes les benediccions desfavorables de tots els organismes.
Jo crec que una persona, abans de.
.
.
, una empresa, abans de voler muntar una activitat d'este tipus, abans ho ha comunicat i ho ha dit, i veu les possibilitats o no possibilitats d'ubicar-la i la necessitat d'ubicar-la i com ubicar-la en cada lloc.

Per tant, no presenta un una autorització ambiental integrada, ni una declaració d'interés comunitari directament a una conselleria sense buscar la complicitat de l'ajuntament, almenys del lloc on va a ubicar-la.

Per tant, jo, fet este preàmbul, vaig a analitzar algun concepte.
Concepte com és que l'expedient comença el 18 d'agost de 2010, 2010.
Quan comencen el rebuig i tots els acords d'ajuntament ens n'anem al 2011-2012, que és quan se fa l'exposició pública, però l'expedient comença el 18 d'agost de 2010, quan entra la sol·licitud d'autorització ambiental integrada de l'empresa SIG Renovables, per tant, es mou més abans.
.
.
, és pràcticament dos anys abans de tot el procés, perquè ahí ja ha seguit un procediment.

Una cosa que no ha dit ningú dels que hem parlat anteriorment és que, posteriorment, el dia 30 de setembre -o siga, 18 d'agost al 30 de setembre-, el titular de la sol·licitud va presentar el certificat de compatibilitat urbanística emés per l'Ajuntament de la Pobla del Duc, o siga, que ja havia anat a l'Ajuntament de la Pobla del Duc i havia demanat la compatibilitat urbanística necessària per a tramitar tots els expedients d'este tipus.
Vol dir que l'expedient.
.
.
, manifestant que la compatibilitat estava supeditada a l'obtenció d'incompliment de la declaració d'interés comunitari al pretendre's implantar l'activitat en sòl urbanitzable comú.

Vol dir que l'ajuntament no veia inconvenient si declararien la DIC i, per tant, començava eixa tramitació en coneixement de l'Ajuntament de la Pobla del Duc, ¿eh?
, en cap moment.
.
.

¿Què passa?
Que aleshores comença una sèrie de tràmits dins de la sol·licitud en els quals se comunica a l'Ajuntament de la Pobla del Duc, a la confederació hidrogràfica, a la conselleria d'agricultura, al servei territorial de planificació, a l'àrea d'avaluació ambiental, a l'àrea de residus, servei de protecció del medi ambient atmosfèric.
.
.
o siga, tota una sèrie d'organismes que van contestant, i l'empresa, com no va contestant.
.
.
, i va, d'alguna forma, buscant-li les solucions a la problemàtica que li planteja cada un dels organismes.

Jo no voldria entrar en les consideracions que han entrat aquí, perquè, dins d'eixa tramitació, aquí no estem per a jutjar si això és positiu o no.
Han segut uns tècnics, i són els tècnics de conselleria els que han de jutjar si això està bé o està mal.
I són els jutges, en este moment que està la tramitació en un recurs d'alçada, els que diran si tot el que el senyor Ponce m'estava dient és d'acord o no és d'acord a la legalitat adequada.

Perquè jo aquí no vaig a entrar si el camí d'accés.
.
.
, no són els adequats, si és de la diputació, si és de l'ajuntament o de qui és la propietat.
Són temes que hauran de aclarir-se i clarificar-se.
I, per tant, si tan cert està així, vol dir que eixe recurs d'alçada que s'ha fet a l'autorització, que en este moment ja esta donada, ¿eh?
, d'alguna forma mos donaria clar que eixa activitat no es pot instal·lar ni es pot tirar endavant.

Però jo, en este moment, aquí, no vaig a jutjar tot això.
Vaig a jutjar un procediment, que s'inicie, repetixo, i comence tots els acords en contra de la mateixa quan s'expose al públic tota la documentació.

En l'exposició pública, que n'hi han dos mil i algunes al·legacions que es presenten a la tramitació administrativa, que, per cert, en aquell moment la Pobla del Duc no en va presentar cap, o siga, van presentar molt veïns al·legacions a la tramitació, però no se'n va presentar cap per part del municipi, ¿eh?
Aleshores es quan comença ja els acords que el mateix propi ajuntament i la mancomunitat i tots rebutgen la planta.

Quan veuen que la gent se fiquen en contra que eixa planta s'ubique en el territori, és quan comença el rebuig per part d'ajuntaments i col·lectius que s'ubique la planta en el lloc, a una sèrie de.
.
.
peticions que estaven en tramitació administrativa, que és el que se li va contestar al senyor Torró l'altra vegada que va vindre aquí a la comissió.
Deixem que acabe la tramitació i, si no reunix les condicions adequades, automàticament, la conselleria desestimarà, com no, la ubicació d'esta planta.

Però, clar, ¿què ha passat?
Que durant tot este temps s'ha notificat, s'ha notificat als ajuntaments, s'ha notificat a totes les entitats necessàriament que s'havia de notificar per a garantir totes les condicions del projecte que s'estava fent i, mitjançant la resolució de 16 de juliol d'enguany, és quan la Direcció General de Qualitat Ambiental atorga l'autorització ambiental integrada a l'empresa SIG Renovables, o siga, el dia 16 de juliol.
I després, la declaració d'interés comunitari també està aprovada en la resolució de 20 de novembre de 2013, la declaració d'interés comunitari.
O siga, que realment són dos tramitacions que han arribat al final de la seua tramitació amb els informes favorables de la conselleria, informes favorables que han segut analitzats amb totes les seues al·legacions que han pogut presentar tota la gent que d'alguna forma ahí s'ha presentat, i que en este moment.
.
.
i que en este moment estan, diguem, les dos autoritzacions atorgades i, administrativament, estan sent executives.
.
.
en este moment, en el moment de l'aprovació, són actes executius.

Per tant, si es pretén suspendre estes, existix la possibilitat de posar recurs, que és el que vostés han dit, que a mi no me constava en este moment, però si s'ha interposat ja recurs en via contenciosa administrativa, automàticament s'hauran de resoldre els citats recursos, i vorem, o no, les justificacions que vostés en estos moments han plantejat.

Però, en estos moments, aquí, nosaltres, des d'aquí, si aprovem eixa resolució que nosaltres demanem que la conselleria.
.
.
, en este cas, vostés, modificant l'acord, perquè l'acord que vostés proposàvem anteriorment és que es retirés, però, en este moment, el recurs el que s'ha de fer és substanciar-lo per part del recurs que s'ha presentat i, automàticament, si tenen tota la raó que això siga així, m'imagino que s'accepta el recurs i punt, que no hi ha voluntat d'imposar una cosa contra la pròpia legalitat vigent.

Però en este cas, nosaltres en cap moment podem instar a la conselleria que actue suspenent uns tràmits administratius d'una cosa que legalment procedix seguir eixos tràmits administratius.
Per tant, nosaltres no podem donar suport a la seua proposta.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Francisca Mercedes Hernández Miñana)

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per al torn de rèplica té la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, senyor Mundo, seguix sense respondre a la major.
¿Què han de fer els veïns de la Pobla del Duc, de Carrícola, d'Otos, de Beniatjar per a dir que no volen que els instal·len una cosa en la qual ells estan en contra?
I que, damunt, posen raons damunt la taula que són més que suficients per a rebutjar-ho.

Perquè vosté diu: «No, clar, quan l'ajuntament va començar.
.
.
» Home, alguna cosa tindrà.
.
.
, ¿pot ser que haja tingut alguna cosa a vore el fet que en 2010 l'ajuntament donara via lliure a totes estes coses perquè en 2011 l'Ajuntament de la Pobla del Duc canviara de signe?
¿Pot ser que tinga a vore alguna cosa això?
Perquè és la decisió dels habitants de la zona que diuen que no ho volen això allí.
Per tant, explique'm com ho han de fer.
Eixa és la primera cosa que vull que m'explique, que vosté no ho fa.

Ací hi ha un tràmit administratiu.
.
.
, vosté, quan li van presentar açò per primera volta, va dir: «No, no es preocupe que açò seguirà el seu tràmit.
I si no reunix les condicions, s'aturarà la tramitació.
» No reunix ninguna de les condicions, ninguna de les al·legacions que s'han presentat ha segut capaç de ser resolta adequadament per l'empresa i, malgrat això, la conselleria li ha donat l'autorització ambiental integrada.

I a mi no m'estranya, ¿eh?
Perquè jo he vist amb els meus ulls -no este, però en altres casos- informes, això que es diu la refosa de l'informe, que fa un tècnic, que en realitat no és un tècnic, perquè és un director general, que és un càrrec polític, que agafa els informes dels tècnics i acaba pegant-los la volta i dir el contrari del que diuen els informes.
Això ho he vist jo, ¿eh?
No m'ho ha hagut d'explicar ningú.

I, per tant, com això passa, i passa en esta conselleria, vull dir, doncs passa el que estem vent ací ara, que no hi ha res de les al·legacions que s'haja resolt, però, tanmateix, la cosa continua.

I el recurs d'alçada, vosté ho sabrà millor que ningú, els ajuntaments no el presenten perquè la conselleria els done la raó.
Els ajuntaments el presenten perquè és el tràmit necessari per a poder després fer un.
.
.
, anar als tribunals, que és el que toca.

I, ¿quin és el problema?
Que si, al final, els tribunals, d'ací tres o quatre anys, els donen la raó i les obres ja estan començades, aleshores, ¿què fem?
¿Qui paga -i perdone'm l'expressió- la cagada?
¿Qui la pagarà?
¿Vostés?
¿La consellera?
¿Qui la pagarà?

Perquè el problema que tenim ací és que esta planta no va al lloc on seria lògic instal·lar una planta d'estes característiques, per totes les raons que li he dit.
M'agradaria que entrara en el fons de la qüestió.
Perquè, clar, si no, al final, si tot es queda en els papers i en els tràmits administratius, estem fent-li un flac favor a les persones que ens han votat i que volen que estigam ací per a defensar els seus interessos.

Aleshores, vosté haurà de dir què passa amb l'aigua, què passa amb la zona on està, què passa amb els accessos, què passa amb el gas, què passa amb el transport.
.
.
¿Què passa amb tot això?
Perquè, insistisc, la resposta a les al·legacions no resol les al·legacions.
Aleshores, ¿es farà vosté responsable, senyor Mundo, del que passe allí?
, no, vosté no, i la consellera, ¿es farà responsable, d'això?
¡No!
, el problema és que al final no es farà responsable ningú que és el que té açò de greu, que no es farà responsable ningú.
I els ciutadans estan fins els nassos, ¿eh?
, fins els nassos d'estes coses.

I si vostés foren com caldria que foren, ací, hui, es posarien del costat dels ciutadans i no del costat d'una empresa que no saben quins interessos té i que va iniciar un procediment senzillament per les relacions i el tracte de favor que tenia tan especial l'alcalde.

I si no es creu el que jo li dic, ací té els dos alcaldes que han fet el recurs d'alçada i quan acabe açò se n'ix un moment i ells li ho explicaran millor del que ho puga explicar ningú.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per al torn de rèplica el senyor Ponce té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Bien, el señor Mundo quizás ha dado en la clave en el primer momento de su intervención; si no hay una complicidad con el ayuntamiento difícilmente se va a poder instalar una instalación problemática, que también ha reconocido que lo es.
Y ahí está la clave.

En 2010, cuando empezó, pues había un alcalde que parece ser que sí que era proclive, quizás por eso en el plan de participación pública nadie se enteró de que había un plan de participación pública de esta instalación, quizás por eso, porque ya se encargaron de ocultarlo, ¿eh?
¡Claro que no hubo alegaciones en la Puebla!
, porque no se enteró ¡nadie!
, la cosa vino después, cuando la gente se dio cuenta de qué es lo que estaban tramitando a espaldas de la población afectada.

Y no estamos hablando de que esto afecte a la parcelita o al entorno inmediato, estamos hablando de que afecta a una parte importante de una comarca; de una comarca que ve hipotecado su desarrollo futuro si esto va hacia adelante, ¿eh?

Y quizás por eso la denuncia y lo aplastante de los argumentos de los recursos de alzada -que voy a volver a repetirlo-, ¿eh?

«Se ha ignorado la existencia de informes preceptivos y vinculantes desfavorables que impiden otorgar la autorización.
» O sea, ¡si el procedimiento tenía que haberse parado en el primer momento cuando llegaron aquellos informes!
, y la conselleria lo obvia, «es una cosa de técnicos», ¿cómo que una cosa de técnicos?
, los técnicos hacen lo que se les pide, informar, y si los informes son correctos llevarlo hacia adelante, y las decisiones son de los responsables políticos, ¡claro que sí!

«Se han convertido en informes preceptivos y vinculantes desfavorables en favorables.
» Pero es que ¿en qué cabeza cabe?
, pues ha sido así, ¿eh?
-insisto-, y esto es un informe elaborado por un secretario de un ayuntamiento y por letrados que no van a escribir cualquier cosa.

«Se han otorgado trámites de audiencia y de alegaciones que no estaban establecidos en la norma.
» Pero, bueno, no me gusta la primera, pues a la segunda, pues a la tercera.
(Veus) ¡Claro!
, es que nos hemos saltado toda la normativa a la torera.

«Por el contrario, no se ha notificado a los interesados la propuesta de resolución vulnerando y omitiendo los trámites fundamentales del procedimiento.
» ¡Claro!
, si la gente no se entera de las cosas y los organismos implicados no se enteran, no pueden reaccionar de forma adecuada.

Y el hecho ya (rient) para más inri de que la autorización se conceda sin un plazo de vigencia, ¿eh?
, bueno, yo no sé si ya es el cachondeo último, ¿no?
, pero la verdad es que el tema es superalarmante por todas estas cuestiones porque los procedimientos administrativos, si son verdad la mitad de las cosas que hay aquí, pues se las han saltado a la torera y nadie va a escribir aquí mentiras.

Entonces, bueno, repiénselo, repiénselo porque ustedes al final lo que hacen es cargarse la división de poderes, o sea, el ejecutivo si mete la pata pues mete la pata pero el legislativo no tiene porqué tapar al ejecutivo.
Y ustedes sistemáticamente lo que hacen es tapar al ejecutivo y justificar decisiones absolutamente injustificables con las que, seguramente, ustedes están de acuerdo pero, claro, están aquí haciendo el papelón que tienen que hacer por formar parte del grupo que forman.

Pero la verdad es que ustedes, usted, como siempre, una vez más, con su voto, con su dedo van a ser responsables de una hipoteca de futuro para varios, unos cuantos pueblos pequeños cuyo futuro estaba asegurado en una forma de vida y con una instalación de este tipo ustedes se lo cargan, ¿eh?
, y tendrán que pesar con esa responsabilidad, ¡claro que sí!
, no pagarán, al final pagará la población afectada como siempre, ¿eh?
, se privatizan beneficios y se socializan las pérdidas, pero los responsables, aparte de quien haya permitido estos trámites tan irregulares -como hemos estado describiendo-, los responsables últimos serán ustedes por haber votado a favor, en este caso en contra de nuestra propuesta de resolución.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Senyor Signes té vosté la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Senyor Mundo, anem a vore, jo el que vullc fer-li d'alguna manera entendre, mire, en la mancomunitat de municipis de la Vall d'Albaida, els seus alcaldes del Partit Popular estan en contra i han votat en contra d'esta instal·lació; en el mateix Ajuntament de la Pobla del Duc se varen abstindre, és a dir, no es varen atrevir a votar a favor de la instal·lació i es varen abstindre, és a dir, estan en una situació delicada, delicada en la Pobla del Duc.

Vosté, en este moment, en la Vall d'Albaida he de dir-li que n'hi ha manifestació dins de poc dies, una gran manifestació, s'està pendent del sentit del seu vot, del vot del Grup Popular en les Corts Valencianes s'està pendent, ¿no?
, i per això estan ací els dos alcaldes.

I jo vullc recordar-li que la declaració d'interés comunitari -repetisc- no és un procediment reglat, és discrecional i, per tant, com açò -digam- tot el procés que du no és imparable doncs a mi m'agradaria que reflexionaren, que votaren a favor de la nostra proposició no de llei; llei que el grup parlamentari li fera comprendre a la consellera Bonig que açò és un altre fangar que ens ha clavat, apart dels molts que ens han clavat ja en altres instal·lacions de residus i que va a llevar-los molts vots a la Vall d'Albaida.
I jo podria no dir-ho però he de dir-ho, i he de dir-ho perquè l'important no són els vots sinó que l'important són les repercussions negatives que esta planta va o pot produir als veïns i veïnes i a tot el que hem comentat ací.

Reconec que és una planta de valorització i, per tant, en tant que és de valorització va a cimenteres, i que jo sàpiga, a la Vall d'Albaida, a la Costera i a la Canal de Navarrés n'hi ha cap de cimentera.
Per tant, n'hi ha alternatives perquè es puga instal·lar prop d'una cimentera, n'hi ha alternatives, i caldria pensar-ho i caldria recapacitar-ho perquè -digam- eixos residus traslladats a cimenteres són uns trasllats molt llargs i molt costosos, ¿no?

Per altre costat, també, recordar-li que segons l'article 33.
3 de la Llei de sòl no urbanitzable, diu: «Les declaracions d'interés comunitari no podran contindre pronunciaments contradictoris amb l'avaluació d'impacte ambiental.
» ¿Què vol dir això?
, que l'avaluació d'impacte ambiental ha de ser prèvia a la declaració d'interés comunitari, i en este cas s'ha fet a l'inrevés; primer s'ha fet la declaració d'interés comunitari, i, després, s'ha elaborat l'avaluació d'impacte ambiental.
No ho entenc, tampoc ho entenc, és a dir, no entenc si correspon a alguna cosa o…, no ho entenc, la veritat és que el meu grup no ho entén.
Acabe.

Efectivament, l'Ajuntament de la Pobla del Duc du tot un procés per a oposar-se i per a intentar evitar esta instal·lació, l'últim és del 7 de juliol de 2014, que és una demanda davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, secció primera, i està -i ací està l'alcalde- entossudit que açò no s'implante allí, ¿per què?
, perquè és un alcalde que defensa els seus veïns i veïnes, i els seus veïns i veïnes li han demostrat amb les seues firmes que s'oposen a esta instal·lació, i com bon alcalde -i l'altre alcalde també-, com bons alcaldes doncs…, i vosté dia abans, «se mouen quan apareixen les firmes», evidentment, que un alcalde ¿a qui ha de fer cas?
, ¿al que ell pensa o al que els veïns volen?
, quan els veïns expressen el «no» a la instal·lació, els alcaldes es mouen molt més del que estaven moguent-se.
I això és així i és lògic.

Per tant -acabe-, jo els demane que reflexionen, els demane que eixe tema se l'agafen seriosament i no convertisquen la Vall d'Albaida per esta instal·lació a la Pobla del Duc en una altra guerra com la guerra -i ho he repetit abans i acabe, senyor president, i disculpe- que n'hi ha en el Baix Segura, en la qual el senyor president viu, respecte a l'abocador de l'Albatera, com la guerra de l'abocador de Llanera a les comarques de la Costera, la Vall d'Albaida i de la Canal de Navarrés, i com la guerra de l'abocador de Guadassuar, són guerres obertes que una volta s'obrin no se sap quan van a tancar-se perquè jo estic segur que eixos tres abocadors no van a construir-se governant el Partit Popular per l'oposició ciutadana, i ací els passarà el mateix.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Gracias, señor Signes.

Turno de réplica, señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Bé, senyor Torró, vosté em diu que no em justifique perquè quan un ajuntament diu que no vol, i jo li dic que l'ajuntament quan es va iniciar el procediment va fer el certificat de compatibilitat per a poder instal·lar-lo, i em diu «és que a la millor canvià l'ajuntament i l'ajuntament d'ara no» però, tanmateix, l'ajuntament d'ara suposo que és el mateix que estava el 27 de setembre de 2011 quan es va exposar al públic, i abans -li he dit- van haver-hi 2.
655 al·legacions al projecte i l'Ajuntament de la Pobla del Duc tampoc en aquell moment no va presentar cap al·legació, en aquell moment no va presentar-la, l'ha presentat amb posterioritat.

I li repeteixo la problemàtica que n'hi ha en tots els llocs, jo l'he viscuda com alcalde en un abocador -que diu vosté, que dia el senyor Signes, ara, en este moment-; en un abocador que com governava el Partit Popular van sortir manifestacions perquè no es fera al poble, i quan ha governat el PSOE ja està ubicat i no n'hi ha cap problema perquè nosaltres no hem creat els problemes que ell estava creant en aquell moment, ¿eh?
, i està ubicat, i sap on em refereixo, a Cervera del Maestre, ¿eh?
, i jo he tingut vertaders problemes en eixe abocador.

I, després, n'hi ha una manifestació que no vullc deixar-la passar, jo no vullc deixar passar, ¿eh?
, que aquí el senyor Ponce diga que els tècnics estan fent el que a ells els mana el polític i que fan els informes d'acord amb el que li diu el polític.
(Veus) Vosté m'ha dit això, que els tècnics fan el que diu el polític i que estan canviant els informes arrel del que li mane el polític, és molt fort el que està dient vosté en este moment, jo en la vida ni ho faré ni pense que ho ha de fer ningú, el tècnic que està per a fer un informe d'acord amb unes al·legacions, d'acord amb un projecte, d'acord amb una sèrie de mesures que li marque la llei perquè ho tire endavant perquè sap que si no ho fa així quan arribara al final tot el procediment seria invalidat per part dels tribunals.

Per tant, un tècnic no pot fer mai una cosa d'eixe tipus i mai assegurar vosté aquí, en seu parlamentària, que els tècnics fan el que els manen els polítics.

En este sentit, això crec que és molt fort i per la seua part jo penso que eixes seues paraules haurien de retirar-se com una expressió que li està fent molt de mal a una Generalitat que el dia que vostés tinguen responsabilitats de govern voldrà que siga el tècnic totalment imparcial en el moment que jutge qualsevol dels projectes que s'estan presentant.

Per tant, si tot açò conclou al final que els informes no estan adequats a la legislació -com vosté dia- doncs automàticament s'hauria d'actuar al respecte; però que, indubtablement, des de l'inici del projecte d'alguna forma s'ha estat patrocinant que el projecte vaja a la Pobla del Duc ha sigut una realitat, i si en este moment per la resposta social es vol canviar la situació d'un projecte doncs jo crec que en este moment han de ser els tècnics de conselleria o, en este cas ja, una vegada donades les autoritzacions, han de ser els jutjats els que mos marquen quin serà el procediment adequat perquè vostés pareix que tinguen la veritat absoluta i la resta no pot fer cap raonament que contradiga o, almenys, que matise el que estan vostés dient en estos moments.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

¿Quiero usted turno para retirar las palabras que ha dicho?
Tiene un minuto.

El senyor Ponce Guardiola:

A ver, yo en ningún momento me he referido a los técnicos, yo lo que he dicho es que la resolución de la Dirección General de Calidad Ambiental que firma un político, una resolución que firma un político tiene cinco gravísimos incumplimientos que los he mencionado y son los que yo he dicho: que se ha ignorado la existencia de informes preceptivos y vinculantes desfavorables, yo no hago referencia ahí a ningún técnico que haga o deje de hacer, ¿eh?
, ni estoy diciendo que hagan o dejen de hacer; que se han convertido informes preceptivos y vinculantes desfavorables en favorables sin que lo permita ninguna norma, ¿eh?
; que se han otorgado trámites de audiencia y alegaciones no establecidos en la norma, todas esas cosas ¡no las hacen los técnicos!
, todas esas cosas las hacen los políticos, ¿vale?

Por el contrario, no se ha notificado a los interesados la propuesta de resolución, vulnerando y omitiendo trámites fundamentales de procedimiento y que, por último, no se ha indicado el término máximo de vigencia en la autorización ambiental integrada.

Todo eso es una resolución de la Dirección General de Calidad Ambiental, que firma un señor…

El senyor president:

Señor Ponce…

El senyor Ponce Guardiola:

…que es político.
Yo para nada he hecho alusión a que los técnicos hagan o dejen de hacer.
Son los políticos los que estoy diciendo yo que, y es lo que dice el Ayuntamiento de Otos y el de la Puebla del Duc, que han cometido…

El senyor president:

Señor Ponce, creo que…

El senyor Ponce Guardiola:

…ciertas irregularidades.
No los técnicos, los políticos.

El senyor president:

Señor Ponce, creo que queda claro cuál es la respuesta suya, que se retira en el caso de haberlo dicho, imagino, entiendo.

El senyor Ponce Guardiola:

Yo no he hecho referencia a los técnicos.
Igual me han entendido mal o me he expresado yo mal, pero yo no he hecho (inintel·ligible) …

El senyor Mundo Alberto:

Yo quiero que, con su respuesta, que conste en acta todo lo que ha dicho, porque entonces sabremos qué es lo que ha dicho respecto a los técnicos con esas palabras directas.

El senyor president:

Bueno, pues para alegría de todos ustedes, como ustedes bien saben, como todo esto queda grabado, llegado el momento… Señor Signes, (veus) no que le temo, esta tarde le temo, señor Signes.
Si es un segundo para alguna apreciación… (Veus) (El senyor Signes parla amb el micròfon desconnectat) Bueno, bueno, señor Signes, ya estamos con la… (Rient) Este es el corolario final de todo esto.
(Veus)

Creo que hemos terminado el turno.
Pasamos a la votación del punto número 3.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Con lo cual, decae el punto 3.

Proposició no de llei sobre l'aprovació del pla d'acció territorial del litoral i de l'horta valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 92.
432, BOC número 272)

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la aprobación del Plan de acción territorial del litoral y de la huerta valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para eso, tiene… (Veus) No se preocupe, busque, busque.
Es que es tanto el trabajo que lleva usted, señor Signes… (Pausa)

¿Lo tenemos?
Pues entonces tiene usted la palabra, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Bé, en esta proposició no de llei el que venim a demanar en el Grup Socialista és que d'una vegada per totes s'aproven els plans d'acció territorial del litoral i de l'horta de València, que figuraven ja en la llei de…, en la LOT de l'any 2004.
Estem en 2014.
Fa deu anys, deu anys que la LOT marcava ja que havien de redactar-se eixos dos plans d'acció territorial i a dia de hui seguixen sense redactar-se.

I això que alguns d'ells sí que varen començar.
Quatre anys després d'aprovada la Llei d'ordenació del territori, la Llei 4/2004, en l'any 2008 el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana trea a informació pública la versió preliminar del pla d'acció territorial de protecció de l'horta de València, iniciant també el període de consultes respecte a l'informe de sostenibilitat ambiental que acompanya al document, etcètera, etcètera.
Això va finalitzar, eixe període de consultes, en desembre de 2008.

Sis anys després i tres legislatures de desgovern del Partit Popular, de vostés, l'horta de València seguix encara sense un pla, sense una protecció, més allà que aquella de la que els mateixos plans generals d'ordenació urbana dels municipis de l'horta hagen volgut atorgar-li.

I també dir que bloquejant amb esta inacció -també està passant- qualsevol ordenació del territori que vullguen els municipis que formen part de l'horta.

Per tant, este tema és un tema que els dos plans d'acció territorial, que són grans incompliments del Partit Popular, perquè tant este com el del litoral, el Partit Popular té poc, per no dir cap, per no dir ningun, interés ni en protegir l'horta, que -en este moment no, però en el passat sí, i pensen que tal volta en un futur també- pot convertir-se en un gran espai per a tornar a iniciar la fatal política urbanística dels PAI.

El pla d'acció territorial del litoral també, com dia abans, se contemplava en la Llei d'ordenació del territori de l'any 2004.
Esta llei pretenia ser per a la Comunitat Valenciana una legislació avantguardista, que aspirava a introduir moderns criteris de governança territorial i urbana.
O, almenys, això dia.
I sobre el paper era…, una de les apostes més destacades de la llei era garantir la gestió integrada en el territori i l'aprovació d'estos plans de l'horta i del litoral.
Res s'ha fet, res s'ha fet.

La llei era de 2004, allà diem abans que passà el de l'horta a informació pública en 2008, allò quedà paralitzat, no sabem res.

I respecte al pla d'acció territorial del litoral, sorprenentment, per la seua inusual agilitat, a través d'una resolució de febrer de 2006, el conseller de territori i vivenda de l'època Zaplana, el condemnat senyor Blasco, va decidir sotmetre a informació pública el dia 20 de febrer de 2006 el pla d'acció territorial de la comunitat…, el PAT del litoral de la Comunitat Valenciana.
I des d'aleshores a hui, res més s'ha sabut, res més s'ha sabut.
En el nostre litoral, el nostre govern fa el mateix que un peix, «nada».

Recordar en el pla que inicià Blasco, el PAT del litoral, a l'estil Blasco, ell marcava allà el que es diu la Ruta Azul, que havia segut projectada en 2001 a instàncies de l'expresident Zaplana, ho reprén en eixe PAT del litoral Blasco, en l'any, com dia abans, en l'any 2006.

I pretenia, com dic, incloure el que és la Ruta Azul -i, a més, com a un corredor turístic residencial entre València i Sagunt, amb camps de golf, etcètera, etcètera, tot molt en la línia de Blasco- i Mundo Ilusión, perquè ell considerava eixos dos projectes, Ruta Azul i Mundo Ilusión, com a estratègics per al desenvolupament del País Valencià, com a estratègics per al desenvolupament del País Valencià.
No.
Efectivament, eren estratègics per al «pelotasso» al qual el Partit Popular tan acostumat està.

Per tant, el pla del litoral en aquell moment de Blasco va estar dos mesos en exposició pública, se composava de 26 actuacions en 79 municipis, 60 costaners i la resta en zones d'influència del litoral.
Era, com dic, un dels compromisos pendents i des d'eixos moments tampoc res se sap.

Per tant, este tema l'hem dut voltes a comissió i l'hem dut moltes voltes a ple.
És a dir, que el fet que s'hagen refós totes les lleis, les cinc lleis urbanístiques que hi havia al País Valencià, en la LOTUV no elimina l'obligatorietat d'elaborar estos dos plans, estos dos PAT, plans d'acció territorial, mitjançant llei, mitjançant llei, el pla del litoral i el pla de l'horta.

I, per tant, nosaltres creem que deu anys després, deu anys després que una llei els manara iniciar estos plans per a preservar la poca horta que queda i per a preservar el litoral de la temptació que té el Partit Popular d'edificar en primera línia de platja, dins del que li permet la llei de costes, evidentment, el que exigim en este moment és l'aprovació immediata d'estos dos plans.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
Nosaltres anunciem el vot favorable, fonamentalment perquè la resolució, tal com està redactada, no diu que s'hagen d'aprovar els plans que es van sotmetre a informació en 2006 i 2008, perquè si fóra així, ja li diria, senyor Signes, que (veus) el vot seria absolutament contrari.
(Veus)

És difícil arribar a definir el despropòsit que suposa la política territorial del Consell, que no té cap tipus d'estratègia territorial efectiva, ni tan sols després d'haver-ne aprovat una en el 2011.
Una estratègia la de 2001 que ni tenia programa econòmica, ni s'havia consensuat, ni… Bé, llig una frase d'un article de premsa que em va agradar molt perquè ho resumix molt bé.
Diu: «El tercer riesgo que pesa sobre la estrategia es si detrás de ella existente una auténtica voluntad política o si su destino es, por el contrario, acabar ocupando espacio en una estantería.
»

Perquè, efectivament, tenim l'exemple del PAT del litoral i del PAT de l'horta que han d'estar en alguna prestatgeria d'algun lloc, dic jo, perquè supose que seran documents voluminosos.
Perquè, per exemple, el PAT del litoral ni tan sols està ja penjat a la web de la conselleria.
És impossible de trobar.

Clar, tenint en compte que tots estos plans ja són d'entrada plans que són poc planificadors perquè tot el que fan són recomanacions de caràcter hipergenèric, per posar l'estratègia valenciana com a cosa que sí que està aprovada -i la cite per això-, es parla d'objectius com reduir les xifres d'abandonament i de fracàs escolar, augmentar els habitatges protegits encara podria tindre algun sentit…, però, bé, n'hi han algunes coses que són realment al·lucinants com es plantegen, sobretot una cosa que en realitat no té ningun instrument efectiu perquè després es puga dur a la pràctica.

Bé.
Els plans d'acció territorial del litoral eren una barbaritat.
Ja algunes de les barbaritats les ha citades el senyor Signes, però, bé, el tema de camps de golf, milers d'habitatges… I a pesar d'això, vostés tenen al·lèrgia a posar-ho això en marxa.
Perquè, clar, vullgues que no, quan tu poses negre sobre blanc una sèrie de disposicions, sempre corres el risc que algú diga: «És que vostés en l'estratègia territorial diuen que açò no pot ser aixina.
» I, clar, això és un poc incòmode, perquè, clar, després tens de defensar, com fan tan sovint vostés, que és defensar coses que les seues mateixes disposicions escrites estan en contra d'elles.
Estic pensant, per exemple, en temes com la platja de l'Ahuir, que seria difícil de defensar amb els criteris que hi ha hui en dia en la LOTUV -ja vorem això com ho trauen endavant-, l'expansió de Benissa, o qüestions com el que passa a Orpesa.

O el tema de l'horta, que és una autèntica barbaritat el que està passant amb l'horta, que és com litoral, si no s'ha deteriorat més ha segut perquè va vindre la crisi.
I la crisi ha servit de fre per a totes les barbaritats que estaven planificant-se com en Nou Mil·lenni, com la desclassificació de les 2.
000 hectàrees d'horta o com moltíssimes qüestions que estaven plantejades.
O com coses que no estan tampoc dins d'eixa ordenació territorial, com són els vials que estan projectats, que esperem que no acaben fent-se mai, almenys, com estan projectats, perquè el que fan és transformar camins rurals en una espècie d'autopistes que no tenen cap sentit.

Entenem, per tant, que el que haurien de reconéixer és la necessitat d'aprovar eixos instruments, no per res, sinó per una senzilla raó.
Vull dir, si vostés en les lleis que vostés han aprovat diuen que cal fer instruments de planificació territorial, el lògic seria que eixos instruments de planificació territorial acabaren fent-se dins de terminis més o menys raonables.
I ens trobem amb els despropòsit que ocorre just el contrari del que diuen que van a fer.

Estem cansats d'escoltar que diuen una cosa i que després en fan una altra diferent.
Demà vorem, quan parlem del Patricova, tindrem ahí en un altre dels contrasentits.
Mos demanaran revisar una cosa que ja no està ni complica.
Vull dir, és tremend el que passa -no sé.
A mi m'agarraria vergonya, (veus) de deveres, que cada certs temps tinguera de vindre ací algú a traure'ls els colors de cara sobre este tipus de coses.
(Veus)

Insistisc, com que la…, el que planteja la proposició no de llei no és aprovar els plans que hi havia, sinó se suposa que uns altres, lògicament estem a favor, i ens comprometem, com en tantes altres coses, que si els valencians tenen el suficient seny com per a canviar el mapa polític a partir del mes de maig vinent, canviar i fer uns plans que siguen realment el que pertoca, que protegisquen el territori i el paisatge.

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Desde siempre los que hemos estudiado algo de medio ambiente se nos ha dicho que la clave de una protección real del medio ambiente es una buena ordenación territorial.
En ese sentido, pues, bueno, cuando en 2004 se aprobó la Ley de ordenación del territorio y de protección del paisaje, pues, alguien así un poco ingenuo, como yo mismo, pudimos pensar que era la clave de esa protección del medio ambiente a nivel genérico, de potenciar las potencialidades de nuestro territorio de una forma sostenible y de, bueno, intentar limitar, condicionar o paliar actuaciones presentes o futuras que tuvieran esos perjuicios así genéricos de cara al medio ambiente.

Aquella ley contemplaba la Estrategia territorial valenciana, un documento que la verdad es que sí que sirve para adornar estanterías, porque es un documento la verdad que bien elaborado, con un montón de diagnósticos, de descripciones y de sugerencias que si hubieran sido interpretadas en un sentido, como el que debe de ser esa ordenación del territorio, esa estrategia territorial de preservar lo bueno e intentar paliar lo malo, pues, bueno, de otra forma nos habría ido.
Para nada, para nada.

La verdad es que estos planes de acción territorial se impulsaron a raíz de todo aquello y, bueno, podían haber tenido un buen resultado, pero la verdad es que se quedaron parados.
Y, por lo que se acaba de comentar, afortunadamente.

Es innegable el papel que tiene la huerta y es innegable la defensa que requiere nuestro litoral.
Y para eso nada mejor que un plan de acción territorial bien elaborado, bien estructurado que, insisto, potenciara las virtudes de nuestro beneficio y preservara los aspectos más valiosos, que al fin de cuentas son de los que se iban a poder obtener recursos en un futuro.

Pero hemos visto hace pocos meses cómo se aprobaba una ley de puertos que hubiera sido perceptivo, sí o sí, la aprobación previa del Plan de acción territorial del litoral para, precisamente, lo que estaba yo comentando, que se hubieran tenido en cuenta las debilidades y las potencialidades de nuestro territorio y actuar en consecuencia.

Sin embargo, aquella ley, lejos de tener en cuenta esa ordenación territorial del litoral, lejos de intentar preservar los valores ambientales, desde el papel fundamental de las llanuras de posidonia en el mar hasta el innegable valor paisajístico de nuestras sierras litorales y zonas todavía no urbanizadas, pues, lejos de todo aquello, dejaba la puerta abierta a la privatización de ciertos aspectos que no eran llevados en los puertos y en las zonas accesorias y a una serie de cuestiones que volvían a redundar en lo mismo de siempre por parte de las políticas del Partido Popular, que es nada más que intentar privatizar ciertas cuestiones del dominio público y que se saque cierto beneficio por parte de algunos de esas cuestiones y, al final, los perjuicios para la inmensa mayoría de la población.

Respecto a la huerta estamos en el mismo caso.
Respecto a la huerta, una huerta que hemos heredado, que tiene muchos, muchos siglos de historia, más de mil años, y que el único valor que tiene para algunos es el de ser un solar del que se pueda sacar cierta rentabilidad, pues resulta no sé si grotesco o indignante que el enfoque sea ese.
Pero, tristemente, ha sido así, ha sido así.

Por lo tanto, con la salvedad que ha expresado el señor Torró, en la que coincido, si de lo que se trata es de aprobar un plan de acción territorial del litoral y otro de la huerta, que ponga en valor precisamente estos aspectos del territorio, garantice su preservación, garantice su puesta en valor de forma sostenible, que no hipoteque esa preservación, pues, por supuesto que desde Compromís estamos de acuerdo.

Pero, bueno, vamos a ver un poco cuál es la posición del Partido Popular, si ellos aprobarían aquellos documentos que se elaboraron y quedaron parados o, bueno, cuál va a ser su postura.
Tengo cierta curiosidad al respecto.
Pero, bueno, vaya por delante el apoyo de Compromís a la PNL del Partido Socialista.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Castejón, cuando quiera.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaig a desvetllar la seua curiositat.
El que ens demana la proposició no de llei del Grup Parlamentari Socialista és aprovar el pla d'acció territorial del literal, com deia, previst en l'article 15 de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, com també el pla d'acció territorial de l'horta, previst en l'article 22 d'aquesta mateixa llei.
I comencem malament, comencem malament perquè fa referència precisament a una llei, que aquí mateixa acaba de dir, que està derogada.
És a dir, formalment ja partim d'una cosa que no té massa consistència.
Però anem per parts, anem per parts.

Quant a la relació amb l'aprovació del pla d'acció territorial del litoral, que com diu va estar inclús exposada a informació pública, concretament a l'any 2006, cal assenyalar, i m'agradaria fer-ho molt clarament, dos aspectes molt concrets.

D'un costat, cal dir que el seu contingut ha estat assumit per l'Estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, que m'alegro molt haver escoltat que ha estat ben elaboradora, almenys alguna cosa es reconeix.
Perquè està tan ben elaborada que per a nosaltres, almenys per al Grup Parlamentari Popular, és el nostre gran full de ruta per ordenar i planificar el territori en els propers vint anys.
I això és molt important.

Aquí vostés han, sobretot el senyor Signes, ha fet la seua exposició, ha parlat d'incompliments, que és cert, evidentment, ni una ni l'altra, els dos plans d'accions no estan aprovats, és cert que s'han incomplit.
Però el que no li puc acceptar és que ha sigut per falta d'interés, tot el contrari.

La Generalitat, jo penso, que ha complit amb el seu compromís i precisament amb l'estratègia territorial el que ha fet ha sigut definir un model territorial, un model ordenat, coherent, que cal reconéixer, perquè molta gent ho reconeix, se situa precisament a l'altura del que desitgen no només ja els especialistes sinó la gran majoria dels ciutadans de la nostra comunitat.

Però, d'un altre costat, ja sabem que la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, com ja s'ha dit aquí, va estar derogada.
I va estar derogada precisament per una llei que vam aprovar fa poquet, precisament, amb una abstenció alta per part del seu grup, senyor Signes, per part del Grup Parlamentari Socialista, la LOTUP.
I avui mosatros no anem a donar suport a esta seua PNL.
I no sols perquè, com he dit al principi, formalment ja no té sentit, sinó perquè pensem que en estos moments la conselleria, La Generalitat en general i la conselleria, té unes altres prioritats.

No és avui per avui la prioritat l'abordar el que vosté mos demana com és el pla d'acció territorial del litoral o altres prioritats que hui saben que està treballant la conselleria.
Perquè la LOTUP no me va negar, vosté ho va reconéixer fins i tot en la tribuna de Les Corts, que s'ha fet un gran esforç i això ha representat un gran treball, per tant, dels tècnics i pels polítics de La Generalitat.
I no hem estat amb els braços creuats sinó treballant i oferint garanties i preservant el medi ambient, que és que aquí d'alguna manera s'està qüestionant.

Pel que fa al pla d'acció territorial de protecció de l'horta, les grans directrius del pla estan incloses també a l'Estratègia territorial de la Comunitat Valenciana.
I no és que estiguen incloses sinó que s'estan aplicant en la tramitació i l'aprovació dels instruments d'ordenació urbanística i territorial de tots els municipis que estan ubicats a l'horta.
I això ho saben.

Per tant, pensem que tampoc en estos moments és una prioritat abordar un pla d'acció territorial que, si es volguera portar a terme, hauria de fer-se adaptat a la llei que vam aprovar fa poquet, a la LOTUP.

Per tant, jo penso que algunes frases que es diuen aquí no les puc, evidentment, ni passar-les per alt.
Diu que la conselleria actua com el peix, diu que no fa «nada».
Mire, si a vosté els pareix poc, i mos parlava de desgovern, si li pareix poc només que en estos últims mesos hem aprovat la LOTUP, una llei importantíssima, hem fet referència a la llei de ports, hem aprovat fa poc les vies pecuàries, la Llei de prevenció i control de la qualitat de les activitats.

Jo penso que esta sèrie de normatives que s'han ofert només en este darrere any per part de la conselleria, en este cas, d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient per allò que vostés moltes vegades mos demanen, és a dir, fer viable dins de la nostra comunitat, de donar recursos perquè els grans problemes que tenim es puguen solucionar, com puga ser la desocupació i tal i qual, és a dir, portar una sèrie d'estratègies perquè la comunitat tire endavant.
I això vostés no ho saben valorar o en estos moment ho passen per alt.

També ha fet referència a unes coses molt concrets.
Diu, «és que hi ha hagut inanició».
Jo li estic demostrant que no ha sigut així.

Jo li he dit, per tant, que el pla d'acció territorial no és ni un, ni el altre en estos moments prioritari, no marca una cosa prioritària en estos moments.
Estem enfocats en altres coses, concretament, per exemple, a la que també feia referència el senyor Torró, a la renovació o d'alguna manera a un nou Patricova, que anem a passar aquí a Les Corts, també ha sigut un esforç per part de la conselleria.

I també feia referència que es poden produir, si no s'aproven estos plans, inclús abusos urbanístics.
Jo, si això li preocupa al Partit Socialista, dir-li precisament que la nova llei d'ordenació del territori, la que vam apropar, el que fa precisament és presentar un model urbanístic per al nostre territori i introdueix tota una sèrie de ferramentes que són totalment necessàries per a garantir, precisament que no es produïsquen estos abusos que vosté feia referència.

Això que mos demana com si estiguérem desemparats, li estic demostrant que no.
Que en el moment de fer estes noves lleis que estem aprovant, cal tindre en compte estes coses.
I no només en el que són abús urbanístic sinó que també està aportant més seguretat jurídica; estan aportant, inclús, s'ha incorporat tots els pronunciaments de les últimes sentències; s'han incorporat en la llei procediments d'aprovació dels plans que estan perfectament adaptats a la contractació del sector públic; s'ha consensuat amb l'administració i totes les directives europees.
És a dir, mos estem ficant al dia per a no tindre els problemes que hem tingut en estos darrers anys.

No me diga, per tant, que hi ha inanició, perquè és tot el contrari.
S'està actuant, s'està treballant, s'està legislant, en la línia precisament de fer una administració el més eficaç possible.

I, avui ho he dit dos vegades, tenim afortunadament tota una sèrie de lleis que estan unificant tota una sèrie de criteris, no només urbanístics sinó urbanístics i medi ambientals.
I això facilita que les administracions, que en este cas La Generalitat, puga actuar d'una manera molt més eficaç i molt més eficient del que es feia fa uns quants anys.
I això, vulguen o no vulguen, quan se fan lleis com la LOTUP, que el que feia era simplificar i reduir la complexitat que havia aleshores en tota esta sèrie de normatives, jo penso que això algun dia l'oposició ho haurà de reconéixer.
No ho reconeixeran mai, allà vostés.

Mosatros avui no considerem això prioritari, no eximix, com vosté deia, el que se puga fer en un moment donat.
Quan hi haja disponibilitat i sobretot aquelles prioritats que avui per avui La Generalitat i la conselleria s'hagen marcat i puguen donar abast amb estes pretensions que vostés fan, no hi haurà cap inconvenient de tirar-les endavant.

I ja, per acabar, el que deia que no ho ha trobat a la pàgina web de la conselleria.
Jo hui mateixa m'ho he descarregat, està ahí penjat encara i, concretament, fins i tot, les accions que estaven previstes en el que feia de l'acció territorial del litoral.
És a dir, que no s'amaga cap tipus d'informació, el que cal fer és saber buscar-la i trobar-la, que a vegades li resulta complicat.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Ràpidament, senyor Castejón.

Mire, a mi el que m'agradaria respecte a la LOTUP és que alguna volta, en el futur, el seu partit, la consellera i tot l'equip urbanístic de la conselleria, reconeguera la participació, l'ànim de consens, l'esforç, la incorporació d'elements que mosatros hem fet a eixa llei i que vostés mai han reconegut, mai han reconegut.
Ho dic pel que vosté deia abans.
No obstant, queden, evidentment, llacunes que nosaltres no compartim i per això la nostra abstenció.

Però també he de dir-li, i ho he dit reiteradament, que quan governem, a partir del 15 de maig, la LOTUP serà l'element, la llei que se reformarà en aquells aspectes que nosaltres ens pareixen negatius, qui governe, i serà una llei que reformada serà la que servirà.
Això dóna seguretat jurídica.

Sabia que vosté anava a eixir-me per l'Estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, és a dir, en el tema del litoral i en el tema de l'horta.
En el tema del litoral, primer l'estratègia territorial és un decret, és un decret i el que jo els estic demanant són dos lleis, és a dir, tant un pla d'acció territorial del litoral com el de l'horta són lleis.

El document l'Estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, pel que fa inicialment, en el que se recollia en l'estudi temàtic número 9 dedicava un espai que se deia: «Recuperar el litoral como activo territorial.
»

Però en el document final de l'estratègia territorial desapareix en el document la directriu de gestió integrada del litoral, a què únicament es fa referència en el preàmbul, en el preàmbul de l'estratègia.
Per tant, deixa de ser determinació i no té cap tipus de vinculació, per blaneta que esta siga, i que sí que recollia l'informe temàtic número 9, com li deia abans.

Un pla d'acció territorial, com li deia, té rang de llei i, per tant, és vinculant a tots els efectes, cosa que no passa, com li deia, amb l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, que jo sabia que anava a ser l'argument que vosté anava a utilitzar per a dir: ¿per què elaborar el pla d'acció territorial del litoral i de l'horta, si està l'estratègia?

No és el mateix.
És a dir, l'estratègia, com dic, és un decret.
Els PAT són lleis, mentre que l'estratègia, per benintencionada que puga arribar a ser, solament s'entén com recomanacions, recomanacions, fum i molta qüestió que, al final, no va a desenvolupar-se, no?
És a dir, que l'estratègia, per tant, no és l'argument, no pot ser l'argument per a dir que no s'ha elaborat ningun dels dos plans d'acció territorial, no pot ser-ho perquè és de menor rang de què nosaltres estem demanant, que efectivament apareixia en la LOTPP, hui derogada i inclosa en la LOTUP, però la LOTUP seguix contemplant el tema de l'ordenació del litoral i de l'horta.
Per tant, encara que la PNL estiga redactada en referència a l'antiga LOTPP, llei d'ordenació del territori, de 2004, en la LOTUP actual seguix tenint plena vigència.

I, com veig que me passe un minut, doncs, res més.
Únicament dir que molta llei, però molt poca gestió en forestal, en parcs naturals, en residus, en no sé què, en no sé quantes.
.
.
, zero, zero.
Perquè la conselleria té zero de pressupost, no s'ha fet absolutament res i, per tant, ha de tapar-ho en molta llei.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Su turno de réplica.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Si al zero li fiquem un u davant és un deu.
Jo no diria tant.
Però, evidentment, la gestió, cal mirar quina ha sigut l'evolució de la nostra comunitat en els darrers anys i se veu la gestió que, en este cas, s'ha portat a terme per part de la conselleria.

Si vosté vol que li ho torne a dir perquè ho vol sentir, jo crec que en la tribuna de Les Corts el ponent, en este cas, de la llei, el senyor Serra, va reconéixer públicament l'esforç que va fer el Partit Socialista en la llei esta.
Si li ho vam dir el dia de l'aprovació de la llei.
És dir, no mos amaguem.

Esta col·laboració que es va tindre, este esforç també, a la millor, moltes vegades, per part de l'equip de govern, en este cas del Consell, a la millor també seria desitjable en altres coses.

En el tema d'avui.
En el tema d'avui jo li ho dic molt clarament, no se tracta de negar-mos a la petició que vosté fa perquè sí.
És dir, no li diguem que no, sinó que és qüestió de prioritats.
I això ho ha d'entendre.
És dir, vosté també ha estat a l'administració autonòmica i sap que moltes vegades una cosa mos la marca el cos i l'altra cosa és el que realment se pot fer.
I és qüestió de prioritats i dedicar esforços i tindre el personal adequat; i sembla que, en estos moments, no se pot tindre tot allò que nosaltres volguéssim.

Quant al que vosté diu de la LOTUP, efectivament.
És dir, bé, hi ha un apartat que diu: «Sense perjuí de l'aplicabilitat directa dels principis esmentats per a la seua aplicació detallada i adaptada les característiques concretes de la franja litoral es formularà i aprovarà un pla d'acció territorial del litoral de la comunitat.
» Està reflectit intrínsecament.

I quant a què vosté me deia de l'estratègia valenciana, doncs, bé, tot el capítol V està dedicat al litoral.
Me refereixo que està parlant dels principis directors de la planificació de gestió, mos parla de la infraestructura del litoral verd, de.
.
.
En definitiva, li podia explicar totes les directrius, la protecció i ús sostenible de les platges i espais humits del litoral.
.
.
És dir, n'hi ha una sèrie de directrius que marquen, com he dit abans, la fulla de ruta que mos ha de marcar quin urbanisme és el que volem i quin medi ambient, d'alguna manera, és el que nosaltres desitgem.
I això li ho he dit.

És dir, per tant, me torne a remetre a les primeres paraules.
Caldria, en el moment d'intentar aprovar estos dos plans d'acció, doncs, fer-ho a través de la llei que ara està en vigor, com és la LOTUP.
Però que, avui per avui, les nostres prioritats, les prioritats de la conselleria són unes altres i mos devem a elles, importants, com demà vorem al ple, que puga ser, doncs, en este cas, el nou Patricova que demà sortirà a debat al Ple de Les Corts.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos, entonces, a la votación de este punto número 4.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.

Pasamos al punto número 5 del orden del día, que es la toma en consideración de la proposición no de ley sobre proposición… (Veus) Esa cortesía siempre ha sido de agrado del presidente.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Bueno, retomamos la comisión.
Veo las caras… Efectivamente, lo que estábamos comentando.
El señor Signes ha tenido tiempo de… (El senyor Signes parla amb el micròfon desconnectat) No ha tenido tiempo.
(Rialles)

Proposició no de llei sobre la recuperació dels camins i senders públics garantint-ne l'accessibilitat als senderistes, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
338, BOC número 269)

El senyor president:

Punto quinto del orden del día.
Es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la recuperación de los caminos y senderos públicos, garantizando su accesibilidad por los senderistas, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Con lo cual, señor Ponce, tiene usted su turno de palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, se trata de una proposición no de ley que ya la hemos retomado de anteriores períodos de sesiones.
No ha podido llegar a sustanciarse antes, pero, tristemente, es igual de válida y de vigente, sin tener que hacer ninguna modificación.
Se mencionan algunos ejemplos de sendas y caminos públicos cortados que, a fecha de hoy, siguen en la misma circunstancia.

Los senderistas llevan años denunciando que en nuestro territorio hay sendas inaccesibles y cortadas por distintos motivos que son ajenos al interés general.
Un ejemplo es la promocionada senda verde de caminos y refugios, con accesos cortados desde 2010.
Respecto de esto, se han formulado múltiples quejas, pero el GR-7 en esos puntos sigue cortado.
Quiero recordar que el GR-7 es un sendero que vertebra de norte a sur todo el territorio valenciano y que, bueno, es referente internacional porque, bueno, a priori se puede recorrer todo el territorio valenciano y llegar por el resto del estado y sur de Francia a Yugoslavia, incluso, a la antigua Yugoslavia.

En el municipio de Requena, a pesar de las manifestaciones que ha habido y que hubo por parte del Síndic de Greuges, el camino que se había cortado sigue cortado a su paso por una montaña privada.
Esta senda está incluida en el registro de sendas públicas de La Generalitat.

A pocos kilómetros de allí, en Las Lomas de Loriguilla, los adjudicatarios de la montaña pública, del monte público, de la sierra, han iniciado el cierre…, de hecho, iniciaron en su día el cierre que interrumpió un largo tramo del GR-7, sin que se conozca intervención alguna por parte de la Generalitat valenciana.

En el Maestrazgo, donde hay decenas de explotaciones ganaderas que están atravesadas por el GR-7, la solución por la que se ha optado por parte de los propietarios ha sido poner puertas sujetas con un hilo de alambre o una pequeña rama que no impide el paso al caminante.
El senderista que necesita abrir la puerta, la abre y, una vez pasa, pues, la cierra y sigue su camino.
Es una forma que podría valorarse para otros lugares en los que se corta la senda porque atraviesa propiedades o explotaciones privadas.

En Ayora hay una reivindicación desde el año 1996 para la apertura de decenas de caminos públicos que han sido tallados en distintos tramos, que suman entre todos ellos centenares de kilómetros.

Todo ello lleva a que se esté robando, digamos, el patrimonio público con una impunidad que está generando la colocación de cadenas en las puertas de sendas y caminos registrados como vías públicas.

Y, bien, yo creo que es innegable el interés de que estas sendas que son utilizadas básicamente por turistas, sean de nuestro territorio, de otras comunidades autónomas, de otros estados, es un patrimonio que debe de estar accesible en todo momento.
Y, por tanto, de ahí nuestra propuesta de resolución, que es nada más que:

«Las Cortes instan al Consell a actuar con celeridad recuperando los caminos y sendas públicas, garantizando su accesibilidad para senderistas y su apertura y sancionando a todos aquellos que hayan realizado o lleven a término acciones que impidan el tránsito por caminos públicos.
»

Insisto en que se trata de, bueno, poner en valor esa red de senderos que cada vez son más usados por los turistas -insisto, tanto de dentro como de fuera de nuestro territorio-, que cada vez pueden tener un mayor valor añadido, puesto que todo turista, en su inmensa mayoría procedentes de grandes pueblos o de ciudades, busca con avidez espacios naturales.
Esta red de senderos es la mejor forma de conocer un territorio, las zonas mejor conservadas del territorio.
Y, por tanto, pues, todos ellos deben ser accesibles, sí o sí.

Hay un agravante, que es que con el ERE de VAERSA se produjo un importante recorte precisamente en toda la gente que estaba asignada a mantenimiento de sendas y caminos y también mantenimiento de áreas recreativas y zonas de acampada.
De hecho, lo estuvimos viendo durante el verano del año pasado como las áreas recreativas y las zonas de acampada tenían que cerrarse por falta de mantenimiento y dado los riesgos de la acumulación de residuos, de una serie de cuestiones fruto del nulo mantenimiento de aquellas zonas.
Claro, son zonas visitadas, muy visitadas, muy visibles, donde el problema del abandono, de dejar de hacer el mantenimiento adecuado, pues, era mucho más visible y era mucho más problemático a breve plazo.

Sin embargo, es en estas sendas donde debe haber un mantenimiento, donde en determinados casos pueden haber pequeños desprendimientos, hay zonas en las que si pasa poca gente, la vegetación va cerrando la senda, ese mantenimiento de sendas y caminos es algo que debería de mantenerse durante todo el año y no haberse cortado, pero tristemente con aquellos recortes fruto del ERE de VAERSA se quedó la conselleria prácticamente sin personal.

Por tanto -insisto- la idea es que todos los senderos públicos y caminos públicos sean de uso público.
Y aunque en determinados lugares atraviesen por zonas que están explotadas por particulares o son propiedades particulares, se pueda permitir el uso sin ningún daño para las explotaciones y las propiedades, pero con ese beneficio de toda la sociedad de poder disfrutar de esta gran red de senderos que ya digo, insisto en que ponen en valor los lugares más inaccesibles, mejor conservados, menos visitados de nuestro territorio, y que es un recurso turístico que cada vez está más en auge, tiene mayor nivel de aceptación, y la verdad es que los recursos económicos que requieren estos mantenimientos son realmente ínfimos.
Si no se hubiera realizado este ERE de VAERSA seguramente estas actuaciones que se denuncian hoy, que vienen desde años anteriores, seguramente se habrían ya solventado sencillamente por el actuar de las brigadas de mantenimiento.
Pero, insisto que a fecha de hoy estos problemas persisten, y de lo que se trata es de que el Consell tome cartas en el asunto y vuelva a hacer públicos los senderos públicos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su turno, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anem a recolzar la proposició no de llei, i esperem que ho faça també el Grup del Partit Popular, perquè en definitiva fa referència a una problemàtica que existix, que ja existix des de fa molt de temps, i que té dificultats de resoldre.
Té dificultats de resoldre per qüestions de competències, per qüestions legals, i sobretot -entenc jo- per una desídia important per part de les administracions públiques que no es preocupen massa d'aquestes qüestions.

La Generalitat valenciana té un decret que regula el senderisme i els ports de la muntanya, però eixe decret no entra en cap aspecte que tinga a vore en el manteniment dels camins o la protecció o la defensa dels camins, uns camins que en principi s'entenen que són de domini públic i, per tant, com a tals són inalienables, inembargables i imprescriptibles, i que al final d'alguna manera la defensa d'eixos camins queda en mans dels municipis.
I aleshores ens trobem amb situacions -diguérem- molt asimètriques.
Perquè, clar, el problema sobretot de l'ocupació d'estos senders, d'estos camins, és un problema molt generalitzat, però tenim municipis on hi han associacions d'excursionisme que es preocupen d'aquestes coses, del manteniment dels camins, de la senyalització, etcètera, i que pressionen els seus municipis perquè es preocupen també que quan es produïx algun tipus d'invasió o de tall de camins i haja alguna alternativa per a resoldre'l, perquè alternatives -diguem- tècniques, entre cometes, n'hi han de molt variada classe.

A mi els excursionistes m'han explicat que en algunes zones es posen inclús timbres per a poder obrir les portes en determinades qüestions.
Vull dir, que solucions n'hi han de molta classe.
Perquè el principal problema que es produïx normalment és quan hi han ramats que han d'estar tancats per alguna raó, i per tant que el fan és posar algun tipus d'impediment perquè eixos ramats no puguen eixir, i per tant això obliga a tallar un camí.
El camí no pot ser tallat perquè el camí és un camí públic, però travessa una propietat privada i, per tant, estes persones el tallen.
Aleshores, des del que es cita en la mateixa proposició no de llei de posar una espècie de passadoret per a poder obrir i tancar, o fins i tot obstacles que els animals no poden superar, com una espècie d'escales, però que les persones poden superar sense cap tipus de problema.
N'hi han múltiples solucions per al problema.
La qüestió és que cal posar els mitjans per a poder-los resoldre.
Quin és el problema?
Que com és competència fonamentalment dels municipis, La Generalitat d'estes coses s'inhibix.

El decret només li marca que s'ha de preocupar que el senderisme siga compatible amb les activitats naturals, però en la pràctica això -diguérem- és el menor dels problemes, perquè la major part de la gent que fa ús d'este tipus de camins normalment, tret d'alguns especials que són de gran concurrència, la major part dels casos -me referixc a algunes sendes verdes, que estan a prop de poblacions, etcètera-, en la major part dels casos les persones que van allí probablement siguen els principals defensors del medi natural.

I, per tant, no és eixe el problema.
El problema és què es fa quan es tanquen estes coses.
I evidentment, la asimetria es produïx en aquells municipis on no n'hi han grups d'excursionisme, on el municipi té escassos recursos i on senzillament els camins estan absolutament abandonats.
I hi han camins de moltes classes, des de camins que són simples sendes per la muntanya, fins a camins, antics camins reials, que alguns d'ells inclús han estat empedrats, alguns inclús conserven els empedrats, perquè eren camins del guia de matxo per on es duia el correu i (inintel·ligible) .
.
.
i eixos camins estan absolutament abandonats.

Per tant, el que es demana en esta proposició no de llei és una resolució molt genèrica que el que fa és tractar de moure la conselleria -o el Consell en general- que es preocupe per tractar de resoldre estes qüestions.
I em sembla que és molt raonable i que no li veig ningun impediment de ninguna classe perquè el Partit Popular puga recolzar esta proposició no de llei.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Martínez, su turno.

El senyor Martínez Juan:

Gràcies, senyor president.

Mire, anticipar que el vot del Grup Socialista jo crec que en este cas és totalment a favor de la proposició no de llei que ha presentat Compromís, i jo crec que és perquè és una proposició no de llei en molt de sentit comú.

A voltes, quan un està en estes institucions i després conta l'experiència que té, si jo li haguera de contar a un ciutadà en el cas del que estem parlant ara, d'esta proposició no de llei què tracta i quin problema vol resoldre o quina situació vol resoldre, jo ho traslladaria des del punt de vista de dir: «A vore, quin és el problema que plantegem en esta proposició no de llei?
» La Generalitat valenciana, en este cas el Consell, la conselleria, té una sèrie de camins, sendes i inclús vies pecuàries, que fa poc estàvem parlant d'elles, en les quals ha invertit diners en el seu dia, en els quals ha d'invertir diners per a mantenir-ho, que formen una part molt important de tot el que és la cartografia de tota la nostra comunitat, que formen part per descomptat del patrimoni natural de tots els valencians i que són un valor -com estàvem parlant abans- que es pretén disfrutar per part de tots i que estem en el dret de disfrutar per part de tots els ciutadans.

Bé, doncs resulta que estos camins, estes sendes, que travessen també zones particulars i que en teoria estan protegits per l'administració -de fet, jo crec que en les pàgines de conselleria s'observa el GR-7 com un valor, com un camí, com unes sendes que crec que tenen un valor i sobretot, com parlava abans el company de Compromís, perquè també tenen un factor econòmic de repercussió turística i de moltes zones d'interior.
Bé, doncs, estos camins resulta que travessen zones particulars que estan protegits per l'administració, però estan tallats.

Bé, i estan tallats quan passen per espais que normalment coincidixen molt en vedat de caça, que solen ser en explotacions ramaderes, i que tenen uns propietaris molt concrets.
He llegit en premsa casos d'estos que són de finques de famílies molt reconegudes, explotacions cinegètiques de famílies molt reconegudes i que estan per damunt del dret de tots els valencians en este cas.
És a dir, n'hi han camins de tots que uns pocs en este cas estan tallant, estan dificultant el seu ús, un ús que creem que és imprescindible, que creem que és bàsic com a dret de tots els valencians, però sobretot per altres aspectes de la vàlua que tenen estos espais.

I en este cas, què fa el Consell o què fa la conselleria?
Bé, en este cas és que no fa res.
El problema per a resoldre és que en este cas no està fent res.
En alguns casos inclús es parlava que recomana que es faça una revolta per evitar eixe tipus de camins, per evitar eixe tipus d'impediments, i en altres simplement, jo crec que en este cas alça els muscles davant d'una situació que jo crec que és de defensa dels drets de tots i de defensa del patrimoni de tots.
I després, clar, tornen a contar-ho, i la gent diu: «Com és possible que no es defenga un patrimoni que és de tots?
» O «com és possible que es tinga esta actitud davant d'este problema?
»

I això és el que crec que ningú de mosatros, ningú pot explicar, sobretot perquè en este cas en la proposició no de llei inclús s'aporten mesures que no són descabellades, que són molt simples: fer un tancat en (inintel·ligible) .
.
.
, posar un pastell en una tanca.
Aleshores, jo crec que són situacions que el Consell, que La Generalitat, que la conselleria en este cas hauria de tindre-les com a prioritats, perquè entre altres coses és difícil entendre que no és una gran inversió que es faça en estes accions.
Són inversions xicotetes, però que donen un gran joc a tot el que és l'explotació -diríem- o l'ús per part de tots els ciutadans dels camins que són de tots.

I jo crec que açò el que després als ciutadans és el que normalment els indigna i els preocupa, que una cosa que és simplement protegir els espais nostres, no puga fer-se per part de la conselleria, quan tampoc és una excessiva inversió econòmica.
En altres qüestions es pot entendre, o es pot donar com a excusa, que necessita una gran inversió econòmica.
Però açò és fer complir la llei per part de tots.
O siga, açò és fer complir la llei per part de la conselleria de tot el que són camins, com este que parlàvem del GR-7, que dóna molt de joc en moltes comarques, en comarques d'interior, que tenen molta necessitat també econòmica.
I és difícil d'entendre perquè estem parlant fa quatre dies de les vies pecuàries.
I en la meua segona intervenció, faré una al·lusió directament sobre açò.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ponce, inicialmente ya le diré que vamos a rechazar su propuesta, indudablemente con una argumentación que justifique ese hecho.
Porque sí es cierto que han habido algunas circunstancias incluso que en estos momentos existen, pero que también es cierto que en este caso La Generalitat, dentro de las competencias que tiene en cada una de las distintas consellerias, está intentado restituirlas y en algunos casos se han solucionado.

Bien, empezaré diciéndole que el Decreto 179/2004, de 24 de septiembre, del Consell, de regulación del senderismo y el deporte de montaña, de forma compatible con la conservación del medio natural, establece en su artículo número nueve que corresponderá el mantenimiento de los senderos y su debida señalización a la entidad que lo promovió, quien deberá asumir este compromiso como requisito indispensable para la inscripción en el registro de senderos de la Comunidad Valenciana.

De igual forma -y ya se ha dicho aquí-, el GR-7 es un sendero de gran recorrido que recorre la Comunidad Valenciana de norte a sur, de mucha importancia, sobre todo si tenemos en cuenta que desde Fredes al Pinós su longitud es de 600 kilómetros aproximadamente, de los cuales 209 concurren por Castellón, 294 por Valencia y 97 por Alicante.
Este sendero, así como el GR-10, ha sido promovido por La Generalitat, dada su amplia longitud y su trazado, que además sus afectaciones dominicales, así como el impacto de determinaciones y actividades económicas como explotaciones ganaderas, agrarias y de otro tipo a lo largo de su recorrido.

Lo que en unos casos exige determinadas modulaciones, procedimientos que en este caso pueden ser materiales, a fin de compaginar la pervivencia del sendero con la realidad económica y social del territorio afectado.
En este sentido, el artículo 7 del Decreto 179/2004 establece un procedimiento de registros públicos de senderos de la Comunidad Valenciana, en el que de modo expreso se sigue que el promotor deberá aportar las autorizaciones de los propietarios de los terrenos o titulares de cuantos derechos concurran al trazado de ese sendero.

Respecto a (inintel·ligible) … apuntados en su PNL a su paso por Requena concretamente, indicarle que hay que decir que por parte de la Dirección General del medio Natural se está trabajando en una modificación de ese trazado, el GR-7, para reconducir la ruta por vías pecuarias y montes de utilidad pública, evitando su afectación a terrenos de propiedad privada.

En este caso concreto, el propio ayuntamiento ha instado a que se solucione el problema a la mayor brevedad posible, y bien es cierto que incluso la conselleria, en este caso de gobernación, está actuando al respecto.
En cuanto a Llomes de Loriguilla, no se ha constatado dicha circunstancia, porque la conselleria, en cuanto a incidencia del trazado, no detecta ninguna incidencia.
Por lo tanto, se refiere en este caso, creo, al municipio de Ayora, su término municipal no queda afectado por este trazado tampoco.
De manera que no es un municipio al que el GR le afecte, 7 en este caso.

Por otra parte, el GR-7 es un sendero cuyo trazado es anterior al Decreto 179/2004, de 24 septiembre, por lo que existen algunas diferencias en cuanto a la afectación de los terrenos de propiedad privada.

Es evidente que en la conselleria defienden la pervivencia del sendero, si bien en ocasiones se opta por modificar su trazado y en algunos puntos que pueden ser conflictos hacia vías pecuarias y montes de utilidad pública para evitar litigios en aquellos casos en que esa modificación es posible y se presenta como la mejor solución al conflicto de intereses subyacentes a la pervivencia en las mejores condiciones del sendero.

Al mismo tiempo, hay que dar cumplimiento a lo establecido en el artículo 3 de ese gran decreto en cuanto a seguir en lo posible sendas y caminos y vías pecuarias, pistas forestales y otros viales tradicionales; asimismo, se pone en valor el patrimonio de estas vías pecuarias como garantía de difusión de este patrimonio público y conocimiento por la población y su protección, tal y como dispone el artículo 8.
3 de ese mismo decreto.

En cuanto a la tutela administrativa de estos senderos, por parte de La Generalitat y respecto a la atención prioritaria de determinados senderos por sus valores medioambientales.

En definitiva, se trata de redefinir, en la medida de lo posible, el trazado de senderos en terrenos de titularidad pública para una mejor gestión y disponibilidad del mismo, que redunde en un mejor mantenimiento atendiendo, asimismo, a la reivindicación de algunos propietarios de no afectación en sus terrenos porque en ocasiones esta vía se puede utilizar por algunas personas para llevar a cabo acciones delictivas.

Y, finalmente, cabe apuntar que La Generalitat no tiene competencias en mantenimiento sobre todos los senderos que discurren por el territorio de la Comunidad Valenciana, sino solo respecto a aquellos en los que, de acuerdo con el artículo 9 del Decreto 179/2004, su inscripción en el Registro Público de Senderos de la Comunidad Valenciana fue promovida por la propia Generalitat.

Por lo tanto, y en base a esto, le vamos a rechazar su propuesta.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Turno de replica, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bueno, señor Lorenzo, me he dado la razón en todo pero al final no aprueban la propuesta de resolución.

Ha redundado un poquito en lo que yo estaba comentando, excepto en el tema de Loriguilla que dicen que no tienen constancia pero -según mis datos- sí que hay un tramo de GR que está interrumpido y que, bueno, claro, obviamente, los senderistas que están decididos a hacer un recorrido, ¿eh?
, pues cuando se lo encuentran cortado ellos mismos tienen que dar la vuelta, obviamente, o sea, rodear -me refiero-, no dar la vuelta y volverse al origen.

Bueno, el caso de Ayora no se trataba de senderos de pequeño recorrido que estuvieran cortados sino que por la proliferación de cerrados cinegéticos, de vallados cinegéticos se producía la interrupción de senderos, en general, ya no senderos de estos señalizados y puestos en valor sino de senderos tradicionales, de caminos usados de forma también tradicional que se cortan porque de pronto pues alguien decide que se instala un vallado cinegético para su uso y disfrute en su terreno pero, claro, el derecho previo de paso debería de respetarse.

Usted bien ha dicho que el promotor del sendero es el encargado de su mantenimiento y, por tanto, de asegurar que siga siendo efectivo.
Si la Generalitat valenciana impulsó el GR-7 -como bien ha comentado- y el GR-10, también, pues debería de asegurarse que en ningún punto ese sendero estuviera cortado, y que me diga ahora que los problemas detectados en Requena y en algún otro punto que se remontan a 2010, incluso a años anteriores, que están mirando ahora la solución para desviar ese sendero y que no afecta a propiedades privadas, bueno, pues, eso significa que obviamente no han hecho los deberes, ya le digo que esta proposición está presentada ya, por lo menos un año, si no es más tiempo, y es de las que no da tiempo a sustanciar, pero tristemente tiene la misma vigencia porque los problemas se siguen manteniendo.

El desvío de caminos, ¡hombre!
, en un momento dado puede ser factible y, en otros, igual puede ser contraproducente, si la norma es desviarlo porque puede perjudicar a una propiedad pues habría que analizar en detalle si realmente se perjudica a esa actividad privada, y hacerlo, cortar una servidumbre de paso histórica porque alguien que pueda pasar pueda delinquir pues, bueno, es presumir que cualquier senderista va a ir a delinquir, y yo creo que es bastante difícil de sustentar ese argumento, ¿eh?
, y, bueno, quien va andando difícilmente va a llevarse un gran botín y difícilmente va a ser complicado localizarlo, no lo sé.

Pero, en cualquier caso, de lo que se trataba era de que, bueno, hubiera una apuesta desde esta comisión por el mantenimiento de estos senderos, mantenimiento de su integridad, permitir que una persona -como bien ha comentado- pueda recorrer todo nuestro territorio sin salirse de los senderos, y a fecha de hoy eso no se produce por dos motivos fundamentales: porque hay intromisiones de ciertas propiedades privadas en la continuidad de esos senderos, de esos caminos, ¿eh?
, que -insisto- en muchos casos hay servidumbres de paso históricas que deberían de respetarse; y, por otro lado, por la inoperancia de la administración -supongo- fruto de los recortes en VAERSA que bajó drásticamente el personal dedicado al mantenimiento de instalaciones recreativas y de sendas titularidad de la administración valenciana y, por tanto, obviamente, sin personal es imposible mantenerlas en condiciones pero, bueno, es lo que hay.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ponce, yo en ningún caso he dicho aquí ni he sugerido si quiera que cualquier senderista por el hecho de tener una alternativa o no, o no se había planteado que puede ser una solución a un itinerario establecido pues tenga que ser un delincuente, pero bien es cierto que, a veces, el subconsciente nos traiciona y, a veces, hablamos dependiendo de cómo vemos las cosas, y no creo que las vea muy claras cuando hace esas manifestaciones.

Usted en su PNL, concretamente, y en la exposición de motivos que hay…, y habla sobre senderos inaccesibles y cortados por distintos motivos (inintel·ligible) .
.
.
interés general, pues, mire, tengo que indicarle que además de las situaciones que se están dando de solución de los mismos con alternativas que, en su caso, lo que vienen a hacer es restablecer o restituir esa situación para que el sendero tenga el sentido, que para eso está, tengo que indicarle -ya digo y le dije anteriormente- que son muchos los casos y las causas justificadas por las que La Generalitat se está planteando esas posibilidades o esa alternancia respecto a los senderos, en ningún caso que permanezcan cerrados, si es que lo están y, sobre todo, porque hay que darle una solución a algo que ha quedado perfectamente claro aquí -y hoy se ha indicado- que es la propia Generalitat la que está defendiendo esos senderos como una herramienta medioambiental y que, por supuesto, tiene todos los valores que merece.
En ningún caso hemos establecido el hecho -ya digo- de que sean y sigan cerrados sino de que, al contrario, se busquen soluciones.

Y respecto al tiempo que estén o no estén pues no son datos que (inintel·ligible) … más allá de la etapa en la que le he indicado que existían algunas cuestiones, pero bien es cierto que a veces los itinerarios pasan por muchas gestiones que hacer con otras propiedades o con otros suelos para no hacer de un sendero poco menos que un laberinto.
Entiendo yo que también es cierto que hay que tener un mínimo de tiempo para poder estructurar ese nuevo sendero o esa nueva alternativa y de dar la posibilidad de que los interesados disfruten de ese tipo de instalaciones para, bueno, la práctica del senderismo en su caso o de cualquier otro tipo de carácter medioambiental

Por lo tanto, y en base a eso, lo dicho anteriormente, el rechazo a su PNL.

El senyor president:

Muchas gracias.
(El senyor Ponce Guardiola intervé amb el micròfon desconnectat)

¡Dígalo!

El senyor Ponce Guardiola:

No, es que yo en ningún caso he insinuado que fueran los senderistas los posibles delincuentes, usted sí que ha dicho que el motivo de cerrar algunas propiedades era porque podía darse el caso de que hubiera algo de delincuencia, y yo, cogiendo esa frase, le he dicho, bueno, claro, no deberíamos de generalizar, ¿eh?

Sencillamente, esa era la puntualización, para nada vamos a pensar que obviamente un senderista va a ser un delincuente.

El senyor president:

Muy bien, gracias.

Queda claro, señor Ponce, queda claro.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, gracias.

El senyor president:

Señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Simplemente, matizar que suele ser siempre así; no hay palabra mal dicha sino mal entendida, pero en cualquiera de los casos está grabado lo que se ha dicho.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Señor Ponce, va a tener que pedir una copia urgente (veus) a los servicios de la cámara.

Pasamos, entonces, a la votación de este de punto número 5.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.

Proposició no de llei sobre la inclusió pel Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient d'una clàusula en l'acord adoptat per al pagament a la Comunitat de Regs de Llevant, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
674, BOC número 272)

El senyor president:

Llegamos al punto número 6 del orden del día, hay una reasignación en las localidades, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la inclusión por el Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente de una cláusula en el acuerdo adoptado para el pago a la Comunidad de Riegos de Levante, presentada por el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida.

Señor Torró, su turno.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, el cas d'esta proposició no de llei és com el de tantes altres, algunes les hem vistes ací durant esta vesprada, les que quan se substancien, es registren i tenen una vigència, un plantejament i quan arriben, finalment, a la comissió doncs, lògicament, les circumstàncies han canviat i algunes coses s'haurien de canviar.

Jo vaig a defendre-la tal com està, amb el però que si el Partit Popular està disposat a acceptar el fons del que es proposa ací doncs jo no tindria cap inconvenient en seure'm i discutir com plantegem les coses per a canviar la forma, ¿val?
, perquè, efectivament, han canviat moltes circumstàncies, particularment el fet que quan es va presentar este proposició no de llei el pla hidrològic de la conca del Segura estava encara en tràmit i, ara, ja està aprovat i, per tant, lògicament, canvien algunes de les coses que n'hi ha ací.

Però si el fons no canvia en absolut perquè, realment, l'aprovació del pla hidrològic de conca l'única cosa que ha fet és ratificar el que venia en els esborranys inicials i, per tant, el fons de la -mai millor dit- proposició no de llei és correcta i si -insistisc- el Partit Popular té intenció o compartix les qüestions de fons de la PNL doncs, lògicament, en un moment se seguem i canviem la redacció per a adequar-la a la realitat, ¿val?

Quan es va presentar açò ací feia poquet que la Generalitat valenciana s'havia posat d'acord amb el govern central per a pagar-li a la Comunitat de Regs de Llevant una quantitat que fera front als costos de l'elevació dels cabals necessaris per al manteniment dels nivells hídrics dels envasaments que eixa comunitat té, que no són els únics que té, sinó els que té concretament en el Parc Natural del Fondo d'Elx, que és parc natural precisament perquè té una sèrie de característiques que el fan especialment important, sobretot pel tema de les zones humides i, particularment, sobretot pel tema de les aus, ¿no?

I com diem en la proposició no de llei, n'hi ha una necessitat molt important de planificar les actuacions per a garantir que les aigües que nodrixen eixes zones humides tinguen una qualitat suficient per a poder complir amb els condicionants ecològics que tenen, ¿val?
I per tant, no sols cal preocupar-se de la quantitat d'aigua que arriba sinó, també, de la qualitat de l'aigua que arriba.

Els nivells -segons el pla hidrològic de conca- estaven xifrats en quasi 2 hectòmetres cúbics, ¿val?
, que són els procedents d'assarbs i abocaments al mar que tenen com origen el retorn de rec de les hortes del Segura i el drenatge de l'aqüífer del mitjà i Baix Segura que tenen un problema; un problema greu, i és que els recursos tenen una elevada salinitat, entre altres problemes fisicoquímics, ¿val?
, i, per tant, no són aprofitables per a la demanda d'eixa demarcació.
Els problemes fisicoquímics es referixen a una qüestió que, lamentablement, ningú no es pren -crec- de forma suficientment seriosa i és la contaminació química per productes que s'empren en l'agricultura com herbicides, plaguicides, etcètera, i que en els assarbs, en els mateixos assarbs del parc del Fondo ja han estat provocant mortalitats de la fauna ictiològica, ¿no?
, algunes d'elles realment importants.

I per això el que plantejàvem era, en primer lloc, instar el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, el Magrama, que s'incloguera una clàusula en l'acord, ¿eh?
, eixe que s'havia optat per al pagament a la comunitat de regs, una clàusula que com a contrapartida de la recepció de fons públics els regs de Llevant no pogueren realitzar cap tipus d'activitat cinegètica, per un costat, que és un dels problemes que n'hi ha, ¿val?
, que es la caça de les aus, sobretot perquè n'hi ha un parell d'espècies que tenen problemes específics i que es troben protegides en això, i no recorde els noms en valencià però me'ls han posat ací en castellà i vaig a dir-los perquè són importants, que són la malvasía cabeciblanca i la cerceta pardilla, ¿val?
, i que, a més, n'hi haja una renúncia ferma per part d'aquesta entitat a continuar les accions legals que en el seu moment varen prendre per a exigir una compensació econòmica per la prohibició de la caça que La Generalitat va decretar en 1996 i que ha sigut font permanent de conflicte des d'aquell moment fins ara.

I el segon element, en este cas seria la part que s'hauria de modificar, perquè lògicament ja no entraríem en.
.
.
en demanar que el pla hidrològic de conca arreplegue açò, sinó que hauríem de vore de quina manera es modifica el propi pla que ja està aprovat, per a designar els assarbs com masses d'aigua artificials; primer, perquè s'establisquen i s'inventarien les pressions a què es troben sotmesos eixos cursos d'aigua, ¿val?
i perquè s'articulen les mesures necessàries per a la recuperació de la qualitat de les aigües als estàndards fisicoquímics i de salinitat que requerix la zona humida.

És a dir, aconseguir que els assarbs, que és la font de la qual es nodrixen els embassaments del parc natural, tinguen la qualitat necessària perquè eixe parc natural puga seguir sent el que és, que és un parc natural, i no una altra cosa, un estancament d'aigua mig pudenta en algun cas, que és el que és en l'actualitat.
I això és.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

El turno… del señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

En principio, desde Compromís vamos a apoyar la propuesta de Esquerra Unida.

Propone en los puntos…, interesantes ambos, en el primero, Esquerra Unida se erige en juez de paz, digamos, entre tres partes, proponiendo una solución que es buena para las tres partes, con lo cual bienvenida sea la propuesta, ¿eh?
, de alguna forma la comunidad de regantes ahorraría cierto dinero por el coste de la elevación de estos caudales y, por otra parte, la resarciría, digamos, del perjuicio que se generó en su día por no mantener la caza.

El mantener el espacio sin caza es fundamental.
Hay que recordar que en aquellos tiempos hubo mortandades tremendas, y eran básicamente por plumbismo, por efecto precisamente de la propia caza.
Las aves, antes o después, ingerían aquellos… aquellos perdigones que quedaban en los fondos de las lagunas, y esa ingestión de perdigones es lo que llevaba a la muerte, que hubo episodios masivos de flamencos y de otras especies.
Bien ha comentado el señor Torró, esas dos especies protegidas que están allí, son de los pocos lugares…

Recordemos que la Comunidad Valenciana antes era un rosario de albuferas y marjales litorales que, históricamente por la agricultura y recientemente por la urbanización, ha quedado relegada a una pequeña sucesión de pequeñas zonas húmedas, todas ellas imprescindibles para el mantenimiento de las aves, y sobre todo en sus migraciones, para el mantenimiento del equilibrio hídrico por las funciones que desarrollan las zonas húmedas litorales y, también, para la estabilidad climática, que cada vez está más demostrado el papel que tienen estas zonas húmedas litorales en los microclimas locales y en los regímenes de brisas y de lluvias.

Por lo tanto, esta solución de un conflicto histórico es una solución que consideramos razonable y que hay muchos motivos para impulsarla.

El segundo punto, pues tres cuartos de lo mismo.
A fin de cuentas de lo que se trata es que aguas superficiales…, bueno, pues intentemos que se les reconozca como origen de zonas húmedas, que, a su vez, desarrollan una serie de funciones y, por tanto, intentar preservarlas a todos los niveles.

Recordemos que la Directiva marco agua, a nivel europeo, insiste en que hay que preservar las masas de agua en el mejor estado posible, preservarlas de la contaminación, y aquellas que no estén contaminadas, poner todos los recursos para que siga siendo así.
Porque está más que demostrado que, una vez se contamina una masa de agua, la reversión es muy compleja, es muy cara y muy lenta en el tiempo, y perjudica a todos.

Por lo tanto, creo que he argumentado, un poco, complementariamente a lo que ha hecho el señor Torró, la necesidad de búsqueda de soluciones para aspectos, en este caso, muy concretos de una zona húmeda, insisto, muy valiosa, como todas las zonas húmedas valencianas, por escasas y por ser relícticas, digamos, de lo que era antes una situación que era generalizada en todo el territorio y ahora, pues que quedan pocos ejemplos a preservar como joyas que son.

Nada más, muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Gràcies, president.

La iniciativa d'Esquerra Unida jo crec que té una part molt important, en la qual estem totalment d'acord, i amb les modificacions també que ha fet el senyor Torró.

Sabem tots que el Fondo és una zona molt rica en espècies -es parlava ara d'aus-, que alberga una multitud d'espècies aquàtiques, que donen els seus aiguamolls exemples del que són tant diríem d'una riquesa vegetal, com una riquesa animal, i per descomptat que estem d'acord totalment en eixe plantejament.

A partir d'ahí, considerem també oportú, i estaríem d'acord, que a partir d'ara no es faça.
.
.
, o s'arribe a algun tipus d'acord o algun tipus de solució perquè no es faça cap tipus d'activitat cinegètica que puga afectar a totes estes espècies i, entre.
.
.
, i a certes espècies, al patrimoni natural que es descriu tant en la proposta de resolució, com han parlat els companys.

I també estem totalment d'acord en la petició que fan vostés, i que han modificat, sobre el Pla hidrològic de conca del Segura, sobre el tema dels assarbs.
Es parlava ací de la recuperació.
.
.
de la recuperació d'estes masses d'aigua artificial perquè s'establisquen i siguen inventariades les pressions.
.
.
Bé, estem totalment d'acord.
Estàvem parlant del pla de conca del Segura, i està clar que el patrimoni hidrològic s'ha de conservar.
Això ho tenim clar, que s'ha de treballar, i en açò estem totalment d'acord.

L'únic que passa, que sí que voldríem si ens podrà aclarir el company d'Esquerra Unida el tema del.
.
.
, com es materialitzaria el parlar de la renúncia ferma per part de l'entitat a continuar les accions legals que va mamprendre per a exigir una compensació econòmica, fins on arribaria.
Perquè jo, si no recorde mal, estava pendent crec que una sèrie de pagaments que tenien recorreguts i que el tribunal superior de justícia els va donar la raó en este tema, i que, bé, al ser uns drets, jo crec que són drets que tenen adquirits, i ens agradaria vore com podríem o de quina manera podríem resoldre este tema per no saltar-se els drets de ningú.

Si és a partir d'ara, també, fer algun tipus de gestió, que crec que ha de fer la conselleria per a arribar a un bon acord en este cas, seria el que mosatros.
.
.
, seria important que mos ho aclarira.

Jo crec que ahí és el.
.
.
, jo crec que en este cas el problema és que estes persones de Riegos de Levante també són els perjudicats, en este cas, d'una mala gestió que s'ha fet per part de la conselleria, i que ha portat que el tribunal superior de justícia li done la raó a estes persones.

Jo crec que, en este cas, estos incompliments que estaven fent-se per part de la conselleria no deuen ser pagats per.
.
.
, en este cas, mai deuen ser pagats pels ciutadans de la nostra comunitat, però.
.
.
, i en este cas, tampoc, perquè Riegos de Levante pot vore's perjudicat en esta decisió.
I caldria vore de quina manera resolem si açò és.
.
.
, a partir d'ara, si és el que tenen pendent, o com podríem solucionar este.
Perquè no sabem si mosatros podríem oposar-se a eixes sentències judicials del tribunal superior de justícia.

Jo crec que el que ací seria importantíssim seria arribar a un acord a partir d'ara, com bé diu en el text, per les dos qüestions principals, si és per a ajudar en la recuperació d'eixos nivells hídrics i, sobretot en la segon, en intentar conservar estes masses d'aigua com a patrimoni de tots.

I depenent també un poc de l'aclariment que mos faça sobre este tema, ahí estarà la posició nostra en este cas.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Su turno, señora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt bona vesprada.

Senyor Torró, jo, quan vaig llegir esta PNL, primer pensava que igual era un error, que estava llegint un altre document, o que podia ser un despiste per la seua part d'haver tornat a passar una PNL, que ja havia passat exactament amb els mateixos termes no fea tant de temps.
Aleshores, pensava: me vaig a remetre a les paraules de la senyora Parra, que va ser la representant del meu grup que va defendre esta PNL.

Bé, jo crec que per cortesia parlamentària vaig a entrar en el fons de la qüestió i anem a discutir-la amb vosté, però.
.
.
sorpresa, verdaderament sorpresa.

Perquè, clar, vosté ha començat justificant-se un poc, diguent que.
.
.
, bé, que els temps a voltes no acompanyen en el moment de presentar la documentació, la PNL no coincidix després, o fa que, després, en el moment del debat, no coincidisca amb la realitat exacta.
Però és que no és aixina exactament el que s'ha produït ací.

Ací, el que s'ha produït és que vosté o el seu grup, el 2 de gener, presentà una PNL -potser que en aquell moment, més o menys, (inintel·ligible) .
.
.
-; el 28 de febrer se va publicar i se va debatre el 26 de maig.
I ja quan se va debatre el 26 de maig, ja no s'ajustava a la realitat, perquè ja s'havia debatut, inclús en el consell de l'aigua, quin era el pla de conca i, a més, ja s'havia aprovat i ja se coneixia molt bé quina era la postura, i ja se veia que algunes de les afirmacions ací fetes no eren reals.
En la discussió d'aquella PNL ja se va debatre i se va saber que tots ho coneixien.
Però això estem parlant de maig d'este any.

I en juliol, exactament en la data 11 de juliol, ja s'aprova el pla de conca del Segura.
I esta segona PNL la presenten el 2 de juliol, quan ja se sabia, perquè soles faltava la publicació en el BOE, és quan se publica, però ja se coneixia eixe document i que havia segut aprovat per totes les parts.

Per tant, no és exactament que esta PNL no s'ajuste a la realitat pels esdeveniments que han passat, sinó que és la segon volta que se presenta, exactament amb els mateixos termes.
.
.
exactament amb els mateixos termes, ni tan sols s'ha adaptat a les realitats que en eixe moment ja existien i que existien en l'anterior, i soles canvia la fase final de la resolució, diguent que s'ajustarà la qualitat de les auies als estàndards fisicoquímics de salinitat que requerix la zona humida.
O siga, és l'única nova aportació que se fa.

Per tant, jo he de dir-li que me reitere, punt per punt, en tot allò que la senyora Parra va plantejar ací en el seu moment.

N'hi han diversos aspectes que tracta esta PNL.
Jo crec que anem a la resolució, perquè, clar, parlar de l'exposició de motius, quan vostés estan parlant de dos hectòmetres cúbics -ara mateixa acaba de tornar a dir dos hectòmetres-, que no seria, quan sap ja des de gener que ne són quatre els que estan aprovats.
Per tant, la quantitat d'auia està assegurada.
Aleshores, hi havia un aspecte, que era la quantitat.
Està assegurada ja pel document, per la norma, són quatre.

Però anem a la qualitat d'auia.
La qualitat ja en el pla de conca del Segura no soles.
.
.
, en el pla hidrològic del Segura, perdone, no soles se parla de quin ha de ser la definició de la qualitat, sinó que se parla ja de les inversions que se van a fer i en matèria de què se van a fer eixes inversions per a millorar la qualitat d'auia.

I si tornem a la PNL que se va debatre en maig, algun dels grups que hi ha ací representats que hui ha canviat la seua versió dels esdeveniments, parlava que la qualitat de les auies no sols era un problema dels productes químics dels llauradors, sinó que també era un problema dels sistemes de depuració i de les auies que s'abocaven als assarbs.
I jo crec que si anem a l'acta, doncs tots estem d'acord que això.
.
.

Per això mateixa, el pla hidrològic del Segura, com això és una realitat, perquè també díem aquell dia de maig que, clar, fer responsabilitat de la qualitat d'esta auia als llauradors era molt limitant i no responia a la realitat.
La qualitat d'auia responia a molts fets, entre ells, els productes químics; entre altres, les solucions de depuració que estaven aplicant-se i que deurien millorar.

Però a mi m'agradaria també destacar, perquè ací també s'ha dit, que les zones humides de litoral són un rosari de.
.
.
, bé, o que la comunitat tenia un rosari de zones humides que s'han anat perdent per l'acció, o bé dels llauradors, o de la pressió urbanística.
Anem a vore, i algunes d'elles s'han conservat exactament per acció dels llauradors.
No sols s'han conservat, sinó que són fruit de l'acció dels llauradors.
Perquè tots estarem d'acord que el Fondo no existiria, si no existira l'acció dels llauradors i la preservació, no soles l'acció inicial, sinó després la preservació dels llauradors.
Aleshores, jo crec que distorsionar la realitat tampoc és convenient.

Bé, precisament perquè la qualitat d'auia és una matèria que s'ha de garantir, el pla hidrològic del Segura assegura una inversió de 6,2 milions d'euros no soles per a la part d'adequar els tractaments fitosanitaris que tota la vega de l'entorn ha de produir, sinó també per a fer tractaments terciaris en els abocaments urbans que van al Segura, i concretament en açò n'hi ha una inversió d'1,6 milions d'euros.
Per tant, són aspectes que ja estan solucionats en els documents que ja tots coneguem.

Després, l'altre aspecte que parla és el de l'activitat de la caça, en la qual ja li vàrem dir en l'anterior ocasió que no estàvem d'acord en el seu plantejament, i ací ja s'ha ficat sobre la taula motius suficients pels quals no podríem entrar.
Però és que després, l'últim tema, que és quan se parla de la definició dels assarbs com a masses d'aigua.
.
.
, i jo crec que ahí, i anem a tornar a un debat d'esta vesprada, és el que tècnicament definix el que és una massa superficial d'aigua.

Un pla de conca no pot canviar, un pla hidrològic no pot canviar una definició tècnica d'una massa d'aigua.
El que sí que pot fer és tractar la qualitat d'eixa massa d'aigua, que és el que ha fet exactament el Pla hidrològic del Segura, assegurant estes inversions.

Per tant, ni en el fons, ni en el fons, ni en la forma, que la forma jo crec que no respon al rigor o a la cortesia parlamentària, vindre en una PNL que ja s'ha dut ací exactament en els mateixos termes i conegudes totes les realitats que hui ja estan presents, doncs no li podem donar suport a la seua PNL.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Hernández.

Señor Torró, para un turno de réplica.

El senyor Torró Gil:

La PNL no és la mateixa.
La part final, com vosté molt bé ha dit, val?
, quan es parla d'articular les mesures necessàries per a recuperar la qualitat de les aigües.

I nosaltres seguim estant, en el plantejament del Pla hidrològic del Segura, seguim estant en contra que els assarbs no es consideren com a masses d'aigua, perquè, com a mínim, haurien de ser, o masses d'aigua artificial o masses d'aigua molt modificades.
I en una d'eixes dos categories haurien d'entrar els assarbs, i no entren en ninguna de les dos.

Per tant, sí que és cert que s'adopten tota una sèrie de mesures, però al final eixes mesures no acaben, diguérem, sent controlades la seua efectivitat o no perquè no es considera els assarbs com a masses d'aigua, quan en realitat els assarbs són els que van a dotar, a convertir-se en una massa d'aigua de la part real del Fondo.
Per tant, vull dir, no té molt de sentit.
I això és un contrasentit important dins del Pla hidrològic del Segura, i seguix sent el principal punt en qüestió que nosaltres plantegem.

Per això la reincidència en la qüestió.
Val?
Reconec, com li he dit al principi, que la PNL podia haver estat modificada d'una altra manera, val?
, per a tindre-ho clar.

I, per fi, el tema de la caça.
Vull dir, és que el tema de la caça és tan evident, es plantejava ací si hi ha drets i tots eixos drets és fàcil.
Vull dir, no hi res que un tribunal, si dos parts es posen d'acord, el tribunal ja no té res a dir ahí.
El tribunal ha dit quan hi ha un conflicte, però si les parts deixen d'estar en conflicte i arriben a un acord, l'acord és que el que acaba sent vàlid.

Per tant, no hi ha res que obligue que eixe.
.
.
, si les parts volen modificar la seua posició inicial, puguen fer-ho.
I és que és raonable.
Anem a vore.
La caça es produïx perquè hi ha aus que es poden caçar.
I les aus es poden caçar perquè hi ha aigua que permet que estiguen eixes aus.
I eixa aigua està ahí perquè hi ha un bombeig d'aigua des dels assarbs fins els embassaments del Fondó.
I eixe bombeig d'aigua el paguen les administracions públiques.
És raonable que les administracions públiques, a canvi de deixar-los això, que puga dir, doncs no caceu, sinó per què he de pujar l'aigua?
Perquè al final allò es quede com estiga, és una qüestió que jo crec que de pur sentit comú.

Una altra cosa és que ahí hi hagen interessos, que van més enllà inclús del mateix fet de l'activitat cinegètica, i que siguen els qui estiguen predominant en estes coses.
Perquè jo entenc que és absolutament raonable i que d'acord, són absolutament possibles.
És a dir, perquè sinó el que està fent el Ministeri d'Agricultura és facilitar el que estes persones puguen caçar pagant-los l'aigua perquè puge, sinó que se la paguen ells, si és per a caçar que siguen ells els qui es paguen l'aigua per a poder allí anar a matar ànecs, val?
, si això és el que es pretén.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Su turno, señora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Gràcies, senyor president.

Me permetrà el senyor Torró que reafirme la meua posició inicial, que la PNL és exactament la mateixa.
Perquè afegir en l'última sentència i, «segundo, para que se articulen las medidas necesarias para la recuperación de la calidad de sus aguas».
 Fins ahí s'acabava abans.
I ara s'afegix: «a los estándares físico-químicos y de salinidad que requiere el humedal».

Efectivament, això no canvia ni altera en absolut perquè quan se parla de la qualitat de les aigües, està clar que estem parlant dels estàndards de característiques o físiques o químiques.
Hi ha poc més que afegir ahí.
En tot cas, cabria dir que abans no havia acabat de completar la sentència i no havia especificat a què s'estava referint.
No canvia la realitat.

La realitat ve canviada per altres coses.
I ve canviada per l'activitat del govern en relació a este tema.
Jo creia que per a vosté havia de ser, ja que està tan preocupat per este tema, un motiu de satisfacció i un motiu d'alegria que l'assumpte de la quantitat d'aigua s'haja resolt, està resolt, la quantitat d'aigua; i que el de la qualitat de l'aigua també estiga negre sobre blanc la forma de resoldre en inversions clarament detallades i determinades i amb un diagnòstic que era vertaderament el real, no era el de vosté.
El diagnòstic real és el de l'ús de químics per part de l'agricultura, però també el dels abocaments urbans als assarbs.

Per tant, jo crec que vosté hui, acompanyant a esta PNL, el que hauria de dir és que s'alegra, que és per a vosté un motiu de satisfacció que el govern haja respost a una problemàtica real que existia i l'haja resolt.
I a més l'haja resolt d'acord amb els regants i amb els llauradors.

I ahí torne a reiterar, hi ha aus, això ho ha dit vosté, esta frase és de vosté.
Hi ha aus perquè hi ha aigua i hi ha aigua per acció dels llauradors.
Per tant, hi ha aus, hi ha vertaderament un parc natural en tot l'entorn del Fondo per l'acció dels llauradors.
Si no hi hagueren llauradors i no hi hagueren regants, ni n'hi haurien aus ni n'hi hauria parc natural.
I eixa és la vertadera realitat.

Per tant, este govern, en col·laboració absolutament, el que pretén és que se mantiga eixa activitat agrària, i per a mantindre eixa activitat agrària, per a mantindre el parc i per a mantindre tot l'entorn, i per això fa falta aigua de qualitat i aigua en quantitat.
I això és el que assegura el govern en estes accions, en la definició del pla hidrològic.
I a més s'ha fet càrrec, i açò també hauria de ser un motiu de gran satisfacció sense dubte per a un diputat de la província d'Alacant, s'ha fet càrrec del cost que suposa dur eixa quantitat d'aigua a eixe Fondo.
Perquè vosté mateixa ho ha dit, s'ha de rebombejar, i sols eixos bombejos des dels assarbs, des del final, eh?
, i d'ahí també la problemàtica de la qualitat de l'aigua, solucionen que hi haja aigua suficient en el Fondo.

Que eixos bombejos se faça càrrec el govern del seu cost, i que no siga a cost del renyó, com altres tantes voltes passa, dels regants, jo crec que per a un diputat d'Alacant també hauria de ser motiu de satisfacció.

Per tant, jo crec que en esta PNL el més decent, el més rigorós i el de més sentit comú haguera sigut que vosté haguera mostrat la seua satisfacció perquè este problema definitivament s'haguera resolt en quantitat, en qualitat i en costos.
Que tots els temes són molt importants per als regants d'Alacant, del Fondo concretament.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Hernández.

Pasamos entonces a la votación de este último punto del orden del día.
¿Votos a favor?
2.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
3.

Pues con este punto se da por concluida esta comisión, no sin antes darle las gracias por parte de esta presidencia a todos y cada uno de ustedes por el magnífico debate que hemos tenido, en tiempo y en forma.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 44 minuts)