Untitled Web Page



**Comissió d'Obres Públiques i Transports realitzada el dia 29 de novembre de 2005.
Comença la reunió a les 10 hores i 50 minuts.
Presideix l'Il\*lustre Diputat Senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 11.**

***Debat del Projecte de llei urbanística valenciana (RE número 30.
261, BOCV número 121).***

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)*.
.
.
Transports, encara que amb una miqueta de retard per qüestions de consens i tècniques.

En principi, la senyora secretària passarà llista per tal de comprovar si hi ha quòrum.

*(La senyora secretària passa llista per comprovar el quòrum)*

 

Moltes gràcies, senyora secretària.

Primer punt de l'ordre del dia: lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
Les seues senyories tenen en les seues carpetes les actes.
Si cal fer alguna objecció, ara és el moment, i si no, la donem aprovada per unanimitat.
*(Pausa)* S'aprova per unanimitat.
Moltes gràcies.

Segon punt: debat del Projecte de llei urbanística valenciana.

En primer lloc, hi ha una sèrie d'esmenes tècniques presentades pel Grup Parlamentari Popular, que anem a llegir-les.
Són simples rectificacions.

La senyora secretària té la paraula.

**La senyora secretària:**

 

Sí, senyor president.

"Rafael Maluenda Verdú, membre de la Comissió d'Obres Públiques i Transports, a l'empara de l'article 112.
3, presenta la següent esmena de correcció d'errors a l'esmena número 90 del Grup Parlamentari Popular.

Article 34, apartat c).
On diu: "a un aprofitament", ha de dir: "un aprofitament".

Bé.
Em salte l'encapçalament perquè totes són del Grup Parlamentari Popular.

La segon és una correcció a l'esmena número 363.
I diu: "Hem detectat un error perfectament comprovable en el registre de les esmenes registre d'entrada 37.
134 i 37.
137, que són les dos a l'article 120.
Existix, per tant, un error en l'esmena 363, que ha de ser a l'article 133, i no al 120".

A l'esmena 446.
Article 138.
3.
On diu: "el seu tancat", ha de dir: "les seues clàusules".

A l'esmena 567.
Article 189.
1.
On diu: "Llei 4/2004", ha de dir: "Llei 3/2004".

A l'esmena 360.
Esmena de modificació.
On diu: "Article 119.
Substituir el text d'este article pel següent, ha de dir: "S'afig un nou article".

Esmena d'errors al text de la llei.
Article 142.
2.
On diu: "convenio", ha de dir: "contrato".

Article 250.
4.
On diu: "associar-se entre i.
.
.
", ha de dir: "associar-se entre si i.
.
.
".

I ja està, senyor president.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies.

Si no hi ha ninguna objecció a fer, les donem per aprovades i donem còpia a tots els grups.

Anem a començar el debat de la llei.

Hi ha unes esmenes a tot el text de.
.
.
Comencem per la número 1, de l'Entesa, que jo tinc ací l'agrupació, la vaig a llegir i aixina ja.
.
.
per avançar.
Agrupa la 1, 5, 9, 12, 14, 50, 60, 67, 104, 105, 107, 113, 114, 116, 117, 118, 123, 125, 126, 129, 147, 185, 186, 187, 188, 191, 193, 199, 200, 201, 203, 205, 207, 224, 225, 229, 235, 236, 237, 245, 246, 265, 267, 271, 275, 277, 287, 289, 290, 291, 330, 333, 339, 348, 380, 420, 421, 423 i 440.
Total, 60 esmenes.

Té la paraula per a la seua defensa, el senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia.

Bé.
Esta és una agrupació extensa, de moltes esmenes, que encara que estan saltejades en l'articulat, però hi ha una lògica que permet unir-les a totes elles, i és el seu tema, referides totes elles a la primacia que ha de tindre en la planificació urbanística el pla general d'ordenació urbana.
I altres que fan referència a característiques d'este pla general i a característiques generals, característiques genèriques de la planificació urbanística.

Volem destacar, en tot este conjunt, una sèrie d'esmenes que per a nosaltres tenen una gran importància, una importància molt, molt gran en relació a com s'ha estat actuant en els darrers anys en l'aplicació de la Llei reguladora de l'activitat urbanística, de la Lrau, i que en la nova llei apareixen encara més destacats.

Es tracta, en definitiva.
.
.
El que pretenem amb este conjunt d'esmenes és deixar clar que la planificació de detall, els instruments de planificació detallada no poden, no han de modificar aspectes substancials, aspectes importants de l'ordenació estructural.
Per dir-ho més clar: es tracta d'impedir que un pla parcial o altre instrument semblant de planificació detallada puga modificar aquella ordenació estructural que ha de marcar sempre el pla general d'ordenació urbana.

En definitiva, es tracta de mantindre la racionalitat urbanística, la mateixa racionalitat que el projecte de llei exposa en una sèrie d'articles: els articles 35, 36 i següents.
Allí marca clarament allò que ha de ser la jerarquia de la planificació, començant pel que és l'ordenació estructural i l'ordenació de detall, i acota estos conceptes.
Però, curiosament, una sèrie d'altres articles posteriors vulneren este esperit, vulneren esta racionalitat exposada en els articles 35 i següents i obrin una porta perillosa ­més que una porta és ja un immens forat­ que permet transformar, alterar, pervertir, en definitiva, la racionalitat del procés urbanístic, i que es permetran aixina enormes abusos socials i ambientals.

De fet, moltes de les maldats, per dir-ho aixina, o dels aspectes negatius atribuïts a l'antiga Lrau, deriven de l'aplicació pràctica d'esta possibilitat, que en realitat no estava determinada per la llei, per la Lrau, però *de facto* s'actuava aixina, sense que ho impedira, com hauria d'haver-ho impedit, l'administració urbanística, que hauria d'haver deixat les coses clares i acotar el paper del pla parcial i no permetre que este pla parcial assumira de fet característiques d'un pla general.

Em referisc, com sabran perfectament les seues senyories, que un pla parcial estiguera usant-se, com ha estat emprant-se, per a modificar la classificació del sòl, donant lloc en la pràctica a reclassificacions massives de sòl no urbanitzable, que passaven a ser urbanitzables emprant esta via ­torne a dir­ atípica, al marge de la modificació o revisió del pla general.

I tot açò insistisc que s'ha fet, s'ha estat fent, per una aplicació permissiva i poc rigorosa de la llei, que no emparava explícitament aquesta manera d'actuar, com ha estat subratllat per diversos destacats arquitectes, urbanistes i advocats, que en determinats assajos i articles han incidit en este tema, i sense que l'òrgan pertinent, la conselleria competent en urbanisme, es donara per al·ludida d'estes crítiques i que haguera pogut acotar ­torne a dir­ esta aplicació inadequada.

A banda de la perversió de la legalitat i la racionalitat urbanística que implica esta manera d'actuar, els efectes abusius resulten manifestos.
A l'emprar un pla parcial per a reclassificar massivament sòl no urbanitzable, com ha estat passant ­torne a dir­ els darrers anys, s'estaven escapant, s'estaven furtant els mecanismes més democràtics, transparents i rigorosos com implica un pla general d'ordenació urbana, que té un període de redacció llarg i complex, que té majors terminis d'exposició pública i que ha de sotmetre's a mecanismes de control molt més rigorosos i extensos que un pla parcial.

Com, a banda, l'aprovació del pla parcial es feia en el context d'un PAI, d'un programa d'actuació integrada, en el mateix acte s'aprovava la planificació de detall, la reclassificació del sòl i el programa per a executar-lo, tot d'un plomada.
Aixina és com venia passant.
I per cert, la llei actual continua permetent que passe així.

Açò tindrà, i ha tingut ja, uns resultats molt negatius per al medi ambient, el territori i els drets dels ciutadans i el funcionament democràtic de la societat en conjunt, perquè, evidentment, ens trobem ací una enorme modificació de la planificació estructural d'un municipi, feta de colp i sense sotmetre's a eixos mecanismes que implica el pla general d'ordenació urbana, de manera que resulta lesiva per als interessos no únicament dels propietaris afectats, sinó de tota la ciutadania, que veuen com es modifica d'una manera molt gran la planificació del seu municipi sense que hagen entrat en joc eixos mecanismes que diem de participació i control.

Bé.
Doncs cal remarcar que la nova llei pretén convertir esta via, que era resultat en gran mesura d'una mala aplicació de la llei, permet fer-lo.
.
.
que se convertisca ja en legal, permet legalitzar esta manera d'actuar, això sí, amb un cert maquillatge que pretén dissimular un poc este aspecte.
Per a nosaltres, la maniobra és evident, és una barbaritat i no cola, no deuria colar.

Es pretén, amb la nova llei, donar carta de naturalesa a este fet que un pla parcial o altre instrument semblant, torne a dir, de planificació detallada, puga modificar l'ordenació estructural del municipi i que puguen continuar, i esta volta ja amb recolzament legal, fent-se reclassificacions massives sense cap límit ni obstacle, sense necessitat de modificar el pla general d'ordenació urbana.
Es pretén ara que açò siga legal.

Per a intentar daurar la píndola, podríem dir, i dissimular la barbaritat que açò suposa, es posa el tràmit, s'afegix un tràmit, que esta classe de plans parcials que modifiquen l'ordenació estructural es fan.
.
.
es diu que estos no poden aprovar-los els ajuntaments, este tipus de plans que modificaren l'ordenació estructural, i es deixa que l'aprovació corra a càrrec de la conselleria.

És a dir, que es posa en mans del conseller de torn, que podria variar en el futur, la possibilitat d'autoritzar o no una reclassificació massiva de sòl no urbanitzable al marge del pla general d'ordenació urbana.
I, per tant, no s'impedix d'arrel esta possibilitat, que nosaltres creem que ha d'estar clarament vedada.
Pensem que no és tolerable.

I si es permet açò que pretén aquesta llei, els plans generals quedarien devaluats a paper mullat en moltíssimes ocasions.
A base de plans de categoria inferior, i que en teoria s'haurien de limitar només a desenvolupar i detallar allò que el pla general d'ordenació urbana ha establert, es podria destruir o modificar a gran escala la planificació que ha dissenyat el pla general.

La situació que es pretén legalitzar té tots els defectes que he dit abans, de falta de transparència i de reducció de la participació pública, perquè, recordem, eixos plans de menor entitat, eixos plans de detall, no tenen els tràmits, els mateixos tràmits i longitud d'exposició pública i altres mecanismes de control que té el pla general d'ordenació urbana.
Llavors, tenen eixe problema de falta de transparència, de reducció de la participació pública, a més de la distorsió de la racionalitat urbanística que implica.

Per tots estos motius ens neguem, de ple totalment, a aquest intent i esmenem per complet la possibilitat.
Per això demanem anul·lar tots els articles on es proposa açò i modificar aquells en els quals apareix esmentada aquesta possibilitat.

Llavors, açò afectaria a tota una sèrie d'articles.
I ho plantegem en les esmenes nostres 105, 125 i 126 ­esta darrera, a més, planteja l'obligació de justificar més detalladament els increments de sòl urbanitzable que es proposen­, la 129, 203 i 205, la 207, la 225, 226 i 229.

També en les esmenes 235, 237 i 271 plantegem que els plans especials tampoc tinguen esta capacitat de modificar la planificació general, el pla general d'ordenació urbana.

I també altres esmenes, la 380, 420 i 440, també pretenen assegurar que l'alternativa tècnica continguda en un PAI, en un programa d'actuació integrada, no puga modificar l'ordenació estructural.

Bé.
Com dic, este conjunt d'esmenes, sobretot, van encaminades a evitar eixe que ens pareix un dels aspectes més negatius de tota la nova llei que estem entrant a debatre.

Altres esmenes pretenen, ja en un altre àmbit, concretar i detallar aspectes dels plans generals, incloent-hi la recuperació del nom que ha tingut sempre, pla general d'ordenació urbana, que ens pareix pertinent, i aixina estan les esmenes 1, 14 i 104; i també la concreció dels continguts que té de tindre este pla general, com són la 117, 118, 123, 185, 187, 188, 191.
.
.
La 193 inclou unes referències per a assegurar una major protecció del sòl no urbanitzable, i altres esmenes, com la 199, 200 i 201, pretenen concretar i millorar la documentació de què ha de constar el pla general.

Altre conjunt d'esmenes, són importants també i fan referència a la vigència i revisió dels plans generals d'ordenació urbana.
Nosaltres trobem que tots els plans generals han de revisar-se obligatòriament als deu anys, tret d'unes excepcions per a municipis molt menuts i que no hagen sofert variacions significatives importants en la seua demografia o en la seua activitat econòmica o en la seua realitat territorial que, òbviament, en estos casos entendríem que se podria obviar esta revisió generalitzada, però en la resta dels casos, en els municipis grans i tenint en compte les modificacions que es poden produir al llarg de deu anys, entenem que en tots ells s'ha de procedir de manera obligatòria a la seua revisió.

Torne a dir, açò és coherent, açò és lògic, perquè, de fet, les previsions dels plans generals s'estableixen a deu anys, i se planteja la possibilitat de fer eixa revisió, però que no hauria de ser merament potestativa.
La norma general seria que se tinguen de revisar a estos deu anys, torne a dir, amb excepcions que entenem que són raonables per a casos ja d'entitats més menudes.

En definitiva, les esmenes que fan referència a estos aspectes, són la 186, 245, 246, 287, 267, 289, que en estes últimes se demana que l'exposició pública que s'ha de fer en estos casos, quede clar que ha de ser la mateixa que quan se redacta de bell nou el pla general d'ordenació urbana.

I també, la 290, fem referència al que s'ha d'entendre una modificació puntual del pla general, que s'entén que és una modificació de caràcter molt més reduït a una revisió.

En definitiva, doncs, estes són, per no entrar sistemàticament a comentar-les totes les esmenes, les més importants que formen part d'este primer bloc d'esmenes.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Per torn en contra, té la paraula Fernando Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

En este primer bloque de enmiendas, como ha señalado el señor Arnal, se alude a unos puntos concretos, que yo creo que están un poco en la esencia de lo que plantea Izquierda Unida o cómo entiende que tiene que ser la ley.

Desde el Grupo Popular no estamos de acuerdo, evidentemente, porque entendemos que hay una interpretación que no se ajusta a lo que es la realidad y unas propuestas que yo creo que están un poquito desfasadas y ya experimentadas en el conjunto de la legislación urbanísticas española, incluso valenciana, y a nivel del resto de comunidades, y que han demostrado que tiene unos problemas mucho mayores que las ventajas.

Yo creo que se ha hecho un análisis diciendo que la ley reguladora tiene aspectos positivos.
Me alegra que así sea, puesto que yo entiendo también que es así.
La ley reguladora ha tenido muchos aspectos positivos, hay que recordar en qué momento y con qué objetivos se planteó, se planteó con el objetivo fundamental de conseguir suelo urbanizable en una época que era muy difícil gestionar, hay que recordar, yo recuerdo, el plan general de Valencia, que si tenía cuatro planes parciales, no tenía desarrollado ninguno a los siete u ocho años de su aprobación, por la dificultad administrativa que tenía la legislación en ese momento.

Hay que recordar que, en aplicación de la Lrau, en pocos años todos esos planes están adjudicados y ejecutados, con una producción de suelo urbanizable importante.
Yo creo que, además, una producción de suelo urbanizable que está en la base de que ese déficit de equipamientos, de zonas verdes, de suelos para vivienda, de suelos residenciales que había en el año 1995, pues, ahora esté ampliamente superado y tengamos un superávit, y podemos decirlo así, tanto de equipamientos como de zonas verdes, como.
.
.
, y ahora yo creo que por primera vez en muchos años, antes se hacían las urbanizaciones y luego los ayuntamientos tenían que ir a ver cómo conseguían urbanizar o reurbanizar, y esos son muchos de los problemas que se le han atribuido a la Lrau, cuando ahora, precisamente, la urbanización es previa a la construcción.

Yo creo que, evidentemente, tiene aspectos positivos, y aquí se han dicho también, y el Partido Popular lo tenemos muy claro que esa ley también tiene problemas.
Evidentemente, ha flexibilizado los mecanismos, seguro que tuvo mucho éxito, pero en determinados casos podemos entender que esa producción de suelo urbanizable y las formas puramente administrativas de desarrollar.
.
.
, bueno, pues, cuando una ley se aplica unos años, es cuando se analizan las pegas y los problemas.

Podemos decir que, evidentemente, ha habido una proliferación de actuaciones, a veces un poco excesivas sobre lo que preveían los ordenamientos urbanísticos, y también ha habido, pues, dificultades en la gestión en los PAI, en los instrumentos que se planteaban.

Pero yo creo que por lo que estamos aquí y así lo ha entendido el Partido Popular, es que lo que se plantea es una nueva ley que utilice los aspectos positivos de la legislación anterior y la experiencia urbanística que tenemos, valorándolos adecuadamente, los mantenga, y que, por otro lado, introduzcamos las correcciones necesarias para que los posibles defectos que la experiencia nos demuestra que se han producido, pues, ya no se produzcan, y que sigamos teniendo un modelo urbanístico, pues, prácticamente el más avanzado a nivel de estado español.

Por eso, cuando por parte de Izquierda Unida se hacen unas críticas, yo creo que simplistas, y se vuelven a plantear modelos de planificación rígidos, obsoletos.
.
.
No voy a hablar yo de los planes quinquenales, que no se podían cumplir, pero se trata de dar una rigidez al planeamiento, que yo creo que teníamos ampliamente superado y que, realmente, yo creo que hay un acuerdo de fondo en ese sentido entre los grupos mayoritarios de esta cámara.

Evidentemente, el plan general es el elemento fundamental de planificación, de modelo de ciudad, de determinadas necesidades urbanas, de equipamientos, de estructura, de preservación de espacios naturales que tiene una plan general, pero eso, evidentemente, no puede ser un modelo rígido en una sociedad moderna, en que cambian las necesidades y las expectativas todos los días, donde hay grandes infraestructuras continuamente que se tienen que implantar, cuando las demandas de la sociedad respecto a los temas inmobiliarios varían y cambian también día a día, pues, yo creo que tiene que tener una planteamiento flexible, y así tiene y así incorpora la LUV, claramente, da un papel fundamental dentro del plan general.
.
.
O sea, no se trata de recuperar el plan general anterior, que decía lo que había que hacer, con estudio económico y financiero incluso, como plantea usted, señor Arnal, cuando eso ya no está en ningún plan, en ninguna legislación urbanística europea, entendiendo que siempre habían sido, pues, un documento que se ajuntaba al plan, porque lo decía la ley, pero que no se cumplía nunca.

Entonces, lo que se trata es de plantear qué necesidades hay y marcar lo que hace precisamente la LUV, dando un papel fundamental a lo que son las directrices de desarrollo del plan general, señalando aquel modelo de plan general, aquellos invariantes que ninguna modificación puede alterar, y señalar cuáles otras pueden ser alteradas porque, de una manera distinta, ayudan a conseguir el objetivo fundamental, que son las ideas, los modelos del plan general.

Por eso, nosotros mantenemos, como no puede ser de otra manera, ese planteamiento en el que, como usted dice yo creo que es inadecuado, el plan parcial no puede modificar el plan general; un plan parcial sí que puede plantear modificaciones al plan general y, en ese caso, necesita un documento, que es lo que antiguamente era la homologación, y ahora, con otro nombre, es el documento justificativo de la integridad territorial, que tiene exactamente los mismos informes, los mismo plazos, las mismas tramitaciones y las mismas garantías que una modificación del plan general.

Realmente, es una modificación del plan general, pero, además, yo creo que hay una garantía fundamental: que los planes parciales nunca pueden cambiar las directrices fundamentales, documento que no existía en el modelo de plan que usted está planteando y que, por lo tanto, hay una garantía de, por un lado, una flexibilidad para las actuaciones en cada punto; pero, por otro lado, una garantía del modelo de plan general.

Por lo tanto, señalar que usted, en su argumentación, pues, yo creo que ha señalado una serie de inexactitudes importantes.
Cuando hablaba de los planes parciales, de los planes especiales, dice que alteran unilateralmente un plan general.
.
.
Usted sabe que eso no es así y que realmente, cuando un plan parcial modifica un plan general tiene la tramitación y tiene la documentación complementaria de una modificación puntual de plan general.
Por lo tanto, tiene todas las garantías.

Eso no quiere decir que en algún caso concreto no haya modificaciones puntuales de plan general, en su momento, con el modelo que usted plantea, que estuviesen mal planteadas, porque ¿qué me dice usted?
, ¿qué el plan general, tal como usted ha redactado, no planteaba modificaciones puntuales e incluía reclasificaciones de suelo?
Pues, claro que las planteaba.
Pues, lo mismo se puede hacer con el plan parcial.

Entonces, yo creo que lo que plantea, precisamente, la Ley urbanística valenciana es mejorar esos aspectos de garantías de informes, de refuerzo de plan general en estos aspectos, y el otro aspecto fundamental es mejorar la tramitación luego de los expedientes vía PAI.

Por lo que usted señala, usted plantea la eliminación de lo que serían cualquier modificación de plan general por ningún instrumento que no sea la revisión del plan general.
Yo tengo que decirle que eso, y ya pasó y ya lo conocimos, hizo inviables prácticamente muchos planteamientos, porque una de las ventajas que tiene, además, el modelo que se ha experimentado y el que ahora se está ajustando, es asociar precisamente lo que son las actuaciones de inversión a los modelos de desarrollo de la ciudad.

Por lo tanto, hay un compromiso de inversión y hay una sintonía entre las propuestas y el proyecto empresarial que los tiene que llevar a cabo.
Esa flexibilidad, de aquella manera se perdía de una manera muy importante y por eso no se desarrollaban los planes.

Usted habla de maquillaje, de maniobra de maquillaje.
.
.
Yo creo que no, yo creo que el planteamiento por parte del Partido Popular está muy claro, tenemos un modelo que ha funcionado en muchos aspectos y que ha tenido problemas.
Esta ley toca todos los problemas, o refuerza, si cabe, aquellos aspectos donde se han detectado problemas y, por lo tanto, yo creo que es un modelo perfectamente aceptable, y no se trata de un maquillaje.
Yo creo que eso es la diferencia del modelo entre ustedes y nosotros.

Yo creo que no vale la pena entrar en el conjunto de enmiendas, porque yo creo que algunas, pues, pueden ser puramente anecdóticas, algo.
.
.
Por ejemplo, ustedes en algunas plantean recuperar el nombre de *plan general de ordenación urbana*, yo creo que ya el concepto de *plan general* es más sencillo, más corto, más utilizado en nuestra legislación y tampoco tiene mayor importancia.
Pero simplemente es por la alusión a recuperar modelos, incluso alguna de sus enmiendas, pues, yo creo que aluden directamente a la legislación estatal del 1976, en algún caso se habla de "sistemas locales" y "sistemas generales", cuando en el acervo ya urbanístico valenciano es "red primaria" y "red secundaria", y no es algo que como enmienda pueda introducirse, porque sería claramente inentendible.

Por eso le digo que el modelo que usted propone y las modificaciones de ese tipo, pues, no las vamos a aceptar, porque son francamente contradictorias.
Todas las enmiendas que usted plantea en cuanto a rigidizar lo que sería el plan general, sin ninguna garantía añadida, ya he dicho, de publicidad, de transparencia, de debate necesario que puedan organizar los distintos.
.
.
­obligatorio por ley­, y luego, lo que se señala en esta ley de necesario por parte de los ayuntamientos, ya digo que no añade ninguna otra garantía, si no es precisamente el rigidizar todos estos aspectos.

Luego, ustedes plantean enmiendas, cuando hablan de los objetivos y finalidades de la actividad urbanística, en que, bueno, yo creo que se añaden conceptos muy genéricos y que tampoco ayudan o mejoran lo que es una redacción escueta de lo que tiene que ser una ley.

O cuando ustedes, en este mismo grupo de enmiendas, nos hacen matizaciones, por ejemplo, en algunos artículos, como por ejemplo en los planes de reforma interior, que puede ser que sea necesario que tengan que.
.
.

*(S'interromp la gravació)*

 

.
.
.
Haría inviable, como hacía inviable antes, cualquier modificación de detalle que pudiese alterar estos aspectos.

Ya digo que el conjunto de las enmiendas.
.
.
Ahora diré los números de algunas enmiendas que, evidentemente, son modificaciones puntuales de textos que yo creo que pueden aclarar o mejorar puntualmente ese texto, pero en su conjunto, ya le digo, todo el grupo de enmiendas que habla de los planes generales, de lo que sería los PAI y los PRI en cuanto a la posibilidad que tienen de modificar el plan general con un documento añadido, pues no lo vamos a aceptar.
Incluso tienen ustedes alguna otra enmienda en este grupo, que yo creo que es reiterativa y que pretende dar una imagen falsa pues, por ejemplo, cuando se habla de que ninguno de estos documentos pueden reclasificar suelos sin modificar el plan general.
Es evidente que ese documento de justificación territorial es una modificación puntual que precisamente legitima esta actuación.
Por lo tanto, yo creo que tiene clarísimamente todas las garantías.

Por lo tanto, ya le digo, vamos a rechazar el conjunto de estas enmiendas salvo las enmiendas número 9, 67, 265 y 289 que, en su caso, vamos a votar a favor.

Gracias, señor presidente.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a pasar a votar.
.
.
Sí, dígame.
.
.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Queríamos pedir votación separada.

**El senyor president:**

 

Sí, eso iba a preguntar, precisamente, si querían votación separada.
Ya he visto que hay cuatro enmiendas que tiene el Grupo Popular.
.
.

Sí, dígame, señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyories, comentar un error que havia detectat en una de les meues esmenes.
Si es pot esmenar i no n'hi han pegues.
.
.
En l'esmena 23 que parla "en les immediacions", seria més correcte dir "en l'entorn", amb la qual cosa el sentit de la meua esmena és el mateix però possiblement la correcció gramatical o la correcció siga major així.

Aleshores, el que deuria dir és "en l'entorn" més que "en les immediacions" en l'esmena número 23, si no estic equivocat.
*(Remors)*

 

Ah, perdó, doncs, aleshores.
.
.

**El senyor president:**

 

És el tercer bloc però, de totes formes, queda feta ja la rectificació i prenem nota que és el tercer bloc.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

D'acord.

**El senyor president:**

 

Pel Grup Socialista, ¿les agrupacions per a votar, per favor?

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Queríamos votar por separado la 12, la 225, 226, 229, 275, 277, 290, 291, 333, 339, 348 y 421.

**El senyor president:**

 

Anem a començar a votar, en primer lloc, les números 9, 67, 265 i 289.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No, no.
265, no; 245.

**El senyor president:**

Un momentet, que mos aclarim.
Es 265 o 245?
*(Pausa)*

 

Es 265.
*(Remors)* 

**El senyor Maluenda Verdú:**

¿La 245 también?
*(Pausa)*

 

Ante la duda, la dejamos para el Pleno.

President, aleshores, la 9, la 67 i la 289.
Les altres dos les deixem perquè tenim dubte; les deixem per al Ple.

**El senyor president:**

 

Molt bé.
Votem 9, 67 i 289, d'acord?

Vots a favor?
Per unanimitat, queden aprovades.
*(So d'un mòbil)*

 

Ara votem la 12, 225, 226, 229, 275, 277, 290, 291, 333, 339, 348 i 421.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
9.
9 vots en contra i 7 a favor, queden.
.
.
*(Remors)* Abstencions?
­perdó, perdó­, 6.
1 vot a favor, 6 abstencions i 9 en contra.

I ara, la resta d'este bloc.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
9.
Molt bé.

Passem ara al segon bloc, que és del Grup Parlamentari Popular i que agrupa les esmenes 2, 3, 4, 7, 8, 10, 11, 13, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 24, 27, 28, 30, 32, 33, 36, 39, 42, 45, 46, 53, 56, 57, 69, 73, 79, 80, 83, 85, 93, 94, 100, 106, 110, 119, 128, 154, 155, 162, 178, 181, 182, 206, 231, 232, 233, 250, 253, 269, 279, 292, 294, 323, 326, 327, 338, 345, 352, 353, 354, 355, 369, 370, 384, 387, 401, 409, 410, 412, 419, 431, 438, 439, 443, 452, 456, 458, 462, 466, 468, 470, 472, 474, 475, 495, 496, 511, 525, 526, 550, 552, 555, 556, 557, 558, 562, 563, 665, 574, 580, 581, 582, 583, 584, 585, 586, 588, 593, 594, 596, 601, 603, 605, 610, 626, 640, 641, 642, 643, 656, 664, 665, 672, 674, 675, 676, 677, 679, 680, 681, 683, 684, 699, 703, 706, 732, 733, 746, 764, 765, 766, 772, 773, 779, 783, 789, 790, 791, 792, 793, 794, 795, 796 i 797.

Senyor Maluenda, té la paraula.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.
.
.
*(Remors)*

**El senyor president:**

 

Diga'm senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor Maluenda, en estes esmenes d'estil s'han deixat la 69 i la 73, que haurien d'incorporar.

**El senyor president:**

 

Sí, però les he llegides.
Efectivament, en la llista que tenia vosté faltaven però jo les he llegit perquè m'he donat compte que faltaven, senyor Sanmartín.

Senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, no s'espanten les seues senyories, que no havia demanat temps per a defensar-les.
Són les esmenes que molt bé ha llegit el senyor president, que es referixen, moltes d'elles, a l'adaptació de les normes de l'idioma valencià de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua; altres, a la denominació de les institucions que saben les seues senyories que des de la reforma de l'Estatut, encara que no s'haja aprovat encara en Madrid, estem mantenint el criteri que el nom de les institucions valencianes deu ser en valencià; modificar també algun nom d'institució que no està en el seu terme correcte.
O siga, que són tot esmenes tècniques que no cal defensar-les sinó que demanar que passen directament a votació.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Si no n'hi ha ningun inconvenient.
.
.
Sí, diga'm, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí, voldria demanar una agrupació especial d'una sèrie d'esmenes.
Per un costat, que se separaren del conjunt les número següents: 57.
.
.

**El senyor president:**

 

Però, de què?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Del conjunt de les esmenes de caràcter tècnic.
És que, en realitat, jo entenc que no són totes del mateix tipus d'estil.
N'hi han algunes que sí que són de caràcter ortogràfic o lingüístic però altres no.
Algunes són autèntiques correccions d'errades que és independent del fet que es tinga un criteri o un altre.

Aleshores, jo separaria, per una banda la 57, 431, 491, 565, 643, 665, 674.
Estes, en un bloc.
I un altre bloc separat del conjunt general, les números 460, 518, 525, 547, 640, 672, 675, 679, 772 i 795.

**El senyor president:**

 

Alguna agrupació més?

Doncs passem a votació.
En primer lloc, la 57, 431, 491, 565, 643, 665 i 674.
Vots a favor?
10.
Vots en contra?
Abstencions?
6.
10 vots a favor, 6 en contra, queden aprovades.

Passem a votar ara la 460, 518, 525, 547, 640, 672, 675, 679, 772 i 795.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Abstencions?
7.
9 vots a favor i 7 abstencions, queden aprovades.

I ara, la resta d'esmenes d'este bloc.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
Per 9 vots a favor, 6 contra i 1 abstenció, queden aprovades.
*(Remors)* 9 vots a favor, 6 en contra i 1 abstenció.
Perdó, al contrari, perdó: 1 abstenció i 6 en contra, perdó.

Passem a les esmenes del títol preliminar.
Comencem per l'agrupació que comença pel número 6, del Grup Parlamentari Socialista, que agrupa la 6, 25, 26, 35, 38, 41, 43, 44, 48, 49, 51, 52, 55, 58, 61, 64, 70, 71, 72, 75, 76, 77, 81, 82, 87, 88, 89, 91 i 92.
Total, 29 esmenes.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Hem agrupat les esmenes d'acord amb el títol primer, que fa referència al règim urbanístic del sòl i, sobretot, a l'estatut dels propietaris.

A l'article primer, l'esmena que presentem és perquè vostés assenyalen dins de l'objecte de la llei que aquesta tindrà com a finalitat l'ordenació de l'activitat urbanística.
Pensem nosaltres que s'hauria d'afegir a banda el que és la utilització del sòl per al seu aprofitament racional, d'acord amb la seua funció social emparada per la Constitució Espanyola.
En definitiva, el que volem dir és que l'urbanisme ha de tindre una funció pública i no sols privada.
I, evidentment, sotmés a les limitacions constitucionals que això comporta.

A l'article 9, referit a les classes de sòl, assenyalen vostés en el projecte de llei que seran l'instrument de planejament els que classificaran el sòl en urbà, urbanitzable i no urbanitzable.
Jo pense que seria més aclaridor, més fàcil assenyalar que la classificació urbanística del sòl únicament la constitueix i confereix el pla i solament el pla ­i quan parlo de pla, parlo de pla general d'ordenació urbana­, únicament aquest pla podrà establir-la, mantenir-la o modificar-la.
Pense que l'enunciat que vostés estableixen, "instrumentos de planeamiento", en lloc de pla no és una mera formalitat, sinó una interpretació que debilita la funció pública de l'urbanisme i reforça encara més el caràcter privatista d'una legislació estatal del sòl que, per cert, i vostés ja ho saben, tardarà poc en ser modificada en el sentit que aquí jo li expose.

A continuació presentem una esmena important en la qüestió del sòl urbanitzable.
Resulta que vostés classifiquen com a urbanitzable tot aquell sòl que, diu textualment: ".
.
.
no deba excluirse permanentemente del proceso de urbanización".
Pense que aquest punt s'hauria de suprimir, ja que possibilita la preexistència, jo pense que obsoleta i no adequada, al que respecta de la concepció del "tot urbanitzable", que de fet ja s'ha rebutjat inclús per la llei estatal 10/2003, que va promoure el Partit Popular.
Encara més, si el que volen vostés és flexibilitzar la incorporació futura de nous sols al procés urbanitzador, la regulació que estableix en el punt 2 d'aquest article és suficient a totes, suficient a totes, i a més a més garanteix la seua integració racional al que és el model territorial.

Si passem a l'article 15, en les actuacions aïllades, importantíssim, assenyalen, diuen vostés, a través del projecte de llei, que es podran preveure actuacions aïllades en aquells solars que no requerisquen cap obra d'urbanització, perquè aquesta ja existeix, excepció feta que la dotació de serveis urbanístics siga inadequada o insuficient.

Jo estic d'acord amb aquesta excepció que vostés posen.
Però el problema és que han oblidat, jo pense que de forma premeditada, una segona excepció que resulta bàsica, almenys bàsica si atenem la concepció pública que de l'urbanisme té aquest Grup Socialista.
Em refereixo a les reserves de sòl per a equipaments públics en cada zona d'ordenació.
És important perquè jo penso que hem de clarificar d'una vegada per totes com apliquem el principi general urbanístic del repartiment de càrregues i beneficis, i que vostés van suprimir, els ho recordo, en el sòl urbà en la Llei d'acompanyament de pressupostos de l'any 1998.

Un exemple.
Mire, si en una zona d'ordenació el nou Pla general d'ordenació urbana incrementa l'aprofitament urbanístic existent a tots o part dels solars o edificacions que allí hi ha, s'haurà de preveure les reserves dotacionals i el suplement de serveis urbans que aquest increment d'aprofitament i població comporta.
Evidentment, evidentment això no impedeix, per allò que vosté està dient, que es gestione mitjançant una actuació aïllada.
Ara bé, per a poder patrimonialitzar l'eventual excedent d'aprofitament atribuït s'hauria d'assumir simultàniament el que és la càrrega dotacional corresponent mitjançant la tècnica ja coneguda de transferències d'aprofitament urbanístic.
Pense que fer el contrari suposa que les dotacions les haurà obtingut en la major part dels casos l'administració municipal i en molts casos a través d'expropiació.
Per tant, jo pense que el que fan vostés aquí és privatitzar el benefici i socialitzar la càrrega.
Quan hauria de ser al revés, socialitzar el benefici i privatitzar la càrrega.

Si passem al tema dels deures dels propietaris, en l'article 21, jo pense que resulta poc admissible senyalar que en sòl urbà l'excedent d'aprofitament no existeix.
Bé, aquest article, que després el canvia em pareix que a través d'una esmena, és una pura il·legalitat, en tant en quant transgredeix o suprimeix el principi de participació pública en les plusvàlues.
I el també principi general de repartiment equitatiu de càrregues i beneficis.
Pense que resulta insultant que s'atorguen increments d'aprofitaments, i per tant beneficis, a determinats propietaris del sòl sense que aquells assumisquen la càrrega derivada dels sòls dotacionals que aquest increment d'aprofitament comporta.
A banda, resulta també obligat que l'administració municipal puga rebre el 10% de l'increment d'aprofitament que el pla puga atorgar.
Pense que això ho han canviat després, i ho comentarem en el vot en contra o en el vot a favor de les esmenes del PP.
Però que era un error colossal.

Dir també, en els drets dels propietaris, ho passo pel temps ja que tinc, que bé, especifica el projecte de llei, esta és bàsica, que la classificació del sòl com a urbanitzable comportarà la cessió a l'administració per part del propietari d'aquelles parcel·les edificables corresponent al 10% d'aprofitament tipus, tenint l'obligació d'aquesta administració de costejar la part proporcional a les càrregues d'urbanització.
Mire, el que modifiquem nosaltres és una cosa tan senzilla com dir que aquest 10% que se cedeix, d'aprofitament urbanístic, que se cedeix a l'ajuntament, a l'administració municipal, se done lliure de càrregues d'urbanització, és a dir, es done en urbà i no urbanitzable.
Jo li recorde que regula així ja en quasi totes les legislacions autonòmiques, en quasi totes, inclús la major part governades pel Partit Popular, començant per la Comunitat Autònoma de Madrid.

No tinc més temps, però sí que voldria destacar un aspecte.
Quan parlen vostés que quan en un sector existeix edificacions prèviament consolidades, que per la seua ubicació siguen compatibles amb actuació, es podrà preveure un règim d'actuació d'aïllada, i que aquest tractament siga obligatori per allò que són les vivendes unifamiliars aïllades.
Jo pense que resulta incoherent, tremendament incoherent introduir una excepcionalitat solament per a les vivendes unifamiliars aïllades; el més lògic seria parlar d'excepcionalitat en edificacions prèviament consolidades en les condicions que vosté estableix en el número 3 de l'article anterior, que és el 28.

I m'he passat ja.
Gràcies.

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Sanmartín.

Per a torn en contra, té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyor Sanmartín, des del primer moment anem a demostrar quina és la disposició del Grup Parlamentari Popular en un tema com és l'urbanisme, que considerem que és un tema d'estat.
Per això sempre hem estat oferint el consens en debats que s'han produït, no solament en el debat de totalitat d'este projecte de llei, sinó també en altres iniciatives que s'han debatut en el parlament, concretament coincidint en el debat de política general, els hem oferit aplegar a acords puntuals en esta matèria, fins i tot els vam oferir assentar-nos a debatre eixe projecte alternatiu que vostés tenien, que després no era tal, perquè era una modificació mal feta de la Lrau, conforme sap la seua senyoria.
Per cert, la Lrau, que ha sofert un gran *varapalo* fa una setmana en la Comissió de Peticions de la Unió Europea, i allí es van fer vots, es va donar totalment el recolzament que el govern de la Generalitat promulgara una nova llei, la LUV, aixina es va a dir, que és la que estem discutint.

Però el nostre *talant* és arribar al major grau de consens.
Per això en este bloc d'esmenes, que en són 29, anem a acceptar-li'n 13.
13 directament, de 29.
Fixe's vosté quin precedent.
I perquè han rebutjat, que estan en el seu dret, 4 transaccionals, que també plantejava a este bloc.

Però mire vosté.
Aparentment en l'esmena 25, que jo li oferia la transaccional, i que han rebutjat, vostés proposen una millora tècnica, encara que, tal volta, el que hi ha darrere de tot astò és la idea d'evitar que altres instruments que no siguen el pla general puguen classificar sòl.
Aixina és.
Encara que, sense dubte, després ho admeten en l'esmena 41 a l'article 12.
3, com vorem.

Hem intentat transaccionar-ho, però vostés no han volgut acceptar-ho, i respectem el criteri.
Vosté ha dit "és una esmena important la 26".
Però, mire, és impossible assumir-la.
Per què?
Perquè ignora la realitat.
Ignora la realitat.
Pretén limitar o circumscriure la classificació del sòl urbà només a aquelles parcel·les respecte de les quals es predique la condició d'actuacions aïllades pel pla.
Això suposa que únicament tindrien la classificació de sòl urbà els solars i les parcel·les incloses en els supòsits previstos en l'article 15.
2.
La conseqüència d'això seria l'exclusió de la categoria de sòl urbà de les parcel·les incloses en les illes de cases on no concorrerien els requisits de l'article 15.
2 i de les zones de la vora de la ciutat on existixen parcel·les de vocació i característiques clarament urbanes en zones semiconsolidades per l'edificació, però que no tenen serveis urbanístics.

La conseqüència tàctica seria que en les zones semiconsolidades al límit del nucli urbà el sòl se classificaria com a urbanitzable, i per consegüent, hauria d'assumir tot el règim de cessions que és propi d'eixa classificació del sòl.
Pretenen aplicar astò ara en supòsits de terrenys històricament considerats com a sòl urbà en evident i clara vocació urbana, a l'estar articulats i connectats, encara en deficiència i tot, amb el nucli urbà.
Faria inviable la gestió urbanística i comportaria un increment substancial de càrregues per als propietaris.
Tot això a pesar del que s'ha dit sobre el sòl que no té classificació actualment com a urbà, i que paguen l'IBI a més, des de fa anys, com tal sòl urbà que és.

Resulta més racional i sensata la proposta que fa la pròpia llei, la LUV, que al distingir entre sòl urbanitzable en urbanització consolidada i sense urbanització consolidada, aborda directament el problema que presenten estos sòls, l'efectiva existència o no de servicis urbanístics.

La proposta que vostés fan de classificar estos sòls de vora com a urbanitzables obliga els seus propietaris a assumir totes les excepcions pròpies d'esta classe de sòl, incloent en el 10% per a l'administració quan ja figuren en el pla com a urbans.
La confrontació resultant seria brutal i faria inviable la gestió de l'actuació integrada a la qual s'adscriuen.
Resulta molt més sensat, almenys aixina ho entenem, optar, com fa la LUV, perquè es costegen les obres d'urbanització que resulten necessàries, però sense aplicar-se el règim de cessions propi del sòl urbanitzable.

Mire, si primara la sensatesa en les seues esmenes i el sentit comú, segur que la retirarien.
Però, per què la plantegen?
Perquè vostés estan pensant en la pretensió que té el govern de l'estat, els nous criteris que vol implantar en la nova Llei de sòl estatal, que estan redactant en estos moments, i que suposarà un retall molt fort i molt important als drets dels propietaris, amb tota seguretat, als drets dels propietaris.

L'esmena 43, que està relacionada també amb l'esmena 26, i que se referix a actuacions aïllades, mire, no és conforme diu.
L'argument que vosté utilitza no és aixina.
No se pot aplicar el criteri que vosté ha manifestat en esta esmena, quan està clar que el que pretenen és excloure del règim d'actuacions aïllades, a més que la dotació dels servicis urbanístics siga contradictòria amb el nou destí del sòl previst.
Però el planejament consistix que.
.
.
, o les reserves del sòl per a equipaments públics quantificats per a cada zona d'ordenació siguen contradictòries amb el nou destí del sòl previst per al planejament.
De concórrer este supòsit, el sòl hauria de classificar-se com a urbanitzable ­això és el que planteja­ al no poder acollir-se al règim d'actuacions aïllades en l'esmena 26 que vostés plantegen a l'article 10.

Jo crec que les dificultats que astò portaria per a la gestió i la inviabilitat de gravar en excés els propietaris determinen el rebuig que nosaltres anem a fer-li a esta proposta.

Bé, també és inacceptable l'esmena 48, i no és cert tampoc aquí l'argument que vosté diu.
Diu "és il·legal".
No és il·legal.
Il·legal és el que no contempla una llei i una norma actua contra ella.
No obstant, no és il·legal el que se contempla en una llei.
Tot el que hi ha en una llei és legal, senyor Sanmartín.
Per tant, jo crec que vostés.
.
.
Aquí no hi ha ninguna col·lisió, no hi ha ninguna dubtosa legalitat per possibilitat de col·lisió, com vosté diu, amb la llei estatal 6/98 de règim de sòl, faltaria més.
Estem legislant dintre del marc que la pròpia llei mos concedix a les comunitats autònomes, i en este cas a la nostra comunitat.

Després hi ha una sèrie d'esmenes transaccionals que hem oferit ­i se m'ha acabat el temps­, i acabe.
Però sí que vull dir-li que el nostre gest de consens el mantenim demanant-li al president que es voten separadament les esmenes 6, 35, 38, 41, 44, 52, 55, 58, 70, 71, 72, 89 i 91, que anem a votar-les favorablement.

Res més i moltes gràcies.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Anem a passar este grup d'esmenes.
.
.
Sí, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Sí, jo també vullguera demanar la separació d'algunes esmenes del conjunt.
Algunes estan solapades amb les que acaba de dir el senyor Maluenda.
Per tant, caldrà de dividir-les, no.

Anem a vore.
Per un costat, la 52 i la 55.
Estos dos.
52 i 55.
En un altre grupet, 71, 72, 75, 76 i 82.
Eixes cinc.

**El senyor president:**

Eixos dos grups, eh?
Tenim la 52 i 55, la tenim agrupada.
.
.
*(remors)*.
Estan clares.
72 també està clara.
71 també està en el mateix grup.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Es poden subdividir algunes.

**El senyor president:**

Bé, podem a passar a votar tot el grup que van a votar afirmativament el Grup Popular, i després passarem a votar les altres.
Em pareix que estarà el Grup de l'Entesa, la seua posició respecte a estes quatre esmenes.

Votem les tretze esmenes que el Partit Popular, el Grup Popular, ha manifestat que va a acceptar, entre les quals es troben la 52 i la 55 que l'Entesa mos ha dit, la 71 i 72.
Eixes quatre se troben ahí també.
*(Remors)*

 

Votem la 52 i la 55 en primer lloc?
*(Remors)*

52 i 55 en primer lloc.
Vots a favor?
Vots en contra?
Abstencions?
Per 15 vots a favor i 1 en contra queden aprovades.

Ara la 71, 72, 75, 76 i 82.
No, perdó, no.
Ara la 71 i 72.
Vots a favor?
15.
Vots en contra?
Abstencions?
15 a favor i 1 abstenció, queden aprovades.

Ara la 75, 76 i 82.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
1.
Per 9 en contra, 6 a favor i 1 abstenció queden rebutjades.

I ara, anem a votar la 6, la 35, 38, 41, 44, la 58, la 70, la 89 i la 91.
Vots a favor?
16.
Per unanimitat queden aprovades.

I, ara, la resta d'esmenes que queden vives d'este grup.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 7 a favor queden rebutjades.

Passem ara a debatre l'esmena número 19 de l'agrupació de l'Entesa, que són: la 19, 40, 59, 62, 66, 68, 78, 111, 115, 141, 223, 247, 249, 252, 255, 256, 257, 263, 268, 273, 301, 308, 312, 317, 318, 341, 347, 398, 407, 422, 425, 426, 427, 433, 441, 461, 478, 481, 493, 494, 501, 503, 507, 508, 509, 510, 512, 536, 537,540, 541, 543, 546, 666, 701, 705 i 708.
Total, 57 esmenes.

Té la paraula, per a la seua defensa, el senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

En este nou conjunt també hi ha un fil conductor que agrupa totes les esmenes, i és perseguir una defensa major de la participació ciutadana, una major transparència en els processos urbanístics, en la seua tramitació, i la defensa dels menuts propietaris front als abusos que puguen donar-se en la tramitació d'estos projectes.
Tots són temes que han estat objecte de reclamació ciutadana en els darrers mesos i que han originat una sèrie de crítiques respecte a com estan aplicant-se fins ara les actuacions urbanístiques.

Quan s'ha dit ací per part del senyor Modrego, en la resposta que m'ha donat abans, que tenim el model urbanístic més avançat de l'Estat, no sé a què s'estava referint, si al que teníem abans o al que anem a tindre.
Com el que anem a tindre encara no el tenim, supose que serà al que teníem abans i com s'aplicava.
Aleshores, quan es diu que se'ns dóna un *varapalo* a Europa pel mateix model, aleshores, de què estem parlant?
Eixe és el més avançat de tot l'Estat i se'ns dóna un *varapalo* a Europa?
Qui porta l'aplicació de tot açò?

Jo crec que no podem anar amb esta classe de triomfalismes, ni amb esta falta de rigor, de dir dos coses contradictòries al mateix temps, i hem d'analitzar seriosament els defectes que tenia l'aplicació concreta de la Llei urbanística que teníem fins ara, analitzar bé els motius raonables i seriosos que n'hi havia en les crítiques massives, insistisc, massives, de grans sectors de la societat, entre elles, i molt especialment també, en relació a la participació ciutadana i els drets de tots els ciutadans, inclosos els menuts propietaris.
Aleshores, açò s'ha de prendre seriosament, no s'ha de fer bromes i jocs d'insistir que "somos los mejores" i que totes les culpes Europa les tire als anteriors.
.
.
Siguem seriosos, i, en tot cas, no repetim en la legislació ­està ara discutint-se la nova Llei urbanística­ els mateixos errors, perquè aleshores no haurà servit de res, com ja estan dient les comissions parlamentàries europees.

Aleshores, com he dit abans, es tracta d'incrementar eixes garanties, eixa defensa dels menuts propietaris, que s'han vist realment avassallats per molts dels processos urbanístics.
I no és cap broma, no és cap anècdota, és un fet constatat, repetit i que no es pot obviar, no es pot fer com els estruços, d'intentar oblidar açò.
I es tracta de defensar els drets a la informació i la participació de tota la ciutadania, de tots, perquè molts ciutadans que viuen a un municipi, encara que no siguen ells propietaris de les terres, es veuen afectats per eixes decisions que pot transformar radicalment el seu municipi, que pot fer desaparéixer en quatre dies gran part, per exemple, del seu paisatge o del seu territori agrícola, o dels seus paratges naturals, per vore com realment en quatre dies pot desaparéixer o transformar-se radicalment el seu municipi, alterar-se molts aspectes socials i econòmics de la vida en ell, i tenen dret a conéixer amb el màxim detall les previsions, a poder respondre, a poder argumentar, a poder criticar les previsions que es fan i tot això exigix informació, temps i molta transparència.

En definitiva, totes les esmenes que vaig a dir ara tenen en conjunt eixa idea d'incrementar la participació cívica i la transparència en els processos urbanístics, per vàries vies: una d'elles, important, és la creació d'òrgans de participació; una altra, important, és l'increment dels períodes d'exposició pública; i, un altre, l'increment de les possibilitats de control, supervisió, inspecció, petició d'informació, etcètera.
I tot açò, torne a dir, no és cap cosa anecdòtica, és ben important, i, si ho fem, és perquè el que estava passant ara no és acceptable.

I si estem d'acord que n'hi havia abusos, si estem d'acord que s'estava actuant.
.
.
vosté ha arribat a emprar la frase que s'estava flexibilitzant en excés i donava a un.
.
.
En fi, si això ho reconeixem, que n'ha hagut perversions, i vosté atribuïsca-ho al que vulga, eixa és la realitat que està passant, atribuïble més o menys a l'antiga llei, més o menys a l'aplicació, nosaltres pensem que en gran mesura deguda a l'aplicació real i concreta que s'ha fet per un govern real i concret.
Però, atribuïm a qui ho atribuïm, el fet és que la realitat era aixina, era deficient, i això ha generat moltíssimes i moltíssimes crítiques.
I no voler vore-ho, no conduirà a res.
Concretaré més.

Una sèrie d'esmenes que hem presentat, i estes les trobem molt importants, van adreçades a separar temporalment, com a mínim tres mesos, entre l'aprovació d'un pla parcial i l'inici de la tramitació d'un PAI.
Açò ho fan les esmenes 40, 62, 223, 347 i 422.
Per què açò?
Per què esta separació temporal?
Perquè açò permetrà que tots els ciutadans, i no únicament aquells que tenen accés a una informació privilegiada o restringida, coneguen les implicacions que té un pla parcial.
I, més encara, tal com vostés pretenen que un pla parcial puga reclassificar massivament sòl no urbanitzable, o siga, alterar la planificació general, estructural d'un municipi, perquè li peguem voltes o no però vostés no han admés les nostres esmenes i, per tant, insistixen que els plans parcials puguen fer açò, doncs, encara amb més motiu s'ha de separar temporalment.
Així, els ciutadans poden tindre temps per a saber què se'ls ve damunt ­diguérem, en sentit col·loquial­, i tindran un període de temps per a fer les seues previsions i càlculs, tant en relació a les possibilitats de promoure un PAI, ja que tots els ciutadans, en principi, poden ells plantejar programes i alternatives, com per a estimar l'increment o el detriment de valor de les seues propietats que derivaran de la planificació que s'ha aprovat.
Clar, s'acaba d'aprovar una planificació en la qual uns terrenys van a ser urbanitzables i, per tant, abans que ja s'aprove la programació específica, és necessari que hi haja un temps per a poder tindre els càlculs i saber què és el que ens ve damunt.

La situació actual que manté la llei permet que el Pla parcial forme part, estiga dins de la documentació del PAI, i que es puguen aprovar junts.
Això estava passant i, vostés, ara, això ho fan encara més rotundament, ho deixen aixina de clar, que puga continuar presentant-se junts i aprovant-se junts, de manera que no hi ha la més mínima separació temporal.
Així, el promotor del PAI pot estar comprant terres a un preu molt baix, molt satisfactori per a ell, uns terrenys que encara no estan planificats, que els propietaris ignoren que poden passar a ser edificats en poc de temps, i, per tant, ingènuament poden vendre a uns preus que, sens dubte, no són els que després demanarien.
De la nit al matí, en un mateix acte, que pot ser un ple municipal convocat d'urgència, convocat de manera extraordinària, sense molta preparació, sense informació prèvia, de la nit al matí els propietaris entenen que les seues terres passaran a ser una urbanització, després, inclús, d'haver-les venudes a preu de ganga, com ha estat passant en multitud de casos.

Aleshores, açò ens pareix, esta mesura que estem plantejant, necessària per a limitar els impactes i els abusos negatius que tenia i que tindrà, si s'aprova la seua llei, esta manera d'actuar, unint en un mateix programa i en un mateix PAI el propi Pla parcial.

Destaquem també altres esmenes que van adreçades a crear un òrgan específic de participació: la Comissió Local de Participació en Urbanisme i Territori, com un òrgan assessor, però en el qual tinguen representació tots el ciutadans a través de totes les entitats cíviques d'un municipi, tota classe d'entitats, associacions de veïns, grups conservacionistes o entitats locals que estiguen directament relacionades amb el que és la planificació urbanística i el territori.
Pensem que se'ls ha d'escoltar, han de ser informats en esta comissió i ser escoltades les seues suggerències en totes i cada una de les fases dels processos de la planificació urbanística, tant estiga parlant-se de l'elaboració o revisió del Pla general com l'elaboració de plans parcials, com en el cas d'un programa urbanístic concret.
Pensem, doncs, que este òrgan ha de ser important i s'ha de fer realment útil, escoltant les opinions de tota la societat.

Altres esmenes que també ens semblen importants, molt importants, són aquelles adreçades a garantir i ampliar el dret a la informació i participació.
Ací posem una sèrie d'esmenes que recalquen que en determinades fases s'ha d'oferir tota la informació, tota.
Per què insistim en "tota" quan açò hauria de ser obvi?
Doncs, perquè no és aixina, perquè no ha estat fent-se aixina.

Estes esmenes, igual que altres, per a elaborar-les hem estat escoltant a col·lectius d'afectats.
Dir que no hem elaborat les esmenes com pensa el senyor Modrego, en un arravatament d'imaginació.
Cada una de les esmenes han estat elaborades a partir de consultes amb especialistes, amb advocats, amb arquitectes, amb urbanistes i també amb col·lectius d'afectats, i els col·lectius d'afectats ens han transmés com estaven ocorrent les coses, com estaven passant en multitud de casos, de com no s'oferia tota la informació, s'ometien part molts importants i que, per tant, insistien que recalquem que ha d'estar disponible tota.
Açò hauria de ser obvi, hauria de ser lògic, però si la llei ho ratifica i ho deixa ben clar, queda ben clar per a tots, és preferible que les coses siguen redundants i clares i no que queden omissions que permeten abusos després en la pràctica, com tots ens queixem, tots ens queixem que estan passant i, després, a l'hora de corregir-ho, de solucionar-ho, tots som timorats i diem que no fa falta.
No pot ser, ha de ser seriós si volem corregir estos defectes.

També plantegem esmenes importants per ampliar els terminis d'exposició pública.
Efectivament vostés han ampliat alguns.
Per què no amplien més posats en un procés, per exemple, d'elaboració d'un Pla general d'ordenació urbana, on els períodes que estem parlant són molt grans i que a voltes són anys d'elaboració?
El que s'amplie dos meses l'exposició pública pensem que no retarda de manera significa, ni molt menys, la tramitació, però a canvi garantix i millora la participació ciutadana.
I açò ens pareix important, i, torne a dir, és una fracció de temps totalment menys probable si la comparem amb el període total d'elaboració d'un pla general.

Tanmateix, ampliem els terminis d'exposició pública per als plans parcials, també per a l'exposició de catàlegs i també demanem que quan es procedisca a una modificació substancial d'un document de planificació, aleshores se sotmeta novament a exposició pública.
Com no!
Vostés insistixen que, fins i tot, si hi ha una modificació substancial, doncs, que no se sotmeta a nova exposició pública.
Però, com pot ser!
Si diguérem que és una modificació menuda, de detall, però vostés mateixos diuen substancial.
Açò equival a dir que s'ha modificat d'una manera molt important el text i no entenem per què es furta de la necessària exposició pública.
A nosaltres ens pareix molt important i molt saludable democràticament que torne a exposar-se públicament.
També demanem que determinades fases, convenis, adjudicacions de programes, etcètera, en tots estos casos s'amplie l'exposició pública.

També tenim algunes esmenes destinades a limitar l'abast del silenci administratiu, que pot convertir-se en una manera de simplement deixar que amb el pas del temps s'aproven coses sense el suficient control de la societat.

Una altra esmena que ens pareix.
.
.
altres esmenes, en realitat són cinc o sis, que van referides a limitar la tramitació del procediment d'urgència o abreviat.
Ens pareix que en la llei s'abusa d'esta fórmula i s'abusa en un aspecte sobretot preocupant, que és retallant l'exposició pública.

Les nostres esmenes pretenen que, en el cas d'una tramitació abreviada o d'urgència, a part que alguns supòsits no els acceptem que puguen ser emparats per este mecanisme, però que en qualsevol cas eixa celeritat en la tramitació no afecte l'exposició pública.
Novament, retallar uns dies en un procés que normalment dura molt més temps és ridícul en allò que arriba a afectar a la tramitació, però perjudica molt els drets dels ciutadans.
No és admissible que, argumentant esta urgència o esta necessitat de fer un procés abreviat, es vagen sacrificant precisament els drets dels ciutadans i el dret a la participació.

També demanem en alguna esmena que, quan es presenten alternatives tècniques, l'ajuntament no siga ell directament qui desestima esta esmena sinó que propose l'ajuntament desestimar-la o sotmetre-la a exposició pública, que no siga una decisió individual de l'alcalde sinó que l'alcalde ho trameta i siga l'ajuntament qui prenga esta decisió.

I també una esmena, que no vull se'm quede per explicar, és la referent a l'agrupació d'interés urbanístic, que la llei preveu, però posa com a condició que estiga al 50% de la propietat.
Nosaltres demanem el 50% de la propietat i el 50% dels propietaris.
Per què?
Per incrementar la participació ciutadana.
Recordem que un sol propietari pot haver acumular, i a més prèviament i tenim coneixement que es va tramitar un pla, pot acumular més de la meitat o gran part dels terrenys.
I, aleshores, eixa agrupació d'interés urbanístic estaria considera per un o molts, però no reflectiria la majoria dels afectats, que és el que nosaltres proposem.

I una cosa molt important també, que la retribució a l'agent urbanitzador, de forma general, com a norma, siga en metàl·lic i no més.
De manera subsidiària, si renuncia el propietari o arriba a un acord diferent amb l'urbanitzador, passe a ser en espècie.
És altra cosa que no s'entén per què esta pràctica que la retribució haja de ser sempre o prioritàriament en espècie, i nosaltres entenem que ha de ser en metàl·lic.

I, finalment, alguna esmena, com la 666, que planteja que qualsevol ciutadà i no únicament els afectats, qualsevol persona del municipi, puga recórrer la inactivitat municipal en exercici de les seues competències sancionadores.

 

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Torn en contra, té la paraula el senyor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal, usted ha planteado que este bloque de enmiendas va a apoyar claramente una defensa de una mayor participación ciudadana, una mayor transparencia y una mayor defensa de los pequeños propietarios.
Y dice que los ciudadanos tienen derecho a la información, a más tiempo y más transparencia.
Y yo tengo que decirle que, desde el Partido Popular, estamos totalmente de acuerdo en que esas son las líneas fundamentales que tienen que definir lo que serán luego los artículos de una ley.

Y yo pienso, y pensamos desde el Grupo Popular, que esta ley así lo hace, así lo cumple.
Desde luego, se ha hecho un esfuerzo muy importante de aumentar, precisamente, todo lo que serían los plazos, de garantizar todos los derechos a la información de tanto propietarios como ciudadanos como distintos colectivos.
Y eso está clarísimamente especificado en la ley en los distintos artículos.
Y como usted lo que habla luego es de determinadas enmiendas, pues parece que eso no esté en la ley.

Y, claro, yo creo que si cogemos el artículo 6, cuando habla de la participación de los particulares y empieza en el punto 1: "Las personas privadas podrán formular iniciativas y propuestas para el desarrollo de la actividad urbanística ­etcétera.
Asimismo, participaran en la adopción de decisiones, mediante los trámites de información pública y audiencia que se disponen en los respectivos procedimientos de cada plan".
Cuando el punto 3 dice: "Los particulares tienen derecho a formular alegaciones y peticiones en relación con la actividad urbanística".
Cuando dice: "Todo interesado tiene derecho a que la administración competente le informe por escrito, en el plazo de un mes, del régimen y condiciones de la ordenación, de gestión, de uso, de aprovechamiento, de programación".
Pues, hombre, cuando usted habla de "toda la información".
.
.
Si en una ley ponemos un concepto indeterminado como "toda la información" ¿qué quiere decir "toda la información2?
¿Usted sabe qué es "toda la información"?
Pues probablemente no queda en esta habitación cuando estén todos los proyectos, adjudicaciones, certificaciones e informes y sea inabordable.
Yo creo que tiene derecho a toda la información sustancial, que eso es lo que tiene el ayuntamiento facilitarle sin ocultarle ninguna.
Pero un concepto indeterminado, desde luego, no.

Se señala también en el punto 6: "Los ayuntamientos deben de establecer cauces de participación de los ciudadanos, además de los trámites de información pública".
Tratando precisamente a una administración que tiene su importancia y su papel, tan importante como la Generalitat, pero a otro nivel, precisamente, que ordene esos cauces de participación sin regularlos específicamente en la ley, pero estando.
.
.
*(Remors)* Yo creo que es perfectamente, dentro de los principios generales, las obligaciones que tienen las distintas administraciones.

Pero si usted coge la tramitación de los planes generales, cuando en el artículo 83 se dice: "Durante la redacción técnica, el ayuntamiento formulará consultas y formalizará acuerdos con otras administraciones o entidades representativas de los colectivos ciudadanos y particularmente los afectados, preceptivas las negociaciones y consultas con los municipios colindantes, con la conselleria competente en urbanismo".
Posteriormente, en el punto 2: "información pública por un período mínimo de un mes".
Muchos de los planes se exponen por dos meses, se repite, yo creo que hay una flexibilidad, evidentemente.
El tema del mes, según qué tipo de modificación, qué tipo de plan, puede ser razonable; en otros, evidentemente, esos plazos se amplían sin mayor problema en función de la complejidad.

Por lo tanto, yo creo que están garantizados todos los derechos de cualquier colectivo, de cualquier asociación, bien directamente, frente a la administración, o bien por la obligación que tienen los poderes públicos de facilitarle esa información.
O si vamos a la información pública, cuando ya estamos hablando de un PAI, de un programa, que además de todos los cauces de participación, pues, bueno, se olvida y es también novedad, porque se ha detectado un problema en el tema de las notificaciones y de hecho los propietarios, pues, bueno, se obliga, puntualmente, a ser notificado en el domicilio fiscal que figura en el catastro no por una vez, por dos veces y obligatoriamente con acuse de recibo.
Si un propietario, evidentemente, es desconocido, no ha actualizado sus padrones, tampoco podrá exigir luego que no se le haya notificado si la administración, desde luego, no tiene conocimiento.

Por lo tanto, yo creo que podríamos regularlo de otra manera y poner más garantías.
Pero, en aras de una economía procesal, yo creo que están totalmente garantizados los derechos de información, de participación, por un lado en la elaboración de todos los documentos, en su aprobación en todas sus fases, como, particularmente, cualquier afectado o cualquier interesado pueda sugerir, proponer o incluso recurrir cualquier decisión.
Hay dos artículos donde se señala la obligatoriedad de responderle y de poder recurrir cualquier decisión de la administración.

Por lo tanto, desestimamos, desde luego, todas las enmiendas en ese sentido, porque entendemos que lo que usted plantea, pues, bueno, es un planteamiento tal vez distinto, pero que no mejora el tema de la participación que está totalmente garantizada.
Yo creo que todos estos plazos, también, de información y de transparencia, pues lo que hacen es dotar, y se mejoran estos aspectos respecto de la legislación anterior, puesto que se amplían plazos en determinados documentos y se garantiza, precisamente, que sean efectivas esas notificaciones.

Porque, claro, usted está diciendo: "no, la falta de rigor, todos los ciudadanos critican, no están de acuerdo".
Pues, oiga, yo le tengo que decir que no es así.
Ningún ayuntamiento ha dicho en ningún momento que haya un problema específico con estos aspectos de la ley reguladora por escrito, puede haber algún comentario.
Si usted consulta las encuestas o la opinión en el tema urbanístico, este es un problema que realmente puede preocupar a algunos colectivos y a otros les parece muy buena la aplicación de la ley.

Por lo tanto, ese principio que usted está planteando.
.
.
Oiga, puede ser que todos sus compañeros de viaje parece que lo piensen así y expertos.
Pues alguno pensará así y otros piensan todo lo contrario, porque tienen.
.
.
Evidentemente, si hemos detectado unos problemas, se mejoran.
Pero no la visión catastrofista que plantea usted para justificar algo que realmente está perfectamente cogido.
.
.
*(Remors)*

El señor Maluenda y yo podemos no tener uniformidad de pensamiento en todos los aspectos puntuales, pero estamos de acuerdo en todos los aspectos fundamentales.
Y aquí estamos defendiendo los dos esta ley y mantengo la idea de que el modelo urbanístico valenciano en su evolución, desde luego, sigue estando y dando garantías a todos los ciudadanos y, como he dicho al principio, garantizando la producción de suelo urbanizable, las demandas de la sociedad, los equipamientos, las zonas verdes y creando riqueza para esta comunidad, siendo un aspecto fundamental en el desarrollo que ha habido estos años en nuestra comunidad.

Cuando usted habla, luego, en un punto dice, vamos a ver, "es que la aprobación simultánea de lo que sería el documento urbanístico y la programación eso lo que hace es que pueda comprarse a bajo precio y que luego se pueda.
.
.
" Mire, le tengo que decir que no es así.
Eso se puede decir retrasando o no retrasando.
Si alguien utiliza acuerdos, lo que debería ser una interpretación racional de la ley, puede hacerlo exactamente igual en un acto unitario o en un acto separado.
Estamos hablando de dos problemas totalmente separados.
Y es razonable, y así lo defiende la ley, que en un acto conjunto se pueda plantear esa adjudicación en cuanto que se garantiza que determinada proposición, cualquier alternativa técnica, tiene detrás un inversor, alguien, que la va a apoyar.
Eso no va a ser papel mojado, como quedaba antes.

El ayuntamiento, evidentemente, según sus intereses urbanísticos podrá aprobarla, denegarla o condicionarla, pero no tiene nada que ver eso que plantea usted, porque alguien puede comprar terrenos perfectamente y luego un plan parcial y lo que tendrá que hacer es esperar tres meses.
Y eso no me parece que sea la solución.
La solución yo creo que es, precisamente, aplicar la ley en cuanto a seleccionar la mejor alternativa técnica.
Y, luego, con los sistemas que propone la ley, dar todas las garantías a los propietarios de ajuste de las obras de urbanización a los costes reales, de recuperación de plusvalías por la administración y que todos jueguen en el mismo marco, dentro de este marco que fija la LUV, que yo creo que tiene unas garantías totales.

Usted ha hablado también del silencio administrativo.
Claro, yo creo que es bastante contradictorio que usted esté hablando de las garantías de los ciudadanos y que luego, lo que haga, sea limitar el silencio administrativo positivo para el ciudadano o para cualquier agente social.
Yo creo que es un esfuerzo de las sociedades modernas, precisamente, el ir avanzando, aunque a veces es muy costoso, porque obliga a la administración a unos esfuerzos que a veces no termina de estar preparada, pero precisamente de ponerle ese reto de que la administración, si tiene un documento encima de la mesa lo tiene que contestar en plazo.
Porque el ciudadano cuando tiene que pagar su licencia fiscal, pues lo tiene que pagar en plazo, porque si no, le ponen una multa.

Entonces, la administración tiene que contestar y si en un expediente son necesarios quince informes sectoriales, pues lo que se puede hacer es dejar sine die sin aprobar un plan, porque una de esas administraciones no ha informado.
Cuando, además, luego, hay otra administración, por decirlo así, de rango superior, que puede adoptar los criterios.
Por lo tanto, lo que hay que hacer es informar y dar todas las garantías y, luego, por supuesto, como plantea la ley, de no adquirir ningún derecho contrario a ley, que sería nulo completamente, por cualquier silencio administrativo.

Por lo tanto, yo creo que todos nos tenemos que comprometer con el silencio administrativo positivo para el ciudadano y con un funcionamiento más eficiente de la administración y no volver a, cuando un tema puede ser complicado por cualquier otro motivo, a no responder o a no informar de determinado aspecto de forma que paralice un expediente.

Luego usted plantea el tema de la retribución en metálico, que no termino de encajarlo yo dentro de lo que sería este bloque.
Y tengo que decirle que tanto como lo plantea usted, como lo plantea la LUV, el tema es un gesto, porque dice que "preferentemente", pero que el propietario que la quiera en metálico, que lo pida en metálico y es en metálico.
Y usted propone en metálico y el propietario que quiera puede acogerse al sistema de caja de terreno.
Yo creo que se pone y está previsto así, precisamente, para, junto con otras medidas complementarias, no obligar, que es lo que pasaba antes también, y yo creo que partimos de un cierto desconocimiento de la práctica real, no obligar al propietario a ser un empresario que se dedique a urbanizar terrenos, que tenga que tener un capital que tenga que aportar obligatoriamente, cosa que usted conoce que muchos de los propietarios no están en condiciones de poder soportar.

Por eso la ley incluso en esas medidas de apoyar a los pequeños propietarios, plantea también que uno de los sistemas de adjudicación lo que prevea es las mejoras de financiación que pueda facilitar el urbanizador, precisamente al pequeño propietario que quiera voluntariamente pagar en metálico.

Lo que no se le puede poner de ninguna manera a un propietario es decirle: usted, a final de mes, si quiere mantener su parcela tiene que pagar, puede tener una finca grande, pero no tener mucho dinero, pues 100 millones de pesetas.
Eso es inasumible para cualquier propietario *(remors)* que pueda tener una finca que esté afectada.
Que eso pueda tener en el futuro una plusvalía, pueda tenerla o no, porque a veces las cosas no son como se plantean.

Pero que yo creo que lo que tiene, y plantea la ley, y yo creo que al final usted también lo plantea, pero lo quiere utilizar demagógicamente, un propietario que pueda, o le interese, o quiera arriesgarse a urbanizar e invertir y ver qué vale el suelo en el futuro, lo pueda hacer.
Con la LUV y yo creo que es precisamente se pone el sistema de preferente, como una facilidad mayor para el propietario de que, bueno, precisamente no tenga que invertir o adelantar precisamente esa inversión.

Si además, que creo que lo veremos en otros puntos con las enmiendas que ha presentado el Partido Popular, se acotan algunos de los problemas que se han detectado en alguno de los PAI.
Por decirlo así, pues bueno, se ha hablado mucho de los costes de urbanización, que eran muy variables, que.
.
.
Bueno, pues se aplica un sistema yo creo que con total garantía de concurso público, o con la obligación de repercutir las bajas, con lo que el propietario va a tener clarísimo precisamente que lo que él está invirtiendo se ajusta a la realidad de lo que allí está invirtiendo, pues yo creo que tiene todas las garantías precisamente para decidir un aspecto u otro.
Y eso en ningún caso va a suponer, desde luego, un perjuicio, sino al revés, una ventaja para todos los propietarios en lo que es la tramitación de los PAI.

Por lo tanto, señor Arnal, yo creo que, con toda motivación tenemos que desestimar prácticamente el bloque de enmiendas.
Sí que hay una, la 257, que en la redacción decía, en cuanto quién podía pedir información, que tenían notificarse determinados acuerdos a los interesados personados.
Y usted propone que sea que diga "afectados por las modificaciones"; entendemos que sí, que es un concepto más amplio, y que efectivamente nada más lejos de la intención del Grupo Popular que no tengan esa información los afectados por las modificaciones.
Por lo tanto, así debería haber estado o algo parecido, figurará en la ley y vamos a aceptar esa enmienda.

Nada más, señor presidente.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a pasar a votar este grupo de enmiendas.
Sí, señora Gay.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Para pedir la votación separada de las enmiendas 62, 68, 223, 341, 398, 441, 461, 481, 501, 507, 508, 509, 510, 512, 540, 541 y 543.

**El senyor president:**

 

¿543?

**La senyora Gay Bódalo:**:

 

Sí.

**El senyor president:**

 

Bueno, pues si no hay ninguna agrupación más, pasamos a votar la enmienda 257, que entiende la presidencia que ha manifestado el Grupo Popular que se votara por separado.

¿Votos a favor de la 257?
Por unanimidad queda aprobada.

Pasamos a votar la 62, 68, 223, 341, 398, 441, 461, 481, 501, 507, 508, 509, 510, 512, 541 y 543.
*(Remors)*

 

¿Cuál?
*(Remors)* Más la 540.
*(Remors)* 541 también.
¿De acuerdo?

¿Votos a favor?
1.
¿Votos en contra?
9.
¿Abstenciones?
6.
Por 9 votos en contra, 6 abstenciones y 1 a favor, quedan rechazadas.

Para el resto de las enmiendas defendidas, ¿votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
9.
Por 9 votos en contra y 7 a favor, quedan rechazadas.

Pasamos a votar el siguiente grupo de enmiendas del Grupo la Entesa, que agrupa la 23, 31, 86, 108, 109, 112, 136, 195, 234, 242, 243, 244, 251, 262, 266, 300, 319, 379, 436, 437, 465, 482, 576, 578, 579, 587, 592, 618, 621, 623, 668, 669, 700, 716, 720, 721, 722, 723, 724, 725, 726, 727, 728, 729, 730, 734, 736, 739, 741, 742, 743 y 753; total cincuenta y dos enmiendas.
Para su defensa, tiene la palabra el señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé.
Novament és una agrupació extensa d'esmenes la que fem en este cas, però estes se tracten d'esmenes de tipus i continguts molt diferents.
Els temes són distints, però els hem arreplegat en este bloc perquè la pretensió fonamental és incrementar el nivell de concreció de la llei, i evitar al màxim, en el tema que siga, en molts temes, la indefinició, l'ambigüitat i la inconcreció dels terminis temporals.

Açò no és ninguna novetat perquè, com està passant en altres lleis que s'han debatut i aprovat ací en este parlament en els darrers mesos, i que lamentablement han estat aprovades, jo pense que en molts aspectes de manera irresponsable, aprofitant la majoria absoluta que té el PP en estes Corts; hi ha una gran quantitat d'expressions que no obliguen a l'executiu a fer determinades coses, sinó que deixen en les seues mans la potestat de fer-ho o no.

De manera que aixina s'aprova una llei que podrà aplicar-se en rigor o sense ell, depenent de la sensibilitat, l'interés o els objectius polítics del govern de torn.
Que per cert, pot canviar en el futur i no sempre és el mateix.
Amb la perversitat afegida que la llei sembla dir una cosa, perquè si u llig els noms dels articles i dels apartats, sembla dir una cosa però la seua aplicació pot significar el contrari.

Tinguem en compte que quan es diu en un article per exemple, que l'administració "podrà fer una cosa", quan s'utilitze esta formulació que l'administració "podrà", s'està dient al mateix temps amb la mateixa validesa que "podrà no fer-ho".
I este article o manament que marca la llei queda totalment en el llimbs.
És a dir, sí, se parla d'eixe tema, però quan s'empra eixa formulació de "podrà" hem de vore que podria tindre la transcripció de, "o no podrà".
Exactament igual.

Així passa també en altres expressions que no definixen ni concreten prou, i que poden ser substituïdes per altres més precises i correctes aportant més fiabilitat a la llei.
Ací és on té aplicació l'esmena que abans havíem comentat al principi, la número 23, referida a concretar més l'entorn, ara ja quedarem en esta expressió, l'entorn de quan s'està parlant d'un bé a protegir.

Destacarem les esmenes que estan adreçades a concretar els terminis temporals, per executar determinades actuacions o desenvolupar determinats instruments previstos per la llei.
En alguns casos el que fem és plantejar un període no tan dilatat, com la llei, de manera des del nostre punt de vista innecessari, permet per executar determinades actuacions o desenvolupar determinats instruments.

I també vull destacar ací en particular, un número important d'esmenes per a obligar a executar aspectes importants de la Llei d'ordenació del territori.
Açò ho fem *(Remors)* en primer lloc, per posar de relleu perquè tots els valencians i valencianes reconeguen i estiguen assabentades, de com han estat aprovades algunes lleis, com per exemple la Llei d'ordenació del territori, i altres, que deixen totalment en l'aire la major part dels instruments que preveuen.

Açò és aixina i s'ha de conéixer.
Lleis com la d'ordenació del territori, que parlen d'una enorme quantitat d'instruments legals, i a hores d'ara que ha passat any i mig de la seua aprovació, no existixen.
Aleshores eixa llei, per a què ha servit?
Quina és la finalitat que tenia?

Per altra banda, açò és totalment necessari i pertinent fer estes concrecions, perquè eixos instruments que mencionava la LOT, per exemple, són necessaris i han de ser previs a un racional desenvolupament de l'ocupació urbanística i del territori.

No fer açò, no gastar este ordre lògic, que és primer desenvolupar eixos instruments i després fer la planificació detallada, és començar la casa pel terrat.
Cosa que ja és molt difícil d'evitar, donat que encara és inexistent eixa normativa marc, eixa normativa que hauria de marcar el marc on se desenvolupa l'activitat urbanística.
I l'activitat urbanística, evidentment, ja està creixent d'una manera desmesurada, i donant lloc a una ocupació territorial que en els darrers anys estem patint sense precedents en la història.

Aleshores, en concret, la llei urbanística que ara estem debatent, fa esment ella mateix en diversos articles a elements a instruments de la Llei d'ordenació del territori, a la LOT, que encara són inexistents.
I açò resulta inaudit.
Perquè clar, esta nova llei parla d'emparar-se, d'utilitzar unes ferramentes, uns instruments que preveia una llei anterior però que no existixen.
Açò, clar, li dóna ja, bo, és la prossecució temporal de la indefinició absoluta.

Per exemple, la fórmula que hem emprat nosaltres és la de dedicar unes disposicions addicionals, per a ordenar el desplegament de molts aspectes de la LOT.
I este sistema trobem que, a banda de ser totalment pertinent, li recordaré al senyor Modrego, abans que critique la fórmula, si és que pensa fer-ho, hem de dir-li que és la mateixa via que empra l'avantprojecte presentat.
És a dir, si l'avantprojecte presentat ho considera, que és una via òptima o adequada per a uns instruments, doncs li agafem la paraula, diguérem; utilitzem la mateixa fórmula perquè no mos acusem d'inventar-mos-en de més rares, i utilitzem exactament la mateixa fórmula que empra este projecte de llei.

De manera que utilitzem disposicions addicionals perquè se desenvolupen totes, tots els instruments que estaven en el llimbs.
No únicament l'instrument o els dos que ha previst esta llei urbanística.
Aleshores hem de recordar per a quina sèrie de coses ho fem, perquè són molt importants.

El Consell de Territori i Paisatge, que a més afegim que s'ha de constituir en un període determinat definit d'un mes.
L'Institut d'Estudis Territorials, un flamant i meravellós institut que preveia la LOT, que tenia unes tasques molt interessants i molt bones i molt boniques, però que ningú ha dit mai quan se farà, no té ningun termini.
Nosaltres li posem un termini concret, i a més ja prou urgent perquè ja ha passat any i mig des que es va aprovar aquella llei.
I el Reglament de la Llei d'ordenació del territori, que, clar, no preveia ningun termini la LOT.
Nosaltres demanem que en un termini molt raonable i curt se faça.
O el decret d'indicadors ambientals i d'ús de recursos i de contaminants.

Este indicador no simplement és una peça importantíssima de l'anterior llei, és que és necessària per a esta llei.
Perquè de fet, en el seu articulat, en l'article 63, esta llei fa ús, i diu determinades coses s'adequaran a eixe decret d'indicadors.
Però eixe decret d'indicadors no existix.
Aleshores, senyors, açò no és seriós.
S'ha de marcar un termini, i a més un termini raonablement curt.
Perquè torne a dir, fa any i mig que s'aprovà la llei que hauria d'haver marcat eixe termini, i que eixe decret siga aparega urgentment.

Per no parlar dels plans d'acció territorial.
Clar, estos plans d'acció territorial són molt importants.
Eixos plans d'acció territorial han de definir estratègies importants en referència a elements molt importants del medi, del territori valencià.
I que haurien de ser previs al desplegament i ocupació d'eixe territori, perquè si no, quan vinguen després serà.
.
.
Bo, anava a dir alguna expressió aixina un poquet, però vaja, seria la rialla.
Seria la rialla absoluta, perquè ja me diran vostés quan decidisquen, que determinat tipus de terreny, per exemple l'horta, s'haja de protegir de determinada manera, i quan vagen a buscar l'horta de multitud de municipis, no la troben perquè ja està ocupada per desplegaments urbanístics.
Aleshores, a posteriori serà una situació inadmissible.

He de recordar, doncs, que no té termini, i nosaltres el fixem, el Pla d'acció territorial de l'horta, el Pla d'acció territorial del litoral, una altra peça fonamental i importantíssima per a evitar la saturació i l'ocupació desmesurada que està havent en el litoral valencià; del sistema rural valencià, que està degradant-se i perdent-se a gran velocitat i que existix en la Llei d'ordenació del territori previsió de fer eixe pas, però no diu quan, en quin termini.
Per favor, marquen-li un termini, que el termini siga breu i que estiga definit ja.

Deurien vostés.
.
.
Bé, supose que m'acceptaran estes esmenes perquè, bé, estes.
.
.
No faig més que ajudar-los a completar la feina que vostés han deixat a mitan incomprensible.
Imagine que totes estaran aprovades.
També la del paisatge, ben important.
Vostés, i sobretot el conseller Blasco, té una gran preocupació amb el paisatge.
Diu que és innovador i.
.
.
I, clar, el problema és que no ha elaborat eixe pla d'acció territorial ni té data per a fer-ho.
O la del risc sísmic, no menys important en el nostre territori.

Tampoc té termini, i el demanem, l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana.
Com és possible, esta que seria l'instrument general?
Precisament se va criticar molt l'antiga llei d'ordenació del territori i se dia que se n'havia de fer una nova perquè s'havien d'adequar els conceptes i tal.
Bé, el principal problema que tenia l'antiga llei és que no se desenvolupava, no eixia el reglament i no eixia el Pla general d'ordenació territorial.
Ara vostés li han canviat el nom i diuen: "No, no, està desfasat el pla eixe territorial.
Ara s'ha de dir estratègia territorial".
Bé, diga-li com vullga però facen-ho, per favor, perquè se diga "pla" o se siga "estratègia" o se diga la manera més inventiva que vostés vullguen, eixa cosa, eixe instrument és necessari.
És necessari i no basta en enunciar i dir com és de bo i de meravellós.
Cal donar-li una data i s'ha de fer.
Però, com a mínim, el compromís, una data, un termini temporal fix que no va elaborar, que no va marcar la LOT i que, per favor, s'ha de marcar en esta llei i que siga com més prompte millor.

El mateix en relació amb el decret del fons d'equitat territorial previst en la LOT i sense data, sense termini.
O el decret de creació de les juntes de participació de territori i paisatge.
Nosaltres, en tots estos aspectes marquem ja un termini concret perquè ens pareix absolutament inacceptable que a hores d'ara encara no estiguen fetes i no tinguen ni termini.

Hem aplicat també un gran nombre d'esmenes per a substituir expressions ambigües del tipus que hem comentat abans de "podrà" i hem substituït amb l'expressió "haurà de".
Este "haurà de" obliga mentre que el "podrà", com vostés sabran, no obliga a res.

També hem plantejat una concreció de terminis o hem retallat els que se presenten en la llei en relació amb el reglament de planejament que preveu la llei però no definix més.
El reglament de zones d'ordenació, que tampoc se definix suficientment.
També els requeriments perquè els ajuntaments adapten la seua planificació a la llei.
També el termini, quan s'haja d'elaborar d'urgència de manera subsidiària per l'administració autonòmica algun pla general d'ordenació urbana per situacions conjunturals, també plantegem un termini; ja que n'hi ha una urgència, que es definisca en un termini.
I també per l'aprovació definitiva dels plans parcials i la d'una sèrie d'actuacions, per exemple, el termini per adaptar els plans a la nova llei i per avançar el període per a l'entrada en vigor d'esta llei que vostés diferixen, tan poc de manera clara.

Plantegem que fins que no s'aproven els llindars previstos en la Llei d'ordenació del territori, eixos que hem demanat que se concreten, mentres no s'aproven no es pot modificar la classificació de sòls.
En particular no deuria d'incrementar-se el sòl urbanitzable mentres no estiguen aprovats eixos llindars, perquè eixos llindars són una peça clau per a estimar l'impacte que tindrà eixa reclassificació de sòls.

I.
.
.
­ja veig que tinc poc de temps­ però, en definitiva, totes estes esmenes el que pretenen és que la llei no tinga forats que permeten que per ahí se puga escapar amb inconcrecions i amb indefinicions.

Demanem, doncs, eixe increment que, en definitiva, si vostés estan d'acord amb el fons, haurien d'acceptar, perquè no modifiquem instruments sinó que reclamem que s'adopten que se facen realitat i que tinguen uns terminis molt concrets per a executar-se.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

Este bloque de enmiendas, yo creo que también tiene varios aspectos.
Yo creo que, en general, casi todas las enmiendas que ustedes plantean realmente no mejoran realment el texto porque cuando usted habla del "podrá", en casos de disciplina, en casos de planeamiento, en casos.
.
.
*(remors)*, realmente el "podrá" se inscribe dentro de unas determinadas actuaciones que tiene que llevar la administración que se plantee y formula unas alternativas.
Por ejemplo, en el tema de la disciplina, dice: "En determinada fase podrá.
.
.
" o irá alguna alternativa.
Por lo tanto, lo que está es, precisamente, habilitando a la administración a hacer actuaciones que sin ese "podrá" realmente no podría culminar ese expediente y, por lo tanto, creo que es un factor positivo cuando, por otra parte, el "podrá" con carácter taxativo en un gran número de casos seria totalmente improcedente el actuar de determinada manera que se prevé en muchos de los casos como una actuación, digo, supletoria del procedimiento normal.

Cuando usted habla también de ampliar el tema de plazos es algo que ya hemos visto en apartados anteriores.
Realmente entendemos que los plazos están ajustados de una manera importante.
Se está buscando, por un lado, precisamente el que existan todas las garantías.
.
.
Ya digo, antes hemos hablado de los plazos de información al público, pero ahora podríamos hablar del plazo de emisión de informes, de contestación de determinados documentos necesarios dentro del planeamiento.
Yo creo que se ha buscado un equilibrio entre lo que es la eficacia y la celeridad, no dilatando *per se* el procedimiento administrativo en base a unas supuestas garantías de más documentación y más plazos, hacer lo que sería un proceso muy farragoso cuando precisamente lo que pretende la ley es que con todas las garantías posibles también hay algo que es fundamental para cualquier proceso y fundamentalmente también para el urbanismo, que ya de por sí tiene plazos muy dilatados para poder llevar a cabo cualquier actuación.
Si, además, lo complicamos con un exceso, ya digo, de plazos, de informes, contrainformes, realmente lo que hacemos es hacer un flaco favor y, al final, hacer inviable algo que podría ser perfectamente posible.

Ha hecho usted referencia a algo que son los planes que marca la LOT.
Yo creo que en este debate estamos hablando de la Ley urbanística valenciana que, evidentemente, no es la Ley de ordenación del territorio y usted hace aquí lo que hace frecuentemente.
En algún artículo nos definía el desarrollo sostenible para introducirlo en la ley.
O habla de los temas de participación de una manera genérica también para introducirlo en la ley.
Yo creo que cada ley tiene que ajustarse precisamente a sus contenidos, y algo que está perfectamente regulado en otra ley y si esa ley no marcó unos plazos determinados seguro que fue atendiendo a la complejidad, a la dificultad de acordar, primero, tener una redacción técnica y luego acordar con los agentes sociales un documento de estos y no fijó en plazo, por lo tanto, yo estoy.
.
.
, creo que no tiene objeto el marcar un plazo en esta ley a algo que ya está perfectamente regulado en otra ley.

Cuando habla de zonas de ordenación, yo creo que cualquier experto de esos que le asesoran a usted le dirá que está perfectamente definido.
Estaba definido análogamente en la legislación anterior y, de hecho, ya existe un reglamento de zonas que se está aplicando.
Evidentemente, la evolución de la cultura urbanística y de los planes harán que se mejore con ese nuevo reglamento de zonas pero que es un documento que ha funcionado perfectamente con una definición análoga y creo que lo que usted aporta lo que haría, precisamente, es complicarlo y me da la sensación de que no se comprende muy bien lo que es un documento de zonas.

Y, luego, hay muchos aspectos a los que vamos a decirle que no.
Cuando habla usted de los requerimientos para la adaptación de planes o con los consensos administrativos.
Yo creo que al final usted lo complica mucho porque viene a decir su enmienda que si cuando un planeamiento afecta a dos municipios, si no hay consenso entre los dos municipios no se puede realizar ese planeamiento.
Pero yo creo que es un flaco favor.
Yo creo que hay que potenciar, como hace la ley, y buscar ese consenso, pero si llegado determinado momento están claras las posiciones, que pueden tener intereses perfectamente legítimos y diferentes, los distintos ayuntamientos, pero yo creo que tiene que haber una interpretación del interés supramunicipal, global en lo que afecte a ese municipio, y esa interpretación yo creo que le toca al Gobierno Valenciano, a la Conselleria de Territorio, que es precisamente la que tiene dentro del Gobierno esa competencia.
Y creo que está perfectamente regulado y no podría plantearse de otra manera.

O cuando usted, en alguna enmienda, plantea que, bueno, cualquier actuación de interés supramunicipal, si no tiene dictamen favorable del ayuntamiento no se puede hacer.
Yo creo que eso, evidentemente, si aplicásemos eso, le puedo garantizar que no se haría ninguna autopista, ningún gaseoducto, ninguna línea de alta tensión ni ningún tipo de actuación de este tipo, compleja, que realmente necesite.
.
.
, precisamente yo creo que un período de concertación muy importante, de acuerdo, de que todo el mundo sea capaz de ver que es un beneficio global pero que si está perfectamente motivado y argumentado tiene que haber una administración que adopte la responsabilidad.

Por lo tanto, ya le digo que entendemos que las enmiendas que usted plantea no van a mejorar la ley, que siguen en la línea de, bueno, en aras a ese pretendido respeto a lo que dicen los ayuntamientos, los propietarios, lo que pretende realmente es.
.
.
, no sé si lo pretende o sería una consecuencia directa, aunque usted no sea muy consciente, pero, bueno, ralentizar los procedimientos o llegar a situaciones de conflicto sin posibilidad de sacar adelante ningún proyecto que, precisamente, yo creo que no es la línea que planteamos nosotros en esta ley.

Por lo tanto, ya le digo, vamos a no aceptar las enmiendas que usted plantea salvo la 251, que entendemos que es razonable que se plantee, y la que se ha planteado también con la modificación del "entorno" que ha planteado usted en una intervención anterior, que es la número 23, que en vez de "en las inmediaciones" figura "en el entorno", pues también la vamos a respaldar.

Nada más, señor presidente.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

He entendido, señor Modrego, que aceptan ustedes la 251.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Sí, que se vote aparte.

**El senyor president:**

 

Bueno, que se vote aparte.

¿Alguna agrupación más?

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Sí, señor presidente.

Queremos que se vote por separado la 86, la 242, 243, 734, 736, 741, 42 y 43.

**El senyor president:**

 

Muy bien, pues votamos en primer lugar la 251 y la 23.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, quedan aprobadas.

Votamos a continuación la 86, 242, 243, 734, 736, 741, 742 y 743.
¿Votos a favor?
1.
¿Votos en contra?
9.
¿Abstenciones?
6.
Por 9 votos en contra, 6 abstenciones y 1 a favor, quedan rechazadas.

Votamos ahora el resto de las enmiendas de este grupo.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
9.
Por 9 votos en contra y 7 a favor, quedan rechazadas.

Hemos terminado con esto.
Están tratadas las enmiendas que corresponden al título preliminar.
Por lo tanto, podemos pasar a votar los artículos 1 al 8.
Si sus señorías quieren que los votemos todos conjuntamente o desean alguna separación.
.
.

Pues, si les parece votamos los artículos 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 y 8.
¿Votos a favor?
9.
*(Remors)* ¿Espero?
Del 1 al 8.
Espere el que faça falta, sense problema.
*(Pausa)* Responen tots al títol preliminar.

¿Podem votar, senyor Arnal?
Doncs, votem.
.
.
*(veus)*, 5 i 7.
Doncs, votem 1, 2, 3.
.
.
*(veus)*, el 3, el 5 i el 7.
Votem 1 i 2.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
S'aprova per 9 vots a favor i 7 en contra.

Número 3.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
Queda aprovat.

Número 4.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Queda aprovat per 9 vots a favor i 7 en contra.

Número 5.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor, 7 abstencions, queda aprovat.

I article 6.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Queda aprovat.

Número 7.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Abstencions?
Per 9 vots a favor i 7 abstencions, queda aprovat.

I número 8.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Abstencions?
Cap.
9 Vots a favor i 7 en contra, queda aprovat.

Passem a continuació, ha tingut esmenes del títol primer, del Grup Parlamentari Popular *(veus)*, sí, però com hem dit que anem per títols, anem a fer-ho per títols, aixina l'orde el podem portar millor.

Sobre este grup d'esmenes, que comença en la 29 i acaba en la 467, n'hi han presentades una sèrie d'esmenes transaccionals i alternatives que afecten les esmenes número 378, 350, 362, 376, 372, 377, 378, 383, 388, 395, 400, 411, 413, 424, 363, 444, 445, 459, 463 i 464, i a més n'hi ha una altra esmena transaccional que afecta la 297 i la 298, del Grup Socialista.

Ho tenim clar, senyors.
.
.
?
*(Veus)* 297 és del Partit Popular i 298 és del Grup Socialista.

Llavors, votaríem en primer lloc les vint esmenes transaccionals que he presentat al principi i votaríem per separat la.
.
.
No, no, no se poden votar totes.
.
.
*(Veus)* No, el que jo dia era votar primer les esmenes, perquè, clar, això representa que les esmenes corresponents queden ja retirades.
Votem les transaccionals i després defendrà el senyor Maluenda la resta d'esmenes.
Li pareix, senyor Maluenda?
*(Veus)* Molt bé, votem les esmenes transaccionals, primerament les que he llegit jo, les vint primeres que he llegit, i finalment votarem la 297 i la 298.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president, pregue vote.
.
.
Ah!
, la 297 i 298 per separat.

**El senyor president:**

 

Eixes per separat i les altres totes juntes.

Llavors, votem primer la transaccional que afecta a la 297 i 298.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
Cap.
Per 15 vots a favor i 1 en contra, queda aprovada esta esmena transaccional.

I ara votem la resta d'esmenes transaccionals presentades.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Per 9 vots a favor i 7 en contra, queden aprovades la sèrie d'esmenes transaccionals.

Passem ara a votar la resta d'esmenes d'esta agrupació, que són la 29 *(veus)*, que no estan defensades, que són la 29, 47.
.
.
Perdó, a votar no, anem a la seua defensa: 29, 47, 63, 74, 90, 101, 103, 120, 151, 158, 166, 169, 173, 175, 176, 177, 190, 228, 248, 261, 274, 276, 311, 313, 329, 334, 349, 351, 358, 359, 360, 364, 365, 366, 373, 374, 382, 385, 396, 397, 446, 447, 448, 450, 451, 454, 460 i 467.
Total, 48 esmenes, que per a la seua defensa té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyories, l'esmena.
.
.
, començant pel principi, l'esmena número 10 pretén delimitar el concepte d'unitat urbana per remissió al de l'illa de cases, per coherència amb el que disposa l'article 21.
4, apartat *b*, del projecte.
D'esta manera es precisa més el seu contingut i s'aconseguix una major seguretat jurídica.

Quant a l'esmena 47, el seu objectiu és permetre una major coherència interna del text del projecte de llei, de forma que no es contradiga allò establit en este precepte i allò regulat en els articles 55 i 56 d'este projecte.
L'esmena respon a una de les suggerències plantejades pel Ministeri d'Administracions Públiques a través de la Direcció General de Desenrotllament Autonòmic.

I fixen-se si és curiós: el Grup Parlamentari Socialista presenta 170 esmenes parcials a este projecte de llei, i inclús un text alternatiu, un mal cridat text alternatiu, perquè en realitat era una modificació de la Lrau que deixaven viva, i, per contra, el Ministeri, també en mans del Partit Socialista, el Ministeri d'Espanya, tan sols fa quatre suggerències, que amb molt gust hem acceptat i hem incorporat al text.

L'esmena 63, que és a l'article 23, la redacció de l'apartat *b* té per objecte permetre que els ajuntaments puguen rebre, si aixina ho decidixen ells mateixa, lliures de càrregues urbanístiques, les parcel·les edificables corresponents a la cessió del 10% de l'aprofitament tipus en sòl urbanitzable.

Deu recordar-se que esta cessió en municipis de més de 10.
000 habitants i per a sòls urbanitzables residencials, deu anar destinada íntegrament a la promoció de vivenda de protecció pública.

L'esmena 74, que és a l'article 28, tracta de precisar al màxim els conceptes manejats en el precepte, de forma que no sorgixquen dubtes en la posterior aplicació de la norma, que estiga ben clar.

L'esmena 90, que és a l'article 34, aquí.
.
.
Bé, és una correcció d'estil.
Només s'elimina la preposició *a*, a on diu.
.
.
, s'elimina *a*, que és una esmena totalment tècnica.

Després, les esmenes 101 i 103 a l'article 37, introduïxen dos modificacions que tenen com a objecte delimitar les condicions d'edificació per cada una de les zones d'ordenació, aixina com les ordenances generals d'edificació, en les que tradicionalment s'han inclòs les normes tècniques que deuran respectar-se per a l'execució de les obres de construcció o rehabilitació d'edificis.

L'esmena 120 a l'article 144 delimita, en el seu apartat 1.
*b* els supòsits en què la modificació de les directrius definitòries de l'estratègia d'evolució urbana i ocupació del terreny comporten la revisió del pla general.
No tota modificació justifica per si mateixa eixa revisió, per la qual cosa se creu més adequat que sols les modificacions substancials o globals d'elles òbriguen eixa possibilitat.

L'esmena 158 és a l'article 55 i és una esmena també de caràcter tècnic, encara que pareix una obvietat, donat que mos referim en l'apartat 2.
*a* al sòl urbanitzable.
Clarifica la regulació jurídica del sòl dotacional de la ret primària adscrita al sòl urbanitzable.

L'esmena 151 a l'article 52, és el mateix argument que l'anterior esmena, encara que se deduïx del contingut del precepte que queda clar que la classificació dels parcs públics naturals serà del sòl no urbanitzable.

Les esmenes 166 i 169 a l'article 56, doncs, mire, l'última frase de l'apartat 3, que se suprimix en l'esmena, pot eliminar-se sense que sofrixca ninguna alteració el sentit del precepte, que és el que diu l'esmena 166.

I l'apartat 5 deixa la porta oberta que el pla general calcule l'aprofitament tipus en sòl urbà, de forma distinta a allò previst en l'article 56.
2, i en la nova redacció se guanya seguretat jurídica a l'eliminar esta possibilitat.

Les esmenes 173, 174, 175 i 176 són a l'article 58, i l'objectiu d'elles és clarificar el règim jurídic de les delimitacions d'unitat d'execució, incloent-hi les possibilitats de modificació.
Donat que l'aprofitament tipus ve referit a una àrea de repartiment i les unitats d'execució poden abraçar terrenys de diferents àrees de repartiment, l'incís final de l'apartat 2 recorda que estes operacions no poden implicar una modificació de l'aprofitament tipus definit en el planejament general, amb la qual cosa l'incís final de l'apartat 6 sobra, justificant per això la seua eliminació.

El nou apartat 4 ve a complementar la regulació dels parcs públics en sòl no urbanitzable que s'obtinguen com a conseqüència dels deures de cessió previstos en la LOT i protecció del paratge previst, prevenint la possibilitat d'establir comissions de ponderació de valor, qüestió que ja venia prevista en l'article 15 de la vigent llei del sòl no urbanitzable.

L'esmena 190 és a l'article 62.
Facilita als ajuntaments els treballs de redacció del planejament general, al poder mantindre l'ordenació del sòl urbà de l'anterior pla general, sense necessitat de modificar-lo, pensant sobretot en les situacions consolidades en àmbits urbans en què no és previsible l'execució de més actuacions.

L'esmena 228 és a l'article 73, i és també una correcció d'errors.
És una esmena de correcció d'un error en la seua remissió.

L'esmena 248 és a l'article 81 i facilita la possibilitat que les propostes de modificació del planejament general que formulen els particulars puguen anar acompanyades de la documentació tècnica necessària.

Quant a la 261, a l'article 83, introduïx, arran de l'observació formulada pel Ministeri d'Administracions Públiques, el seu objecte, que és respectar la regulació específica del seu propi àmbit competencial per part de l'estat, que espere que, en justa coherència política i de sigles, també esta el Grup Socialista la vote a favor.

L'esmena 274, a l'article 90, se referix a la remissió a les condicions de publicitat establides per als plans generals, donat que l'anterior redacció podria induir a confusió.

L'esmena 276 és a l'article 91.
S'elimina l'apartat 2, per considerar que la funció de l'informe previ ja se complix en la cèdula territorial d'urbanització.
A més, el control autonòmic no se perd, donat que els aspectes relatius a l'ordenació estructural són sempre d'aprovació autonòmica.

Les esmenes 278 i 297, no em referiré a elles, perquè han segut transaccionades i una d'elles votada a favor pel Grup Socialista.

Les esmenes 311 i 313, a l'article 98, establixen un procediment de resolució de discrepàncies entre conselleries, que queda en mans, lògicament, del Consell.

L'esmena 329, a l'article 107, efectivament, se modifica també la redacció de l'article, de conformitat amb les suggerències remeses pel Ministeri d'Administracions Públiques, i també pense que van a votar-mos-la a favor.

L'esmena 334, a l'article 112, el seu objectiu és delimitar el concepte del que s'anomena "avanç de planejament", de forma que ens permeta conéixer per endavant quin seria el seu contingut, remetent al reglament la seua regulació, dins dels límits que en el precepte s'assenyalen.

Les esmenes 349 i 350, no les defense, perquè han segut transaccionades i votades favorablement per esta comissió.

Les esmenes 351 a 385, excloent la 360, 362 i 363, que també han segut votades favorablement mitjançant transaccionals per esta comissió, la resta té com a objectiu regular, d'acord amb els principis que regixen el dret estatal i europeu de la contractació pública, els següents aspectes:

1) la identificació dels subjectes legitimats per a assumir la iniciativa en la tramitació dels PAI;

2) l'exigència a tots els aspirants a urbanitzador del compliment dels criteris de solvència econòmica i financera, tècnica i professional, establits pels ajuntaments en les bases particulars reguladores en cada programa, que deurà ser acreditada per algun dels mitjans assenyalats en els nous preceptes que s'incorporen a esta llei;

3) aplicació de les mateixes prohibicions per a contractar que les establides en l'article 5 del Reial Decret Legislatiu 2/2000, del 16 de juny, pel qual s'aprova el Text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques;

4) s'establix el règim jurídic bàsic dels dos agents econòmics implicats en la seua execució, urbanitzador i empresaris constructors, reforçant la total separació entre els dos: mentres que a l'urbanitzador li correspondrà redactar quants documents tècnics siguen necessaris per a la gestió del programa en la seua integritat, l'empresari constructor deurà executar les obres prèviament definides en el projecte d'urbanització aprovat per l'ajuntament.
Inclús reconeixen el caràcter privat de la relació jurídica que unix a estos operadors econòmics, l'empresari constructor deurà ser seleccionat per l'urbanitzador mitjançant concurs o subhasta, seguint un procediment en què quede garantida l'efectivitat de tots i cada un dels principis reguladors de la contractació pública i establint un sistema àgil de tutela administrativa que ratifique amb plenes garanties jurídiques el compliment de la normativa de contractació pública;

5) aplicació de la més recent jurisprudència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, la Sentència de 3 de març del 2005, assumptes acumulats en la C-21/3 i C-34/3, cas Fabricom, en el sentit d'exigir que deurà donar-se audiència als que siguen exclosos del concurs per a ser urbanitzador o empresari constructor per haver participat en la investigació, l'experiència, l'estudi o el desenrotllament d'alguns instruments que afecten a l'ordenació de l'àmbit territorial afectat pel PAI;

6) establiment com a dret supletori en la regulació de l'urbanitzador el títol IV del llibre segon de la Llei de contracte de les administracions públiques; i

7) regulació detallada dels documents a incorporar per cada concursant a l'alternativa tècnica i a la proposició juridicoeconòmica, millorant la seguretat jurídica i la transparència transparència, de forma que el concurs per a ser urbanitzador siga fàcilment accessible per a qualsevol empresari europeu.

Les esmenes de la 348 a la 451 se referixen a l'article 126 al 140, i els seus objectius són establir un nou procediment de selecció i adjudicació dels programes d'actuació integrada ajustat als principis reguladors de la contractació pública establits en la normativa estatal i europea.

Les línies bàsiques del nou procediment és establir els instruments necessaris per a facilitar la direcció i l'impuls públic del procediment en tots els seus tràmits, i s'elimina la distinció anterior entre procediment ordinari i procediment simplificat, establint-se un únic procediment de selecció i adjudicació, en el qual se ratificarà la gestió dels concursos pels ajuntaments, i s'evitarà que, mitjançant l'ús abusiu del procediment simplificat, s'evite el control municipal dels tràmits del procediment competitiu, com venia ocorrent en la Lrau, després de l'esbroncada de la Unió Europea.

S'establix que l'anunci de concurs se publicarà, siga quina siga la quantia final del PAI, en el *Diari Oficial de la Unió Europea*, no en el *Diari Oficial de les Comunitats Europees*, com diu el Grup Socialista en les seues esmenes.

La selecció i adjudicació dels programes d'actuació integral se durà a efecte en un únic acte, de manera que mantenir una diferent valoració per a l'alternativa tècnica i per a la proposició juridicoeconòmica es dedique en un sol acord, quan és la proposta del PAI més avantatjosa per a l'interés públic.

Les esmenes 454 a la 467, introduïxen a més de modificacions merament tècniques i de redacció de la nomenclatura, buscant la coherència interna del text i una altra sèrie de modificacions.
.
.
Bé, diré que, en realitat, d'estes esmenes només me'n queden dos, tres, en este bloc, perquè les altres han segut transaccionades i les altres corresponen al següent bloc que defensaré.
I com veig que el temps s'acaba, només vull incidir en les normes que en les esmenes 388 a 451 s'introduïxen.

Per exemple, en cada actuació integrada se deurà aprovar aixina mateixa unes bases particulars reguladores per part de l'ajuntament, en les quals es fixaran amb claredat quines són les normes per les quals se regirà el concurs de selecció i adjudicació de cada programa, i s'elimina la distinció anterior, conforme dia anteriorment.

Però se reconeix la iniciativa particular per a la presentació de propostes de programa, incloent els documents de planejament necessaris, i per això, de conformitat amb la Llei estatal 6/1998, del 13 d'abril, del sòl i valoracions, la presentació d'una iniciativa no atorga ningun avantatge al seu promotor, que deurà sotmetre's en igualtat de condicions que la resta de concursants al procediment competitiu dissenyat per la llei i a les incompatibilitats que establix l'articulat de la llei.

La selecció i adjudicació dels programes d'actuació integrada es durà a efecte en un únic acte, conforme dia abans, de forma que, mantenint una diferent valoració per a l'alternativa tècnica i per a la proposició juridicoeconòmica, es decidixca en un sol acord quina és la proposta de PAI més avantatjosa per a l'interés públic, i tindran d'estar definit clarament per part de l'ajuntament, en les seues bases reguladores, els criteris objectius de l'adjudicació.
Estos criteris respectaran plenament els principis de transparència, no-discriminació, igualtat de tracte, garantint que l'avaluació de les ofertes es realitza en condicions de competència efectiva i sempre adaptant-se a les normatives de la Unió Europea, que és el que, en definitiva, fan estes esmenes per a estar dintre del marc de recomanació que les directives europees assenyalen en matèria d'urbanisme.

Espere, senyories, almenys del Grup Socialista, que eixes esmenes recomanades pel ministeri socialista del Govern d'Espanya siguen recolzades pel seu grup parlamentari en este Corts.

Res més i moltes gràcies.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Passem, doncs, a votar este grup d'esmenes.
.
.
*(Veus)*

 

Perdó, sí, torn en contra.
.
.
Senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Del títol I, anem a agafar diverses esmenes.
L'esmena 47, jo, doncs, no li l'he aprovat, però el felicite, perquè han corregit un nyap tremend.
El projecte de llei, concretament, assenyalava que en el sòl urbà, fixe's, són coincidents l'aprofitament objectiu i subjectiu, de manera que l'excedent d'aprofitament no existeix.
Això és el que deien.
Ara, en l'esmena, els agraïxc que hagen eliminat això que l'excedent d'aprofitament no existeix.
No l'aprove, de totes formes, perquè segueix diguent-se que serà aplicable el règim previst a l'article 23, sobre el qual no estem d'acord.

Si passem a l'esmena 63, que modifiquem l'article 23.
*b*, mire, el que li tinc de dir és que nosaltres pensem que la participació pública en les plusvàlues s'establix en el 10%, però, ja li he dit abans, en un 10% urbanitzat i no urbanitzable.
Insistixc que ja es regula així en la major part de comunitats autònomes, la major part d'elles governades pel Partit Popular.

Ara bé, vostés han fet un canvi molt lleugeret, però insuficient.
Vostés, el que diuen ara és que malgrat.
.
.
, o assenyalen que les càrregues d'urbanització corresponents a l'administració es podran minorar, "es podran minorar", per tant, no, és insuficient.
Jo li demano este 10% en urbà i no en urbanitzable.

Si passem a l'esmena 90 de vostés, que modificava l'article 34.
*c* del projecte de llei, doncs, molt poqueta és la diferència.
Vostés obliden en totes, doncs, les definicions d'aprofitament, siga objectiu, subjectiu o tipus, el que siga, el concepte de ponderació a través dels corresponents coeficients correctors.
Les esmenes per a transaccionar que vostés me presentaven, recorde vostés posaven "podrà" i, per tant, nosaltres el que volem es que se puguen aplicar aquells coeficients correctors.

Si passem al títol II de la llei, l'esmena 120 de vostés, referida a l'article 44, fa referència al contingut de directrius definitòries de l'estratègia d'evolució urbana, assenyalant vostés que aquest s'adequarà a les característiques del municipi i, aquí està el problema i per això no se li port aprovar, diuen vostés que per a la seua modificació "substancial" o "global", caldrà la revisió del pla general d'ordenació urbana.

En el 151, els plans generals d'ordenació urbana hauran de preveure àrees destinades a parcs públics naturals en els quals es puga materialitzar ­recordem ja la Llei d'ordenació del territori, que ja ho vam debatre­, bé, la cessió gratuïta a l'administració d'una superfície equivalent de sòl no urbanitzable, es deia.
Jo li dic el mateix que li dia quan debatíem la LOT, jo pense que s'encobreix una revalorització de sòl a canvi de quatre parcel·les improductives allí, doncs, on el nostre senyor va perdre el *gorro*, no?
*(Veus)*

 

El 166, l'esmena 166, respecte a criteris per a calcular l'aprofitament tipus, jo, en primer lloc, doncs, he d'assenyalar que ahí tenen un embolic tremend a l'hora de calcular l'aprofitament tipus en sòl urbanitzable, quan el més senzill jo pense que és dividir l'aprofitament objectiu de l'àrea de repartiment entre el que és la superfície d'aquesta i excloent, evidentment, la superfície dels terrenys dotacionals públics existents.

A més a més, afegixen ara, amb la nova esmena o amb l'esmena que presenten, la no-necessitat d'aportar un estudi del paisatge urbà del conjunt, la qual cosa, doncs.
.
.

Si passem a la 153, que fa referència a l'article 58, assenyalen vostés que les unitats d'execució podran comprendre terrenys inclosos en diferents àrees de repartiment.
Jo penso que no s'ha descobert la lluna.
De fet, una unitat d'execució, doncs, que puga ser discontínua ja s'està executant actualment mitjançant el que és la Llei reguladora de l'activitat urbanística.

Si passem a l'article 58, a través d'una esmena de vostés, la 177, quan delimiten les unitats d'execució, si mal no recorde, diuen que els sòls per a parcs públics naturals seran classificats com a sòl no urbanitzable i s'integraran en les àrees de repartiment.
.
.
, concretament, diuen això, en les àrees de repartiment resultants, amb els corresponents coeficients de ponderació.
Jo, sincerament, és la primera vegada que sento que els sòls no urbanitzables puguen tindre coeficients de ponderació.
Jo penso que això ho hauríem de vore.

En l'article 62.
1, esmena 190, jo segueixc sense estar d'acord que el pla general d'ordenació urbana potestativament puga ordenar de forma detallada tot o part del sòl urbà o assumir l'ordenació del sòl urbà del pla general anterior.
Pense que seria més lògic i coherent assenyalar que el pla general deurà ordenar de forma detallada tot el sòl urbà a fi de garantir un desenvolupament urbà concretat per la mateixa administració municipal, és a dir, per l'ajuntament, i, en conseqüència, equilibrat i sense dèficits, cosa que no es produeix.
.
.

**El senyor president:**

 

*(Intervé sense micròfon)* Vaja acabant.
.
.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

En l'esmena 278, a l'article 92, que no hem acceptat la transaccional, fa referència a la confecció d'instruments de planejament d'àmbit supramunicipal, és a dir, que afecte a diversos termes municipals.

Bé, alguna cosa s'ha aconseguit amb l'esmena que presenten, ja que almenys s'han adonat, i per això ho han llevat del projecte de llei, que en un supòsit tan complex com és la tramitació de planejament que afecte a diversos termes municipals, no pot preveure's una tramitació simplificada, i sobretot en una notaria, ja que contribuiria, i vosté ho sap millor que jo, a una confusió tremenda.

De l'esmena 297 no dic res, al 94.
5, perquè l'hem transaccionat i, a més, acceptada per nosaltres.

De l'esmena 350, a l'article 117, diuen que a fi de respectar la normativa europea ­fixe's­ i estatal en contractació pública, qui siga seleccionat com a agent urbanitzador no podrà participar en cap cas com a licitador en la selecció de l'empresari constructor.

Jo, el que he de dir aquí és que han fet, de veres, i sap que este és el nucli més important de la Llei urbanística valenciana, han fet una translació errònia de la normativa europea del contracte d'obra pública *(veus)* a l'urbanisme.
.
.
Sí, sí, a l'urbanisme.
.
.
*(Veus)* Sí, sí, sí, sí.
.
.
Val, val, però no acceptada per nosaltres.
Però per això li dic que en l'esmena de vostés, perquè pense que és bàsica, insistixc, fan una translació errònia.
No és el mateix ­i vosté, senyor Maluenda, amb l'experiència que té legislativa ho hauria de saber­ fer una carretera que urbanitzar uns terrenys.

Quan les directrius europees parlen de diferenciar entre qui fa un projecte i el qui l'executa ­agent urbanitzador, empresari, constructor­, fa referència a obres públiques com, per exemple, una carretera, inclús a empreses que puguen tenir informació privilegiada i, per tant, en aquells casos sí que haurien de ser diferents, en això sí que estaria.
.
.
Ara bé, no és el cas de l'agent urbanitzador.
Resulta que aquest ara no podrà executar l'obra, però al mateix temps serà el mateix agent urbanitzador el qui fixarà les bases i ho adjudicarà a un empresari constructor a una notaria.
*(Veus)* Jo pense, sincerament li dic, que és un nyap, ho miren per on ho miren.
I, a més a més, farà més complexa l'actuació, dos responsables en lloc d'un, i, en darrera instància, generarà pràctiques tremendament heterodoxes, per no dir corrupteles, perquè serà l'agent urbanitzador el qui a un notaria, i prèviament fixades unes bases, seleccionarà este empresari constructor.

Insistixc, és una translació errònia, i voran la primera denúncia que hi haja al respecte, com van a tindre de modificar això.

Si passem els pocs minuts que ens queden a l'esmena 359, doncs, jo pense que és un desgavell d'improvisació i de descontrol.
Mentre que al projecte.
.
.
, fixe's on arriba, mentre que al projecte de llei diuen que la relació entre l'urbanitzador i l'ajuntament es regirà pels contractes de concessió d'obra pública, que era una burrada, ara resulta que ho cànvien ràpidament i diuen que aquesta relació es regirà pels contractes de consultoria i assistència.
Concretament, este és el canvi entre el projecte de llei i l'esmena.
Això vostés ho van canviar en vint dies.

Per tant, jo li pregunto que en què quedem?
*(Veus)* Mire, jo, com a conseqüència de no confeccionar vostés el reglament de gestió de la Lrau, deu anys després encara no sabem com qualificar l'agent urbanitzador.
I li dic una cosa, la doctrina jurídica més solvent sobre la matèria, que després li puc passar, ni aposta pel primer, és a dir, concessionari d'obra pública, ni aposta pel segon, que encara és un contracte de consultoria i assistència l'agent urbanitzador, sinó pel contracte administratiu especial, que és el que haguera segut més correcte.

Si passem als objectius del programa, doncs, bé, a mi me pareix bé l'esmena 366, que u dels objectius siga obtenir l'aprofitament que legalment corresponga, però el que no es pot admetre és que siga l'ajuntament el que suporta les càrregues d'urbanització corresponents a la cessió que per llei li correspon.
Insisteixo, en quasi totes les comunitats autònomes la cessió de l'aprofitament urbanístic que li correspon a l'administració municipal es fa lliure de càrregues d'urbanització, el terreny es dóna ja urbanitzat.
Els ho faran canviar en la propera llei que sortirà al Congrés dels Diputats, la Llei del sòl.

Si passem al document integrant dels programes, l'esmena 372, insisteixo que l'ordenació detallada sempre s'ha d'incloure ­jo pense­ en un Pla general d'ordenació urbana, i no donar la possibilitat d'estar o no inclosa.
A més a més, jo pense que hauríem de corregir les contradiccions que existeixen, done's compte, a la LUV, i que les agreugen encara més a través de les seues esmenes.

Mire, en aquesta esmena diuen ­i li ho llig textualment, perquè ho hauran de corregir a la força­, diuen que: "l'alternativa tècnica inclourà les bases tècniques.
.
.
­bases tècniques, sí, sí, li ho dic per les esmenes que vostés han fet­, per a la redacció del projecte d'urbanització".
A l'esmena 378 diuen el contrari, diuen que: "l'alternativa tècnica inclourà, no les bases tècniques, sinó el mateix projecte d'urbanització".
I a l'esmena 400 no parlen ni d'una cosa ni de l'altra, sinó que haurà de ser l'avantprojecte de les obres d'urbanització.
Per tant, o s'aclareixen vostés o això serà un destarifo descomunal i sense precedents en la legislació de la nostra comunitat.

Si passem al contingut de l'alternativa tècnica, l'esmena 378, vostés assenyalen que si la proposta de programa modifica l'ordenació estructural, s'haurà d'incorporar la documentació que estableixen els articles 72 a 74, és a dir, allò dels plans parcials modificatius que poden modificar el propi pla general d'ordenació urbana.
Jo no estic d'acord i li conte allò de Nou Manises que li vaig dir jo al senyor Blasco: el que no se pot fer és duplicar un conjunt d'edificacions amb una simple modificació puntual.

Si passem a la proposició jurídicoeconòmica, la 383, és curiós que s'atrevisquen a fixar el benefici de l'agent urbanitzador per llei, me pareix que vostés diuen que no pot superar el 10%.
És una cosa molt difícil, i, sobretot, en una economia de mercat, no me pareix bé que fixen per llei el benefici.
No ho havia vist mai, però.
.
.

En l'esmena 388, que és la iniciativa pública de formulació de programes, jo pense que és escandalós ja que no es fixa el coeficient de canvi per a la retribució de sòl, ja que aquest es calcularà en el projecte de reparcel·lació.
I ens trobem que l'ajuntament aprova el programa sense saber quin és el percentatge d'aprofitament.
I encara més, done's compte, si l'ajuntament vol cobrar amb aprofitaments, el propietari no ho sabrà fins que estiga fet el projecte de reparcel·lació, i això jo ho veig una cosa molt greu.

Si passem a l'esmena 397, diuen que quan la sol·licitud ­la sol·licitud me referisc per a iniciar el concurs d'execució d'un PAI­ implique el desenvolupament de les directrius d'ordenació estructural vigents, s'admetrà, si passen tres mesos, el silenci administratiu positiu.
A mi no em pareix correcte, ja que el Pla general d'ordenació urbana és una norma bàsica, el desenvolupament del qual no pot aprovar-se per silenci administratiu.

Mire, vosté pot tenir al Pla general d'ordenació urbana unes directrius d'ordenació estructural meravelloses, que el poble creixerà cap ací, cap allà, com vosté vullga.
Ara, però és que després, el projecte d'urbanització mitjançant un pla parcial pot ser una autèntica misèria, per no dir altres coses més obscenes.

Si passem a l'esmena 400, en les bases generals i particulars que regulen l'adjudicació de la condició del propi urbanitzador, no estableixen ni concreten els que són els criteris d'interés públic que han de ser considerats i ponderats en cada cas a l'hora de l'adjudicació.
Vostés diuen que seran aprovades pels ajuntaments com a ordenança municipal, inclús estableixen com a determinacions criteris únicament tècnics.
De fet, jo pense que es mullen molt, molt poquet al respecte.

I finalitze estos segons que em queden, no tinc temps a tot, però per comentar-li, per exemple, en el tema de l'anunci de licitació i informació pública en els documents d'ordenació.
Els processos d'informació pública vostés els reduïxen al mínim.
Si bé es publiquen anuncis a Brussel·les, han posat: *Diari Oficial de la Unió Europea,* Doue, els afectats i els propietaris no reben mai informació sobre les propostes econòmiques, que hauran d'abonar de forma obligatòria, ja que vostés suprimixen el procediment d'exposició d'aquestes prèviament a l'adjudicació.

Si passem a l'article 136, en l'esmena 444, resulta una cosa curiosa.
En les propostes de programa que presenta cada licitador es podrà demanar un dictamen del territori i del paisatge.
Ara bé, aquest no serà vinculant si afecta a un àmbit inferior a les 50 hectàrees, i serà preceptiu si l'àmbit afectat supera aquesta superfície.
Perdone, o és vinculant o no és vinculant, però posar un tall de 50 per amunt i 50 cap avall no ho puc entendre.

M'he passat, disculpe, em queden algunes esmenes per defensar.

Grácies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Per a què vol la paraula, senyor Maluenda?

**El senyor Maluenda i Verdú:**

 

Per a qüestió d'ordre, senyor president.

No sé si he dit anteriorment que es retirara l'esmena 382.

**El senyor president:**

 

No.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Ho dic ara, que està retirada.

**El senyor president:**

 

Jo no ho he sentit.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Però, sí que he dit que quedaven retirades la 362, la 372, 378, 400, 411, 413, entre altres, perquè estan afectades pel transaccionals.
Esta és la qüestió d'ordre, senyor president.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Jo no ho havia sentit, eh?

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Sí, sí.
A més, vosté ha firmat per a la tramitació.

**El senyor president:**

 

Per favor.
.
.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

No, que m'alegre que s'haja retirat.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president, el que vull dir és que no es pot referir el torn en contra a unes esmenes que no s'han defensat i que ja no existixen.

Moltes gràcies, senyor president.

**El senyor president:**

 

A això anava, senyor Maluenda.
A manifestar-li, senyor Sanmartín, que precisament ha exercit el torn en contra d'unes esmenes que estaven ja retirades perquè estaven afectades per unes transaccionals.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Però que conste que m'alegre, eh?
, que m'alegre que.
.
.
*(Remors)*

**El senyor president:**

 

Val, passem, doncs, a votar.
Agrupacions?

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Bueno, como no tenemos toda la documentación de las transaccionales, me gustaría que repitiera usted las enmiendas que se han retirado.

**El senyor president:**

 

Sí, se han retirado, vamos a ver, la.
.
.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Si quiere, le digo yo las que tengo, por si me falta alguna.

**El senyor president:**

 

Como quiera.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Vamos a ver.
La 63, la 169, la 278.
.
.

**El senyor president:**

 

No, no, vamos a ver.
¿Está leyendo las que quedan vivas?

**La senyora Gay Bódalo:**

 

No, no, las que se han retirado.

**El senyor president:**

 

La 63 y 169 no se han retirado.
*(Remors)* No, la 63 y 169 no están votadas.

Mire, yo le voy a decir las que están afectadas en este bloque.
La 29, la 47, 63, 74, 90, 101, 103, 120, 151 ­están vivas, ¿eh?
­, 158, 166, 169, 173, 175, 176, 177, 190, 228, 248, 261, 274, 276, 311, 313, 329, 334, 349, 351, 358, 359, 360, 364, 365, 366, 373, 374, 385, 396, 397, 446, 447, 448, 450, 451, 454, 460 y 467.

Ese es el grupo de enmiendas que quedan vivas en este momento.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Yo voy a pedir la votación separada de la 74, 101, 103, 175, 176, 278, 311, 313, 334, 349, 358, 364 y 365, 396, 446, 451, 454, 460 y 467.

**El senyor president:**

 

Votamos, en primer lugar.
.
.

Senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Crec que vaig a complicar-li-ho més encara, ho lamente.
.
.

**El senyor president:**

 

No hi ha problemes.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Com que jo no he participat en les transaccionals tinc encara més dificultats per a aclarir-me.

**El senyor president:**

 

Diga, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Aleshores, anem a vore.

 

Voldria que se separara la 276, si està viva encara, que no estic segur.
.
.

**El senyor president:**

 

276.
Sí que està viva, sí, sí.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bo, no sé quin dels dos blocs és el.
.
.
Vaig a intentar el més curt, a la millor incórrec també alguna que ha desaparegut ja.
Que se separara en un conjunt la.
.
.

**El senyor president:**

 

Esta per separat?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí.
Esta ella soletes.

**El senyor president:**

 

Ella soletes.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

I ara un altre grupet també per separat que espere que siga el menor.
La 151, si està viva.
.
.

**El senyor president:**

 

La 151, sí.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

190.

**El senyor president:**

 

190, també.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

334.

**El senyor president:**

 

334, també.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

365.

**El senyor president:**

 

365, sí.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

372.
Eixa ja no?

**El senyor president:**

 

La 372 està fora, fora.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

373, 374, 395.
.
.

**El senyor president:**

 

La 395 no.
Esta està transaccionada.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Correcte.

396, 397, 400.
.
.

**El senyor president:**

 

400, no.
Esta està ja.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

413.

**El senyor president:**

 

Eixa tampoc.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

424.

**El senyor president:**

 

Tampoc.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

444.

**El senyor president:**

Tampoc.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

459.

**El senyor president:**

 

Eixa tampoc.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

I la 464.

**El senyor president:**

 

Tampoc.

Molt bé.
Anem a vore.
Vamos a votar, primero, vamos a ver, la 334, 365 y 396, 334, 365 i 396, que coincidix amb els grups que s'han demanat.
Val?

Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
9 vots a favor, 6 en contra i 1 abstenció, queden aprovades.

Ara votem la 276.
Vots a favor?
Vots en contra?
Cap abstencions?
6.
Per 10 vots a favor i 6 abstencions queda aprovada.

Ara votem la 151, 190, 373, 374 i 397.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Per 9 vots a favor, 7 en contra, queden aprovades.

I ara, la 74, 101, 103, 175, 176, 278, 311, 313, 349, 358, 364, 446, 451, 454, 460 i 467.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor i 7 abstencions, queden aprovades estes esmenes.

I ara ens queda la resta, per si ens queda alguna, no?
Crec que sí.
Votem la resta d'esmenes.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.
Per 9 vots a favor, 6 en contra i 1 abstenció, queden aprovades.

Ara, si les seues senyories.
.
.
podríem vore un bloc, que serien 20 o 25 minuts i pararíem a dinar, si els pareix bé, o parem i continuem a la vesprada.
Com vulguen.
Si volen vostés suspenem, dinem i a les quatre i mitja en punt, o a les quatre.
.
.
A les quatre els ve bé que comencem?

Doncs, se suspén la sessió, que la reanudarem a les quatre.

*(Se suspén la reunió a les 14 hores i 15 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 16 hores i 10 minuts)*

**El senyor president:**

 

.
.
.
Se reanuda la comisión.

Pasamos a la enmienda número 34, del Grup de l'Entesa, que s'agrupa en la 54, 84, 130, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140, 146, 148, 149, 153, 202, 222, 238, 239, 240, 241, 258, 259, 260, 264, 280, 281, 282, 302, 303, 304, 305, 306, 307, 309, 310, 314, 315 *(remors)*, 332.
.
.
Senyories, per favor, si no, no puc.
.
.
no continue.
Per favor!
483, 559, 560, 566, 570, 579, 590, 591, 717, 718 i 751.

Total, 51 esmenes.
Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Arnal.

Quan he dit 18, m'he referit a 718.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bona vesprada.

Bé, este quart bloc d'esmenes que presentem van referides totes elles a incrementar les cauteles ambientals i aquelles mesures perquè l'activitat urbanística siga el més respectuosa possible amb el medi ambient i assegurar un mínim per al sòl no urbanitzable, i especialment aquell que està especialment protegit.

L'activitat urbanística, i més encara de la forma que s'ha estat desenvolupant als darrers anys al territori valencià, té un enorme impacte sobre el medi.
L'increment desmesurat de noves vivendes que s'ha viscut en estos anys implica uns impactes ambientals directes molt grans, però també altres indirectes que tenen un abast molt gran, a voltes majors que els impactes directes.
Per tot açò és necessari, és totalment indispensable incrementar les cauteles ambientals en relació a l'ocupació urbanística del territori i l'edificació.

Més encara quan la legislació ambiental valenciana, malgrat ser abundant i en aparença completa, és summament laxa pel que fa als instruments per aconseguir el compliment dels seus objectius, i està plena de forats que, de fet, fan quasi irrellevant la seua eficàcia per protegir del territori els valors ambientals.
I, en definitiva, perquè estem parlant d'això, la qualitat de vida de les persones.
.
.
*(So d'un telèfon mòbil.
Uun diputat diu: "perdoneu").*

Bé.
Els espais naturals directament protegits per l'administració valenciana a penes suposen el cent per cent del territori, molt per baix de comunitats com Catalunya o Andalusia, que tripliquen o quadrupliquen aquesta xifra.
Però fins i tot en els paratges protegits els impactes ambientals no cessen i poden amenaçar la pervivència d'ecosistemes tan emblemàtics com l'Albufera de València o permetre la degradació continuada de paratges com la serra d'Espadà, la Calderona o Mariola.

Malgrat l'existència d'un catàleg de zones humides, moltes d'aquestes zones humides, de fet, han quedat fora i estan sent afectades i amenaçades per processos edificatoris i urbanístics, com ara l'albufera d'Orpesa o les Salines de Calp.

L'àrea costanera, per altra banda, es veu sotmesa a una pressió constructora sense precedents, que arruïna en gran mesura el seu paisatge i que motiva preocupació a l'àmbit estatal i europeu.

Per altra banda, es permet seguir ocupant zones inundables, amb greu risc per a les persones, els habitatges i les infraestructures, a més d'altres efectes perniciosos que açò té en cas de crescudes de rius, l'efecte de les quals, d'estes crescudes, es multiplica per la mala ubicació de determinades construccions en llocs inadequats.

Les zones forestals es veuen sotmeses a una contínua degradació per processos que eliminen la vegetació i provoquen l'erosió, la pèrdua del sòl fèrtil, de manera que no podem considerar que estiguen ben resguardats.

Altres importants riscs territorials de rellevància urbanística, com la LOT i la Llei de sòl urbanitzable, no aporten, des del nostre punt de vista, garanties suficients de protecció dels valors naturals i del territori, tant, en alguns casos, pel mínim desplegament dels seus instruments, com és en el cas de la LOT, com per la pobra definició del concepte de zona urbanitzable i de sòl protegit, i per l'absència de mecanismes per a evitar la reclassificació massiva de sòl urbanitzable o la seua afecció per processos que degraden els valors naturals que en teoria s'haurien de protegir.

El creixement urbanístic i edificatori desbocat que estem patint, torne a dir, sense precedents en la història del territori valencià, genera grans demandes hídriques, malgrat tractar-se aquest d'un recurs escàs, grans demandes d'energia i de matèries primeres, cosa que porta com a conseqüència la intensificació dels impactes ambientals sobre comarques d'interior per la ubicació, per exemple, de parcs eòlics o de mines, que encara que estiguen adreçats a obtindre recursos per les àrees litorals més densament habitades i on se concentra l'activitat urbanística, repercutixen d'esta manera en el medi ambient de les zones d'interior.

També suposa l'increment de les necessitats de depuració d'aigua i de tractament de residus, amb les infraestructures associades que de vegades també es transferixen a l'interior, de manera que els impactes ambientals es multipliquen en esta zona, per exemple, en el que fa als abocadors i altres infraestructures, o també pel que fa la contaminació atmosfèrica generada en les zones més litorals, però que repercutix en moltes ocasions en comarques d'interior, com, per exemple, els Ports de Morella, on per condicions de la circulació de vents patixen molta de la contaminació generada a l'àrea litoral.

Per tots estos motius, hem introduït una sèrie d'esmenes en este sentit.

En primer lloc, importants esmenes per a deixar ben clar que el sòl no urbanitzable protegit no es puga reclassificar.
Açò és una necessitat que venim repetint en les lleis que també es refereixen a este tipus de sòl, que no oferixen suficients garanties.
El sòl no urbanitzable protegit ha d'estar-ho de manera molt i molt garantida i a llarg termini, no amb la possibilitat que de la nit al matí es puga perdre quan és un sòl singular de valors que es consideren destacats, que per tant han d'haver mecanismes per a evitar que no es puga reclassificar de manera ordinària, i que, en tot cas, s'haja de recórrer a mecanismes extraordinaris per a fer-ho.

També altres esmenes importants estan adreçades a garantir la disponibilitat hídrica per als processos urbanístics de construcció, de manera que en una de les esmenes plantegem que no puga incrementar-se en la planificació el sòl residencial si no es garantix aquesta disponibilitat hídrica.

Altres esmenes plantegen també que s'assegure en qualsevol procés urbanístic que es vaja a fer una adequada depuració de les aigües d'estes urbanitzacions.

També plantegem en una esmena que la certificació d'aquesta disponibilitat hídrica siga necessàriament i exclusivament de l'organisme competent de conca, i ens neguem a la possibilitat que ofereix algun article que puga ser la pròpia empresa subministradora qui certifique la disponibilitat d'aigua.
Açò no ens pareix seriós, açò no ens pareix rigorós, perquè l'empresa pot estar en connivència amb l'empresa constructora, o pot tindre uns objectius diferents de les prioritats públiques que ha de garantir un organisme públic, el que té la màxima responsabilitat en assegurar l'estat de les aigües i la disponibilitat d'elles al territori valencià.

Per tant, sempre, sempre, la certificació de la disponibilitat hídrica ha de ser de l'organisme competent de conca i no d'altres entitats, i menys encara d'una empresa privada que puga tindre objectius molt diferents.
S'han d'evitar excepcions a esta norma, i per això hem inclós esmenes en este sentit.

També plantegem esmenes perquè sempre en la planificació es defense el sòl forestal que puga haver al municipi i es dicten, es plantegen, a través de les normatives municipals, mesures de regeneració d'este sòl.

També em sembla molt important evitar els problemes derivats de les inundacions.
I, per tant, plantegem que esta siga un condicionant, este siga un condicionant que puga limitar noves classificacions de sòl urbanitzable o urbà.
És a dir, s'ha de limitar especialment en àrees que puguen ser inundables.
I plantegem que siguen d'aplicació necessària les recomanacions del Patricova.
Com sabran, estes recomanacions no tenen, hui per hui, de manera inexplicable, este rang de ser de necessària aplicació, quan els seus plantejaments són plantejaments absolutament necessaris i que haurien de considerar-se, no simplement com una orientació a la planificació, sinó com a recomanacions d'obligat compliment.
Aleshores plantegem que estes recomanacions del Patricova siguen sempre obligatòries.

En relació a la zona litoral, entenem que està ja sobresaturada en este moment, malgrat afirmacions que es fan en contra, que no tenen base seriosa.
I bé, no fa falta més que pegar-se un passeig per a demostrar açò.
Plantegem que es limite esta urbanització de les zones litorals.
De manera que plantegem que s'ha ampliar en elles les zones de sòl urbanitzable protegit.
I demanem en una esmena la impossibilitat de classificar nou sòl urbanitzable a la franja litoral, mentre no s'aprove el Pla d'acció territorial del litoral que, com hem dit abans, en altres intervencions, no està encara elaborat.
S'està plantejant des de fa molt de temps, però no està elaborat.
Demanem, per tant, una moratòria de la urbanització en el litoral fins que no s'aprove este Pla d'acció territorial, que ja hauria d'estar elaborat, que existix el compromís de la Llei d'ordenació del territori que ha d'aparéixer, però, lamentablement, a hores d'ara no està encara elaborat.

També plantegem en altres esmenes que aquelles zones del sòl urbanitzable que passarien a formar parc públic, segons determinats articles de la Llei d'ordenació del territori, que recupera esta llei.
I ja veurà el senyor Modrego que no sóc jo qui s'inventa aquesta llei, faça esment a altres lleis com la del sòl urbanitzable o d'ordenació del territori, és l'articulat de la llei qui contínuament fa estes cridades i posa en articles "segons diu la llei.
.
.
".
Això és el que està fent esta llei, referir-se a altres.
Jo no dic si és pertinent o no, jo crec que sí, però en tot cas no sóc qui ho fa per primera volta en les nostres esmenes, sinó que ho fa la pròpia llei contínuament i hi ha diversos articles, espere que el senyor Modrego no em negue esta evidència.

Bé, com estava dient, quan es menciona que esta transferència de sòls, de compensació per a parc públic, nosaltres plantegem que siga sòl no urbanitzable comú, comú, que passaria a ser qualificat de protegit una volta consumada esta sessió.
I a partir d'eixe moment es tractara com un parc públic en les condicions adequades per al seu gaudi públic real.

Bé, també plantegem en altres esmenes plantejar que l'ampliació dels aspectes a considerar en els catàlegs de béns culturals i naturals, ahí en l'articulat, es mencionen alguns aspectes a considerar.
Nosaltres els ampliem simplement per a no deixar fóra a alguna sèrie d'elements que pensem que han d'estar considerats i que figuren de manera incompleta quan es diu quins aspectes poden ser objecte de catalogació entre els béns culturals i naturals.
Nosaltres plantegem un llista més extens i plantegem mesures de protecció a l'entorn dels BIC, dels béns d'interés cultural.

I bé, com que ja estic esgotant el temps, no vull esgotar totes les esmenes que incloem, però fan referència a no eximir la llicència en sòl no urbanitzable, i altres mesures totes elles adreçades a la millora de la conservació dels recursos naturals.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Torn en contra, té la paraula el senyor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señor Arnal, usted para justificar este conjunto de enmiendas ha dibujado un panorama general, ya digo, un tanto catastrofista, nada cercano a la realidad, yo le digo que muy lejano a la realidad, desde luego con carácter interesado, como le voy a detallar sucintamente hablando únicamente de los puntos que usted ha hablado.

Habla de que en esta comunidad tenemos poco suelo protegido.
Bueno, pues tenemos el 7%, que es más del doble, directamente como la figura del parque natural, pero si lo incrementamos con las figuras del Catálogo de Zonas Húmedas, que lleva aparejado la clasificación como suelo no urbanizable de especial protección de todos esos suelos, llegamos prácticamente al 29%, muy por encima de la media nacional.
*(Veus)* Y yo quiero recordar.
.
.
Sí, y creo que tres veces la media europea.
Por si no lo tenía usted claro.

Y quiero recordar que el Partido Socialista, en el año 1995, proponía una red de espacios naturales, que entonces se consideraba.
.
.
lo digo para centrar un poquito el tema, no para decir que el Partido Socialista no quiere proteger, sino que se planteaba entonces como un reto muy importante lo que se llamaba el Sveni, que era aproximadamente el 20% del territorio.
Evidentemente, un análisis concreto de nuestros territorios, de nuestro suelo, con acuerdo de las directivas europeas.
.
.
*(veus)* de acuerdo a las directivas europeas, que unas se cumplen y otras no se cumplen, nosotros hemos hecho una propuesta, pendiente de aprobar por Europa, del 28%.
Por lo tanto, creo que tenemos todos los deberes hechos.

Pero, claro, cuando usted habla de zonas inundables, cuando hay unas primeras comunidades que tiene el Patricova, que es un plan integral frente a las inundaciones, que contempla no solo las obras que hay que hacer, sino las suelos que no hay que clasificar, y cuando se puedan clasificar en qué condiciones lo pueden hacer.
.
.
Y marca unas condiciones muy rígidas porque, entre otras cosas, dice que en aquellos suelos con un grado.
.
.
Porque está muy bien estudiado, si usted lo ha analizado.
.
.
*(Veus)* No, no.
*Vinculants*, totalmente en todas las comisiones territoriales.
Y toda aquella zona que aparece como inundable dentro de un suelo que se pretenda clasificar dentro de un plan general, o bien se desclasifica o bien, por el grado de inundabilidad, permite, que eso lo fija el plan, unas obras que hagan quitar el carácter de riesgo a esa zona, en las condiciones de la normativa española.

Por lo tanto, yo creo que.
.
.
Claro, usted estaba planteando que se puede construir en zonas inundables.
Se podía construir antes en zonas inundables; ahora, no.
Ahora, cuando hay una actuación en zonas inundables, tiene que estar comprometido con cargo al.
.
.
 *(inintel·ligible)* precisamente las obras de encauzamiento, de subida del nivel, de tipologías que garanticen que no hay riesgo para las personas.

Pero, claro, usted habla que se está.
.
.
Y a mí me asombra que usted se atreva a hablar del tema forestal aquí y que diga que se está degradando la superficie forestal.
*(Veus)* Me asombra todavía más que se ponga usted muy serio, porque, claro, yo.
.
.
Es que ya me parece que es algo que.
.
.
Recordar que en una comunidad como la nuestra, en que prácticamente la mitad tiene las características de forestal; que tenemos una media de más de 35.
000 hectáreas/año que se quemaban; que estamos en una media de menos de 3.
000 hectáreas; que, como usted sabe, por regeneración natural, estudios del Ceam y de otros organismos, de universidades, la capacidad de regeneración es entre 10 y 12.
000 hectáreas/año, además de las obras de reforestación; que la superficie forestal se ha incrementado, que la superficie arbolada se ha incrementado en 200.
000 hectáreas.
.
.
¡Hombre!
, yo creo que criticar la política forestal del Gobierno Valenciano, yo creo que, claro, le quita credibilidad a todo lo que usted diga.

O cuando habla del tema del agua, que parece que porque las urbanizaciones.
.
.
bueno, se va a acabar el mundo porque no hay agua para las urbanizaciones.
Usted sabe que los consumos humanos y de urbanizaciones no llegarán al 15% de los consumos de toda nuestra comunidad.
Y que, por ejemplo, bueno, me imagino que con su apoyo, en Aragón se aprueba el regadío, la puesta en regadío, por ejemplo, de los Monegros, con más de 300 hectómetros cúbicos, para regar unos desiertos, cuando probablemente con un poco más de la décima parte, se cubriesen *(veus)* todas las necesidades residenciales, residenciales, de nuestra comunidad.

Por lo tanto, me parece el debate.
.
.
que es poco serio y poco centrado.
Evidentemente necesitamos agua, necesitamos agua para la agricultura, para usos humanos, para industria y para los usos residenciales.
Y no podemos renunciar.
Tenemos tanto derecho al agua.
.
.
En otras comunidades, el déficit será la sanidad, la educación u otros; en nuestra comunidad es el agua.
Y me parece que tenemos toda la razón de exigir eso para cualquier uso que se plantee.
Y además, cuando los usos y las necesidades hídricas para estos usos, ya le digo, que porcentualmente, dentro del consumo de la Comunidad Valenciana, es un porcentaje, como en todas las comunidades, muy pequeño.

Pero, claro, usted habla del plan eólico, que tiene impactos.
Entonces, ¿en qué quedamos?
Si tenemos que poner aerogeneradores, no los podemos poner en el aire.
Podemos ponerlos en el mar.
*(Veus)* En el mar, los podíamos poner en el mar.
Pero como usted ha hecho un estudio de vientos, y dice que los vientos están donde están, no donde queremos nosotros, entonces hay que poner los aerogeneradores donde hace viento, porque los aerogeneradores donde no hace viento, pueden quedar bonitos, pero no sirven para nada.

Entonces, claro, no me critique usted el plan eólico porque se ha hecho yo creo que con todo el respeto, con unas condiciones ambientales fortísimas, pensando además que es una apuesta por la sostenibilidad muy importante.

cuando hay un plan de minas, cuando hay una situación evidente en nuestra comunidad histórica, de una proliferación de minas, que hoy, gracias a estas actuaciones, ya permite la regeneración y ya se están dando autorizaciones, pero con regeneración simultánea.
Hemos hablado del Patricova.
Estamos hablando de un estado ambiental de la comunidad que, desde luego, no se parece en nada al que usted plantea y que no legitima en ningún caso sus enmiendas.

Yo, brevemente, le voy a decir: usted tiene una obsesión por el suelo urbanizable protegido.
En todas las enmiendas plantea: "El suelo no urbanizable protegido no podrá ser reclasificado ni recalificado ­y no sé, podía haber puesto cinco adjetivos más­ en ningún supuesto".
Eso en la enmienda 34.

En la 306: "En cualquier caso, será necesario un estudio de impacto ambiental".
Por supuesto, por esta ley, por la otra y por la ley de impacto ambiental.
No hace falta ponerlo en esta ley.
Y dice: "Y además, este tipo de obras ­hablando de determinadas obras­ no podrán emplazarse nunca en suelo no urbanizable protegido".

Cuando habla de que se está hablando de las cesiones que plantea esta ley, que es ampliar un poco la equidistribución y obtener suelos públicos de valor con cargo al urbanismo, yo creo que es una apuesta que no se ha valorado y que es muy importante que además de todos los equipamientos, dotaciones y el 10%, además se obtenga suelo protegido de valor de un municipio para la administración.
Y parece que eso es algo malo, parece que es algo malo.
Hay cosas en este debate que un poco se pierden.

Pero, claro, cuando usted dice: "Bueno, cuando no haya suelos protegidos, para que no vaya, entre comillas, de rositas el promotor, que compense económicamente al ayuntamiento".
Y dice usted: "No.
Que proteja suelos aunque no tengan valor".
Y eso lo dice usted.
*(Veus)* Dice: "Cójanse suelos no urbanizables comunes y póngase la categoría de protegido".
Oiga, los suelos protegidos son los que tienen especiales valores reconocidos en la ley y hay que proteger.
Yo creo que denota un poco una obsesión fuera de la realidad y fuera de la racionalidad de lo que tiene que ser el urbanismo y la protección: proteger lo que tiene valores y actuar donde no los tiene.

O cuando usted habla de las obras públicas y dice "que en ningún caso puedan estar en suelos protegidos".
Oiga, yo le digo que yo estoy totalmente de acuerdo.
Y así lo dice la ley ­y ahora se lo diré­, que reclasificaciones para suelos urbanizables y usos convencionales en suelos protegidos no tienen sentido.
Ya está la alternativa y lo marca la ley del suelo no urbanizable común.
Pero, no sé, a mí se me ocurre que el cambio de transvase al Júcar-Vinalopó a la costa creo que pasa por treinta espacios protegidos y pasa por encima de no sé cuántos yacimientos.
Creo que afinando un poco podrán evitar alguno de ellos, no todos, alguno de ellos.
Pero, evidentemente, por alguna zona protegida, con las debidas cautelas, tendrán que pasar, porque el territorio es el que es, no es el que queremos.

Entonces, esa obsesión en una comunidad que casi tenemos el 50% de suelo no urbanizable protegido, prácticamente, me parece que está un poco fuera de lugar.
El suelo protegido tiene que ser aquel dentro del ámbito municipal, tiene unos especiales valores, y dentro del contexto también autonómico, y tiene que protegerse.
Pero no es un bien intocable en el que no se puede actuar, desde luego, con unos criterios de racionalidad y con un estudio de impacto ambiental, como marca la ley, adecuado.
Y en aquellos donde el impacto no sea asumible, no se podrá hacer nada, por supuesto.
Pero en aquellos que el impacto pueda ser asumible, se podrá actuar.

Entonces, señalarle que la ley protege perfectamente y define clarísimamente lo que son los suelos no urbanizables protegidos, los suelos no urbanizables.
Yo creo que tiene garantía de orientar todas las actuaciones en aquellos sitios donde no tiene impacto.
Y además, usted, aunque sea reiterativo, le tengo que decir, que, bueno, por ejemplo, el artículo 47, que tal vez usted no haya visto, directrices relativas a la ordenación, que son las directrices que van a fijar cuándo se puede reclasificar un suelo o no, dice claramente: "Fijarán especialmente las condiciones objetivas ­dando una serie de condiciones y justificando­ en que sea posible la clasificación de nuevos suelos urbanizables ­eso en el conjunto del plan general­, pudiendo excluir tal posibilidad de forma genérica ­todo el término­ o en determinadas áreas del municipio ­en el primer caso­, por ser conveniente al modelo territorial adoptado ­ya no por valores protegidos­ y debiendo ­y esto es importante­, debiendo excluirlas siempre respecto al suelo no urbanizable sujeto a especial protección".
Luego, no se pueden reclasificar suelos de especial protección, y lo tiene que marcar claramente, y lo marca, el plan general, por obligación legal.

Por lo tanto, todos estos artículos y esta obsesión que está marcando usted, yo creo que está fuera de lugar y está interesada en plantear un debate falso, un debate falso, de decir que ley pretende actuar en suelo no urbanizable protegido, cuando es todo lo contrario.
Yo creo que seguir con los demás grupos de enmiendas, yo creo que es incidir y reiterar un poco todos los aspectos.

Porque, por ejemplo, en las enmiendas que usted planteaba, de la 133 a la 140, cuando habla del tema de inundaciones, y habla del Patricova, yo ya se lo he explicado.
Cuando además dentro de los suelos protegidos, habla de que es el forestal.
Y dice: "No, no, es que la ley dice todos los de valor: el forestal, el de valor botánico, el de valor ecológico, todos".
Si ponemos el forestal, tendríamos que ponerlos todos.
No es que no queremos poner el forestal, es que ya está incluido.

O cuando habla usted, por ejemplo, de toda la costa de especial protección.
Bueno, a mí me parece que es una cosa que no tiene sentido, que tampoco es viable, sino que lo hay que hacer es proteger aquellos espacios de la costa.
.
.
Que, por cierto, todos los de especial valor, ya le digo, que están protegidos.

Bueno, sería seguir insistiendo en un planteamiento que yo creo que es un poco.
.
.
las posiciones están muy claras y que tampoco.
.
.
yo creo que justifican perfectamente que desestimemos todo este bloque de enmiendas por parte del Grupo Popular.

Gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Anem a passar a votació este grup d'esmenes, agrupacions.
Hi ha alguna agrupació a fer?

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Votación separada de la 34, la 140, la 222, 281, 302, 332, 559, 560, 566 y 570.
Y aparte, sola, la 54.

**El senyor president:**

 

¿54?

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Sí.

**El senyor president:**

 

Vamos a votar el primer grupo de enmiendas que ha propuesto el Grupo Socialista.
¿Votos a favor?
1.
¿Votos en contra?
9.
¿Abstenciones?
6.
Por 1 voto a favor, 9 en contra y 6 abstenciones quedan rechazadas.

Votamos ahora la 54.
¿Votos a favor?
1.
¿Votos en contra?
15.
Por 15 votos en contra y 1 a favor queda rechazada la 54.

Votamos ahora el resto de enmiendas de este bloque.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
9.
Por 9 votos en contra y 7 a favor quedan rechazadas el resto de enmiendas.

Pasamos al siguiente bloque, también de la Entesa, que empieza con el número 37, 124, 272, 316, 320, 321, 322, 324, 325, 328, 331, 393, 414, 473, 476, 538, 569, 573, 575, 600, 740, 749, 754, 755, 756, 758, 759, 761, 763, 767, 774, 775, 776, 777, 778, 780, 781, 782, 784, 785, 786, 787 y 788.
Total 43 enmiendas.

Para su defensa, tiene la palabra el señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Molt bé.

És una pena que en este debat no tinguem rèpliques, perquè alguns aspectes estaria molt bé que poguérem arribar fins el final i aclarir-los, perquè si no, es queda en un sí o un no.
Jo emplace el senyor Modrego, quan vullga, a aprofundir en tots els temes que debatim, perquè m'agradaria que quedaren clar les coses.

Evidentment, queda una cosa clara: tenim visions diferents del territori.
Jo en este bloc d'esmenes, que fan referència a l'exposició de motius, que hem presentat una sèrie d'esmenes.
.
.
Fins ara, no havíem presentat mai esmenes a l'exposició de motius, però esta volta hem trobat que era molt necessari fer-lo, perquè precisament esta exposició de motius pinta una situació de la realitat, que mosatros pensem que és bastant surrealista i bastant lluny d'eixa realitat que pretén dibuixar, i que mereixia i necessitava una rèplica.

I jo li recomanaria que se documente, com li correspon ­ i m'imagine que ho farà, però crec que no amb la suficient intensitat­ amb informes oficials europeus, espanyols i del propi País Valencià, en relació als temes urbanístics, i d'ocupació del territori i de consum de recursos, perquè és molt importants que els tinguem presents.
Nosaltres ens basem en eixos, no ens ho inventem.

I quant a la percepció social, jo crec que està allunyada, és clar, de la que té el PP.
I de fet, recorde que fa poc va haver una enquesta on, entre altres, coses se plantejava com se valorava la política urbanística del Consell Valencià actual, i era un dels temes on més valoració negativa va haver, una valoració negativa molt clara.

Jo faria cas d'este tipus de coses, amb les cauteles que s'han de tindre respecte a les enquestes, per suposat.
Però pense que no voler escoltar res d'açò, pensar que eixos milers de manifestacions que estan havent, de crítiques, d'actuacions en el Parlament Europeu i més, és cosa només de quatre o cinc persones, i que en general la gent està encantadíssima en el procés urbanístic que estan vivint.
Jo crec que és una mostra de no assabentar-se que la gent se queixa, i a la millor pot haver alguna cosa en relació a eixa queixa.

Per tant, nosaltres, en l'exposició de motius, hem fet una sèrie d'esmenes per a incorporar estes coses.

I parlar del criteri de sostenibilitat, un criteri que a vostés els agrada molt citar-lo en els documents, però no executar-lo.
I a mi me pareix molt important, tenim tota una sèrie de documents molt importants i una declaració de principis de sostenibilitat, que està per ahí perquè l'emmarquen, però per a res més.
Aleshores convindria que s'aplicara.

També parlem en este tema del model de desenvolupament urbà, que nosaltres plantegem que perquè siga sostenible ha de ser bàsicament un model compacte.
Estes qüestions, a més, apareixen connectades, este model de desenvolupament i la sostenibilitat apareixen connectades en la pròpia exposició de motius que unix estes qüestions.

Bé, inclús en la Llei d'ordenació del territori se parla de la conveniència d'este model d'urbanisme compacte enfront al disseminat o al dispers.
Abunden les declaracions del conseller Blasco a favor d'este model urbanístic més compacte.
I, torne a dir, la pròpia llei ho menciona que seria desitjable, me referisc a la Llei d'ordenació del territori, que seria desitjable.
Però clar, si se considera desitjable però no se col·loca cap instrument perquè això puga fer-se efectiu, això què significa?
M'agradaria que m'explicaren què significa dir que és desitjable una cosa però no se donen instruments, no se posa el camí perquè eixe desig siga real.

Si és desitjable, ha de tindre una plasmació molt més concreta.
Per això nosaltres hem plantejat dos esmenes en particular, que plantegen explícitament, clarament, la necessitat, l'obligatorietat de planificar i desenvolupar eixe urbanisme compacte, que en teoria se diu i s'afirma reiteradament que és desitjable.
Doncs, si és desitjable, que se pose com a condició.
Naturalment, entenem que n'hi haurà situacions en què això puga ser impossible per motius objectius, per causes físiques o d'altre tipus.
Bé, evidentment se tenen en compte eixes consideracions.
Però que el sistema general fóra este desenvolupament compacte i no el disseminat.

I açò és molt rellevant i és molt important, perquè la realitat és que durant els darrers anys, la major part d'este desenvolupament urbanístic planteja este model dispers.
I espere que no m'ho negue, perquè ja és.
.
.
Òbriga les pàgines dels periòdics, veja les fotos que apareixen, i veja com del nord al sud, d'ací cap allà, tots o la immensa majoria dels projectes urbanístics són d'este model, de models que plantegen unes noves ciutats desconnectades de les que n'hi havia dels nuclis tradicionals, dels nuclis històrics.
I és fer una nova ciutat, normalment moltes voltes amb tipologies que abunden els unifamiliars, aparellats, este tipus d'urbanisme que moltes voltes va acompanyat del seu jardí propi, de la seua piscina.
I és el paradigma d'eixe urbanisme disseminat que se diu que no és desitjable, però és l'abundant, és el que s'està fomentant davant la passivitat de l'administració de regular millor açò.
Aleshores, vostés és que no volen regular-ho.
Vostés, i s'inhibixen, diuen que açò no és convenient però s'inhibixen.

Els impactes són molt importants.
Impactes ambientals econòmics i socials, que per cert, no s'estan avaluant, i hauria de fer un estudi la pròpia administració.
Hauria de fer un estudi o propiciar que se fera, perquè analitzara els impactes que està tenint eixe tipus d'urbanisme en els darrers anys.
I els previsible, si s'aprovaren i foren, se materialitzaren, moltes d'estes projeccions que s'estan fent.

De fet, alguna cosa així estan fent-se avaluacions, encara diguérem molt succintes, molt genèriques per part del Col·legi d'Arquitectes i altres entitats, i són prou preocupants al respecte.
Vosté sap que eixa manera de planificar demanda majors consums naturalment de sòl, de territori, que és un bé limitat.
Però també d'aigua i d'energia i de materials, evidentment.
I no simplement té més demandes, sinó que té més pèrdues en la seua xàrcia de distribució, perquè és una xàrcia de distribució dispersa que incrementa les pèrdues.
I a més, torne a dir, determinades tipologies encara incrementen este balafiament.

A banda, com resulta que la xarxa de comunicacions s'ha de desenvolupar més, i estan separades estes construccions dels nuclis, obliga la gent a utilitzar el cotxe privat, amb tot el que això suposa no únicament de balafiament energètic, sinó de major contaminació, major soroll i altres impactes ambientals.

En definitiva, si este model ens pareix perjudicial, s'ha de posar límit, i la normativa ha d'ajudar perquè si no, diga'm en què se convertixen eixes declaracions.
Merament, un brindis al sol.

Entrant en l'exposició de motius, també volia comentar, n'hi ha una valoració contínuament ambigua amb relació a l'antiga Lrau.
Per un costat se li tiren flors i per l'altra se la critica, sense especificar exactament a què se li tira la flor i a què se la critica.

Anem a vore, si es considera bàsicament negativa, per què no es va modificar des del principi?
Des del principi me referisc ja fa anys, més de deu, quan se disposava de totes les possibilitats legals i tècniques per a fer-ho.
Si realment se considerava molt negativa, per què no es va modificar a fons des del primer moment.
I si per contra, si es considerava positiva, i s'assumixen molts o la majoria dels continguts, per què se li atribuïxen a esta llei tots els problemes urbanístics que estan denunciant-se pels afectats?
Aclarim-nos.

I si el problema venia de l'aplicació de la llei, cosa que pensem molts ­molts pensem que la major part, no tots, però una gran part, derivaven de l'aplicació de la llei­, preguntem-nos qui estava aplicant eixa llei, i aleshores la resposta és immediata, i com és que no se posaven remeis per a esta aplicació perversa, negativa de la llei.

És necessari, pensem nosaltres, és un tema de realisme, que l'exposició de motius se faça ressò d'eixes protestes ciutadanes, perquè eixes i no altres han sigut les que han obligat que ara estem ací reunits discutint de la nova llei.
Si estem ací ara parlant d'una nova llei, és perquè ha hagut una sèrie de protestes ciutadanes que s'han escoltat molt, han arribat fins a Brussel·les i han obligat que se faça la llei.
Si no, dubte que s'haguera fet esta nova llei, i vostés han estat esperant moltíssim de temps per a fer eixa reforma.
Se veu que no escoltaven eixes protestes, o no els interessava, o n'hi havia interessos més importants a primar, vostés me contestaran.

I l'exposició de motius menciona una cosa que no deixa de ser paradoxal, l'enorme quantitat de sòl que s'ha alliberat al mercat del sòl que ha permés esta llei.
I això no ho discutix ningú.
Però no se diu i hauria de dir-se, que no s'està resolent l'important problema de la vivenda, d'accés a la vivenda, que tenim en el nostre territori.
Un problema molt greu que apareix recollit, per exemple sistemàticament, en l'informe del Síndic de Greuges, i que açò és un tema que preocupa enormement a la població.

No s'explica, tant de sòl alliberat, i com és que no ha servit per a garantir este accés a la vivenda?
Què fallava ahí?
Vostés han estat alliberant eixe sòl, dirigint i regulant esta alliberació de sòl, i no han sigut capaços que açò servira per a solucionar el problema, molt greu, de l'accés a la vivenda.
I cal dir que aleshores este sòl alliberat, i este procés urbanístic, i esta enorme proliferació d'urbanitzacions i de construccions, no han servit per generar esta vivenda accessible, barata per als ciutadans, sinó ha servit perquè alguns, alguns, especularen, perquè alguns feren grans *pelotazos* urbanístics, que estan disfrutant.
I per encarrilar a l'economia valenciana en un perillós monocultiu econòmic, basat només o quasi només en la construcció.
Que no diré jo que la construcció tinga ningun mal per si mateix, però quan gran part de l'economia se centra en este sector i avant, i s'obliden tots els altres, estem en una senda molt, molt perillosa.

I en definitiva, este model urbanístic que la llei anterior ha propiciat i l'actual no controla i no evita, està permetent també la desaparició de gran quantitat de les millors terres agrícoles, dels sòls més fèrtils i més productius que desapareixen, i està tenint uns impactes ambientals molt importants i els tindrà, torne a dir, en esta llei.

Vostés no estan actuant amb suficient energia per a evitar que se perden, a voltes fins la mitat de la superfície agrícola, la millor, la més fèrtil i la més productiva de molts i molts ajuntaments.
Ni ho estaven impedint abans, que hagueren pogut, ni ho impediran en la nova llei, que no contempla mesures eficaces per parar este desgavell que estic dient.

I bo, no entraré en molts altres temes perquè veig que estem passant-mos de temps i volguera respectar els límits temporals.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Torn en contra, té la paraula el senyor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señor Arnal.

Dentro de este grupo de enmiendas, sentimos no poder aceptarle ninguna por los siguientes motivos que voy a expresar brevemente.

Respecto a lo que ha comentado a las enmiendas de la exposición de motivos, yo creo que es mejor que no entremos, porque realmente ustedes emplean unos adjetivos más propios de un mitin o un debate ardiente que de lo que se.
.
.
que también puede ser comprensible en su lugar o en su momento, pero desde luego no en una exposición de motivos y que yo no voy a repetir.

Pero bueno, básicamente el concepto cuando usted habla y dice, por ejemplo, "una fortísima oposición ciudadana".
Digo, bueno, oposición ciudadana puede haber al cambio del trasvase Júcar-Vinalopó, con miles de personas en la calle.
O cuando se pidió agua para todos en Valencia, eso es oposición ciudadana.
O con la manifestación que hubo en Madrid el otro día por el tema de la educación.
Yo no sé de ninguna manifestación que haya reunido más de doscientas o cuatrocientas personas, en ninguno de los temas que marca usted como de gravísima oposición ciudadana.
En algún pueblo, en algún pueblo.

Entonces, si seguimos entrando, cuando habla usted de la sostenibilidad, dice usted que este gobierno no entiende o no quiere aplicar y que lo hace de manera publicitaria.
Yo le ha hablado de datos en mi intervención anterior, y no voy a repetir, creo que está bastante asumido el compromiso medioambiental y de sostenibilidad que ha aplicado este gobierno.
Por lo tanto, pues estas enmiendas yo creo que no tienen lugar o desde luego, desde nuestro punto de vista.

Sí que me ha gustado un poco la reflexión sobre el modelo compacto.
Yo creo que tiene alguna confusión.
Yo recuerdo que en debates de la legislatura pasada, y era un poco sorprendente, igual mis asesores me decían: "no hables de eso, porque tu eres el conseller de Medio Ambiente".
Yo hablaba de los modelos compactos de ciudades, los modelos densos y compactos, que no es lo mismo, porque suponen precisamente un ahorro de suelo.
Yo no estoy hablando de masificados, eso lo está diciendo usted.
Estoy hablando de densos y compactos.
Suponen un ahorro de suelo, un menor consumo de agua, una mayor racionalidad de todo lo que son las infraestructuras y los equipamientos.
Un menor consumo, menor transporte, y además eso coincide con el modelo de ciudad que había históricamente en el Mediterráneo.

Evidentemente, las nuevas demandas no se pueden solucionar de la misma manera porque las demandas poblacionales son importantes.
Recordemos que nuestra comunidad en los últimos años, mientras otras comunidades pierden población, hemos aumentado en más de 400.
000, además de ser una comunidad turística.

Entonces yo creo que estoy totalmente de acuerdo con ese planteamiento que dice usted, porque ya lo he hecho.
Y creo que en el momento que lo hice, pues era de los primeros que se atrevían a decirlo, porque el planteamiento de la ciudad de baja densidad parecía lo más ecológico, porque como tenía arbolitos y uno vivía en el campo, era más ecológico para el que vivía en el campo pero no para el conjunto de la sociedad.
Entonces, es evidente que la ley apuesta por eso.
Y esta ley yo creo que va a ser muy útil precisamente porque va a actuar en los casos urbanos.
Tenemos muchos suelos urbanos para reurbanizar, y con modelos, y no pasa nada, modelos densos.
Con todos los equipamientos y todas las dotaciones que tengan que tener, que es posible.
Pero también hay que tener pero es diferente eso del modelo disperso.

Evidentemente hoy en día se plantea unas actuaciones que por propia escala pueden tener mayor superficie que el propio casco antiguo.
Yo creo que desvirtuaría territorialmente un casco antiguo precisamente esas actuaciones.
Entonces yo creo que lo que tiene que haber es una planificación adecuada mediante los instrumentos que tiene que haber, una reflexión en el plan general y un criterio de sostenibilidad en qué implantaciones y cómo se tienen que hacer.
Y que hay que agotar primero unos modelos de desarrollo, pero que son perfectamente compatibles cuando se utilicen.

Y yo creo que es la ley, está así señalada, y cuando usted habla del modelo compacto, pues yo creo que el modelo compacto hoy en día muchas veces puede ser inviable.
De hecho hay municipios que con un modelo compacto quedarían fuera de la racionalidad urbanística.
Y yo creo que eso hay que actuar sobre cada caso y que, evidentemente, ese espíritu de sostenibilidad, de hacer las actuaciones, de buscar la ciudad, de determinar la ciudad, de compactarla, eso está en la ley, pero no está en contra, como usted plantea, de los posibles modelos alternativos que pueden tener entidad, perfectamente, para implantarse, no como usted plantea sin solución de continuidad, a partir de un casco histórico.

Y otras reflexiones que ha hecho usted.
Con respecto a la Lrau, yo creo que también lo hemos visto en intervenciones anteriores.
Tanto en la exposición de motivos, como ha dicho el señor Maluenda, como he dicho yo, la Lrau tiene aspectos positivos que se mantienen en este proyecto y otros aspectos negativos que se han reconocido.
Y que esta ley lo que hace, plantea, es una solución de acuerdo, precisamente, a recomendaciones de la Comunidad Europea y también al análisis de que una ley.
Después de ocho años, se ve su experiencia, la casuística, y permite detectar los problemas.
Yo creo que se han detectado y se han planteado unas soluciones totalmente eficaces y no hay esa posible duda que usted plantea, que quiere plantear y que no es así.

Por lo tanto, señorías, señalar que en este bloque de enmiendas no estamos de acuerdo, no podemos aceptar ninguna de las que ha planteado la Entesa y las vamos a votar en contra.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a pasar a votar este bloque de enmiendas.
¿Agrupaciones?
Por favor, señora Gay.

**La senyora Gay Bódalo:**

Votación separada de la 37, 124, 272, 324, 325, 328, 331, 393, 414, 473, 476, 538, 569, 573, 740 y 749.

**El senyor president:**

¿Alguna agrupación más?

 

Pues vamos a votar este grupo de enmiendas que acaba de citar la señora Gay.
¿Votos a favor?
1.
¿Votos en contra?
9.
¿Abstenciones?
6.
Por 9 votos en contra, 6 abstenciones y 1 voto a favor, quedan rechazadas.

Votamos a continuación todo el resto de enmiendas.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
9.
Por 9 votos en contra y 7 a favor, quedan rechazadas el resto de enmiendas.

Pasamos al siguiente bloque, que empieza por la enmienda número, también de la Entesa, número 65, 95, 97, 98, 99, 102, 131, 142, 143, 144, 145, 150, 156, 157, 179, 183, 194, 196, 197, 198, 209, 210, 211, 212, 213, 214, 215, 218, 221, 293, 295, 296, 299, 336, 343, 371, 685, 690, 691, 692, 696, 709 y 719.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

M'ha paregut escoltat alguns error.
A vore, 696, l'ha mencionada vosté?

**El senyor president:**

692, 696, 709 y 719.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

690 i 691 també les ha dites.
Correcte.

**El senyor president:**

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Arnal.
*(Remors)* Total són 43 esmenes.

Senyor Arnal, té la paraula.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Este bloc, ja el sisé, esta tot ell connectat per un plantejament.
S'intenta, a través d'estes esmenes, aconseguir majors i millors dotacions públiques que redunden en una millora de la qualitat de vida dels ciutadans.
I pensem que en esta llei és necessari introduir este tipus d'esmenes perquè de veres es puga acomplir un dels objectius que té l'urbanisme, l'activitat urbanística, que és el d'aconseguir, per un costat, una vivenda digna i una vivenda que permeta als ciutadans disposar d'una qualitat de vida també digna.

Torne a insistir que resulta paradoxal que s'haja de defensar l'existència i l'accessibilitat a una vivenda assequible per als ciutadans en el context en què estem parlant, que s'està construint més que mai.
Les xifres estan ahí.
I que, a partir de dades oficials, es diu que en els darrers deu anys s'ha ocupat més sòl que en tota la història anterior al nostre territori, més que en tota la història.
Açò és un fet que ens hauria de fer reflexionar.

I altres dades al respecte.
L'increment de la superfície artificial entre 1990 i 2000 en el País Valencià va ser de les més altes de l'estat espanyol, només darrere de Múrcia i de Navarra, però molt poquet per baix; l'increment de la superfície urbanitzada en el primer quilòmetre de la línia de costa, entre 1990 i 2000, estan les províncies d'Alacant i València entre les sis primeres, entre les sis primeres de tot l'estat espanyol.
I, si ens fixem en el percentatge, en la taxa d'urbanització sobre el territori no urbanitzat anteriorment per províncies, els deu primers quilòmetres de la costa, deu quilòmetres d'interior, després de Melilla que ocupa el primer lloc, Alacant és el segon, el tercer és València i Castelló està més baix però dintre de les deu primeres províncies de l'estat espanyol.

Açò són, totes les que he dit, xifres que vénen en l'informe de l'Observatori per la Sostenibilitat, publicat fa poquets mesos en els indicadors de sostenibilitat.
Són xifres oficials que, com ja estic acostumat que se'm qüestionen les xifres que done, sempre hem pres xifres oficials publicades i a l'abast de qualsevol persona que vulga comprovar-les.

Torne a dir que és paradoxal tot este procés urbanístic i d'ocupació del territori sense precedents, i no ho dic jo, ho han dit diferents autoritats a nivell estatal i europeu.
I resulta que les persones que volen accedir a una vivenda digna i amb condicions tenen enormes dificultats per un preu desmesurat d'estes vivendes o pel dèficit enorme de vivendes de protecció oficial.
Es construïx molt, però es construïx molt poques vivendes de protecció oficial, vivendes a un preu assequible.

També em discutirà açò vosté segurament, però mire's els periòdics, vaja vosté, per exemple, a eixos actes d'adjudicació de vivendes on s'ha de recórrer a loteries, a sorteigs, perquè puga accedir alguna persona entre centenars.
.
.
O siga, que la proporció és per cada vivenda disponible centenars de sol·licituds.
Supose que això és perquè la gent té ganes de complicar-se la vida ¿no?
O mire vosté els informes del Síndic de Greuges on arreplega eixes demandes a partir de queixes dels ciutadans.
Si vosté creu que també el Síndic de Greuges s'està inventat tota eixa realitat, té tot el dret a fer-ho.
Jo pense que són indicacions molt clares que eixe problema està ahí.

I que, per tant, eixa demanda, eixe plantejament que diu la Constitució que totes les persones tenen dret a un accés a una vivenda digna, és una cosa que no simplement ha d'estar escrit en eixe paper sinó que s'ha de complir en la pràctica.
I les administracions, totes, l'estatal, l'autonòmica i la municipal, cadascuna al seu nivell, han d'ajudar.
I ací sorprén el molt poquet que ajuda l'administració autonòmica.

Vosté abans em posava exemples de com primer s'havien d'atendre les bosses de sòl disponible que hi ha a les ciutats.
I, efectivament, n'hi ha moltes.
Eixa no pot ser l'excusa per a no fer més vivendes de protecció.
Efectivament, la ciutat de València, per exemple, s'ha denunciat reiteradament que té enorme bosses de sòl disponible per a urbanitzar, dintre de la seua trama urbana tradicional, i no es fa, estan eixos sòls sense edificar i s'ha de recórrer a eixes expansions a uns preus, a unes condicions inassequibles per a la major part dels ciutadans, si no és que tenen un nivell de vida molt elevat.
I que moltes voltes, a més, són vivendes que són per a segones residències i per tant no estan complint esta necessitat bàsica que ve en la Constitució i que, tanmateix, no s'està complint.

Així resulta lamentable que es facen empreses mixtes per part de l'administració valenciana i els principals constructors, que no anem a entrar en les possibles irregularitats que puguen haver, ja s'encarregaran els experts i eventualment els jutges si han d'encarregar-se, però el que queda clar és que la possible justificació d'este tipus d'empreses hauria de ser bàsicament la de construcció de vivendes de protecció.
I resulta que, si de cas, és la dècima part de les vivendes que es construeixen.
Com s'entén això?
És a dir, la prioritat de l'actuació pública hauria de ser aconseguir vivendes de protecció oficial.
I això hauria de ser en allò que s'invertiren els recursos públics, eixa hauria de ser la preocupació i la previsió bàsica.
I en comptes de fer això, resulta que els diners públics van a parar a empreses mixtes que la seua principal ocupació, la principal, i a voltes és el 80 o el 90% de les vivendes, és vivendes de renda lliure.
No s'entén, no és admissible i és una burla al que són les prioritats ciutadanes.

Per tant, nosaltres hem inclòs una sèrie d'esmenes que plantegen fixar un mínim d'habitatge de protecció pública en tots els desplegaments urbanístics, que fixem en un 33%, xifra que ens sembla raonable, mínims que haurien de ser ben assequibles i en tota classe de processos urbanístics.
Encara així plantegem que en els municipis de menys de 5.
000 habitants ahí, si açò no és necessari, puga pactar-se i acordar-se amb la Generalitat una xifra distinta.
Perquè entenem que quan estem parlant de municipis més menuts, és probable que la demanda de vivendes ja no siga la mateixa que en les grans urbs on realment es concentra la demanda.
Però per a la resta, per als municipis grans, entenem que este mínim del 33% d'habitatge de protecció pública, en tots els nous desplegaments urbanístics, és un objectiu general irrenunciable, que vostés eviten, sempre, sempre, comprometre's.
Per això ho hem introduït amb una gran quantitat d'esmenes que pretenen esta alliberació de sòl per a vivenda de protecció oficial, de protecció pública.

També plantegem altres esmenes que es plantegen objectius més clars d'actuacions en rehabilitació i recuperació de barris i àrees degradades.
Que no és que vostés no ho diguen en la llei, però que, com sempre fan, li falta concreció, li falta més obligatorietat a l'hora que l'articulat convertisca estos objectius en objectius operatius que es puguen traslladar a la realitat.

Plantegem també l'exigència, en l'esmena 142, d'establir sempre en la planificació estratègies per a reduir el trànsit de vehicles amb motor privat; és a dir, qualsevol pla ha de considerar, quan s'està fent la planificació d'un municipi, ha de vore, ha d'establir mesures per aconseguir disminuir al màxim este trànsit de vehicles que poden generar problemes de contaminació, de soroll i de qualitat de vida, un tema que vostés parlen molt, però que no empren en la pràctica, qualitat de vida en les ciutadans.

També els plantegem esmenes per a garantir mínims d'àrees verdes i la impossibilitat de canviar l'ús d'estes zones, que ja estiguen existents i consolidades, que no es perguen, que no es perguen zones verdes.
I també plantegem esmenes per evitar que estes zones verdes vagen a estar dissenyades o plantejades en àrees perifèriques d'una programació urbanística, com a vegades passa.
I hem tingut ocasió de vore plans que han estat aprovats on les zones verdes que es preveuen en un projecte urbanístic és un talús, un talús en una pendent que no es posar una planta perquè cau.
I li podria dir quin cas és en concret, es tracta de processos urbanístics aprovats en terme d'Orpesa on es plantegen zones verdes, efectivament, quasi en una paret vertical.
Açò s'ha d'evitar.
I, si la picaresca existix i si això s'arriba a plantejar en els projectes urbanístics, la llei ha de prevenir-lo i ha de regular per evitar que es puguen fer este tipus de coses.

Després també tenim esmenes que plantegen una previsió de suficient places d'aparcament, fora de la superfície estrictament viària, i que tinguen en compte les necessitats en base al desplegament urbanístic que s'està plantejant.

I, en definitiva, també plantegem que es garantesca l'ús públic quan se cànvie la destinació dels sòls que tenien un ús docent o sanitari.
Si vostés plantegen en l'articulat que en alguns casos este ús ja pot no ser necessari, però en eixe cas plantegem que eixe sòl no deixe de ser, no simplement de propietat pública, clar, això seria absurd, sinó de propietat, i que se garantisca l'ús públic d'eixe sòl que, encara que no siga necessari, era per a una instal·lació docent o sanitària.

I, bé, doncs, en definitiva, estes són les principals esmenes dins d'este conjunt, relatives totes a millorar i amplificar les dotacions de caràcter públic.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Torn en contra, té la paraula el senyor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal, efectivamente, creo que las políticas de vivienda y urbanística son complementarias, una no puede sustituir a la otra, pero se tienen que ayudar.
Si la política urbanística yo creo que tiene un objetivo más amplio, en cuanto que tiene que coordinar por la calidad de vida los equipamientos, la vivienda, el medio natural, el consumo razonable de los recursos, sostenible.
.
.
, la política de vivienda tiene que atacar un problema fundamental que es la necesidad de vivienda de una familia, que es una necesidad fundamental.

Yo creo que ambas políticas para el Partido Popular están perfectamente complementadas.
En las de urbanismo no había solucionado el problema, y yo le tengo que decir que eso es una visión, pero que hay otras.
En nuestra comunidad, una de las comunidades que más desarrollo económico ha tenido en estos diez últimos años, seguimos manteniendo un nivel de precios en el 70% de la media nacional, y aproximadamente el 50% de comunidades como País Vasco, Cataluña o Madrid que tienen, pues, eso, una vivienda libre al doble precio que en la Comunidad Valenciana.

Yo creo que eso es un paso muy importante para garantizar una accesibilidad al conjunto de la sociedad de las viviendas.
Yo creo que la media de la sociedad, muchos más valencianos proporcionalmente pueden acceder a una vivienda a estos precios en nuestra comunidad que en otras comunidades.
Evidentemente, hay colectivos que por renta, por sus características propias, no pueden acceder incluso a esos precios a la vivienda.
Yo creo que hay una política importante del Gobierno Valenciano, el compromiso de este gobierno de construir o rehabilitar, en su caso, 100.
000 viviendas, con todas las actuaciones que se están llevando a cabo y con el cumplimiento, yo creo que todos los años, más del cien por cien del plan de la vivienda nacional en nuestra comunidad.

Yo creo que eso es un compromiso con todas las actuaciones que se llevan a través de la Dirección General de la Vivienda y las empresas públicas, que van a conseguir ese objetivo, junto con las medidas que se adoptan en esta ley.
Que si bien, como ya hemos razonado muchas veces, entendemos que un porcentaje en cualquier PAI o cualquier plan parcial, pues, es carente de sentido, porque no tiene un análisis de qué necesidades hay en cada zona, qué tipo de vivienda, qué mercado existe para cada vivienda, la ley sí que hace, por otra parte, una política muy clara: obliga nada menos que el 10% de los aprovechamientos, que hasta ahora los ayuntamientos lo han dedicado básicamente a su funcionamiento normal, cuando en la ley siempre tenían que haber estado destinados a este tipo de políticas, ahora la ley obliga taxativamente a crear los patrimonios públicos de suelo, y ese 10% de todas las actuaciones tiene que destinarse a.
.
.
, fundamentalmente ­salvo en municipios reducidos­, a precisamente esta política de vivienda pública.

Además, sabe usted que es preceptivo, a partir ya de la Ley de ordenación del territorio, hacer un estudio de necesidades de vivienda protegida dentro del municipio, con arreglo a todos los parámetros y datos oficiales, que nos dibujen el escenario de necesidad de vivienda protegida en municipios de diez años, y los planes tienen que dar cabida a ese número de viviendas.
Yo creo que es mucho más razonable dar cabida a las viviendas que, según los estudios más avanzados, nos dicen que vamos a necesitar por parte de la iniciativa privada, los planes que se creen, y, además, supletoriamente, las actuaciones de todos los municipios directamente o a través de empresas públicas y a través de la Conselleria y a través del Ivvsa, yo creo que estamos en la línea correcta para mantener lo que es una política de vivienda yo creo que acertada.

En cuanto al resto de enmiendas que ha planteado respecto a zonas verdes, aparcamientos.
.
.
, tengo que decirle que yo creo que, tal como está la legislación valenciana, incluso los reglamentos actuales, que probablemente muchas de sus determinaciones ya se incorporen a la nueva ley, yo creo que está garantizada la calidad de las zonas verdes.
Salvo que puntualmente usted conozca alguna que no se de cuándo podrá ser, pero usted sin duda conoce que actualmente hay distinta declaración de jardines, de zonas de juego, con unos diámetros inscribibles, con unas pendientes máximas, que eso se cumple ya en todos los planes y se prohíbe taxativamente lo que.
.
.
, además la ley lo prohíbe, los reglamentos lo prohíben, el uso de zonas residuales como barrancos, etcétera, etcétera, incluso se habla de temas de.
.
.
*(inintel·ligible)* O sea, yo creo que es una cosa ya incorporada a este patrimonio.
No quita que excepcionalmente en algún sitio aún se pueda colar, pero yo creo que eso no es problema, está perfectamente contemplado.

Y, luego, en concreto, la enmienda que hacen ustedes con los aparcamientos, yo creo que es una enmienda muy confusa.
En este momento, yo creo que el tema de los aparcamientos exigidos en nuestra comunidad está en el rango de los que se exigen en cualquier normativa urbanística estatal, que es uno cada vivienda o cada cien metros cuadrados, en viario público, además de una unidad dentro en la vivienda, y que es un estándar muy lógico, que, además, proporciona unos viarios cómodos, que funcionan razonablemente bien y que no encarecen excesivamente las actuaciones, tienen una cierta proporción, recuerde que hay unos porcentajes en función de la edificabilidad, y que, desde luego, usted, tal como plantea la enmienda, que dice que una plaza por cada habitante, vivienda, apartamento.
.
.
*(Veus)*

 

Entonces, bueno, si una vivienda tiene tres y si tenemos que poner.
.
.
, yo le digo, no he hecho los números, pero tenía curiosidad, si ponemos tres plazas y media, entendiendo que en una vivienda de cien metros hay tres habitantes, que puede ser la media poblacional de un municipio, yo creo que saldrían unos viarios que cualquier urbanista le diría que eso es una barbaridad, que sería una desproporción importante.

Yo creo que, evidentemente, hay que controlar el tema de los aparcamientos, hay que exigirlos, es una garantía de calidad y de movilidad, pero yo creo que están suficientemente regulados, y la enmienda que proponen yo creo que en ese afán de querer garantizar unos mayores servicios, pues, yo creo que se ha pasado un poco.

También hay algunas otras enmiendas de este tipo, que, pues, no vamos a aceptar.
Sí que hay algunas mejoras puntuales en dos enmiendas, en la 156 y la 210, que sí que nuestro grupo ve positivo que se incorporen a la ley y las vamos a.
.
.
, en su momento, cuando se voten, las vamos a respaldar.

Muchas gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Ponemos, pues, a votación este bloque de enmiendas, y he visto que el Grupo Popular va a pedir separación de la 156 y 210.
¿Es eso?

Señora Gay, por favor.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Vamos a ver, votación separada de la 215, 218, 336, 343, 371, 690 y 696.

**El senyor president:**

 

Bien, vamos, pues, a votar la 156 y la 210.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, quedan aprobadas.

Votamos la 215, 218, 336, 343, 371, 690 y 696, que es la agrupación que ha hecho la señora Gay, ¿Votos a favor?
1.
¿En contra?
9.
¿Abstenciones?
6.
Por 9 votos en contra, 6 abstenciones y 1 a favor, quedan rechazadas.

Votemos el resto de enmiendas de este grupo.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
9.
Por 9 votos en contra y 7 a favor, quedan rechazadas el resto de enmiendas de esta agrupación.

Señorías, estamos ya en disposición de votar todos los artículos del título I.
En su consecuencia, votamos los artículos del 9 al 34.
*(Veus)* Si alguien quiere hacer una separación.
.
.
, y, si no, lo votamos conjuntamente o por separado, como sus señorías.
.
.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Jo vull demanar-li un segon de temps, perquè estic a soles, per planificar-me.
.
.

**El senyor president:**

 

Del 9 al 34, senyor Arnal.

Quan vosté estiga en disposició votem.
*(Veus)* Doncs, si volem, comencem un a un i anirem més de pressa.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

A partir del 9, eh?

**El senyor president:**

 

Del 9, sí.

Del número 9 fins al 34.
*(Veus)* No, el 35 ja és del títol II.
*(Veus)* Ja, ja, però com estem votant per títols, per tal de fer-ho.
.
.
Quan estiga disposat el senyor Arnal, comencem.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Un moment, que estic jo a soles per a organitzar-me.
.
.
*(Pausa)*

**El senyor president:**

 

Senyories, podem ja votar?

A l'article 9.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.
S'aprova.

El número 10.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
S'aprova per 9 vots a favor.

Article número 11.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor, 7 abstencions, s'aprova.

Número 12.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Per 9 vots a favor i 7 en contra, s'aprova.

Número 13.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor i 7 abstencions.

Número 14.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor i 7 abstencions, s'aprova.

Número 15.
Vots a favor?
9.
En contra?
6.
Abstencions?
1.
9 vots a favor, 6 en contra, 1 abstenció.

Article número 16.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.
9 a favor, 6 en contra, 1 abstenció.

17.
Vots a favor?
17, 18 i 19, que no tenen esmenes.
.
.
*(remors)*, i el 20 tampoc?
Doncs, 17, 18, 19 i 20.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Article 21.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Per 9 vots a favor i 7 en contra, s'aprova.

Número 22.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article número 23.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 24 i 25, no n'hi han esmenes presentades.
Vots a favor?
9.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor i 7 abstencions, s'aproven.

Article número 26.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
9 vots a favor, 6 en contra, 1 abstenció.

Article número 27.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.
9 vots a favor, 6 en contra i 1 abstenció.

Article número 28.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
9 vots a favor, 7 en contra.

Article número 29.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.
9 vots a favor, 6 en contra i 1 abstenció.

Article número 30.
Vots a favor?
9.
En contra?
7.
9 vots a favor, 7 en contra.

Articles 31, 32 i 33.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
6 abstencions, 1 en contra i 9 a favor, queden aprovats.
*(Un diputat parla sense micròfon)* Si vol abstenció, abstenció.
Doncs, abstenció, i ja està.
9 a favor i 7 abstencions.

I per últim, article 34, vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
9 a favor, 7 en contra, queda aprovat el 34.

Passem al debat de les esmenes del títol segon.
Comencem pel Grup Socialista, l'esmena que porta el número 96, i d'este grup d'esmenes que estan entre la 96 i la 491 n'hi han 3 transaccionals i 1 que ja ha segut debatuda.
O siga.
.
.
Anem a vore.
L'esmena número 298 ja ha segut retirada perquè forma part d'una transaccional que hem aprovat anteriorment.
I ara mos queda tres transaccionals a l'esmena 171, 381 i 430.
*(Remors)*

 

Senyor Sanmartín, és també 386, no?
També, eh?
D'acord.

Aleshores, anem a passar primer a votar les tres transaccionals si els pareix.
.
.
I el senyor Arnal, no està?

Doncs, abans de continuar, suspenem per un minut, que el senyor Arnal no està o continuem?

Suspenem per un minut i nos fiquem d'acord.
Suspenem un minut.

*(Se suspén la reunió durant uns minuts)*

 

.
.
.
*(Inoïble)* que afecten les esmenes 171, 381 i 386 i la 430.
Podem votar-les conjuntament, senyor Arnal?
*(El senyor Arnal parla sense micròfon)*

És 171, 381 i 386, que és una separada, i la 430.
*(Remors)*

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Pot repetir?

**El senyor president:**

 

L'esmena 171.
.
.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Correcte.

**El senyor president:**

 

La 381 i 386, que és una altra transaccional conjunta, eixes dos, 381 i 386.
I la 430.

Votem primerament les dos esmenes que afecten la 171, la 381 i 386.
Vots a favor?
15.
Vots en contra?
Abstencions?
1.
Per 15 vots a favor i 1 abstenció, queden aprovades estes dos transaccionals.

I ara votem la transaccional que afecta l'esmena número 430.
Vots a favor?
Per unanimitat, queda aprovada.

Passem al debat de les esmenes que queden vives en esta agrupació, que són la 96, 121 i 122, 127, 152, 159 i 160.
.
.
*(Remors)*

 

Senyor Maluenda, acabe de dir que anem a debatre les esmenes que queden vives.

Anava per la 159, 160, no és aixina?
161, 163, 164, 165, 167, 168, 170, 172, 174, 180, 184, 189, 192, 204, 208, 216, 217, 219, 220, 227, 230, 254, 270, 283, 284, 285, 286, 288, 335, 337, 340, 342, 344, 346, 356, 361, 367, 368, 375, 389, 390, 391, 392, 394, 399, 402, 403, 404, 405, 406, 408, 415, 416, 417, 418, 428, 429, 432, 434, 442, 469 i 471.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Anem a intentar abreujar el màxim possible.
*(Remors)* No, no, en el sentit de.
.
.
No, però sí és seriós Carles.
L'únic que se diu és abreujar en el sentit de parlar únicament del contingut.

A vore, la primera, que és del segon bloc relatiu a l'activitat administrativa del planejament urbanístic.
Presentem una esmena a l'article 36 referit a l'ordenació estructural.
De fet, parlen vostés de la fixació d'un percentatge mínim d'edificació amb destí a vivenda de protecció pública i ja no diuen res més.
El que concretem nosaltres és un percentatge concret, un mínim del 33% de l'edificabilitat residencial per a destí a vivenda de protecció.
De fet, això es dóna en la quasi totalitat de comunitats autònomes: a Madrid és el 50%; al País Basc, el 65; a Andalusia, el 30%; Castella-La Manxa, el 50%, etcètera.

No obstant, no obstant, en llocs de tipologia unifamiliar amb baixa densitat, per exemple, la costa, l'ajuntament, previ informe vinculant de la conselleria, podria reduir aquest percentatge que posem del 33% sempre que el programa assumisca el pagament a l'administració, és a dir, a l'ajuntament, de la diferència entre el valor de repercussió del nou producte immobiliari i el derivat del valor de la vivenda de protecció corresponent a la reducció proposada.
Evidentment, els ingressos obtinguts per l'ajuntament es dedicarien al que és l'adquisició de sòl per a vivendes protegides.

A banda, presentem també una sèrie d'esmenes ­quatre­ als articles 44, 45 i 53 en les quals tractem d'establir una regulació per a poder incorporar al procés urbanitzador els sòls ja reclassificats i previstos en el planejament, utilitzant criteris de racionalitat territorial.
De fet, pensem que no té cap sentit preveure les noves reclassificacions i deixar desregulades les mateixes revisions del Pla general d'ordenació urbana.

De fet, en el projecte de llei vostés no preveuen cap seqüència lògica de desenvolupament amb objecte d'incorporar cada tram d'urbanització al que és el context global del territori ni definixen tampoc un ordre bàsic de prioritats per a l'execució d'aquestes actuacions.

A més a més, vostés tampoc assenyalen unes bases orientatives relatives a l'ordenació urbana que, per una banda, obliguen a definir el model urbà que el municipi ha d'establir i, per altra, tampoc acoten per a res l'alta discrecionalitat que al respecte ha existit fins ara.

De fet, vostés únicament en les esmenes que presenten al projecte de llei diuen que això ho faran els ajuntaments o, si no, per un decret del Consell.

En l'article 56 introduïm una esmena, diverses esmenes, de la 164 a la 167, en el sentit que es tracta de suprimir la intenció que té aquest projecte de llei d'assimilar els conceptes d'aprofitament i edificabilitat, sobretot per les conseqüències negatives que això comporta i que hem explicat en la defensa de les esmenes a l'article, pense que era el trenta i alguna cosa, el 34.
Per tant, no vaig a repetir-ho.

També en els articles 62, 63, presentem dos esmenes relatives a les determinacions del pla general.
Pretenem, en aquestes determinacions, i a través d'unes esmenes d'addició, garantir la formulació responsable d'un model urbà concret.
De fet, vosté soles diuen que es podrà, si es vol, ordenar de forma detallada tot o part del sòl urbà.
I, sobretot, l'establiment d'unes bases prèvies concretes amb objecte d'objectivar de forma clara el que és la futura adjudicació de l'acció urbanitzadora.
I, a més a més, per a la ciutat preexistent, és a dir, per al sòl urbà, per al sòl urbà regulem la necessitat de preveure sòls dotacionals en funció de l'aprofitament urbanístic que de forma addicional atribuïsca el nou Pla general d'ordenació urbana, sobretot amb la finalitat de garantir un desenvolupament urbà equilibrat, un desenvolupament urbà sense dèficits, etcètera.

Respecte als plans parcials, en l'article 67, estem d'acord que els plans parcials hagen de complir uns estàndards mínims.
Per exemple, el que posa que dins de l'àmbit d'un sector, l'edificabilitat residencial no supere el metre quadrat de sostre.
.
.
, que el metre quadrat de sòl.
D'acord, ens pareix correcte.
Ara bé, jo pense que obliden per complet el concepte de densitat poblacional màxima com un estàndard bàsic per a garantir un llindar màxim d'ocupació d'aquest territori.
Nosaltres ho concretem en un llindar màxim de 250 habitants per hectàrea.

Així mateix, i de fet, pensem que no és correcte que vostés plantegen reduir zones verdes per a substituir-les per altres usos dotacions que, de fet, ni tan sols no concreten.

I, per últim, estem obligats a suprimir el número 3 d'aquest article, del 67, ja que en aquest es possibiliten disminucions importants de fins i tot una cinquena part de reserves dotacionals públiques, a més de forma totalment desregulada, sense justificar, etcètera.

Si passem als plans modificatius, l'article 73, que vostés diuen que per aprovar aquests plans modificatius es requerirà un informe positiu de l'anomenat Consell del Territori i del Paisatge.
Jo pense que vostés, igual que nosaltres, saben que sempre serà un criteri polític, d'aquell que nosaltres afegim que s'haja d'expedir, de forma prèvia, la cèdula territorial d'urbanització que vostés estableixen en aquesta llei, sobretot a l'objecte de garantir prèviament a qualsevol tipus de reclassificació l'adequació a les noves propostes que es van introduint.

Respecte a la tramitació dels plans generals, parlen vostés d'un concert amb la conselleria competent, la de Territori i Habitatge, per a definir el model territorial concret del municipi.
Em pareix correcte, em pareix correcte.
Ara bé, el que hauríem de fer és potenciar aquell document establint un contingut documental mínim, a manera d'un pla estructural, de cara a la seua posterior planificació.

Respecte a la revisió del Pla general.
Doncs, bo, nosaltres introduïm la possibilitat, i pense que és important, sobretot per a municipis de tamany mitjà i, sobretot, municipis costaners, introduïm ­deia­ la possibilitat que la revisió es puga dur a terme per fases desagregades per a cada classe de sòl, i donara, sobretot, la complexa taxa que aquesta actuació ha suposat per als ajuntaments, per als municipis.
A més a més, aquesta possibilitat facilitaria i agilitaria el que és el propi procés, però, al mateix temps, garantiria el que és la coherència del propi model territorial i no passaria res.

Si passem a la sol·licitud de la cèdula territorial d'urbanització, l'article 113, sincerament, vosté sap millor que jo que una cèdula territorial, sobretot la seua sol·licitud, mai, mai pot ser potestativa, sinó que és obligatòria, o diga-ho d'una altra forma.
La transcendència que comporta la reclassificació de sòls mai, mai pot fer-se sense estar garantida la seua viabilitat.
De fet, per a què val aquesta cèdula territorial que vostés introduïxen?
Doncs, bo, per a certificar la viabilitat de les iniciatives del propi planejament que suposa incorporar nou sòls urbanitzables al que és el propi territori.

Breument, assenyalar també, respecte a aquesta cèdula territorial, que diuen vostés que la seua expedició correspon de forma monogràfica a la Conselleria de Territori i Habitatge.
Bo, jo pense que un tema que afecta de forma tan important a un terme municipal l'ajuntament alguna cosa hauria de dir, almenys demanen un informe previ al consistori perquè diga alguna cosa, perquè si no, és que pareix el convidat de pedra en tota esta història.

Respecte als articles 118 i 119, concreten vostés ­ho havien comentat un poc abans, de passada­ que la relació entre l'urbanitzador i l'administració actuant es regirà pel que estableix aquesta llei.
I diuen: "i de forma supletòria per les normes que regeixen les concessions d'obra pública".
Insistic, açò ho han canviat a través d'una esmena.
En lloc de "concessionari d'obra pública" el qualifiquen ara l'agent urbanitzador com "un assistent tècnic".
Jo no sé què és pitjor, si ser un concessionari d'obra pública o un assistent tècnic.

Mire, jo el que els he de dir és que el terme "supletori" pense que no és correcte, de fet, en coherència amb la doctrina jurídica més solvent, hem de recordar que la legislació estatal de contractació administrativa mai, mai pot ser supletòria, ni respecte a la normativa urbanística ni respecte a cap altra normativa autonòmica.
De fet, la disposició final única de la Llei de contractes de les administracions públiques diu clarament que és legislació bàsica, i, en conseqüència, d'aplicació general a totes, a totes les administracions públiques.

Per tant, aquest matís és molt important si realment no vol evitar controvèrsies com les que s'han generat en seu judicial.
De fet, jo els pregaria que es miraren l'informe del subsecretari de la pròpia Conselleria de Territori i Habitatge que ho deixa clar.

Respecte al contracte concessió d'obra pública, que ara ja ho han canviat, ja ho han canviat, però, bo, en el projecte de llei ho van qualificar com a tal, a l'agent urbanitzador.
Al respecte, mire, a vore, un contracte de concessió d'obra pública es produeix quan l'executor de l'obra rep en contrapartida o bé el dret a explotar-lo l'obra o bé aquest dret acompanyat d'un preu, un peatge, per exemple una autopista.
Doncs, bé, ni abans en la Lrau ni ara en la LUV trobem per cap lloc aquest tipus de relació contractual per dos raons: primera, perquè l'agent urbanitzador, inclús, ara, en la nova LUV, l'urbanitzador no rep com a contrapartida cap quantitat o preu pagat per l'administració; i, en segon lloc, tampoc rep com a contrapartida el dret a explotar l'obra.
Les obres les realitza l'urbanitzador, tan prompte són executades han de ser entregades a l'administració i no poden ser explotades absolutament per ningú.
Ho han modificat però volia deixar constància al respecte.

I, finalitze, vaig ja finalitzant, tota una sèrie d'esmenes a l'article 126, el que fa referència a la formulació del programes, o millor dit, a la iniciativa pública en la formulació dels programes.
Pense que cal suprimir ­ho saben vostés perquè ho hem recolzat sempre­, hem de suprimir la gestió indirecta per part de la Generalitat, ja que no té cap sentit que l'administració autonòmica competisca amb la gestió privada.
De fet, les experiències recents demostren allò impropi d'aquest precepte.

Nosaltres sí que regulem un procediment per a contrastar, que no competir, allò públic amb allò privat, permetent únicament que la Generalitat actue de forma indirecta quan havent-se iniciat una obra per raons variades, diverses i diferents, ha quedat incompleta i, aleshores, s'haja de fer d'aquesta forma.

Respecte a la iniciativa particular a l'hora de presentar els programes d'actuació, que són el cas majoritari, tractem de garantir l'existència prèvia d'unes bases mínimes que permeten acotar la discrecionalitat municipal a l'hora d'adjudicar la condició de l'urbanitzador.
És a dir, que de forma prèvia a la presentació de qualsevol alternativa de programa, els particulars hauran de formular al municipi una sol·licitud on s'especifique, com a mínim, l'àmbit de l'actuació, els terminis d'execució i, sobretot, la solvència econòmica que coincidim amb vostés en este terme.
A més a més, obliguem a l'ajuntament a explicitar clarament el model urbà que considere més adequat per a l'interés general.

Si passem a la informació pública i la competència simultània entre iniciatives.
.
.
, però, bo, passem, perquè ho hem discutit un poc també ja abans.

Passaria a l'article 131, que és la selecció de l'alternativa tècnica.
El que proposem nosaltres és que, a l'hora d'adjudicar una alternativa tècnica, l'ajuntament com a mínim haurà de sol·licitar un informe no vinculant a un col·legi professional per a determinar la qualificació urbanística de les ordenacions proposades i, al mateix temps, convocar prèviament a la selecció una reunió dels propietaris amb els aspirants agents urbanitzadors, amb la finalitat d'optimitzar la participació i informació pública de tot el procés.

I finalitze ja amb l'article 145 respecte als programes per al desenvolupament d'actuacions no integrades, sinó aïllades.
És per tots conegut que la disponibilitat civil dels terrenys és una garantia més dels propietaris.
Ara bé, jo dic una cosa: en situacions com els centres històrics, urbanisme ja consolidat, aquesta disponibilitat civil suposa una barrera infranquejable que impedeix la rehabilitació dels propis nuclis antics i dels edificis.
Per aquesta raó, pensem que cal limitar aquesta disponibilitat civil amb objecte d'incentivar la rehabilitació o edificació de solars.
Concretament, pensem que es podria considerar acreditada la disponibilitat civil sobre terrenys quan es tinga la titularitat, almenys, el 10% de la propietat.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Sanmartín.

Per al torn en contra, té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, vostés plantegen una sèrie d'esmenes que el que volen és que ací assumim els criteris que el govern d'Espanya té per a la seua nova Llei de sòl estatal, que està redactant-se en estos moments.
I nosaltres no anem a picar en això, no anem a picar per molt que la seua senyoria insistisca en les seues esmenes.
Per què no anem a picar?
Doncs, mire, senzillament, perquè entenem que és un retall molt fort i molt greu per als drets dels propietaris, sobretot per als xicotets propietaris.
I eixa és la responsabilitat que tindrà el govern d'Espanya en la llei que en estos moments està redactant.

Però, nosaltres, naturalment, en absolut anem a acceptar cap d'eixes esmenes.

En este bloc anem a acceptar-li un nombre important d'esmenes.
Però, n'hi ha algunes que són clàssiques i que vosté les torna a la palestra, per exemple, la 96.
La 96 diu\*: "es proposa destinar a VPO un mínim del 33% de l'edificabilitat residencial prevista en el planejament".
Ja tenim l'esmena de sempre.
Per què el 33% i no el 40 o el 28?
Però, per què *café per a tots*?
És que és la mateixa realitat dels pobles de la Comunitat Valenciana?
És que és el mateix en les poblacions costeres que en les poblacions d'interior o en les poblacions rurals?
És que vostés insistixen en això i pensem que introduir un factor unitari per als supòsits de demanda de vivenda protegida, doncs, pot ser per motius molt diferents.
Per tant, seria perjudicial.

Pensem que la sensatesa i el sentit comú exigix que la fixació de la reserva de vivenda per a VPO s'efectue pels planejaments, a través del planejament, després dels corresponents estudis sobre la demanda de la vivenda; que els ajuntaments siguen els que proposen, però no d'eixa forma desmesurada conforme fa el seu alcalde d'Elda, o conforme fa el pla Ferrobús en Cullera, que també governen vostés o el Ducal de Gandia.
Això està en contra del que vostés defensen.

Què passa?
Vostés ací diuen una cosa, el senyor Pla públicament em diu una altra i els alcaldes del Psoe en fan altra distinta.
Si jo li acceptara a vosté estes esmenes estic segur que el guirigall que es podria organitzar dintre del Partit Socialista seria històric, seria històric.
Sí, sí.
Bo, i no parlem d'Alacant, no parlem d'Alacant.

Després, vaig a acceptar-li l'esmena 121, 122 i 127.
L'esmena 152, per l'ordre que vosté ha presentat.
Mire, cal rebutjar-la perquè vosté el que proposa és que obligatòriament el Pla general establisca per a cada sector unes condicions o bases orientatives de desenrotllament molt concretes.
Acceptar l'esmena suposaria incloure en el planejament un excessiu encorsetament al desenrotllament i ordenació dels sectors que exclouria l'enriquiment que pot aportar propostes diferents no contemplades per l'administració en el moment de redactar el pla.

D'esta forma, el desenrotllament del pla pecaria d'una excessiva rigidesa, al no poder proposar-se propostes d'ordenació distintes de les previstes i obligar davant qualsevol variació a tramitar modificacions del pla.
Es perdria, a més, l'agilitat i incapacitat de resposta al planejament, a les variacions socials i econòmiques que es puguen produir durant la vigència del pla.
Durant els deu anys de vigència del pla podrien ocórrer canvis socials que aconsellaren ordenacions distintes a les previstes per les bases orientatives del desenrotllament, proposades pel Grup Socialista i que no tindrien cap encaixament ni resposta si no fóra a través d'un procés lent com la modificació del planejament.

En resum, l'excessiu determinisme i rigidesa que es proposa per al planejament impedix el seu enriquiment en propostes no previstes en aprovar-lo, i permitix poca o cap agilitat per a respondre als canvis socials que es produïsquen durant la vigència del pla.

L'esmena 160, on diu: "la proposta revestix únicament caràcter formal", com a conseqüència de l'esmena 159, però com l'esmena 159 se li ha rebutjat, doncs, esta no té cap sentit que vosté la mantinga.

El mateix ocorre en la 161 i en la 163.

I en la 164 jo li he proposat una transaccional, que vosté m'ha rebutjat.
Vosté proposa la introducció de coeficients unitaris d'edificabilitat ponderada per la fixació de l'aprofitament tipus, en la línia de l'esmena 87, 88 i 91.
Tindre per reproduït allò dit anteriorment respecte a les citades esmenes, ens estalviaria un temps que ens pot fer falta per a altres esmenes.

Encara que carent de transcendència, generadora de cert confusionisme, i tenint en compte que podria millorar-se en el desenrotllament reglamentari, proposàvem el següent text alternatiu: "el planejament fixarà els diversos aprofitaments tipus segons criteris objectius i la materialització podria ser ponderada mitjançant els corresponents coeficients correctors en el moment de la reparcel.
lació.
Però, vosté me l'ha rebutjada.
Per tant, què anem a dir?

La 165 porta a causa de les propostes de la 159.
Per tant, per la mateixa teoria he de rebutjar-la.

Però, fixe's la 167.
És una transfixió de l'article 64.
2 de la tant injuriada Lrau, eixa del *varapalo* de Brussel·les, i que resulta simplista davant les disfuncions que s'han observat en els onze anys d'aplicació pràctica de la Lrau, i que han dut a proposar les matisacions al càlcul de l'aprofitament tipus que incorpora l'article 56.
3 d'esta llei que estem discutint.
La proposta de simplista resulta ridícula, al prescindir, entre altres coses, de la referència a fer possible l'equidistribució en propietaris de la xarxa primària adscrita, qüestió esta que ha generat no pocs maldecaps en l'aplicació de la Lrau, i que la LUV soluciona en la redacció proposta per a l'article 56.
3.

La 168 tampoc li la podem acceptar perquè és una redundància sobre l'esmena 159 i la 165, referida a l'article 55.
2, apartat b), i per consegüent procedix rebutjar-la per coherència amb el rebuig que ja hem fet d'aquelles.

Quant a l'esmena 170, també li he proposat una transaccional, que vosté no m'ha acceptat.
Podria acceptar la seua proposta d'establiment de ponderació de coeficients correctors de l'edificabilitat, amb la línia de l'esmena 164, però, clar, aquí cal adaptar-la a la resta d'articles que estem aprovant.
I, per tant, concretament li diem: en sòl urbà inclòs en unitat d'execució, el seu aprofitament tipus serà l'edificabilitat bruta mitjana de la dita unitat, calculada conforme a l'apartat dos anterior, llevat que altra cosa disponga el pla.
La materialització de l'aprofitament podrà ponderar-se mitjançant els corresponents coeficients correctors en el moment de la reparcel·lació.
I vosté m'ha dit que no pot acceptar-la.
Jo ho respecte.

No obstant, a la 171, no vaig a entrar perquè sí que m'ha acceptat la transaccional.
Per tant, sobra referir-se a ella.

A l'igual que la 172, 174, 180 i 184, que vaig a acceptar-li, vaig a votar-li favorablement.

Quan a la 189, també porta causa de l'esmena 48, perquè proposa un paràgraf segon en què establix eixa obligació de previndre reserves dotacionals de cessió obligatòria, en supòsits d'increment de l'aprofitament en sòl urbà.

Carrega sobre els propietaris, indubtablement.
Això és una càrrega sobre els propietaris.
Una volta més vostés perjudiquen els propietaris.
Ha de rebutjar-se per coherència en el que he dit respecte de l'esmena 48.
I també ha de tindre's en compte allò que anteriorment he manifestat respecte d'eixa llei que el govern d'Espanya, el govern socialista està redactant en estos moments, i que és clarament perjudicial per als drets dels propietaris.

L'esmena 192 tampoc procedia acceptar-li-la en tractar-se d'una remissió a allò proposat en l'esmena 189 respecte de l'article 62.
1, i que ja li he explicat amb anterioritat.

I de l'esmena 204 no li dic res.
Només que anem a votar-la favorablement.

L'esmena 208.
Mire, hem de rebutjar-la perquè els límits a la potestad de planejament que vénen previstos a l'article 19.
a) de la Lrau, densitat màxima de 75 vivendes/hectàrea o un metre quadrat de sostre, eh, un metre quadrat, tenen molt distinta regulació en la LUV en el seu article 63; remet els límits de la potestat de planejament al nou marc normatiu derivat de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, que té més a vore amb paràmetres de recursos i de llindars de sostenibilitat que amb el nombre de vivendes, factor que resulta menys rellevant que aquells als efectes territorials.

La proposta que vosté fa és a rastre de la que ve en la Lrau.
Els 250 habitants per hectàrea vénen a suposar una xifra a l'entorn a 75 vivendes.
Esta obstinació en mantindre els vells paràmetres de la Lrau dóna a pensar que no s'han llegit la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, o almenys no la coneixen.
Vosté va ser ponent d'ella.

Conforme al nou marc normatiu susdit en esta llei, els límits de la potestat de planejament han de fixar-se en base a referències territorials, llindars de sostenibilitat, disponibilitat de recursos, etcètera, deixant de tindre valor una xifra màxima de nombre d'habitants per hectàrea, que serà poc o molt en funció dels paràmetres territorials que concorren en un supòsit concret.

La proposta és anacrònica; dins del marc territorial, falta de sentit i de justificació, ja que esta dependria de la casuística determinada a què s'aplique, i per tant, anem a rebutjar-li-la.

No li dic res de la 216 i 217, com tampoc de la 219, 220, 27, 30 i 54, que les acceptem.

Quant a la 270, també correspon rebutjar-la, ja que pretén limitar la potestat de la conselleria per aprovar les iniciatives de la Generalitat, exigint la seua prèvia concertació amb l'ajuntament respectiu.
Astò suposa fer dependre, a iniciativa de la Generalitat, l'interés general per a tota la Comunitat Valenciana de la voluntat concreta d'un ajuntament, i comprendrà la seua senyoria que això és impossible, això no pot ser.
Que puga actuar en funció dels interessos locals i en perjuí de les més generals de la comunitat, pense's que astò suposaria que, per exemple, per a implantació de plantes de fem, l'interés general de la comunitat podria quedar condicionat per la negativa o la resistència de qualsevol ajuntament.
No se pot en ningun cas supeditar l'interés general de la Comunitat Valenciana als interessos locals.
L'interés públic supramunicipal ha de primar sobre els localismes.

Quant a l'esmena 283, li la rebutge perquè existix una esmena ja del Grup Parlamentari Popular, al 92.
3.

Quant la 284, es tracta d'una correcció formal per a canviar numeració per proposta de supressió del nombre anterior, i ha de rebutjar-se en coherència a la que s'ha rebutjat 283.
Si li l'haguera acceptat, també li haguera accepta esta.
Igual que la 285.
És a dir, que ja no tenen sentit al tombar aquella.

La 286 i la 288 anem a acceptar-li-les.
De la 298 no parlem perquè ha sigut transaccionada amb la 297, del Grup Parlamentari Popular.

Fixe's, fixe's, si estem acceptant-li coses.

La 335 i 337 tampoc em referisc a elles perquè també anem a votar-li-les a favor.

La 340 procedix rebutjar-la, ja que la proposta d'exigir per a l'atorgament de la cèdula territorial d'urbanització l'informe previ favorable de l'ajuntament respectiu resulta per a nosaltres absurda.
Acceptar la proposta equivaldria a desvirtuar el propi sentit i naturalesa de la cèdula territorial d'urbanització, en tant que l'interés municipal podria condicionar excessivament l'anàlisi i l'observança de paràmetre territorials supraminicipals que pogueren tindre rellevància en un supòsit concret.

L'aposta excessiva localista que fan en l'esmena 340 resulta miop i curta de vista respecte de l'observança i tutela de l'interés territorial i general de la Comunitat Valenciana, que ha de prevaler sempre allò exclusivament local.

Tenim davant nosaltres una altra esmena en què pareix ser que l'interés general comunitari com governa el Partit Popular no té cap de sentit; i s'ha de donar per damunt la prevalença de decisions municipals, encara que d'interés general, per allò que vostés votaren en molts ajuntaments d'esta comunitat i podrien paralitzar l'actuació del govern.
Comprendrà que no podem acceptar-ho.

De la 344 i 346 no li dic res perquè anem a acceptar-li-les.

Quan la 356, mire, està l'esmena del Grup Parlamentari Popular que ha de mantindre's i que ha donat una nova redacció a este precepte, fins i tot en canvi de numeració de l'articulat, que ara passa a ser el 119.
4.

Tota esta part de l'urbanitzador està esmenada pel Grup Parlamentari Popular.
Per això vosté ja es referia anterior a uns textos que ja no estaven, perquè les esmenes nostres ho van modificar, atenent a recomanacions de la Unió Europea.

Sobre la 367, 368 i 375 no li dic res, perquè.
.
.
només que anem a votar-li-les a favor.

La 381 i 386 han sigut transaccionades.
La 389 anem a votar-li-la a favor.
La 390, jo ja li he oferit una transaccional que vosté també m'ha rebutjat, que es referix a un article que ja hem esmenat mosatros sobre les iniciatives de programes que formula la Generalitat que siguen de gestió directa immediata.
I d'esta forma no existixen inconvenients en assumir la proposta en este sentit de la seua esmena 390 per a transaccionar en la forma que jo li dic.
L'administració autonòmica podrà assumir la iniciativa de formulació de programes per al desenrotllament d'una actuació integrada, amb la finalitat d'escometre la seua gestió directa, d'acord amb allò previst a l'article 89 i 118.
1.
b i concordants de la present llei, bé en resoldre assumir esta iniciativa si la gestió directa l'efectuara per ella mateixa o a través d'alguns dels seus organismes o entitats, o d'alguna de les empreses de capital íntegrament públic.
O siga, que eixa vosté me l'ha rebutjada també.

La 391, doncs mire, no li la puc acceptar perquè està la del Grup Parlamentari Popular.

La 392 és inadmissible perquè no s'admet la gestió indirecta.

Després està la 394, que també és inadmissible perquè xoca amb un nou procediment previst per als programes en virtut de les esmenes del Grup Parlamentari Popular.

La 399 s'ha incorporat ja la del Grup Parlamentari Popular.

Quant la 402, 403, 404, 405, 406, 408, 415, 416, 417, 418, 428 i 429, no vaig a dir-li que vaig a votar-li-les a favor.
Només li dic que si li les acceptara estaria modificant les redaccions que ha suggerit la Unió Europea.
Totes estes afecten directament a redaccions de la Unió Europea.
Per tant, nosaltres, fidels a eixes recomanacions, no anem a acceptar-li-les.

Quant a la 430, esta sí.
Esta li l'hem acceptada mitjançant una transaccional, la 430.

La 432 i 434 també són de les que afecten a la redacció que ha suggerit la Unió Europea.

La 442 no li l'acceptem perquè també afecta a una redacció de Brussel·les.

La 469, 471, 498, 499, 500 i 504 anem a votar-li-les favorablement.
.
.

**El senyor president:**

Senyor Maluenda, senyor Maluenda, acaba en la 471.
Eixe serà un altre bloc.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Ai!
, perdó.
*(Remors)* Efectivament, acabe.
Acabe, senyor president, en la 471.
O siga, que la 469 i 471 anem a votar-les favorablement.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda, està vosté llançant amb setanta esmenes, i clar, no volia parar, no volia parar.
*(Remors)*

 

Anem a passar a votació.
Senyor Maluenda, si és tan amable, eixa llarga llista d'esmenes, me les pot donar, per favor?

**El senyor Maluenda Verdú:**

121, 122, 127, 172, 174, 180, 184, 204, 216, 217, 219, 220, 227, 230, 254, 286, 288, 335, 337, 344, 346, 367, 368, 375, 389, 469 i 471.
De moment.
*(Remors)*

**El senyor president:**

27 esmenes.

**El senyor Maluenda Verdú:**

27 esmenes, senyor president.
A banda les transaccionals.
.
.

**El senyor president:**

Ara.
.
.
Alguna agrupació més?

Diga'm, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Sí, sí, lamentablement hauré de fer-li una llista també.

A vore.
Per un costat m'agradaria separar, ja vosté, si de cas alguna no procedix perquè haja estat, ja em dirà, separar la 227, 230, 254, 337, 342, 344 i 442.
Estes en un bloc totes.

I ara li diré un altre bloc.
.
.
És que, bé, són meitat i meitat, no sé quin dels blocs serà més curt, vaig a intentar a veure.
.
.
121, 122, 127, 159, 160, 161, 163, 184, 189, 192, 219, 220, 270, 284, 286, 288, 335, 340, 386, 392, 394, 408, 430 i 434.

**El senyor president:**

434?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

434 la darrera.

**El senyor president:**

 

Anem a vore, ací n'hi ha.
.
.
*(S'interromp la gravació uns instants)* .
.
.
6.
Vots en contra?
10.
Per 6 vots a favor i 10 en contra són rebutjades.

Ara votem la 121, 122, 127, 220, 227, 230, 254, 337 i 344.
*(Remors)* No.
.
.
*(Remors)* No, no, la 235 no l'ha dit el senyor.
.
.
*(Remors)* Ah, sí, és que ell les ha demanat separades, però se podria votar igual.
No, és que el vot seu no serà el mateix.
.
.
*(Remors)*

 

La 121, 122, 127, 220, 227.
.
.
*(Remors)* No?
Anem a vore.
*(Remors)* És veritat, no podem ajuntar-les.
Està clar.
*(Remors)* 160 res, 161 tampoc, 163 tampoc, 219 sí, 219 sí.
.
.
Anem a vore, 121, 122, 127, la 219 també està ací.
.
.
*(Remors)* i 220 també està ací, i la 270 no està, la 284?
286 també està ahí.
La 288 també està ahí, 335 també està ahí, 340 no, 386 tampoc, *(Remors)* 392 tampoc.

Bo, ara anem a votar la 121, 122, 127, 219, 220, 286, 288.
.
.
*(Remors)* 335.
Val?
Vots a favor?
15.
Vots en contra?
Abstencions?
1.
Per 15 vots a favor i 1 abstenció, queden aprovades.

Ara mos queden, de la resta del senyor Arnal, la 159, 160, 161, 163, *(Remors)* 160, 161, 163.
.
.
*(Remors)* 184 *(Remors)* Ah!
, eixa no.
*(Remors)* Sí, bo, però, com la votarem?
184.
Després que mos queden per votar també 189, 192, va bé?
*(Remors)* 340, 386 *(Remors)* 392, 394 *(Remors)* 408, 430 i 434.
*(Remors)* 434, l'última, no, senyor Arnal?
*(Remors)* Vots a favor?
6.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
1.
Per 6 a favor i 1 abstenció, queden rebutjades.

I ara mos queden, anem a vore, estes estan totes *(Remors)* sí, la 184.
Vots a favor?
Vots en contra?
Abstencions?
1.
Per 15 vots a favor i 1 abstenció queden aprovades.

Ara mos queden la 172, 174, 180, 204, 216, 217, 219, 230, 254, 286, 288, 335, 344, 346, 367 *(Remors)* Estan votades?
Ah, sí, perdó.
La 344 està votada.
A vore.
.
.
*(remors)* que són la 342 i 442, són eixes dos, senyor Arnal?
*(Remors)* 342 i 442.
*(Remors)* Sí, perdó, 270 i 284.
*(Remors)* Són les dos que queden ahí.
270 i 284.
És que açò és un poquet d'embolic.

La 270 i 284.
Va bé?
*(Remors)* Vots a favor?
6.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
1.
Per 9 vots en contra, 6 a favor i 1 abstenció, queden rebutjades.

I ara mos queda la resta, que són les que jo.
.
.
*(Remors)* La 227, no?
, la de vosté?
*(Remors)* 227, 230, 254, 337 i 344.
*(Remors)* Vots a favor?
Sí.
Vots en contra?
Abstencions?
Per 15 vots a favor i 1 abstenció queden aprovades.
*(Remors)*

 

Encara li queda.
Mos queda la 172, la 174, la 180, la 204, 216, 217, la 219 ja està feta, no?
Ja està feta.
Tenim també la 227.
*(Remors)* Està feta?
*(Remors)* La 227 no està.
*(Remors)* Sí, la 227 sí que està feta.
La 230, 254.
*(Remors)* ¿También?
Y 286 está también, sí.
La 288 també, 335, és que açò està també.
*(Remors)* Sí, ja li ho dic, no es preocupe.
La 337 també està *(Remors)* la 344 també està.
Sí, jo crec que sí.
La 346.
.
.
367 *(Remors)* 368 també.

Anem a vore, a vore si ara les encertem, 172, 174, 180, val?
204, 216 i 217, 346, *(Remors)* 367, 368, 375 i 389 *(Remors)* Ah!
, però eixes, eixes no.
Ah, sí, perdó, 469 i 471, sí senyor.
Val.
Tot este bloc, podem votar-lo ja?
Vots a favor?
Per unanimitat queden aprovades.

Crec que les tenim totes votades ja *(Remors)* Ara li ho diré.
*(Remors)* No, no, devem haver-ne votat més, més de vint-i-set *(Remors)* Veintisiete.
*(Remors)* Vint-i-set.
Val?
Veintisiete.
Està clar?
Podem continuar?
Continuem.

Passem a l'esmena 357, del Grup de l'Entesa, *(Remors)* Ah, és veritat.
Votem, d'este grup que ha defés el senyor Sanmartín, la resta d'esmenes que no han sigut votades.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 6 a favor, queden rebutjades.

Passem ara a l'esmena següent, que és la número 357, i queda agrupada amb la 435, 449, 453, 455, 457, 488, 571, 606, 607, 609, 611, 613, 615, 622, 624, 625, 627, 628, 629, 630, 631, 632, 634, 635, 636, 637, 638, 639, 644, 645, 646, 647, 649, 650, 651, 652, 653, 654, 655, 657, 658, 659, 660, 661, 662, 663, 667, 673, 678, 682 i 715.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, en este bloc, que ja és el darrer de les esmenes que presentem l'Entesa al Projecte de llei urbanística, hem agrupat moltes esmenes que tenen en comú dos elements bàsics: Per un costat, la limitació de les prerrogatives, jutjades com a excessives, de l'agent urbanitzador, com a un dels elements importants d'este esmenes, i per l'altre, un major rigor en perseguir les infraccions urbanístiques.
Són els dos punts centrals d'este bloc.

En referència al primer, a les excessives prerrogatives i a un poder exagerat de l'agent urbanitzador, en relació amb els propietaris dels terrenys a edificar i en general en relació a tots els habitants del municipi, que poden vore's afectats pels efectes perniciosos o negatius d'un procés urbanístic abusiu.
Este tema ha estat un dels més recurrents en les al·legacions, en les reclamacions i en les protestes dels ciutadans en relació a l'antiga llei urbanística, la RAU, i que nosaltres pensem que encara persistixen molts d'estos aspectes en la nova llei.
Per això les esmenes intenten limitar diversos d'estos aspectes que ens pareixen excessius, excessives prerrogatives de l'agent urbanitzador.

Naturalment, les prerrogatives excessives o el poder excessiu que té l'agent urbanitzador que, és clar, és una de les coses que ha generat estes protestes, també estan corregides i en altres dels blocs que he expressat.
Per exemple, n'hi ha moltes esmenes que estaven destinades a incrementar la transparència i la participació pública.
De fet, totes estes esmenes, que permeten que els ciutadans puguen intervindre en les diferents fases, reclamant tota la informació i tenint accés a tots els elements de la planificació, açò també tenen com a conseqüència limitar este prerrogatives excessives, i compensar els desequilibris afavorint el conjunt de la ciutadania.

Altres esmenes que també hem defensat anteriorment, destinades a restaurar la primacia del pla general d'ordenació urbana i la racionalitat urbanística, també posen molts límits o límits importants, que acaben repercutint en benefici de tots els ciutadans i defensant-los d'este excessiu poder, diguérem de l'agent urbanitzador, igual que la separació temporal entre l'aprovació de plans parcials i PAI, que també hem defensat abans.

Totes estes esmenes, encara que han estat en altres blocs, tenen la mateixa intenció d'equilibrar, diguérem la influència i compensar l'excessiva preponderància de l'agent urbanitzador.
Però ací hem inclòs una sèrie d'esmenes molt específicament que afecten molt directament a l'agent urbanitzador.
Per exemple, la llei permet que l'agent urbanitzador puga ser qualsevol persona o entitat sense a penes cap limitació.
Nosaltres proposem en una esmena, com és la 357, unes mínimes garanties adreçades a assegurar la solvència d'aquest agent.

També en una altra esmena, la 435, suprimim l'obligació que l'ajuntament haja de pagar-li a l'urbanitzador per no haver seleccionat cap projecte quan es declara finalment desert el concurs i no se selecciona cap alternativa tècnica.
Pensem que aquest és un risc que ha d'assumir l'urbanitzador quan concorre en este concurs i que açò és el que passa en molts processos d'esta classe.
I, per tant, és una de les possibilitats a les quals ha de fer front l'urbanitzador i no té per què compensar-li econòmicament l'ajuntament.

És a dir, no amb diners de tots hem de sufragar a l'urbanitzador o als urbanitzadors per no haver-se seleccionat les seues possibilitats, que pensem que si no s'han seleccionat és per algun motiu, per motius raonats, que hagen fet recomanable que l'ajuntament no trie estes alternatives.
Per tant, se suposa que ha de tindre defectes, o problemes o qualsevol carència, que és un problema que ha d'assumir l'agent urbanitzador i no té això que costar-li diners al conjunt dels ciutadans, quan precisament és perquè se suposa que no tenen un nivell de qualitat com per a ser acceptables.

Després, en l'esmena 449, plantegem que quan hi ha diverses alternatives i un projecte incorpora millores o parts que tenien altres, entenem que sí, en este cas s'hauria de compensar, però que esta compensació no haja d'anar a compte de l'actuació integrada, és a dir, al conjunt, que haja de repercutir també en tots els propietaris, quan açò és una cosa que només és responsabilitat directa de l'agent urbanitzador.
I és l'agent urbanitzador que es quede amb el projecte, amb el programa, qui ha de compensar, si de cas, als altres agents, dels quals s'han agarrat parts del seu projecte.
Entenem que si açò és així, si realment eixe projecte ha d'agarrar parts d'altres projectes, és perquè eixe projecte continua sent deficient, continua sent incomplet i té parts que no són adequades.
I, en tot cas, això és responsabilitat d'eixe agent urbanitzador i és ell l'únic que ha de compensar a altres per les deficiències o pel caràcter incomplet del treball que ell ha presentat.

Després, també ens neguem que de manera, diguérem, ordinària, de manera sense més, l'urbanitzador puga subrogar-se amb tercers.
Entenem que aquesta situació ha de vore's només com una situació excepcional per a casos molt concrets i justificats, però no ha de ser una situació, diguérem, ordinària, habitual, que puga contemplar-se de manera corrent.
És a dir, no s'ha de poder subrogar amb tercers més que de maneres molt excepcionals i justificades.

També pensem que la realització per part de l'urbanitzador d'infraccions urbanístiques o ambientals greus o molt greus, ha de ser un motiu suficient per a la rescissió del contracte, encara que no s'hagen fet en eixe mateix àmbit en què s'està desenvolupant el programa.
Açò indicaria que s'està contractant, s'està tractant amb una entitat o amb un senyor que és un infractor, un delinqüent, amb el qual cal anar en compte amb els tractes que estan fent-se.
Realment estem parlant d'infraccions greus o molt greus.
Pensem que està justificant que aleshores es recindisca el contracte.

En una esmena, la 488, també s'estén al constructor la demanda, l'exigència, d'una solvència tècnica.
Entenem que s'estan posant en joc molts i molts diners, que s'està en una empresa molt important i que, naturalment, eixes condicions, eixes exigències de solvència tècnica al constructor que es faça càrrec d'eixe programa, doncs, han d'estar clares.

Bé.
Tot açò estava referit sobretot a l'agent urbanitzador.

I altres esmenes, un nombre important d'esmenes, també van referides a la millora i més eficàcia del sistema de sancions, incrementant o concretant alguns supòsits que han de ser sancionables o augmentant la gravetat d'algunes conductes, que a nosaltres ens semblava que en el projecte de llei no quedaven suficientment tipificades com a greus o molt greus.
I també incrementant la quantitat de determinades sancions, que tal com van en el projecte de llei, a nosaltres ens semblen francament escasses per a complir el paper que han de complir, de dissuadir a l'infractor.

Així, entre altres esmenes, la 571 pretén que la consideració de nul·litat s'estenga a totes aquelles llicències que s'obtinguen contravenint de manera manifesta la legislació o el planejament.
En la llei no s'estén a totes, només en alguns casos, i nosaltres pensem que sempre que s'haja obtingut una llicència contravenint de manera manifesta ­també es diu eixa expressió: "manifesta"­ la legislació o el planejament s'ha de considerar nul·la.

També entenem que la suspensió de llicències que posen en perill valors culturals o ambientals, que es contempla en el punt 3, de l'article 219, s'ha d'ampliar a més supòsits que els que contempla el projecte de llei.

I també, en el cas d'obres sense llicència, l'alcalde d'ofici, però pensem que també a instància de qualsevol interessat, ha de requerir l'autorització urbanística del propietari.
És a dir, açò ho preveia la llei, que l'alcalde d'ofici puga requerir esta autorització, però pensem que no únicament l'alcalde, sinó que pot ser a instància de qualsevol interessat i els interessats poden ser els veïns del municipi.

Després, en una altra esmena, la 609, entenem que no caben excepcions a la regla general de reconstruir allò que s'ha demolit indegudament i que sempre, en tots els casos, sempre que ha hagut una demolició indeguda s'ha d'obligar al responsable a reconstruir allò que s'ha fet de manera irregular o il·legal.

També demanem en l'article 222 la supressió dels punts 2, 3 i 4.
Entenem, i este és un article i són unes esmenes que volem destacar, perquè entenem que tal com està redactat és una porta oberta que permet escapar de la necessària obligació de demolir allò il·legal.
Per tant, demanem tolerància zero, com li agrada dir al senyor Blasco, demanem tolerància zero en tots els casos.
És a dir, si es tracta d'un cas en què s'ha de demolir alguna cosa il·legal, això no tinga escapatòries i s'haja d'aplicar en tots els casos i no valga este subterfugi, que mentre que el punt número 1 de l'article planteja la generalitat d'esta actuació, després la resta de punts busquen escapatòries i excepcions per a defugir eixa norma que hauria de complir-se sempre.
Si és una actuació il·legal que s'ha d'enderrocar un edifici, açò s'ha de complir sempre.
Tolerància zero també.

També plantegem en l'esmena 622 que totes aquelles llicències i ordres d'execució que hagen estat denunciades s'han de revisar d'ofici.

També plantegem que s'ha de considerar una infracció molt greu l'enderrocament d'edificacions protegides i l'incompliment de normes que originen afeccions greus en sòl no urbanitzable.
No tenim esta consideració en el projecte de llei i entenem que s'ha d'elevar a molt breu.

També ampliem el termini de prescripció de les sancions ampliant més anys, trobem que són excessivament curtes en la normativa, i que en alguns casos no puguen prescriure les que són extraordinàriament greus fins 30 anys.
Augmentem la quantia de les sancions en molts casos i defensem que la Generalitat actue subsidiàriament per sancionar tota classe d'infraccions en sòl no urbanitzable.
Pensem que totes les infraccions en sòl no urbanitzable, en totes, ha d'actuar subsidiàriament la Generalitat si no actua l'ajuntament.

Introduïm una esmena, la 515, en què plantegem l'actualització, o siga, un mecanisme d'increment automàtic de les sancions.
Hem aprofitat una via que ens sembla interessant en la llei i que recomanem que el PP l'adopte de forma generalitzada.
De fet, la llei ja inclou este mecanisme per actualitzar anualment de forma automàtica, en base a l'índex general dels preus del consum, totes les quantitats econòmiques que figuren en una sèrie d'articles referits a contractes i de més.
Nosaltres pensem que esta idea és molt bona i que igual que s'aplica en este supòsit, en este objecte, hauria d'utilitzar-se per a les sancions, de manera que és un sistema econòmic, ràpid i adequat, i que figura.
.
.
el proposen ells, el proposa el redactor de la llei per a una sèrie de supòsits, doncs, plantegem que es faça açò també per a les sancions: l'actualització anual mitjançant una disposició reglamentària en aplicació de l'índex general de preus al consum.

Crec que m'he passat del temps, aixina que acabe.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Torn en contra, té la paraula el senyor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal, como estamos en el bloque 7 y estamos terminando, voy a hacer un esfuerzo para ser conciso.
Vamos a empezar por aquellas enmiendas que entendemos que son asumidas por parte del Grupo Popular y que, además, coinciden con las que usted ha hecho más relevancia de todo el conjunto de enmiendas que ha planteado.

En concreto, son de la 211 a la 615, ese artículo que pretendía, en coherencia con algunas sentencias que se han producido sobre determinadas actuaciones de derribo en las que entendía que lo razonable, en base a principios generales jurídicos, era no producir más daño con el derribo de lo que se podría hacer, siempre que se entienda que no hay un aprovechamiento precisamente de esa infracción, que era lo que se pretendía en el artículo, pero visto, evidentemente, eso, puede entenderse por parte de algún posible infractor el pensar que luego lo pueda arreglar y no sería necesario el derribo de una actuación ilegal.

Por lo tanto, vamos a aceptar esas enmiendas, quedando anuladas las propuestas de ese artículo.

Y lo mismo también con la actualización de lo que sería lo que ha planteado usted en último lugar, la actualización con el índice de precios al consumo, lo que serían las sanciones, cosa que también vamos a aceptar.

Con respecto al resto de enmiendas, tengo que señalarle que una parte muy importante de las que usted planteaba como excesivas atribuciones del urbanizador ya quedan corregidas con las enmiendas que ha presentado el Partido Popular, de acuerdo con la legislación europea, no exactamente como usted lo plantea, sino de otra manera, pues sí que hay un control mayor o un planteamiento distinto, y, por lo tanto, creo que no procede en ese momento aceptarlas.
En otras, concretamente, lo que usted plantea, por la cesión de contratos, etcétera, etcétera, yo creo que es algo reconocido en la legislación de contratos y es algo que tampoco procede.
Hay que, evidentemente, garantizar que se hace de acuerdo a la Ley de contratos del Estado, pero ir más allá tampoco parece razonable.

Luego, usted plantea, de forma general también, el ampliar los plazos de inhabilitación, aumentar los plazos de no prescripción de las sanciones o incrementar de forma general todas las sanciones.
Y entendemos que la propuesta que hace la ley yo creo que es razonable, solo se incrementa una forma importante las sanciones respecto a los sistemas anteriores, están razonadas y analizadas en el conjunto del Estado y son proporcionales al tipo de infracción que se plantea, de forma que también se entiende que una sanción mayor tampoco va a conseguir el objetivo de desincentivar suficientemente y que puede tener una graduación adecuada dentro de los expedientes.

Por lo tanto, esas enmiendas yo creo que tampoco van a aportar, simplemente es el planteamiento de, pues, bueno, endurecemos más, podríamos ir al doble, al triple, pero yo creo que quedaría un poco fuera de lo que son ­yo creo­ razonables para conseguir el objetivo que realmente tienen que cumplir, que es desincentivar cualquier conducta o cualquier actuación en contra de la legislación urbanística.

Por lo tanto, ya le he dicho que le vamos a aceptar esas enmiendas, y en el resto entendemos que el proyecto está equilibrado y cumple perfectamente incluso los objetivos que usted señala que no cumple, yo creo que los cumple razonablemente.
Sí, son cuatro enmiendas, son la 611, 613 y 615, por un lado, y la 715, por otro.
.
.

Y, por lo tanto, propongo que pasen a votación.

**El senyor president:**

 

De acuerdo, muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a ver, entonces, para pasar a votación.
.
.
¿Ha dicho usted la 611, 613, 615 y 715?
Esas cuatro, ¿no?

¿Alguna agrupación más?
Señora Gay, dígame.

**La senyora Gay Bódalo:**

 

Vamos a ver, por separado, la 357, 435, 453, 455, 457, 571, 609, 613, 615 y 673.

**El senyor president:**

 

Vamos a votar, a ver, un momentito, la 357, 435, 453, 455, 457, 571, 609 *(veus)* y la 673.
*(Veus)* Sí, però eixes les votarem després, perquè també les ha demanat.

Val, votem primer este grup d'esmenes.
Vots a favor?
1.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
6.
Per 6 abstencions i 9 en contra, queden rebutjades.

Ara votem la 611, 613, 615 i 715.
.
.
*(Veus)*

 

Bueno, pues, votamos por separado.
613 y 615 primeramente.
¿Votos a favor?
10.
¿Votos en contra?
Ninguno ¿Abstenciones?
6.
Por 10 votos a favor y 6 abstenciones, quedan aprobadas la 613 y 615.

Y ahora nos quedan la 611 y la 715.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, quedan aprobadas.

Votamos ahora el resto de las enmiendas que no han sido votadas hasta ahora.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
9.
Quedan rechazadas por 9 votos en contra y 7 a favor.

Ahora, señorías, como tenemos ya para poder votar todos los artículos del título, vamos a suspender durante tres minutos, de manera que puedan sus señorías prepararse la votación y reanudamos en tres minutos.

Muchas gracias.

*(Se suspén la reunió durant uns minuts)*

 

Títol II de la llei.
Votarem u a u, eh?

Article número 35.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Abstencions?
7.

Article número 36.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Abstencions?
Cap.

Article número 37.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article número 38.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article número 39.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Article 40.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 41.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 42.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 43.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 44.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 45.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 46.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 47.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 48.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Articles 49, 50 i 51.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Article 50.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 53.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 54.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 55.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 56.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 57.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 58.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 59.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Article 60.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 61.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 62.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 63.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.

Article 64.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 65.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 66.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 67.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 68.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

Article 69.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

Articles 70 i 71.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Article 72.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

Article 73.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 74.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 75.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 76.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 77.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 78, 79 i 80.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Article 81.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 82.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 83.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 84.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 85.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Article 86.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Articles 87, 88, 89 i 90.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

91 a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

Ara vaig diguent i vostés me diuen.
.
.
Articles 92, 93, 94, 95, 96, 97 i 98.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

En el 99 no n'hi han esmenes presentades.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

El 100 i 101, pot ser?
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

102, 103, 104, 105 i 106.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

107 a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

108 i 109, pot ser?
*(Algú diu que no)* 108 a soles, doncs.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

109.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

110.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

111.
Vots a favor?
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

112.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

113, 114, 115, 116, 117, 118 i 119.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

El 120.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

121 i 122, pot ser?
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

123.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

124.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.

125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135.
.
.
Fins a 135, inclusive.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

136.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

137, 138, 139?
*(Responen que no)* 137 per separat.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.

138.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

139.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

140.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Abstencions?
7.

141.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

142.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

143 i 144, pot ser junts?
*(Responen que no)* Doncs, 143 a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

144.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

145 i 146.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

147 i 148.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Doncs, ara passem ja al títol III, a l'esmena 477 i següents, que és del Grup Popular.
.
.
Ací tenim sis esmenes transaccionals corresponents a les esmenes 490, 497, 551, 553, 731 i 798.
Les podem votar.
.
.
?
*(Veus)* Eixes són les esmenes que queden retirades com a conseqüència de les transaccionals que anem a votar ara, si podem votar-les conjuntament o, si no, les fem per separat, com vostés vullguen.
¿Estan en disposició de votar-les?
*(Veus)*

 

La 497 separada, ¿y las demás juntas?
*(Veus)* Vamos a ver, señorías, vamos a votar primeramente la transaccional que afecta a la enmienda 497, ¿de acuerdo?
¿Votos a favor?
9.
¿Votos en contra?
1.
¿Abstenciones?
6.

Votamos ahora las transaccionales que afectan a las enmiendas 490, 551, 553, 731 y 598.
¿Votos a favor?
9.
¿Votos en contra?
7.
Pues, quedan aprobadas con los votos indicados.

Y ahora pasamos al resto de las enmiendas, que tendrá el señor Maluenda, que son la 477, 479, 480, 484, 485, 489, 491, 492, 502, 506, 514, 516, 517, 518, 520, 522, 524, 531, 545, 547, 554, 564, 567, 568, 572, 619, 620, 704, 710, 714, 735, 737, 738 y 745.

Para su defensa, tiene la palabra el señor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, manifestar que retire les esmenes 479 i 517.

En estes esmenes que defense s'han introduït, a més de modificacions merament tècniques i d'adaptació de la nomenclatura, buscant la coherència interna del text, altra sèrie de modificacions que té un interés, fonamentalment, d'incorporació al dret urbanístic valencià de la regulació de les institucions jurídiques tradicionals del dret de la contractació pública, com són la subcontractació, el principi de risc i ventura o les prerrogatives de l'administració per a la interpretació i execució dels contractes.

Són destacables les següents: es regula la subcontractació amb concerts per part de l'urbanitzador per a la realització parcial d'aquelles prestacions del PAI que tinguen per convenient, amb respecte sempre a l'establit en les bases reguladores que ha d'aprovar l'ajuntament respectiu.
S'inclou en la tramitació i aprovació dels projectes d'urbanització la possibilitat que els ajuntaments introduïsquen modificacions en límit del 20% del pressupost per projecte originalment presentat pel concursant.
Si se sobrepassara esta quantia, es deurà convocar nou concurs.

Es regulen les prerrogatives de l'administració en ordre a la interpretació i resolució de tots els dubtes que es generen en el desenrotllament i execució dels PAI, establint que els seus acords seran immediatament executius.
I s'establix també que els PAI s'executaran a risc i ventura de l'urbanitzador.

Es regula, en el nou article 160, el procediment de licitació de les obres d'urbanització per part de l'urbanitzador per a la selecció de l'empresari, constructor, encarregat de la seua execució, i s'exigix fer pública notarial del procediment, i s'establixen mecanismes de controls municipals dels tràmits fonamentals, aprovació dels plecs i proposta d'adjudicació del contracte, respectant el caràcter privat del contracte entre l'urbanitzador i empresari constructor quant a la seua execució, desenrotllament i efectes, i sense perjuí de remetre per a la seua regulació al que disposa l'article 116 de la Llei de contractes de l'administració pública.

Com advertíem en les esmenes anteriors, les figures de l'urbanitzador i de l'empresari constructor no podran recaure en la mateixa persona, hi ha incompatibilitat, i seran d'aplicació a l'empresari constructor les mateixes regles establides per la llei estatal de control de les administracions públiques sobre justificació de la solvència tècnica i professional, econòmica i financera, classificació i provisions per a contractar.
Aixina, es perseguix una major professionalització i un augment de la qualitat de l'execució de les obres d'urbanització pel contractista.

S'elimina l'expressió "prerrogatives de l'urbanitzador" i se substituïx per "facultats de l'urbanitzador", de mode que s'equilibra la posició jurídica d'este, tant en relació amb els propietaris com amb l'administració pública actuant.

S'acullen les observacions manifestades pel Ministeri d'Administracions Públiques relatives als articles 160.
1.
*c* i 173, eliminant aquells continguts que pogueren envair competències de l'Estat.
L'últim incís del primer precepte assenyalat, quant que equipara l'urbanitzador a les juntes de compensació a efectes tributaris registrats; i, el segon d'ells, quant que establix que els actes i transmissions derivats de la reparcel·lació gaudisquen de les exempcions i bonificacions fiscals.
Els dos queden suprimits en l'esmena del Grup Popular per considerar que el ministeri té raó en les seues observacions i perquè s'evita aixina qualsevol risc d'inconstitucionalitat del text legal, amb el risc de la seguretat jurídica que se derivarien de la seua impugnació davant del Tribunal Constitucional.

Les esmenes 564 a 572 assenyalen que tenen per objecte fonamental, a més d'algunes correccions tècniques per a millorar el text, les següents: compatibilitzar el règim jurídic dels actes subjectes a llicència urbanística amb la regulació establida per la Llei 3/2004, de 30 de juny, de la Generalitat Valenciana, d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació, de tal forma que no es produïsca ninguna contradicció entre ambdós texts legals.
D'esta manera, l'atorgament de les llicències municipals d'edificació i d'ocupació es remet al règim jurídic establit en la dita norma legal.

S'establix una regulació més clara i precisa i ajustada a la normativa estatal i autonòmica de recent aprovació, dels actes d'ús del sòl que siguen promoguts per les administracions públiques.
En concret, se fa una remissió expressa a la llei estatal 13/2003, de 23 de maig, reguladora del contracte de concessió d'obra pública, i a la Llei 4/2004, del 30 de juny de la Generalitat, d'ordenació del territori i protecció del paisatge.

L'esmena 619, a l'article 223, té com a objectiu potenciar les actuacions administratives tendents a la protecció de la legalitat urbanística i, en concret, reforçar l'efectivitat de les mesures cautelars que comporten la paralització d'obres o actuacions, reconeixent en favor de l'administració pública competent les prerrogatives necessàries per a poder precintar i custodiar els materials i la maquinària existent a peu d'obra, en aquells supòsits en què els interessats no els retiren pels seus propis mitjans, com l'experiència demostra que ocorre en la majoria d'ocasions.

L'esmena 620, a l'article 225, a l'igual que l'esmena anterior, té com a objectiu potenciar l'actuació administrativa de protecció de la legalitat urbanística i, en este cas, mitjançant l'establiment, com a supòsit expropiatori per incompliment de la funció social de la propietat, el de la realització d'actes que constituïsquen infracció urbanística molt greu, podent, en tals casos, quan es dicte una orde de restauració de la realitat física alterada i siga incomplida per l'obligat, iniciar l'expedient d'expropiació forçosa de la finca en què s'haguera comés la infracció.
Per a la determinació del preu just, el propietari es descomptarà l'import de la multa i el cost de la demolició de l'il·legalment executat.

La 737 és a la disposició transitòria tercera.
El seu objectiu és facilitar els treballs de revisió dels seus planejaments, del planejament general pels municipis afectats, admetent expressament la possibilitat d'acollir-se amb el que afecta al sòl urbà, al supòsit regulat en l'article 62.
1, que el seu contingut ha sigut precisament modificat per l'esmena 735, buscant un idèntic objectiu.

L'esmena 704 és a la disposició addicional quarta i té com a objectiu adaptar el règim jurídic dels convenis urbanístics a l'establit en la llei estatal de contractes de l'administració pública i, especialment, després de l'última modificació realitzada pel Reial decret llei 5/2005, d'11 de març, pel qual se dóna una nova redacció a l'article 3 del text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques, aprovat pel Reial decret legislatiu 2/2000, de 16 de juny.

L'esmena 710, a la disposició addicional sexta, apartat 1, l'objectiu d'esta esmena és millorar la redacció tècnica i facilitar la seua comprensió.
Té una millor redacció, més comprensiva.

La 714, a la disposició addicional octava.
.
.
, la supressió d'esta disposició addicional té ple sentit donat que també se suprimix la caució prevista en l'article 129.
6 a què remet.
Per tant, desapareix la disposició addicional octava.

Quant a la disposició transitòria tercera, l'esmena 738 és de contingut eminentment tècnic i perseguix clarificar el règim jurídic dels plans parcials de reforma interior que estan pendents d'ordenació; els plans generals modifiquen la classificació del sòl.

L'esmena 748, a la disposició transitòria quarta, és la supressió d'esta disposició transitòria, donat que es considera que el procediment de tramitació dels PAI deu entrar en vigor al mateix temps que la resta de la llei, no sent obstacle per allò la novetat de les reformes, si tenim en compte el període transitori habilitat a l'efecte per a seguir tramitant els procediments ja iniciats amb anterioritat a l'entrada en vigor.
Així mateix, la fórmula polinòmica que s'establix en l'apartat 2 quant utilitza conceptes i criteris d'adjudicació que han segut suprimits en les noves esmenes.
És oportuna la seua supressió, per tant.

Deu recordar-se a l'efecte que les noves esmenes preveuen que per orde de la conselleria competent en matèria d'urbanisme s'aprove un model tipus de criteris d'adjudicació dels PAI a què podran acollir-se aquells municipis que aixina ho desitgen, i amb què podran incloure's tant la ponderació com les normes per a la valoració adequada de cada un dels criteris.

Es considera, per últim, més adequat rebaixar el nivell jeràrquic de la norma que regule estes fórmules polinòmiques, donat que d'este mode se facilitaran les reformes i actualitzacions que en un futur pogueren acordar-se en relació amb el seu contingut.

La 731 és una nova disposició addicional.
L'objecte de la nova disposició addicional és regular, com el seu mateix títol indica, el caràcter de silenci administratiu en els procediments incoats per a l'aprovació d'un PAI a iniciativa d'un particular, mentre no s'aprove la norma reglamentària de desenrotllament prevista expressament en el nou article 130 d'esta llei, en què es preveu que l'acte presumpte siga positiu, quan la sol·licitud del particular implique el desplegament de les directrius de l'ordenació estructural vigent en el municipi.
Mentre no s'aprove esta normativa reglamentària, raons de prudència i seguretat jurídica aconsellen donar caràcter regulatiu al silenci administratiu, evitant aixina que s'aproven mitjançant actes presumptes per inacció municipal, actuacions que pogueren posar en risc el desenrotllament urbanístic dels municipis afectats.

L'esmena 735 és a la disposició transitòria primera i el seu objectiu és millorar la regularització jurídica dels procediments administratius que estan encara tramitant-se a l'entrada en vigor d'esta llei.

I, per últim, l'esmena 798, que és també l'última de l'ordenació de la ponència, es referix a l'exposició de motius, i aporta este document una nova versió de l'exposició de motius en què s'inclouen la justificació d'aquelles línies i argumentacions fonamentals que informen les noves esmenes presentades i totes aquelles que són conseqüència de les recomanacions de la Unió Europea i que posteriorment han segut rectificades també mitjançant transaccionals que hui s'han aprovat en la comissió, també acordades o recomanades per la Unió Europea i que ara formen part de l'exposició de motius que espere, finalment, que se vote favorablement per a incorporar-la com a preàmbul de la llei.

Res més, senyories, i moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

A l'hora en què estem, intentaré ser breu, donat que moltes de les esmenes que s'han presentat tenen un caràcter tècnic i no empitjoren excessivament el que n'hi havia.

De tota manera, no puc deixar de referir-me a la subcontractació, que apareix en una de les regulacions que mos han dit.
Nosaltres pensem que s'ha d'evitar este sistema que de manera general se puga procedir per part de l'agent urbanitzador a subrogar-se i permetre la subcontractació amb tercers.

I també ens hem manifestat ja contraris a una cosa que continua permetent malgrat estes reformes que s'han introduït, el que es puga modificar l'ordenació estructural de la planificació urbanística d'un municipi sense passar per la necessària revisió o modificació puntual del Pla general d'ordenació urbana.
Este aspecte és una peça fonamental, i insistir a mantindre esta possibilitat malgrat les esmenes que s'han introduït que puguen suavitzar o atenuar una miqueta la situació, pensem que no és acceptable de cap de les maneres i continuem pensant que generarà greus problemes i greus impactes ambientals i socials.

I vullguera acabar referint-me a l'exposició de motius perquè malgrat que s'han fet modificacions, altres modificacions i tornen a modificar-se, però el fil argumental del text que en l'última versió presenten, continua incidint en tota una sèrie d'aspectes que crec que és necessari comentar.

I, efectivament, continua mantenint-se eixa ambigüitat respecte al tractament de la llei urbanística que ara.
.
.
l'antiga Lrau, que continua, per un costat, parlant-se de tant bona que era, de la bona llei que era, dels beneficis que aportava, i alhora es reconeix i es continua donant un discurs negatiu d'esta llei.
Torne a dir, açò no és coherent, açò no és clar.
I en la mateixa versió final de l'exposició de motius continua mantenint-se esta ambigüitat que considere que és summament inadequada.

En realitat, vostés no tenen, en contra dels aspectes que més s'han criticat en Europa atribuint-li a la llei urbanística, a la Lrau, vostés eixos aspectes en realitat no els han modificat, no han introduït en la nova llei canvis que impedisquen eixa utilització perversa, i aleshores no s'entén la defensa que fan i alhora que critiquen la seua aplicació.
Precisament l'aplicació d'eixe llei ha correspost totalment, és responsabilitat total del partit que ara governa, i per tant, s'han d'atribuir vostés eixes deficiències, i haurien d'haver fet una llei que impedira, ni per activa ni per passiva, que se pogueren generar eixos abusos que vostés continuen carregant-li a la llei, i que nosaltres pensem que bàsicament han estat a la manera d'aplicar-la.

Torne a dir, vostés en la nova llei permetran que es faça una reclassificació massiva de sòl urbanitzable a través dels plans parcials, que continuen estant aprovats en el mateix acte que s'aprova un programa d'actuació integrada.
I, per tant, continuen donant molta indefensió, no simplement als propietaris dels terrenys afectats, sinó al conjunt de la població, que tornen a estar ara, de la nit al matí, veuen alterat de manera substancial el valor de les coses i el destí dels seus terrenys, sense que hagen pogut realment separar i pensar des que s'aprova la planificació fins que s'aprova el programa que ho desenvolupa.
Aleshores, continuen presentant-se conjuntament.
I respecte a la possibilitat de modificar dràsticament el Pla general, no simplement és que continua, és que en la seua fórmula s'amplifica.

I quant a les necessitats de crear ciutats més sostenibles, que continua apareixent en l'última versió del text que vostés presenten com a exposició de motius, dir-los que perquè açò siga real, perquè açò siga verídic, haurien d'haver acceptat les esmenes que no han volgut acceptar, amb la qual cosa deixen clara la seua intenció, que nosaltres hem presentat i que estaven adreçades a clarament introduir com a un objectiu clar de la planificació territorial del Pla general d'ordenació urbana que no se facen models urbanístics dispersos.
*(So d'un telèfon mòbil)*

 

Esta situació que, torne a dir, vostés no la controlen de cap manera, perquè no introduïxen cap article que mantinga eixa necessitat que no es facen models urbanístics dispersos, vostés no ho introduïxen la llei, no han acceptat les esmenes on nosaltres demanàvem açò, i per tant, si açò no s'inclou, molt ens temem que la tendència habitual, la pràctica habitual que està fent-se continue, i esta no és més que potenciar eixe desenvolupament dispers del territori, i per tant, una situació insostenible.

Per tant, esta exposició de motius continua sent falsa, continua sent incoherent, continua dient una cosa i després els punts de l'articulat van per un altre camí.
Aixina no avançarem cap a una societat sostenible.
Aixina no avançarem cap a la protecció del territori.

I bé, també vostés parlen de com ara s'incrementen els drets, la defensa dels drets dels propietaris.
Continuen sent insuficients els mecanismes d'informació i de participació.
Vostés també s'han negat a acceptar una proposta molt concreta que féiem de creació d'una comissió local de territori i habitatge, en la qual tingueren cabuda i representació i que pogueren escoltar-se totes les entitats ciutadanes del municipi, i que açò ajudaria realment a fer veritat, a fer real eixa participació.

Perquè vostés ho deixen tot en declaracions inespecificades, en "es podrà", "l'ajuntament ja establirà".
Clar, si no estableixen una fórmula més rigorosa, tot açò queda, com se sòl dir en castellà, *en agua de borrajas,* o en valencià en altres expressions més gracioses, que no anem a dir, però aixina queda en paper mullat, francament, i.
.
.
*(Veus)* ­*la bufa de pato*, per exemple, que és una expressió, amb perdó, però ja que m'han dit que quin tipus d'expressió col·loquial­.
.
.
doncs queda en una cosa inconsistent, en una cosa que no té realitat.

I vostés, quan hem fet eixa proposta específica, per exemple, que és una manera de concretar alguna cosa, d'avançar, es neguen.
Igual que tampoc concreten la composició del Consell de Territori a nivell autonòmic que nosaltres hem plantejat.
Igual que vostés s'han negat a acceptar cap de les esmenes que demanàvem concreció en el desplegament de la Llei d'ordenació del territori.
Si no s'aproven eixes esmenes *(parla un diputat sense micròfon)* .
.
.
Sí, una llei específica que vostés no desenvolupen *(el senyor Maluenda Verdú fa un comentari)*.
.
.
Bé, vostés són els que han introduït eixa fórmula en la llei.
.
.

**El senyor president:**

Per favor.
Per favor, senyories.
.
.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

No, a mi no m'importa el debat si el senyor.
.
.
A mi m'encanta debatre amb el senyor Maluenda si és que té arguments.

**El senyor president:**

Sí, però el debat se fa dirigit a la presidència.
Moltes gràcies.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Molt bé.
Aleshores acabaré ja, per no esgotar més els membres de la comissió, perquè jo pense que este debat és molt important.
Jo haguera preferit que l'hagueren partit en una altra sessió per a poder, tots tranquils, relaxats i descansats, tractar suficientment tots els punts.
Pareix ser que una llei tan important com esta es vol passar molt de pressa, molt de pressa, i no és seriós.
Esta llei és importantíssima.
Cal que s'estudie molt detalladament, que ens preguem tot el temps de calga, que votem meditadament i coneixent i analitzant molt bé tots els punts i tots els detalls.
I que fins i tot açò es transmeta a la societat en el temps que requerisca.
Possiblement, dos sessions en esta comissió haguera sigut més assenyat que voler ara acabar, apurant el temps, en els últims moments, de pressa, de pressa.

Queda que conste en acta esta reflexió meua que no és la manera més adequada per a potenciar este debat assossegat, tranquil i a fons.
I acabaré ja en este moment.

Gràcies.

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Arnal.

Jo volguera dir-li que, sense ànim de polemitzar, que els temps s'ha fixat de comú acord amb tots els grups; i si vostés hagueren demanat més temps, haguérem considerat si fea falta més temps.
Però és evident que s'ha arribat a un acord de temps i de distribució d'esmenes tal com s'ha fet.
I que el que s'ha fet és coordinar els grups i arribar a un consens per tal de fer la comissió.
O siga, que no s'ha imposat res a ningú.
Res més i moltes gràcies.

Anem a passar, per tant, a la votació d'este grup d'esmenes.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Per separat algunes de les esmenes.

**El senyor president:**

Per això, per això.
Diga'm.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Jo demane separar en un bloc de la resta, la 477, la 502, crec que és la 534.
.
.

**El senyor president:**

No, no, eixa no està.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

524.

**El senyor president:**

La 24 sí.

**El senyor Arnal i Ibáñez:** 

 

La 532, la 551.
.
.

**El senyor president:**

No, la 551 està transaccionada, ja no existix.
S'ha mort.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

La 619, la 620, si no s'ha mort?
.
.
.

**El senyor president:**

No s'ha mort, està viva, molt viva.
.
.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Val, val, no estic seguint totes les últimes novetats.
La 531.
.
.

**El senyor president:**

No.
No és d'este bloc, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

En este cas serà un error per banda meua.
La 535.
.
.

**El senyor president:**

Tampoc.
Tampoc és d'este grup.
535 diu vosté?
No serà 7?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

7.
Perdó, perdó.
*(Remors)* 731.

**El senyor president:**

731 no estava.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Eixa no estava.
Però la 735?

**El senyor president:**

Eixa sí.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Molt bé.
La 737, 738 i la 798 si no està.
.
.

**El senyor president:**

No, eixa tampoc està.
*(Remors)*

 

Anem a vore, per tant, 477, 502, 524, 532, 619, 620, 735, 737 i 738.
Això per banda de l'Entesa.

Ara, el Grup Socialista vol separar alguna?

**La senyora Gay Bódalo:**

Por una parte la 745.
Por otra, la.
.
.

**El senyor president:**

¿Esta separada?

**La senyora Gay Bódalo:**

Esa sola, sí.

477, 480, 502, 506, 514, 545, 710, 714, 735, 737 i 738.
Y el resto en otro grupo.

**El senyor president:**

Vamos a votar primero la 745.
¿Votos a favor?
15.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
1.
Por 15 votos a favor y 1 abstención queda aprovada.

Ahora votamos la 524, 532, 619, 620, que son todas.
.
.
Val?
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
Queda aprovada per 9 vots a favor, 6 abstencions i 1 en contra.
És aixina?
Molt bé.

I ara anem a votar la 477, 502, 735, 737 i 738.
Val?
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
Per 9 vots a favor i 7 en contra queden aprovades.

I ara ens queda la 480, 506, 514, 545, 710 i 714.
¿Está de acuerdo, señora Gay?
*(La senyora Gay Bódalo parla sense micròfon).*La 502 ya la hemos votado.
L'hem votat abans.
Val?
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
6.
Abstencions?
1.
Queda aprovada per 9 vots a favor, 6 en contra i 1 abstenció.

I ara ens queda la resta d'esmenes d'este bloc.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.
Per 9 vots a favor i 7 abstencions queden aprovades.

Passem ara a l'esmena número 486, del Grup Socialista, que s'agrupa amb la 487, 498, 499, 500, 504, 505, 513, 515, 519, 521, 523, 527, 528, 529, 530, 531, 533, 534, 536, 539, 542, 544, 548, 549, 561.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

26 esmenes al bloc tercer, que fa referència a l'activitat urbanística d'execució del planejament.

Presentem una esmena relativa als drets dels propietaris, a l'article 162.
Ja hem insistit abans, i per tant vaig a ser breu.
Pensem que resulta inadmissible, amb coherència a les esmenes presentades als articles 21 i 23, que l'ajuntament haja d'abonar els costos d'urbanització corresponent al 10% d'aprofitament urbanístic.
Insistisc que seria més lògic, més coherent, de fet quan es va aprovar la Lrau així ja estava, que aquest percentatge es done's lliure de càrregues d'urbanització, i de fet són moltes les comunitats autònomes que ho fan d'aquesta forma, i de fet en la nova llei del sòl així s'introduirà.

Respecte a l'article 163, presentem una esmena, el dret d'informació als propietaris afectats.
Pensem que són insuficients, no solament els mecanismes d'informació sinó també els de participació.
De fet, diuen vostés que, amb caràcter previ a la reparcel·lació, l'urbanitzador comunicarà als propietaris l'aprovació del programa d'actuació integrada.
La pregunta és per què solament als propietaris i no també a la resta de titulars d'aquestes propietats, per exemple, arrendataris?
Pensem que l'acte d'aprovació definitiva d'un programa ha de ser posat en coneiximent de tots els interessats coneguts a l'altura de la tramitació de l'expedient de programació i no solament dels propietaris.

Respecte a la retribució de l'urbanitzador, ho hem comentat abans i no vaig a insistir-hi més.

Pel que fa referència a les càrregues d'urbanització, pensem que s'hauria d'introduir dins d'aquestes càrregues a retribuir els propietaris a l'urbanitzador els honoraris professionals que se'ls generen als ajuntaments derivats de tota una sèrie d'informes tècnics i jurídics necessaris per a adoptar tots aquells acords relatius a la programació, al planejament i a la pròpia gestió, cosa que no succeeix en el projecte de llei.

Si parlem de reparcel·lació a l'article 166, ho esmenem, perquè, bé, m'imagine que aquí deu ser una errada en l'article 166.
Quan definixen vostés reparcel·lació o nova divisió de finques, que és el que és la reparcel·lació, nova divisió de finques ajustada al planejament, parlen de "previa agrupación de fincas, si es preciso".
Doncs, bé, jo, és que no ho entenc, en el nostre sistema normatiu no té sentit l'agrupació prèvia de finques abans de la mateixa reparcel·lació, ja que la subrogació real de les finques aportades i adjudicades, com vostés saben, no fa necessari aquest pas intermedi.
Per tant, no té cap sentit.
M'imagine que és una errada, perquè és que, si no, no li veig la lògica per cap part.

Respecte als principis reguladors de la reparcel·lació i, sobretot, per tal d'evitar pràctiques impròpies, que no fan més que provocar, produir l'expulsió del petit o dels petits propietaris de l'actuació, proposem que l'ordenació detallada establixca una parcel·la mínima d'acord amb els drets derivats de les superfícies de les finques originàries.
Pense que és bàsic aquest aspecte.

Quan parlem dels béns de domini i ús públic, s'hauria de fer referència, com ja hem assenyalat i m'ho han aprovat, i m'imagino que esta també me l'aprovarà, a les vies pecuàries.
Són molts els municipis del litoral, de la costa, que es veuen afectats per vies pecuàries que abans passaven per la zona que actualment la major part està urbanitzada i consolidada.
Per tant, pensem el mateix.

Per resumir, i acabe ja, doncs, amb el tema de, a vore, l'article 184, que fa referència a les dotacions públiques.
A vores si ens aclarim ja finalment.
.
.
És l'esmena 561 a l'article 184, dotacions públiques.
Pense que ens hauríem d'aclarir d'una vegada per totes, perquè, si no, hi ha una confusió tremenda.
Mire, les tècniques normals d'obtenció de sòl dotacional, tant en sòl urbanitzable com en sòl urbà, són únicament.
.
.
­jo ja no en conec més, ni vosté tampoc, és impossible­ són les de reparcel·lació mitjançant un programa d'actuació integrada, o bé a través de transferències d'aprofitament urbanístiques, si és en sòl urbà; evidentment, el PAI, si és en la resta.

Doncs, bé, jo pense que ho han obviat al punt 1 d'aquest article i això, doncs, és una excepcionalitat que pot induir a la confusió, a la inseguretat jurídica i, per tant, a tota una sèrie de pleits que retardarien l'execució del planejament municipal en aquest aspecte.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Per a torn en contra, té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Sanmartín, a l'article 157, que vosté hi planteja dos esmenes, la 486 i 487, ja s'ha aprovat una esmena del Grup Parlamentari Popular amb tot allò relatiu al procediment de tramitació i adjudicació dels programes i amb una redacció que modifica substancialment.
.
.
*(Veus)* La 486 i 487, sí!
I no ha entrat a elles, però estan en este bloc!
, estan vives!
O és que les retira?
Si les retira.
.
.
*(Veus)*

**El senyor president:**

 

Senyories, per favor, eviten el diàleg entre vostés.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Tinc de referir-me a elles, no obstant.

Dia que en l'esmena 486 i 487 se referixen a l'article 157, que ja té una text nou propiciat per l'esmena del Grup Parlamentari Popular i que és en tot allò relatiu al procediment de tramitació i adjudicació dels programes i que modifica substancialment el contingut inicial del projecte, i tot és com a conseqüència de les conversacions que hem tingut en Brussel·les.
Si mosatros li acceptàrem a vosté l'esmena 486 i 487, estaríem vulnerant els acords que hem contret en Brussel·les, per tant, no seria convenient.

Bé, de l'esmena 498, 499, 500, 504, no li dic res, perquè anem a acceptar-los-les, perquè quan fan bé els deures, mosatros ho reconeixem.
El problema és quan no mos donen ocasió, perquè no s'apliquen, i en esta ocasió, doncs, s'han aplicat.

L'esmena 505, que vosté la destaca com a important, mire, encara que pareixeria convenient admetre la comunicació no sols als propietaris sinó també als titulars de drets i deures afectats pel programa, allò cert és que este no és el moment procedimental per a això, donat que en esta fase encara no es reconeix a la perfecció la totalitat de titulars béns i drets afectats pel programa.
I, efectivament, deu tindre's present que, tal i com establix el mateix article 163.
1, el moment procedimental a què mos estem referint és previ a la reparcel·lació.
.
.
­per això li acceptarem l'esmena, l'última esmena que ha defensat, eixa sí que l'ha defensat­, amb la qual cosa, l'urbanitzador no coneix encara amb exactitud quins són els titulars de drets i béns afectats.

Jo, no sé.
.
.
, crec que li diria que fins que s'incidixca en el procediment de la reparcel·lació i s'expedixca la certificació registral a què es referix l'article 174.
1.
*b*, seria el moment, i a partir del qual totes les actuacions deuran notificades, ara sí, a aquells que resulten titulars de béns i drets, conforme a esta certificació.
Aixina, doncs, l'article 163 està fent referència a l'obligació de l'urbanitzador d'informar a aquells que fins a eixe moment figuren com a interessats en l'expedient, i no als titulars d'altres drets coneguts, ja que no podrà constatar-se la validesa dels tals drets fins a l'expedició de la certificació a què es referia l'article 174.
I això no pot suposar ningun perjuí per a ningú, ja que, si efectivament són titulars de drets afectats pel programa, apareixeran en la certificació registral, i, si no apareixen, no pot argumentar-se que deuen tindre'n en compte, ja que les actuacions degudes deuen predicar-se respecte d'aquells que figuren com a titulars de béns i drets afectats en algun registre públic, el de la propietat, el cadastre.
.
.
Obviar este elemental principi jurídic perjudicaria la seguretat jurídica que deu impregnar totes les actuacions administratives.

Quant a la 513, la proposta suposa l'exclusió del dret dels propietaris a retribuir en metàl·lic l'urbanitzador quan este haja assumit el compromís de promoure vivendes socials.
Acceptar la proposta suposaria trencar un dret fonamental dels propietaris, el de poder optar per pagar en metàl·lic, sobre la base de la simple proposta de l'urbanitzador de comprometre's a promoure vivendes socials.
Resulta desproporcionat eliminar un dret sobre la base d'un simple compromís, més encara quan el destí a vivendes socials en l'àmbit de l'actuació integrada que desenrotlla el programa ja vindrà establit des del planejament ­si no, veja vosté l'esmena 96­, com a conseqüència del preceptiu estudi del mercat de vivendes i que s'haurà incorporat al pla general i a on s'haurà determinat la ràtio de vivenda protegida per cada sector d'urbanitzable.

La reserva de la vivenda protegida per a cada sector ja l'ha establit el planejament sobre la base del preceptiu estudi de necessitat de VPO en el termini municipal i no té sentit admetre que l'urbanitzador, per comprometre's a fer les vivendes de VPO puga privar els propietaris d'un dret a retribuir en metàl·lic.
Quin sentit té incrementar en el sector més VPO de la que ha ja determinat l'estudi del pla?
Se presta a la picaresca, conculca drets i crea disfuncions, ja que en la reparcel·lació de deurà resoldre quins terrenys queden afectats a VPO, bé siga de titularitat de l'organitzador o dels propietaris.

Quant a l'esmena 515, 519 i 521, li les acceptem, com acceptem també la 527, 528 i 529, 533, 534, 536, 539, 542, 544, 548, 549 i la 561.

I, per últim, dir-li que l'esmena 523, no afegix res rellevant al text que proposa addicionar, ja que queda ben clar en el text, que els béns públics no adquirits onerosament no generen dret d'aprofitament en favor de l'administració en els termes previstos en el precepte.
L'única cosa nova que proposa és la referència a vies pecuàries i a séquies de reg, i que vosté ha matisat, encara que estant conformes en el sentit d'allò proposat, deu acordar-se el major detall i especificació en el desenrotllament reglamentari d'esta llei.

I la 530, la redacció que vosté proposa és confusa i mala, empitjora i dificulta tècnicament la gestió, entra en contradicció amb la proposta de l'esmena 87, que era la que s'ha proposat en una redacció transaccional que vosté ha rebutjat i, efectivament, no té ningun sentit proposar en l'esmena 37 que l'aprofitament es ponderarà en coeficients correctors per a, ara, proposar que se podran canviar en la reparcel·lació.
En què quedem?

Per altra banda, existixen seriosos dubtes de legalitat de les propostes, en tant que a través d'un instrument de gestió com la reparcel·lació puguen alterar-se el coeficients establits des del planejament.
El confusionisme de l'entitat jurídica.
.
.

**El senyor president:**

 

Senyor Maluenda, vaja concloent.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
­Ja acabe, senyor president­ resulta inadmissible.

Com també és inadmissible l'esmena 531.

Moltes gràcies, senyor president.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Anem a passar a votació.
.
.
Senyor Maluenda, mos dóna vosté la llista eixa d'esmenes?
Diga'm.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Sí, senyor: 498, 499, 500, 504, 515, 519, 521, 527, 528, 529, 533, 534, 536, 539, 542, 544, 548, 549 i, per últim, en este bloc, 561.

**El senyor president:**

 

Dèneu esmenes, senyor Maluenda.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Efectivament, dèneu, senyor president.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyor Arnal, per favor?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí, per a separar en votació, per un costat les esmenes 499 i 539, i en un altre bloc els números 500, 513, 515, 528, 533 i 544.
La resta.
.
.

**El senyor president:**

 

Anem a vore, doncs.
.
.

Anem a votar la 499 i 539 primer.
Vots a favor?
15.
En contra?
1, i cap abstenció.
Per 15 vots a favor i 1 vot en contra, queden aprovades.

Anem a votar ara la 513 a soles.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
1.
Queda rebutjada per 9 vots en contra, 6 a favor i 1 abstenció.

I ara votem la 498, 504, 519, 521, 527.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Perdone, perdone, no córrega tant, per favor.
La 504, què més ha dit?

**El senyor president:**

 

La 519, 521, 527, 529, 534.
.
.
536, 539, 542, 548, 549 i 561.

Vots a favor?
Per unanimitat queden aprovades.

I ara no sé si mos queda alguna més.
*(Remors)* Les quatre que queden, vots a favor?

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

515, 533, 544 i 528.
Ara podem votar 533, 515, 528 i 544, que jo també demane separació)

**El senyor president:**

 

Anem a vore, votem 535, 515 *(Remors)* 535, no?

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No, 533.
.
.

**El senyor president:**

 

Eixa està votada ja, senyor Maluenda, sí.
*(Remors)* Com que no?
Sí.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

La 534 i la 36, més no.

**El senyor president:**

 

Llavors, estes cinc que mos queden ací, hem de votar-les conjuntament totes?

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No.
Per mi, no.
533, 515, 528 i 544.

**El senyor president:**

 

La 500 per separat a vosté?

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Si m'ho permet la seua senyoria, ho comprove.

**El senyor president:**

 

Sí.
I aixina no hi ha dubtes i millor *(Remors)* La 500 vosté me l'ha donada com.
.
.
*(Remors)*

 

La 515, 528, 533 i 544.
Va bé?
Vots a favor?
15.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
1.
Per 15 vots a favor i 1 abstenció queden aprovades.

Votem el que queda, si en queda alguna.
 *(Remors)* Queden esmenes d'este bloc.
Vots a favor de la resta d'esmenes?
7.
*(Remors)* Resta d'esmenes d'este bloc.
7.
I vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 6 a favor.
.
.
*(Remors)*

 

Mos queden en este moment dos blocs més.
Si volen vostés acabem els blocs i després votem tot l'articulat.
Els pareix bé?

Passem llavors a l'esmena 577, del Grup Socialista, i que s'acumula amb la 595, 597, 598, 599, 602, 604, 608, 612, 614, 616, 617, 633, 648, 670 i 671.
Per a la seua defensa té la paraula el senyor Sanmartín.
Total, són setze esmenes.
Senyor Sanmartín.
Val.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

El quart bloc agrupa els articles del quint al quart, la garantia de la legalitat urbanística.
Presentem una esmena respecte l'ordre d'execució de les edificacions.
Vostés assenyalen que "l'ajuntament podrà dictar ordres d'execució si una vegada transcorreguts els terminis no s'ha edificat".
Jo penso que allò lògic seria assenyalar que l'ajuntament "tindrà", no "podrà", sinó que "tindrà l'obligació de dictar les ordres".
De fet l'ajuntament ha de tenir l'obligació d'impedir el que és la retenció especulativa o no del sòl, i per tant hauria de ser imperatiu.

Respecte l'article 213, del registre municipal de solars i edificis a rehabilitar, és cert que encara que aquest registre no haja estat creat o ha estat incomplet en molts llocs, jo pense que l'ordre de l'ajuntament d'incloure en ell un immoble ha de ser vàlida i eficaç des que es dicte la resolució, i amb posterioritat a la seua notificació al registre de la propietat.
Si no, són molts els ajuntaments que no tenen creat aquest registre, i es troben amb una gran quantitat d'immobles assolats o en mal estat, i han de fer mil cabrioles per a executar aquestes obres.
Esta pense que seria importantíssima.

A l'article 204 presentem un bloc d'esmenes, tres esmenes respecte la rehabilitació forçosa d'immobles.
Mire, jo he introduït una llarga esmena d'addició amb objecte ­l'article 214, sí, són les esmenes *(Remors)* 214, les esmenes 597, 598 i 99­.
Bo, rehabilitació forçosa d'immobles, he introduït una llarga esmena d'addició, amb objecte de facilitar l'execució subsidiària d'edificació i rehabilitació cas d'incompliment dels propietaris del sòl, i amb objecte d'evitar l'especulació sobre aquest i la degradació sobretot del patrimoni edificat, sobretot en els centres antics de les poblacions.

Proposem una regulació més detallada d'iniciació del procediment per particulars interessats.
Igual que un PAI, igual però en edificis per a rehabilitar.
I sempre, evidentment, amb la finalitat d'evitar els efectes perversos de retenció especulativa de solars i edificis a rehabilitar, perquè hi ha gent que es dedica a comprar solars en roïnes per a especular en aquell solar i al cap d'un temps poder-los vendre.

Respecte les modalitats de restauració de la legalitat urbanística, dir únicament que aquí sí que pense que han procedit de forma tremendament.
.
.
no m'ix.
.
.
incorrecta.
Pense que vostés no poden dir que faran taula rasa d'un expedient de restauració de la legalitat urbanística que haja estat vulnerada per tota una sèrie d'il·legalitats.
Si, diuen vostés, "si la demolició o mesura de restauració de què es tracta resulta inadequada o excessiva amb les característiques del cas".

Doncs bo, jo li dic sincerament que pense que això ­sí, sí­, això ja existia, els recorde que ja existia un procediment anàleg en la primera llei d'urbanisme espanyol de l'any 56, es va haver de suprimir en les posteriors lleis, la del 75 i la de 1990, davant la seua lamentable experiència aplicativa.
Que això ho feren durant un règim dictatorial, té un passe, perquè tan il·legal era la llei com el propi règim.
Ara bé, que ho facen vostés dins d'un règim plenament democràtic i amb garanties constitucionals, pense que no és massa correcte.
Perquè la restitució de la legalitat urbanística és un principi negociable per a qualsevol executiu, siga municipal, autonòmic o el que siga.

I acabe únicament amb l'article 251.
Parlen que "en supòsits excepcionals ­done's compte­ quan un municipi mostrés ­diuen vostés­ una notòria inactivitat o negligència en matèria de sanció d'il·legalitats urbanístiques ­diuen que­ serà la conselleria la que assumirà les competències".

Per tant, pense que haurien de llevar allò "d'excepcional" i allò de "notori", perquè la il·legalitat urbanística o és o no és, es produeix o no es produeix, per més o menys notòria que siga aquesta il·legalitat.
Per tant, la Generalitat deu assumir la competència sancionadora, no solament en els casos de notorietat o excepcionalitat que vostés posen, i aspectes, que per cert sempre són relatius i ambigus, i per tant interpretables de forma subjectiva pel qui siga.
I per tant, posar-ho en tots els casos en què el municipi mostrés negligència a l'hora de respectar la legalitat urbanística.
Per més notòria o menys notòria que aquesta siga.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Sanmartín.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Sanmartín, la 577, que és la primera d'este bloc, anem a acceptar-li-la, que és a l'article 202.
1.
La 595 al 213.
1, no té sentit donar efectes d'inclusió en un registre quan este no existix.
D'acceptar-li la seua esmena se desincentivaria a l'ajuntament a crear i llevar els llibres de registre, perquè estarien ja totalment rellevats d'eixa responsabilitat.

La conselleria ha vingut insistint constantment als ajuntaments sobre la importància de la creació del registre.
I no pot admetre's una esmena que desmotiva això, en tant que conferix els mateixos efectes a una ordre que deuria incloure's en el mateix, per a tindre plens efectes jurídics i publicitat front a tercers, que d'eixe mode no existiria.
Deu mantindre's, doncs, l'obligació dels ajuntaments de crear i llevar el registre, i no puguen admetre iniciatives que perjudiquen o lleven força a este objectiu.

L'esmena 597 no té sentit.
És que és una correcció a l'ordenació.
Si li acceptàrem l'esmena 599, la que no està l'esmena.
I l'esmena 599 no anem a acceptar-la, perquè proposa i regula completament un procediment perquè un particular puga sol·licitar la inclusió d'un immoble en el registre de solars.
Encara que no existix massa inconvenient respecte de les qüestions de fons proposades per la naturalesa essencialment tècnica, el cert és que resulta més convenient deixar per al desenrotllament reglamentari la regulació del procediment que se proposa.

L'esmena 602, 604 i 608 anem a acceptar-li-la.
I mire, quant a la 612, és que no, és que hi ha una esmena del Grup d'Esquerra Unida que s'ha acceptat.
La seua ja no existix com a tal.
La seua ha decaigut, perquè el que vosté demana suprimir ja no existix en el text de la llei.

Però mire, encara que en la proposta coincidim en ella com s'ha demostrat en la votació anterior en l'Entesa, convé fer una reflexió sobre el fet que si s'han donat legalitzacions d'infraccions, l'Atrium, per exemple.
Però per què s'ha donat eixa situació?
Perquè la llei, la Lrau, la llei socialista, que ara derogarem, establia eixa possibilitat.
Establia eixa possibilitat.

Després, la 614, la 616 i la 617 no tenen sentit.
Fixe's, com s'ha suprimit les esmenes d'Esquerra Unida el punt 2, el punt 3 i el punt 4, ni el punt 4 passa a ser 3, com vostés diuen en una esmena, ni el punt 5 passa a ser 4, sinó que el punt 5 passa a ser 2, perquè s'ha llevat el 2, el 3 i el 4.
Per tant, eixes esmenes, és que eixes esmenes no entenc per què es presenten.
No sé si serà per allò de presentar més número d'esmenes que no per altra cosa.

Després l'esmena 633 també anem a acceptar-li-la, faltaria més.
Si és sensata, per què no anem a acceptar-la?
L'esmena 647, la proposta que fa de la referència al "valor inicial" que se substituïsca per "valor rústic", no pot ser acceptada en tant en quant estos valors poden ser substancialment diferents, els rústics, del valor del sòl sense edificabilitat.

La referència al valor inicial que fa el text no deu oblidar-se que és a efectes de sanció, i que per aplicació dels principis que regulen el dret penal, ha de ser proporcionat als fets de què porta causa.
Estem parlant de sancions, i s'ha de referir la seua quantia als fets reals que ocasionen la infracció, sense que se puga permetre que per un afany excessiu d'encariment se trenquen els principis del procediment penal i se puguen cometre injustícies en lloc de sancionar-les.
En qualsevol cas, sempre està garantit que l'infractor mai podrà beneficiar-se de la infracció.

Quant a l'esmena 670 i 671; faltaria més, anem a acceptar-les.
Si té vosté raó.

Res més i gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Anem a passar a votar este grup d'esmenes.
Agrupacions?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí.
Li demanaria la separació de, per una banda la 597 i la 617, eixes dos per un costat, i per un altre costat 614 i 616.
I la resta, juntes.

**El senyor president:**

 

Molt bé.
Senyor Maluenda.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Sí, senyor president.
Jo pregue que se vote separadament la 577, 598, 602, 604, 608, 670 i 671.
I pregue, en tant en quant se considera que està decaiguda l'esmena.
.
.
I pregaria al senyor Sanmartín retirara l'esmena 614, 616 i 617.
Perquè jo estic d'acord en el que planteja, el que ocorre és que ja no existix aixina en el text que estem debatent.
O siga, que m'obligaria a votar-li en contra d'una cosa que haguera tingut sentit.
Haguera tingut sentit si no hagueren prosperat prèviament les esmenes de l'Entesa.
Excloent l'última, que eixa sí que no té sentit, perquè passaria en compte de ser punt 4 el punt 5 passaria a ser punt 2.
*(Remors)* Vostés mateixos, vostés mateixos.
*(Remors)*

 

Exacto, las dos, la 16 i la 17.
*(Remors)* Sí, no sé si he dit que la 633 l'accepte també, eh?
.
Eixa no l'havia dit.

**El senyor president:**

 

Anem a vore.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Si de cas el que jo.
.
.

**El senyor president:**

 

Retira el senyor Sanmartín, ha dit?
*(Remors)*

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

No, no, en eixe cas només es quedaria separada de la resta, per la meua banda, la 597, exclusivament la 597.

**El senyor president:**

 

Tenint en compte que retira el senyor Sanmartín la 614, 616 i 617.
És aixina?

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Correcte.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president, jo demane.
.
.

**El senyor president:**

 

És que la 612 ha decaigut perquè s'ha aprovat la 611.
I ara mos queda la.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

La 614, la 616 i la 617 ha dit que les retira.

**El senyor president:**

 

Exactament.
Ens queda només la 597 per a votar-la separadament.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Votar-la separada.

**El senyor president:**

 

I les dos, quatre, sis, set esmenes que.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No, jo agregue la 633, que també l'accepte i no ho he dit anteriorment.

**El senyor president:**

 

Molt bé.

Aleshores tenim, primer, la 597, que ha demanat el senyor Arnal que votàrem per separat.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
1.
Per 9 vots en contra, 6 a favor i 1 abstenció, queda rebutjada.

Ara votem el grup que són del Grup Popular: 577, 598, 602, 604, 608, 670, 691 i 633.

**El senyor Maluenda i Verdú:**

 

Correcte.

**El senyor president:**

 

Vots a favor?
Per unanimitat queden aprovades.

I ara votem la resta d'esmenes que queden vives, pendents, a excepció feta de les que s'han retirat i la que ha decaigut.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 7 a favor, queden rebutjades.

Passem al següent nombre d'esmenes, ens queda una, este és l'últim bloc, que comença en la 686, 687, 688, 689, 693, 694, 695, 697, 698, 702, 707, 711, 712, 713, 714, 744, 747, 748, 751, 752, 757, 760, 762, 768, 769, 770 i 771.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

És el bloc cinqué, que abraça tot el que és el títol V, les disposicions addicionals, transitòries i finals, i que inclou també l'exposició de motius.

Ha assenyalat molt breument que n'hi ha una esmena que ja vam discutir en la Llei d'acompanyament de pressupostos de fa dos anys i tornem a insistir en el mateix.
Senyor Maluenda, mire, les plusvàlues es generen tant en sòl urbanitzable com en el sòl urbà.
Aleshores, quin sentit té que se cedisca el 10% a l'administració, és a dir, a l'ajuntament, en urbanitzable, i que en l'urbà, que generen tantes o més plusvàlues, no es faça?
Per tant, no ho podem entendre i insistim de nou en aquest aspecte.

Respecte a la gestió dels patrimonis públics de sòl.
No estem d'acord que la gestió d'aquest patrimoni puga desenvolupar-se per empreses privades o d'economia mixta.
Pensem que no s'ha de privatitzar la gestió pública ja que dóna lloc a pràctiques impròpies i, a més a més, en competència únicament teòrica amb els particulars.
L'administració pense que quan decidix assumir la iniciativa pública ha d'actuar per gestió directa.
Procediments diferents pense que no són procedents.
Tot i així s'acceptarien aquestes societats d'economia mixta en la gestió d'aquests patrimonis públics de sòl, sempre i quan el capital majoritari pogués ser públic.

Respecte a la disposició ­passem ja a les disposicions­, la disposició addicional IV, no resulta correcte al meu parer el punt 3.
5: "eximir de les regles generals de formulació, informació pública i de més aquells convenis signats per la Generalitat amb altres administracions per a fomentar la vivenda protegida".
Precisament, per aquesta mateixa raó hauria de publicitar-se encara més el contingut del conveni, però eximir-ho a la Generalitat pel fet de ser Generalitat, doncs, no li veig.
.
.

En la disposició addicional IV estableixen vostés una fórmula polinòmica d'una regla aritmètica per a resoldre l'adjudicació de programes.
Aquesta esmena l'hem aprovada, l'hem votat a favor, perquè pense que era una autèntica burrada; provocava, done's compte, els màxims valors del sòl possibles, els màxims valors possibles del sòl, i, paral·lelament, una escalada dels preus dels productes immobiliaris resultants de l'actuació urbanitzadora.
Era una fórmula quasi perversa, ja que era l'efecte de sobrevaloració del propi sòl facilitat per l'adjudicació a favor de la proposició que contemple majors imports de càrregues d'urbanització.
Aleshores, bo, es podria guanyar el concurs automàticament, done's compte, proposant els costos d'urbanització més elevats, amb aquesta fórmula polinòmica es podria guanyar el concurs, únicament feia falta que el valor del sòl fóra suficientment elevat.

En definitiva, pense que la fórmula que vam proposar i que vostés mateixos, amb les esmenes al projecte de llei, han eliminat, fomentava el valor especulatiu del sòl ja que ponderava excessivament els majors valors del propi sòl, per damunt de qualsevol altra consideració com, per exemple, el recolzament i garantia als propietaris, cost d'urbanització, foment de vivenda protegida, etcètera.
Per tant, li ho hem aprovat i pensem que era important.

I, per últim, en una disposició addicional nova nosaltres hem tractat d'aplicar unes raonables mesures de sostenibilitat territorial, és a dir, la suspensió dels PAI fins que, o millor dit, la suspensió d'aquells PAI que introduïsquen reclassificacions de sòls no urbanitzables fins que no s'aproven els plans d'acció territorial, que, com vosté sap millor que jo, són d'àmbit o de caràcter supramunicipal i que estan per damunt dels plans generals d'ordenació urbana, sobretot en el tema del litoral.
No demanàvem la lluna!
Únicament li diem que se suspenga la tramitació de tots aquells sòls reclassificats, tant a la costa com a l'interior, fins que no s'aproven els plans d'acció territorial.

En absència d'aquells plans d'acció territorial, com el del litoral en el cas de la costa, però també els d'interior, doncs, el que demanàvem, en absència d'aquests plans d'acció territorial.
.
.
, que, per cert, el del litoral, almenys, s'haguera d'haver aprovat a finals d'octubre ­ho va dir el propi conseller­ i estem a novembre, a finals de novembre i no s'ha fet, doncs, bo, en absència d'aquests plans d'acció territorial introduíem una fórmula en el sentit de la sostenibilitat demogràfica.

Aprofitar, simplement, aquests 38 segons per agrair la gestió que ha fet des d'ací, des de la presidència.

**El senyor president\*:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.
Li ho agraïsc de veritat.
Moltes gràcies.

Torn en contra, té la paraula el senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, estem ja al final del debat d'esta important llei en la comissió.

He de dir-li, senyor Sanmartín, que l'esmena 686, d'addició a l'article 259.
1, no podem acceptar-la perquè proposa que s'incloga una referència al sòl urbà als efectes d'obtenció del 10% de l'aprofitament en esta classe de sòl, tot allò en la línia de l'esmena 48 i altres concordants que ja li hem rebutjat.
I, mire, jo li ho he dit clarament, això és el criteri que el govern d'Espanya, que és criteri legítim però que no compartim, està utilitzant per a redactar la nova Llei del sòl estatal, i que nosaltres considerem que suposa un greu retall als drets dels propietaris, i de forma especial als propietaris xicotets.
I, per tant, no podem acceptar-li-la.

Tampoc podem acceptar la 687, que pretén limitar la possibilitat de cedir de forma onerosa la mitat o més del sòl obtingut mitjançant cessió del 10% i reduir esta possibilitat com a màxim a la mitat.
Ha de rebutjar-se perquè suposa una limitació al volum del sòl que pot eixir al mercat en destí a la VPO.
No s'han d'admetre limitacions a esta possibilitat d'habilitar sòl a particulars perquè construïsquen VPO.

L'esmena 688 anem a acceptar-la.

La 689, insistim que proposa el mateix que l'esmena 687, i, per tant, en coherència, no se l'acceptem.

La 693 la rebutgem perquè proposa suprimir que "la gestió de patrimonis públics de sòl puga ser exercida per entitats públiques empresarials, mancomunitats, consorcis o societats urbanístiques".
El que n'hi ha en el fons de tot açò és la crítica mediàtica efectuada a les societats participades per l'Ivvsa i que reputen il·legals quant a la selecció dels participants.
I no és aixina.
La defensa del precepte ha d'articular-se sobre la necessitat de permetre que consorcis per a la gestió de serveis públics o mancomunitats, estes entitats de naturalesa supramunicipal o comarcal puguen gestionar sòl procedent del patrimoni públic dels ajuntaments, dels que participen en ordre a finançar els servicis que presten a fer-los possibles.
Suprimir la referència a estos centres seria deixar-los sense possibilitat d'acudir a esta possibilitat.

L'esmena 695 li l'acceptem.

La 697 guarda relació amb la 693, i, per tant, el mateix criteri que dia anteriorment.

A l'esmena 698 li havíem oferit una transaccional que vosté havia rebutjat, que no era millora tècnica, era transaccional, incloent l'expressió "no procedix cedir per a desenvolupar l'execució en el termini de dos anys" ­que diu el text.
Diu vosté que l'ha rebutjada.
És una llàstima perquè haguérem pogut també arribar a un acord en esta qüestió.

Quant a la 702, disposició addicional II, li l'acceptem, senyor Sanmartín.

La 707 no podem acceptar-la, no té cap sentit suprimir l'exempció de tràmits que establix el text que s'esmena, que és la disposició addicional IV i V.
Tinga's en compte que l'exempció es referix a convenis subscrits entre la Generalitat i els municipis, amb l'acord de les dos parts i amb destí a VPO.
L'acord entre les administracions convenients eximix de la tramitació que s'establix per a convenis amb particulars.

La 711, a la disposició addicional II, tampoc podem acceptar-se-la en coherència amb el que hem dit de l'esmena 686, ja que es pretén estendre al sòl urbà l'obligació de reserva de sòl per a la VPO.
Ha de rebutjar-se per coherència amb el que hem dit en la 686 i done's per reproduït allò dit respecte a esta esmena.

La 717 li la rebutgem també.
I, mire, tornem a allò dit sobre el mínim del 33%.
Per què café per a tots?
Jo crec que cada població té unes peculiaritats i han de ser els ajuntaments des dels seus plans generals qui ho determine.

L'esmena 713 li la rebutgem també per coherència amb el que hem fet en la 711.

La disposició transitòria IV també li la rebutgem, ja que porta causa de l'esmena 208, i, com hem rebutjat aquella, doncs, no té sentit que li acceptem esta.
La disposició transitòria IV ja ha sigut eliminada amb l'esmena del Grup Parlamentari Popular, seguint les directrius de Brussel·les també, seguint les directrius de Brussel·les.

L'esmena 748 la rebutgem també.

La 750 la rebutgem perquè insistix també en la mateixa idea d'un mínim de 33% de VPO.
Café per a tots, café per a tots.

L'esmena 752, que és la disposició transitòria VII, no té sentit ja que en entrar vigor la LUV totes les revisions de planejaments generals hauran d'ajustar-se a les seues determinacions i resulta ociós establir altres aliens a allò previst en la pròpia LUV.

Per altra banda, el govern de la Generalitat ja ha anunciat, el 25 de novembre, una moratòria en la tramitació del planejament que comporte reclassificació de sòl fins a l'entrada en vigor de la LUV, amb la qual cosa totes les propostes actualment en tràmit hauran d'ajustar-se a les seues determinacions.

La proposta continguda en l'esmena que "en absència de planejament territorial l'oferta de sòl que podia dimensionar el planejament general tindrà un màxim fix", resulta ridícula i carent de sentit.
Quins estudis la justifiquen?
Està feta més cara a la galeria que amb el rigor i la seriositat que resulten exigibles a plantejar propostes d'este calat.

Acabe, senyor president, dient que el límit que es proposa no té en compte les circumstàncies en particular de cada municipi més enllà del *(inintel·ligible)* històric de les llicències concedides, menyspreant aixina els canvis producte del dinamisme immobiliari dels últims temps que no poden ignorar-se i que s'han de tindre en compte, però sempre matisats i tamisats pels criteris d'utilització racional del sòl sostenible i del paisatge que deriven de la LOT.
A més, ho exigixen multitud d'ajuntaments socialistes que han presentat ­i ja ho hem dit al llarg d'este debat­ i tenen en tràmit propostes de reclassificació de sòl que desconeixen la proposta.

I acabe, senyor president, agraint a la Mesa, agraint als ponents, no solament les aportacions que han fet per a millorar el text d'esta llei, sinó també el to i el respecte, com no podia ser d'altra forma, amb el que han defensat els seus criteris i han discrepat dels nostres.

Per tant, agraïsc a tota la comissió la seua col·laboració.
Pense que entre tots hem millorat este text de llei que hui quedarà ací aprovat i que, possiblement, en el mes de febrer, sense presses, sense presses, senyor Arnal, perquè puguen recapacitar de les altres coses que tenen pendents, i, en ares a eixe consens que el Grup Popular una volta més ha demostrat hui, puguem portar a efecte.

Res més, senyories, i moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Jo li agraïsc molt les seues paraules.

Anem a passar a votació este grup esmenes.
Senyor Maluenda, vosté ha manifestat.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

President, que se vote separadament la 688, 695 i 702.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí, volia separar, per un costat, la 750 i, per un altre, les següents: 687, 689, 697, 698, 744, 747, 760, 762 i 770.

**El senyor president:**

 

Anem a passar, doncs, a la votació.

En primer lloc, la 688, 695 i 702.
Vots a favor?
Per unanimitat, queden aprovades.

Per un altre lloc, la 750.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
10.
Per 10 vots en contra i 6 a favor, queda rebutjada.

I ara, la 687, 689, 697, 698, 744, 747, 760, 762 i 770.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
9.
Abstencions?
1.
Per 9 vots en contra, 1 abstenció i 6 vots a favor, queden rebutjades.

Ara, la resta d'esmenes d'esta bloc.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
9.
Per 9 vots en contra i 7 a favor, queden rebutjades estes esmenes.

Anem a vore, si els grups estan en disposició de poder votar l'articulat, passaríem ja de seguida o, si no, suspendríem per un minut perquè puguen acabar.

Podem començar?
*(Veus)* D'acord, aleshores començarem de seguida.
*(Pausa)*

 

Anem a vore, volen que comencem?
Sí.
*(S'interromp la gravació)*

Articles 149, 150, 151.
.
.
*(Remors)* Doncs, 149.
Article 149.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

150, 151, junts.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.
Parlem de 150 i 151, els dos junts, no?
D'acord.

Ara, 152 i 153 no tenen esmenes.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

154, 155, 156, 157, 158, 159.
Vots a favor?
Vots en contra?
S'aprova per 9 vots a favor i 7 en contra.

160.
.
.
*(Un diputat diu: "No, 159.
")* Aleshores, l'anterior era fins al 158, l'anterior votació.

D'acord, ara el 159, per separat.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

160, 161, 162, 163, 164, 165.
.
.
*(Remors)* Fins a 165, del 160 al 165.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.
S'aprova per 9 vots a favor i 7 en contra.

166, 167, 168, 169, 170, 171, fins a 171.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

172.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

173, 174, 175.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

176, 177.
Vots a favor?
Vots en contra?
Abstencions?
Per 9 vots a favor i 7 abstencions.

178, a soles 178.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

179, 180, 181, 182 i 183.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

184, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

185, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

186 i 187.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

188, 189, els dos.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

190.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

191.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

192, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

193 i 194.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

195, 196, 197 i 198.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

199, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

200 i 201.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

202, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

203, no n'hi han esmenes presentades.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

204, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

205, fins al 208, va bé?
205, 206, 207, 208.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

El 209.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

210 i 211.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

212, a soles.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

213, 214 i 215.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

216 i 217.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

218 i 219.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

220.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

221, 222 i 223.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

224.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

225.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

226.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Ara 227.
.
.
*(Veus)* Hem votat el 226, que no té esmenes presentades.
Me l'he votat jo?
Torne arrere, torne arrere, *replay*, *replay*.

225.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

226.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

227 i 228.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

229.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

230, 231, 232 i 233.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

234.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

235, 236, 237.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

238.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

239.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

240 i 241.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

242.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

243.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

244 fins al 252, ambdós inclusivament, els dos.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

253.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

254.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

255, 256, 257 i 258.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

259, 260, 261, 262 i 263.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

264.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Disposicions addicionals.
Podem votar primera i segona?
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Disposició addicional tercera.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstenció?
7.

Addicional quarta.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Disposició addicional quinta.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Sexta.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Sèptima.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

L'octava.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

La novena.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Després, disposicions transitòries.
Primera.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Disposició transitòria segona.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Tercera i quarta.
Vots a favor de la tercera i quarta?
9.
Vots en contra?
7.

Quinta.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Disposició transitòria sexta.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Després ja tenim la derogatòria.
Disposició derogatòria.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
6.

Disposició final primera.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

Disposició final segona.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Disposició final tercera.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
Cap.
Abstencions?
7.

I l'exposició de motius, com a preàmbul de la llei.
Vots a favor?
9.
Vots en contra?
7.

Senyories, acabat el debat jo vull agrair a tots vostés la seua col·laboració.
Abans de passar al pròxim punt de l'orde del dia, agrair a tots vostés la col·laboració.
Abans de passar al pròxim punt de l'ordre del dia, agrair a tots vostés la col·laboració, als grups parlamentaris, als portaveus, a la mesa de la comissió, a la lletrada i al personal de la cambra, que han fet possible que acabem en un dia el debat d'esta llei; a pesar que a algú li parega que hem anat massa de pressa, però és cert que tot el món ha pogut expressar les seues conviccions en defensa de les seues esmenes.

Com saben les seues senyories, tenen 48 hores per a mantindre aquelles esmenes que vullguen mantindre per al ple que no han sigut acceptades i vots particulars que vullguen presentar.

De totes formes, si volen fer alguna intervenció a este respecte?
I si no, ja enviaran l'escrit quan vostés vullguen.
*(Remors)*

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Totes les esmenes que no hagen estat acceptades ni transaccionades que es mantinguen per al ple.

**El senyor president:**

Aleshores les manté, senyor Sanmartín, del Grup Socialista.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

En el cas de l'Entesa, subscrivim el mateix, totes aquelles que no han estat transaccionades i tal es mantenen.

 

***Designació del membre de la comissió que ha de presentar el dictamen de la comissió sobre el Projecte de llei urbanística valenciana davant el Ple de les Corts Valencianes.***

**El senyor president:**

Queda reflectit en l'acta.
Moltes gràcies.

Passem al següent punt de l'ordre del dia: que és designació del membre de la comissió que ha de presentar el Dictamen de la Comissió de Projecte de llei urbanística valenciana davant del Ple de les Corts Valencianes.

Les propostes, senyories?

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Sí, una proposta.

**El senyor president:**

Sí, gràcies, senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Asunción Quinzá, per a la lectura.
.
.

**El senyor president:**

No, anem a la presentació del dictamen davant del Ple.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Ah, val.

*(Veus: "el president")*

**El senyor president:**

 

Bé?
Els pareix bé?
Moltes gràcies, espere mantindre la seua confiança.

*(Parlen diversos diputats sense micròfon)*.

 

Molt bé.
Com no queda res més per tractar, senyories, molt agraït una volta més, i s'alça la sessió.

 

*(S'alça la reunió a les 19 hores i 30 minuts)*