DS-008%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 17 de setembre de 2015.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 8.
Primera reunió.

El senyor president:

S'obri la sessió.

El ple de hui començarà amb la compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria d'aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia per part del Consell i del Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula la vicepresidenta del Consell, senyora Mònica Oltra.

Quan vullga, consellera.

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mònica Oltra Jarque, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 702) i pel Grup Parlamentari Popular (RE número 635)

La consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Tinc l'honor i la responsabilitat, l'enorme responsabilitat de ser la primera persona d'este nou govern a comparéixer davant de les Corts Valencianes i també de la ciutadania valenciana per a informar de les línies polítiques generals del nou Consell i, en particular, de la política que durà a terme la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Defensaré davant de vostés un pacte, un acord, un compromís davant de la ciutadania, i els convidaré a que se sumen.
Els convidaré a col·laborar en el projecte de futur d'un acord, l'Acord del Botànic, signat en un jardí de plantes i arbres, que pactàrem tres forces polítiques per canviar radicalment, és a dir, i parlant de plantes i arbres, des de les arrels, les velles, injustes i antisocials accions de govern anterior que foren àmpliament contestades i qüestionades per multitud de sectors socials, organitzacions, col·lectius, ciutadanes i ciutadans i que, finalment, va donar com a resultat un parlament amb una composició inèdita, plural i amb forces polítiques noves.

La nova configuració d'esta cambra, amb la desaparició de les majories absolutes, fa necessari canviar el paradigma d'actuacions de les darreres legislatures.

Senyories, de vegades hem oblidat que el parlament deriva de parlar, de diàleg, és la base, la paraula del parlamentarisme.
I esta cambra ha substituït massa vegades la majoria absoluta pel poder absolut.
En este nou Consell, en esta vicepresidenta trobaran, tots vostés, de tots els grups, diàleg i proximitat.

Abordem una legislatura amb una nova manera d'entendre la gestió i les polítiques públiques.
I ho farem des d'eixe diàleg permanent amb les diputades i diputats, com a representants de la voluntat popular, i també directament amb la ciutadania, a qui ens devem en primer terme.

La política és, com dic, sobretot diàleg, pacte, negociació.
I perquè hem patit l'absència d'estos valors en este hemicicle els anys anteriors, però també perquè la cultura de l'acord forma part indissociable de la nostra manera d'entendre la vida i, per tant, la política, no ens va a resultar difícil arribar a punts de trobada entre tres forces polítiques que sumen la majoria parlamentària suficient per impulsar polítiques transformadores.
Però tampoc, tampoc ens resultarà difícil aplegar a acords amb tots aquells que se vullguen sumar a este gran canvi.

Les tres forces polítiques d'este acord és l'origen de l'Acord del Botànic, un acord amb la ciutadania, públic i transparent, com la sala on es va signar.
Un acord que significa la plasmació política de la voluntat de tres forces polítiques i d'una ampla majoria social valenciana, de generar una realitat econòmica, social, cultural, educativa, sanitària, ocupacional, mediambiental i vital radicalment -tornem a les arrels- diferent a l'anterior.
Una realitat que pose les persones en l'eix central de cada acció política.

D'aquell acord va sorgir l'actual Consell, paritari en el fons i en la forma, disposat a aplicar polítiques de transformació i de canvi.
I ho farà, ho farem, malgrat haver-nos trobat amb una situació econòmica de degradació moral i de desert financer que han superat tots els nostres temors.

Senyories, jo em vaig comprometre amb la ciutadania a dir sempre la veritat, a no enganyar les valencianes i els valencians.
Doncs bé, el poble valencià ha de saber que el dèficit anual, és a dir, la capacitat de despesa per a tot 2015, l'anterior president Fabra l'havia superat al mes de maig i ens hem assabentat molt després.
I no ho va fer per millorar la qualitat de vida de la gent, sinó per a guanyar unes eleccions.
Finalment ni va aconseguir una cosa ni l'altra, però ha deixat pràcticament sense capacitat de maniobra l'actual govern per al segon semestre de l'any.

I també s'ha de saber, i els valencians i valencianes han de saber, que tenim un deute públic insuportable, reconegut per tots els sectors socials, polítics, empresarials o sindicals, que fa que la segona conselleria d'este govern, atenent els diners assignats, siga la conselleria del servei del deute.
Una quantitat superior a multiplicar per sis el pressupost de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, primera conselleria en rescatar persones.

Però malgrat este desolador panorama, el nou govern ha començat a aplicar el programa de govern del canvi, fa hui setanta-nou dies.
Setanta-nou dies en què hem invertit les prioritats polítiques del Consell, on les persones estan al centre de les polítiques públiques i són l'objectiu dels esforços i del treball per a garantir el dret a viure en condicions dignes.
Estem fent-ho amb una administració inclusiva, transparent, austera i eficaç al servei de la ciutadania.

El nostre compromís està en l'acompliment dels drets socials, posant-los sempre sota la lògica del benestar col·lectiu.
Els drets consagrats per les lleis no estan subjectes als pressupostos, senyories.
Açò, ho recordaran que ho deia molt en les anteriors legislatures.
La lògica és la contrària, senyories: el pressupost ha de garantir els drets.
Primer estan els drets i, després, el pressupost.

Una de les primeres conseqüències de l'Acord del Botànic és la determinació de les conselleries en què s'organitza La Generalitat.
Els canvis introduïts van des del nom de les mateixes conselleries -com la d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball; Sanitat Universal i Salut Pública, o Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, per citar-ne algunes- que visualitza les línies força del Consell d'aquesta legislatura, fins al mestissatge, també, un signe d'identitat d'este nou govern, en les seues direccions, on no només hi ha persones pertanyents a dos dels partits que sustenten el govern, sinó que també hem incorporat persones sense militància partidista.

I també hem creat una nova conselleria, la de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació, una conselleria que, com explicarà el seu titular la setmana que ve, té entre els màxims objectius conjurar un passat que ens llastra i establir les bases que impedixquen que es repetixquen fets que a totes i a tots ens han avergonyit.

Som un govern, a més, que tindrà una administració amb parets, butxaques i caixes de cristall -també en la caixa fixa, senyories- sotmeses al vertader control parlamentari i la participació social.

El malbaratament de recursos públics, el dispendi absolut d'alts càrrecs que han passat per caixa fixa d'alguna conselleria, fins i tot les nyores de l'arròs, el café o el tallat del matí a la plaça, vivint cada dia per damunt i a costa de les possibilitats col·lectives, o la corrupció institucional, són cosa del passat i no caben en esta administració.
I els recorde açò, els recorde açò per les seues conseqüències que està tenint sobre una societat que està saturada i sobre el govern.
I també perquè no anem a oblidar ni a tapar el que ha passat.
És més, exigirem les responsabilitats polítiques i legals, si és el cas, sobre els sagnants casos de corrupció i despeses milionàries que han situat, tristament i injustament, la nostra comunitat al mapa nacional i mundial de la vergonya i la indignitat.
I també és un compromís al segon eix de l'Acord del Botànic.

I per evitar que torne a passar impulsarem mesures de millora en els procediments de contractació amb empreses, reduint la discrecionalitat i incrementant els mecanismes de control, transparència i fiscalització; reduirem les despeses supèrflues i innecessàries i treballarem en la reordenació de l'administració aplicant criteris d'eficàcia i eficiència; i treballarem per integrar i coordinar funcions de les diputacions provincials i reforçar el paper dels ajuntaments com a administració més propera a la ciutadania.

Senyories, no entraré al detall del conjunt d'actuacions que des del govern impulsarem per dur endavant les polítiques de govern, ja que moltes d'elles vindran explicades en la resta de compareixences dels consellers i conselleres.
Però sí voldria remarcar la voluntat ferma i decidida del govern de garantir la cobertura de les necessitats bàsiques per a la dignitat de tots els valencianes i valencians, els empobrits i els desatesos, els esquilmats en recursos i atenció en el passat immediat que ha generat, entre altres coses, un vergonyós índex de pobresa i malnutrició infantil i un repunt de la violència de gènere als darrers temps.

És a dir, les conseqüències de la crisi, de les retallades en polítiques bàsiques i en drets socials, colpegen directa i brutalment els col·lectius més vulnerables de la societat: les dones i els xiquets.
Una societat culta i moderna, del segle XXI, en un país del primer món com és el nostre, no es pot permetre esta violència social.
Però sobretot no es pot permetre la insensibilitat o la inacció de les governants i els governants.

Per il·lustrar el fet basten unes dramàtiques dades: als centres Dona 24 Hores es van atendre 2.
008 dones a l'any 2012, 4.
085 dones a l'any 2013 i 4.
268 dones a l'any 2014.
És a dir, més de dotze mil víctimes de la violència de gènere en quatre anys.
Totes elles víctimes de la violència.
Mentre això passava, la Comissió Interdepartamental per Combatre la Violència de Gènere de la Comunitat Valenciana, presidida per dos consellers diferents en eixe període de temps, no es va reunir ni una sola vegada.

Podríem parlar igualment de la total paràlisi de la Comissió Interdepartamental d'Immigració -última reunió en abril de 2011-, de la inactiva Taula de la Solidaritat Valenciana, de la Comissió Interdepartamental de Suport a la Maternitat -única reunió en abril de 2009-, de la Comissió Interdepartamental per la Integració Social de les Persones amb Discapacitat -novembre de 2005- o el Consell Valencià de Benestar Social -última reunió setembre de 2011-, només per citar algunes de les xifres més cridaneres.
Molta comissió, molt de consell per figurar i eixir en la foto però pura ficció sense contingut.
Política de fotografia sense ànima.
No és que de tant gestionar hagueren perdut l'ànima.
És que gestionaren sense ànima perquè la vengueren.
I la vengueren per uns trages, per un aeroport peatonal, per un circuit de fórmula 1.
En definitiva, la vengueren per perpetuar-se en el poder.

Senyories, donat que el president ja va comparéixer en el debat d'investidura d'estes Corts, les conselleries ens hem repartit les àrees de presidència.
Així, mentre que altres departaments informaran sobre els aspectes de turisme o de seguretat i resposta a les emergències, jo ho faré al voltant de la comunicació i, molt particularment, sobre la ràdio i televisió públiques valencianes.

Esta és la història d'una infàmia, la conclusió inevitable de la mercantilització dels drets practicada per l'anterior administració, la que ens deia que no podíem tindre tots els drets que la Constitució ens atorga i havíem d'elegir entre el dret a l'educació, a la informació o a l'atenció sanitària.
La que ens digué que si volíem escoles i hospitals, no podíem tindre tele.
I, per tant, no podríem vore garantit el nostre dret a la llibertat d'expressió i a la informació veraç.
Però al final, tancar la tele, tancar unitats d'escoles que a mitjà termini implicarien tancar escoles i reduir l'assistència sanitària van ser les senyes d'identitat de l'anterior govern.

En la història de la vergonya valenciana quedarà el dia 27 de novembre de 2013, quan el Grup Parlamentari Popular d'aquesta cambra en solitari va refrendar la decisió del Consell del president Fabra de liquidar Radiotelevisió Valenciana.
Qui en aquell moment estàvem en l'oposició, i ara som govern, ens vam girar d'esquenes en els escons en senyal de protesta.
Hi hagué qui plorà.
Quasi dos anys després, i gràcies al suport de centenars de milers de valencianes i valencians, aquells que ens vam oposar en el parlament al tancament de la ràdio i la televisió públiques, tenim l'oportunitat de rescabalar-los.

Des d'esta trona mire a aquells que van prémer el botó que acabà amb la nostra ràdio i televisió per preguntar-los si es penedeixen d'aquella decisió.
Si estan disposats a col·laborar en la creació d'un nou mitjà de comunicació, útil per a la ciutadania, transparent en la gestió plural i allunyat de qualsevol pretensió de control partidista.

Un exemple pot il·lustrar la barbaritat practicada pel Partit Popular en la cadena de televisió autonòmica, la seu d'Alacant.
Alguns perspicaços, i use este adjectiu per no acusar-los de cap delicte, de moment, van acordar que les valencianes i els valencians paguem des de 2012 i durant trenta-tres anys, un total de 29.
000 euros mensuals pel lloguer d'uns terrenys a la immobiliària Mizquitillas -el nom és real, no me l'invente; a saber de qui serà amic- i que es quedarà amb l'edifici construït amb diners públics, amb diners de tots els valencians i valencianes damunt d'eixe solar.
És a dir, pagarem trenta-tres anys un lloguer desorbitat per un edifici, a més, que hem construït amb diners públics i que se quedarà l'amo del solar, perquè es facen una idea.

La gestió i les ingerències del Partit Popular durant els últims vint anys van crear un gegant que quan va caure es va emportar per davant els drets dels treballadors i treballadores -tècnics, personal de neteja, periodistes, administratius, maquilladores, etcètera- i una estructura tancada que a dia de hui continua consumint recursos públics.
Així, el pla de pagament de la tresoreria mensual de les despeses a què ha de fer front Radiotelevisió Valenciana, SAU pugen a prop d'un milió d'euros i les línies pressupostàries de 2015 pendents d'abonar arriben als quasi 33 milions.

A més, en estos moments seguim obligats a pagar 370.
000 euros mensuals per drets d'emissió de sèries i pel·lícules que no s'emeten i que van caducant conforme avança el temps.
Tot plegat un despropòsit difícil d'entendre, d'explicar i d'assumir.
Una radiotelevisió valenciana que ens costa més tancada que oberta.

Esta decisió de Fabra, les restes polítiques del qual han passat a millor vida en el Senat, ha resultat ser molt cara econòmicament per als valencians i valencianes, malgrat haver fos en negre Radiotelevisió Valenciana sota el pretext de l'estalvi i, el que és pitjor, és més costosa encara des del punt de vista democràtic.

El nou Consell, amb dos mesos de vida, ha tingut una frenètica agenda per tractar de retornar a la ciutadania un mitjà de comunicació públic com cal, i no com es quedà després de les manipulacions informatives, els balafiaments, els abusos sexuals a les treballadores i una gestió pensada en benefici del partit en el govern i que ens ha deixat un forat de mil tres-cents milions d'euros.
Este, senyories, este és el cost de l'autoproclamada Â«eficient gestió de la dretaÂ».

Ara ens trobem que podem tornar a emetre, compromís que hem adquirit amb la ciutadania.
Comptem amb unes instal·lacions, com la del centre de programes de Burjassot i les edificacions annexes, amb capacitat de funcionament immediat.
Els estudis sembla que són recuperables a curt termini i, de fet, la direcció general de telecomunicacions està avaluant les instal·lacions i els danys produïts per un tancament gens professional.

Pel que fa al centre de control d'Alacant, l'anterior govern va practicar una política de terra cremada amb la desinstal·lació i el desmuntatge de l'aparatatge tècnic, en alguns casos de qualsevol manera i amb greus conseqüències.

Ara és el moment, senyories, de retornar la vida a la televisió i a la ràdio públiques valencianes, encara que siga una flama quasi incandescent en l'espectre radioelèctric.
Amb els drets no es juga ni es mercadeja.
No suposa un cost addicional per a les valencianes i valencians.
Tenim els mitjans materials i tècnics i, el més important, tenim la voluntat política de dur-ho a terme.

Les Corts Valencianes, en la seua sobirania i com a representants de la voluntat popular, tenen l'oportunitat de posar-se d'acord per retornar a la comunitat un mitjà de comunicació en valencià, perdurable en el temps, independent i sostenible.
I el guió d'aquesta història, ara, l'escriu este parlament.

Però, a més de radiotelevisió valenciana, el nou Consell també ha de posar ordre en el mapa d'adjudicacions de les TDT que es va fer en 2005, després que la política del PP fóra condemnada pel Tribunal Suprem, que va anul·lar les concessions de TDT local, adjudicades a empreses afins al Partit Popular, en un procés gestionat pel departament que dirigia en aquell moment el senyor Esteban González Pons.
I, en este moment, l'empresa Mediamed Comunicación Digital, de l'empresari José Luis Ulibarri -els sonarà, perquè està imputat en el cas Gürtel, com no?
-, va obtindre freqüències en tretze de les catorze demarcacions.
¡Quina gran confluència d'empresari visionari i Partit Popular en estat pur, cuidant les amistats!

La sentència del Tribunal Suprem addueix que la ponderació i valoració de les ofertes presentades Â«carecen de la objetividad e imparcialidad que es propia de los órganos técnicos de la administraciónÂ».
És a dir, que es van passar per l'arc de triomf les normes d'adjudicació imparcial.

Així, gran part de les TDT que operen al nostre país no compleixen les condicions legals imposades, com la d'explotar directament el servei públic objecte de la concessió i d'emetre programes televisius originals -com a mínim quatre hores al dia i trenta-dos setmanals-.
Tampoc es compleix la reserva d'un 20% del temps d'emissió a obres audiovisuals valencianes, així com la de disposar d'estudis de producció pròpia en el territori valencià i emetre un 25% dels continguts en valencià.
Curiosa manera de defensar les senyes d'identitat, senyories: repartir-se els diners entre la colla d'amics, incomplint contractes i vulnerant la llei i burlant-se de les valencianes i els valencians.

Este descontrol afecta greument el desenvolupament de la TDT, i això impedeix la consolidació d'una indústria audiovisual que oferisca a la ciutadania una programació de proximitat.
Hi ha canals que no estan oferint al poble valencià el servei de televisió per al qual se'ls va atorgar les llicències de TDT en 2006, perquè es limiten a emetre programacions de teletenda, tarot, pornografia o retransmissions d'àmbit estatal.
I això és un frau, senyories, i este govern no va a tolerar este frau i reordenarà l'espai radioelèctric conforme a la legalitat i dialogant amb el sector audiovisual.

En resum, i com a continuació desgranarem, sabíem que la dreta té al·lèrgia a l'expansió de drets, però conservava el mite de l'eficàcia en la gestió.
Ara ja sabem que això tampoc sap fer-ho.
I ho sabem, a més de pel panorama que la resta de conselleres i consellers els explicaran, pel que hem trobat en la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

A esta àrea, històricament maltractada i desatesa pels poders públics, ens hem trobat amb vertaders drames humans.
Alguns són conseqüència de la manca de voluntat política, però altres són el resultat d'haver beneficiat determinades empreses i famílies, conegudes i reconegudes per fer negoci del patiment de la gent.
La gestió realitzada fins ara contemplava situacions de vertadera necessitat com un simple tràmit administratiu, com un recull de xifres fredes i asèptiques, d'expedients sense tramitar, de sentències sense complir.
Una administració d'esquenes a uns col·lectius situats en la part més necessitada i feble de la nostra societat: xiquets i xiquetes, persones en situació de dependència, persones amb diversitat funcional o persones empobrides.
Una administració que molt sovint ha actuat contra ells, minvant dia a dia els seus drets, minvant la seua dignitat com a persones i, pitjor encara, fent de les seues necessitats i urgències negoci i malbaratament, quan no abús i apropiació de recursos públics.

L'Acord del Botànic i els partits que el sustenten posem al centre de les nostres polítiques les persones, col·lectiva i individualment, de manera que cada expedient, cada petició, cada demanda té cara, té història, és present i és treball per a millorar el seu benestar actual i futur.
Les xifres són la ferramenta de treball amb les persones, i l'administració pública el vehicle per canviar la realitat que ens envolta.
Una realitat trista i indignant, on les problemàtiques es multipliquen i on el nostre objectiu fonamental serà capgirar-la, actualitzant el màxim possible les tramitacions pendents, actualitzant i posant al dia els pagaments aprovats, incorporant i coordinant amb la resta d'administracions públiques serveis i prestacions fins ara desconnectats i que actuaven sense informacions creuades, optimitzant així els recursos i millorant l'atenció i els serveis oferts.
I, per això, entre altres aspectes, cal destacar algunes accions importants que ja hem dut a terme i que vull compartir amb tots vostès -i les hem dutes a terme en setanta-nou dies-.

El Consell ha evitat les conseqüències pernicioses de l'aplicació de la Llei de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, que declarava els serveis socials competència impròpia dels ajuntaments i que entrava en vigor el proper 1 de gener de 2016, generant una gran pressió tant per a les entitats locals com per a la mateixa conselleria.
Esta llei era un torpede en la línia de flotació de la xarxa social que suposen els serveis de base municipals per a la gent més vulnerable.
Ara, els ajuntaments no perdran l'assistència social de base, tan necessària i pròxima a qui la necessita.

També hem retirat el recurs de cassació contra la sentència del copagament al sector de la dependència, i hem retirat el recurs contra la sentència que estableix la data d'efectes de la renda garantida de ciutadania des de la sol·licitud.

Hem atés impagaments de les prestacions de dependència pendents des de l'any 2012, hem abonat endarreriments a les entitats locals de la renda garantida de ciutadania i hem posat al dia els pagaments a entitats amb serveis d'atenció a majors i atenció a la diversitat funcional.

No direm que estem satisfets fins que totes les persones que ho sol·liciten i reunisquen les condicions no estiguen incorporades al sistema de dependència, o fins que la renda garantida de ciutadania no siga reconeguda com un dret subjectiu amb les obligacions que se'n deriven.
Eixos són els nostres objectius i a ells ens dedicarem.
Però també és cert que el canvi de prioritats del nou govern comença a donar fruits; en menys de dos mesos ja s'han adoptat mesures que han millorat o que milloraran de manera directa la qualitat de vida de molta gent.

La nova Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives està inclosa, com vostés ja saben, en la vicepresidència.
No és una qüestió menor, com tampoc ho és la denominació d'esta i de la resta de conselleries, així com tampoc la seua estructura interna.

El primer fet respon a la voluntat del Consell de situar l'atenció a les persones més desafavorides i, per això, se prioritza esta conselleria i se situa en la vicepresidència de La Generalitat.
La promoció de la igualtat i la defensa de la inclusió social són la primera línia d'actuació i les primeres prioritats polítiques del nou govern.

El segon és una declaració de principis.
La Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, per tant, inclou en el seu nom els principis inspiradors de la nostra política, que no respon únicament a l'atenció social, sinó al foment de la igualtat i la inclusió de totes les persones en la vida comunitària, removent els obstacles que impedeixen una vida plena i igual.
Per això, hem estructurat la conselleria en dos secretaries autonòmiques.
La primera d'elles, de què parlaré a continuació, és la Secretaria Autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal, de la qual depenen la Direcció General de Serveis Socials i Persones en Situació de Dependència, la de diversitat funcional i la de planificació, ordenació, avaluació i qualitat.

Senyories, vostès saben que els serveis socials i l'atenció a persones majors, a persones menors d'edat, a persones en situació de dependència o amb diversitat funcional, han estat molt castigades en els darrers anys per les sospites fundades.
.
.
, per les sospites fundades i fets demostrats de la manca de transparència en la gestió i de l'aprofitament i enriquiment personal d'uns quants sàtrapes, en connivència amb gestors públics, a costa de les necessitats de la gent i, a vegades, a costa de la mateixa supervivència de la gent.
Des de la conselleria i des del conjunt del Consell, volem acabar amb l'obscurantisme i l'opacitat, volem assegurar a este parlament i al conjunt de la ciutadania que els recursos públics es destinen completament a cobrir les necessitats de les persones i al correcte funcionament dels serveis, des de la voluntat política que ja hem apuntat.

I, per això, estudiarem i revisarem les contractacions blindades que tenim actualment, així com algunes contractacions sobre les quals hi ha fundades sospites d'irregularitat, entre elles l'adjudicació a les residències de la família Cotino; el concert de dos mil places residencials per a majors, que l'exconseller Cotino va traure a oferta pública i va adjudicar amb una part del sector privat, amb contractes de quinze i vint anys -entre elles a Savia, propietat, com no?
, de la seua família en aquell moment-, deixant fora a l'altra gran part del sector privat i generant un conflicte al sector de l'atenció a majors, enfrontant entitats entre sí i a elles contra l'administració.
Fruit d'aquelles adjudicacions tenim demandes a 2010, 2011 i 2012 pendents de resolució judicial, a més d'una denúncia que va posar Esquerra Unida del País Valencià per l'adjudicació específica a Savia.

Establirem clàusules socials que aturen el mercantilisme en l'atenció a menors, que s'ha vist brutalment privatitzada i ha perjudicat l'atenció als menors al tractar-se d'empreses que sols busquen els beneficis econòmics.
Igualment, aquestes clàusules s'establiran en qualsevol contractació amb l'administració relativa a l'atenció a persones.

Realitzarem una auditoria comptable i laboral de l'IVAS -resulta sospitós que l'anterior subdirector se n'haja anat a Xile, ja més lluny no ha pogut anar-se'n-.
Ens hem trobat una situació caòtica, amb indicis raonables de possibles delictes, possible prevaricació, tràfic d'influències i, fins i tot, malversació de fons.
I aspectes molt foscs sobre contractacions de treballadors i treballadores i subcontractes amb empreses; per exemple, el senyor Tauroni -se'n recorden d'ell, senyories?
Bé, doncs, retornen els vells fantasmes-, va tindre adjudicat el servei telefònic d'atenció al major, al menor, discapacitat, etcètera.

Dialogarem, com ja ho estem fent, amb associacions i entitats per crear un sistema d'atenció a la diversitat funcional sòlid i estable, que canvie i millore el sistema de subvencions actual, retallat i inoperatiu, que ha generat tancament de centres, acomiadament de treballadors i treballadores, ERO, retards en el pagament de nòmines, abusant de la seua vocació i dedicació i creant una gran inestabilitat al sector i als serveis d'atenció a les persones, una atenció vital per elles.

I complirem les sentències judicials: derogarem el copagament als serveis i prestacions d'atenció a la dependència i rescatarem les persones que han hagut d'abandonar els centres per no poder abonar aquestes taxes abusives i injustes.

Implantarem, dins dels serveis socials municipals, els serveis d'atenció primària bàsics per a la ciutadania: Servei d'Atenció a la Família i Infància -SEAFI- i el Servei Municipal d'Atenció a la Dependència, i introduirem fluxos de treball coordinats entre serveis socials municipals, diputacions i conselleria.
Canviarem la concepció aïllada i de menyspreu cap els serveis socials de base que s'ha tingut fins ara, malgrat la seua gran importància en l'atenció directa a la ciutadania que han demostrat, tornant-los, des d'este govern, la importància i el valor que tenen estos serveis de base.

Adaptarem la normativa del sistema de protecció a la infància, dotant-lo de mitjans humans i econòmics, superant la ràtio actual d'un tècnic per cada dos-cents xiquets i xiquetes.

Establirem procediments d'adopció clars i transparents, canviant l'opaca situació actual -que alguna querella també ens ha costat.

Configurarem el sistema de promoció de l'autonomia i atenció a la dependència, creant un procediment senzill i accessible a la persona que es troba en esta situació, amb suficients mitjans humans, tècnics i econòmics per atendre la llista d'espera que ens hem trobat i que és difícilment quantificable, donada la manca de transparència de dades i la duplicitat en les aplicacions informàtiques -sí, també això ens hem trobat-, però que podem estimar, en un càlcul prou aproximat, entorn de les quaranta-quatre mil persones que, tenint dret, encara no estan incloses al sistema.

Augmentarem la dotació de la inspecció a la conselleria; en l'actualitat n'hi ha set per a tota la Comunitat Valenciana, fet que impossibilita en la pràctica dur a terme les inspeccions rutinàries en la xarxa de centres.
I crearem una nova normativa d'acreditació de centres per a garantir una atenció de qualitat.
Revisarem el procediment inspector i sancionador i establirem sistemes de qualitat.
I actualitzarem el registre d'entitats, actualment obsolet -hi ha inspectors, senyories, que han anat a centres tancats- i revisarem la norma d'autorització i acreditació, també obsoleta.

Integrarem el conveni de drets de les persones amb diversitat funcional, ferramenta fonamental que constituirà el nostre referent en les línies d'actuació al col·lectiu.

Crearem una unitat de tuteles i un sistema d'atenció que permeta atendre les moltes persones adultes tutelades per La Generalitat que actualment es troben en situació d'atenció deficient.

El gran repte que ens plantegem en esta legislatura, en matèria de dependència, serà canviar l'actual sistema d'accés a ell i els procediments d'avaluació, vehiculant-los a través dels serveis socials de base per a agilitzar l'entrada de les persones en situació de dependència al sistema de protecció que té com a principal objectiu l'autonomia personal.

En resum, senyories, al llarg de la legislatura portarem a este parlament una nova llei de serveis socials, consensuada amb els diferents sectors i actors de la societat implicats en aquest tema, que substituïsca la de 1997 i que canvie, per tant, l'actual model assistencial cap a un model universal.

Voldria traslladar-los també, senyories, altres de les mesures que hem adoptat durant els últims dos mesos en matèria de serveis socials i d'atenció a les persones en situació de dependència, que són una bona mostra de les prioritats polítiques del nou Consell.

Hem traslladat als ajuntaments el desenvolupament normatiu que servix de marc regulador de les actuacions municipals de l'inembargabilitat de les ajudes del programa d'emergència individualitzada social, per a evitar que persones en situació d'emergència social no pogueren rebre les ajudes a causa, precisament, de la mateixa emergència social que patixen.

S'ha pagat la renda garantida de ciutadania a huit-centes famílies més, destinant un import d'1,5 milió d'euros.
Malgrat això, encara resten per atendre prop de 13.
200 sol·licituds que tenim en llista d'espera des de febrer de 2014, amb un retard de setze mesos i un import estimat que supera els trenta-un milions d'euros, per als quals buscarem la dotació i el personal necessari, reforçant l'actual plantilla de sis treballadors i treballadores, amb un pla de xoc temporal per poder fer front al col·lapse actual.

A més a més, estem treballant en la millora dels processos de treball i l'aplicació de criteris objectius en la tramitació d'estos expedients.

Estem aplicant, senyories, la Sentència 93/2015, sobre terminis de pagament de la renda garantida de ciutadania, i estem al dia, pagant-la a mes vençut.

En matèria de dependència, hem regularitzat el pagament de la nòmina de prestacions que, des de l'any 2012, es venia efectuant amb dos mesos de retard.
Al mes de juliol es varen abonar els mesos de maig, 8,8 milions, i juny, 7,2 milions, a 24.
081 persones.
A partir d'eixa data es paga a mes vençut.
I és cert, senyories, que el pagament s'efectua el 25 de cada mes, i no ens satisfà, i treballarem perquè este pagament s'efectue durant la primera quinzena de cada mes.
Eixe serà el següent pel que fa al pagament de les prestacions de dependència.
Ens hem posat al dia en el compliment de les sentències a favor de persones en situació de dependència, quant a reconeixement de retroactivitats, elaboració de pla d'atenció individualitzat, PIA, etcètera.
De les 215 sentències pendents que ens trobàrem actualment s'han executat 185.
En tràmit, i a punt d'executar-se, 27.
I resten sols tres en procés, amb un cost actual de 3.
885.
781 euros.

Hem eliminat l'ajornament en quatre anys de la retroactivitat de les prestacions econòmiques a persones cuidadores no professionals.
A partir de setembre de 2015, les noves resolucions de persones cuidadores no professionals no porten ajornament de quatre anys de retroactivitat, i s'abonen juntament amb la primera nòmina.

Hem creat una comissió d'estudi per a la racionalització i agilització de la tramitació administrativa en relació amb el reconeixement de drets pendents de pagament a favor d'hereus, i ja hem tramitat i abonat reconeixements a hereus de 379 persones dependents, per un valor de 2,3 milions d'euros.

Hem elaborat un pla d'impuls en la resolució de prestacions econòmiques vinculades al servei, perquè són crèdits de reconeixement preceptiu en la llei de pressupostos.
De fet, el ple del Consell del passat divendres va aprovar l'habilitació de crèdit per import de 28.
500.
000 euros addicionals per a la resolució de més de dos mil huit-cents expedients.
S'han aprovat totes les prestacions de persones cuidadores no professionals, en la quantia màxima per als xiquets i xiquetes de la Comunitat Valenciana.

I este és un resum, senyories, d'algunes de les mesures més significatives que s'han dut a terme durant estos setanta-nou dies.
I ho hem fet amb els actuals pressupostos, que no cal recordar que no són els nostres.
Algunes d'estes qüestions que s'han dut a terme no han costat diners tampoc, perquè dialogar, escoltar, organitzar no costa diners.
Quantes voltes els ho vaig repetir a vostés?
Parlar no costa diners.
Unes altres, amb els diners de què es disposava.
Únicament canviant les prioritats polítiques.
Però no és suficient, i som conscients que queda molt per fer.
Som molt conscients.
En realitat queda tot per fer.

I els explique ara algunes de les línies d'actuació en matèria de serveis socials i persones en situació de dependència que impulsarem en els propers mesos.

Modificarem per llei la naturalesa jurídica dels programes d'emergència individualitzada social d'acolliment familiar, per passar a considerar-los com un dret subjectiu del xiquet o xiqueta.
Establirem un major equilibri en els imports assignats per a les prestacions econòmiques individualitzades per acolliment familiar de menors en família extensa, que cobren 4,5 euros per dia i xiquet, i en família educadora, que cobren nou euros per dia i xiquet, tenint com a objectiu arribar als onze o dotze euros per dia i xiquet en els dos casos, i equiparant la família extensa a la família acollidora.

Actuarem, com no podria ser d'una altra manera, conforme a la llei.
Curiós, veritat?
Però és que no s'ha fet fins ara.
Dictarem de manera imminent les primeres resolucions dels plans individualitzats d'atenció, d'acord amb la llei de dependència.
Reconeixerem els endarreriments generats durant tots aquests anys de desatenció a les persones, sense fraccionar el pagament, com deia adés, i sense obligar les persones a recórrer a la via judicial perquè es reconega allò que per dret i per llei els correspon.
Perquè és cruel, però també perquè ens costa molts diners afegits.

Estem estudiant la quantitat i la quantia global dels expedients administratius de rescabalament pendents de pagament, perquè la ciutadania conega la nefasta gestió de l'administració anterior, i per posar els mecanismes perquè es facen concursos públics conforme a la legalitat, i no haver de pagar costos innecessaris ni enriquiments injustos.

Eliminarem, senyories, el copagament en serveis a través de la llei de mesures fiscals, gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat per a l'exercici 2016, amb un cost estimat i aproximat de 120 milions d'euros.
I ho fem per justícia, però també per legalitat.

En matèria de diversitat funcional, el panorama que ens hem trobat ha segut certament desolador.
Només de caràcter intern, però amb greus conseqüències per a persones i entitats, caldria destacar les següents disfuncions amb què ens vam trobar.
Primer, ordres importants pendents de publicació.
En concret la d'equipament i reforma, sense publicar des de 2008, i que estava pendent de revisió per part del Consell Jurídic Consultiu, ordre fonamental per garantir que els centres estiguen en bones condicions de manteniment i el mobiliari i el material en bones condicions d'ús.
I la d'estades vacacionals, que afecta ajuntaments i entitats sense ànim de lucre, que organitzen estes estades durant el mes d'agost, quan els centres diürns estan tancats i cal organitzar torns de treball pel personal amb vacances, i que són bàsiques per al benestar dels usuaris i usuàries, i el descans de les famílies i la mateixa organització dels centres.

Segon, caps de servei sense cobrir durant molt de temps, per exemple, la dels centres.
No s'ha cobert des de fa més d'un any, i de qui depenen molts recursos econòmics que afecten directament moltes persones.
Centres amb la construcció o posada en marxa pressupostada, però no planificada.
Per tant, ni s'han realitzat ni és possible fer-ho ja enguany.
Per posar només dos exemples, a la residència de discapacitats intel·lectuals de Paterna, de tres mòduls encara en falten dos per construir, però hi ha 300.
000 euros pressupostats per obrir-la ara en setembre.
La residència de Dénia té destinada una partida pressupostària de 500.
000 euros per a la seua construcció, però encara resta pendent la declaració d'impacte mediambiental, en estar dins de l'àrea d'influència del parc nacional del Montgó.
I estes deficiències en la pràctica impedixen destinar eixos diners pressupostats a eixes residències.

Quart, cap mapificació de les necessitats reals.
Menció especial mereix la situació caòtica en l'Institut Valencià d'Acció Social.
Dèficit astronòmic del centre especial d'ocupació, edificis molt deteriorats, plantilla desmotivada i un llarg etcètera.
Perquè es facen una idea, senyories, només els diré que a 31 de desembre de 2014 el patrimoni net de l'IVAS era de -3.
880.
564,51 euros.
A esta xifra cal sumar l'estimació del resultat a 31 de desembre de 2015, que podria ascendir aproximadament a 285.
000 euros, que s'ha de sumar a este dèficit.
Esta situació no és fruit sols de les retallades econòmiques dels darrers anys, sinó de la inevitable conseqüència de la concepció subsidiària i merament assistencial de les persones amb diversitat funcional i la manca de voluntat política dels anteriors governs en establir línies i estratègies d'actuació en matèria de suport i acompanyament afavoridores de la millora de la qualitat de vida d'aquestes persones, i afavoridores de l'autonomia personal.

Des d'aquesta conselleria s'ha encetat un treball de planificació i gestió d'allò més urgent que podríem resumir en atendre les peticiones de reunió de les diferents entitats i usuaris dels centre i serveis.
Sí, senyories: atendre i escoltar.
Senzill, no?
Iniciar una ronda estable de visites als centres i serveis, per conéixer de primera mà la realitat de la seua situació i planificar processos de millora i condicionament.

Tercer, publicació el 21 d'agost i gestió de l'ordre d'equipament i reforma dels centres d'atenció, amb una dotació pressupostària d'1.
430.
850 euros.
Ordre que, com dia adés, estàvem esperant des de 2008 i que és fonamental per a tindre un correcte i adient manteniment dels centres.

Quart, publicació el 14 d'agost i gestió de l'ordre d'estades vacacionals, amb una dotació pressupostària de 511.
700 euros, evitant així que moltes entitats anul·laren les reserves i continuaren amb la seua programació establerta i atenent mil dos-cents participants.

Cinqué, abonar el 60% de l'import corresponent als programes dels centres i serveis.

Sisé, iniciar el pagament del total de la subvenció anual de manteniment dels centres i serveis.
I finalment, iniciar l'estudi dels canvis necessaris en la gestió de l'IVAS per tal de dotar-lo de capacitat econòmica i dels recursos necessaris per al seu bon funcionament.

Evidentment, en estos dos mesos i escaig que portem de treball, sols hem pogut abordar alguns, pocs encara, dels molts problemes i carències amb què ens hem trobat.
Les persones amb diversitat funcional també han estat uns dels col·lectius castigats amb les polítiques de retallades, empitjorant i agreujant les seues situacions vitals.
Serà complicat revertir aquesta situació, donat que la capacitat financera de La Generalitat és la que és -d'eixa ja els parlarà el conseller Soler en la següent compareixença-, però la voluntat d'este govern de rescatar persones, atenent les persones en situació de dependència i amb necessitats es tradueix en les següents línies estratègiques de futur que anirem desenvolupant en els propers mesos, i que suposen la priorització d'esta despesa, malgrat el panorama que el conseller els contarà.

Definir criteris per l'ordre anual d'ajudes per al manteniment de centres i serveis en matèria de transport, amb criteris d'eficiència energètica i impuls de les energies renovables, unificant el cost plaça/dia entre els centres i serveis, recuperant la capacitat econòmica perduda pels centres i serveis en els passats anys de retallades, augmentant, per a 2016, de la partida destinada a l'orde de reforma i equipament fins 1,8 milions d'euros, és a dir, incrementant en quasi quatre-cents mil euros la que s'acaba de publicar.

Avançar el calendari de publicació de les ordres d'ajudes, per a facilitar també el treball de les entitats.
Compromís de pagament del 60% de la subvenció de manteniment dels centres i serveis en el mes de març.
Implementar les mesures per afavorir la tornada al sistema i la prestació dels serveis a persones que abandonaren desprès de la implantació de l'injust copagament-taxa.

Reactivarem i ampliarem la mesa sectorial i l'obrirem a les organitzacions representatives del sector, aixina com a persones usuàries, famílies, treballadors i treballadores, per definir un nou model d'atenció i un nou model de finançament del sistema.

Definirem el calendari dels diferents centres i recursos, d'acord amb sindicats i organitzacions empresarials per garantir que durant tot el temps d'atenció a les persones usuàries es presta el servei de transport i menjador.
Incorporar en la llei de serveis socials que hem anunciat abans una nova regulació de l'acreditació de centres, serveis i programes, dotant el sector d'atenció a la diversitat funcional d'estabilitat normativa, clarificant i simplificant l'actual i dotant-lo també d'estabilitat pressupostària necessària.

Unificarem i simplificarem els organismes i sistemes de valoració.
Impulsarem l'adopció de mesures de suport a la vida independent, des del manteniment i increment de l'actual línia de programes.
Impulsarem l'adopció de mesures de suport als programes d'oci inclusiu, de prevenció i atenció a l'envelliment, i posarem en funcionament el Covas -Consell Valencià d'Acció Social-, com a òrgan dinamitzador de la transparència i la participació en esta conselleria.

També revisarem els convenis amb la Diputació de València, en concret l'ús de les instal·lacions de l'antic hospital psiquiàtric de Bétera.
I articularem un servei d'inspecció i avaluació de centres i programes estable i dinamitzador, prestant especial atenció als plans d'emergència.

Promourem un pla específic del foment del cooperativisme i l'economia social.
Les entitats sense ànim de lucre han de ser un dels eixos fonamentals d'atenció a les persones amb diversitat funcional, enfront de la mercantilització a què vam assistir en els últims anys.
Crear un sistema d'informació administrativa integrat que permeta, entre altres coses, informatitzar les subvencions dels centres, tramitar les prestacions de les persones tutelades i unificar totes les prestacions és un altre dels nostres reptes.
Garantir la plena accessibilitat, eliminant totes les barreres arquitectòniques urbanístiques i al transport públic i de la comunicació, prestant especial atenció a las persones sordes.

Garantir l'accés a la cultura i als espectacles a totes les persones amb diversitat funcional.
Garantir que tots els edificis oficiales tenen personal de suport per persones amb mobilitat reduïda.
Utilitzar les noves tecnologies per garantir l'accessibilitat al transport públic de les persones amb deficiències sensorials, perquè tinguen la major autonomia possible.

Moltes d'aquestes mesures, senyories, no es poden dur a terme sense la col·laboració i coordinació de tota l'administració, tant l'autonòmica com la local i les diputacions i també, com no, sense la col·laboració inestimable dels funcionaris i funcionàries, dels quals hem rebut una magnífica acollida.
Però algunes actuacions requereixen una coordinació major.
És imprescindible, per tant, el treball conjunt amb les conselleries d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, la d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball i la de Sanitat Universal i Salut Pública per, entre altres qüestions, conéixer de primera mà les dades de l'alumnat de díhuit a vint-i-un anys, per comarques i pobles, susceptible de ser atés, si cal, amb els nostres recursos.

Definir plans de formació entre conselleries, organitzacions empresarials, sindicats i altres entitats representatives per afavorir la inserció laboral de les persones amb diversitat funcional.
Impulsar l'adopció de mesures per implementar programes d'ocupació amb suport.

Establir acords de coordinació sociosanitària per desenvolupar espais integradors de l'atenció sanitària i social en un únic sistema.
Este és un gran repte, senyories.
Establir el perfil de les persones amb necessitats d'atenció sociosanitària i desenvolupar la cartera i catàleg de serveis sociosanitaris.
Modificar la regulació de les assegurances sanitàries, per tal d'eliminar la discriminació per raons de discapacitat o diversitat funcional.
Garantir la prevenció, diagnosi i atenció primerenca de xiquets i xiquetes de zero a sis anys amb discapacitat o diversitat funcional.
Crear unitats hospitalàries de referència per persones en situació de pluridiscapacitat i discapacitats amb necessitats d'atenció especialitzada, com per exemple persones amb paràlisi cerebral.

Moltes de les mesures anunciades requerixen una correcta planificació, organització i avaluació.
Per això, plantegem dos grans línies d'actuació: una, relativa al procediment inspector i sancionador i, una altra, per sotmetre a avaluació el compliment de la normativa en matèria d'accessibilitat i eliminació de barreres arquitectòniques

Pel que fa a la primera actuació s'inclouran els següents aspectes:

Pla d'actuació de la inspecció, incloent-hi una anàlisi sobre el mapa de necessitats i l'elaboració d'un calendari de revisió periòdica.

Anàlisi i estudi de nivell d'execució de les sancions administratives en matèria de serveis socials.

Establiment de mesures de coordinació amb ajuntaments i altres òrgans d'actuació administrativa directament relacionats amb les activitats d'acció social, com els referents a la sanitat pública o la prevenció de riscos laborals.

Elaboració d'un nou protocol d'actuació sobre els centres d'acció social en la Comunitat Valenciana, tant de titularitat pública com privada, on estiga inclosa la garantia del compliment dels requisits legals com part del pla del centre.

Pel que fa a la segona es proposa la realització de les següents actuacions estratègiques:

Auditoria sobre l'accessibilitat i eliminació de barreres arquitectòniques a executar en tots els centres, propis i concertats, perquè encara en tenim, i moltes.

Quantificació dels costos d'adaptació a la normativa vigent en matèria d'accessibilitat i eliminació de barreres arquitectòniques.

Estudi i proposta d'instruments de col·laboració amb els agents socials clau en esta matèria, com, per exemple, el Reial Patronat sobre Discapacitat, l'Institut de Majors i Serveis Socials o la Universitat Politècnica de València.

Estudi d'iniciatives públiques semblants a l'àmbit de l'accessibilitat i l'eliminació de barreres arquitectòniques.

Formulació del pla Â«Per una comunitat sense barreresÂ».

Convocatòria dels premis Esforç en accessibilitat i Projecte fi de grau en arquitectura.

En matèria d'ordenació proposem les següents actuacions estratègiques:

Elaboració d'un mapa de recursos socials, atenent els criteris territorials -mapificació per zones- i funcionals -mapificació per tipologia dels recursos- amb especial atenció a aquells destinats a l'atenció de persones en situació de dependència.

Efectuar una anàlisi de necessitats de centres d'acció social per a l'atenció de les persones majors, persones amb discapacitat, persones en situació de dependència, persones amb malaltia mental, menors, etcètera.

Moltes de les actuacions previstes, a més de la necessària coordinació institucional, no són possibles sense la col·laboració i la implicació d'entitats, empreses vinculades al tercer sector i d'altres organismes privats.
Per això durem a terme una intensa tasca en aspectes de formació i sensibilització sobre qualitat i responsabilitat social i empresarial, dirigida tant als seus destinataris immediats -centres d'acció social i pimes-, com a entitats locals i a la societat en general.
I per això promourem accions en matèria de:

Impuls i foment per a la incorporació de clàusules socials en la contractació administrativa a l'àmbit de La Generalitat i de les entitats locals.

Sensibilització entre la joventut universitària sobre la conveniència i els avantatges de la implantació de mesures de responsabilitat social empresarial, utilitzant com a referència els nostres centres d'acció social i les empreses d'economia social.

Recerca de fórmules de gestió dels recursos socials vinculats a l'economia social i l'economia col·laborativa.

Implementar iniciatives d'innovació social en els diferents àmbits competencials de les direccions generals competents.

Convocatòria de premis que posen en valor actuacions de divulgació i sensibilització en esta matèria.

I, finalment, proposem avançar en el foment per a la implantació de sistemes de gestió de qualitat en centres d'acció social.
I per això prendrem com a referència en un primer moment el sistema bàsic de qualitat, sistema de gestió de qualitat per a centres d'acció social creat per La Generalitat, encara que posteriorment facilitarem el trànsit cap a sistemes de gestió de qualitat certificables.

He volgut deixar per al final de la primera part de la meua intervenció, senyories, dos aspectes que pel seu dramatisme ocupen i preocupen al conjunt de la societat: els desnonaments i la pobresa.

Estem elaborant un pla de xoc per a l'atenció social necessària com a conseqüència de les situacions de desnonament que estan produint-se al nostre país.
El pla estarà estructurat en quatre fases:

Estudi de la situació actual dels desnonaments, incloent-hi el número de persones desnonades, localitats, perfils de les persones afectades i entitats financeres promotores, entre altres aspectes.

Estudi de les possibles solucions i iniciatives que estan portant-se a terme, tant en àmbit privat -impulsades i/o en col·laboració amb la banca- com públic.

Estudi i posterior coordinació de les possibles solucions que poden dur-se a terme en col·laboració amb les entitats locals, incloent-hi la creació d'una xarxa de col·laboració autonòmica entre La Generalitat i les entitats locals per a abordar esta problemàtica.

Coordinació d'actuacions amb la Direcció General de Vivenda, Rehabilitació i Regeneració Urbana de la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

Finalment, amb l'objecte de donar resposta adient a les situacions de pobresa extrema a la nostra comunitat, resulta necessari abordar l'elaboració d'un pla d'inclusió que haurà d'incloure l'estudi i anàlisi, entre altres, dels següents aspectes:

Revisió de l'actual concepte de renda garantida de ciutadania i l'avaluació de l'eficàcia de les mesures d'inclusió que es demanen i que determinen la prestació econòmica.
Abordarem els canvis legislatius necessaris per a garantir l'efectiu compliment d'este dret.

Foment i impuls dels menjadors socials, mantenint-ne l'obertura durant els mesos d'estiu.
Es procurarà vincular la seua existència a la realització d'activitats d'inclusió, entenent que es tracta d'un recurs transitori fins a assolir un sistema sòlid de renda garantia de ciutadania.

Anàlisi d'experiències semblants en altres llocs, en altres comunitats autònomes.
I possibilitat de vincular les mesures d'inclusió amb plans d'ocupació.

Es tracta de qüestions tècniques prèvies i imprescindibles per abordar de manera seriosa un assumpte que ens colpeix com a éssers humans i sobre el qual més avant aprofundirem.

L'altra secretaria autonòmica en què està dividida la conselleria és la d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat.

Este departament és un espai estratègic per a impulsar els mecanismes i les polítiques públiques més adients per capgirar un sistema que feia negoci, fins i tot, amb els drets socials de la ciutadania i amb una visió treballcentrista i tendint a un sistema.
.
.
, per a tendir a un sistema inclusiu amb perspectiva de gènere i el respecte a la diversitat per garantir una vida digna.
Unes línies estratègiques basades en la transversalitat, la coresponsabilitat i el paper proactiu de l'administració autonòmica que té com a objectiu final remoure els obstacles estructurals que impedixen l'efectiva igualtat entre totes les persones

La secretaria autonòmica està conformada per les següents direccions generals: Direcció General d'Inclusió Social, Direcció General de l'Institut Valencià de les Dones i per la Igualtat de Gènere, Direcció General de l'Agència Valenciana d'Igualtat en la Diversitat, Direcció General de l'Institut Valencià de la Joventut, Generalitat Jove -exercida pel secretari autonòmic- i Secretaria General de l'Institut Valencià de la Joventut -l'Ivaj.

La distribució de competències mitjançant una nova estructura conceptual marca també un canvi de model.
En primer lloc, haver desvinculat les competències d'igualtat de gènere de les de família, deconstruint una imposició ideològica com és l'ús de la maternitat com una complementarietat al ser dona.

La discriminació cap a les dones és l'única discriminació cap a un col·lectiu minoritzat, que no minoritari, que cal treballar amb una visió integral i transversal, sense oblidar la interseccionalitat.
Una visió transversal al govern valencià, mitjançant la creació de les unitats d'igualtat en totes les conselleries que permeten que la perspectiva de gènere no siga una qüestió de les dones, sinó conjunta, que afecta la contractació pública amb la responsabilitat social compartida, que afecta els pressupostos, les polítiques públiques de sanitat, educació, justícia, món rural, etcètera.

La promoció de la igualtat de gènere no és, per tant, qüestió només de les dones, sinó també dels homes, que com a novetat també treballarem amb les noves masculinitats, la feminització d'espais masculinitzats com l'economia, l'esport i els mitjans de comunicació o la política.

També ha servit per trencar amb el concepte, i les polítiques que desprén, d'integració que li atorga la responsabilitat a l'individu davant de la visió de la inclusió horitzontal i social.

L'administració no generalitza ni obliga a integrar-se als col·lectius minoritaris o minoritzats ni persones amb risc o excloses socialment, sinó acull la diversitat perquè cadascú puga viure segons la seua particularitat o circumstàncies.
Un paper prou actiu que ens done com a societat les eines necessàries perquè la xarxa pública sostinga a totes les persones siga quina siga la seua situació, substituint l'antic model assistencialista per un model universal de serveis socials.

Cal destacar també la creació d'una direcció general amb competències per a la gestió i la promoció de la diversitat LGTBI, ètnica i religiosa, del poble gitano, de famílies, d'edat, etcètera.

De famílies, senyories, -sí, de famílies- i no de família.
Perquè de famílies està feta la societat valenciana del segle XXI.
N'hi ha de moltes classes al 2015, de famílies.
Es tracta d'una direcció general nova i novedosa, inèdita en l'estructura administrativa de l'estat, que eleva el rang d'acció política al voltant de la diversitat al màxim nivell.

L'administració pública no pot acceptar com a norma la tirania de la majoria, sinó que ha de promocionar la diversitat com un valor que ens enriquix i procura la felicitat de totes les persones en sentir-se respectades i tractades amb igualtat de condicions.

Dins de la nova Direcció General d'Igualtat en la Diversitat s'inclou també el servei d'igualtat de tracte, contra la discriminació i els delictes d'odi que busca protegir les víctimes de tot tipus d'intolerància.

També existix una visió intergeneracional de la ciutadania amb la creació d'una subdirecció general d'infància, com demanden entitats com Unicef, que atorga la plena ciutadania en el seu sentit més polític des de l'àmbit de la participació, de l'urbanisme i la planificació del territori, de l'educació o de la sanitat, entre altres, als xiquets i xiquetes.

Esta visió seguix amb transversalitat de polítiques de joventut i adolescència -entenem que els i les joves tenen unes circumstàncies i discriminacions pròpies per raó d'edat i de generació- destinades a dissenyar estratègies per millorar les possibilitats futures d'ocupació basades en l'educació no formal i les habilitats socials, en l'educació en valors, en l'educació emocional i garantia d'emancipació dels i les joves amb una vida digna independent.

El primer epígraf de l'Acord del Botànic és el rescat de les persones, senyories.
Tota persona ha de tindre cobertes les seues necessitats vitals inherents a la seua dignitat.

Tots els valencians, totes les valencianes tenim dret a viure en condicions que garantisquen la nostra dignitat com a éssers humans.

Necessitem un diagnòstic global i un mapa de recursos públics que ens permeten llançar un pla estratègic que lluite contra l'empobriment i l'exclusió social, ja que ha sigut una assignatura abandona per l'anterior govern.

L'anterior pla d'inclusió és només paper mullat, sense cap dotació econòmica ni desenvolupament.
Una tasca de diagnosi inicial i de conéixer els recursos públics disponibles que ja està fent-se per part de la Direcció General de Planificació, Ordenació, Avaluació i Qualitat, i la resta de direccions generals, com hem desgranat anteriorment.

És una prioritat del govern l'elaboració d'un pla d'inclusió social desenvolupat mitjançant diferents meses de treball, espais de codecisió amb els agents implicats donant especial rellevància als municipis.
Un pla d'inclusió amb polítiques proactives i una visió integral que tinga en compte tot tipus d'empobriment i vulnerabilitat.
El pla d'inclusió tindrà entre les seues prioritats, com marca l'Acord del Botànic, combatre la pobresa infantil.
Una de les primeres reunions que vam dur a terme va ser amb les diputacions provincials i la Federació Valenciana de Municipis i Províncies per coordinar un pla d'emergència perquè cap xiquet o xiqueta quedara desprotegit per part de l'administració pública.

Vull agrair, senyories, la bona disposició que vaig trobar en este tema tan peremptori per part dels representants de les tres diputacions i la presidenta de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, tot un exemple de col·laboració entre les administracions públiques que ha de ser model per a actuacions futures.

Però a més, des de la conselleria d'educació també s'ha modificat el calendari escolar i l'obertura dels menjadors escolars per garantir el dret a l'alimentació, com explicarà el conseller Marzà en la seua compareixença.

El nou pressupost de La Generalitat tindrà un pla integral per als mesos d'estiu i vacances que englobarà també els grups d'edat de zero a tres anys i de setze a díhuit anys que malauradament no hem pogut cobrir este estiu.

Una altra de les prioritats serà combatre la pobresa energètica, conjugant la protecció social i la conscienciació ecològica d'ús i eficiència energètica de les famílies, sobretot cara als mesos d'hivern.

També treballarà diferents línies estratègiques amb les entitats especialitzades i amb les persones sense sostre amb nous programes a partir de 2016.

Finalment, millorarem la gestió dels programes operatius europeus, amb una previsió de 30 milions d'euros fins 2020, destinats a rescatar persones, per al desenvolupament de projectes destinats a la inserció sociolaboral de persones en situació d'especial vulnerabilitat amb itineraris específics.
Una ordre a la qual podran optar tant organitzacions no governamentals, com municipis.

A 2016 s'elaborarà un pla de resposta per als barris amb major emergència social, mitjançant el desenvolupament comunitari i l'acció social i les xarxes de solidaritat.

Al llarg de l'any es dissenyarà el pla que haurà de tenir en compte diferents aspectes socioeconòmics, com l'índex d'atur del barri, l'escletxa digital, envelliment del veïnat, manca d'infraestructures públiques, pobresa infantil i energètica, conflictes interculturals, obesitat infantil, absentisme o alcoholisme, entre molts altres.

La Generalitat ha de ser una administració més propera i per això el projecte de barris s'articularà amb equips multidisciplinars que, amb els equips de base dels municipis, abordaran les estratègies específiques per a la zona.

La cultura de la proximitat també ha d'anar lligada a l'eficiència dels recursos públics.
Per això, al 2016 posarem en marxa una experiència pilot amb espais d'inclusió, igualtat i diversitat a diferents comarques, amb especial atenció a les comarques d'interior, d'àmbit rural i més envellides, amb l'objectiu de mancomunar els serveis generals que destina l'administració autonòmica a diferents projectes -com AMICS, Infodona, oficina de l'Ivaj- per destinar més i millors recursos a personal professional especialitzat, com són els agents d'igualtat, agents interculturals, tècnics de joventut o treballadores i treballadors socials de cada projecte o pla.

El llenguatge també construïx el món.
El servei de persones migrades treballarà no només per a les persones que migren al nostre territori, sinó també a les que migren a altres territoris des del nostre, amb especial coordinació amb l'Institut Valencià de la Joventut.

En la mateixa línia dels espais d'inclusió, igualtat i diversitat s'està elaborant una mapa dels recursos d'AMICS i una avaluació de l'impacte del servei als municipis per generar una nova xarxa d'oficines d'atenció de persones migrants amb agents d'interculturalitat que puguen treballar polítiques d'inclusió i d'inserció sociolaboral, de gestió de la interculturalitat des del laïcisme i el respecte a la diversitat.

Però també el servei d'atenció a persones migrants treballarà amb les persones migrades a l'exterior, forçades per les seues circumstàncies socioeconòmiques amb línies concretes que busquen combatre, junt a la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, la fuita de cervells.

Vull anunciar-los també, senyories, que al mes d'octubre es posarà en marxa una nova ordre de temporers agraris per a evitar l'explotació de les persones migrades que darrerament venien exercint diferents ETT i magatzems de cítrics especialment.

Les valencianes i els valencians som un poble solidari.
Eixa és una de les nostres senyes d'identitat.
Ho estem demostrant estos dies.
Però no es tracta d'una solidaritat conjuntural.
El voluntariat és una peça clau de tot l'engranatge social i cal tractar-lo amb respecte, igualtat d'oportunitats i coresponsabilitat.

Per això s'ha decidit acabar amb els convenis particulars a dit que buscaven la creació de clientelisme per part del partit al poder i obrir-nos a una nova governança, garantint la transparència i la igualtat d'oportunitats amb concursos públics oberts que beneficien les bones pràctiques i la innovació social.

A més, ens comprometem que siguen ordres biennals perquè garantisquen una estructura i una seguretat jurídica que permeta a les entitats treballar amb major eficiència i eficàcia i dedicar menys temps a tasques burocràtiques.

La igualtat de gènere significa igual visibilitat, empoderament, responsabilitat i participació, tant per a les dones com a per als homes en qualsevol àmbit de la vida pública o privada.
També és igualtat en l'accés i en la distribució dels recursos entre dones i homes, i encara hi ha progressos visibles d'escletxes de gènere que encara existixen.

L'Acord del Botànic prioritza les polítiques alternatives a les polítiques de devaluació democràtica i d'empobriment econòmic, dues cares d'una mateixa moneda, ja que la devaluació democràtica ha permés l'empobriment econòmic i social.
La perspectiva de gènere, senyories, ha d'estar present en la pràctica política.
Per això cal destacar mesures com la creació del primer govern paritari de la història valenciana, i la visibilitat passa per ocupar espais de poder reservats tradicionalment als hòmens.

També hem de substituir la visió masculinitzada i jeràrquica de la política i del poder per una visió més horitzontal, transversal i feminitzada com a bon govern.

La formació de les unitats que parlava d'igualtat de gènere dependrà també de les universitats públiques valencianes, amb les quals s'ha establert una relació institucional per treballar en diferents camps, com ara crear una genealogia de dones valencianes que trenque amb la mutilació de la memòria col·lectiva de les dones, l'exempció de les taxes universitàries per a les víctimes de violència de gènere i dels seus fills i filles, amb coordinació amb la Direcció General d'Universitats, Investigació i Ciència.
O polítiques que permeten la feminització de carreres universitàries fins ara molt masculinitzades.

A més, cal destacar que, en col·laboració amb la Direcció General d'Economia, inclourem la variable de gènere en tots els estudis estadístics que realitze La Generalitat, fet que permetrà una millor diagnosi de les polítiques d'igualtat entre hòmens i dones.

La universitat és un aliat fonamental per a la nova administració.
La nova política també ha de visualitzar la violència de gènere com un fet social i no com un fet personal o domèstic.
Per això, per primera vegada des del Consell es reacciona institucionalment amb un protocol davant de qualsevol assassinat masclista.

Portarem al Consell de manera immediata un acord pel qual es manifestarà al màxim nivell el rebuig que sent esta Generalitat, en representació del poble valencià, cada vegada que una dona o els seus fills o filles és assassinada per la violència masclista.

L'any 2016, coincidint amb la celebració de l'Any Sor Isabel de Villena, per part de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, impulsarem, en col·laboració amb esta entitat, actes de visibilització de dones valencianes tradicionalment amagades, que amb el seu esforç, treball, estudi, dedicació, han sigut referents ocults del progrés humà.

M'agradaria destacar, senyories -per acabar este apartat-, la reunió amb les entitats de dones que treballen en la igualtat entre hòmens i dones i de socialització, que feia més de vint anys que no es reunien institucionalment amb La Generalitat com un agent social fonamental.

El compromís del govern valencià amb la creació de diferents espais de codecisió i participació amb una visió moderna, feminitzada i feminista i àgil enfront de l'excés de burocratització actual.

M'agradaria, senyories, que en parlar de polítiques sobre les dones poguera centrar-me únicament amb els aspectes d'igualtat als quals ara acabe de referir-me, però lamentablement no puc detindre'm ahí.
La violència masclista contra les dones continua sent una dramàtica realitat.
Este estiu ha sigut particularment cruel.

Un altre dels objectius del govern del botànic és combatre i eradicar la violència contra les dones.
L'expressió més brutal de la desigualtat entre les dones i els hòmens és esta violència.

L'educació, com veure'm més endavant, és una arma carregada de futur, com dia el poeta, per combatre i véncer la violència contra les dones.
Cal incrementar la protecció i atenció integral a les dones víctimes de la violència de gènere i als seus fills i filles amb més serveis públics.
Malauradament, mentre la violència masclista creixia a la nostra comunitat, al 2012 van tancar 32 oficines d'atenció a les víctimes, que ens interpel·la a presentar un pla d'atenció a les víctimes, revertint les retallades produïdes per garantir una atenció integral.

Per això, des del govern valencià estudiarem una possible modificació de la Llei 7/2012, sobre mesures de prevenció i protecció integral contra la violència masclista, consensuada amb el teixit social d'associacions de dones que treballen per la igualtat i eradicació de la violència de gènere.

La formació de jutges, metgesses, treballadores socials, psicòlogues, advocades, mestres, policies, ha de ser un element clau per a combatre la violència de gènere i millorar l'atenció a les víctimes.

També impulsarem la creació de la xarxa de ciutats lliures de violència masclista, amb el compromís polític i econòmic d'eradicar la violència contra les dones.
Desenvoluparem un pla estratègic per a les dones al món rural, perquè conviuen en una realitat molt específica, i els recursos destinats per a les comarques de l'interior ha d'augmentar considerablement.

Hem conviscut amb fets particularment dolorosos.
Les víctimes de violència de gènere que no estaven al corrent de pagament amb la hisenda pública no podien cobrar per manca de voluntat política i interés cap ajuda reconeguda per l'article 27 de la llei d'igualtat.
Ara, gràcies a la voluntat política, es reconeix com un dret subjectiu i no com a una subvenció i podran cobrar-les.

Necessitem un canvi en relacions entre dones i hòmens.
L'empoderament de les dones i l'eliminació d'estereotips negatius tradicionals de gènere són la clau per aconseguir la igualtat.
La deconstrucció de la violència i dels rols de gènere ha de ser una prioritat del govern valencià, una deconstrucció que ha de partir des de la infantesa, mitjançant la coeducació en les escoles.

Hem d'impulsar un nou canvi de paradigma, que requereix una adaptació curricular educativa, coordinada amb l'administració educativa i els ajuntaments, obrint la porta a la gestió de les emocions, la igualtat d'oportunitats i la cultura de la no-violència.

La construcció de noves masculinitats i la genealogia de les dones valencianes rellevants en diferents camps, com la ciència, la cultura, la política o l'economia, per deconstruir rols i etiquetes que castren emocionalment, des de ben menuts, les persones que no tenen comportament heteronormatius com a marca del patriarcat.

I en això centrarem la col·laboració amb l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, en este marc que els parlava adés.

Des de la direcció general es crearà un pla d'igualtat municipal marc que puga servir als municipis com a referència del disseny, planificació, execució i avaluació de les polítiques de gènere del municipi.

La incorporació de clàusules socials en la contractació pública com una eina per garantir l'accés de dones víctimes d'exclusió social, empobriment, violència de gènere, drogodependència i salut mental, i també per garantir l'accés de les dones a llocs reservats fins ara als hòmens, mitjançant sistemes d'acció positiva, com afavorir la presència tendint a la paritat de les dones als consells d'administració i llocs de direcció de les empreses o entitats adjudicatàries de concursos públics.

Creació d'un comité per a la igualtat salarial, format per sindicats, empresaris, empresàries, i la inspecció de treball per articular mesures i objectius concrets per superar l'escletxa salarial.
I també commemorarem cada any el dia mundial de la igualtat salarial per tal de visibilitzar i conscienciar d'aquesta discriminació.

Al marc d'aquestes línies estratègiques, codissenyar amb els diferents agents socials implicats una normativa per a la igualtat real entre hòmens i dones que amplie i millore la de 2003.

Una altra de les prioritats del govern valencià és la gestió pública de la diversitat en la igualtat com un valor fonamental per a la nostra societat.
La direcció general comptarà amb dos serveis de nova creació: el Servei de Promoció de la Diversitat (LGTBI, minories ètniques i religioses), programes de famílies i polítiques de temps i el Servei d'Igualtat de Tracte contra la discriminació o els delictes d'odi.

Les noves formes que hem imprés en la política permeten donar la benvinguda a col·lectius que durant anys han hagut de lluitar per les seues causes, però també contra la invisibilització a què els condemnava un govern que els donava l'esquena.

Entre les moltes reunions que hem mantingut durant estos setanta-nou dies, una de les més emotives fou la reunió amb les entitats LGTBI, on el president del col·lectiu d'expresos socials del franquisme tornava a l'emplaçament de l'antiga presó.
Però ara tornava per a ser rebut pel govern valencià.
Tornava, com dic, a la presó on havia estat empresonat a causa d'estimar lliurement.

D'aquesta reunió, es va acordar que una de les prioritats del Consell anava a ser la llei integral de transsexualitat, amb la creació immediata d'un grup de treball amb col·lectius, persones expertes, representants de diverses conselleries -igualtat, educació, sanitat, economia i justícia- i grups parlamentaris per tal de començar a establir els continguts de la proposta abans de juny 2016.
Una altra comissió que haurà de fer-se, una vegada aprovada la llei de transsexualitat, serà la d'estudi per a la llei integral per a la igualtat efectiva de persones LGTBI i contra la discriminació per orientació sexual i identitat de gènere, com s'acordà al pacte del botànic.
De la comissió hauria d'eixir un document base sobre el qual preparar un projecte de llei que s'aprovaria com a molt tard en juny de 2017.

I també dedicarem esforços a la inclusió de dones sense parella home i homes transsexuals en la prestació de la reproducció assistida en la sanitat pública.

En 2016 es posarà en marxa un servei d'atenció a la població LGTBI que compte amb la col·laboració de diputacions i principals ajuntaments.
En aquests moments estem tenint contacte amb altres comunitats autònomes que tenen serveis d'estes característiques per tal de conèixer diverses fórmules.
També s'està treballant amb les universitats públiques per a introduir la visió de la diversitat, buscant la millor fórmula per a fer-ho.
Ja hem començat els treballs amb la Universitat d'Alacant.

Per últim, cal destacar la realització d'un estudi sobre la situació d'assetjament per motiu d'orientació sexual i identitat de gènere a l'àmbit educatiu, que comportarà cara al curs 2016-2017 la implementació d'una estratègia d'atenció a la diversitat en l'àmbit educatiu.

Però n'hi ha més minories que reclamen l'atenció d'esta conselleria.
Una de les més importants és la del poble gitano.
Promourem la creació immediata un grup de treball amb associacions, persones expertes i representants de diverses conselleries -igualtat, educació, sanitat, economia i habitatge- amb l'objectiu de crear una estratègia integral valenciana per a la igualtat del poble gitano 2016-2020.
Impulsarem l'associacionisme gitano, de manera que tinga un sector civil fort i independent del govern.
Coordinarem les accions de l'estratègia amb la resta de conselleries i administracions.
Intervindrem des de l'administració en l'àmbit educatiu per a millorar l'èxit escolar dels alumnes i l'accés a l'ensenyament superior.
I per últim, promocionarem la cultura gitana per a fer-la pròpia de tota la societat, contribuint així a la lluita contra l'antigitanisme i a desfer estereotips.

Desprès d'anys d'exclusió, i d'haver imposat un tipus de família, des del nou govern valencià pensem que cal treballar per la promoció, defensa i respecte de la diversitat familiar.
Per això, parlem de famílies i no de família.
Cadascú s'organitza socialment i familiarment en llibertat.
Ens hem reunit amb els representants de les famílies LGTBI, monoparentals i famílies nombroses per a explicar la nova visió política de les famílies i fer-los partícips.

Una de les primeres mesures en aquesta línia la trobem en la llei de taxes de 2016, on es compararà per primera vegada les famílies monoparentals i les nombroses.
Hi ha molts estudis, especialment l'últim de Save the Children, que apunten a la feminització de la pobresa sobretot de les mares monoparentals.
Per això, pensem que és urgent treballar noves polítiques que garantisquen les condicions per tenir una vida digna també de les famílies monoparentals.

A més, al voltant de 2017, elaborarem, consensuadament amb tots els tipus de famílies, sense cap imposició, una llei valenciana de famílies que incloga el reconeixement de tots els tipus de famílies segons la seua composició: heteroparentals, homoparentals, monoparentals, reconstituïdes, etcètera.

Fins ara, llevat d'accions aïllades, no s'ha elaborat cap política pública adreçada a treballar la diversitat religiosa, ètnica i cultural.
Per això, la primera mesura serà reincorporar la Comunitat Valenciana al patronat de la fundació Pluralismo y Convivencia, des d'on aprofitar les eines existents per poder treballar polítiques públiques en aquesta línia.
A més, també haurem de seguir treballant cap a la aconfessionalitat de l'estat com a espai públic de tots i totes, i promoure la llibertat religiosa des de la decisió personal en els espais comuns de convivència.
És a dir, laïcisme per a l'espai públic, llibertat religiosa per a l'espai comú compartit.
A tal fi es promouran propostes i iniciatives d'espais polivalents a les diferents confessions i a la no-confessió.

L'Acord del Botànic, senyories, planteja l'elaboració d'un pla autonòmic per la igualtat de tracte, contra el racisme, la xenofòbia i la intolerància, que elaborarem en el segon semestre de 2016.
L'administració ha de donar també visibilitat de casos com l'assassinat de Lyssa, dona transsexual, a Alacant a finals de juliol i fer una denúncia pública.
També, s'ha tingut contacte per primera vegada, des de la seua creació, amb les fiscalies especialitzades en la igualtat de tracte, no-discriminació i delictes d'odi.
I també engegarem diferents campanyes per conscienciar i sensibilitzar la ciutadania.

Una altra de les línies d'actuació serà la formació dels membres dels cossos i forces de seguretat en matèria d'igualtat i respecte a la diversitat.

La conciliació de la vida familiar i laboral, senyories, no ha de ser un fet exclusiu de les dones, com passa majoritàriament ara.
Les dones hem eixit de casa, però els homes encara no han entrat.
Per això pensem que és important desvincular, però sense perdre la visió de gènere.
Haurem de dissenyar noves polítiques que permeten planificar millor la nostra vida, que puguen permetre tenir més temps per a nosaltres mateixes, per a les nostres famílies, per a l'oci, per al treball, per a l'activisme, amb mesures d'acció positiva com bonificar les empreses que engeguen propostes innovadores com donar hores remunerades als seus treballadors i treballadores que participen de les associacions de mares i pares d'alumnes o d'altres entitats que treballen pel benefici comú.

L'últim aspecte sectorial del qual és competent la nostra conselleria és el de les joves i els joves.
L'Institut Valencià de la Joventut ha de deixar de ser un espai passiu, d'informació i d'oferta monotemàtica, per convertir-se en un espai atractiu per als joves, proactiu i amb una important funció dinamitzadora.
Per això, hem decidit transformar la xarxa de Centres d'Informació Juvenil en la Xarxa Jove, que al 2016 comptarà amb més de dos-centes cinquanta oficines en lloc de les dotze actuals, amb un sistema de remunicipalització del servei i amb la creació de xarxa comarcal, amb una comissió tècnica amb els municipis que comptarà al pressupost de 2016 amb 1,2 milions d'euros.

Les polítiques de joventut han de ser transversals.
Són una prioritat per al govern valencià, perquè ara mateix els joves i les joves són un dels col·lectius més vulnerables i més estigmatitzats, amb una taxa d'atur superior al 55%, que té com a conseqüència un 32% de pobresa segons l'últim informe d'Oxfam.

Davant d'aquesta dramàtica situació no podem deixar de denunciar la manca d'empatia i la mala gestió del govern anterior, que va deixar en un calaix cent milions d'euros per la seua incapacitat per a gestionar el Programa europeu de garantia juvenil.
Un nou exemple, senyories, de l'eficaç gestió econòmica de la dreta.

Dedicarem tots els esforços necessaris, tant des del Servof com per part de l'Ivaj, per poder desbloquejar-los i destinar-los a unes polítiques d'ocupació adreçades a la formació en camps amb valor afegit, com l'atenció i cura de persones, l'accessibilitat i l'eficiència energètica i la societat del coneixement i les TIC.

La Generalitat ha de recuperar una excel·lent relació amb el Consell de la Joventut, de qui respectem la seua independència i professionalitat i, per això, volem donar-li major importància al Consell Rector de l'Ivaj, per compartir espais de codecisió en polítiques públiques encaminades al voluntariat, ocupació jove, emancipació, joves migrades, etcètera.

Entre altres iniciatives, i després d'haver parlat amb els representants del món associatiu juvenil i el Consell de la Joventut, entenem que cal dissenyar una nova llei valenciana de joventut que desenvolupe un pla estratègic d'infància, adolescència i joventut amb una dotació pressupostària concreta per al període 2016-2020.

Per al curs 2016-2017 posarem en marxa un sistema públic d'oci educatiu, per liderar l'educació no formal com a espai complementari per a la formació personal en les habilitats per a la vida, d'acord amb les recomanacions de l'Organització Mundial de la Salut, visualitzant i coordinant l'oferta educativa no formal, cultura, esports, activitats extraescolars, temps lliure i lleure que ja existix als municipis i les entitats.

Una altra de les iniciatives que durem a terme de la mà del Consell de la Joventut serà editar unes guies per als joves migrats a l'exterior de diferents països per trencar falsos mites i pal·liar la situació de desprotecció social.

Treballarem conjuntament amb la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública per a fer conéixer als joves majors de vint-i-sis anys que viuen a l'estranger que han recuperat la seua cobertura sanitària gràcies al decret llei que estes Corts ratificaren el 9 de setembre, que els garantix que no es queden sense cobertura.

Finalment, senyories, crearem un servei d'estudis de joventut de la mà de les universitats públiques valencianes per poder tractar les particularitats i combatre les discriminacions per raó d'edat en un món completament adultcentrista amb una visió intergeneracional.

I, senyories, no puc acabar la meua compareixença, però que ja vaig acabant.
.
.
Me van a perdonar, però estava acostumada sempre a parlar amb un rellotge i açò de parlar sense temps doncs s'ha.
.
.
desbordat un poc.
(Remors) Però, en fi, és la primera volta, tinguen paciència.

Però, senyories, no puc acabar la meua compareixença sense referir-me a la greu crisi humanitària provocada per les guerres, que han generat que desenes, centenars de milers de persones, busquen refugi en la pròspera Europa.
Els governs europeus, i entre ells lamentablement el govern espanyol, no han estat a l'alçada de les circumstàncies.
La ciutadania valenciana, les famílies del nostre país, han generat un riu de solidaritat i humanitat vertaderament colpidor.

El Consell de La Generalitat, des del primer moment a través d'una declaració institucional, ha posat a disposició de les persones que en el seu moment ho necessiten tota la xarxa d'infraestructures de què disposa i que, en este moment, siga capaç d'allotjar les persones refugiades que arriben al nostre país.

Hem coordinat accions amb les principals ciutats, amb les tres diputacions, amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
Hem habilitat una partida pressupostària de 620.
304 euros amb caràcter urgent per atendre els primers contingents.

Ens hem reunit amb totes les entitats que treballen amb les persones refugiades.
Ens estem coordinant amb les administracions educatives, lingüístiques i sanitàries per atendre des del minut zero com correspon les persones que acollim.

Des d'aquesta vicepresidència es coordinarà la Xarxa de Ciutats i Pobles Acollidors, amb un registre centralitzat on també podran sumar-se les famílies que ho desitgen, així com altres iniciatives solidàries.

No podem, lamentablement, senyories, dir que el Govern d'Espanya haja fet el mateix.
La seua inacció inicial, reconvertida en entrebancs posteriors, dificulta en la pràctica donar resposta ràpida i efectiva a les persones refugiades o sol·licitants d'asil.
No podem permetre que Europa siga un obstacle per a la gent que fuig de la guerra ni que la Mediterrània se convertixca en una fossa comuna.

Per això els anuncie que de manera imminent el Consell acordarà la creació d'un organisme que coordinarà totes les accions públiques, socials o d'altres índoles que faciliten l'acollida de les persones refugiades o peticionàries d'asil, d'ara i del futur, així com l'estudi d'una estructura fixa que permeta l'asil polític a les persones refugiades i desplaçades acompanyat per diferents plans d'inserció sociolaboral, d'immersió lingüística i inclusió per a garantir una vida digna.

Però per poder acollir-les, primer han d'arribar, cosa que s'està demostrant vergonyosament difícil.
Per això, i degut a les inexplicables dificultats que estem observant perquè estes persones desplaçades puguen transitar per via terrestre des dels països d'arribada fins als països de destí, este govern va proposar un corredor humanitari marítim en la VIII Conferència Sectorial de la Immigració, proposta que la ministra, senyora Fátima Báñez, es va comprometre a portar a la reunió de ministres europeus que tenia lloc el dia 14.
De moment no tenim resposta formal sobre aquesta reunió, encara que esperem que la ministra complixca el seu compromís de tindre'ns informats.
No podem romandre impassibles davant esta situació.

Senyories, no som ingenus.
No és l'única situació de crisi humanitària que hi ha al món, ho sabem.
Ni és més greu el patiment de qui fuig a causa d'una guerra que d'aquell qui fuig a causa de la fam, que és la més cruel de totes les guerres.
Però tenim l'obligació ètica i la responsabilitat política de donar resposta a les injustícies que se'ns presenten, mentre treballem per evitar que es reproduïsquen o mentre removem les causes que les generen.

Fa sis anys, en esta mateixa trona, vaig tindre l'honor de defensar una proposició no de llei, aprovada per unanimitat, que demanava la revisió i anul·lació de la infame sentència que condemnava a mort el nostre poeta Miguel Hernández.
Hui vull acabar la meua intervenció amb uns versos d'este autor, perquè en la seua poesia trobem sempre la profunditat dels millors sentiments del ser humà.

Tristes guerras / si no es amor la empresa.
/ Tristes, tristes.
/ Tristes armas / si no son las palabras.
/ Tristes, tristes.
/ Tristes hombres / si no mueren de amores.
/ Tristes, tristes.

Els encoratge, senyories, a que la nostra empresa, la que duguem a terme entre tots i totes plegades, siga, com diu el poeta, la de l'amor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies per la seua.
.
.
Sí, moltes gràcies per la seua exposició, honorable vicepresidenta del Consell.

A continuació tindrà lloc la intervenció de l'il·lustre diputat Alfredo Castelló, en nom del Grup Parlamentari Popular.
I els he de comunicar que esta presidència estarà present en la inauguració de l'any judicial, i seré substituït per la vicepresidenta primera.
Tot seguit, continuem.
Per un temps màxim de quinze minuts.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

Creo que es de justicia que mis primeras palabras después del día que vivimos ayer todos mirando a la capital de España, sean para agradecer al señor Mata, al señor Ferri y al señor Bellver, en nombre de todos, que defendieran a nuestra tierra, cada uno con su matiz, con sus tonos, con sus particularidades, y que nos hicieran sentir a todos los que estamos aquí y creo que a todos los valencianos, orgullosos de sus intervenciones.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Y continuar, cómo no, dando la enhorabuena a la vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas, por su nombramiento, aunque sé que no era lo que ella quería.
Ella quería ser presidenta de La Generalitat pero se le cruzó por medio Ximo Puig, que al final es quien se ha llevado el gato al agua.
A pesar de haber sacado el peor resultado de la historia es presidente de La Generalitat, y eso supongo que duele especialmente, porque hoy nos ha hecho la señora Oltra un discurso de investidura, no un discurso de comparecencia de vicepresidenta.
Si bien es cierto que tampoco ha mostrado demasiado entusiasmo la bancada que la apoya.
Es cierto, la han aplaudido al final, pero podían haber hecho un poquito el paripé.
No sé si se debe a los problemas de que ella es de Iniciativa y no es del Bloc, a los problemas que los del PSOE no sé qué, que si va a ir con Podemos… Pero, desde luego, muy entusiasmados no están ustedes con el gobierno por lo que les veo.
Espero que mejoren.
Se les ve con ánimo un tanto decaído.

Decía que tampoco al presidente se le ve demasiado animado.
Posiblemente tenga más vocación de presidente de la diputación, según está demostrando con las ganas que tiene de fagocitarlos porque lo cierto es que van ustedes, señora Oltra, de patinazo en patinazo, en cuestiones importantes, además; tema de financiación, de agua, de infraestructuras, de señas de identidad, de libros de texto, de lo de radiotelevisión valenciana, su Nou d'Octubre, que lo quieren convertir en otra cosa, cargándose las leyes orgánicas como la LOMCE, incumplir la libertad de elección de padres, ahora con la historia esta que hay que hacer una memoria y una entrevista para elegir a la directora de La Fe.
Oiga, vaya desastre, ¿no?
En ochenta días, vaya desastre.
Y viene usted aquí y nos cuenta su ROF de arriba abajo.
¿Por qué no lo aprueba?
No estaría mal, señora Oltra.

Es usted la primera consellera que comparece en estas Cortes sin haber aprobado el ROF de su conselleria.
(Aplaudiments) La primera.
No sabemos cómo se organiza la conselleria, señora Oltra.
Perdón, ninguna de ustedes, salvo el del conseller de transparencia que es cierto que hizo una cosa moderna, que fue publicarlo antes de aprobarlo.
Pero, bueno, un fallo lo tiene cualquiera.
Eso demuestra su voluntad de sacarlo cuanto antes.

Bueno, quiero que le traslade al señor Puig, creo que también de parte de todos, nuestros recuerdos.
Van a pasar ciento diez días y no va a haber estado en esta cámara.
Salúdelo, por favor.
Ayer llegó tarde al Congreso y se fue pronto del Congreso.
Hoy ni tan siquiera ha venido aquí por si acaso se nos ocurría hacer alguna pregunta.
(Aplaudiments) Ciento diez días.
En el cuarto pleno ordinario del segundo período de sesiones comparecerá.
Otro récord.
Son nuevos tiempos, señora Oltra, tiene usted toda la razón.

Habla usted de diálogo, de pacto, de transparencia, negociación… Y eso está muy bien.
Pero estaría mucho mejor que en vez de hablar de eso, ustedes lo aplicaran, que lo hicieran, porque esa es su marca, al final, la de decir, no la de hacer.
Ojalá hicieran algo más y dijeran un poco menos.
Porque hay una cosa fundamental en todo esto.
Conforme la iba oyendo yo estaba sorprendidísimo, ¿no?
Y es, vamos a ver, es sencillo: usted, gobierno; nosotros, oposición.
No lo dieron en Barrio Sésamo, pero se lo debe ir metiendo en la cabeza ya.
Es la vicepresidenta del gobierno valenciano, y tiene que empezar a actuar.
Tiene que empezar a tomar decisiones, tiene que empezar a rescatar gente, de una vez, señora Oltra.
Lleva usted ochenta días.
Es una barbaridad.
Aún no han comenzado a hacer absolutamente nada.

Nos dice… Tienen miles de expedientes, puestos por cubrir, expedientes sin resolver, sentencias por cumplir… ¡No!
, los tiene usted.
Hoy los tiene usted.
(Aplaudiments) ¡Resuélvalo!
¡Haga algo!
Para eso le pagan ahora, señora Oltra.
Ahora no le pagan para que insulte al PP.
¡Ahora le pagan para que resuelva la vida de los valencianes, para que lo haga mejor!
Muévase de una vez.
Haga algo, señora Oltra.

Ahora, fíjense, ¿eh?
Ella nos dice todo lo que ha hecho, que todo es consecuencia de nuestro presupuesto, de modificaciones de crédito hechas por el PP.
Pero dice, Â«estos no son nuestros presupuestosÂ».
Oiga, bien que se pone al corriente de pago con sus presupuestos, y con la gestión que hizo el conseller de hacienda, para que ustedes tuvieran liquidez para pagar.
No son sus presupuestos, pero los utilizo para sacar ventaja política.
Interesante.

Como cuando… Dice, por ejemplo, el otro día, y yo alucinaba, ¿no?
, Â«vamos a poner en marcha la renta garantizada de ciudadaníaÂ».
¿Usted?
¡Pero si la ley es de 2007; pero si hay 29 millones de euros en el presupuesto; pero si lleva funcionando hace mucho tiempo!
El presupuesto del año pasado aumentó tres millones de euros.
¿Cuánto va a aumentar usted, señora Oltra?
Pero tiene 29 millones de euros.
¿Cómo dice que va a poner en marcha la renta garantizada de ciudadanía?

Le pido una cosa.
Solo le voy a pedir una cosa… Solo le voy a exigir una cosa, y creo que tenemos derecho todos a exigírselo: no me hable de violencia de género hasta garantizar hoy, aquí, la continuidad de Favide y las oficinas de atención a las víctimas del delito.
Se lo exijo.
(Aplaudiments) Hoy, aquí, garantizado ese servicio público.
Esa duda no puede estar en su gobierno, señora Oltra.
Quítenselo de la cabeza.
Me gustaría que llamara la atención cuando un diputado me dice que no tengo vergüenza.
(Veus) Sería bueno.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló, haga el favor de continuar.
.
.

El senyor Castelló Sáez:

No, no, eso digo, presidenta.
Sé que usted dirige el debate pero… (Veus)

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, por favor… (Veus) Por favor, por favor.
Vamos a continuar con la intervención del señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Si hubiera estado el día que aprobamos la ley de violencia de género hubiera comprobado cómo nadie, ni de Compromís ni del Partido Socialista ni de Izquierda Unida, estaba en esta cámara aprobándola.
Estaban todos fuera de la cámara.
Y la aprobó en solitario el Partido Popular.
(Aplaudiments) Hay que conocer las cosas.
Hay que conocer las cosas.

Habrá visto, señora Oltra, que nosotros, el Partido Popular de la Comunidad Valenciana, le ha hecho muy pocas críticas a usted desde que es consellera de Igualdad y de Políticas Inclusivas en esa materia, muy pocas.
Pedí todas las notas de prensa y tenemos muy pocas.
¿Sabe qué pasa?
No es porque no estemos atentos a su gestión ni porque no tengamos ganas -se lo reconozco, las tenemos-.
¿Sabe por qué no lo criticamos?
Porque no ha tomado usted ni un solo acuerdo nuevo, no ha tomado usted ni un solo acuerdo propio.
Por eso, no hay ni una sola crítica del PP a sus políticas.
Usted solo anuncia, no hace nada, no toma acuerdos nuevos, no los ejecuta; todo es continuidad de lo que está haciendo el PP.
Su gestión no existe, señora Oltra, y, por lo tanto, nuestro control es imposible que exista también.
Ni una, señora Oltra; ni una.

Señora Oltra, ¿cuándo va a empezar a rescatar personas?
La próxima semana se cumplirán cinco meses y no toma usted ni una medida.
Sabemos que nada ha hecho… (Veus) Cinco meses desde las elecciones.
(Protestes) Sabemos que nada ha hecho usted respecto a los comedores estivales, esos niños que pasaban hambre en nuestra comunidad, (veus) que nos hacía llorar usted.
Todo resuelto por el gobierno anterior.

Sabemos que no ha hecho nada en ayudas a vivienda ni en renta garantizada ni en dependencia.
¿Cuándo va a empezar a rescatar personas, señora Oltra?

Han seguido ustedes sin moverse ni un milímetro de las posiciones del PP.
Nada.

Usted ahora está en el gobierno.
Ya no basta con que diga, ya no basta con que insulte, ya no basta con que proponga.
El gobierno se dice, se acuerda, se gestiona, se ejecuta, para poder llegar a las personas.
No vale con que ustedes lo digan y ya está, señora Oltra.

A las personas no les valen noticias como esta: Â«El Consell aprueba derogar el copago, frenar el derribo de La Fe y revisar la apertura los domingos.
Â» No han aprobado derogar el copago; todas las personas siguen pagando el copago hoy, a pesar de su anuncio, en la Comunidad Valenciana.
Ahora nos dice la consellera que esto del derribo de La Fe que van a ver, que no lo tienen claro tampoco.
Y lo de la apertura los domingos, ahí siguen pensando.

Eso no es un gobierno serio.
Un gobierno serio anuncia, ejecuta, cumple y llega a la gente, y llega a mejorar la vida de los ciudadanos.

Ya lleva usted un tiempo.
¿Cuándo va a empezar a rescatar personas, señora Oltra?
¿Cuándo lo va a hacer?
Con todo lo que dijo… ¿Se acuerda usted de la legislatura pasada?
¡Qué lecciones daba aquí!
Lo menos que le decía a un conseller es que era un incompetente.
Pero usted lo sabía todo, lo tenía todo perfectamente controlado, ocho años en la oposición, lo llevaba todo en la cabeza; pero no ha hecho nada, señora Oltra.
Nos tiene expectantes.
Queremos criticarla, pero, como no hace nada, no podemos.
Es curioso, ¿eh?
, es curioso.

Fíjese, el otro día dijo el presidente de La Generalitat que no…, lo tengo literal, ¿eh?
, que no habría mejoras en la educación si no había más financiación.
¿Pasa lo mismo en las cuestiones de su competencia?
¿Es esa toda la ambición que tiene?
Van a tener mil seiscientos millones de euros más que tuvimos nosotros cuando gobernábamos.

Y, si no hay mayor financiación, ¿no van a mejorar nada?
¿Esa es su vis respecto a las políticas sociales y a la inclusión y a la igualdad?

Todo lo están tirando ustedes para 2016.
Estaremos atentos, estaremos atentos.
Ya veremos hasta donde llegan esos incrementos.
¡Ojalá lo hagan!
, sinceramente.

Usted fíjese que ahora dice, después de tenerlo todo y saberlo todo y tenerlo todo absolutamente controlado durante ocho años y que nosotros éramos una pandilla de inútiles, como poco, que dice que va a encargar un estudio sobre la dependencia que se lo entregarán en 2016, venía el otro día en la prensa.
¡Oiga!
, ¿ahora un estudio para la dependencia?
No tiene usted mucha prisa, ¿no?
¿Usted sabe que la gente lo sigue pasando mal?
¿Ya no les mira a los ojos, señora Oltra?
(Veus) ¿Ya no les toca, señora Oltra?
¿Ya no les da palabras de aliento?
¿Ya no les pregunta nada?
¿Ya no les promete nada, señora Oltra?
¿Ya no es una urgencia para usted, señora Oltra?

¿Qué va a hacer usted ahora con Pau, y con Miquel, y con Lucía, y con Marta?
Siguen teniendo necesidades.
¿Se acuerda de ellos, señora Oltra?
Hoy y mañana tendrán necesidades.
¿Ya no les va a ayudar, ya, con urgencia, como exigía usted?
No.
Ahora usted va a encargar un estudio, que lo harán en 2016.
Ahora puede esperar, señora Oltra.

¿Qué va a hacer con ellos?
¿Los va a esconder debajo de una alfombra y esperará un año?
Llevan cuatro años diciendo que iban a gobernar.
¿No tenían nada preparado, señora Oltra?
¿Cuándo va a comenzar a rescatar personas, señora Oltra?

Les ha cambiado a ustedes todo: la actitud y la mirada.
Pero creo que también ha perdido algo que para usted antes era muy importante y siempre nos recordaba; parece que usted ha perdido su alma, señora Oltra.

En ese pacto del Titanic que nos ha dicho varias veces, porque tiene un octavo que se ve y el resto está oculto, fíjese si está oculto que no sabemos qué van a hacer con justicia, con los ayuntamientos, con deporte, con administraciones públicas, con las diputaciones, con industria, con puertos, con empleo, con crecimiento, con sectores productivos, con comercio -perdón, sigo leyendo lo que no tiene el pacto-, con medio ambiente, con desarrollo rural, con competitividad, con cultura, con obras públicas, territorio, cooperación, responsabilidad social, mayores, juventud, mujer, tasas, impuestos, becas, ayudas… Una parte que se ve y ocho ocultas.
Es curioso este pacto del Titanic que va a llevarlos a ustedes, seguramente, a un naufragio seguro.

Dicen ustedes en ese pacto del Titanic: Â«Ahora nos toca la parte más bonita: acabar con la situación de emergencia social y poner los cimientos de un nuevo País Valenciano.
Â» Son ustedes unos poetas fantásticos, pero unos fantasiosos como gestores.

Con la emergencia social no es que hayan acabado, no han empezado.
Pero, lo que es más grave, no saben ni cómo empezar, no saben cómo meterle mano.
Todo es continuismo de las políticas del PP, pagada por aquel presupuesto Â«falsoÂ», que usted decía, que aprobamos en esta cámara y que nos llevó hasta el juzgado.

Ahora bien, los cimientos del nuevo País Valenciano los conocemos, los tienen clavados a marcha martillo: quitan banderas de España, prohíben ir a procesiones, apoyan el independentismo en Cataluña, quieren hacer del Nueve de Octubre una diada sin señera en la catedral.
Ese nuevo País Valencià también tiene: eliminar la elección de centros de los padres, arrinconar el castellano.
Ese es su País Valencià nuevo.
Eso sí que lo tienen claro y están trabajando todos los días por ello.
(Aplaudiments)

Si ustedes pusieran la mitad de las ganas y la vehemencia que ponen en su crítica hacia atrás en hacer gestión, esto podría funcionar.
Pero, señorías, aquí tenemos una oposición que está haciendo lo que le corresponde y un gobierno que está haciéndose a sí mismo la oposición.

Hablaré un momento -si me permite la presidenta- de Radiotelevisión Valenciana, porque no quería dejarlo atrás.
La felicito; siempre le he reconocido, cuando he subido aquí, que tiene usted una habilidad especial.
Pero lo de televisión valenciana es una larga cambiada espectacular, una larga con revolera.
Se ha dado usted aquel… -lo dijo; es que hay veces que traiciona el subconsciente-, ese paso al lado, se puso usted de perfil, se quitó del medio en un tres en uno a los trabajadores, a Montiel y el problema de la reapertura, en un tres en uno.
Enhorabuena.
Bien jugado por su parte.
No van a resolver el tema de Radiotelevisión Valenciana, pero usted se la ha quitado del medio, que es lo que quería.
Si quieres quitarte un problema, crea una comisión; y funciona, es cierto que funciona.

¿Ha visto, por cierto, cuáles son las condiciones de Podemos, del señor Montiel?
¿Ha visto cuáles son las condiciones?
Uno, la liquidación definitiva de Radiotelevisión Valenciana.
Dos, el recurso de inconstitucionalidad del Partido Socialista.
Tres, el recurso de CGT sobre el ERE.
¿A que le suena, señora Oltra?
.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

…Lástima -acabo-, lástima que no esté el presidente.
Porque, cuando decíamos esas tres cuestiones, se acordarán todos que decía que estábamos inviabilizando Radiotelevisión Valenciana, que la reabriéramos ya.
¿Y ahora?
¿Quién mentía?
¿Quién engañaba?
¿Quién siempre hace demagogia en esta cámara?

Nada más, presidenta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Castelló.

Continuarem la intervenció amb el Grup Parlamentari Ciudadanos.
Il·lustre diputat senyor Alberto García.

El senyor García Salvador:

Senyora vicepresidenta del Consell.

Consellers.

Senyories.

Bé, jo voldria començar per dir que quan un arriba ací la veritat és que no entén res del que està passant.
Caldria dir que la verdadera saviesa és reconéixer la pròpia ignorància, com deia un filòsof grec, no?

Jo sóc nou en política, però ha estat suficient dos mesos de treball intens amb la gent del tercer sector per a posar-me al dia i intentar tindre una consciència exacta i reflexiva de què està passant, en allò que a mi me respecta, no?
, que és el tema de la política social i d'igualtat, que estic enormement orgullós de ser el representant de Ciutadans en esta tasca, no?

Ara ja tinc més consciència.
Sé ben bé, més o menys, de què va el tema.
I, naturalment, el que sí anem a fer nosaltres és intentar que el govern de La Generalitat puga arribar a ser un govern decent.
Nosaltres anem a ser còmplices i col·laboradors necessaris.
Eixa mateixa decisió la posaríem, igualment, en un hipotètic govern del Partit Popular.
O siga, no és qüestió d'ideologia.
Nosaltres no venim ací a traure rendibilitat política, a vore si la senyora Oltra s'estavella i després Ciutadans cap a dalt.
Això deu ser de la vella política; amb nosaltres, per a això, no van a comptar.

Això ningú no entendria que eixa posició fóra una altra.
A més, vull dir que en el nostre pensament està, sobretot, protegir, preservar i blindar el que són lleis justes i lleis sàvies.
I són lleis justes i lleis sàvies les que fan referència, per exemple, al tema de la dependència i al tema d'ajudar les persones més vulnerables de la nostra societat.

Estem parlant de drets, que no de privilegis, i això no ho hem d'oblidar.
Estem parlant de drets subjectius i drets de ciutadania, tot i que també tenim clar que esta tasca no va a ser en absolut fàcil, entre altres coses per la irresponsable o poc responsable actuació en el tema econòmic del Partit Popular.
Si un, fora de la política, no entenia ben bé que estava passant amb els recursos, li assegure que quan arribes ací, parles amb la gent, gent que és lluitadora, gent que no vol caure en la fatalitat, no?
, estic parlant de la gent del tercer sector que lluiten tots els dies, encara un entén menys; i, aleshores, ja sí que lamente haver emprat els recursos que sí que estaven, haver-los emprat d'eixa forma.
La veritat és que resulte incomprensible.

Ara mos trobem en situacions anòmales.
En lloc d'invertir en allò que és necessari, ara resulta que mos hem de gastar noranta-quatre milions d'euros en el segon ERO de Radiotelevisió Valenciana.
En lloc de pagar elements ortoprotèsics o en lloc de pagar medicines, anem a pagar noranta-quatre milions d'euros d'un ERO que ahí se quedarà.

Mantindre la televisió valenciana oberta costa, cada mes, al voltant de set-cents mil o un milió d'euros.
Sentències (inintel·ligible) .
.
.
de pagament per valor d'onze milions d'euros en drets d'emissió.
Un deute financer que assumí la Generalitat valenciana de mil dos-cents milions d'euros, i el deute a la Comunitat Valenciana, que és de traca final, de quaranta-quatre mil milions d'euros.
O siga, que hauríem de tancar les persianes de La Generalitat, estar quatre anys sense pagar ni a mestres ni a professors ni a metges ni a proveïdors ni a ningú, recuperaríem els diners i, després, a tornar a remuntar; la qual cosa està clara que és impossible.
Tot això, evidentment, impedix i influïx moltíssim en que no se puga implantar, per exemple, lleis com he dit, lleis ambicioses, lleis sàvies, lleis justes, com puga ser la llei de dependència, una llei de dependència que en 2006 aproven per majoria el Partit Popular i el Partit Socialista i que ara no sabem bé què és el que ha passat.

La gent, almenys aquells amb qui jo m'he reunit -i en són molts, perquè he tingut una voluntat d'aprendre ràpid-, esta gent el que sí me demanen, del tercer sector, me demanen que li fera una pregunta, senyora Bonig.
Voldrien parlar amb vosté, a vore si vosté els podria explicar què és el que ha passat amb els recursos.
(Veus) Bé, jo.
.
.
Vosté és la responsable del Partit Popular.
Ells me diuen això i jo li ho trasllade a vosté, no és pregunta meua, li ho trasllade a vosté, fins ara, després ja farem.
.
.

Aleshores, com li he dit, nosaltres, claríssimament i de forma conscient, anem a ser còmplices i col·laboradors necessaris perquè a vosté li isca bé l'assumpte, perquè al govern li isca bé l'assumpte i el govern tinga èxit.
Això no vol dir que no anem a vigilar i anem a proposar coses que a nosaltres mos paresquen sensates.
És a dir, en moltes vegades s'haurà de deixar de banda la doctrina, aplicar la doctrina a filosofia o a teologia, però no a política.

Bé, en tot este panorama, ¿què és el que passa?
Doncs, ara, cal apretar les dents, començar a treballar de veritat, de forma racional.
Intentar recuperar la llei de dependència, tots els drets que s'han anat perdent.
Posar fi als copagaments i a les taxes dels decrets que ja en 2012 aplica Rajoy i que el Partit Popular aplica també en 2012 i en 2013; és una forma addicional d'empobrir la gent que ja està totalment en situació de molta vulnerabilitat.

S'ha d'aplicar la llei de funció social de la vivenda, en la mesura del possible han d'intentar acabar amb els desnonaments.
Fa poc li vaig fer una proposició no de llei en este sentit.
Espero que prompte mos informen, a vore com està este tràmit.

Una altra qüestió és que el govern, paradoxes de la vida, haurà de fer front a les sentències del Tribunal Superior de Justícia, del contenciós administratiu, per coses no ben fetes, i ara vostés hauran de ser responsables d'això.
Cal pagar amb caràcter retroactiu, cal pagar interessos legals, i a més les costes.
Però una altra advertència: no només als que van recórrer, perquè la gent que no ha pogut recórrer, que no ha tingut recursos o no ha tingut esperit, també caldrà pagar-los, no, senyora Oltra?
Haurem de fer eixe esforç.

Ara se van a incorporar en juliol de 2015 dependents moderats, però tot i això n'hi ha deu mil grans dependents que encara estan en llista d'espera, que els tocaria estar dins.
N'hi ha trenta-tres mil persones pendents d'avaluar.
No n'hi ha avaluadors suficients.
Els pocs que n'hi ha es veu que estan ara en una situació un poc -no sé- il·legal o alegal.
En fi, molta tasca per fer.

Jo, com a paradigma de l'actuació en política social del Partit Popular, m'agradaria parlar breument del que és la llei de dependència.
No, no, jo ara parlo d'això i un altre dia, si vol, parlem d'ells.
Aleshores, n'hi ha una sèrie d'informes, com és els informes DEC, que planteja l'Associació Estatal de Directors i Gerents de Serveis Socials, en el 2014 -estaven vostés-.
.
.
N'hi ha altres informes de l'Observatori de la Dependència, n'hi ha conclusió de la plataforma de la llei de dependència, i és que vostés no ixen ben parats, però ni en un.
Jo penso que n'hi ha en un paràmetre, que és l'acollida.
No, no, però ni un, ni un.
Jo a vosté l'he escoltat.
Després, ja, si vol m'escolta.
Però mire, és que a més no és qüestió del Partit Popular en sí, és qüestió del Partit Popular d'ací, (veus) perquè la llei de dependència a Castella i Lleó, el Partit Popular que fa vint anys que governa trau nota d'un 6,5 de zero a deu.
I vostés trauen un 0,5 i parla de la seua situació com Â«irrelevanteÂ».
En fi.

Altres qüestions que sí que vaig a explicar-li ara a la senyora Oltra és que m'agradaria que la renda garantida de ciutadania, que els tràmits per a accedir a ella, que se limitaren.
A mi m'explicava gent que inclús se pot anar dos anys demanant requisits, arriben els dos anys i quan la gent pensa que ja pot accedir a això, aleshores li tornen enrere, li tornen a demanar més papers.
Això voldria que reduïren eixos tràmits.

En el tema de la pobresa energètica.
També va per a vostés.
Algun dia haurà d'explicar el Partit Socialista com entre el 2006 i el 2011 la llum puja en Espanya un 70%, quan estan governant vostés, en la Unió Europea un 20% i en la zona euro un 13%.
Pujar la llum un 70% és abocar la gent a la pobresa, però sí o sí.

Haurem de parlar també, senyora Oltra, de fer una nova normativa específica a les unitats de respir en aquells pobles menuts on no n'hi hagen tants de recursos, que se puguen posar este tipus d'infraestructures per a la gent d'alzhèimer i malalties neurodegeneratives.

La gent està preocupada també pel concert que n'hi ha entre diputació i la conselleria d'educació respecte de l'IVAF.
És el CEIP Luis Fortich, no?
És per a gent que té deficiències auditives, n'hi ha una sèrie d'aules que estan específicament per a eixes persones.
Voldria que algú se reunira amb ells i els diguera què va a passar en això.

Hem de treballar també, hem de treballar amb les empreses d'inserció i amb els centres especials d'ocupació, de gent discapacitada.
Estan reclamant les clàusules socials per al que se diu la reserva de mercat, que vosté ha mencionat abans.

Vore com estan els temes de programes operatius, cofinançats pel fons social europeu-La Generalitat.
El tercer sector exigix uns comités d'avaluació i seguiment dels fons, on estiguen representats per a vore que eixos fons van i si s'estan tramitant de forma correcta i l'ús és correcte.

Mire, amb caràcter general cal dir que les associacions, totes les que he visitat el que volen és ser reconegudes com a interlocutors vàlids per l'administració.
Pel poc que he pogut aprendre, jo crec que és impossible plantejar-se una política social sense el concurs d'esta gent.
Són la gent que està a peu d'obra, estan tots els dies dedicant el seu esforç a esta comesa.

Una altra qüestió, com no, és la violència de gènere que vosté ha mencionat.

Els refugiats.
Mosatros no hem d'oblidar que també els espanyols, a finals del XIX, començaments del XX, van ser desplaçats forçosos, van haver d'anar a Amèrica llatina, on van ser ben rebuts i van poder prosperar.
Esta gent té dret a prosperar al nostre país.
Ja hem vist com la classe política sempre va un pas per darrere de la societat civil.

Finalment, un tema que sí que m'agradaria que algun dia se poguera debatre amb calma, i és el tema de la mort digna.
M'agradaria que se parlara dels documents que fan referència a les voluntats anticipades, de la llei d'autonomia del pacient, amb caràcter vinculant.
Jo sé que és un tema que sempre crea polèmica.
La veritat és que no sé molt bé per què.
Però sí que els invitaria, a tots els partits, que algun dia este tema s'abordara.

Bé, i ara què?
Doncs ara, com he dit, a remuntar.
Per a tot açò mos fan falta recursos.
El finançament just, que sap que mosatros estarem, com estaríem en un hipotètic govern del Partit Popular.
Estarem.
Ciutadans, si després de les eleccions generals és decisiu en Madrid, ja li asseguro que aquell partit que vullga alguna cosa de Ciutadans, el tema del finançament just a la Comunitat Valenciana s'haurà d'abordar.
Eixe i la resta de comunitats (aplaudiments), però la nostra també.
Hem de saber distingir el que és urgent.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor García, ha d'anar acabant.

El senyor García Salvador:

.
.
.
d'allò important.
El problema és que tot és important i tot és urgent.
No prometre el que no es pot complir.
És molt important.
Els bancs tenen una responsabilitat social corporativa.
Els hem ajudat.
Ells mos han d'ajudar.
Han d'ajudar la gent pobra.
Altra cosa no s'entendria.

I per finalitzar, promoure el creiximent econòmic.
És urgent.
L'administració sempre és més un obstacle que un estímul.
Sempre.
Aleshores, cal fer que el que vullga aquí crear ocupació, vullga obrir un negoci, per menut que siga, per favor que se li òbriguen les portes i que això se faça ràpid.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor García.

A continuació, per part del Grup Parlamentari Podem, la il·lustre diputada senyora Llum Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia.

Señoras y señores diputados, saludo a la vicepresidenta Oltra y le doy mi particular enhorabuena.
Una enhorabuena que es una felicitación, no solo a ella, sino a las gentes valencianas.
Mucha gente que durante varias legislaturas la hemos visto pelear desde su escaño en Compromís, tantas veces en solitario por defender la democracia y denunciar la corrupción en tiempos de rodillo (aplaudiments), en tiempos de prevaricación, en tiempos de corrupción, en tiempos de pésima gestión y de saqueo y de hacer la vista gorda.
Sí, señores.
Ustedes no solamente todo lo anterior, sino que han hecho la vista gorda.

Gracias, señora Oltra, gracias por dar la cara.
Gracias por darla en el pasado y gracias por dar la cara ahora, en el presente.
Gracias por su brillante tenacidad y por su valentía.
Gracias por estar a la altura de las mujeres fuertes de nuestra genealogía.
Muchas gracias.

No es la primera mujer ni va a ser la última que nos represente al más alto nivel, porque venimos para quedarnos.
Ya las hubo antes de aquel golpe de estado que sumió a este país -¿se acuerdan?
- en una dictadura.
Una oscuridad inacabable de la que aún coletean sus herederos, esos que nunca salieron de las faldas de aquel régimen de terror.
Les oigo.

Vivimos tiempos de cambio, difíciles y extraordinarios tiempos sin vuelta atrás.
Este gobierno es una muestra de que se pueden hacer las cosas de otra manera, y ustedes lo saben.
Este gobierno es una muestra de que se pueden cambiar las cosas, como es el Acuerdo del Botánico, el acuerdo que lo ha hecho posible.
Un compromiso ineludible que pone a las personas, a la mayoría de la gente y a sus derechos por delante.
Sí, a la mayoría de la gente.
No es un asunto de risa, es un asunto muy serio, y está muy feo que se rían cuando se habla de los derechos de la gente.
Muy feo.
(Aplaudiments) Es penoso.

Podemos forma parte del cambio que defiende la Europa social, esa Europa que fue capaz de construir el estado del bienestar, hasta que llegó la señora Thatcher, esa señora que dijo, Â«la sociedad no existeÂ», y comenzó a vaciar el estado de derecho y a dar toda la libertad al mercado.
Pero sí, la sociedad sí existe.
Somos seres sociales y dependientes, extremadamente necesitados, y somos seres construidos socialmente y dotados de derechos por nuestra propia organización social.
No tiene gracia, es así.
Ahí radica la fuerza de nuestra inteligencia, el profundo sentido colectivo de nuestra razón.
Estamos aquí para defender en este parlamento las conquistas que a nuestros antepasados, a nuestras antepasadas les costaron guerras.

No es un mero debate, no es una discusión formal.
Se trata de una cuestión de fondo, se trata de ponerle freno a quienes saquean los bienes comunes y enviarlos al mismo lugar donde ya les espera el exconseller Blasco, o el nieto y familiar de una multitud de presidentes de la Diputación de Castellón, el señor Fabra.
Alguien que era, por cierto, del partido de estos señores.

Vivimos tiempos nuevos.
Ahora más que nunca es necesario que los dirigentes políticos se distingan por su honestidad, su integridad y su responsabilidad respecto al bien común.
Esto lo dijo, ¿saben quién?
El papa Francisco, y tomamos nota.
Saben, en el Vaticano también se escucha otra música.
Suena la música del cambio, el runrún que decía Ada Colau, esa canción cuya letra dice: Â«Se acabó su tiempo.
Â» Y todo el mundo lo sabe.

Hemos venido de un mandato de la calle, y estamos aquí para poner a este parlamento al servicio de la mayoría.
En primer lugar, al servicio de las mujeres, a quienes vamos a hacer visibles para quienes reclamamos la aplicación de las leyes de igualdad, para quienes reclamamos la aplicación de la ley contra la violencia de género.
Hay que lograr un salto cualitativo, que vaya más allá de la condena social y que entre en cada hogar.
Que sepan las mujeres que no están solas.
Que aprendan las jóvenes a rechazar una relación que las violenta.
Que aprendan los jóvenes que hacerse valer no es forzar la voluntad de sus parejas.
Que sepan los maltratadores que no tendrán aliados.

La violencia machista es la más cruel muestra de la desigualdad real, y hemos de empeñarnos en erradicarla desde su raíz, desde las escuelas, por supuesto.
Tenemos una ley de igualdad y queremos que se actualice, que se mejore, que se aplique en cada conselleria mediante planes de igualdad.
Queremos poner sobre esta tribuna y hacer visible el valor del trabajo de miles de millones de mujeres -Â«capital socialÂ» le llaman los economistas y sociólogos- que hacen posible que nuestro país se ponga en marcha cada mañana.
Queremos abrir espacios para la corresponsabilidad, darle un lugar preponderante a la tarea de cuidados.
Queremos traer a esta tribuna a todas las mujeres, a todas las mujeres sabias, las viejas y las no tan viejas, que conocen el verdadero sentido de las cosas.
Queremos medidas para combatir la violencia cotidiana que provoca cientos de muertes de mujeres a manos de los hombres que dicen amarlas.

Queremos que se ponga en marcha, que se dote de recursos, que se estudie, que se evalúe la aplicación de la ley contra la violencia de género.
Hay tantas, tantas, tantas cosas por hacer, tantos esfuerzos tirados por la borda por quienes durante décadas han torpedeado las políticas del bien común que no hay espacio para el lamento.

Por eso estamos aquí, con la radicalidad de quienes queremos poner sobre la mesa a debate la puesta en marcha de iniciativas que nos encaminen hacia una sociedad más equitativa.

Tenemos una ley, señora Oltra, la Ley 7/2012, del 23 de noviembre, de La Generalitat, integral contra la violencia sobre la mujer en el ámbito de la Comunidad Valenciana, que no es una mala ley, pero que no se ha aplicado nunca.
Es el ejemplo más claro y demoledor de cómo se pueden hacer leyes tan solo para decir que se han hecho, lejos de hacerlas realidad.
Pero no solamente eso.
Bien es cierto que se trata de una ley de 2012, pero los tiempos acelerados que vivimos y frente a las nuevas tecnologías, ha quedado obsoleta.
Las violencias machistas a través de las nuevas tecnologías están a la orden del día.
Hemos de actualizarla.
Es una cuestión de justicia.

Señora Oltra, bienvenidas todas y cada una de las iniciativas que desde su conselleria lleve a cabo para ejecutar políticas que erradiquen las violencias machistas.
Sin olvidar, desde luego, la creación de la comisión contra la violencia de género propuesta por Podemos en estas Cortes.

Por otra parte, tenemos una ley por la igualdad, la Ley 9/2003, de 2 de abril, de La Generalitat, para la igualdad entre mujeres y hombres, que está desfasada e inaplicada, no se sabe exactamente por quién, tal vez por los gobiernos anteriores.
Una ley que hemos de actualizar, que hemos de engrasar su aplicación.

Queremos, señora Oltra, la reapertura de l'Institut de la Dona, de les dones.
Podemos reclama una institución capacitada para elaborar proyectos, diseñar políticas, proponer acciones a desarrollar, no solo a escala social.
Una institución autónoma, capaz de implementar los planes de igualdad en cada conselleria.
No vale con un Institut de la Dona que en realidad sea un hotel de residencias, de asociaciones de la ciudad de Valencia.
Queremos que sirva para más.

Mire, no es un tema baladí.
Necesitamos un estado de alerta permanente, usted lo sabe, una institución capacitada para desarrollar las políticas de igualdad.
La Generalitat tiene que ser ejemplar en las políticas de igualdad.
Si no ponemos recursos para ello, nos ocurrirá como está ocurriendo ya, que no se cumplen las leyes que se tienen que cumplir, que se nos cuelan por donde no queremos que se nos cuelen.

Le pongo un ejemplo.
Sin ir más lejos, el nuevo organigrama aprobado por el consejo de administración de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana ha incumplido su propio plan de igualdad -que fue premiado, por cierto, en 2009- y en el organigrama apenas ocupan puestos intermedios dos mujeres y ninguna aparece en el nivel más alto, son el 30% de la plantilla y están infrarrepresentadas en el staff.

¿Qué ha pasado, señora Oltra?
Hay que tener vigilancia, ¿no?
Tenemos que tener todos los ojos puestos, ¿no?
, y medidas que puedan controlar lo que está pasando.
No podemos dejar que estas cosas ocurran.
Hemos de aplicar la ley.
Ser ejemplares en los cambios.

Sí, somos radicales en la lucha por la igualdad.
Sí, somos radicales en la lucha contra la violencia machista.
Sí, somos radicales en la defensa del estado de bienestar, un estado del buen vivir en el que todas, todas las mujeres tengamos cabida, sea cual fuere nuestra edad, nuestra condición física, nuestra salud, nuestras capacidades…, todos.

La Comunidad Valenciana ha sido, según datos de 2014, la penúltima en inversión en servicios sociales por habitantes.
El porcentaje del PIB que se ha dedicado a servicios sociales ha sido del 0,76% frente a la mitad…, frente a la media del estado que se coloca en el 1,25%.

Las prioridades del gobierno del PP -del gobierno del PP-, que no solo…, no ha rescatado a las personas, sino que las ha hundido… Las prioridades del gobierno del PP no estaban en las personas dependientes, salvo para llenar sus residencias privadas y hacer negocios con las necesidades de la gente.

Pudimos oír al señor Cotino y al famoso señor Ortiz, este señor que se ha hecho famoso en mi tierra y lamentablemente mucho más allá…, les hemos oído hablar de cómo presionar y llenar sus residencias.
El negocio es lo que cuenta para ellos, los negocios familiares hechos a costa de las personas más necesitadas.
¡Qué vergüenza!
Qué vergonzosos ejemplos de política corrupta: robar el cepillo, robar a los pobres.

Deberían saber lo horrible, lo horrible que es eso.
Y ustedes, mirando para otro lado, erre que erre, ¿por esas cosas?
Esas cosas han cambiado.
Los ayuntamientos han tenido que suplir, cuando han podido, lo que La Generalitat no ha cubierto, de modo que la asistencia ha resultado, además de insuficiente (inoïble) …

La senyora vicepresidenta primera:

Vaya acabando, señora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

.
.
.
en relación a los recursos de cada consistorio.

La senyora vicepresidenta primera:

Vaya acabando, por favor.

La senyora Quiñonero Hernández:

Estamos comprometidos con el desarrollo de una renta garantizada.

Sí, es lamentable tener solo diez minutos.
Y es verdad que el PP ha tenido quince minutos.
Tal vez en otros momentos podremos tener la misma medida.
No volverá a ocurrir.

Es urgente dotar de recursos a los equipos sociales.
Todos los indicadores de cobertura social en España están por debajo de la media de los países de la Unión Europea -eso, en tiempos en los que ha gobernado el Partido Popular-…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Quiñonero…

La senyora Quiñonero Hernández:

…y muy por debajo de la Comunidad Valenciana.

La corrupción no solo es inmoral, es que es incompatible con el desarrollo económico y los servicios sociales.
Se trata de atender a personas, no de aumentar la clientela.
Les pido un cuidado extremo en relación a los centros de menores y menores tutelados, de los más de cuatro mil niños y niñas que están bajo la tutela de La Generalitat y que deben recibir de ella el máximo cuidado y protección, y que en la anterior legislatura fueron literalmente abandonados.

Gracias, señora Oltra, por ponerse al frente de los refugiados.
En un mundo diseñado por el beneficio privado la defensa de lo público requiere un valiente ejercicio de voluntad política.

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Quiñonero…

La senyora Quiñonero Hernández:

En él estamos.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Quiñonero.

Pel Grup Parlamentari Compromís té la paraula la il·lustre diputada senyora Mònica Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

Diputades.

Diputats.

Consellers.

Conselleres.

Vicepresidenta.

Senyories del Partit Popular, ¿vostés estaven ací a l'hemicicle quan la vicepresidenta explicava les mesures ja preses?
¿O estaven al bar Manolo fent-li companyia al seu president del govern ahir mentres alguns dels representants que tenim ací defenien el nostre Estatut?
¿On estaven vostés?
¿On estaven?

Comparec en esta cambra en representació de Compromís i ho faig, senyor Castelló, sense cap decaïment, conscient que ara sí vivim el gran moment del canvi al País Valencià.

I, miren, al tractar-se de la meua primera compareixença he vullgut comparar, documentar-me i recordar, perquè sembla que alguns han perdut la memòria, i què millor que remuntar-me a l'última volta que esta cambra va viure un moment com aquell.
Era un 15 de setembre de 2011 i compareixia ací mateix el senyor Jorge Cabré Rico.
¿Se'n recorden d'ell?
Doncs Jorge Cabré fou conseller de Justícia i Benestar Social de juny de 2011 a desembre de 2012 i, entre altres coses, va destacar per judicialitzar el benestar de les persones, com ho demostrava la seua annexió de la Conselleria de Justícia l'àrea de benestar social, idea que afortunadament ens va durar dos anys.

Cabré, a més, fou un dels caps que rodaren en l'anterior legislatura i un problema per al Partit Popular que mal endreçaren després.

I veig aquí que quatre anys i dos dies després d'aquella compareixença i després d'escoltar a qui ara ocupa la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives podem dir que per fi, i tal com li agrada al Partit Popular, les coses van en la bona direcció.

Així, si entre les primeres cinquanta paraules de Cabré ja trobàvem repetidament recortes i austeridad en les conselleries, ara hem trobat paraules distintes: acord, coalició, diàleg i prioritats.

Segons Cabré, s'obria aleshores una nova etapa, i no s'equivocava.
Era l'etapa de l'austericidi.
Era l'etapa més fosca de la dependència.
Era l'etapa de les manifestacions i crits dels grans oblidats.
Era l'etapa del descontent social i una etapa que millor no haver viscut i que ara comencem a esmenar.

En aquella compareixença el conseller es va dedicar majoritàriament a parlar de justícia, i a la part essencial, a les persones, li va dedicar molt menys temps i, si em permeten, molt menys esforços.

En primer lloc, Cabré volia potenciar la família, i la realitat és que tres mesos després del seu discurs, concretament un 29 de desembre, firmava una orde que venia a suposar el desmantellament dels serveis especials de família i infància en els ajuntaments ja que els buidava completament de competències.

Avui, ací, davant de vostés, la vicepresidència ha parlat de famílies, diverses, com és la societat.

A Compromís ens preocupen les persones, i els nostres xiquets i xiquetes són una prioritat.
Per això no volem tornar a sentir de boca de les famílies acollidores frases com: Â«menors acollits, menors oblidatsÂ», i en això estem treballant.
Això dol.
I els nostres esforços van encaminats a eradicar la pobresa infantil que al nostre País Valencià tant ha arrelat durant l'anterior legislatura.

Volem oblidar titulars com aquests: Â«Los 700 menores tutelados por el Consell comen gracias al banco de alimentosÂ», titulars que ens han provocat massa nits d'insomni.

Continuava el conseller del Partit Popular parlant dels dependents -quatre línies, no els dedicaren vostés més- per a dir que el 97% de les sol·licituds ja havien estat valorades i, fins i tot -i alguns dels presents podran recordar-ho-, el senyor Cabré parlava de Â«la Comunidad Valenciana como líder nacional en atención a la dependenciaÂ», i no m'ho estic inventant, tiren vostés d'hemeroteca.

Avui la senyora Oltra ha dit coses molt diferents.
Ha dit la veritat.
S'ha referit als milers de casos de dependents que queden per revisar, a l'increment de recursos que necessita aquesta àrea, a les a penes díhuit persones que fan les valoracions.
Ha marcat un objectiu, que és atendre a tota eixa gent, i s'està fent, gent que porta anys esperant una solució, i avui, ara i per fi estem al corrent en els pagaments a la dependència; a mes vençut, cert, però no amb mesos de retard.
Era possible, senyories del Partit Popular.
Era possible.
Solament era qüestió d'una cosa: prioritats, treball fet que el PP preferix ignorar.

I atés la insistència dels grups d'aleshores oposició, el conseller de fa quatre anys no va tenir més remei que parlar de diversitat funcional i les seues paraules foren tal qual: Â«Hablan ustedes del copago en la Comunidad Valenciana, que ni está, ni se le espera.
Â»

I el copagament ha estat justament la gota que ha vessat el got.
Milers de famílies afectades i persones que no han pogut accedir als seus drets més bàsics per culpa d'un copagament que el Partit Popular es va obstinar en implantar a costa de tot i sobretot.

Ara, com bé saben tots vostés, o com deurien haver escoltat, la situació és ben distinta i el Consell ha retirat recursos i litigis.

Respecte als nostres majors, els grans oblidats fins ara del Consell, al 2011 es parlava ací de potenciar prestacions dedicades a este col·lectiu, i en concret esmentava Cabré de la teleassistència.
I fou justament durant l'anterior legislatura quan la teleassistència es va deixar de prestar perquè el ministeri, a Madrid, la va suprimir sense que cap de vostés, senyories del Partit Popular, mogueren un dit per mantenir-la.

Tenim un deute amb els nostres majors i ja ha arribat l'hora de començar a saldar-lo.
Són les persones que ens ho han donat tot.
I ara, com a societat, tenim el deure moral de començar a restablir, i en això les noves línies d'actuació descrites per la vicepresidència marcaran un abans i un després.

Quatre línies li va costar al senyor Cabré despatxar un tema com és el de renda garantida de ciutadania -el senyor Castelló tampoc li n'ha dedicat molt més-, concretament i cite textual: Â«Vamos a revisar los procedimientos para su simplificación, aumentar la coordinación con las entidades locales y poner en marcha aplicaciones informáticas.
Â»

I resulta anecdòtic, per dir-ho d'alguna forma suau, que en l'àrea de renda garantida de La Generalitat, aquella que ha de vetllar perquè totes i tots els valencians tinguem una vida digna i un suport mínim, no tinguem ni una sola impressora.
El Consell no s'ha trobat una impressora.
Un bon exemple que de tot allò que vostés van prometre no van complir res.

13.
200 persones esperant la resolució de renda garantida és el que ha trobat el nou Consell.
Persones desesperades que deambulen entre les direccions territorials i els ajuntaments en busca d'una solució que per llei els pertoca i una descoordinació amb l'entitat local, els ajuntaments, als quals el Partit Popular va arribar a ofegar i esprémer fins a límits insospitats.
2,5 milions de deutes en l'àrea de serveis socials d'una població com puga ser Vila-real no és augmentar la coordinació, és esprémer un ajuntament.
Fins setze mesos d'espera d'una resolució de renda garantida no és simplificar, és demorar i agonitzar la dramàtica situació de moltes famílies.
Això és el fruit de la seua gestió.
I quatre anys i dos dies després estem fent el camí del canvi i ho estem demostrant.

No he trobat en el discurs de l'aleshores conseller de Justícia i Benestar Social cap al·lusió al foment de la igualtat, ni a la supressió que vindria després dels 32 punts d'atenció a les víctimes de violència de gènere que salven vides.

No tenien proposta de joventut i això es va veure reflectit al carregar-se tota política jove encaminada a l'emancipació i en l'èxode dels nostres joves.

No seria competència d'aquella conselleria l'habitatge social i aturar els desnonaments que han afectat milers i milers de valencianes, com tampoc seria competència del senyor Cabré frenar la pobresa energètica que al País Valencià mata set voltes més que la carretera, perquè cap d'estos punts estava en l'agenda de l'anterior legislatura i crec que a hores d'ara continuen ignorant-los.

Avui, per contra, sí, setanta-nou dies després, sí que hem sentit mesures concretes per a persones amb noms i cognoms que esperen això de nosaltres.

Sincerament, senyors i senyores del Partit Popular, ens han deixat una conselleria totalment desmantellada i un deute difícil d'assumir, però també ens han deixat un poble que els ha dit Â«prouÂ» i al qual ara cal rescabalar.

Per això, la meua enhorabona, senyora Oltra, perquè la seua disposició a complir amb la tasca encomanada amb valentia.
.
.
, i comença vosté per bon camí, pagant el deute amb la societat com el que es devia als dependents, revertint lleis injustes, acollint els refugiats i dialogant amb els agents socials que s'integren en un nou consell.

Les prioritats de Compromís estan ací, i són les persones, el Â«rescatem personesÂ» que unix este govern, tot i que alguns els vullguen ficar la bena als ulls.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Álvaro.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Concha Andrés.

La senyora Andrés Sanchis:

Buenos días, señoras y señores diputados.

El cambio ha comenzado.
Tras un largo gobierno del Partido Popular, que ha dado la espalda a las familias, a los dependientes, a las mujeres y a los jóvenes, por fin tenemos un gobierno que escucha y se centra en los problemas de los valencianos.

Hoy es un día importante para los que pensamos que la política es una valiosa herramienta para cambiar la vida de las personas, especialmente de los más vulnerables.

La vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas nos ha presentado un ambicioso proyecto.
La ruta a seguir a corto y largo plazo para recuperar el liderazgo en igualdad y en bienestar social en esta comunidad.
Acciones que nacerán seguro fruto del consenso, de lo que pensemos juntos -organizaciones, asociaciones profesionales, grupos políticos, entidades locales, todos.

Quiero destacar el acuerdo para la eliminación del copago impuesto por el Partido Popular.
El Grupo Socialista en el Congreso ya presentó en su día un recurso ante el Tribunal Constitucional a instancias del Cermi porque nos parecía injusto y un ataque a lo más débiles.
Y también reconocer, señora vicepresidenta, los esfuerzos que ha anunciado hoy, que hemos escuchado -veinte años de gobierno y ni siquiera quieren conceder cien días de prudencia-, los esfuerzos que se van a hacer para pagar los pagos a la dependencia, a los ayuntamientos, a los centros, y destacar a los centros ocupacionales y los centros especiales de empleo que no habían cobrado nada, imprescindibles para avanzar en la capacitación y acceso a un puesto de trabajo de las personas discapacitadas en condiciones de igualdad.
La felicito por la toma de esas iniciativas.
(Aplaudiments)

Esta comunidad fue pionera en la implantación del Plan de prestaciones básicas y programas de atención a la integración y a los barrios de acción preferente.
También en la creación de una extensa red de centros de atención a menores, discapacitados y mayores.
Pero hoy estamos en el furgón de cola de las prestaciones sociales.

¿Se atreven ustedes a venir a hablar de Radiotelevisión Valenciana?
1.
700 personas dejaron ustedes en el paro, 1.
300 millones de deuda, un escandaloso caso de corrupción, y además llegaron a avergonzar hasta al Vaticano.
La radiotelevisión valenciana se abrirá con el consenso, incluso de los trabajadores, (aplaudiments) por la vía legal que corresponda.
Es el compromiso del presidente del gobierno, y lo hará, aunque tarde un poco, pero vale la pena no hacerlo a las bravas, como lo hicieron ustedes con ese cierre que hicieron.

Nos dejan, señores del PP, una comunidad mucho peor que la que recibieron.
Han castigado a los valencianos, estaban en pie, en la calle, pero no les escuchaban.
Han impedido que una de dos personas tuvieran acceso a las prestaciones de la dependencia.
Les pusieron todas las trabas administrativas, les cortaron el camino.
Y las familias las obligaron a reclamar en los tribunales lo que ustedes sabían de sobra que les correspondía por derecho.
Esa vía que ustedes conocen tan bien.
Quizás estaban tan preocupados esperando a las citaciones judiciales que no tenían tiempo para preocuparse de los verdaderos problemas de los valencianos y de las valencianas.
(Aplaudiments)

Señora vicepresidenta, una cosa más.
Quince mil cuidadores familiares, el sector muy feminizado, con Rajoy perdieron el derecho a la cotización a la seguridad social.
Tenemos que exigir al gobierno del estado que se restituya.
Es de justicia hacerlo.

Y además, trenta mil dependientes en lista de espera.
Y muestra de la caótica planificación y gestión del Partido Popular es que mientras tanto estos últimos años sesenta y dos centros públicos permanecían cerrados.
Ahora bien, otras residencias estaban llenas, con adjudicaciones señaladas por el dedo y casualmente vinculadas a un cargo del Partido Popular.
Ese sí que era el favorito, sin ninguna duda, el favorito del Partido Popular.
(Aplaudiments)

¿Por qué a los centros de accesibilidad los situaron en la provisión de plazas y financiación por delante de los públicos?
¿O de los que estaban gestionados por entidades sin ánimo de lucro?
¿Por qué tenían preferencia en el pago?

Señorías, tenemos que acabar con el modelo Cotino.
Tenemos que acabar con el modelo Cotino porque, saben, garantizar la buena gestión de lo público, con transparencia, regenerar el sistema y acabar con los privilegios es uno de los puntos fundamentales del Acord del Botànic.
Por eso lo tenemos que hacerlo y tenemos que cumplirlo.

Señorías, los que menos tienen son una prioridad.
Tenemos el horrible reconocimiento de ser la comunidad que menos ha invertido en renta garantizada de ciudadanía, la que va dirigida a las familias que no tienen nada, que están sin recursos, y han tenido que acudir en muchas ocasiones al amparo de sus mayores.
Para cerrar esta brecha, cumplimiento también con el Acord del Botànic, debemos activar esa renta como elemento de choque hasta que encuentren un puesto de trabajo.
Es imprescindible situar a la Comunidad Valenciana al mismo nivel que las comunidades que sí que son solidarias con los problemas de los ciudadanos.

Señores del Partido Popular, durante estos años también han maltratado a los ayuntamientos, puerta de entrada de las personas que van a perder su vivienda, que no pueden pagar los libros, que están en una situación de emergencia social, que no pueden pagar ni la luz ni el agua.

Nada se sabe del plan concertado de servicios sociales previsto en la ley, que tenían la obligación de poner en marcha, reclamado de forma reiterada por el Grupo Socialista en esta cámara.
Ya han pasado diecisiete años.

Basta ver su último presupuesto.
Veinte millones de euros para los servicios sociales municipales, para todos los ayuntamientos.
Y comparen, se gastaron quince millones de euros en el proyecto de las torres de Calatrava, que debe de estar en algún cajón, habrá que buscarlo.
Esos eran sus caprichos, sus prioridades.

Y mientras tanto aparecíamos como líderes de pobreza y exclusión social de toda España, y giraban la cara hacia los más de un millón seiscientos mil afectados.
Especialmente quiero referirme a la pobreza infantil.
Uno de cada tres de nuestros niños se encuentran en esta situación, señora vicepresidenta.
Es urgente una alianza entre las administraciones públicas, los agentes sociales y empresariales, toda la sociedad.
Debemos garantizar su atención, continuidad e intimidad, sin bajar la guardia en el amparo y protección de los niños y niñas.

Y por eso el Consell ha hecho lo que esperaba la sociedad valenciana.
Sus primeras medidas, algunas ya expuestas por la vicepresidenta en su intervención, han sido medidas valientes, buscando la coordinación de todas las instituciones y que van dirigidas a resolver los problemas de las familias.
Así recuperaremos la reputación perdida por esta comunidad.

Ven, señores del Partido Popular, el Acord del Botànic, no es un reparto de cromos ni de sillas, como dijeron, es un compromiso con las personas, real y honesto, aunque les cueste a ustedes reconocerlo.

Señoras y señores diputados, la política debe de partir de la vía de la gente, las ideas, las propuestas siempre deben de tener como referencia sus temores y dificultades, pero también su talento, sus expectativas y sus éxitos.

No podemos dejar de hablar de la juventud que ha vivido esta crisis como una historia de expectativas negadas, una generación a la que dieron por perdida después de formarse con el esfuerzo de toda la sociedad y sobre todo con el suyo propio y el de sus familias para integrarse en el mercado laboral con absolutas garantías.
El Partido Popular les insultó con aquello de que se marchaban porque tenían espíritu aventurero.

Ha llegado el momento de decirles que les necesitamos, que vamos a movilizar lo mejor de nuestras capacidades para que se produzca el cambio que exigen.
Hemos de convocarles y coser de nuevo una alianza generacional para un nuevo tiempo, aprovechar el talento que no se ha ido y también el que el Partido Popular expulsó.

En nombre del Grupo Socialista les decimos que no vamos a dejar que su apellido cuando van a buscar trabajo sea Â«ya te llamaremosÂ», ni vamos a pedirles que celebren la precariedad como si fuera recuperación.

Señorías, confiamos en el fuerza y voluntad de la sociedad valenciana.
Somos solidarios, y lo hemos demostrado con la red de acogida de familias, pueblos y ciudades conmovidos ante la crisis migratoria.
Debemos de estar junto al sentir de las personas, y por eso el Consell ha sido el primero en tender la mano a los refugiados.
El señor Rajoy, por el contrario, tuvo que cambiar su opinión porque se vio solo.

Las valencianas y los valencianos nos han dicho que quieren una sociedad basada en la justicia social y en la igualdad.
Por eso las políticas de igualdad de género en este gobierno paritario estarán presentes en todas las iniciativas del gobierno.
De ahí la puesta en marcha de las unidades de igualdad o en estas Cortes, en la comisión, o hasta incluso el anuncio de la reapertura de l'Institut de la Dona.

Tal y como ha afirmado la vicepresidenta, hoy de nuevo una mujer ha sido asesinada a golpes en Valencia.
Es urgente, señora vicepresidenta, un gran pacto contra la violencia de género y atender como víctimas a los hijos y a las hijas de las mujeres maltratadas.
Es urgente combatir la violencia machista en todos sus ámbitos, empezando por la escuela, porque educar en la igualdad y en la solidaridad a los niños y niñas facilita a generaciones futuras con convicción.

Sin lugar a dudas, señora vicepresidenta, el trabajo que queda por hacer es duro.
Hay que salir al encuentro de las muchas necesidades de las personas, gobernando a pesar de sus 40.
000 millones de euros de deuda.
Pero es posible, ya se han dado pasos fundamentales en pocas semanas.
Cuente con el apoyo del Grupo Socialista en su importante responsabilidad como vicepresidenta y como consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas.

Sin duda el reto es grande.
Pero cuando la sociedad valenciana nos preguntamos el 24 de mayo qué nos quedaba, con los votos demostramos que nos quedaba futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Per a respondre, té la paraula l'honorable senyora vicepresidenta del Consell.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltíssimes gràcies als portaveus dels grups que han intervingut en esta compareixença, sobretot al Grup Ciudadanos, al Grup Compromís, al Grup Podemos, al Grup Socialista, que han volgut debatre sobre el contingut d'esta compareixença, que els han interessat les persones vulnerables, que són la primera prioritat d'esta conselleria.
A altres no els ha interessat.

De totes maneres, senyor Castelló, jo me sume, me sume a la felicitació dels tres portaveus que ahir reivindicaren en el Congrés dels Diputats unes inversions dignes per a esta terra, estigueren allí, donaren la talla.
Llàstima que el president del Govern d'Espanya estiguera en el Bar Manolo.
(Aplaudiments) Això sí que és una llàstima.
Estiguera en el Bar Manolo (aplaudiments) quan s'estava discutint i debatent el canvi d'un estatut d'autonomia, una llei orgànica, que està en la cúspide de l'ordenament jurídic.
Però mentres ell estava en el Bar Manolo, també ignorant les inversions de la Comunitat Valenciana, abans els diputats del Partit Popular amb majoria absoluta en el Congrés dels Diputats votaren en contra de totes les esmenes que milloraven les inversions en esta comunitat.
Eixe és el problema, no només que estiguera en el Bar Manolo, sinó que vostés han obstaculitzat amb el seu vot que els diners apleguen a la Comunitat Valenciana.
I és mot bonica la literatura, però és més bonic que vinguen els diners.
I en això vostés sempre han fet fallida.

Però, en qualsevol cas, veig que vosté està preocupat, està preocupat pel senyor Puig.
Jo li traslladaré els seus records, no se preocupe, el senyor Puig està fent coses importants, com estar en l'encontre d'emprenedors, i jo li traslladaré també la felicitació.

En qualsevol cas, mire, crec que qui ha volgut fer un discurs d'investidura és vosté, perquè ha parlat de tot, de tot, menys del tema que veníem hui a parlar.
A la millor el problema el té vosté.
(Aplaudiments) Perquè jo els he explicat a les seues senyories al principi que hi havia una part que no competix ni a la vicepresidència ni a la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, que és la part de comunicació que està vinculada a presidència, perquè com que no compareix el president de La Generalitat les matèries vinculades a Presidència les hem repartit en diferents conselleries.
I aleshores li he explicat, turisme, l'explicaran des d'economia sostenible, veritat?
Comunicació, s'explicarà des de la vicepresidència i part de les emergències s'explicarà des de justícia.

Aleshores, sí, he entrat en altres matèries, però estes de Presidència.
I la resta, la resta, era política d'igualtat inclusiva, que com veig, a vostés, seguix sense interessar-los.
I és cert, que perquè hi haja diàleg, s'ha d'escoltar.
I veig que el 24 de maig no ha segut suficientment intens perquè vostés, eh?
, dixen eixa sordera que tenen d'escoltar l'altre.
No escoltaven els col·lectius de persones vulnerables; no escoltaven els col·lectius amb persones amb dependència; no escoltaven els col·lectius de persones amb diversitat funcional ni els col·lectius de dones feministes, no escoltaven a ningú.
Però tampoc han escoltat allò del 24 de maig, perquè ve vosté ací a esta compareixença amb un discurs escrit sense haver escoltat el que ací s'estava dient.
I amb una negació, ja que vosté ha anomenat l'inconscient, amb una negació de la realitat.

Jo ja sé que allò del 24 de maig per a vostés ha hagut de ser molt dur.
Però, sap què?
Els vint anys de govern de vostés han segut molt més durs per als ciutadans i ciutadanes.
(Aplaudiments)

I, efectivament, mire, efectivament, no hem aprovat el ROF.
En això té vosté raó.
I estem endarrerits, és cert.
És cert!
Mire, és cert, té vosté raó.
Sí, som novatos, vostés perdonaran, igual que no controlem bé el temps, doncs, volem ser perfeccionistes i que els ROF siguen una eina útil, i que no n'hi haja discrepàncies entre uns ROF i altres.
És cert que havien d'haver estat abans, és cert.
Amb això té vosté raó.
Veu?
Jo no vaig a defensar sempre que tinc la raó, perquè en este cas té vosté la raó.
I això és debat, i això és diàleg, i això és escoltar l'altre.
Sap vosté moltes diferències que ha dit.
.
.
Â«açò que diuen vostés de la transparència, el diàleg i tot això està molt béÂ».
Doncs es veu que vostés no ho aprecien, perquè seguixen sense entrar a este joc del diàleg, la transparència i escoltar l'altre.

Mire, una diferència en esta compareixença amb les que jo he tingut els huit anys d'oposició que vosté molt bé m'ha recordat, és que jo me vaig reunir amb el portaveu del seu grup de temes de benestar social, abans d'esta compareixença.
Li vaig contar els trets generals d'esta compareixença.
A mi ningun dels consellers anteriors que jo he patit durant huit anys ací havia fet una cosa aixina.
I el seu portaveu, al qual vosté hui ha tapat, no sé per què, perquè crec que sap prou més de temes de benestar social que vosté, el seu portaveu té el meu telèfon, vint-i-quatre hores, eh?
Jo mai he tingut un telèfon d'un conseller, mai.

Sí, açò és important, canvia la política, canvia la proximitat, canvia la transparència, de la mateixa manera que vostés tindran informació sobre tot el que fa esta vicepresidenta i el que fan els altres consellers i conselleres, en temes econòmics, en temes d'agenda i en qualsevol tema que tinga transcendència pública.
Això és molt diferent, sí, senyor Castelló, és molt diferent.

Per això quan vosté parla dels aplaudiments i que Â«no les han aplaudidoÂ», sap vosté què?
En esta part de la bancada n'hi han diputats i diputades que representen un poble digne, no n'hi han palmeros, que és el que n'hi havia ahí.
(Aplaudiments) Eixa és la diferència.
Eixa és la diferència.
I sí, a pesar que a vostés no els parega bé, anem a seguir aplicant el diàleg, l'escoltar l'altre, la transparència.
I clar que hem pres decisions, moltíssimes.
Però si hem pres més decisions en setanta-nou dies que vostés en una legislatura, senyor Castelló!
(Aplaudiments) Però si els he enumerat totes les decisions que s'han pres en setanta-nou dies!
Però si en setanta-nou dies… no, en trenta dies vam ser capaços de posar al dia el pagament de la dependència que vostés pagaven en dos mesos d'endarreriment.
I això és una realitat.
(Aplaudiments) I el portaveu la coneix, el portaveu del seu partit la coneix, en estes Corts.
Vosté es veu que no.

Sap vosté el que suposa això per a les famílies?
Les famílies se n'anaren en juliol havent cobrat els endarreriments.
Hem pagat els endarreriments que per retroactivitat vostés havien deixat a deure.
I els hem pagat i estem al dia.
(Remors) ¿Con dinero vuestro?
Els diners són dels valencians i valencianes.
Qué dinero vuestro?
!
(Aplaudiments) ¡Con dinero vuestro!
Els diners són dels valencians i valencianes!

I mira, miren, Barrio Sésamo, que m'ha recordat molt bé, (remors), Barrio Sésamo, que m'ha recordat molt bé el senyor Castelló, eh?
Â«Usted ya no es oposición, es vicepresidenta.
Â» Molt bé.
Diners públics, diners nostres.
Els diners públics no són de vostés, per això no se n'agarren, per això després va el TSJ i els porta a vostés a chiqueros!
Clar.
(Aplaudiments) Barrio Sésamo.
Barrio Sésamo.
Allò col·lectiu no és particular, no se desvia, eh?
Aixina és que ja que són vostés fans de Barrio Sésamo, apunteu-vos esta.

Mire, jo, quan vosté diu que nosaltres no hem fet res després que jo li he enumerat tota una sèrie de decisions que ja s'han pres i, per descomptat, també hem dit… no volem entrar en l'autocomplaença, no estem satisfets.
Clar que no!
Com anem a estar satisfets?
Com anem a estar satisfets tenint quaranta-quatre mil persones que estan en espera d'entrar en el sistema, més de trenta mil d'elles que no estan ni valorades?
Com anem a estar satisfets?
Però vosté, el que no pot és tindre la barra de vindre ací a dir Â«es que eso ahora es suyoÂ».
Home, clar, és nostre, però els responsables que eixes quaranta mil persones no estiguen on han d'estar són vostés.
La responsabilitat és seua, que van deixar en els calaixos i que van crear un sistema pervers.

I vosté me diu, Â«es que ahora dice que va a estudiar el tema de la dependenciaÂ».
Clar que vaig a estudiar-ho, clar que vaig a estudiar-ho perquè eixe sistema pervers que vostés van deixar s'ha de canviar, perquè eixe és el sistema pervers que fa que quaranta mil persones estiguen esperant, a les quals jo sí que mire als ulls, i vostés tindran totes les reunions que hem tingut este mes, amb tots els col·lectius, que ens miren a la cara perquè jo porte la cara ben alta i els puc mirar als ulls, cosa que vostés no poden fer, m'entén?
Nosaltres ens hem reunit amb tot el sector i el sector és conscient de la dificultat que n'hi ha i, sobretot, és conscient de la política nefasta que han fet vostés en dependència, perquè vostés muntaren un sistema de dependència i el portaveu de Ciudadanos li ho ha recordat… En Castella-Lleó, que és el sistema que volem implementar nosaltres, en Castella-Lleó la dependència se vehiculà a través dels serveis socials de base.
Ací, el senyor Cotino no se fiava dels serveis socials de base; no se fiava perquè els treballadors i treballadores socials sempre han sigut sospitosos per a determinada gent i, aleshores, se muntà un sistema a través d'Avapsa, d'una empresa interposada on a més vostés podien enxufar els seus amics… Ahí, ahí… (Remors) Ho ha dit, mire, ho ha dit, ho ha dit el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.
No és que ho diga jo.
Si a vostés tots els zascas no els hem pegat l'oposició, els els han pegat els tribunals!
I eixe va ser un.
(Aplaudiments)

El problema, el problema és que això ho hem heretat nosaltres, i ahí estem a l'espera de què diu el suprem d'eixa manera de contractar que no s'atenia a la legalitat, val?
I, aleshores, què passa?
Tenim díhuit… després de la retallada que vostés van pegar al sector públic, tenim díhuit valoradors per a tot el territori valencià, díhuit.
Dos en Castelló, deu en València i, sis, en Alacant.
I amb això no se pot fer front al tapó que vostés han creat durant tots estos anys.
I per això s'ha de canviar el sistema.
I hem de vehicular-lo a través dels serveis socials de base.
Sí senyor, com els sistemes que funcionen, com el de Castella-la Manxa.
I eixe tapó l'han creat vostés.
D'eixe tapó jo no sóc responsable.
Ara sóc responsable de desfer el tapó.
I assumixc la meua responsabilitat.
Però no sóc responsable d'haver-lo creat, el tapó, que eixa responsabilitat, a soles, de vostés.

Però en fi.
.
.
Per descomptat, ho anem a estudiar, per a prendre les decisions, a més, parlant amb els ajuntaments, amb les diputacions, amb els treballadors i treballadores socials, sí, perquè sap vosté què, senyor Castelló?
Convé pensar, pensar abans d'actuar, cosa que a vostés els haguera vingut molt bé.
Perquè algunes de les errades monumentals que han comés, si hagueren pensat abans d'actuar no les hagueren comés.

I diu vosté, Â«es que nos llamaba incompetentesÂ».
Doncs sap què li dic?
Almenys… No li he dit jo moltes més coses, eh?
Busque en el Diari de Sessions.
Coses més grosses m'han dit vostés a mi, però no passa res.
(Remors) Jo tinc l'esquena ampla i, a més, en este moment me va amb el càrrec.
Això no és el problema.
El problema és que si jo haguera sabut el que he vist estos setanta-nou dies, per descomptat no els haguera dit Â«incompetentsÂ»; els haguera dit alguna cosa més grossa, perquè tota la seua incompetència, per descomptat, ha superat les meues expectatives amb escreix, perquè jo no m'imaginava que podia haver-hi una conselleria i una administració en general pel que em conten la resta de consellers i conselleres tan mal gestionada com l'han gestionat vostés.
El mite de la bona gestió de la dreta ha caigut, però ha caigut amb tots els pals del sombrajo.
Perquè sap vosté que la conselleria no tenia ni les adreces electròniques dels ajuntaments?
, per posar un exemple d'anar per casa, una cosa sense importància.
I jo me dic, una conselleria que té serveis socials en tots els municipis no té les adreces electròniques dels municipis quan vam haver de dirigir-nos als municipis pel tema dels refugiats?
Doncs no.
I des de coses tan senzilles com esta, tota la resta.

Me parla vosté de renda garantida de ciutadania.
Però com me pot parlar vosté de renda garantida de ciutadania?
Com és possible que parlen vostés de renda garantida de ciutadania?
Clar que vam dir que anàvem a posar en marxa?
Però no perquè la llei no existira, perquè el senyor Blasco féu la llei, se féu la foto i ahí se quedà la llei!
I mosatros mos hem trobat catorze mil expedients damunt de la taula.
Ara són tres mil dos-cents perquè huit-cents ja els hem resolt en estos setanta-nou dies.
Catorze mil expedients de gent esperant.
I el senyor Cabré dient, com molt bé ha dit la representant de Compromís, que anaven a informatitzar la renda garantida de ciutadania… Vosté sap com estan els serveis territorials de València?
Vosté sap que ahí els ordinadors són dels anys huitanta, que tenen un armatoste aixina, d'eixos que no existixen des de l'any de la polca?
Vosté sap que no n'hi havia una trista impressora per a imprimir les resolucions i que no eixien resolucions entre altres coses perquè no n'hi havia impressora?
Tot açò a vosté li pareixeran coses insignificants però això és el que ha fet una parada de catorze mil rendes garantides de ciutadania.

A més d'este dogma neoliberal que han muntat vostés, que no se poden dictar resolucions si no n'hi ha crèdit, perquè si no un està prevaricant, perquè ja han posat vostés sempre el dret darrere del pressupost, quan el pressupost ha de garantir el dret i no al revés.
Un no pot tindre un dret en funció del pressupost.
(Aplaudiments)

Vosté s'imagina, vosté s'imagina.
.
.
Per què són vostés, per què han despreciat vostés aixina els drets socials?
Vosté s'imagina que a algú li digueren, Â«mire, vostés tenen dret a no ser torturats quan un és detingut però si n'hi ha disponibilitat pressupostàriaÂ»?
A que seria absurd?
Algú s'imagina això?
Si no n'hi ha disponibilitat pressupostària el dret a no ser torturat quan un és detingut no està garantit.
A que és ridícul?
Doncs és igual de ridícul dir-li a una persona que està en situació d'exclusió social, que té dret a una renda, i després dir-li, Â«com no n'hi han diners.
.
.
Â» ah, doncs el dret ahí està?
És igual de ridícul.
Sap vosté què?
Que a mi me sona igual de ridícul, eixa és la diferència entre la dreta i l'esquerra, que a mi este plantejament me sona igual de ridícul i, per això, estem fent els canvis normatius necessaris perquè això siga reconegut com un dret subjectiu i que ningú te puga dir que tens dret a la renda garantida però no n'hi ha pressupost per a cobrir-la, perquè això és cruel.

Igual que en dependència, Â«tindran vostés ajudes a la dependència si n'hi ha disponibilitat pressupostàriaÂ».
Vaja!
, per a Florentino Pérez no va fer falta la disponibilitat pressupostària per a pagar-li allò del Castor!
(Aplaudiments) No, no, si vol vosté desfogar-se!
(Remors) Castor és del PSOE?
Doncs jo pensava que era de Florentino Pérez!
Ah, vaja!
Bé.

Sí, i la renda garantida de ciutadania la volem convertir en un dret subjectiu, perquè si tenim un sistema sòlid de renda garantida de ciutadania, com tenen altres comunitats autònomes, per cert, n'hi han altres ajudes d'emergència que ja no seran tan peremptòries.
I podem dignificar les persones que tenen problemes d'exclusió social, i poden dedicar-se a inserir-se laboralment.
¿Vosté sap que una persona que en este moment està en exclusió social i que no té la renda garantida de ciutadania, perquè vostés han fet un altre tapó ahí, va de la Creu Roja al banc d'aliments, del banc d'aliments als serveis socials del seu ajuntament, dels serveis socials se'n va al Prop a vore si n'hi ha alguna cosa de la conselleria i d'ahí se'n va Càritas?
.
.
.
I aixina no se pot un reinserir en la vida laboral.
Sap vosté la vida de la gent que viu aixina?
Per això necessitem un sistema sòlid.
Sí senyor.
I a la millor no n'hi hauran diners per a altres coses perquè certament tenim un dèficit anual insostenible, i un deute insostenible, i un infrafinançament insostenible.
Però no se deixarà de pagar a les persones més vulnerables.
Eixa és la prioritat d'este govern.
Eixa és la prioritat de rescatar persones que vosté m'ha repetit ací tantíssimes voltes.
Sí senyor, este govern ja estem fent-ho.
(Remors) Ah sí, sí?
Sí.
Ja estem fent-ho.
I si vol li repetixc les dades, eh?
, que jo parle sense temps, eh?
El que tinc cinc minuts després és vosté, eh?
, però jo me puc tirar ara ací el temps que jo vullga.
El que passa és que no vullc abusar, no vullc abusar, eh?
Però vol que li ho torne a dir?
Perquè.
.
.
De totes maneres, crec que a vosté no li interessa molt.

En qualsevol cas, d'igualtat ha parlat vosté poc però mire, açò és seriós, sap?
, perquè mentres vosté estava parlant ací i jo estava parlant ací, i la resta de grups estava parlant ací, doncs una dona ha sigut apallissada fins a la mort per la seua parella.
Açò és seriós.
Jo ja sé que vostés se'n riuen, que a vostés açò els importa poc.
I aleshores me diu vosté allò de Favide.
Favide, que retallaren vostés i tancaren les oficines vostés.
Qui tanca les oficines de Favide?
Si les tancaren vostés!
I, en qualsevol cas, mire, en el primer Consell, en la primera reunió del Consell, la consellera de justícia ja va plantejar que s'havia de dignificar el tracte a les víctimes i que s'havia de repensar el tema de les oficines d'atenció a les víctimes de delicte.
Però, per descomptat, sap per a què no?
No per a posar-li a la gerent de la fundació Favide un salari de cent mil euros com feren vostés.
(Aplaudiments) No per a això.
Per a això no, senyor Castelló.
És que tenen vostés la llengua més llarga que la memòria.

I, en fi, diu que no hem aprovat l'eliminació del copagament.
Deu vosté saber que nosaltres, el Consell, no podem aprovar l'eliminació de copagament perquè vostés aprovaren el copagament en una llei i, aleshores, s'ha de fer un canvi legislatiu, que és competència, a més, del parlament, com vosté molt bé sabrà -i, si no, jo li ho recorde-.
Aleshores, el copagament s'eliminarà en la llei d'acompanyament dels pressupostos, com he anunciat jo ací.
I s'eliminarà no només per raons de justícia social, en el cas de la discapacitat sobretot, sinó, sobretot, perquè tenim jurisprudència, aixina, damunt de la taula, per la seua mala gestió, que diu que el cobrament del copagament és il·legal.
I, per tant, anem a eliminar eixe copagament, que he anunciat que seran al voltant de cent vint milions d'euros.
I se farà tan ràpid com siga possible, que és a través de la llei d'acompanyament dels pressupostos, senyor Castelló.

Diu que no tenim.
.
.
, que si he perdut l'alma.
Estan vostés molt animistes últimament, no?
L'alma no sé, però Almax sí que me vaig a haver de portar ací per debatre amb vostés, si açò seguix aixina, no?
(Remors) Però, en qualsevol cas, com ja li havia dit abans, el que no hem fet és vendre la nostra ànima.
Això sí que no ho hem fet ni ho farem.
Mosatros mos podem enganyar, podrem anar més lents del que ens agradaria, podrem, fins i tot, pecar d'optimistes, però no vendrem l'ànima on vostés la van vendre, no?
Potser per això hui ja comencen vostés a tindre problemes, eh?
Primera sessió ordinària i ja el TSJ ha admés una querella que investigarà la senyora Catalá i el senyor Ciscar.
Mal comencen vostés, mal comencen vostés.
Nosaltres no hem venut la nostra ànima.

I bé, senyor Castelló, si li interessen els temes de benestar social, d'inclusió, d'igualtat, no se preocupe que podrem debatre sobre estes qüestions sempre que vosté vullga.
Però, si li sembla, me vaig a centrar ara en els grups que sí que han volgut debatre sobre els temes tan importants que es tracten en esta conselleria.

Per tant, agraïsc al portaveu de Ciutadans que vullga ser còmplice i col·laborador, perquè en eixa tessitura la paraula còmplice és molt estimulant, veritat?
I sí, nosaltres volem que les coses isquen bé.
I volem les qüestions importants parlar-les amb tots els grups parlamentaris que tinguen interés en esta temàtica.

I vosté preguntava per la llei de funció social de la vivenda.
No la durà el nostre departament.
És una llei que anuncià la conselleria de vivenda; tampoc és baladí que la conselleria en primer terme es diga Â«de vivendaÂ» i la seua primera gran actuació normativa serà la llei de funció social de la vivenda.
Sí que participarem en la part que jo els he explicat de la compareixença que té a vore amb els estudis sobre els perfils dels desnonats, amb els estudis de.
.
.
, una radiografia de què s'està fent, quines iniciatives s'estan fent en l'àmbit privat i també en el públic, de les possibilitats que n'hi ha que entitats privades puguen col·laborar, com la banca i sobretot aquella que ha sigut rescatada amb diners públics.
.
.
Eixa part d'estudi ens competirà a nosaltres, des de la nostra direcció general d'avaluació, però la norma jo estic segura que la consellera en la seua compareixença la desenrotllarà, perquè és una de les prioritats d'este govern, no?

Quant a la renda garantida de ciutadania i la burocràcia, completament d'acord.
Li he explicat ara també en la rèplica, amb esquema, què ens hem trobat damunt de la taula.
Encara aixina, ja hem tirat avant huit-cents expedients dels catorze mil que ens trobàrem.
I, sense dubte, és una de les nostres prioritats.
Anem a reforçar el servei, perquè només té sis persones en este moment; aleshores, anem a traslladar, temporalment, persones per a reforçar el servei de renda garantida de ciutadania per a poder fer front a traure més expedients.
I, efectivament, no pot ser que una persona faça la sol·licitud i als setze mesos li cride algú per a tornar a demanar-li tots els papers.
Això és una actuació que, primer, no és legal perquè la llei establix uns terminis de tres mesos per a dictaminar i, segon, és una qüestió absolutament sàdica que este govern, naturalment, no va a fer.

En el sistema de finançament, li agraïm, li agraïm el suport perquè realment creiem que és una qüestió on tot el parlament i tota la societat civil, les universitats, els agents econòmics i socials hem d'anar a una.
Volem un sistema de finançament que siga constitucional, i no com el que tenim ara que no s'ajusta al que preveu la Constitució i la mateixa LOFCA, no?

En el tema de la llum i el preu de la llum, òbviament, no tenim competències.
Tant de bo tinguérem competències i li puguérem clavar mà a eixes grans elèctriques que actuen, doncs, d'una manera absolutament saquejadora de les butxaques, en este cas dels ciutadans i ciutadanes.
Però sí, com anunciava en la compareixença, estem treballant en pal·liar la pobresa energètica, sobretot ara que ve l'hivern, per a buscar un model en què combinant l'eficiència energètica pugam atendre les persones que no tenen recursos per a pagar la llum que en este moment és tan vital com el menjar, perquè sense llum la veritat és que en esta vida no se poden fer moltes coses, no?

El que me parlava de les unitats de respir.
Efectivament, el 18 d'agost me vaig reunir amb Fevafa.
Me van plantejar el tema de les unitats de respir i vam quedar que ho vincularíem als centres de dia, val?
, que eixes unitats de respir les vincularíem als centres de dia.
En este moment, ja ens han fet una radiografia dels centres.
Són trenta-cinc els centres que tenim d'estos, vinculats a Fevafa, a l'alzhèimer.
I a través d'estos centres és que volem articular estes unitats de respir i estem en converses amb esta federació per a implementar-lo, no?

El tema dels refugiats.
Efectivament, jo crec que és una qüestió també que hem d'atendre tots, no?
Jo ahí sí que he quedat molt decebuda, primer d'eixe regateig obscé que la Unió Europea, els diferents països de la Unió Europea han protagonitzat durant mesos, no, si n'havien de ser tants o quants, Â«jo en vull menys, tu en vols menys.
.
.
Â»; i, després, per la lentitud.
I és que la societat va per davant de nosaltres.
A nosaltres, en conselleria, comença a cridar-nos la gent, les persones, per a oferir-se a ser família acollidora i, en algun moment, fins i tot, ens diuen: Â«Què passa?
Hem d'anar amb els cotxes a per ells?
Per què no feu alguna cosa?
Â».

Certament, ací la competència dels refugiats és del Govern d'Espanya.
Nosaltres l'únic que podem posar a l'abast del govern central les nostres infraestructures i estar preparats, i això ho estem, amb totes les infraestructures que jo els he anunciat en la meua primera intervenció i també en aquelles que tots els dies se van sumant, tant de municipis com d'entitats privades, de ONG, d'entitats sense ànim de lucre, no?
I ahí estem fent un inventari que està viu.
Mentres estem parlant, eixe inventari va augmentant, aixina com de les famílies acollidores.
Però sí que crec que.
.
.
Jo crec fermament en eixa frase que diu que la solidaritat és la tendresa dels pobles, no?
I crec que esta comunitat ha de ser una comunitat tendra, i ha de ser una comunitat solidària i ha d'acollir aquells que en este moment estan desplaçats per una guerra i estan desplaçats perquè estan fugint de la violència extrema, no?

I li agarre la idea de reflexionar sobre la mort digna.
A mi també és una de les qüestions que crec que és una assignatura pendent, treballar sobre protocols de mort digna, sobre on posem els límits d'este dret, com regulem este dret.
Però la veritat és que ho incorporarem a la nostra reflexió, que crec que també ha de ser una reflexió comuna d'este parlament.

I sí, esta conselleria és la de les coses importants i urgents i de les coses urgents i importants.
Intentem esbrinar què és important i què és urgent.
Però la veritat és que en esta conselleria ho són gairebé totes les coses, importants i urgents.

Em plantejava la representant de Podemos, la senyora Quiñonero, que hem d'actualitzar la llei, efectivament, de violència masclista.
Una llei que sempre se mos acusa que l'aprovà el Partit Popular en solitari, no?
Jo crec que una de les fellonies més grans que es van viure en esta cambra, sabent la implicació que tots els grups parlamentaris havíem tingut en el debat previ de la llei contra la violència masclista en esta cambra, que va tindre una comissió d'estudi prèviament, que va tindre uns treballs de sis mesos on tots els grups van treballar de valent per a traure una llei consensuada, el fet que la Mesa de Les Corts convocara el dia de la vaga general -que havien convocat els sindicats- ple per a aprovar esta llei és una d'eixes traïcions que, a més, doncs, cada volta que ens tiren en cara que l'aprovaren en solitari, doncs, també era qüestió de recordar-ho, no?

Hi havia una vaga general i alguns grups d'esta cambra estàvem compromesos amb els drets laborals i la retallada de drets laborals que suposava l'origen de la convocatòria d'eixa vaga.
I posar eixa llei eixe dia era una manera de devaluar-la i era una manera de dir que la igualtat entre hòmens i dones a vostés els importava ben poc i, el que és pitjor, l'expressió més cruenta d'eixa desigualtat, que és la violència masclista, la violència de gènere, la violència contra les dones, a vostés tampoc els importava gens ni mica.
Això, això vostés.
.
.
Això vostés ho van demostrar quan una llei com eixa, tan important, que havia d'haver eixit amb el suport de tota la cambra, la van posar en l'ordre del dia un dia de vaga general, quan sabien que els grups de l'oposició anaven a recolzar eixa vaga.
Però, en fi, cada un respon dels seus actes i de la seua història.

I sí, volem recuperar el carrer Nàquera com un espai de dones, però no com un hotel d'associacions, sinó com un espai polivalent, on se puga reflexionar, que siga no només de les associacions, també de les universitats, també de l'acció de govern, també dels grups parlamentaris.
Siga un espai efervescent de feminisme i de lluita per la igualtat entre hòmens i dones.

I el tema de l'institut autònom, estem també plantejant-ho.
Algunes associacions de dones ho van plantejar.
Però no sabem si és el millor organigrama per a les polítiques d'igualtat que volem posar en marxa en el segle XXI, no?
No volem calcar els esquemes dels anys huitanta, sinó que volem vore quin és el mecanisme que millor s'adequa.
I, a vegades, els organismes autònoms se queden un poquet al marge, sobretot de l'acció del Consell; i per a buscar la necessària transversalitat sí que és necessari que, digam, en el Consell estiga molt present el tema de la igualtat.
Per exemple, per això que m'ha plantejat vosté i ha tingut l'amabilitat de donar-me l'organigrama de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana -que estic convençuda que la consellera, a més, ha pres bona nota-, que són processos que hem de millorar perquè les dones no estiguem infrarepresentades en els òrgans de direcció i, almenys, la xifra es compadesca amb la xifra de persones que treballen.
.
.
, de dones que treballen en este cas en FGV, no?

Ho revisarem.
Naturalment ho revisarem.
I la consellera estic convençuda que ha pres bona nota d'això.

Voldria destacar també, de la intervenció de la portaveu de Compromís, la qüestió dels municipis.
Vosté ve del municipalisme, se li nota.
I, com haurà vist en tota la nostra primera intervenció, el que plantegem és una remunicipalització del sistema de protecció social, a més d'anar a un sistema molt diferent d'aquell que teníem.
Els serveis socials no poden ser uns serveis assistencials, han de ser uns serveis universals, com ho són en els països més avançats d'Europa, no?
I, en eixe sentit, doncs, haver frenat els efectes perniciosíssims de la llei de racionalització, que jo crec que és una de les qüestions que més impacte negatiu tindrà de totes.
.
.
, digam, de totes les qüestions negatives i totes les lleis negatives que ha aprovat el parlament espanyol, la majoria absoluta del PP durant esta legislatura, esta, sens dubte, és una d'elles, de les més pernicioses, encara que haja passat més desapercebuda perquè és un tema més d'organització interna de les institucions, però era, en la pràctica, deixar-nos sense serveis socials.
I, en eixe sentit, bé, destacar açò.

I, finalment, a la representant socialista.
Efectivament, les cuidadores familiars.
.
.
Bé, en la meua primera intervenció he fet ja referència a que ja no fraccionem la retroactivitat d'estes cuidadores no professionals.
De totes maneres, també he de dir-li que la conselleria vol posar l'accent en la cura professional perquè això, a més, crea llocs de treball i professionalitza la gestió, al marge que seguim reivindicant, hem de seguir reivindicant que haver deixat sense seguretat social les cuidadores no professionals ha sigut una altra d'eixes traïcions a les dones -que majoritàriament, òbviament, són dones- que el govern de Rajoy, durant esta legislatura, ha perpetrat, per dir-ho d'alguna manera.
Però anem a un model més professionalitzat que, a més, crea llocs d'ocupació en un àmbit on podem crear benestar, podem crear ocupació i, a més, tindre millor ateses les persones, no?

Amb el model Cotino anem a acabar.
Jo crec que ell ho sap, perquè han venut les empreses, les residències, sap?
; ja no les tenen, ja no tenen residències, les han venudes, han dit, Â«se acabó el saqueoÂ».
Això n'és una bona mostra.
Jo quan vaig llegir en els mitjans de comunicació que la família de Cotino s'havia desfet de les residències, vaig dir: anem bé, perquè es veu que ja saben que el saqueo se acabó.

Però saben vostés que hem tingut un problema en l'accessibilitat.
Ahí se va fer un blindatge a la mida de persones com la família del senyor Cotino i del senyor Ortiz i totes estes bones persones.
Però l'advocacia de La Generalitat tenia molt clar que eixe segon terç, sobretot, de l'ampliació del contracte d'accessibilitat era nul; volia anar per lesivitat a la nul·litat d'eixe contracte, però el Consell Jurídic Consultiu es va oposar.
De totes maneres, afortunadament, a finals de 2015 esta clàusula d'exclusivitat s'acaba i en 2016 farem un concurs obert, legal, amb igualtat d'oportunitats per a tot el sector, que acabe, definitivament, amb estos models de saqueig, que deuen ser molt liberals, però jo no n'he vist ningun.
.
.
, dels huit anys -que m'havia recordat els senyor Castelló-, no n'he vist ni un liberal.
Tots eren intervencionistes de l'estat.
Però intervenien per emportar-se els beneficis de l'estat.
I sí, hem de fer aliances socials en el tema de la violència de gènere, la coeducació.

Simplement per acabar, també posar en valor, encara que el conseller Marzà ho explicarà en la seua compareixença, que el primer que li plantejà al ministre d'educació, quan va anar a Madrid, va ser la necessitat de tindre programes de coeducació en les aules que combaten la violència masclista del futur.
Perquè la violència masclista de demà la podem combatre en les aules de hui, amb els xiquets de hui.

I ja amb això agrair novament als grups, que han volgut debatre sobre polítiques d'igualtat i polítiques inclusives, este debat, i que l'oferiment que els vaig fer el dilluns a tots els portaveus de benestar dels seus grups està ahí.
Nosaltres volem treballar des del diàleg, des d'esta conselleria, des de l'escolta, des de la lleialtat institucional, i per això comptem amb tots vostés.
Amb tots, també amb vostés, si se volen sumar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora vicepresidenta.

Per a rèplica, per part del Grup Parlamentari Popular té la paraula el senyor Castelló, durant un temps màxim de cinc minuts.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

Yo creo que usted a mí me quiere utilizar, señora Oltra.
Me ha sacado lo de Rajoy para utilizarme.
Y lo tengo que hacer… Sí.
Usted me dice que qué lástima que el presidente del gobierno estuviera en el Bar Manolo, y lo hace para que yo diga: Â«Qué lástima que el presidente de La Generalitat llegara tarde al debate porque estaría en la tasca Pepe.
Â» Usted me utiliza.
Qué lástima que el presidente de La Generalitat no esté en un debate tan importante como este.
Qué lástima.
Usted me utiliza, señora Oltra.
(Remors) Aquí (rient) yo escucho la antigualla de ideas de Podemos, Â«a las faldas del régimenÂ», Â«la dictaduraÂ», Â«la guerra civilÂ», Â«el VaticanoÂ».
Hay que darles un poquito de oxígeno a esos círculos, ¿eh?
Hay que darles un repasito.
Eso huele mucho a naftalina, esos círculos ya, ¿eh?
Habrá que cambiar algo, ¿eh?

Y luego escucho a la portavoz de Compromís, en la que parece que Suni Sánchez Zaplana no existe, que fue la consellera de Bienestar, la que trajo los últimos presupuestos.
Y para ella también el copago no existe.
Pues mire, para los dependientes sí que existe el copago, porque ustedes no lo han quitado.
Y, según nos ha dicho, todo el 2015 va a seguir existiendo copago.
Igual que Suni Sánchez Zaplana, que también existe.

Sí que lo aprobamos nosotros.
Pero ustedes han dicho ya hace cien días que lo iban a quitar.
Quítenlo de una vez, cumplan sus promesas, que es lo que tienen que hacer.
Dedíquense a gobernar.
Parece que aquí estamos viendo, no tengo muy claro si esto es La máquina del tiempo o Regreso al futuro, pero se dedican todos, el PSPV, la vicepresidenta, Ciudadanos -Podemos se retrasa mucho más- a hablar de cosas que han pasado ocho o diez años… Oiga, que es la comparecencia de la vicepresidenta.
Que los tenemos aquí muy pocas veces.
Aprovechen, plantéenle sus cosas, déjense de hablar del PP, déjennos en paz, que están gobernando ellos.
(Remors) Oposición, gobierno.
Pasado, futuro.
Venga.
(Aplaudiments)

Les pido también… Le pido una cosa, señora Oltra.
Y es que pida disculpas… Gracias.
Pida disculpas -me enternecéis el alma -cuando habla de que hay representantes dignos del pueblo y otros que no lo son.
Pida disculpas, por favor.
No sé si está hablando mal del pueblo que nos ha votado a nosotros, o de nosotros como representantes del pueblo.
En cualquier caso, le ruego que pida disculpas y que lo retire del acta.

Usted hablará mucho y dialogará mucho, pero mire, Â«la dependencia de Castellón pide a Mónica Oltra medidas reales yaÂ».
Por lo tanto, yo creo que podría aplicarse, y en vez de encargar estudios para 2016 y en vez de tener reuniones y programas, y proyectos y retrasarlo todo, creo que debería ponerse en marcha ya.
Se lo digo con toda la seriedad, señora Oltra.
Dice usted que han resuelto en ochenta días ochocientas peticiones.
Bien, según mis cuentas, dentro de cuatro años tendrán ustedes resueltas todas.
Creo que igual que le pedía usted a Asunción Sánchez Zaplana, que era la consellera, que pusiera mayor número de funcionarios, ya los podía haber puesto usted, pero no lo ha hecho.
Debería poner más funcionarios a que revisaran esas peticiones.
Porque usted, para dar lecciones, sí.
Pero luego no lo hace.
Agilice, señora Oltra, agilice todas esas peticiones y que no tarden cuatro años en resolverlas.
Yo creo que lo pueden hacer mucho antes.

No estaría mal, por lo que he oído, que hubiera un aumento del presupuesto del 19%, como el último, en políticas de bienestar social.
A ver si lo logra.
Le voy a echar una mano, para que me utilice también ese tema.
Yo quiero, nosotros queremos que haya mucho dinero en políticas de igualdad y en políticas inclusivas.
Lo queremos.
El 19% está ahí.
Auméntelo más, señor conseller, a ver si es verdad que llegamos más lejos, a ver en cuánto aumentan esos 837 millones.
O el 34% que se ha aumentado de programas de mayores.
O el 24% de prestaciones de dependencias.
O el 10% de empleabilidad de jóvenes.
O los tres millones que se aumentaron en la renta garantizada de ciudadanía.
Ahí tienen el reto.
Venga.
Ánimo, háganlo, es posible hacerlo.

Radiotelevisión valenciana.
Usted se acuerda, se debe acordar… El otro día estuve viendo el debate.
¿Cuál era su planteamiento, el de Compromís?
Querían hacer la radiotelevisión valenciana, querían reabrirla de acuerdo con el último proyecto que hicieron los trabajadores y que plantearon al Consell, aquellos novecientos trabajadores, ¿se acuerda?

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló, tiene que ir acabando.

El senyor Castelló Sáez:

Acabo enseguida, sí.
Aquellos ciento cincuenta que querían hacer funcionarios, aquellos ciento cincuenta que querían jubilar anticipadamente.
¿Qué ha pasado con aquello?
¿No se da cuenta que no es una cuestión de competencia?
Claro que se da cuenta.
Lo que pasa es que usted se ha quitado el problema del medio, y se lo ha pasado a Montiel, con su mando a distancia.
Le han dado el mando a distancia y le han quitado las pilas.
Pero al final, usted de su proyecto que decían que iban a llevar a cabo, no lo van a hacer.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Acabo, señora presidenta.
Le pido un poquito de equidad en el debate.

La senyora vicepresidenta primera:

¿Equidad?
¿Equidad?

El senyor Castelló Sáez:

Acabo.
Le he preguntado que cuándo va a empezar a rescatar personas, si está justificado, señora vicepresidenta.
¿Han atendido ustedes este verano más niños malnutridos?
No.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Acabo enseguida.
¿Hay más dependientes en el sistema?
No.

La senyora vicepresidenta primera:

Le tengo que retirar la palabra si no acaba.

El senyor Castelló Sáez:

¿Hay más mayores atendidos en residencias?
No.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

¿Hay más personas con renta garantizada?
No.
¿Han pagado un solo libro de texto gratis?
No.

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló, señor Castelló, ha acabado su turno.
¿Chula?
Ya.
Aquí, asesorada, por el señor vicepresidente segundo… (Rient) Ya está.
(Aplaudiments)

Ha habido diferentes alusiones.
Entiendo que algún otro grupo va a pedir la réplica.
Sí, me lo acaba de pedir el señor García, del Grupo Ciudadanos, que tiene cinco minutos también.
(Veus) Me ha pedido la palabra.
Tiene cinco minutos.
Sí.
Se ha aludido a Ciudadanos, se ha aludido a todos los grupos.

Quan tu vullgues, quan tu vullgues, Alberto.

El senyor García Salvador:

Hola.
No, no, jo no vinc a replicar a vosté.
Jo vinc a afegir algunes puntualitats que s'han quedat en el tinter, i que vull parlar amb la consellera, no?
(Remors) Bé, però jo.
.
.
Però puc parlar o me'n vaig?

La senyora vicepresidenta primera:

Continue senyor García, per favor.
Senyor García, continue.

El senyor García Salvador:

Moltes gràcies.

Jo, senyora vicepresidenta, li volia comentar alguns aspectes.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Perdone, señor García.

¿Para qué pide la palabra el señor Bellver?
¿Para qué pide la palabra, señor Bellver?

El senyor Bellver Casaña:

Le pido la palabra en atención al artículo 70, pidiendo la observancia y la aplicación del reglamento.
Y si me autoriza, precisamente para (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, dejen que hable el señor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

En aplicación del reglamento en su artículo 71, (inintel·ligible) .
.
.
al señor Mata, que no le vendrá mal, que dice que el que fuese contradicho en sus argumentos, tendrá derecho a réplica.
(Inintel·ligible) .
.
.
contradicho en sus argumentos por la señora vicepresidenta.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Bellver.
Esta presidencia entiende que ha sido contradicho en la intervención del señor Castelló.
Por lo tanto, tiene la palabra el señor García.
(Aplaudiments) Y no hay.
.
.
Por favor, señor Bellver.
Señor Bellver, no tiene la palabra.
Señor Bellver, no tiene la palabra.

Señor García, en opinión de esta presidencia ha sido contradicho evidentemente por el señor Castelló.

Señor García, tiene la palabra.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Para replicar al señor Castelló.
Â») Remors)

El senyor García Salvador:

Bé, de totes formes al senyor Castelló.
.
.
(Remors) Jo, l'únic que volia comentar al senyor Castelló, que no s'equivoque.
Que el nostre enemic no és el Partit Popular, d'això res.
No, no, no.
No s'equivoque.
Mosatros, el nostre enemic serà el que no faça les coses bé.
Escolte, què vol que li diga.
No n'hi ha cap contubernio judeomasónico comunista contra vostés.
Si vostés ho fan malament, què vol que li diga?
I després, (aplaudiments) l'únic.
.
.
Cada llei que vostés facen i mosatros creguem que són sensates, s'aprovaran, tindran el nostre recolzament, això no s'equivoque.

I en el tema de la vicepresidenta, jo li volia preguntar també pel tema de l'atenció als barris d'actuació preferent.
(Remors) Jo no sé si vostés han pensat això, se va a fer o no.
I, com a ciutadà de la comarca dels Ports, de pobles d'interior, de pobles menuts, de pobles que no han segut massa ben tractats pel govern de València, per tots, vull saber -té a vore amb sanitat, però també té a vore amb justícia, i té a vore amb igualtat- quin dia mos van a portar els serveis sanitaris que mereixem.
La SAMU, que reclamem durant molt de temps i el senyor Ximo durant molts anys d'alcalde feia plantejaments perquè això fóra aixina.
Simplement això.
Home, tampoc s'exagere.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor García.
(Aplaudiments)

Senyor Castelló, le pediría que, por si hay más alusiones, replique usted al final, si es tan amable.
(Veus) Bueno, tiene derecho por tiempo de un minuto.
Un segundito.

El senyor Castelló Sáez:

(Inoïble) .
.
.
el tiempo cuando esté el micro.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Ahora, ahora.
Sí, por favor, ahora le pongo un poco más, no se preocupe.

El senyor Castelló Sáez:

Mire, yo simplemente me he referido al grupo de Ciudadanos para decir que se dedicaban a hablar del pasado y de cosas que no tienen nada que ver con esta comparecencia.
Y me gustaría añadir a eso que Mirabeau decía que el mayor peligro de los gobiernos es que gobiernen demasiado.
Seguramente no les conocían, al gobierno actual de la Comunidad Valenciana.

Y finalmente, plantearle a la señora Oltra, que es lo que quería decir antes y no me ha dejado la presidenta, que le deseamos mucha suerte y que le deseamos lo mejor, porque si usted lo hace muy bien seguramente a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana les irá estupendamente.
Y ese es el deseo de nuestro grupo para el futuro.

Nada más, gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Castelló.

Me ha parecido ver que levantaba la mano la señora Quiñonero.
Perdone, ha levantado la mano la señora Quiñonero, del Grup Parlamentari Podem.
(Veus) Tiene cinco minutos para replicar.

La senyora Quiñonero Hernández:

Tengo derecho a la palabra, según el reglamento, según el artículo 69 y 71.
Mírenlo y… les informo para que… como soy nueva, pues me lo voy leyendo.
(Veus i aplaudiments)

Hablando de…, hablan de naftalina, ¿saben?
, y nos quieren quitar…, nos quieren privar de la palabra.
Esto es la naftalina, (remors) su naftalina.

Bueno, quería decirles otro asunto, tiene que ver con el acuerdo ese que ustedes ridiculizan.
Nos ridiculizan… porque mire dónde están, en la oposición.
Han perdido el gobierno.
Y no es del Titanic, es del Titán y las Titánides.
¿Saben quiénes son?
Raza de poderosos dioses y diosas griegas que gobernaron durante una legendaria edad de oro.
(Aplaudiments) Tomen nota y aprendan, aprendan literatura.
Aprendan, no solo vean la televisión.

Miren, todas las cosas del cielo y de la tierra… -y me voy a pegar bien a esto porque parece que antes no se me ha oído- todas las cosas del cielo y de la tierra son maravillosas, pero la suprema maravilla radica en la libertad de poder elegir entre el bien y el mal.
No lo digo yo, señora Bonig, que el otro día hizo unas declaraciones que le van a traer…, van a ir…, van a traer cola, ¿sabe?
(Veus)

¿Sabe qué dijo… uno de estos magníficos alemanes?
Esta cosa que acabo de leer son palabras de Goethe, un alemán por cierto, uno de estos magníficos alemanes que iluminaron nuestra modernidad y aun hoy con su literatura nos muestran quienes somos.

Usted dio un titular no hace mucho, ya se ha repetido en esta sala: Â«De tanto gestionar perdimos el alma.
Â» ¡Ay!
Se va a arrepentir de haberlo dicho.
Enseguida supe que se había equivocado de verbo.
A ustedes les pasa como a Fausto, el protagonista de esa tradición alemana y que narra la amargura de quien vende su alma y se queda al fin sin alma y sin salida.
Ahí están ustedes.

Las personas dependientes, los discapacitados, los emigrantes, los menores tutelados necesitan ser atendidos por personas que no se extravíen con los fondos por el camino.

Las prestaciones económicas, el acogimiento…, esas personas, esos niños tutelados, que, ¿saben?
, ustedes les habían dado cuatro euros y medio para comer.
¡Qué cosa!
¿No?
No parece una buena madre La Generalitat.
Eso lo vamos a cambiar.

Fausto es ese que vende su alma al diablo y es finalmente destruido por ello.
No, señora… no, señora Bonig, (veus) no la perdieron, la vendieron, por eso estamos nosotros aquí, porque la gente se ha dado cuenta de con quien se la estaban jugando.

Señor Castelló, mire, no le gustan los círculos, pero le han puesto un círculo al PP.
No vale con eso.
No vale con ponerle un círculo al PP.
Hay que contar con la gente y la gente sabe que ustedes no están con ellos.

Mientras ustedes organizaban saraos y grandes festejos, nada cutres, porque ustedes son de mucha categoría, miles de hombres y mujeres valencianos de todo el territorio que ustedes gobernaban caían en la pobreza y en el abandono de sus responsables políticos, que se malgastaban y dilapidaban los fondos que a las personas mayores, a los dependientes, a los menores tutelados correspondían.

Señora Oltra, mis mejores deseos para usted en esta legislatura.
Tendremos que vérnoslas con gente que han vendido el alma.
No sirven a la gente.
Sirven a sus propios intereses.
Además, son pésimos gestores y son peligrosos.
Lo sabemos.
(Remors) Se han llevado nuestros recursos de varias décadas.

Toca gobernar como gobiernan las mujeres en tiempos de crisis: con coraje, para resistir las dificultades; con inteligencia, para encontrar los recursos; con sabiduría, para multiplicarlos sacando de cada medida todo su provecho, como se hace un buen caldo.

Viva entonces y ánimo al pacto… al pacto del botànic.
La gente ya les ha echado del gobierno.
Adelante, señora Oltra.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Quiñonero.

Señor Castelló… pulse, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidenta.

La prueba evidente de que nosotros no privamos de la palabra a nadie es que hay una presidenta que está dirigiendo el debate -y lo diré entre comillas-, igual que -entre comillas lo digo- dirigió el debate el señor Morera el pleno pasado y se inventó nuevos turnos.
O sea, no es una cuestión nuestra, se lo inventan ellos.

Pero fíjese si es sencillo.
Si usted lleva una réplica escrita para hacerla, ¿por qué no ha pedido en el momento oportuno, que es en el turno de réplica?
Solo lo he pedido yo.
Usted pide la palabra y la presidenta supongo -ya no lo sé, aquí ya no se puede saber nada- que se la hubiera dado.
Era lo normal.
Así que si alguien le priva de la palabra, no sigue siendo el PP.
¡Bórrese esos fantasmas!
¿Vale?

Segunda cuestión.
Siempre están mirando ustedes a Grecia.
Hasta para mirar a los dioses miran ustedes a Grecia.
Y así les va.
Aquí deberían mirar un poquito más a la izquierda también, porque cada vez que se pone a hablar, se pone a hablar hacia la derecha.
Hablen hacia la izquierda y miren menos hacia Grecia.
Es un consejo que les doy a ustedes.

Como verá, con estas cuestiones no puedo más que afirmarme y ratificarme en lo que he dicho de los círculos: huelen a naftalina.

Dice usted que somos pésimos gestores.
¿Dónde ha gestionado usted?
¿Qué presupuesto?
¿Cuándo?
¿En qué administración pública?
¿De qué nos va a dar lecciones?
¿De qué nos va a dar lecciones usted a nosotros?
No tiene ninguna experiencia en la gestión y usted se permite decir esto, sin haber gestionado jamás un euro de dinero público.
Sencillamente me parece Â«peligrosoÂ».
Eso sí que es peligroso.
Nadie de este grupo político es Â«peligrosoÂ».
Ya está bien de insultar.
Ya está bien.
(Aplaudiments)

¿Sabe qué es… sabe qué es lo más peligroso de todo?
La ignorancia.
Eso es lo peligroso.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Castelló, desde mi inexperiencia tengo que decirle que usted antes…, la palabra la había pedido para replicarle a la vicepresidenta y no al resto de grupos.
Lo digo porque también conviene que se sepa.
(Veus) Usted ha replicado al resto de grupos, ¿eh?
, desde esta humilde presidencia.

Para terminar y cerrar el debate tiene la palabra la honorable vicepresidenta del Consell por un tiempo máximo de cinco minutos.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor García.

Dels barris d'acció preferent els havia dit en la primera intervenció que en este moment s'està elaborant un pla d'acció des de la direcció general, sobretot de resposta per als barris amb major emergència social mitjançant el desenvolupament comunitari, l'acció social i les xarxes de solidaritat, i comunament amb els municipis d'estos barris, tenint en compte aspectes socioeconòmics, l'índex d'atur, l'escletxa digital, envelliment del veïnat, etcètera.

No obstant, a mesura vaja avançant este pla, nosaltres el sotmetrem també, òbviament, al coneixement d'esta cambra i la veritat és que m'alegre que vosté tinga eixa sensibilitat amb els barris d'acció preferent, que han estat molt abandonats durant els últims anys.

Quant als SAMU, jo també.
.
.
, que també he reivindicat durant estos últims anys la tornada dels SAMU després de les retallades que va practicar el Partit Popular, però sí que no m'agradaria envair les competències de la meua companya de sanitat, que segur que té un pla també per a anar recuperant estos serveis d'urgència.

I mire, senyor Castelló, a mi no m'agrada utilitzar a les persones ni als hòmens, ¿eh?
, ni li xucle la sang ni l'energia a ningú, ni tot això que diuen vostés.
No.
.
.
no, no li xucle res a ningú, vaja.
No, no.
.
.
vosté, tranquil.
(Rialles) Bé, vull dir, dentro de un orden, ¿no?

Mire, el president.
.
.
el president no és que no estiga perquè li falte l'energia, sinó perquè està en la Universitat d'Alacant en l'obertura del curs acadèmic, perquè el president.
.
.
(Veus) No, ahir, quan aplegà tard.
.
.
(remors) perdó, perdó, quan aplegà tard, quan aplegà tard al Congrés dels Diputats era perquè estava en Alacant en l'obertura del curs escolar, i aplegà a les quatre i quart el tren i aplegà al debat a les quatre i vint-i-cinc, perquè vosté ho veja.
Aleshores, aleshores.
.
.
, però va arribar a temps a sentir el senyor Gerardo Camps, que fea de portaveu del Partit Popular.
Deurien estar contents, mire.

I hui no està perquè està amb els emprenedors.
Vosté no se preocupe pel president que està.
.
.
, Â««gosa« de buena saludÂ», ¿eh?
, i d'un gran govern.

Mire, la primera compareixença -convé llegir-se l'ordre del dia, senyor Castelló- és per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura.
Per a això són estes compareixences.
Encara aixina hem tingut la deferència de contar-los a vostés tot el que hem fet durant estos setanta-nou dies, que, com dic, com dic, és més del que varen fer vostés en els quatre anys de legislatura, tant amb el senyor Cabré, que començà.
.
.
, que esta mateixa compareixença fa quatre anys la va fer el senyor Cabré i no la senyora Sánchez Zaplana, com durant en el mandat de la senyora Sánchez Zaplana.

I, mire, a mi me fa molta gràcia la manera que tenen de debatre vostés.
Vostés creen un problema, ¿eh?
, vostés tanquen Radiotelevisió Valenciana i després diuen: Â«¡Qué escándalo!
¡El lío que tienen ustedes para la «reobertura«!
Â».
Però si el problema l'han creat vostés.

Vostés creen un tapó de quaranta-quatre mil persones en dependència i després vénen i diuen: Â«¡Qué escándalo!
¡Menudo tapón!
Â» Però si és que el problema l'han creat vostés.
Vostés van fer un tapó de catorze mil persones en renda garantida de ciutadania i després vénen ací i diuen: Â«Oiga, señora vicepresidenta, menudo tapón.
Â» Però si el tapó l'han fet vostés.
I no és qüestió de passat i futur.
Ja sabem tots que des del dia 24 vostés són passat i nosaltres som futur.
Això ja ho sabem.
El dia 24 els ciutadans i ciutadanes els ho digueren.
Però, home, els tapons els han fet vostés.
Són del passat i són les conseqüències del passat, perquè això és el que té la línia històrica, i és que un hereta el que altres fan mal, que és el que mos ha passat ara, ni més ni menys.

I per a explicar les polítiques que anem a fer, hem d'explicar el que ens hem trobat.
I el que ens trobem cada dia, perquè les conselleries estan plenes de mines antipersona, i quan te descuides, ahí n'hi ha una cosa que dius, ui, ¿i este contracte a qui haurà afavorit?
Ui, ¿i açò a qui estarà.
.
.
, a qui estarà afavorint este saqueig?
I això és el que mos estem trobant.

I com que el segon eix del pacte del botànic, que vostés li tenen tanta.
.
.
, ¿no serà més bonic el pacte del botànic que el del pollo que feren vostés per a començar a governar ací?
(Aplaudiments) Per l'amor de Déu.
Doncs el segon eix diu.
.
.
, parla de transparència i que li digam la veritat a la gent.

Mire, jo no vaig a demanar disculpes perquè jo no he dit que vostés no siguen dignes.
Jo he dit que estos són representants d'un poble digne.
Que el poble és tan digne ara com abans, ¿eh?
Però jo no vaig a demanar disculpes perquè el que he dit és que són representants d'un poble digne i que no són palmeros.
Vostés si volen tindre palmeros, això ja és cosa de vostés, però açò són diputats i diputades.
Aleshores no anem a.
.
.
, no vaig a entrar més ahí.

Mire, el 19% d'augment de pressupost vosté sap, igual que jo, que va ser una mentira, perquè el pressupost real no era constant 2012 i 2013, i en el 2015, amb el dèficit que vostés van deixar l'any anterior que va paralitzar tota la consellera, eren diners per a pagar dèficits anteriors, no per a augmentar el pressupost de la conselleria.
I vosté ho sap, allò del 19% és un mite, igual que allò de la bona gestió de la dreta.

I el que tampoc anem a fer ací és, per exemple, anunciar centres com vostés anunciaven, i la senyora Sánchez Zaplana també, a Alcoi, Elx, Paterna, Quart de Poblet.
Això tampoc ho anem a fer.
Jo no vaig a vindre ací a comprometre'm a una cosa que no siga una cosa que realment podem i anem a dur a terme per a quedar bé ací.

I, mire, per a acabar, ha citat vosté.
.
.
ha citat vosté a Mirabeau.
Mire, han vostés de revisar també les cites que fan, perquè després de la seua mort es va descobrir que era un gran corrupte i, de fet, la revolució li va retirar tots els seus honors, cosa que els ciutadans van fer amb vostés també el dia 24 de maig, per cert.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora vicepresidenta.

Per a informació de les seues senyories els comentaré que, gràcies a l'amabilitat del senyor conseller d'hisenda, anem a ordenar el ple, de manera que intervindrà ell i farà la seua primera intervenció i, després, farem un descans per un temps prudencial.

Però abans d'això volguera demanar-los un minut de silenci desgraciadament per la mort de la nova dona a mans d'un assassinat masclista.

(La cambra guarda un minut de silenci)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Continuem, com dia abans, amb la compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula l'honorable conseller, Vicent Soler.

Compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, senyor Vicent Soler i Marco, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 681) i pel Grup Parlamentari Popular (RE número 636)

El conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyora presidenta.

Senyories.

És esta, com saben vostés, la primera ocasió que comparec davant de vostés com a conseller d'Hisenda i Model Econòmic, i em permetran que els manifeste el meu més sincer desig de mantindre amb les seues senyories un diàleg obert i fluid, un permanent afany de cooperació i la més ferma esperança que, amb independència de les diferències, siguem capaços de trobar àmplies avingudes per a la trobada i el retrobament.

El meu respecte per a estes Corts trascendix el dictat de la raó, ja que d'elles guarde records entranyables i velles amistats des d'aquells anys que vaig ser diputat i vicepresident de la institució.
Em podem vore com a conseller, però tinguen la seguretat que també em poden vore com un humil company de camí, que recorda amb afecte el seu trànsit per esta casa.

La present legislatura ha nascut sota el signe del canvi.
L'Acord del Botànic ha conclòs en la formació d'un nou govern.
Volem ser no només símbol, sinó motor del canvi.
El meu ànim ací i hui és el de transmetre que, sent este canvi possible i necessari, hi ha gravíssimes raons d'estat o, si ho desitgen, de comunitat que ens assenyalen amb tota claredat que en este canvi hi ha àmplies i fonamentals parcel·les de govern per a les quals fa falta la força de la unió, la força de tota la cambra, de tota la gent que està ací.

De fet, vinc amb satisfacció d'haver contemplat ahir com per fi es debatia al congrés la reforma estatutària que vincula les inversions de l'estat amb la nostra població, al pes de la població valenciana en Espanya.
I ja era hora!
Ja era hora, i espere que si el temps, els temps parlamentaris ho permeten, l'aprovació d'esta reforma, si no ho permet en esta legislatura, ho tinguem i se faça en la pròxima legislatura.
I de mantindre la determinació que això vaja a bon port.

Mantindre i reiterar-la perquè si ja el finançament autonòmic, com després explicaré, ens ha conduït al major desastre -subratlle- al major desastre de la nostra autonomia en els trenta-dos anys de la seua existència, la inversió de l'administració central, de la qual òbviament la reforma de l'Estatut volia assegurar, no ha contribuït en absolut a corregir eixe desequilibri.

Això dit, permeteu-me subratllar les dos línies estratègiques en l'acció de govern d'esta conselleria: la millora del finançament, òbviament; però també la millora de l'eficiència de l'administració de La Generalitat per fer factible eixe canvi que volem i desitgem el govern.

Comencem pel finançament.
El finançament autonòmic constituïx per la seua importància la primera línia estratègica del canvi, un canvi vital en aquest cas perquè suposa ni més ni menys la supervivència de l'autonomia valenciana, de la Generalitat valenciana.
Si no aconseguim la plena recuperació de la capacitat financera de La Generalitat haurem patit la derrota més gran que hem conegut, que ha conegut la nostra terra, des del decret de nova planta.

I sent dir-los que ja ara la nostra autonomia es troba seriosament danyada, preocupadament malalta.
Per això tenim una secretaria nova en la conselleria dedicada al tema del finançament, amb direccions generals que han de vore també amb el finançament europeu i també de gestionar millor el patrimoni i tot el sector públic de La Generalitat.

La malaltia de l'autonomia valenciana permet explicacions complementàries, però en totes elles emergix com a primera causa l'infrafinançament.
L'infrafinançament que hem patit durant dècades, l'infrafinançament que ha conduït al fet que s'acumularen més de quaranta mil milions d'euros, ni més ni menys, que el 40% del PIB valencià, quan en l'any 1995 -prenguen nota vostés- l'any 1995 el deute de La Generalitat estava situat en un 6,5, del 6,5 al 40.
Eixe és el recorregut dels últims vint anys.
Això significa que si seguírem amb els ingressos que ara disposem, encara, com ha dit molt bé algun dels portaveus anteriors, tardaríem tres legislatures, tres anys complets per a, tancada La Generalitat, per a poder retornar tot este deute.

Ja en el transcurs de la dictadura, però això ve de molt lluny, les persones i el territori valencià van rebre menys serveis i dotacions públiques, no se sap ben bé per què, potser perquè fórem els últims republicans, pel que fóra.
De fet, a l'inici del període democràtic i de les nostres institucions autonòmiques l'aplicació del criteri del cost efectiu va permetre l'existència d'una informació asimètrica que tendia a infravalorar algun dels serveis transferits.

Els posteriors models de finançament, especialment el que conforma l'statu quo actual, és el finançament del 2002, l'anomenat Â«model ZaplanaÂ», no ha fet sinó aprofundir la bretxa de la insuficiència financera i ampliar la distància negativa entre el que percebem els ciutadans valencians i el que rebem la immensa majoria dels ciutadans de la resta d'Espanya.

Des d'aquell moment el problema valencià no s'ha solucionat, ni en el 1996, quan el Govern d'Espanya va cedir un percentatge dels impostos estatals a les comunitats autònomes, ni este del 2002 quan es va completar el procés de transferències i havia de fer-se resetejar el sistema de finançament, quan en lloc de fer-ho es va definir un model de distribució dels recursos que preservava la asimetria que venien patint els valencians des del principi de la transició democràtica.

El fet és que en el model de 2002 se va prendre com a punt de partida la població de 1999 i que no establira un mecanisme per a realitzar-ho cada any.
I va acabar agreujant el perjudici, ja que durant bona part de la dècada passada, com vostés saben, la població valenciana va créixer més que la mitjana espanyola.

La reforma de 2009 va servir per actualitzar les xifres de població, introduir els fons de convergència, en els qual la Comunitat Valenciana apareix com una de les principals beneficiàries.
Però el fet que la major part dels recursos seguixen distribuïts d'acord amb l'statu quo fixat en el 2002, ha acabat col·locant la Comunitat Valenciana de nou a la cua pel que fa als ingressos per habitant.

La mateixa llei de 2009 establia que el Govern d'Espanya estava obligat a revisar el sistema i corregir els seus desequilibris en el 2014.
Podia i devia d'haver-ho fet.
Però ha preferit continuar apretant les comunitats autònomes, obligant a sensibles retallades socials comunitats que, com la valenciana, han estat les pitjors tractades pel sistema de finançament.
I esta asimetria ha donat pas a una altra: les autonomies pitjor finançades han hagut de recórrer en major mesura que la resta a més préstecs de l'estat per pagar els seus proveïdors.
(Inintel·ligible) .
.
.
amb això més càrrega financera i han hagut d'acceptar una condicionalitat que retalla la seua autonomia política i financera.

Senyories, tant és així que hui, com ha dit molt bé la senyora vicepresidenta, la segona conselleria, la segona partida dels pressupostos de La Generalitat, després de sanitat, és el deute, pagar el deute, pagar els costos financers del deute.

Miren vostés, sé que no es veu bé, però els explique este gràfic.
Este gràfic mos diu que l'any 2010 el pressupost de La Generalitat significava més o menys el 13,7% del PIB valencià.
Saben ara, amb un pressupost similar, que la part del pressupost dedicada a política, no a pagar el deute, ha acabat reduint-se més d'un punt i ara està en el dotze i poc?
Què vol dir això?
Vol dir que la càrrega del deute està condicionant absolutament les polítiques, les polítiques possibles d'esta Generalitat.

Este és un gràfic que deurien tindre tots en casa i recordar-ho.
Quin pes té el deute acumulat per a l'exercici de les competències a què tenim obligació.

Com he assenyalat abans, les anteriors causes no són les úniques.
Una bona part del dèficit té causes pròpies, atribuïbles a greus errors de gestió, al descontrol i a l'eufòria en la despesa que han caracteritzat passades etapes del govern valencià, fins i tot quan els efectes de la crisi eren més que previsibles.
Assumixc que l'orientació de part del pressupost valencià cap a finalitats improductives ha malmés el vigor de la nostra economia, com ho ha fet la corrupció en les seues diverses modalitats, des de la mesurable en euros, sobres i dinerets que han anat a les butxaques d'alguns, que no als interessos generals, fins -alerta!
, no ens oblidem d'això- fins la no més difícil quantificable metres de requalificació de sòl fetes per decisions arbitràries per part dels responsables polítics.

Esta part del dèficit s'integra en el que el nou govern ha d'afrontar sense remei, perquè estem en un estat de dret, encara que tindrem ben present la identificació de les responsabilitats polítiques, patrimonials o penals que corresponguen, com ha dit anteriorment la vicepresidenta.

Però més enllà d'esta (inintel·ligible) .
.
.
fracció, encara que minoritària, la major raó del problema valencià té els seus orígens en el maltracte que la Comunitat Valenciana ha rebut de l'administració central.
Que siguem l'única comunitat autònoma que combina una balança fiscal negativa i un nivell de renda 12 punts per baix de la mitjana, senzillament és escandalós, democràticament escandalós, és anticonstitucional, és inadmissible per part dels valencians.
(Aplaudiments)

Il·legal, il·legal, contra la llei de finançament de les comunitats autònomes, contra el principi d'equitat, contra el principi de solidaritat, contra els principis bàsics de convivència constitucional.
És important per la magnitud de les diferències entre els valencians i la resta d'Espanya.
És il·legal perquè ha saltat pels aires tant les previsions constitucionals com la llei, com he dit, de finançament de les comunitats autònomes.
Oposat a l'equitat, perquè la situació actual equival a dir que els valencians estem castigats a viure menys temps o de pitjor manera que la resta dels espanyols, a estar pitjor educats o disposar de menys oportunitats del progrés econòmic.
Un dur càstig per a un poble de cinc milions d'habitants, el mateix que Finlàndia, Noruega o Irlanda.
Un dur càstig per a més del 10% d'una població que, estant a Espanya, es pregunta on es troba la part d'Espanya que li correspon.

L'administració autonòmica valenciana gasta en termes comparatius menys que la mitjana gairebé en tot, sanitat, educació, prestacions socials, el tema de la dependència miren vostés com estaven les coses, infraestructures sobretot, polítiques d'ocupació, polítiques d'innovació.
A vegades més del 30 i del 35% del que és la mitjana d'altres comunitats autònomes.
I això és conseqüència de l'afany austericida evidentment que ha obligat a concentrar la despesa en els serveis públics fonamentals, abandonant altres polítiques tanmateix necessàries -ja en parlarem d'això al final de la meua intervenció.

Malgrat això, la despesa per càpita en els anteriors serveis fonamentals ha estat inferior a la mitjana espanyola.
Mentrestant els recursos destinats a finançar altres polítiques racionals amb el creixement i la sostenibilitat -torne a repetir, infraestructures, innovació, ocupació, turisme i cultura- han arribat, com dic, a ser quasi bé la meitat del que se donava en altres comunitats autònomes.

La valenciana s'ha situat entre les comunitats que dediquen menys recursos per habitant als seus serveis i, al mateix temps, entre les que registren major nivell de dèficit pressupostari.
Com és això?
Més dèficit, menys despesa?

El problema valencià ha guanyat en intensitat a mesura que en lloc de proporcionar unes solucions reals se'ns ha connectat a eixos instruments de respiració assistida, coneguts com el FLA; de respiració assistida o els plans de pagament de proveïdors.
Sent vergonya, ho dic de veritat, senyories, sent vergonya com a conseller, vergonya aliena, quan escolte que estos préstecs, que no són altra cosa que això, préstecs, constituïren una sincera prova de la sensibilitat del Govern d'Espanya cap als valencians.
Vergonya aliena!
Fins i tot una almoina, una almoina té més sensibilitat que esta trampa que ens obliga a endeutar-nos sense pausa perquè no es produïsca la caiguda del nostre ja malmés estat del benestar.
Seria com agrair que se'ns permeta escollir el tipus de corda amb què ens hem de penjar.

Els valencians hem de ser plenament conscients que s'està faltant al respecte nostre.
El FLA no és un mecanisme neutral.
La seua aplicació i el mecanisme de control exercit constituïxen un actiu exercici de recentralització política.

El Govern d'Espanya ha aprofitat els efectes de la crisi per augmentar la seua presència i reduir la de les comunitats autònomes; això ja ho sabem tots.
Però és tot molt més subtil, molt més subtil.
No cal més que observar com es distribuïxen els objectius del dèficit, per exemple, una distribució asimètrica en la qual el govern central se pot donar fins a un sostre del 3% per a l'any que ve i a nosaltres un 0,3.
Ah caram!
Com si nosaltres no tinguérem les obligacions de tres dels quatre pilars bàsics de l'estat del benestar!
Ells tenen la seguretat social, evident, que jo la separaria; després tenen tota la resta.
Nosaltres tenim la sanitat, l'educació i la seguretat social, que són inflexibles a la baixa.
Hi haja crisi o no hi haja crisi, els xiquets han d'anar a l'escola i els maltats han d'anar als hospitals (aplaudiments) i els dependents han de ser atesos.

La perversitat del senyor Montoro i companyia consistix en que ell sí que pot tindre un sostre del 3% del dèficit i nosaltres un 0,3, com si nosaltres poguérem reduir, com molt bé va dir la vicepresident un dia, que me va encantar; diu, Â«no, no, senyor Montoro, si no passa res, done'm el nom dels xiquets que hem de traure de les escoles i el nom dels malalts que no poden entrar als hospitalsÂ».
Perquè d'això es tracta, d'això es tracta, perquè és eixa la nostra responsabilitat.
D'això és tracta.

Està clar que l'estat no té este tipus de responsabilitats.
Té la seguretat social, que ja està fent un bon dany a la caixa de reserva, però sobretot té moltes altres obligacions, que sí que podien ser flexibles a la conjuntura econòmica, amb tots els respectes.
No sé per què enguany s'han de comprar tants carros de combat i no se'n podien comprar tres menys o no se podien fer tants quilòmetres d'AVE, que no són necessaris i que és una milionada que va a costa de l'estat del benestar.
(Aplaudiments) Això sí que és flexible a la crisi, menys quilòmetres d'AVE perquè no podem fer AVE.

Alguns de vostés recorden com va nàixer la Ciutat de les Arts i de les Ciències, com a ciutat de les ciències?
Això era una idea del govern socialista de l'any 1989 o per ahí.
Vostés saben que vàrem parar absolutament tota l'edificació en la ciutat de les arts quan va vindre la crisi de 1992?
La vàrem parar absolutament perquè sabíem distingir molt bé entre el que eren necessitats, el que eren coses que volien fer però que no eren prioritàries.
Perquè la política és prioritat, són prioritats amb els mateixos diners.
I ho estem demostrant en l'exercici pressupostari d'enguany amb els mateixos diners que vostés, el govern anterior, va posar en el pressupostos estem fent meravelles, estem fent meravelles, perquè estem canviant les prioritats i estem ficant per davant les persones i les necessitats i l'estat del benestar, això per davant de tot.
I estem reduint òbviament els capritxos, les històries de sous inqualificables, de llocs de treball de gent que no va a treballar, etcètera.

Tot això, ho compararé i ho diré en la segona part de la meua intervenció, és diferent a les retallades.
Perquè una cosa són les retallades i una altra cosa és l'eficiència, una altra cosa és l'eficiència.
Sí, sí, senyors de la dreta, l'eficiència que vostés mai no han volgut per al sector públic, perquè volien privatitzar-ho tot.
(Aplaudiments) Efectivament.
D'això en parlarem després.

Ara anem a parlar de finançament.
I tampoc val caure en la trampa saducea de la impossibilitat de canviar les coses.
Â«No anem a espentar, perquè si demanem més diners les altres comunitats autònomes se ficaran nervioses i serà un potingue.
Â» I això és el que ha passat fins ara.
Però és que ahí hi ha una trampa saducea ahí.
És que resulta que hem de parlar de tot el pastís, no del pastís que ja el senyor Montoro de manera magnànima dóna a les comunitats autònomes, no, no, de tot el pastís, el de les AVE, el de les autovies que no circula ningú i tot això que és part del pressupost de l'estat.
D'això també volem parlar.

Volem parlar de tot el pastís, del tot el que paguem els contribuents, de tot el que estem traient de les nostres butxaques, de tot el pastís.
I amb tot el pastís, aleshores totes les comunitats autònomes i sobretot les que pitjor estan, com la nostra, sí que podem parlar d'augmentar la nostra capacitat financera.
Sí que podrem, perquè n'hi han diners, n'hi han diners, en este moment n'hi han diners.
Però eixos diners estan mal distribuïts.

I, per tant, possibilitats n'hi han i estic convençut i estic convençut inclús, probable possibilitat que el Partit Popular guanyara les eleccions generals, fins i tot en eixe context açò és inaguantable.
I pobre del Grup Popular valencià si no és una part fonamental en la consecució d'un canvi del sistema de finançament autonòmic.
Sí, un marc de recentralització i d'insuficiència financera.

El govern valencià encapçalat pel seu president ha iniciat el que serà una llarga i dura però necessària marxa; la de sol·licitar la col·laboració activa de la societat valenciana.
Així ha succeït ja amb les forces polítiques, la major part d'elles presents en estes Corts, totes, d'alguna manera totes han dit que sí i això, com poden imaginar vostés, és un pas important.

Però el que és més important encara és que el missatge ha calat, ha calat en la societat valenciana.
Jo crec que este moment és històricament molt bonic com a valencians.
Com a mínim hi ha una cosa que ens unix a tots.
Després d'haver partit per la mitat la societat valenciana entre bons i mals valencians des del principi de la transició per qualsevol excusa i pretext que ens ha debilitat absolutament, hem sigut invisibles en Espanya i invisibles en el món, ara resulta que tenen com a mínim una causa, alguna cosa que ens pot unir a tots i som cinc milions de persones i podem fer molt de forat si mantenim, almenys en este tema, la unitat.
Però no és una unitat política, que és necessària, però no és suficient, sobretot la unitat cívica, la unitat de la societat, de la societat civil.

Quan parle de suport em referisc, com és lògic, a les iniciatives parlamentàries, tan importants i necessàries, perquè l'expressió democràtica s'eleve amb conjunció amb el govern valencià i d'altres veus de la comunitat.
I em referisc també a la tasca de suport que pot realitzar la comissió d'experts de Les Corts.
Ahí sí que ens agradaria com a govern continuar tenint eixe recolzament, senyor president, perquè crec que ací no cal inventar la pólvora o descobrir el Mediterrani.
Les coses estan perfectament perfilades en la comissió d'experts.
És tracta de posar-les al dia, d'emfatitzar, de treballar més a fons, perquè hi han aspectes que no s'han pogut treballar encara, etcètera.
I, sobretot, sumar, sumar voluntats, sumar voluntats i sumar la idea de dir Â«prou, s'ha acabat, els valencians no podem continuar estant aixíÂ».
Jo crec, torne a repetir, que estem en unes condicions idònies per a fer-ho.

A partir dels elements de diagnòstic i de raciocini, que se sumen als ja existents, presentarem una nova proposta de model de finançament al Govern d'Espanya en el futur marc de la reforma del model ara existent.
De fet, fórem de les primeres comunitats autònomes que ja en el mes de juliol, quan encara no portàvem ni uns dies en el govern, vàrem ja presentar una proposta de reflexió a la comissió d'experts, que avui ha vingut un burofax del ministeri per a dir que eixa comissió se podria reunir.

Se podria reunir… Vostés saben en quin mes estem de l'any 2015?
Estem en el mes de setembre ja avançadet.
L'any 2014 s'havia d'haver canviat el model de finançament.
S'acabarà la legislatura i, òbviament, no s'haurà canviat el model.
Això és gravíssim, és una falta de respecte a la gent; Â«a la gentÂ» vol dir a nosaltres, a vostés com a representants del poble, però a la gent, en este cas a cinc milions de persones.

I per què no s'ha fet?
És una bona pregunta.
Per què no s'ha fet abans?
Què ha passat?
La crisi era la gran raó per la qual no es podia fer?
Mire, torne a repetir, la crisi era el moment per a fer el canvi, perquè és la crisi la que ha denotat que el model no funcionava; és la crisi que ha dit que és la sanitat, l'educació i la dependència les que han patit més la crisi.
És ahí que s'havia d'haver canviat, no una excusa per a no canviar-ho, perquè les comunitat autònomes estem patint-ho i esta, torne a repetir, més que més.

Però, bé, excuses de mal pagador, mai millor dit, el cas és que no s'ha fet.
I cada dia que passa, cada dia que passa tenim més problemes.
Són 40.
000 milions.
Vostés se creuen que això ho poden pagar?
Sincerament.
Ja significa el segon concepte pressupostari.
Però se pot créixer, se pot seguir creixent perquè tenim un dèficit estructural?
És que tenim una despesa per capita i gastar poc no vol dir gastar bé, eixe és un altre tema, un tema gravíssim.
Quan se té poc s'ha de gastar millor, s'ha de pensar bé en el que se gasta.
No pot ser que no arribes i resulta que te gastes en festes, fotos caríssimes i grans tinglados improductius.

Vostés saben que al principi de la dècada dels noranta la renda per capita dels valencians era la mitjana d'Espanya i que en estos últims vint anys hem perdut 12 punts de renda per capita relativa respecte a la mitjana espanyola?
I Espanya no és Euskadi, Catalunya o Madrid.
No, no, no.
Espanya també és Galícia i també és Extremadura.
De la mitjana espanyola, en estos vint anys ens hem empobrit en 12 punts de renda per capita.
Això és terrible i és terrible pensar que evidentment els governs no ho expliquen tot.
Però les polítiques econòmiques, sí, les polítiques econòmiques, sí.

Jo els explicaria a alguns de vostés, que sembla que estan nerviosos per estes evidències, que… (Remors) Vosté en concret que ara me replicarà, sí, sí, ara vindrà ací i me replicarà segurament.
Però vosté ha de saber, vosté en concret, per a què ja prenga nota per a la rèplica, que una part important de la caiguda relativa de la renda per capita és per la diferencial, diferencial de productivitat de la nostra economia al respecte, i el canvi del model econòmic que és fonamental se fa, en un món de petites i mitjanes empreses, diríem, en un món de microempreses, com és el cas valencià, se fa òbviament amb la complicitat, amb la confiança, amb el treball conjunt amb el sector públic.

I nosaltres no hem pogut fer polítiques de pimes; vostés amb el comportament que han tingut, que han desviat els pocs recursos que arribaven per a coses no productives, no s'han posat entre cella i cella el que era fonamental per a nosaltres.
I ho han fet altres llocs, per exemple Euskadi, amb metralladores i amb (inintel·ligible) .
.
.
i no sé què, han fet un canvi de model que en este moment, d'aquella economia de bases i… (Remors)

Estava dient que una economia amb tots els problemes polítics que ha tingut ha sigut capaç de fer una economia de bases hidrometal·lúrgica i de construcció naval i de coses bàsiques en una de les economies més avançades d'Europa occidental amb un nivell d'atur que és la meitat de l'espanyol.
Això és el que havien d'haver fet ací en lloc de fer tots els tinglados que hem estat fent i perquè el govern de La Generalitat no ha tingut les prioritats que tocava.
Pocs diners i mal utilitzats, molt mal utilitzats!
(Aplaudiments)

Evidentment, estes coses les podem canviar i les volem canviar, este govern les vol canviar.
Les vol canviar, perquè acabe de dir que volem canviar-ho per la via de reclamar allò que és just, el que toca, el que toca, perquè tots paguem els impostos, supose, no?
, com els altres, i tanmateix no ens arriba el mateix.

Miren, els ingressos per capita valencians, pel finançament autonòmic, són uns dos-cents cinquanta euros per baix de la mitjana.

La despesa per capita, poca i mal utilitzada, és cent cinquanta-cinc.
Com deia adés, sobre ser una despesa per capita inferior a la mitjana, estem generant dèficits estructurals perquè encara n'hi ha una diferència de cent euros per capita pels quals es genera el dèficit.

Doncs, tot això hem d'intentar arreglar-ho.
I hem d'intentar arreglar-ho des de dos perspectives:

Una, donant exemple, donant exemple.
Quan jo m'he de sentir en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, per part de gent del seu partit i del ministeri, que els valencians som uns malgastadors i que ho fem molt malament i que tot el dèficit està generat per això, jo me rebel·le perquè no és veritat!
(Aplaudiments) Els valencians no som malgastadors i tenim dret a que se canvie el sistema de finançament, tenim tot el dret a fer-ho, tot el dret.
I mos ho hem sentit.
.
.
, no jo només, eh?
, només cal mirar les actes, eh?
, s'ho han sentit tots els consellers anteriors, eh?
, que és bastant més lamentable.

D'això es tracta, de la mala imatge, d'allò que hem anat acumulant durant vint anys, que ha significat que mos han llevat inclús l'autoritat per reivindicar allò que és just, de la mala imatge que teníem.

És una (inintel·ligible) .
.
.
brutal, terrible, límit.
I hem de recuperar l'autoritat per a reivindicar allò que és just.
I, per tant, el tema de la imatge és molt important, el tema del bon govern és molt important, importantíssim, el de donar exemple, el d'acabar amb totes les frivolitats amb què s'ha treballat durant estos anys.

I, naturalment, en la mida que tenim una àrea de responsabilitat impositiva, intentar lluitar contra el frau fiscal, intentar lluitar contra el frau fiscal; pensar si podem fer actuacions de contribució, impositives, que puguen encara augmentar quantitativament, però també millorar la pressió fiscal sobre els diversos segments de la societat.
.
.
Hem de fer moltes coses.

Però, ¿i el finançament complementari dels fons europeus?
¿Vostés saben que s'havien oblidat pràcticament del finançament europeu?
Ahir va arribar una carta de Brussel·les recordant-nos que hem de tornar -no dic els milions perquè s'espantaran-.
.
.
, els milions que hem de tornar a Brussel·les per falta de control de les ajudes de la PAC.
¿Tornar a Brussel·les diners perquè no s'han fet bé els expedients?
No digam ja les multes que mos han posat i les que mos posaran, no?
, etcètera.

Estem parlant de coses que, realment, per a canviar-les, hem de canviar nosaltres primer, nosaltres primer, i hem de crear-nos autoritat per a demanar allò que és just.
I això és molt important.

Jo crec que estem en condicions de fer-ho, almenys el govern té moltes ganes de fer-ho, de tocar la pesseta.
.
.
, l'euro en este cas, de tocar l'euro, de vore cada euro on va, que això és important.

Miren vostés, la vida econòmica de les nostres empreses i de les nostres famílies depén molt de l'acció directa del govern, però també de l'acció indirecta a través d'instituts financers, com, per exemple, l'Institut Valencià de Finances.

¿Vostés saben quin mal ús s'ha fet de l'Institut Valencià de Finances?
Més d'un i més de dos hauran d'anar al fiscal, eh?
Però a nivell macro, a nivell agregat, ¿saben vostés que n'hi ha més d'un 62% de morositat?
¿Vostés saben que l'Institut Valencià de Finances i, connectadament, la Societat de Garantia Recíproca -que és una institució privada, però que, al final, pràcticament la majoria del pes i de l'accionariat i de la responsabilitat financera caurà de mans de La Generalitat, a través de l'Institut Valencià de Finances.
.
.
?
¿Vostés saben que eren instruments molt bons, una idea molt bonica perquè en un món de microempreses i en un món de xicotetes empreses este tipus d'institucions poden anar una miqueta més enllà del que va el mercat, del que van les institucions financeres privades, del que van els bancs i, sobretot, una vegada perdudes de manera miserable les caixes d'estalvi -com s'ha fet ací, caixes de cent cinquanta anys que vàrem perdre en quinze dies, com qui diu?

Este tipus d'institucions, que tenen col·laterals, que poden permetre que inclús els bancs i les institucions privades puguen anar una miqueta més enllà, perquè tu reserves l'Institut Valencià de Finances per a aconseguir que vagen allí on ells no anirien de manera directa.
.
.

Tot això s'ha tirat per l'aire, s'ha fet un.
.
.
62% de morositat.
Però, per què?
Perquè se van desnaturalitzar eixes institucions sobre la marxa.
En lloc de dedicar a allò que s'havia de dedicar, es varen involucrar en tota l'especulació immobiliària que encara estem pagant.
Tota la punxada immobiliària l'estem pagant, també les institucions públiques financeres.
I algunes d'eixes operacions -ja arribarà ací el director de l'Institut Valencià de Finances i ho explicarà amb tot detall- tenen noms i cognoms.

I espere que l'opinió pública siga conscient de com s'han utilitzat els diners de tots i, sobretot, el mal ús dels instruments boníssims que teníem per a anar més enllà d'allò que el pressupost podia donar de si.

Com deia adés -i no vull allargar-me-, (remors) .
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Continue, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
La segona línia estratègica és aconseguir l'eficiència, millorar l'eficiència del nostre sector públic, que ha d'estar al servei de la societat, al servei de les empreses, al servei de les famílies.

Ara vaig a explicar.
.
.
, perquè estan també molt interessats en saber les mesures.
La primera que té a vore és en l'ús dels pressupostos.
Els pressupostos són una ferramenta fonamental per a aconseguir millorar l'eficiència.

Miren vostés, ja ho estem fent.
En estos setanta-nou dies que tenim, ja hem aconseguit reordenar les prioritats del govern.
La vicepresidenta ha pogut, per exemple, poder fer front a eixos pagaments endarrerits que afectaven el sector més dèbil de la societat gràcies a que hem fet una modificació pressupostària molt important.
Perquè eixes modificacions pressupostàries, que estan legalment permeses, s'han posat al servei de qui més ho necessitava perquè les nostres prioritats han canviat -i estic parlant del pressupost de 2015, és a dir, del pressupost que vostés varen elaborar.

El mateix ha passat amb els fons europeus, el mateix ha passat.
Nosaltres, amb els fons europeus, el que hem fet és acceptar el pla que havia fet el govern anterior, perquè si no estaríem dos anys sense poder utilitzar fons europeus, i reordenar-los internament per a ficar altres prioritats.
Prioritats que, com s'ha dit tantes vegades i se dirà al llarg de les compareixences dels nostres consellers, estan els serveis socials bàsics, en principi.

I el que és més trist és que després cal entrar també en polítiques econòmiques, en polítiques industrials, en polítiques d'infraestructures, i no ens arriben els diners.
I esta economia té més necessitat que altres economies d'Espanya per a fer el canvi de model productiu.
Perquè eixe 12% de caiguda de la renda per capita, com he dit anteriorment, està vinculat al model productiu que tenim.
Bé.

Per tant, un sector públic eficient és fonamental.

I hem dit que la primera qüestió, òbviament, ha sigut disputar-li al senyor Montoro eixe cataplasma que va fer en desembre de 2014 amb el senyor Moragues per tal de dir que teníem més ingressos dels que teníem i menys despeses de les que teníem per a permetre continuar la respiració assistida del FLA.

Doncs, molt bé, hem hagut de rascar i hem hagut, com ens havíem compromés amb la gent, amb els nostres electors sobretot, de dir la veritat.
I vam descobrir, a la setmana d'estar en la conselleria, que en el PEF -programa d'equilibri financer, que és aquell que has de presentar en el Consell de Política Fiscal i Financera perquè, si no, no te donen FLA- vam descobrir que hi havien, atenció!
, mil cinc-cents milions d'ingressos ficticis.

Però no acaba ahí la història.
No, no.
És que, quan al cap d'uns dies vàrem anar descobrint més coses, vàrem descobrir que hi havien, d'entrada, quatre-cents milions de despesa sanitària que no estaven en els pressupostos, estaven fora dels pressupostos.
Sumen, eh?
, vagen sumant.

Però és que, després, en les setmanes següents, hem descobert, d'ací i d'allà, més de dos-cents milions d'euros que no estaven en els pressupostos.
Vagen sumant, eh?
, vagen sumant.

Què vol dir això?
Vol dir que tenim necessitat de refer un PEF -jo crec que hauríem d'estar tots d'acord amb això- que fóra realment.
.
.
, que plasmara la realitat, és a dir, que diguera, de veritat, quants ingressos tenim i hem tingut i quina despesa.
I això resulta que serà molt més, generarà un dèficit superior al 0,7, que és el que mos ficava el ministeri per a enguany.
Serà 2,3 o 2,4, que se diu de seguida, però és molta la diferència.

I saben vostés què n'hi ha darrere de tot això?
No només que estem diguent la veritat, és que el senyor Fabra.
.
.
, president Fabra, perdó, el president Fabra, abans de les eleccions, abans de les eleccions, s'havia traspassat, s'havia carregat el sostre de dèficit del 0,7.
És a dir, quan nosaltres entrem en el govern ja s'havia passat el sostre de dèficit que havien pactat el senyor Moragues i el senyor Montoro.

Tot una ficció.
Aixina no es pot anar per la vida, no es pot anar per la vida, senyores i senyors.
Hem de saber d'on partim i on anem i què fem.
I els assegure una cosa, eh?
, anirem quan se mos convoque -abans de les eleccions, que ja és molt difícil- al nou Consejo de Política Fiscal y Financiera i anem a dir-li al senyor Montoro: Â«Això és el que mos hem trobat i això és el que n'hi ha.
Faça el que vullga, el que vullga, el que li done la gana, però tenim l'obligació, com a representants del poble valencià, de dir la veritat.
Â» (Aplaudiments)

Una altra cosa, com que els PEF són bianuals, és que per a l'any 2016 tenim l'obligació també, amb la nostra gent, amb el que representem tots els qui estem en la cambra, d'explicitar quines són les reivindicacions justes de nous ingressos provinents d'un nou sistema de finançament autonòmic, que esperem que a l'any 2016 estiga perquè hi ha un compromís de tots els partits polítics que se presenten a les eleccions generals, perquè pugam tornar a la senda de la consolidació fiscal.

Nosaltres no estem en contra.
Nosaltres creguem que el tema de la consolidació fiscal és un tema important.
No és l'únic perquè, com ha dit molt bé la vicepresidenta, primer estan els xiquets que han d'anar a escola i els malalts que han d'estar en l'hospital, però l'estabilitat macroeconòmica també és molt important.
I, per tant, a nosaltres ens agradaria.
.
.
estaríem entusiasmats d'arribar al 0,3, com vol Brussel·les, naturalment.
Té una solució molt fàcil: repartir el pastís d'una altra manera entre el govern central i les comunitats autònomes i conformar, d'acord amb la lògica, que fera que, com a mínim, nosaltres estiguérem en la mitjana, cosa que tornaria a ser injust perquè, després de tants anys, de tant de temps per baix de la mitjana, alguna necessitat tindríem d'estar millor que la mitjana per a compensar.
Però ens quedem amb la mitjana.
Si estiguérem en la mitjana, si donaren els recursos que toca, no hi havia cap problema perquè la Generalitat valenciana complira el sostre de dèficit de 0,3, cap de problema.
Entusiasmats de fer-ho.
Però, clar, és que t'has de sentir en el Consejo de Política Fiscal y Financiera el senyor Montoro i el senyor Beteta dir: Â«Las comunidades cumplidoras y las no cumplidoras.
Â» I dius: Â«Xe, doncs no tenen cara estos senyors!
Â» Que més m'agradaria ser complidor.
(Aplaudiments) Però, per favor!
(Rient) Encantat de ser complidor.
.
.
Si paguen, si ficaren els ingressos.
Complidoríssim!
Si és estupend!

Per tant, el que volem, i l'estat ja ha fet la primera proposta, és que ens ajuden tots els membres de la cambra que configurar.
.
.
(Remors) (Algú diu: Â«Xxt.
Â») Els que vullguen despenjar-se que se despengen, eh?
I el poble valencià ja prendrà nota del que fa, no?
Però seria interessant que tota la cambra defensara estes tesis respecte del pes del 2016.
És a dir, anar a la senda fent una clara disposició de les partides suplementàries que són necessàries per a complir el 0,3.
I la manera de fer-ho és no amb l'actual sistema, sinó amb un nou sistema de finançament autonòmic que permeta evidentment que tingam estos diners.

Doncs bé, l'any 2016 hi ha un pressupost.
Sí, podíem prorrogar el d'enguany, perquè tindríem tota la legitimitat per a fer-ho, perquè hem arribat molt tard al govern.
I si se fa bé els pressupostos, comencen en febrer a fer-se els pressupostos de l'any següent.
I nosaltres comencem en setembre per a fer això.
Sí, sí, perquè el 31 d'octubre ha d'estar ací el pressupost.
És a dir, estem parlant que les condicions de treball és anar contra rellotge.
I anem a fer-ho.
Però anem a fer-ho amb un evident canvi de prioritats, com és per altra banda obvi, i sobretot anem a intentar que la manera de fer el pressupost no siga la inercial, és a dir: Â«Bé, tots demanen un 10% més.
Â» No, no, se tracta de canviar l'estructura dels pressupostos.
Es tracta d'habilitar les partides que són necessàries perquè els compromisos de govern puguen utilitzar-se, canviar per tant l'estructura, pensar, en definitiva, -com ha dit molt bé la presidenta anteriorment- i acabar conformant una estructura pressupostària que responga a les noves decisions polítiques.
I sobretot tindre en compte que només amb l'augment del finançament autonòmic o no complirem el 0,3, que a la millor, si no canvien, segurament no podrem complir-lo, cosa que a mi sincerament m'agradaria fer-ho, però.
.
.
Perquè tenim unes necessitats de suplir les mancances acumulades durant vint anys en serveis bàsics i en serveis, en definitiva.

Per tant, això és prioritari, però els assegure de veritat que m'encantaria poder complir el 0,3.
M'encantaria.
Només si els ingressos són els que toquen.
Eficiència, per tant, productivitat, noves tecnologies.
Parle d'eficiència i sabem que tenim en esta conselleria una direcció general que pot ser un bon instrument, que és la Direcció General de Sistemes d'Informació i Comunicació.

Vostés saben que n'hi han tres mil ordinadors en un magatzem?
Tres mil ordinadors que no connecten amb la xarxa, perquè -atenció- el director general corresponent no s'entenia amb altre director general, i ara resulta que els tribunals de justícia de tot el País Valencià, tota la Comunitat Valenciana, estan sense ordinadors nous perquè estan acumulats per la ineficiència, la indolència i l'absurditat que significa no haver parlat uns amb altres en la compra dels ordinadors?
Tres mil.
I quan vinga esta vesprada la consellera de justícia els dirà com està el pati, eh?
Els jutges se'n pugen per les parets, se'n pugen per les parets de la infradotació.
.
.
Bé, a la millor a vostés eixes coses no els preocupen, sinó tot el contrari.

Però jo el que sí que volia dir-los és que arriben a este punt.
Tres mil.
És a dir, fa un any, no fa dos mesos, fa un any que estan en un magatzem perquè no s'ha trobat la manera de lligar-ho amb els sistemes d'informació.
Eixe és el tipus de coses que no volem.
No volem que l'administració pública, la de tots, la que és capaç de crear una ciutat més justa i més igualitària siga tan ineficient com ha segut, que és el que realment, normalment la dreta econòmica vol, que siga ineficient.
No els preocupa.
N'hi ha un concepte històric, que és molt bonic, que és el de classes extractives.
Vostés saben el que són les classes extractives?
Doncs, ara (inintel·ligible) .
.
.
preocupa.
No, no, no, no, no, té molt a vore amb el que estem diguent, eh?
(Remors) Té molt a vore amb Gürtel, té molt a vore amb Nóos, té molt a vore (aplaudiments) amb totes estes coses, eh?
, amb Brugal, té molt a vore.
Mire, molt a vore, molt a vore, molt a vore.
I en Andalusia i on siga.
Molt a vore, molt a vore.
Excuses de mal pagador, no.
Té a vore en aquells que utilitzen el sector públic, l'administració pública per a guanys particulars.
Això ve des de quan.
.
.
les mines d'or i plata en Amèrica.
Això ve d'allí.
Se crea una estructura que la gent va al sector públic per a fer guanys particulars, no per a pensar en els interessos generals.

I alguna cosa d'això sembla, sembla, eh?
-no ho sé vostés el que pensen-, sembla que ha passat ací.
Bé, doncs tot això es pot millorar.
Tenim un pla de replantejament de tot el sistema informàtic, de tot el sistema d'informació, que va a permetre habilitar i fer viable tot això que s'ha dit: que no puguen estar en cues perquè no n'hi ha ni dades, ni n'hi ha informació per al tema de la dependència o del tema de tantíssimes coses.
Vostés saben que moltes vegades s'han de fer dos analítiques diferents perquè resulta que el programa d'un hospital no està compaginat amb el programa d'un altre hospital, és a dir, que el sector públic ha de pagar dos analítiques senzillament perquè no n'hi ha comunicació entre dos hospitals?
Tot això està passant.
Això ha passat, i això és indolència, això és indolència, això és desinterés per parlar dels interessos generals.
I això és el que anem a fer nosaltres.
La petita gran revolució, si és que volen parlar de coses concretes.
La petita gran revolució que significa fer eficient el sector públic.
Fer eficient el sector públic per a aconseguir que siga útil per a la majoria de la gent!
(Remors)

Li explique això de la Ciutat de la Llum?
Li explique això d'Aerocas?
Bé, doncs això hem de fer.
Hem d'intentar fer front a totes les mines antipersones que ha dit la senyora vicepresidenta.
Tot això hem de fer, perquè a mi m'encantaria no parlar d'estes coses, senyor Castelló.
Senyor Castelló, m'agradaria no parlar d'estes coses.
M'agradaria partir de zero.
M'agradaria partir de zero.
Torne a repetir, de zero!
Perquè aixina.
.
.
(Algú, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«No menys quaranta.
Â» No menys quaranta!
(Rient) No menys quaranta.
(Aplaudiments) És a dir, demanen polítiques, i les polítiques de tapar forats, hem d'estar tapant forats.
Hem d'estar.
.
.
Inclús la generació dels meus néts estaran pagant les excentricitats que han fet vostés en estos vint anys, eh?

El senyor president:

Senyor conseller, vaja al tema.
(Rialles i aplaudiments) (Veus)

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, senyor president.

Sembla que no els agrada el que estic dient.
Bé, de tota manera la conclusió de tot això és que esta conselleria, que és d'Hisenda i de Model Econòmic, té les responsabilitats pressupostàries.
Ja els he dit que anem a treballar per fer el pressupost d'una manera diferent.
Anem a treballar sobre sistemes tributaris per a lluitar sobretot contra el frau fiscal.
Tenim molt pocs inspectors tributaris.
La part que correspon a nosaltres és una part que necessita un reforç per part dels inspectors tributaris.
Anem a intentar òbviament pensar amb tota la cambra, però sobretot amb els partits que sostenen el govern, intentar pensar el que en tota Europa existix, són les taxes mediambientals i les taxes que tenen a vore amb l'ús de les instal·lacions hoteleres, i tantíssimes coses per a fer, en el mitjà i llarg termini.
I sobretot qualsevol alteració del sistema tributari tindrà sempre una lògica progressiva.
És a dir.
.
.
La senyora Bonig és encantadora, la Thatcher de la Plana.

És a dir, sobre els llibres de text li diré.
.
.
És que m'ho ha preguntat, eh?
(Remors) Bé, doncs la del costat, és igual.
M'ho ha preguntat.
Mire, ha de.
.
.
Bé, jo crec que el conseller li ho explicarà millor el dilluns.
Però n'hi ha una idea molt important.
Una cosa són els serveis bàsics i els serveis que han de ser de caràcter universal, que això arriba en educació fins als setze anys, i una altra cosa és més enllà dels setze anys, que no són obligatoris.
I ahí el principi d'universalitat, el cas de llibres de text, ha de ser canviat pel principi d'igualtat d'oportunitats, que tot el món que vullga estar en la universitat puga estar-hi.
Estos principis diferents, el d'universalitat i el principi d'igualtat d'oportunitats.
Per tant, en el principi d'igualtat d'oportunitats i este govern ho té molt clar, el que volem és aconseguir no discriminar la gent que per raons de renda no puga estar en la universitat.
I per exemple, és revolucionari, en el bon sentit de la paraula, o en el mal sentit de la paraula, em dóna exactament igual, fer que un becari puga continuar estudiant amb un cinc, amb un cinc, que aprove amb un cinc, com aprova la resta de gent que no necessita una beca.
Això és el que no discrimina, el que dóna principi d'igualtat d'oportunitats.

I que és important que els quatre duros que encara hem anat arreplegant per ahí, d'ací i d'allà, vagen a beques que planteja el principi d'igualtat d'oportunitat.
Per tant, hem de començar a tindre un canvi de xip i saber què significa el principi d'universalitat per a la part d'estudis obligatoris, del que són els estudis superiors, que ahí el que s'ha d'aplicar és l'altre principi d'igualtat d'oportunitats.

Em pertoca parlar del tema del turisme, perquè.
.
.

El senyor president:

Senyories, portem cinc hores de debat.
Jo els demane un poc de paciència, que el conseller es puga expressar correctament.
Continue, senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Sí, no sé si s'han aprés el nom de la meua conselleria.
És Hisenda i Model Econòmic.
Bé, presidència m'ha atribuït a mi la compareixença parlamentària que té a vore amb els temes de turisme.
Bé, jo sobre açò, i naturalment després el secretari autonòmic de turisme podrà desplegar en comissió el tema amb profunditat, volia dir-vos el següent, unes quantes idees, però és molt important.
Primer, el turisme és un tema d'estat, el turisme és estratègia, el turisme és intel·ligència (inoïble) .
.
.
és tot això.
Per què és tot això?
Perquè el turisme té una dimensió, una multidimensió econòmica, afecta moltes altres activitats econòmiques, té un efecte derivat molt important.
Perquè té a vore amb el disseny del territori, té a vore amb la cultura de la innovació i de la gestió del talent, té a vore amb la necessitat d'imprimir una lògica de qualitat perquè no siga invasiva la presència dels nostres turistes, sinó que sigam capaços de complementar, d'arrodonir programes massius, com és el model de Benidorm, que està molt interessant, que no és repetible, el model de Benidorm no és repetible en la resta del territori valencià, amb altres models de turisme que siguen respectuosos amb el paisatge, amb el medi ambient, etcètera, i que no siga un rebliment de ciment, una costa -450 quilòmetres que tenim de costa meravellosa-, que no estiguen reblits com poden, si no tenim unes polítiques sobre el territori que blinden el turisme d'esta manera.

De tal manera que jo crec que podem aconseguir un canvi en les formes turístiques i en les preferències turístiques.
Té a vore amb el turisme cultural, turisme urbà, turisme esportiu, turisme -diríem- de medi ambient, del senderisme, turisme de l'interior, models rurals, etcètera.
I tot això és pel que este govern aposta si el deixen explicar-los-ho.

Per tant, és veritat que comencem una nova etapa.
És veritat que no estem a favor d'autocondecoracions, de fotos cares.
Estem a favor del treball concret, actiu, de les petites coses, del canvi de prioritats, d'intentar ficar les polítiques contra l'atur, polítiques de canvi de model econòmic per damunt de tot, perquè sabem que si tenim dos punts més d'atur en esta comunitat autònoma que en la resta d'Espanya, i això que Espanya junt amb Grècia és on n'hi ha índexs d'atur molt gran, és justament per un model econòmic que s'ha esgotat.
S'ha esgotat perquè ha segut exitós en els anys seixanta, en els anys setanta, en els anys huitanta, en els anys noranta.
Però que no pot continuar.
I per tant, com a conseller de model econòmic, i ho vaig explicar l'altre dia davant dels empresaris, crec que és hora que iniciem amb la col·laboració dels nostres empresaris i dels nostres sindicats un canvi substantiu.
Per a això necessitem recursos.
Són els primers que ho han entés, els empresaris.

Tenim la política, tenim els mitjans, tenim la decisió ferma de canviar una lògica competitiva de les nostres empreses basada en el preu, basada en els salaris baixos, etcètera, etcètera, amb una política que estiga basada en la qualitat, en la intel·ligència, en el talent, en la productivitat, en la innovació, en la diferenciació del producte, etcètera, i per això els nostres empresaris -els nostres xicotets i mitjans empresaris- ens necessiten.
Necessiten La Generalitat, eixa.
.
.
eixa institució que no han tingut al seu abast en vint anys.
Que el primer que es va fer pràcticament quan va entrar el senyor Zaplana al govern fou desmantellar el sentit de l'Impiva, que era el més pròxim al que jo estic diguent.
No es tracta de reproduir el model Impiva.
Es tracta de crear un nou model d'acord amb les circumstàncies actuals, d'acord amb el moment del canvi històric i de canvi de model econòmic perquè això siga possible.

I acabe, senyories, amb una reflexió final.
Dels dos eixos estratègics d'acció del govern de la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, millora del finançament i de l'eficiència de l'administració del sector públic, en el marc de l'Acord del Botànic i per superar, entre moltes altres coses, l'esperpent de moltes situacions com les que s'han oït en la compareixença anterior, hem d'intentar fer unes determinades activitats, unes determinades accions que passen -i perdonen que insistisca- amb més recursos, però també amb noves idees de funcionament.

Jo vull que quede clar que el missatge d'este govern és el següent: no més retallades, però sí molta més eficiència, que són dos coses diferents.

Hi ha gent que ha cregut -jo crec que per esta banda més- que les retallades portaven a l'eficiència.
¡Quin error!
¡Quin error!
Miren, ¿saben vostés quin és el problema que hem tingut per tornar eixos milions que hem de tornar -que, com saben, és l'últim esglai de la setmana- a Brussel·les amb el tema de la PAC?
¡Perquè no tenien funcionaris que estigueren dedicats a això!
(Aplaudiments) ¡No tenien funcionaris dedicats a això!
És a dir, en l'anàlisi cost-benefici, si jo pose funcionaris a fer això, anem a guanyar, els números eixiran, els nostres llauradors tindran política PAC i, a més, tindrem diners de Brussel·les.
¡No tenien funcionaris per a fer això!
¡No hi havien inspectors!
Però sí que hi havia gent en les empreses públiques.
.
.
, això sí.

Per tant, jo este és el missatge que done: no als retalls, sí a l'eficiència.
I sí a l'eficiència perquè som coneixedors de les necessitats que té la societat valenciana, el teixit productiu valencià i volem que siga, sens dubte.
.
.
, La Generalitat al servei de tots, de tots ells, perquè som un poble d'emprenedors, de creatius, de dinàmics, de treballadors i d'optimistes, malgrat tot.
I, entre altres coses, eixe intangible tan important, que és la credibilitat del nostre poble, és el que el dia 24 de maig crec que va canviar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller, per la seua exposició.

Senyories, d'acord amb el que m'han comentat, una vegada ha passat el termini.
.
.
, tres i deu, portem més de cinc hores de debat, els propose que.
.
.
, el ple es reprendrà a partir de les cinc de la vesprada.

Es suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 13 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 5 minuts)

El senyor president:

Sí.
Fan el favor de tancar les portes?

Reprenem la sessió amb la intervenció de l'il·lustre diputat del Grup Popular Rubén Ibáñez.

Té vosté la paraula per un temps màxim de quinze minuts.
(S'interromp la gravació)

Molt bé, disculpen la interrupció.
I té la paraula, per un temps màxim de quinze minuts, l'il·lustre diputat del Grup Popular Rubén Ibáñez.
Pot vosté continuar.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Muy buenas tardes.

La verdad es que hasta el último minuto de la intervención del conseller de esta mañana estaba mirando dónde estaba la cámara oculta, porque sinceramente no daba crédito a lo que estaba oyendo.

Quiero agradecer al presidente de las Cortes que, después de una hora de intervención del conseller y cuando sólo le faltaban ya más o menos unos diez minutos para que acabara, le haya dicho Â«al temaÂ», porque ese es el resumen de la intervención del conseller, al tema.

¿Y el tema cuál ha sido?
El tema ha sido algo así como vamos a hacer un presupuesto; tenemos que cambiar el modelo de financiación; necesitamos recursos para un nuevo modelo económico; hay mucho tipo de turismo, de cultura, de playa y de interior; que el turismo es muy importante por la calidad del territorio y del paisaje; que hay que tocar la peseta y el euro, y que si estamos todos unidos en el tema de financiación los cinco millones de valencianos podem fer un gran forat.

Eso es todo lo que ha dicho, señor conseller.
Y yo aquí venía a otra cosa.
Yo no sé a lo que venían ustedes, pero a mí se me ha citado para escuchar las líneas generales de la política que va a llevar la conselleria.

Señor conseller, ¿esas son las líneas?
Si esas son las líneas, no me extraña que haya tardado lo que ha tardado en venir.

Pero bien, conseller, quiero, después de este pequeño preámbulo, felicitarle.
Es un acto protocolario, pero además es un acto sincero.
He tenido ocasión de compartir con usted además curiosamente dos actos realizados pues casi entre la campaña y el inicio de la misma.
Estuvimos juntos en una mesa redonda sobre financiación autonómica, en la presentación del libro de Vicent Cucarella, y también compartí con usted en la Universidad de Valencia aquellas jornadas sobre las entidades de crédito, el banco público, del que, por cierto, tampoco ha dicho nada.

Y quiero felicitarle, quiero felicitarle por su nombramiento, quiero felicitarle pues porque al final usted tiene las llaves de la caja.
Eso puede ser mucho o puede ser poco.
Puede ser mucho si solo usted tiene las llaves de la caja y puede ser poco si hay alguien que tiene copia de la llave de la caja.

Pero bueno, además, le quiero felicitar porque después de este verano de càsting de Â«tú sí que valesÂ», usted parece ser que pasó a la primera y a usted lo eligieron rápido y pronto.
Por lo tanto, yo estoy absolutamente convencido de que usted sí que vale y no me extraña que haya formado parte de este gobierno.
Que haya formado parte de este gobierno casi treinta años después.
Con usted el presidente ha hecho un restyling político.
Un presidente de los ochenta se ha traído a un conseller de los ochenta.

Y usted vuelve a subir a esta tribuna como conseller, entonces de administraciones públicas, ahora de hacienda.
Espero que no sea el nuevo Solbes, que se fue con el caos y volvió para que cuando se iba dijo aquello de Â«hicimos todo lo contrario de lo que teníamos que hacerÂ».

Pero mire, señor conseller, usted vuelve a esta cámara ochenta días después de haber sido nombrado conseller en una huida sin precedentes, sin precedentes, del gobierno para rendir cuentas en este parlamento.

Su secretario autonómico de financiación se quejaba amargamente en la última comparecencia de un conseller de hacienda en esta cámara, en su toma de posesión, cuando tardaba sesenta días en comparecer, era alarmante -está en el Diario de Sesiones-, Â«intolerableÂ» era la palabra.
Usted lo hace superado, veinte días después.
El calificativo se lo dejo para él.

Son nuevos tiempos, por tanto, señorías, son tiempos de huida.
Y lo peor no es que huyan, que lo es; lo peor es que huyen porque no tienen nada que ofrecer, y usted lo ha demostrado hoy, no tiene absolutamente nada que ofrecer.
Están cerrados por vacaciones.
Su presidente va a estar 110 días sin comparecer en esta cámara.

Y mire, yo creo que el verano ya ha pasado y que ustedes declararon aquello de que estábamos en una situación de emergencia.
Era tal la emergencia que se fueron de vacaciones.
Ustedes tuvieron Consell el 31 de julio, no volvieron a tenerlo hasta el 28 de agosto.

Señor conseller, mire, le exijo desde ya, desde ya, que quite el cartel de Â«cerrado por vacacionesÂ» al gobierno valenciano, que lo quite, que quite este cartel, éste.
Si alguien de su gobierno se siente ofendido porque cree que es quitar una pancarta, no lo quite, pero dele la vuelta y que el gobierno valenciano esté abierto de una vez por todas, porque va siendo hora de que los valencianos tengan un gobierno, (aplaudiments) y no un gobierno que huye y que no da la cara.

Señorías, los valencianos lo que quieren es un gobierno que ejecute y no un gobierno que anuncie; quieren un gobierno transparente y no un gobierno ausente; quieren un gobierno que responda y no un gobierno que enrede.

Señor conseller, durante todos estos meses esta, (soroll de papers) esta, esta, esta, esta, esta es la agenda del Consell, publicada.
¡Hombre!
yo creo que estaba bien que ustedes sean transparentes, pero no creíamos que iban a ser invisibles.
Por favor, señor conseller, póngase a trabajar; anóteselo, primera cuestión, ponerse a trabajar.

Mire, usted ha hecho aquí un discurso pesimista, casi derrotado.
Ha hablado de problemas que no se pueden resolver.
Absolutamente victimista, con constantes referencias al pasado, al pasado, pero muy pasado, porque igual nos hablaba del año 1995, que del 2002, que del 2009.

Pero mire, usted ha tenido algunas gotas un poco intolerantes, sobre todo en la forma de dirigirse.

Mire, aquí, aunque no se lo crea, ni usted es el maestro ni nosotros somos los alumnos.
Aquí, señor conseller, no se viene a dar clase.
Aquí se viene a solucionar el problema de los valencianos.
Y si usted cree que con su discurso y su comparecencia va a resolver algún problema de los ciudadanos, apañados estamos.
El que sí que va a resolver seguramente va a ser el problema de las tiendas de informática, porque lo que sí que sabemos es que va a cambiar el parque informático.
Es lo único que ha anunciado hoy.

Mire, señor conseller, comparto con usted alguna de las afirmaciones a las que se ha referido cuando ha hablado en el tema de financiación, al que le ha dedicado un tiempo extenso.
Yo también le quiero decir que entre que usted se fue de estas Cortes y volvió aquí han pasado cosas, muchas cosas.
Pero, hombre, de financiación se ha hablado mucho y se ha escrito mucho, y se ha escrito no por políticos, sino por personas también de la sociedad.
Hombre, y usted poco más que nos ha venido a dar una clase magistral sobre financiación autonómica.
No nos ha dado ninguna solución, pero nos ha dado una clase magistral sobre financiación autonómica.
Que es difícil no compartir, porque es que todo lo que nos ha dicho ya está escrito; es que se podía haber ahorrado la primera hora de su intervención.

Mire, señor conseller, el estudio de los expertos de estas Cortes, los premios Jaime I, el análisis del sistema de financiación hecho por la Generalitat valenciana.
Usted cuando llegó al gobierno dijo que iba a hacer un profundo análisis sobre cuál era la situación real del sistema de financiación, y trajo otro.
¡Hombre!
, alguna coma podía haber cambiado.
¡Porque es que ha traído el mismo!
¡Es que ha copiado el mismo!
En su descargo le diré que ha añadido un año más, porque es que, desde que se hizo este hasta el actual ha pasado un año, un año cerrado más.
Pero es el mismo.
Usted lo único que ha hecho es vender, vender lo mal financiados que estamos.
Pues mire, si estamos tan mal financiados que este gobierno, el gobierno del Partido Popular, ha sacado adelante esta comunidad con esa financiación, con la misma.

Pero mire, sobre el tema de financiación hay algo que resulta ciertamente chocante, y es su postura.
La historia del actual sistema de financiación, señor conseller, es la historia de la mayor traición de la izquierda valenciana a los valencianos, la mayor traición.
(Aplaudiments) Esa es la historia.

Y ustedes, y ustedes, y algún miembro de su gobierno actual es cómplice ejecutor del actual sistema de financiación.
Un sistema ruinoso, sí.
Un sistema insolidario, sí.
Que ha dejado a la Comunidad Valenciana en el lugar que sólo la izquierda es capaz de dejarlo.

Usted, señor conseller, ahora presume de querer solucionar este problema.
Mire, señor conseller, una, (soroll de papers) dos, tres, cuatro, cinco, seis, siete… Hay más.
Todas estas, (remors) todas estas son iniciativas que presentó, que presentó en estas Cortes, aunque usted no estaba aquí se hacían cosas, el Grupo Popular sobre financiación y de la que nunca tuvo el apoyo de su grupo, nunca.

Claro, y usted ahora nos dice, Â«no, es que ahora, ahora sí lo que tenemos que estar es unidosÂ».
Vaya, acaba de descubrir la pólvora.
Es exactamente lo mismo, exactamente lo mismo que en la página 16 decían los expertos en su informe, exactamente lo mismo.
Â«La comisión considera que la importancia y gravedad de los problemas abordados en el informe reclaman una respuesta a los mismos compartida por todas las fuerzas políticas y sociales valencianas.
Â»

¿Dónde estaban ustedes, señor conseller?
¿Dónde estaba usted, señor conseller?
Es que solo el Partido Popular plantó cara, solo el Partido Popular alzó la voz, solo el Partido Popular se puso al lado de las necesidades de los valencianos.
El Partido Popular se quedó solo con la razón, pero solo.
Y con el Partido Popular se quedaron millones de ilusiones y de proyectos y anhelos de esta comunidad.
Nunca les ha importado la financiación autonómica, nunca, solo les ha importado la defensa de las siglas.

Nosotros, señor conseller, para que lo sepa, no nos hemos movido ni un ápice en nuestra postura.
Reclamamos ayer, antes de ayer, hoy y mañana un cambio del modelo de financiación.
Estamos en el mismo sitio, con la misma reclamación, con el mismo discurso, porque por encima de nuestras siglas está la defensa de los intereses de los valencianos.
(Aplaudiments)

Señoría, antes ustedes no escuchaban, antes no sentían necesidad.
Ahora no escuchan, pero lo necesitan; ahora son gobierno, antes eran oposición.
Nosotros antes, siendo gobierno, y ahora, siendo oposición, le digo que tiene la mano tendida de este grupo, que tiene la mano tendida de este partido para el cambio de financiación.
Pero nos hubiera gustado que esa misma mano la hubiésemos tenido nosotros hace muchos años.

Mire, señor conseller, usted también ha hablado, y la vicepresidenta ha hecho alguna referencia también en su intervención, a que la política son prioridades, eso es una obviedad, y que por encima de todo su prioridad son las personas, es otra obviedad.
Nosotros también creemos que por encima de todo y por encima de cualquier otra prioridad están las personas.
Pero, hombre, una cosa es lo que dice y otra es lo que hace.

Señor conseller, yo le quiero dar toda la credibilidad del mundo a sus palabras, pero me permitirá que le dé todavía más credibilidad a lo que publica el diario oficial, sobre todo si cuando lo que publica lo firma usted, pues yo creo que tiene credibilidad.

Yo no sé si lo que le voy a contar lo sabe la vicepresidenta y lo sabe el señor que al final acaba llevando el mando a distancia de este gobierno.
Pero, mire, usted ha publicado recientemente las normas de elaboración del presupuesto de 2016.
En su artículo primero, no hay que buscar más, marca sus prioridades, artículo primero.
Y usted dice que el presupuesto de La Generalitat ha de dar cumplimiento al objetivo de estabilidad, de deuda pública y de regla del gasto.
Este artículo, para que todos los sepan, jamás estuvo en una norma del Partido Popular, nunca, no pusimos nunca esa norma, no estaba.
Y resulta que quienes ahora dicen de palabra que la prioridad son las personas, por escrito dicen que la prioridad es pagar la deuda, la estabilidad presupuestaria y el cumplimiento del déficit.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Concluyo, señor presidente.

El senyor president:

Deu segons.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Concluyo, señor presidente.

L'austericidi i rescatem les persones cuando ustedes están en el gobierno pasan a mejor vida.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, la intervenció del Grup Parlamentari de Ciudadanos, il·lustre senyoria David de Miguel, per un temps màxim de deu minuts.

El senyor De Miguel Martínez:

Buenas tardes, señorías.

En primer lugar, señor Soler, queremos agradecerle desde Ciudadanos que por fin después de un verano, de unas semanas en las que han estado, parece, más centrados en distribuirse o pelearse competencias, cargos y demás, pero, bueno, hoy ha venido y agradecemos su presencia.

Coincidimos con usted en que en el diagnóstico de cuál es el problema de La Generalitat.
Ustedes han recibido una herencia de más de cuarenta mil millones de euros en deuda que tiene dos orígenes: una gestión al menos discutible de los anteriores gobiernos y sobre todo un modelo de financiación opaco, un modelo de financiación que no solo ha impedido el desarrollo y va a impedir el desarrollo económico de nuestra comunidad sino que también pone en peligro el mantenimiento de los servicios públicos.
Pero desgraciadamente hasta aquí llegan nuestras coincidencias, por el momento.
Discrepamos en las soluciones que esperábamos que nos diera y que tenemos que esperar, porque no he acabado de ver cuáles son sus soluciones.

Ustedes se empeñan en plantear un problema valenciano.
Y es cierto que ayer mismo se pudo ver en el Congreso de los Diputados cómo por fin ha habido una unión de los cinco grupos para reclamar una mejor financiación para nuestra comunidad.
Pero espero que se quede ahí, en que el problema valenciano no se convierta en un problema como el catalán o como en otras comunidades.

Insisten, también, en judicializar, como en un primer momento la consellera Bravo dijo que no, ahora defiende que sí que se puede judicializar la reclamación de la mejor financiación y, sin embargo, este problema solo se soluciona con diálogo y con consenso de todos los grupos.

Plantean, también, trasladar a la calle y movilizar a la sociedad con manifestaciones y demás, cuando en la plaza de la Virgen no se solucionan estos problemas, se solucionan en Madrid, en el Consejo de Política Social y Financiera.

En definitiva, señor Soler, ustedes se empeñan en plantear un conflicto entre La Generalitat y la administración general del estado y se equivocan.
Tengan amplitud de miras, recuerden que la soberanía la tienen los ciudadanos y no los territorios.
Solo desde el diálogo, y partiendo del principio de solidaridad interterritorial y el principio de igualdad, conseguiremos una financiación más justa no solo para todos los valencianos sino para todos los españoles sin distinción del territorio.

Están recurriendo al debate cómodo de echarle la culpa al Partido Popular.
Y, no sé, parece que no se dan cuenta que tanto su partido como el Partido Popular son los que han estado gobernando en nuestro país desde la democracia.
Ustedes, ambos partidos, son los responsables de todos los sistemas de financiación que no han funcionado, han sido injustos, son discriminatorios con todos los españoles en general, pero se está viendo que de forma más gravosa todavía con los valencianos.

Llevan décadas manteniendo ambos partidos un sistema en el que no importa el bienestar de los ciudadanos, importa el equilibrio para mantener sus respectivas cuotas de poder territorial.
Sin embargo, en esta nueva época que se abre de consenso entre todos los grupos en que tenemos que mejorar la financiación debemos reclamar un nuevo modelo que se centre en los ciudadanos y no en los territorios.

Desde Ciudadanos proponemos un sistema mucho más justo y transparente que garantice, de verdad, el acceso de todos los españoles, de todos los valencianos, de todos los gallegos, a unos servicios públicos esenciales.
Tenemos que conseguir que sea una sociedad más justa y más cohesionada.
Tenemos que crear un catálogo de servicios públicos, que sea común para todas las comunidades, y crear mecanismos de control del fondo de cohesión que garanticen que esos recursos que se destinan a servicios públicos se destinen a tal efecto.

Es necesario también incrementar, en el nuevo modelo que salga de las negociaciones, el principio de ordinalidad y evitar situaciones como las actuales, en las que las comunidades que más reciben superan en nivel de financiación per cápita a las comunidades que más aportan.

Tenemos que crear, también, una hacienda única, pero que sea de gestión compartida entre el estado y las comunidades autónomas.
Ahí entraría en juego la agencia tributaria valenciana que proponen.
Debemos cogestionar no solo la gestión en sí sino la recaudación, la liquidación y sobre todo la inspección de los tributos.
Pero debe ser una hacienda única y una caja única.

Hay que crear, también, un fondo de estabilización presupuestario, dotarlo cuando vengan épocas de bonanza económica para que cuando venga períodos de recesión, como lo que vivimos, se puedan garantizar los ingresos de las autonomías, sobre todo para los servicios públicos.

Y, principalmente, debemos acabar con privilegios de determinados territorios.
Porque usted, señor Soler, estará de acuerdo con nosotros, tal como dijo el señor Puig a cuenta del concierto vasco y navarro, en que las diputaciones forales y vascas deben incorporarse al régimen común y recibiríamos creo que diez mil millones más de euros si no existiera el concierto vasco.
Estos conciertos suponen una vulneración total del principio de igualdad que debe regir en materia de financiación.

Pero, como le decía, nosotros coincidimos con usted en cuál es el principal problema.
Pero, insisto, discrepamos en las soluciones que no nos ha dado, pero, bueno, que intuimos.
Deben abandonar ese discurso victimista, parece que están tapando la falta de una estrategia clara en materia económica y presupuestaria.

No han dejado, desde que tomaron posesión, no han dejado de anunciar medidas de todo tipo.
Se han llenado las portadas de los periódicos y con algunas estamos de acuerdo, la gratuidad de los libros de texto y la tarjeta sanitaria universal, como se votó el otro día en el pleno, nosotros estamos de acuerdo en que son muy necesarias.
Otras no tanto, la conversión del Instituto Valenciano de Finanzas en un banco público, tal y como ha dicho el señor Ibáñez, del cual no nos ha hablado, en principio no nos parece la mejor de las soluciones, pero habrá tiempo de debatirlo.

Pero el denominador común de todas las propuestas, que durante todas las semanas ha salido a la luz, es que no nos han explicado cómo estando La Generalitat quebrada y sobreviviendo gracias al fondo de liquidez autonómica no pueden sacarlas adelante.
¿Es que de dónde va a salir el dinero?
¿Qué impuestos van a subir o qué impuestos van a crear?
Nos ha hablado aquí un poco de puntillas ya al final de tasas turísticas y medioambientales y demás.
Pero queremos saber exactamente cómo va a poder hacer frente a estas propuestas.

Y estas propuestas que usted y el Consell en general han ido anunciando estamos convencidos que son necesarias para la sociedad valenciana.
Pero sin aclararnos cómo se van a pagar, sin aclararnos si ni siquiera se van a poder sacar adelante, va a llevar a una frustración a los ciudadanos que realmente no merecen.
Los ciudadanos valencianos, con todo lo que hemos pasado durante los últimos años, no merecemos más frustración, no merecemos más promesas que no se puedan cumplir.

Los ciudadanos han sufrido recortes, han sufrido corrupción, han sufrido grandes eventos que ahora estamos pagando.
Entonces, lo que los ciudadanos quieren y le reclaman, señor Soler, es que se cree empleo estable, que se cree empleo de calidad, que haya un tejido empresarial fuerte, a la vez que sostenible; quieren un gobierno sensato, quieren un gobierno que no sea intervencionista, un gobierno que facilite la creación de empresas, que elimine trabas burocráticas, duplicidades.

Y, sin embargo, todavía me permito recordarle que ni usted ni el señor Puig en su discurso de investidura ha nombrado a los autónomos y es un colectivo fundamental.
Ha nombrado de pasada a las pymes y a las microempresas, pero no a los autónomos.
¿Qué modelo económico propone para la comunidad sin contar con los autónomos?

Recurren al victimismo por infrafinanciación.
Usted mismo dijo que La Generalitat solo tenía dinero para pagar nóminas, luz y agua, que con el estado en el que recibía las cuentas era imposible hacer política.
Pero no han presentado un plan de viabilidad y es lo que nosotros, y creo que toda la cámara, esperábamos en el día de hoy.

Están fiando a la consecución de sus objetivos a una mejora de la financiación y al aumento del gasto público.
Se justifican que es un problema de ingresos y no de gastos y se equivocan.
Es necesario aumentar los ingresos, desde luego, pero queda mucho margen todavía para reducir gasto, gasto público pero sobre todo gasto político.

Se pueden eliminar duplicidades, se pueden eliminar órganos estatutarios, eliminarlos o por lo menos tantearnos.
El Consejo Jurídico Consultivo, dos millones y medio de euros al año, emite dictámenes no vinculantes.
El 80% del presupuesto es para personal.
Se podría plantear al menos una remodelación.

Se puede ajustar todavía más el sector empresarial y fundacional; se pueden evitar duplicidades y se deben de aplicar políticas de modernización y eficiencia.
Y ahí coincido con usted, como uno de los dos pilares básicos, en la eficiencia de la gestión de la administración.
Porque la eficiencia no significa recortes, significa mejorar la gestión sin que la calidad asistencial se tenga por qué ver mermada.

Como le digo, defendemos el diálogo y el consenso como base de nuestra política.
Se lo dijo nuestra portavoz en el debate de investidura al señor Puig y yo se lo reitero ahora.
Pueden contar con nosotros para debatir cualquier propuesta y le aseguro que tendrá todo nuestro apoyo siempre que sea beneficioso para el conjunto de todos los ciudadanos.

Les vamos a apoyar en la reclamación de una financiación más justa y equitativa para la Comunidad Valenciana.
Pero, a cambio, le pedimos seriedad, sensatez, realismo y le pedimos una verdadera voluntad de implementar las reformas necesarias.
Porque todos, toda la cámara, compartimos el sueño de convertir la Comunidad Valenciana en una región española, europea, próspera, justa y cohesionada, que es la comunidad que los ciudadanos de esta tierra merecen después de tantos años de derroches, recortes y corrupción.

Gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, i en nom del Grup Parlamentari Podem, prendrà la paraula el síndic Antonio Montiel, per un temps màxim de deu minuts.

Té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Gràcies, president.

Gràcies, senyories.

Membres del govern.

Bé, hem assistit a una compareixença en què s'exposaven les línies fonamentals que es duran a terme per aquest govern, en este cas per aquest membre del govern.

Jo estic una miqueta sorprés, no?
Es veu que quan s'està en l'oposició tenen molt de temps per a vore la televisió i, entre Barrio Sésamo i Willy Fog -huitanta dies són, huitanta dies- se passa el temps.

Jo no he sentit, no he sentit res que haja proposat el senyor Ibáñez tampoc.
Però, bé, justetament sembla.
.
.
(veus) sembla que no té tampoc propostes, sembla que no en té.
Nosaltres sí.
(Veus) Nosaltres anem a proposar propostes.
(Veus)

Nosaltres, per una banda, celebrem i compartim el diagnòstic del conseller al voltant de la situació de la Comunitat Valenciana, una comunitat empobrida, una comunitat en què la taxa de pobresa i exclusió ronda el 31%, una comunitat que ha perdut punts en el producte interior brut, una comunitat mal finançada, una comunitat que no rep les inversions que mereix de l'estat -un tema que, pel que hem vist, tampoc interessa al senyor Rajoy, que ahir va fer un buit clamorós en el debat de la reforma de l'Estatut per a blindar les inversions perquè estava en el Bar Manolo, com tot el món sap, eh?
; i jo no conec el senyor Pedro Sánchez ni el senyor Rajoy i la veritat és que pense que van vostés molt malament en aquest joc, perquè pense que estan perdent la partida en aquesta confrontació.

De tota manera, el que volia dir-li al senyor conseller és que, compartint fins i tot el seu diagnòstic i agraint-li també algun esforç que ha fet, l'informe que continua la senda de l'informe que ja van fer els experts -per cert, l'informe dels experts era de l'època en què vostés governaven i no feren res tampoc-, volia afegir algunes qüestions.

En primer lloc, línies d'eixida d'aquesta situació.
És cert que l'Acord del Botànic, en el seu eix quatre, parla d'allò que nosaltres entenem que és la línia fonamental d'eixida, que és la idea d'un canvi de model productiu; el senyor conseller ha exposat també alguna línia en eixe sentit del canvi de model productiu.
Però el canvi de model productiu no pot ser sols un mantra, ha de concretar-se en mesures concretes -valga la redundància-.

Pues bien, vamos a ver, en primer lugar, nosotros somos partidarios de la construcción de una alianza sobre objetivos comunes.
Queremos una coalición…, lo que hemos denominado una coalición para el desarrollo, una coalición para el desarrollo que debe utilizar una combinación de herramientas, porque la situación es suficientemente compleja.

Por una parte, celebramos el cambio que se ha dado, la senda que se ha iniciado con el Decreto ley 4/2015, en el que se produce una recuperación, porque se le había robado, una recuperación al papel del Instituto Valenciano de Finanzas y se vuelve a colocar al Ivace, al instituto valenciano de la competitividad, en la posición que le tocaba.
Pero pensamos que faltan cosas.

Vamos a ver, pensamos…, no basta con decir que las pequeñas y medianas empresas valencianas sufren peores condiciones de acceso al crédito que sus competidoras europeas, sino que hay que presentar ya un plan para la financiación de la pequeña y de la mediana empresa valenciana.
Porque nuestro tejido productivo es muy rico, pero es muy fragmentado y, entonces, hay que pensar en otra escala.
Aquí no van a venir grandes multinacionales, no nos va a solucionar el problema Ikea, no nos van a solucionar el problema las operaciones como las que, en su momento, vendía el Partido Popular que, si alguna vez hubiéramos hecho cuenta de todos los puestos de trabajo que se iban a crear con cada una de estas grandes operaciones -el puerto mediterráneo, la Copa del America, lo otro, lo otro-, vamos, nos hubiera faltado gente para emplear.

Entonces, yo creo que hay que poner medidas concretas.
Creo que hay que sumar al tejido de las cajas de ahorros, las que han sobrevivido a la burbuja inmobiliaria y a la nefasta política del PP que, sobre todo, se produjo a partir de una reforma de la ley de cajas de ahorros, en la que, lamentablemente, el Partido Socialista también colaboró, para incrementar las cuotas de representación política en unas cajas de ahorros -error, error, error-… Pues, bien, ha habido algunas cajas que se han mantenido al margen del desastre: Caja Popular, Caixa Ontinyent y algunas pequeñas secciones de crédito de cooperativas valencianas.
Con ellas hay que trabajar.
Con ellas hay que crear una alianza y con el Instituto Valenciano de Finanzas, para que el crédito a las familias y a la pequeña y mediana empresa fluya.

Y eso quiere decir que hay que hacer un plan estratégico.
Hay que hacer lo que se está haciendo, reformar el Instituto Valenciano de Finanzas, pero hay que aumentar y hay que ampliar la coalición para el desarrollo.
En esa coalición para el desarrollo hay que incorporar, además, un plan estratégico que incorpore políticas presupuestarias concretas.
Hay que aumentar el gasto.
Y yo ya sé que es más fácil decir que hay que aumentar el gasto desde fuera que desde el gobierno, ya lo sé, pero nuestra misión es decirles a ustedes que uno de los problemas que tenemos es, precisamente, no solo el de la infrafinanciación, no solo el del fraude, no solo el de la desinversión pública, sino también la necesidad de aumentar el gasto porque hay que aumentar la productividad.

Lo que hay que saber es dónde se aumenta el gasto.
Y, por una parte, tenemos la inversión social en servicios básicos…, que ahora le recordaré al señor Rubén Ibáñez la reforma del artículo 135, que ahora le reprocha al Partido Socialista que observe una reforma constitucional que pactaron entre los dos.
(Veus) Bienvenido al lado de la insumisión, señor Ibáñez; porque, claro, yo estoy en contra del 135, celebro que usted también.
(Aplaudiments)

Entonces, vamos a ver, resulta que hay que tener políticas claras (veus) y hay que tener… Perdón, estoy hablando.
(Rialles) Entonces, hay que tener políticas claras y hay que saber cuáles son las prioridades.
Y las prioridades significan que hay que diseñar un marco de estímulos adecuado a los objetivos.
Eso significa que no basta con hacer declaraciones, hay que aterrizar.
Aterrizar significa, señora Bonig…, aterrizar no es lo del aeropuerto de Castellón, (veus) eso es una pantomima, ¿eh?
; el primer avión en cuatro años.
Aterrizar de verdad significa que hay que hacer un plan y hay que hacer un plan estratégico y que hay que implicar al tejido productivo que nos queda.
Hay que implicar a las cajas de ahorros que nos quedan.
Y hay que trabajar también pensando en medidas concretas.

Y, mire, una medida concreta, por ejemplo, sería hacer un empleo adecuado de los fondos estructurales de la Unión Europea.
Usted ha destacado el caso de la política agraria común, de la PAC; pero, claro, la PAC la gestiona la consellera de agricultura.
Usted tiene bajo su responsabilidad una unidad que es la que gestiona los programas operativos, los programas operativos de los cuales se han producido devoluciones intolerables de fondos porque el Partido Popular, cuando gestionaba, no los ejecutaba correctamente o ni siquiera los ejecutaba, ni correctamente ni incorrectamente.
El Partido Popular ha mantenido una unidad en esa conselleria de usted a base de interinos y becarios, que ya les venía justo para poder gestionar el mínimo imprescindible para tramitar las solicitudes y ayudas.
Pero no dependía de ellos el empleo de los fondos.

Y hoy es el día en que esa unidad que gestiona los fondos, el programa operativo Feder, fondo social europeo -y ahí está la inclusión social, garantía juvenil, programa regional del fondo social europeo, etcétera-, no tiene un jefe de servicio ni tiene el nivel de profesionalización adecuado.
Eso significa que ahí hay que ponerse las pilas, señor Soler.
Porque ahí hay un programa que termina el período 2014-2020 que va a suponernos una inversión total de 4.
313 millones de euros.
Si no lo gestionamos adecuadamente, si dejamos pasar esa oportunidad, no va a bastar solo con quejarse de la infrafinanciación de Madrid, que también.
Por tanto, hay que hacer ese trabajo.

Y, además, fíjese, nos gustaría que se aclarase cuál ha sido el empleo de los fondos europeos que se han tenido que devolver por inaplicación o mala gestión.
Porque nosotros queremos saber y queremos que se depuren responsabilidades sobre aquellos que gestionaron y gestionaron mal.
Porque aquellos que provocaron la pérdida de fondos europeos que eran clave para el tema de empleo juvenil, para ayudas sociales, para el programa de desarrollo de interior, etcétera, queremos que se depuren responsabilidades.
Y le invitamos a usted a que sea más contundente en ese sentido.

Por ejemplo, le invitamos a usted a que asuma que no se puede trabajar con entidades financieras que siguen desahuciando a familias sin garantía habitacional.
(Aplaudiments) Hay que decirles a las entidades financieras que no pueden estar abusando de los consumidores y usuarios; que no pueden estar cobrando por una transferencia que uno se hace desde casa, por internet, y, al mismo tiempo, estar echando a gente a la calle sin dar una solución habitacional.
Porque hay la oportunidad, ahora, de sentar también al sector financiero y plantear con ellos una solución que atienda al dolor de las familias y que evite el dolor de las familias.

Nosotros, además, señoría, hemos presentado ayer una proposición no de ley sobre el acuerdo de libre comercio entre la Unión Europea y los Estados Unidos.
Y le vamos a pedir, le vamos a pedir que asuma usted el contenido de esa proposición no de ley contra el TTIP porque entendemos que se está haciendo de espaldas a la sociedad, favoreciendo los intereses de las empresas transnacionales y va a causarse un daño infinito a la agricultura valenciana, al pequeño comercio, a los autónomos y a los pequeños y medianos empresarios, que son la base del desarrollo, son la base del cambio de modelo productivo en esta comunidad y a ellos nos debemos y a ellos debemos de proteger.

Y, por último, señoría, queremos ofrecerle nuestra colaboración.
Nuestro trabajo aquí, para el que nos han comandado nuestros votantes y mucha más gente, es también para asegurar que este gobierno funcione, que este gobierno mantenga un nivel de actividad alto, un nivel de actividad que sea totalmente distinto al despilfarro, a la incompetencia y a la corrupción que nos ha marcado durante veinte años.
Pero lo vamos a hacer muy vigilantes…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

…y vamos a hacerlo desde la exigencia de una auditoría ciudadana de la deuda y desde el compromiso de su conselleria de que estará atento a las necesidades reales de los valencianos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mireia Mollà, per un temps màxim de deu minuts.

La senyora Mollà Herrera:

Senyor president.

Senyories.

Vicepresidenta del Consell.

Conseller, moltes gràcies per la seua intervenció.
I, malgrat que a alguns els costa entendre el que vosté ha volgut dir-nos avui, amb les seues paraules, el que ens queda molt clar és que ha enfocat el tema precisament on calia.

Vosté, efectivament, ha indicat una cosa que ja tot el món reconeix, ve de la mà del pacte del botànic, però precisament en la seua conselleria té el major pacte i acord que puga haver-hi en l'actualitat entre tots els sectors polítics, econòmics i socials d'esta comunitat.

Reuneix la seua conselleria, per tant, la força suficient com per a acabar amb un greuge històric, amb una discriminació patent que estan vivint els valencians i valencianes en la minva de les nostres capacitats econòmiques i socials, en la minva de la nostra qualitat en els serveis públics bàsics.

Eixe és el gran acord, el gran acord que tots hui deuríem anar de la mà, conjuntament, amb tota la seua força, perquè per fi es veja reproduït en un canvi del model de finançament que ens reconega als cinc milions de valencians i valencianes i les despeses que els nostres serveis públics bàsics generen.

Però, bé, sembla que això no ha servit.
No ha servit perquè hi ha qui no ha volgut sentir-li a vosté la importància que per a esta conselleria té, com a pilar fonamental, el canvi de model de finançament.

Vosté ha dit que ha creat una nova secretaria autonòmica de finançament, l'aplaudim per esta decisió.
Pren forma, pren capacitat de treball.
Única i exclusivament una secretaria autonòmica per a aprofundir en un dels problemes, el major problema que tenim al País Valencià.

Té vosté també una direcció general que tractarà el finançament, els fons que rebem d'Europa.
Tots som conscients de l'enorme pèrdua de fons europeus que hem tingut per la nefasta gestió dels governs del Partit Popular i, per tant, era important, també, donar-li un sentit a un canvi complet en el tema dels fons europeus.

I una altra cosa que m'ha agradat sentir-li, és la primera vegada, la primera vegada que un conseller d'hisenda planteja un canvi del model de finançament parlant de tot el pastís.
No sé si vostés han entés molt bé què significa açò.
Significa que l'estat no va a poder decidir tan lliurement com fins ara, perquè almenys va a tindre un govern que es va a plantar, tan lliurement, quina és la part que les comunitats autònomes mos podem repartir, alguns amb més sort, i nosaltres malauradament amb menys, per a atendre la nostra ciutadania, els nostres serveis públics bàsics.
Va a entrar el pastís que l'estat decideix fins ara quedar-se, i que és injust, completament injust atenent les competències que gestiona.
És la primera vegada que un conseller s'atrevix a plantar-se davant d'esta situació injusta.
No ho han fet mai els altres consellers d'hisenda dels governs anteriors.
I per això també part del fracàs.

Perquè no hem parlat de la realitat de la discriminació, d'on ve, quan ens fan aplicar un principi de solidaritat davant la insolidaritat que té el govern d'adonar-se que les competències més importants, les que afecten el dia a dia de les persones, són les que gestionem les comunitats autònomes.
Si tenim un estat que és incapaç d'assumir que el principi de solidaritat, per a demanar-lo, se l'ha d'aplicar, aleshores el govern valencià estarà ahí per a recordar-li-ho.
I amb tota la força, almenys, la part de la bancada que donem suport a este govern.
La primera vegada.
Però hi ha moltes més diferències, que jo avui li vullc aplaudir a este govern.
Vostés van a tindre capacitat de governar davant de la històrica discriminació i que lògicament es tradueix en estos pressupostos, incapaços de fer front a tot el que necessita el nostre poble.
Van a tindre capacitat, perquè vosté ha indicat també una de les qüestions que estava faltant, i era saber quines són les prioritats que el poble estava demanant, i les que paga, per cert.

Perquè, com bé li ha recordat la vicepresidenta, el Partit Popular tenia un problema d'entendre que els diners públics són per a allò públic i són per a la gent.
I per tant, eixes prioritats vostés les estan marcant des del primer dia.
També van a dir la veritat respecte a les capacitats que tenim per fer front a esta transició, fins que hi haja el canvi de model de finançament.
Van a dir la veritat.
I clar, un dirà: Â«És que el Partit Popular deia mentires?
Ja estan els de Compromís acusant-nos de mentir.
Â» No ho diguem nosaltres.
Ho diu Europa.
Sembla mentida que vostés tinguen la vergonya de dir-li a un govern que acaba de començar, que no està fent les coses, quan el primer que li reclama el govern de Madrid, per cert, per cert, el senyor Rajoy via carta, és que pague els dènou milions que vostés han provocat amb una multa d'Europa per falsejar les dades.
És de vergonya que vostés (aplaudiments) no donen resposta a les dades fictícies que han provocat una multa de dènou milions d'euros.

I també hi han coses que s'han dit, noves, en este canvi de govern.
I és que efectivament la llei de finançament tenia una vigència, i en 2014 havia d'haver una obligació de revisar les injustícies, discriminacions, desigualtats, que es produïen en el model vigent.
No hem tingut la sort de tindre un govern del Partit Popular, el senyor Rajoy, que fera complir la llei.
I no hem tingut un govern tampoc que a últimes hores, veient que hi havia un incompliment flagrant de la llei, es plantara i anunciara que es va a estudiar la via judicial.
Este govern va a fer-ho, perquè s'està incomplint la llei, i efectivament va a ser suficientment capaç de plantar-se davant de les injustícies, i no recórrer a les grans iniciatives o accions que plantejava el govern anterior, que a mi també em crida l'atenció.
Diu: Â«I què plantegen vostés?
Â» Gràcies, senyor Soler, per no dir que vosté Â«si hace falta se acuesta con MontoroÂ».
Perquè va ser la gran proposta del senyor Fabra, que si feia falta, es gitava amb Montoro.
Això és el que anava a fer este govern pel canvi de model del finançament.
(Aplaudiments) Vostés se prenien a broma, a acudit, la situació que patíem els valencians i valencianes.

Però, miren, no solament és el canvi de model de finançament, que d'això és parlarà, i molt.
Es parlarà, i molt, sinó que també tenim un problema en les inversions.
Jo ahir vaig poder estar en el congrés, i no vaig a mencionar on estava el senyor Rajoy, que crec que ja mos ha quedat clar.
Jo vaig a mencionar eixe home del Partit Popular que va eixir allí a defensar el canvi de la reforma de l'Estatut d'autonomia, i a defensar que efectivament als valencians i valencianes ens arribaren les inversions per població.
I era el senyor Gerardo Camps.
Gerardo Camps, que després de huit anys, va ser la meua primera intervenció a estes Corts, fa huit anys, interpel·lant el senyor Gerardo Camps, avisant-lo en 2007 que anava a esclatar la bombolla immobiliària i que anaven a entrar en una crisi insuportable.
En aquell moment no sols deia que això era mentira, i és que Â«los de Compromís venían a que la fiesta se acabaraÂ», que això, the party is over mai els ha agradat al Partit Popular, sinó que també en aquell moment ja els avisàvem que el model de finançament tenia una discriminació que anava a ser insuportable, que anàvem a multiplicar, i multiplicar, i multiplicar, any rere any el servei del deute, el dèficit, l'atenció a les persones anava a minvar-se.

Doncs bé, en aquell moment, en 2007, el senyor Gerardo Camps defensava el model, el model de finançament.
I ahir el vaig vore pujar a la trona.
El vaig vore parlant de la reforma de l'Estatut, quan al matí havia votat en contra de les esmenes que podien vehicular el que és una demanda justa, i és que les inversions vinguen a raó de la població, votar en contra.
Però ara sí, me vaig a parar i dir-los que encara tenen l'oportunitat de fer efectiu que les inversions en els pressupostos generals de l'estat estiguen sotmesos al criteri de població, i que també acabem amb aquesta històrica reivindicació i discriminació que patim des de l'any 1997 en la Comunitat Valenciana.
Perquè, clar, això és important.
Són dos vies de finançament, que sense elles es podrà actuar, sí, se podrà prioritzar, es podrà reorientar, però mai arribarà a ser suficientment potent com perquè els valencianes i valencianes sigam de primera categoria.
Perquè, efectivament, hi ha un informe demolidor.
Més de deu mil milions d'euros, els serveis públics fonamentals, i ací només que n'arriben huit mil.
No hi ha per a tanta festa, ja li dic, no hi ha per a tanta festa.
Es pot retallar.
Este govern retallarà en els desfasaments, el malbaratament i les corrupteles.
Però no per als serveis públics.
I sense cap dubte reorientarà esta discriminació.
Però no hi haurà per a tant.

I per tant, jo els reclame que vostés en el que els queda en l'anadura en el Congrés dels Diputats, a eixos diputats que eren els únics que acudiren ahir a este debat, els diguen que voten les esmenes per a compensar la inversió en els pressupostos generals de l'estat.
I a la resta, i a este govern sobretot, que efectivament saben que la força de Compromís i la valentia de Compromís va a estar al seu lloc per aconseguir que els valencians i valencianes, per fi tingam un govern digne i una societat que es dignifica perquè hi ha un govern que la defensa per damunt de qualsevol cosa.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

En nom del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat José Muñoz, té vosté la paraula, per un temps màxim de deu minuts.

El senyor Muñoz Lladró:

Muchas gracias, señor president de Les Corts.

Señores y señoras diputados, señor conseller de Hacienda y Modelo Económico, buenas tardes a todos y a todas.

Señor conseller, profesor, es conocedor por su dilatada experiencia, profesional y académica, que tiene entre sus manos una conselleria clave para asegurar el presente y futuro de todos los valencianos y valencianas.
De su conselleria, de usted y de su equipo dependerá que se cumplan los objetivos marcados por el Consell de progreso surgido del Acuerdo del Botánico.
Un acuerdo que es inclusivo, y lo digo especialmente por ustedes, señores del Partido Popular, en el que queremos que el diálogo sea un elemento central.
Pero ha de quedar claro que esa actitud dialogante tiene que partir de un diagnóstico correcto de situación, de sus causas y de sus responsables.

Afirmar que esta comunidad necesita un modelo distinto al que ustedes han aplicado en los últimos veinte años no solo es opinión de los partidos que sustentan el pacto del botánico, es una evidencia que debemos compartir todos, y ustedes deberían aceptarla y hacer propósito de enmienda.

Como decía, el Acuerdo del Botánico marcaba unos objetivos que, como anunció el president Puig ante esta cámara, pasan en primer lugar por hacer viable la Comunidad Valenciana.
A simple viste puede parecer sencillo hacer viable una comunidad con tanto potencial como la nuestra.
No obstante, se convertirá en una tarea titánica para usted, señor conseller, puesto que la losa que le dejan es muy pesada.
Una losa muy pesada que algunos ya se apresuran en olvidar.
Su antecesor, el exconseller Moragues, este mismo junio sacaba pecho porque decía que nos dejaban unas cuentas saneadas.
¿Cuentas saneadas?
Curioso lo que significan para el Partido Popular estas palabras.
¿Cómo se atreven a hablar de traspaso de poderes ejemplar, cuando cada cajón que abre este Consell esconde un nuevo pufo heredado de su gestión?
¿Cómo se atreven a darnos lecciones, cuando cada mañana seguimos indignándonos con chapuzas y corruptelas provocadas por ustedes, la última la multa de la Unión Europea, que nos vuelve a poner otra vez en el mapa de la vergüenza?

Y ahora, los mismos que nos han llevado a esta situación nos están aleccionando sobre cómo gestionar la administración pública.
Señor conseller, recibe usted una administración herida de muerte, que requerirá de muchos años para su recuperación.
Pero lamentablemente hay personas que no pueden esperar.
Por ello, es vital que fijemos como prioridad atender las urgencias básicas y los servicios públicos fundamentales.
Todos somos conscientes que será, de entrada, complicado.
Pero ya han demostrado que han sido capaces de encontrar recursos donde no los había para hacer de esta tierra un espacio más digno, devolviendo en primer lugar la tarjeta sanitaria a los inmigrantes y propiciando la gratuidad de los libros de texto.
Y para la aplicación de estas medidas no hemos contado con aquellos que crearon el problema, porque parece que nada han entendido aquellos que son incapaces de saber que esta sociedad quiere mirarse al espejo y verse justa.

Pero este Consell de progreso debe continuar la marcha empezada para devolver la dignidad a su pueblo.
Ahora bien, señor conseller, lo urgente no puede hacernos olvidar lo que es imprescindible.
Es imprescindible asegurar un crecimiento económico sano, dejar atrás la cultura de la especulación, saber que la precariedad no es recuperación, y dotarnos de un modelo productivo basado en la innovación y el talento, a los que debe acompañar la equidad en el acceso a las oportunidades.
Y para ello, necesitamos herramientas.
Usted lo decía esta mañana.

El Instituto Valenciano de Finanzas se revela como un elemento central para la reconstrucción económica de esta sociedad, con capacidad para impulsar empresas y proyectos, pero también para ayudar a las familias y a las personas que lo necesitan.
Más allá de los eslóganes están las cifras.
En esta crónica de veinte años de gestión por intereses particulares nuestra comunidad padece una deuda de más de cuarenta mil millones de euros.
Los vergonzantes líderes en esta materia.

Y lo más grave no es solo el cuánto de la deuda, señorías.
Lo vergonzante es el para qué.
No es casualidad que, cuando pensemos en los veinte años de gobierno popular lo hagamos en el paradigma de un gobierno guiado por intereses particulares contrarios al interés de los valencianos.
Si no, ¿cómo le llamarían ustedes a triplicar el déficit antes de las elecciones, incrementar de marzo a junio la deuda en 2.
047 millones de euros?

Tengo que preguntarlo: ¿sabían que los valencianos ya habían dicho Â«bastaÂ» y decidieron gastárselo todo en un intento desesperado, o decidieron aprovechar y apurar la barra libre que se pensaban que les pertenecía a costa de todos?
Lo tengo que preguntar, lo tengo que preguntar.
(Aplaudiments) No se preocupen.
El Consell de progreso ya ha anunciado una auditoría para saber cuándo, cuánto y quién se ha llevado el incremento del déficit.

Señorías, ojalá pudiera hacer otra composición de lugar.
Pero si La Generalitat fuera una casa, nos encontraríamos que el Partido Popular la ha vendido, ladrillo a ladrillo, se ha llevado los beneficios y nos ha dejado hipotecado el solar.
(Aplaudiments)

La radiografía de esta situación nos permite entender cómo hemos llegado hasta aquí y, a su vez, debe ayudarnos a superar la incapacidad del gobierno anterior.
El primero, la mala gestión de los recursos públicos.
No estamos endeudados, se ha dicho mucho, no porque tuviéramos mejores servicios públicos ni porque se invirtiera en un cambio de modelo productivo.
Estamos endeudados porque se enterraron 283 millones de euros, haciendo carreras de coches, o 300 millones en la Ciudad de la Luz.
Estamos endeudados porque sus prioridades estaban distorsionadas.
Gastaron en sus caprichos y amigos y se olvidaron del resto de los valencianos.
Pero, ¿cómo no iban a estar distorsionadas las prioridades del anterior Consell, si las defensas de los presupuestos por parte del Partido Popular las hacía Ricardo Costa?

Señorías, para hacer presupuestos públicos es indispensable que la hacienda que se cuide sea la de todos y no la propia.
Para eso es indispensable.
(Aplaudiments)

Y ahora no pueden hacer como que no se acuerdan de esta gestión los supervivientes judiciales a la marisma de corrupción de las pasadas legislaturas, porque hablan de falsa renovación, y la falsa renovación de su grupo parlamentario no la hicieron ustedes, os la hicieron los jueces a golpe de sentencias contra la corrupción.
(Aplaudiments) Puede ser que ahora, en campaña electoral, intenten confundir en otros territorios, diciéndonos aquello de que la derecha siempre ha gestionado mejor la economía.
Ustedes pueden fingir que tienen amnesia.
Pero los valencianos sabemos cómo y sobre todo en los bolsillos de quiénes acaba su gestión.

Afortunadamente a este primer problema, el problema de los pésimos gestores, los ciudadanos ya le pusieron solución el pasado 24 de mayo, echando al Partido Popular de las instituciones.
Ahora bien, nos queda el segundo problema que nos ha llevado a esta situación extrema y que este Consell debe solucionar urgentemente.
El injusto sistema de financiación y el reparto de inversiones que sufre la Comunidad Valenciana.
Un sistema de financiación que hunde sus raíces en el conocido como Â«modelo ZaplanaÂ», que nadie lo dice, que ha llevado a que aportemos como una región rica cuando todos los indicadores nos dicen que ustedes nos han convertido en una pobre.

Y en el día de ayer, al fin, después de que hasta en cuatro ocasiones el Partido Popular vetara su debate, se tomó en consideración la reforma del Estatut para incluir una cláusula que blindara las inversiones en la Comunidad Valenciana.

En esta ocasión acudieron a defenderlo el señor diputado Bellver, Ferri y el señor diputado Mata.
¿Se acuerdan, señores del Partido Popular…, señores del Partido Popular, se acuerdan de a quién designaron en una ocasión como ponente de esta reforma ante el Congreso de los Diputados?
¿Lo digo?
Yo se lo recuerdo.
Ustedes designaron a Rafael Blasco… a Rafael Blasco para defender esa propuesta.
(Veus) Todos sabemos dónde está.
Está en la cárcel, está en la cárcel.
Y designaron a una persona que, como ha quedado demostrado, se (inintel·ligible) .
.
.
toda la autoridad decidiendo dónde debían hacerse las inversiones durante su gobierno.

Pero es que el que fue a defender la reforma del Estatut en la anterior ocasión fue Serafín Castellanos.
Otra persona ejemplar que nos puede defender el orgullo de sentirnos valencianos, ¿verdad?
, y defender lo nuestro.
Claro que sí.
(Aplaudiments)

Pero dicho esto y aun cuando las evidencias del expolio son tan graves y día a día nos asaltan nuevas, no es el objetivo de este grupo convertir esta legislatura en un escenario parlamentario hostil.
No, pero sí que hay que saber de dónde empezamos.

Decía García Márquez que la sabiduría nos llega cuando ya no nos sirve para nada.
En su caso, miembros del Partido Popular, no es del todo tarde si al menos sirve para que no pongan palos en las ruedas a la tarea que ahora nos toca emprender y para que la buena fe y un mínimo de espíritu constructivo acompañe las propuestas y las críticas que nos dirijan.

La situación es compleja, señor conseller, usted lo sabe mejor que nadie, pero queda prohibido no sonreír a los problemas.

Tenemos delante adversarios más importantes que los rivales políticos, retos sociales y económicos; la necesidad de impulsar una administración que gestione de forma eficiente pero con rostro humano; desafíos que deben unirnos como autonomía, como es el caso de la financiación.

Señorías, por todos es sabido que hay ocasiones en la historia que ser valiente significa hacer lo justo, defender lo justo.
Háganlo.
Háganlo también ustedes, señores del Partido Popular.
Háganlo, y con total sinceridad.

Si deciden dejar el partidismo de un lado y desde la oposición eligen ponerse de lado de la sociedad valenciana en el frente liderado por el president Puig sin rencores, bienvenidos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, per a contradir els arguments prendrà la paraula l'honorable conseller d'Hisenda i Model Productiu.

Senyor Vicent Soler, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, senyor president.

Moltes gràcies a tots els portaveus del grups parlamentaris per les seues intervencions.

I m'agradaria precisar algunes coses.
Parlar de fer un pressupost realista, parlar de dir la veritat, parlar d'alterar les prioritats, això són compromisos.
Això és parlar de futur.
Potser és veritat que durant molts anys això no s'ha fet i, per tant, no li donen importància.
No és un compromís.
No són les mesures de canvi d'un govern.
És veritat.
Ja ho entenc.
Però és molt important, fonamental, fonamental fixar unes prioritats, fixar unes altres maneres de fer i no enganyar.

No es pot enganyar la gent.
He parlat este matí de 1.
500 milions d'ingressos ficticis, com si.
.
.
com si no fóra important.
He parlat de 600 milions no comptabilitzats en pressupostos, com si no fóra important.
És que d'això se tracta.
Se tracta de dir la veritat.
Es tracta de dir a l'opinió pública, als parlamentaris, que treballem sobre uns ingressos i unes despeses fictícies.
I això és molt important.
Això és una altra manera de governar.
¡Una altra manera de governar!
És un canvi radical en la manera de pressupostar, que és la llei principal de tot els anys, la que fixa les prioritats.
Una cosa és parlar i una diferent, ficar les idees en els llocs que toca.

I nosaltres hem demostrat en estos setanta-nou dies, senyora vicepresidenta, i vosté n'és testimoni, que hem tret aigua de les pedres, aigua de les pedres per a prioritzar el tema de la dependència, perquè no hi havien diners per a pagar els dependents.
(Aplaudiments) I és el que pensem fer, si és el que.
.
.
, si és que no són diners nostres!
Són diners de la gent, són diners del contribuent, són diners del ciutadà.
Este és el gran canvi de paradigma, que no pensem que són els nostres diners i, per tant, cal fer prioritat.
I això és un canvi substantiu.
És un compromís d'este govern.

Si vostés no li donen importància és el seu problema, perquè a la llarga els passarà més d'una vegada el que va passar el dia 24 de maig, perquè la gent comença a prendre nota de qui pensa amb la gent i qui pensa amb els seus interessos particulars.

Miren vostés, a més, a més, la multa de 19 milions reflectix moltes coses, una manera mala de governar, ¡però també reflectix que s'està enganyant a tot el món!
S'està enganyant inclús la Unió Europea, s'està enganyant el Govern d'Espanya, s'està enganyant la ciutadania, s'està enganyant els partits de l'oposició, s'està enganyant a tot el món.
No es pot anar per la vida enganyant perquè al final, 19 milions de multa.
19 milions de multa, que és una multa.
.
.
que és una broma -vegen el que estic parlant, ¿eh?
- al costat de la multa que mos poden posar pel tema de la Ciudad de la Luz, per exemple.
Estem parlant de 230 milions.
I aixina, una darrere de l'altra, multes que plasmen de manera nítida una manera de governar que nosaltres volem superar.
¿Això no és un compromís?
¿Això no és parlar de futur?
Aleshores, ¿de què estem parlant?
Esta és la conselleria d'hisenda, ¿eh?
Ja vindrà el conseller d'economia, ha vingut la vicepresidenta, la consellera de justícia després, vindrà el conseller d'educació i parlaran de polítiques concretes, però jo he de parlar de les meues competències, i les meues competències són transparència, claredat i utilitzar bé els diners en favor de tots i, sobretot, del més desafavorits.
Eixa és la meua obligació i això és el que he dit este matí ací encara que alguns de vostés no s'han enterat.

Fixen-se vostés, nou sistema de finançament, naturalment.
No n'hi han, no n'hi han varetes màgiques.
No n'hi han varetes màgiques.
I no depén només de nosaltres.
Depén del Govern d'Espanya.
Depén d'un consell de política fiscal i financera on el ministre és jutge i part.
Â«Yo me lo guiso, yo me lo como.
Â» Diu: Â«Vostés, el 0,3% de sostre de dèficit i jo, el 3%Â» Ah caram!
I diu, Â«eso es lo que se pactó en el Consejo de Política Fiscal y FinancieraÂ» on ell té la majoria.
El paperot que actualment és el Consell de Política Fiscal i Financera és un escàndol.

I li dic una cosa, li dic una cosa, com que hem estat de vacances durant este temps, només hem anat a dos consells de política fiscal i financera, que els funcionaris estaven perplexos de vore que un conseller d'hisenda valencià posava sobre les cordes al ministre i el 50% de les seues intervencions era sobre el tema valencià, el problema valencià.
(Aplaudiments) El problema valencià, que no és per a la independència, senyor.
És per a ser visibles, per a ser visibles, perquè no hem comptat en la història contemporània i en la història de la democràcia.

Els valencians tenim dret a comptar en Espanya, tenim dret a comptar no només per raons quantitatives, perquè és una part d'Espanya dinàmica, dinàmica; és la gent que està demostrant al llarg de la història contemporània com ha sabut refer-se de les crisis, la crisi del seixanta, la crisi del noranta.
Hem sabut refer-nos-en.
Per a això ha d'haver-hi complicitats.
Ha d'haver-hi complicitats, en primer lloc del govern de La Generalitat, del govern de La Generalitat, perquè el caràcter emprenedor, el caràcter lluitador de la nostra gent és enorme.
Però per això cal fer, com he dit este matí, una generalitat que tinga clares les prioritats.

Però (inintel·ligible) .
.
.
vostés una cosa, ¿eh?
El pressupost és tan curt i les prioritats, tan obvies -s'ha dit molt bé per part dels tres portaveus que recolzen el govern- que allò immediat és intentar que la gent que ho passa malament tinga assistència.
Això és allò immediat, allò peremptori: sanitat, educació, dependència, etcètera.

Però, ¿vostés creuen que el model econòmic pot canviar-se en un sistema de pimes i de microempreses sense les complicitats del govern de La Generalitat?
¡Si és que no tenim diners per a això!
¡És que no arribem a pagar els nostres hospitals i les nostres escoles!
(Veus) Perdone, perdone.
.
.

El senyor president:

Senyor Castelló, li.
.
.
, senyor Castelló, per favor, deixe intervindre al conseller.

Continue vosté, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
li assegure que no sóc el ministre d'hisenda.
Li assegure que no sóc el ministre d'hisenda.
Sóc el conseller d'hisenda valencià.
(Aplaudiments) El responsable d'estes impotències és el ministre d'hisenda d'un govern que sembla que és del seu partit.
Sembla, perquè per altres motius resulta que és un partit insolidari amb el seu grup valencià, perquè se'n riu d'ell.

Les coses que jo he sentit en el Consejo de Política Fiscal y Financiera sobre els governs anteriors de La Generalitat és per a posar-se a tremolar, que és la gran excusa per a no tocar el model de finançament que, com he dit este matí, semblava que tot era corrupció i balafiament.
Doncs no, era corrupció i balafiament i moltes més coses.

Un sistema de finançament, per tant, que fa dos anys que havia d'haver-se plantejat per mandat legal el seu canvi i no s'ha fet.
I, ara, de pressa i correguda perquè vénen unes eleccions, el senyor Montoro munta una comissió de treball, ¿per a què?
Ja ho ha dit algú de vostés.
Munten vostés una comissió de treball que ja vorem com s'apanyen les coses.
És una presa de pèl, una presa de pèl increïble del govern actual d'Espanya sobre els valencians, terrible, perquè cada dia que passa, cada dia que passa tenim problemes en les escoles, en els barracons eixos que ens agradaria no posar i que hem de continuar posant perquè no tenim diners per a canviar-los.
.
.
, d'eixes persones desassistides, d'estos tractaments de primàries que no podem fer adequadament i eixos hospitals i llistes d'espera.
D'això és del que hem de parlar.

I, miren, el sistema actual, no s'enganyen, no enganyen l'opinió pública, ¿eh?
, el sistema actual és l'statu quo del famós pacte Zaplana-Aznar de l'any 2002.
Este és l'statu quo.
(Aplaudiments) Statu quo.
.
.
, atenció, no se preocupe que li ho anem a explicar tot, senyora Bonig.
Ho anem a explicar tot.
No se preocupe que ací estem per a explicar-ho tot.
.
.
Eixe statu quo de l'any 2002 se va demostrar molt ràpidament que era inadequat per a moltes comunitats autònomes, però sobretot per a nosaltres.
I, ¿saben per què?
Perquè el creiximent de la població valenciana va ser superior a la mitjana espanyola durant els primers anys de la dècada.

I se va fer per part del govern Zapatero, quan se van complir els cinc anys, un intent de reforma del tema, amb moltes oposicions de les mateixes comunitats autònomes que estaven afavorides per això, que no són només les basques, ¿eh?
La diferència en les comunitats autònomes de règim comú, entre, per exemple, Cantàbria i nosaltres és més del 30%.
No és un problema només de les forals, ¿eh?
És un problema també del sistema comú, és a dir, els polinomis que fan per a fer el repartiment són perversos, perquè al final resulta que quan el Partit Popular, en l'any 2009, no vota a favor de la reforma, ¿en qui estava pensant?
No en els valencians, no, no, no, no, perquè vota en contra a pesar que en el Consell de Política Fiscal i Financera el conseller d'hisenda s'havia abstingut.
Perquè fins i tot FAES, fins i tot FAES va reconéixer que millorava el finançament del 2009 respecte el 2002 en el cas valencià.
¿Saben vostés per què el Partit Popular en el Congrés dels Diputats no va votar en contra?
Perquè.
.
.
-i està en el llibre, està en el llibre, està en el llibre del Congrés, està en les actes del Congrés- perquè no se valorava suficientment els quilòmetres quadrats, la dispersió de la població, és a dir, tot allò que afavoria a altres comunitats autònomes en contra de la nostra.
(Aplaudiments)

Per tant.
.
.
, ací ho podem explicar tot.
Ací.
.
.
tot, tot s'explica, tot s'explica i, per tant, volem canviar això, perquè el canvi del 2009 fou insuficient.
I, ¿volem vostés una cosa que els agradarà sentir?
Per nosaltres, un pedaç.
I no volem més pedaços.
S'ha acabat, els valencians no podem suportar més pedaços en el sistema autonòmic.
Hem de fer un canvi substantiu de la naturalesa del sistema i per això la consellera de justícia i un servidor estan treballant per si podem portar als tribunals alguna cosa que està contra la llei, contra la LOFCA i contra la mateixa Constitució.
I en això estem treballant, perquè el diàleg que és el primer que volem.
.
.
, el primer que volem és el diàleg.
¡Tant de bo!
Però vosté va al Consell de Política Fiscal i Financera i diu el senyor Montoro.
.
.
, segon consell, estàvem de vacances evident, però en el segon Consell de Política Fiscal i Financera diu: Â«Y ay de aquellas comunidades autónomas que si tienen aumento de financiación lo dediquen a gastar en sus cosas -estava pensant en les de progressistes (inintel·ligible) .
.
.
- en lugar de dedicarlo a satisfacer la deuda.
Â»

Amenaza, amenaza.
Com ara amenaça de dir que eixos 19 milions els hem de pagar nosaltres.
Escolten, saben vostés això dels 19 milions d'on sorgix?
D'un sector de sanitat de l'època gloriosa, que tenien el tema al calaix perquè tenien altres prioritats.
Ah caram!
I arriba, i arriba el senyor Montoro, en desembre-gener de 2012, i diu, ostras!
, ací, açò del dèficit heretat serà molt més gran, i anirà a Brussel·les en pla xulo a dir, Â«jo combatré aixòÂ», i va i agafa tot el que està allí, perquè a més al conseller d'hisenda li interessava perquè evidentment estava el pla per al pagament de proveïdors, i resulta que ho suma, sense negociar res amb Brussel·les, sense negociar res amb Brussel·les, de manera que, evidentment, això és en febrer i en març s'inicia l'expedient d'Europa contra nosaltres.
Això és el que va fer el senyor Montoro.
I ara el senyor Montoro vol que paguem nosaltres això?
Vinga, va!
Això ja és un escàndol en bicicleta!
(Aplaudiments)

Estic parlant de coses que crec que els interessen a vostés, eh?
Nosaltres, la conselleria, va als consells de Política Fiscal i Financera i diu coses que no s'havien dit fins ara.

La conselleria està elaborant uns pressupostos amb criteris diferents als de vostés.
Això és el que està fent la conselleria en este moment, que és molt important.
Ja sé que a vostés eixes coses és música celestial.
Ja ho sé!
Però que siguen per a vostés música celestial no vol dir que no siguen importants, són transcendentals, són enormement transcendentals, quan un pressupost es pensa amb la majoria de la gent i no amb els interessos privats.

Parlarem d'interessos privats?
Naturalment que parlarem d'interessos privats.
Parlem de l'Institut Valencià de Finances?
L'Institut Valencià de Finances, que nosaltres el definim com el gran bastió que a nosaltres ens queda, al govern, per tal de fer una política ambiciosa, de microcrèdits, etcètera, tant per a les empreses i microempreses com per a les mateixes famílies, pensava en l'emprenedoria, pensat per a tot allò que pot reformar (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Senyor conseller, un segon.

Per favor, pregue silenci a l'hemicicle.

Continue vosté, senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Però sap que tenim més de tres-cents milions d'euros pràcticament hipotecats per avals de difícil assumpció?

Sap vosté que n'hi han empreses privades com la Societat de Garanties Recíproques, o la fira de València o IFA que tenim un problema d'avals que n'hi ha, de més de mil milions d'euros?
Això és al que este govern ha de fer front.
No estem parlant de bromes, eh?
Ja sé que això a vostés no els interessa escoltar-ho.
Però estem parlant de temes gravíssims que condicionen les polítiques socials, les polítiques de canvi de model productiu d'este govern.
Ja ho crec que les condicionen!
Perquè açò no és la carta de los Reyes Magos.
Ací no hi ha un sac que pots tirar diners, el sac és el que hi ha, el que mos deixa el senyor Montoro, perquè no vol, com ha dit molt bé crec que José Muñoz, perquè no vol tirar -no, perdona, Mireia-, que no vol tirar mà de tot el pastís.
És eixa la qüestió.
És a dir, és absolutament deshonest, fins i tot en moments de crisi, justament amb la part de l'administració pública, que és la de les comunitats autònomes, que és la que necessita més d'una atenció especial, perquè té les seues responsabilitats en el món de l'educació, de la sanitat i dels serveis socials.

He dit este matí, però vostés no volen sentir-ho, que volem tindre una política impositiva, responsable, clarificadora, neta, amb una lluita exemplar contra el frau, contra el frau fiscal, perquè volem tindre autoritat en Madrid.
I estem a favor de fer un institut d'administració tributària, que pot ser en els termes que pot dir Ciudadanos o un altre que interesse, perquè no depén només de nosaltres, sinó que depén també de l'administració central.
Naturalment que volem fer això.
I volem fer eficient això, volem lluitar contra el frau.
El més progressista que se pot fer en estos moments en Espanya és lluitar contra el frau fiscal, perquè això significa solidaritat, de tots amb tots i no només d'uns, la insolidaritat d'uns respecte dels altres, dels que no paguen enfront dels que paguen.

Per tant, és molt important la lluita contra el frau fiscal i nosaltres hem de ser exemplaritzants en la Direcció General de Tributs, actualment, i en la futura Agència Tributària Valenciana.

El senyor Montoro ha llevat.
.
.
, ha fet uns regals electorals d'unes descàrregues i unes rebaixes fiscals, no?
I això mos ho diu a la cara als consellers que tenim problemes inclús.
.
.
, amb problemes gravíssims en temes bàsics com és el tema, com he dit, dels serveis bàsics.
I es permet dir-ho.
I alhora diu que no mos gastem res, que lluitem, que complim el dèficit.

Jo, clar, veus la cara del senyor ministre i dius, per favor, no pot ser, no pot ser que davant de tots els consellers.
.
.
i n'hi han en este moment nou comunitats autònomes que discrepen, però no només les comunitats autònomes, l'autoritat independent, Airef, ha dit dos coses, que el senyor Montoro no li ha fet ni cas, ni cas.

Primera, la distribució asimètrica dels sostres de dèficit, entre l'administració central i les administracions autonòmiques, és absolutament inadequada, òbviament, per les raons que acabe d'explicar, perquè el tipus de competències són diferents en un cas i en un altre.

Però ha dit una altra cosa, en el segon -que estàvem de vacances-, en el segon que vam anar, el segon Consell de Política Fiscal i Financera, a finals de juliol, i Airef, l'agència independent, li va dir al senyor ministre, Â«escolte vosté, vosté no pot exigir a tots un sostre de despesa igual perquè les comunitats autònomes són molt diferentsÂ», i en el cas nostre immensament diferenciada a la baixa, naturalment, no?

Ni cas!
Ni cas!
Com si fórem Cantàbria, com si fórem Extremadura, on tenen els diners que toquen i poden tindre fins i tot un ordinador per xiquet en l'escola.

I això és el que passa en el Consell de Política Fiscal i Financera.
I açò esta cambra ho ha de saber, perquè això és molt condicional.
I això és el que hem estat fent.

I hem fet una cosa.
He dit este matí que no volíem descobrir el Mediterrani ni la pólvora.
Que aprofitem l'esforç dels experts que han estat treballant durant anys sobre este tema.
I el que fem és la categoria de transformar-lo en valor de reivindicació, en valor de reivindicació, no com vostés que complien el tràmit.

Vostés sempre recorden que l'any 2013, crec que diu, Â«nosotros aprobamos en solitario la.
.
.
Â».
Home, jo no estava en la cambra, però he preguntat què havia passat, perquè m'estranyava moltíssim que els socialistes o Compromís no estiguen a favor d'això.
I és que ells van plantejar una alternativa molt més ambiciosa que vostés no van votar, no van votar vostés, perquè ells demanaven fins i tot el deute històric, (aplaudiments) i vostés no volen demanar-ho!
Perquè vostés, senyores i senyors, quan passen Contreres se'ls perd el fum, en quan passen Contreres s'ha acabat.
Ací no sé quantes vegades reivindicant això i arriben a Madrid.
.
.
Cinc vegades que s'ha demanat una millora del sistema de finançament i han votat que no, han votat que no!
Que no!
No!
No!
No a una millora del finançament que resoldria molts dels problemes que té el govern valencià, i sobretot els ciutadans valencians.

Del sector públic empresarial, que en fi, els qualificatius no m'eixirien de quines barbaritats s'han fet en el sector públic empresarial.
Evidentment s'ha de racionalitzar, s'ha de racionalitzar.
Ahí he de dir-vos que l'esforç era tal.
.
.
, era tal la situació que es va haver de racionalitzar perquè l'olor, perquè la pudor, millor dit, arribava molt lluny.

Però és que estem en situacions com Aerocas, amb una situació que no només ha tardat quatre anys, és que perquè vinguera el primer avió ha hagut de firmar-se un contracte amb una empresa canadenca que fins l'any 2034 no va a repercutir ni en un sol euro a l'erari públic, és a dir, al contribuent valencià.

És que es firmen contractes per a eixir del sopor, de les barbaritats que han fet vostés, que com que no fan anàlisi de costos, no fan anàlisi de res, diuen, bé, ara Â«el aeropuerto del abuelitoÂ».
Ah!
Molt bé, Â«el aeropuerto del abuelitoÂ».
Però cal, tenim treballades les línies que vindran?
Haurem parlat amb el sector del turisme d'allí?
Què han fet?
No han fet res?
Un caprici com un altre qualsevol.
Que a la millor era necessari, atenció!
, a la millor era necessari, però que és graciós.
.
.

Bé, doncs de tot això ens hem de fer càrrec nosaltres.
De tot això ens hem de fer càrrec, de la Ciutat de la Llum, etcètera.

Mos topetem amb 70 milions de pèrdues del sector públic de La Generalitat, 70 milions de pèrdues que s'han de satisfer dels pressupostos de La Generalitat, a més a més, a més a més.

Vostés saben quant significa 70 milions de pèrdues?
Permeta'm una puntualització perquè és important, no?
Diríem que són mil transplantaments de cor, per traduir-ho a un llenguatge que poden vostés entendre.
Estem parlant de coses molt serioses en una comunitat autònoma amb les competències que té.

No podem ni pagar o no podíem, perquè ara traurem diners d'on no n'hi hagen, ni pagar les operacions de cataractes per als nostres majors.
Però això sí, això sí, estes multes i estes coses sí que se poden pagar.

Per suposat que estem a favor de la modernització per les raons que he dit este matí, de l'administració pública.
Vostés saben que després de parlar de tant, dels més de dos-cents telecos en la direcció general, d'haver externalitzat tot, d'haver-se gastat allò ingastable, saben vostés quin és el percentatge de l'administració electrònica en este moment en La Generalitat?
El 6%, el 6% té dotació d'administració electrònica, 6%!
, per si no m'han sentit.
6%.
I no saben vostés els diners que s'han gastat en aquella direcció general.

Fons europeus.
Bé, he ficat l'exemple de la PAC, però és que teníem exemples de tots tipus.
És que hi havia una indolència tan gran, que en la majoria dels casos resultava que havien de tornar-se les ajudes a Brussel·les perquè no se feia el seguiment d'elles.
Increïble, com si mos sobraren els diners.

Senyor Rubén Ibáñez, per a fer un nou model econòmic, des de les vacances, estem encara de vacances, però per a fer un nou model econòmic, i ho vaig explicar en Adeit l'altre dia, i els empresaris estan d'acord, no sé si vostés també, perquè a la millor vostés estan tan aïllats, que estan aïllats inclús dels empresaris valencians.
L'altre dia els empresaris valencians van aplaudir una proposta que se va fer dient que necessitàvem mitjans.
Són els primers que reivindicaren un nou finançament perquè saben que el tema de les polítiques industrials, i de les polítiques de les pimes i les polítiques dels canvis de model no poden anar al principi, han d'anar al final, perquè tenim coses més peremptòries.
Per això necessitem més recursos.

Jo tinc la clau de la caixa, senyor Rubén, senyor Rubén Ibáñez.
La clau de la caixa, com diu vosté, no si és que està.
.
.
diguent.
.
.
, però vol dir que la gent pot estar molt tranquil·la amb este conseller d'hisenda, que segur que no distrau ni un sol euro dels diners, perquè no són meus, que són els diners del contribuent, del ciutadà.
Estiguen ben segurs que no passarà.
Cosa, cosa, cosa que en el passat, no dic del conseller corresponent, sinó en general, a vegades, pel que estem mirant obrint calaixos, no passava.

El caos, el caos, diu el senyor Rubén Ibáñez, el caos!
El caos!
El caos de què?
De què el caos?
De què?
De ficar ordre en els comptes públics?
Eixe és el caos?
Eixe és el caos?
Ficar ordre, saber quants diners tenim, en què ens ho gastem, ficar-ho en els pressupostos!
És que vosté ha parlat de caos!
En fi!

Â«Huida sin precedenteÂ», Â«nada que ofrecerÂ», Â«le exijo cerrado por vacacionesÂ», Â«transparenciaÂ», Â«invisibleÂ».
Ja ho vorà vosté en estos quatre anys la transparència que n'hi ha; serà increïble, increïble la transparència que n'hi haurà enfront de l'obscuritat i l'opacitat amb la qual han treballat vostés en estos quatre anys.
Ja li ho assegure.
(Aplaudiments) I no sóc pessimista, no sóc pessimista en absolut.
Confie, confie, inclús li ho he dit este matí, confie inclús -és molt improbable- que si vostés continuen en el govern de l'estat és impossible mantindre esta situació perquè el que van a fer és crear en la perifèria, i sobretot en este país, una indignació popular, com s'està veient davant del maltracte dels governs centrals que ignoren, com ahir van ignorar, la presència de les nostres reivindicacions en el Congrés dels Diputats.
D'això vostés.
.
.
ha d'estar ben clar i si volen despenjar-se se despengen, però sàpiguen que ja estan en contra del corrent de la història.

Intolerants, ai, intolerants!
Des que era ben xicotet he lluitat justament pel contrari, he lluitat per la democràcia, he lluitat per tot el que, no vostés, però alguns dels vostres antecessor resultava que no volien.

Â«Financiación.
Â» La clau està.
.
.
(remors) la clau, senyora Bonig, la clau del finançament està en Madrid, en Madrid.
Tenen tot el poder, per molt que pactaren totes les comunitats autònomes.
.
.
el que passa és que hi ha algunes que estan pitjor que nosaltres o igual que nosaltres, com Múrcia, que está callada todo el rato, la qual cosa és bastant significativa de com les sigles del partit estan per davant dels interessos del territori i de la gent del seu país.
(Aplaudiments)

Molt bé.
L'esquerra, justament perquè creu en l'estat de les autonomies, l'esquerra, justament perquè ha lluitat des de sempre per l'estat descentralitzat, l'esquerra que ha estat per l'estat de benestar és la primera interessada que el sistema de finançament autonòmic s'arregle.

Per tant, en base a què diu vosté que a l'esquerra mai no li ha importat?
Li acabem de dir que cinc vegades l'esquerra que vosté diu ha demanat en Madrid, que és on s'ha de demanar, el canvi de model i vostés han votat que no!
En fi, el que s'ha de sentir en esta trona.
(Remors)

Senyor David de Miguel, estic en bona part d'acord amb vosté.
Estem amb setanta-nou dies de govern, però evidentment n'hi han moltes de les coses que vosté ha dit que a mi m'han sonat molt bé i estem per això.
És a dir, l'únic que vull és temps, perquè només, com he dit adés, només obrint calaixos ja tens prou faena de capejar el temporal.
Però, evidentment, en la línia de les coses que ha dit vosté, jo crec que hem de treballar.
Sobretot, una cosa que ha dit vosté molt important: atenció amb el principi d'ordinalitat.

El principi d'ordinalitat és… Justament per preservar el principi d'ordinalitat és el que ha fet que nosaltres estem en la part de baix del finançament autonòmic.
Per què?
He intentat explicar-ho este matí.
Nosaltres veníem amb una actuació de serveis i d'infraestructures públiques molt menor que la mitjana des d'abans de la democràcia.
Quan se fa la transició a la democràcia i se fa, diríem, el començament de la transferència de competències hi havia un sistema que es deia de cost efectiu, que vol dir que te donaven els diners que necessitaves per a gestionar el que te donaven.
Com que te donaven menys de la mitjana, evidentment, el nivell del que parties de finançament era menor que la mitjana.
Després s'ha anat millorant, s'ha anat millorant des del punt de vista global.
Però el principi d'ordinalitat, és a dir, els valencians sempre hem estat on estàvem al principi en l'ordre de comunitats autònomes.

Per tant, quan parlem del principi d'ordinalitat justament una de les reivindicacions és que s'altera eixe principi d'ordinalitat, és a dir, no hem d'estar baix del tot.
Hem millorat, hem millorat tots, però continuem estant per baix de la mitjana.
I quan hi han hagut totes les competències que hem pogut comparar-nos, quan totes les comunitats autònomes han tingut sanitat i educació, a partir de 2002, és quan hem vist, evidentment, que eixe statu quo mos perjudicava moltíssim.
I en això estem, lluitant perquè eixe statu quo es canvie quant al principi d'ordinalitat.

Allò de l'IVF, allò de banc públic pot sonar, a cadascú li pot sonar com siga, però és una cosa molt senzilla.
Tota la banca de proximitat pràcticament ha desaparegut, les caixes d'estalvi bàsicament, queden les rurals, queda Caixa Ontinyent, etcètera.

Vosté se creu que el sistema de microempreses que tenim, de necessitats de les famílies, no necessita a algú que puga anar una miqueta més enllà de la lògica de mercat a la concessió de crèdits?
Tenint, evidentment, com he dit este matí, col·laterals que permeteren que les mateixes entitats financeres pogueren anar una miqueta per enllà.
Per això tenim l'IVF.
Fixe's si és complementari.
És complementari i és necessari en una societat com la nostra amb famílies que ho necessiten i microempreses que ho necessiten.
A la millor en una altra comunitat autònoma no és tan necessari, però nosaltres sí.

Eixe és el tipus d'IVF que volem.
No l'IVF que té un 62% de morositat perquè s'ha dedicat a altres coses, no, però este sí.
I este és important i està molt pensat.
Hem d'intentar salvar-lo a pesar de tot el forat financer que té.
Hem d'intentar salvar-lo, perquè crec que operativament és correcte, està bé, està ben pensat i pot jugar un paper molt important sobretot, torne a repetir, ara que hem perdut la banca de proximitat en forma de les caixes d'estalvi.

Senyor Montiel, estic d'acord amb vosté que el canvi del model productiu s'ha de fer i les aliances, i ho he dit este matí, no només amb els empresaris també amb els treballadors i els sindicats.
Però, evidentment, quin tipus de creixement econòmic, quin tipus de model econòmic?
Hem d'aconseguir un model econòmic amb dos finalitats: ser competitius en un món globalitzat i ser capaços de finançar l'estat de benestar.
Eixes dos coses són imprescindibles des de la nostra perspectiva.

Eixa és possible si hi ha un canvi de nivell productiu on l'èmfasi es posa en la productivitat i no en la caiguda salarial.
És a dir, quan les estratègies estan en el mitjà i llarg termini, no el poc recorregut que té -estàvem parlant del model productiu- el poc recorregut que té el fet del que s'ha fet fins ara, que era només emfatitzar la millora de la competitivitat d'acord amb la reducció de salari.
No pot ser la reducció de salaris, ha de ser l'increment de la productivitat que farà viable que els costos laborals unitaris siguen baixos i siguen competitius i alhora poder finançar l'estat del benestar, que són les dos coses de les quals nosaltres necessitem un sector públic capaç d'entendre això, com ho entén este govern, i capaç de lluitar per això.

Les pimes, és el nostre món, les pimes.
Ahí és on d'emfatitzar.
Acabe de dir, que l'VF, l'Institut Valencià de Finances pot jugar un paper fonamental.
Fer este paper, no el paper que ha jugat amb l'especulació immobiliària, que és el que ha fet que estiga en la situació que està, sinó en l'autèntica naturalesa de creació de l'IVF, ajudant a implementar estes polítiques de la microempresa i de l'empresa petita.

Els fons europeus, els fons europeus, ja ho crec, molt més que els 4.
300 milions.
S'han perdut molt milions per indolència, per falta d'interés; és com si Brussel·les no existira, és complir el tràmit.
Tal com està el pati no se pot complir el tràmit, s'ha d'estar proactiu en el tema de les ajudes europees.
És que poden vindre molts diners de Brussel·les.

Vostés saben quin és el land o comunitat autònoma que té una delegació en Brussel·les més important?
Baviera, i no és pobra, eh?
Doncs li ix a compte, li ix a compte.
Sabeu per què?
Perquè ahí estan una darrere de l'altra traient diners en tots els llocs on les polítiques europees són capaces de programar.

Per tant, el tema d'Europa per a este govern és un tema fonamental.
I ahí tenim una direcció general de fons europeus que en este moment està treballant molt a fons sobre estos temes.

Entitats financeres.
Acabe d'explicar el tema de l'IVF.
Entitats financeres, per suposat que hem de treballar amb totes les entitats financeres, les que n'hi ha.
Evidentment no acríticament, hem de treballar.
Per exemple, ja n'hi han entitats financeres que estan treballant a través de l'IVF, que tenen una política contrària als desnonaments, perquè totes no són iguals.
I, en eixe sentit, nosaltres també ho tenim en consideració.

Del tractat comercial amb Estats Units només dir-li una idea.
Jo, com a economista, he de dir-li que en principi la llibertat comercial és positiva, el comerç és positiu.
Però els tractats comercials han de fer-se amb transparència.
L'opacitat crea una situació de dubte si realment tots els interessos, no només els dels grans, se tenen en compte.
I el que li està passant al que s'està discutint és que no sabem la veritat de la veritat de tot, perquè hi ha molta opacitat.
Però, com a principi general, jo he de dir que estic a favor del comerç, perquè el comerç ha multiplicat el PIB mundial en la mida que ha sigut capaç de fer més eficient l'assignació de recursos a nivell territorial.

Per tant, jo volia dir-los que hi ha un problema i és un problema de falta de transparència i falta d'opacitat que a mi me fa una mica de por, evidentment, perquè no sabem quins són els interessos prevalents en eixe tractat comercial a final del (inintel·ligible) .
.
.

Senyora Mollà, gràcies per les seues paraules.
He de dir-los que gran part del que vosté ha dit no només ho defensa el govern, que quede molt clar, ho defensa l'autoritat independent, l'Airef.
Moltes de les idees que vosté ha donat, l'Airef.
Vull dir que no estem a soles, no estem a soles les nou comunitats autònomes que vàrem votar en contra de la decisió del senyor Montoro al respecte del finançament autonòmic.
Estem amb l'autoritat independent imposada per Brussel·les, que és el que està donant el contrast amb la política oficial del senyor Montoro.

Perquè, com he dit, el senyor Montoro és jutge i part, jutge i part.
I això no pot ser.
Això, quan li ho vaig dir a la cara, digué: Â«Pero eso es la ley.
Â» Quan una persona se recolza en la llei.
.
.
la llei, la llei no és divina, la llei es pot canviar.
Â«Es la leyÂ», no hi havia cap altre argument, no va dir és la llei i volem canviar la llei.
Però no, eixa segona part no la va dir.
Però defensar la seua situació de domini, absolutament tot això.

I, en fi, prioritats, senyora Mollà, ja sap quines són, perquè ho hem vist i ho hem discutit en un altre moment.
Jo crec que l'Acord del Botànic dóna aire a fer un altre tipus de política.
I esta conselleria d'hisenda també, senyor Muñoz, ja ha tingut clar amb converses amb tots els consellers que les prioritats són unes altres inclús, inclús, en el pressupost de 2015, no diguem ja en el de 2016 que està per fet.
Canvis de prioritats absolut, transparència, participació, que volem que siga amb tota la cambra i no només als partits que recolzen el govern.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Alguna rèplica?

El senyor Rubén Ibáñez, en nom del Grup Popular, per un temps màxim de cinc minuts.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, señor presidente.

Hemos oído esta mañana, que parece ya que fuera ayer, una frase que decía, Â«crean un problema y dicen «¡qué escándalo!
«Â».
Después se ha dicho, Â«y, claro, los tapones los han hecho ustedesÂ».
Para acabar diciendo, Â«uno hereda lo que otros han hecho malÂ».
Eso es exactamente lo que ha pasado con el sistema de financiación, le dé las vueltas que le quiera dar.
El sistema de financiación actual lo votó a favor el Partido Socialista.
Punto y final.
(Aplaudiments)

Señor conseller, mire, usted ha dicho aquí que el presupuesto tiene que ser realista.
Cierto.
Pero el presupuesto es una previsión de ingresos y de gastos, de ingresos y de gastos, previsión, previsión.
Y usted dice, Â«hay 1.
500 millones de euros ficticiosÂ».
Los habrá si cuando en la liquidación del presupuesto ustedes tampoco no hayan ejecutado nada de ese presupuesto, lo puede haber.

Pero, mire, lo que sí que ya le adelanto para que pueda restar es que lo que se ha encontrado han sido 750 millones de euros menos de pago de intereses.
Porque ya nos hemos encargado el Partido Popular de refinanciar esa deuda y ahorrarles (inintel·ligible) .
.
.
(Veus i aplaudiments)

Mire, señor conseller, y usted ha dicho, Â«y la política son prioridadesÂ».
Y lo he dicho antes, aunque alguno lo ha interpretado mal; yo le digo que estoy de acuerdo, la política son prioridades.
Pero ustedes suben aquí y la hacen en la calle verbalizando unas cosas y publican en el boletín oficial otras, que yo no digo que estoy en contra, pero digo que son otras.

Ustedes hablan aquí de austericidi, de rescatar personas, de deuda ilegítima.
Y cuando han dictado las órdenes para el presupuesto del año que viene, en el artículo 1 lo que dicen es que ustedes van a dar cumplimiento a la estabilidad, a la deuda pública y a la regla de gasto.
Y eso jamás ha existido en unas normas del Partido Popular, nunca, nunca.
(Aplaudiments) Por lo tanto, señor conseller, no engañe más, no engañe más.

Y esa es la tercera.
Usted dice que hay que decir la verdad.
Para empezar, ya ha mentido.
Pero, mire, ha seguido mintiendo: Â«Yo les voy a decir aquí a ustedes cosas que nunca se han dicho en el Consejo de Política Fiscal y Financiera.
Â» Mentira, tengo aquí las actas.
Y porque usted no estaba antes, porque esto ya lo he sacado alguna vez y seguramente si lo hubiera sabido no lo hubiera dicho, se las voy a volver a leer.

Mire, el señor Moragues, 21 de marzo de 2013, Consejo de Política Fiscal y Financiera.
Dice Ángel de la Fuente, l'IVIE y otros científicos que el sistema de financiación actual es un auténtico fracaso, un fracaso sin paliativos.
Eso lo dice el conseller de esta comunidad en Madrid, señor conseller.

Sigue diciendo, el mismo conseller, el 27 de junio del mismo año -para que vea que también hay más consejos el mismo año-, dice: Â«En el caso de que se corrigieren las diferencias del gasto per cápita y la financiación e ingreso per cápita con otras comunidades, entonces sí que sería justo que hubiese un déficit igual.
Pero, mientras tanto, no.
Â»

Señor conseller, 31 de julio del mismo año.
Siguen habiendo consejos de política fiscal el mismo año, vamos por el tercero.
Dice el conseller de esta comunidad en Madrid, en el consejo, que es donde hay que hablar: Â«También quería subrayar la necesidad de cambiar el modelo de financiación.
Creo que estamos evolucionando de forma divergente.
Â»

Y no sigo porque se me acabaría el tiempo.

No mienta más.
El conseller de esta comunidad ha reclamado un cambio de financiación en Madrid, (aplaudiments) y lo ha hecho en el Consejo de Política Fiscal y Financiera.

Pero, mire,… Pero, mire, yo le he dicho que usted está de vacaciones y ha estado de vacaciones, y se lo he justificado.
Desde el 31 de julio hasta el 28 de agosto no ha habido un Consell, ¡y tanto!
Pero, mire, durante ese tiempo han pasado cosas, cosas importantes.

Mire, en el mes de julio, mientras ustedes estaban de vacaciones, en esta comunidad se creaban un 12% menos de empresas.

En el mes de julio, mientras ustedes estaban de vacaciones, se creaban 7.
614 parados más, la mayor subida de paro en el mes de julio de hace cuatro años.

En el mes de julio, mientras ustedes estaban de vacaciones, había 26.
470 afiliados a la seguridad social menos, la mayor caída de España.

En el mes de julio, mientras ustedes estaban de vacaciones, mientras nosotros le dejamos un promedio medio de pago de treinta y ocho días, ustedes lo subieron a cuarenta y seis.
(Aplaudiments)

Señor conseller, las vacaciones son muy malas para los valencianos.

Pero, mire,…

El senyor president:

Vaja acabant, senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…-acabo, acabo, señor presidente- le he dicho antes y le repito, queremos un gobierno que ejecute y no un gobierno que anuncie.
Queremos un gobierno que empuje y no uno que vaya a empujones.
Queremos un gobierno al lado de los valencianos y no de lado a los valencianos.
Y espero que a usted no se le recuerde por aquella frase del ministro Solbes: Â«Hicimos todo lo contrario que teníamos que hacer.
Â»

No tiene modelo y no tiene política.

Un fracaso, señor conseller.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula l'honorable conseller, per un temps màxim de cinc minuts.

Té vosté la paraula, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, senyor president.

Senyor Rubén Ibáñez, estic estupefacte.

Amb els fets.
.
.
, li dóna exactament igual.
Que en la llei de pressupostos de 2015 parle d'açò que acaba de dir vosté, en la llei de pressupostos de 2015 que varen fer vostés.
.
.
, com si no estiguera.
Vull dir, vosté se'n recorda de.
.
.
, té memòria selectiva.
En 2015, hi ha eixa frase que ha dit vosté en la lletra de 2015 -quinze, no setze; quinze.

He de dir, per altra banda, que en el Diari de Sessions del Congrés dels Diputats està clar què varen fer vostés: votar en contra.
Però el Diari de Sessions del Consejo de Política Fiscal y Financiera també reflectix el vot de vostés, el vot de vostés: en l'últim, abstenció; i en tota la resta, a favor.
Ah caram!

O siga, la força de les paraules, els fets que diu vosté, els fets, els fets, (veus i aplaudiments) els acords del Consell de Política Fiscal i Financera, (veus) varen votar a favor i, en l'últim, se varen abstindre.
¿I sap vosté per què se varen abstindre?
Li ho vaig a dir, perquè hi va haver l'arreglet eixe del PEF de mil sis-cents milions perquè no se fera soroll i eixes coses, i al senyor Moragues li va vindre molt bé i al senyor Montoro també; per l'arreglet de fer que el PEF casara, quan no podia casar ni de lluny perquè els ingressos eren ficticis i les despeses eren fictícies.
Eixe fou l'arreglo, l'arreglo fou eixe.
D'això hem de parlar també perquè, si no, no entendríem com han estat un mes.
.
.

Per cert, s'ha fet un embolic vosté en els mesos d'estiu.
Perquè primer ha dit que havíem estat en agost, després en juliol i que en juliol passaven coses.
Jo ja ho entenc, eh?
No veig la vareta màgica que té este govern, que en uns dies de govern ja havia sumit en la crisi econòmica, en els aturats que creixen, en.
.
.
És que, de veritat, jo.
.
.
, senyora vicepresidenta, tenim un poder enorme, no?
És a dir, no ha passat res en els últims vint anys; ara, en un mes, tot s'afona, tot s'afona en un mes.

Però és que és un atemptat a la intel·ligència això, un atemptat a la intel·ligència, home!
Per favor!
(Aplaudiments) I ho ha dit des d'esta trona, ho ha dit des d'esta trona.
Per favor, quina vergonya!
Quina vergonya!
Home, per favor!

Bé, li dic una cosa, han estat un mes ahí diguent -això és una bola com una catedral- que tenim mil sis-cents milions més per a gastar l'any que ve.
Vaig a explicar-los de què va això, perquè és important que no se torne a repetir.
.
.
Bé, ho repetiran totes les vegades que vullguen perquè com que hi ha un cert autisme, des del punt de vista polític.
.
.

Però, mire, eixos mil sis-cents milions són els següents, són els següents.
.
.
, els comptes que fa el senyor Montoro, que jo no me'ls crec, evidentment.
Segons el senyor Montoro n'hi han, com ha dit molt bé el senyor Rubén Ibáñez, cinc-cents milions que ell diu que mos estalviem perquè ara està el FLA amb tipus d'interés zero, perquè abans els tipus d'interés, abans del FLA, eren els de mercat.
Molt bé.

¿Vostés saben com està la política monetària en este moment en Europa?
¿Vostés no saben que el tipus d'interés que hi ha en Europa, és el senyor Draghi -Draghi, no sé si el coneixen-, el senyor Draghi, qui a través de les seues polítiques monetàries expansives està fent viable els tipus d'interés, que la inflació ha arribat a la deflació i, per tant, els tipus d'interés nominals són pràcticament tipus d'interés real?

De tot això jo crec que és difícil que entenguen que la caiguda dels tipus d'interés està reflectida per les polítiques monetàries de la Unió Europea i del Banc Central Europeu, no de la magnanimitat del senyor Montoro.
¿Però, quina broma és esta?
Ja vorem si quan pugen els tipus d'interés en Europa no puja el FLA en el tipus d'interés.

El problema és el FLA.
El problema és el FLA.
És que eixos cinc-cents milions o els altres milions no els devíem pagar perquè devia ser devengos nostres, devien ser drets econòmics nostres.
I, com no arriben els diners, mos donen els crèdits.
Ah caram!
Això és una estafa.
Nosaltres tenim dret a ser finançats adequadament; i, quan no arriba, ve el FLA.
Doncs, no senyor, no volem FLA; volem drets econòmics reals.
(Aplaudiments)

Cinc-cents.
.
.
, (veus) cinc-cents.
.
.
(Veus) No, no, perdona.
Jo els agafe.
Naturalment que els agafe, només faltava, només.
.
.
(Veus) Però, perdone, perquè el problema el crea el senyor Montoro que no mos fa el sistema de finançament adequat.
Naturalment, jo vull pagar als proveïdors.
(Veus) Perdone, jo vull pagar als proveïdors.
El problema és: ¿per què he de pagar als proveïdors amb el FLA i no amb els drets econòmics d'un sistema de finançament com Déu mana?
(Veus) Este és el quid de la qüestió.

I li diria més encara, eixos cinc-cents milions, eixos cinc-cents milions ara arriben a mil sis-cents milions.
Ja, ja, mil sis-cents milions.
¿Vostés saben de què va el que queda?
Són més de cinc-cents milions de la liquidació de l'any 1984?
¿I sap per què mos donen cinc-cents milions més?
Perquè varen fer unes previsions a la baixa de la recaptació, i ara mos han de donar el que era nostre i que durant dos anys ho ha tingut el senyor Montoro.
(Aplaudiments) Drets nostres, diners dels valencians.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
I, finalment.
.
.

El senyor president:

Finalitze vosté.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
-sí, finalitze-, (veus) és que és important.

I els altres cinc-cents milions, ¿saben vostés de què és?
De la previsió que fan que, com hi ha una gran expansió econòmica, (veus) resulta que els ingressos, els ingressos globals creixeran i, per tant, suposadament els ingressos imputables a La Generalitat.

Està clar?
És important que ho sàpiguen, senyories, perquè ací se va discutir molt durant quatre anys d'estes coses i és important que fiquem les bases sobre la (inintel·ligible) .
.
.
del partit.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, arribem a les set de la vesprada i passem al tercer punt de l'ordre del dia, que és la compareixença de la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques per a donar-mos a conéixer les línies generals de la política que durà a terme la seua conselleria.

Per tant, té vosté la paraula, honorable consellera, per un temps il·limitat, tot i que recordem la màxima de Baltasar Gracián que, en este cas de la vesprada, és molt apropiat.
Però serem comprensibles en la seua exposició.
És molt important el que ens ha de dir.

Té vosté la paraula per temps il·limitat.

Compareixença de la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, senyora Gabriela Bravo Sanestanislao, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 703) i pel Grup Parlamentari Popular (RE número 637)

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Senyor president.

Senyores diputades.

Senyors diputats.

Bona vesprada a tots.

Comparec per primera vegada davant vostés com a consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques.

Vull, en primer lloc, transmetre'ls el meu reconeixement a la tasca de control sobre l'acció del Consell que l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana atribuïx a Les Corts, que assumix ací un paper vital per al correcte funcionament el sistema democràtic.

Senyories, podem comptar, des de hui mateix, amb la total col·laboració d'esta conselleria, que estarà basada, a més, la seua actuació en dos principis que em pareixen fonamentals: la lleialtat institucional i la transparència.

Compten amb la meua disposició, així com amb tot l'equip que forma part de la conselleria, per a respondre als seus requeriments quantes vegades siguen necessàries i estimen vostés oportú i en totes aquelles qüestions que puguen merèixer el seu interés.

Per la meua banda, no dubtaré a sol·licitar la meua compareixença cada vegada que un assumpte de la meua competència haja de ser posat al seu coneixement.

Antes de abordar cuestiones propias de mi conselleria, he de cumplir un encargo del presidente de La Generalitat, molt honorable Ximo Puig, cuyo deseo es que todos ustedes dispongan de la información y el conocimiento necesario sobre las líneas estratégicas de dos áreas de actuación que, de no hacerlo así, quedarían excluidas de su conocimiento.
Me refiero a la dirección general de seguridad y respuestas a las emergencias y a la Dirección General de Administración Local.

Les adelanto que, en breves fechas, los responsables de ambos departamentos comparecerán ante esta cámara, momento en el que sus señorías podrán conocer sus proyectos con mayor detalle, con mayor profundidad, así como sus primeras actuaciones y, por supuesto, sus propuestas de futuro.
Pero, en tanto llega este momento, me corresponde a mí, por delegación del president de La Generalitat, hacerles un breve resumen de las líneas de actuación.

La dirección general de seguridad y respuesta a las emergencias asume todas las competencias en materias de interior, protección civil, situación de emergencias, protección de incendios, que quedan integradas en un único departamento.
Se unifica así el nivel de toma de decisiones ante cualquier eventualidad que ponga en riesgo la seguridad o la vida o el patrimonio de los valencianos.
El objetivo es lograr una respuesta más homogénea, más rápida, más eficaz, porque les puedo asegurar que la respuesta a las emergencias es una verdadera prioridad para La Generalitat.

Esa es la razón por la que ya se está diseñando la futura agencia de seguridad y respuesta a las emergencias, que asumirá las competencias en materia de interior, que incluye la gestión de la dirección de la unidad del Cuerpo Nacional de Policía adscrita a la Comunidad Valenciana, así como en materia de seguridad pública y protección ciudadana, espectáculos, establecimientos públicos y actividades recreativas, coordinación de los cuerpos de policía local, formación de su personal y la de sus integrantes de los servicios de intervención frente a emergencias, protección civil, ayudas a las víctimas del terrorismo y extinción de incendios.

Por último, la agencia participará también en los consorcios de bomberos y asumirá la dirección y gestión de las labores preventivas y de salvamento que el Consejo de Seguridad Nuclear encomendó en su día a La Generalitat.

Este cambio de diseño administrativo no ha restado ni un solo ápice a la eficacia de los equipos técnicos dependientes del departamento que han trabajado, desde el primer minuto, sin ningún tipo de interrupción y han asegurado una respuesta inmediata y adecuada ante cualquier suceso acaecido.

Prueba de ello es el incendio que el pasado 7 de julio afectó a un total de 417,5 hectáreas forestales de los términos municipales de Montán y Caudiel, en la provincia de Castellón.
Fue controlado en cuatro días, con la intervención de 7 brigadas antiincendios de La Generalitat, 11 brigadas de bomberos de la Diputación de Valencia, y 6 autobombas del Consorcio de Bomberos de Castellón, así como una veintena de aeronaves de extinción de distintos tipos.
También participó en las operaciones la Unidad Militar de Emergencias que empleó 235 efectivos, 12 autobombas, 4 nodrizas y 4 vehículos de comunicaciones.
Ha sido, el de Montán, el incendio más grave de cuantos han ocurrido este verano en la Comunitat Valenciana, y pudo ser controlado de forma rápida, sin que se viese afectado ningún ciudadano ni tampoco parte de su patrimonio, por lo que no fue necesario acometer procesos de evacuación preventiva.
El siniestro tampoco afecto a las carreteras de la comarca ni a las redes de transporte de suministros básicos.

Habría muchas otras intervenciones a destacar, como el apoyo al ayuntamiento castellonense de Borriana, ante los daños ocasionados por las lluvias del 31 de julio y 1 de agosto pasados, que obligaron a evacuar a casi mil jóvenes que asistían al Arenal Sound Festival.
También quiero mencionarles el apoyo prestado a los municipios del Rincón de Ademuz, tras el aguacero del 22 de agosto.
Además, la dirección general se ha mantenido activa en otros temas de especial relevancia en el período estival, como son todo lo relacionado con espectáculos y festejos taurinos.
Mientras tanto, los responsables de la dirección general han tomado contacto con todo el personal de las unidades de extinción de incendios, en especial las brigadas de emergencia y medios aéreos.
Esas reuniones han permitido conocer sus demandas, sobre todo en lo referido a la modificación de las actuales categorías de las brigadas de emergencia, reforma que se incluirá en una iniciativa que será presentada a todos los grupos parlamentarios de Les Corts.

La aplicación del coeficiente reductor de la edad de jubilación y el reconocimiento de las enfermedades profesionales para el colectivo de los trabajadores de extinción de incendios forestales también va a ser sometido a debate parlamentario.
En este apartado de iniciativas legislativas la dirección general convocará en breve el Gabinete Técnico de Coordinación de las Policías Locales de la Comunitat Valenciana, al objeto de plantear a Les Corts una modificación de la vigente ley, y abordará también la elaboración de un anteproyecto de modificación de la Ley 7/2011, de 1 de abril, de La Generalitat, de los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento de la Comunitat Valenciana.

Por último, el Instituto Valenciano de Seguridad Pública prepara un nuevo programa formativo que refuerce la calidad de su oferta y garantice la preparación, tanto de las nuevas incorporaciones de personal, como las de las agrupaciones del voluntariado.

Señorías, por lo que se refiere a la Dirección General de Administración Local, este departamento pretende facilitar a los ayuntamientos valencianos su acción de gobierno, y les ofrece colaboración y asesoramiento.
El objetivo último es ayudarles a evitar, en la medida de lo posible, el caos provocado por la aplicación de la ley de racionalización y sostenibilidad de la administración local, así como impedir que esas disfunciones perjudiquen a la prestación de los servicios públicos.
También tratará de fomentar la cohesión territorial y promover el equilibrio económico de las entidades locales de la Comunitat Valenciana, desde el principio de solidaridad interterritorial.
Y la dirección general ayudará al sostenimiento del gasto corriente de los municipios con una población inferior a tres mil habitantes.
Esta declaración de intenciones implica una estrecha colaboración con la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, organismo que La Generalitat dotará de una línea presupuestaria destinada a facilitar la actuación de las entidades locales.

La Dirección General de Administración Local quiere potenciar también la actuación de las mancomunidades, esenciales también para mejorar la prestación de los servicios municipales, por lo que pretende potenciarlas y asegurar su buen funcionamiento.
Y, por lo que a las diputaciones provinciales se refiere, La Generalitat tratará de crear sinergias para que preste la mejor atención posible a las necesidades básicas de los municipios pequeños, al objeto de que sus vecinos reciban los mejores servicios públicos básicos.

Señorías, confío en haberles sabido transmitir toda la información que el president de La Generalitat quería hacerles llegar a todos ustedes sobre los planes de futuro de ambas direcciones generales.

Concluida esa encomienda, me dispongo ahora a explicarles el plan de trabajo de la Conselleria de Justicia, Administración Pública, Reformas Democráticas y Libertades Públicas.
Quiero, en primer lugar, llamar su atención sobre el nuevo enunciado de esta conselleria.
Como todos ustedes saben, diseñada tras los decretos 7 y 10 de 2015, el departamento mantiene su ámbito tradicional de justicia, y suma la gestión de función pública que, como todos ustedes saben, con anterioridad estaba residenciada en la conselleria de hacienda.
Pero, además, crece con un área de impulso de las reformas democráticas y protección de los derechos y libertades públicas.
Son tres campos de trabajo que están absolutamente interrelacionados, que considero fundamentales y prioritarios en cualquier proyecto que tenga como objetivo el progreso de la Comunitat Valenciana y sobre todo puedo asegurarles que a las tres direcciones generales les voy a dar la misma prioridad y que van a tener la misma atención por parte de esta consellera.

Señor president, senyories, en un estado de derecho la justicia tiene que ocupar un puesto primordial.
Sin justicias, no hay derecho, ni tampoco libertades.
Por eso, la democracia española tiene un déficit en su cuenta de resultados.
La justicia nunca ha sido una prioridad en la agenda política de este país.
A pesar de que un sistema judicial eficiente, es un presupuesto ineludible para cualquier democracia constitucional, porque es un derecho de los ciudadanos que el estado tiene la obligación de garantizar.
Pero, además, ha de hacerlo en condiciones de igualdad, sin barreras que generen esa sociedad dual que diferencia y separa entre los más vulnerables y desprotegidos, y los que tienen capacidad económica para poder acceder sin ningún tipo de problema a una buena tutela judicial efectiva.

Hago esta introducción porque, miren ustedes, yo no he venido aquí a hablarles solo de problemas de juzgados y de tribunales.
Yo no he venido aquí única y exclusivamente a llorar y a lamentar la falta de medios materiales y personales, y las carencias históricas de la administración de justicia que supongo que a todos ustedes algo les va a sonar.
Yo he venido aquí a hacer una doble función: explicarles mi proyecto y mi programa de gobierno.
Pero, para que ustedes entiendan lo importante que es y las dificultades que voy a tener para llevarlas a cabo, tengo que empezar argumentando y poniendo de manifiesto la gran importancia de la justicia, su dimensión social.

Y, en segundo lugar, me voy a detener en el diagnóstico, porque ese es el punto de partida de donde voy a empezar a programar las líneas de actuación.
La justicia es un servicio público imprescindible para el progreso económico, para que un país despierte confianza, pueda competir con los complejos mercados internacionales y goce de un adecuado desarrollo social y económico.
Si es lenta, sepulta cualquier expectativa de prosperidad económica.

La actividad empresarial persigue el máximo rendimiento económico en sus inversiones, y que estas perduren en el tiempo, lo que resulta incompatible con un sistema judicial inseguro y obsoleto como el que tenemos.
Pero, además, como estoy hablando de esa dimensión social de la justicia, quiero hablarles también de los ciudadanos.
Aparte de necesitar una justicia fuerte, un sistema judicial que sea capaz de dar una respuesta razonable en un tiempo próximo, necesitamos una justicia que proteja a los ciudadanos.
Porque hoy, más que nunca, los ciudadanos están necesitados de esa protección, porque sus derechos y sus libertades están en juego.

La crisis económica se ha cebado con los más vulnerables, la crisis económica ha acabado, ha sepultado derechos básicos de esos ciudadanos que se han convertido en esa parte de la sociedad casi invisible y que ahora mismo demandan nuestra atención.
Esos ciudadanos parados, separados, inmigrantes, que están esperando esa indemnización que vendrá un día de los tribunales, esa sentencia de separación que resolverá el problema de la custodia de sus hijos, no pueden ser las víctimas de una justicia que no tiene los medios suficientes para que sus titulares, jueces, fiscales, puedan hacer bien su trabajo.

En resumen, los ciudadanos tienen derecho a una administración de justicia que dote al poder judicial de todos los recursos necesarios para que puedan cumplir su misión, protegiendo sus derechos y libertades en la resolución de los conflictos.
Pero es un derecho que garantiza la Constitución.
No es un derecho de tercera categoría, no es un derecho de los que quedan ahí, porque los problemas de la justicia afectan a otros.
Desgraciadamente en este país desde el año 2008 en que irrumpió con esa virulencia la crisis económica hay muchos ciudadanos en este país que necesitan que las resoluciones judiciales se dicten con prontitud, y que los jueces, los fiscales y todos los que trabajan con la administración de justicia dispongan de los medios necesarios para que esa resolución llegue en un tiempo razonable.
Porque una justicia lenta no es justicia.

Sin embargo, a pesar de que seguramente todo lo que les estoy diciendo les suena, porque en muchas ocasiones, en muchos discursos, en aperturas de años judiciales se ha hablado y se ha reclamado esa necesidad de poner a la justicia en el lugar que se merece, a mí sinceramente me produjo mucha tristeza comprobar que en la ley de presupuestos generales del estado que se está debatiendo, en el capítulo de servicios públicos esenciales para el ciudadano, la justicia no ocupa un lugar similar ni a la educación ni a la sanidad.

Ni siquiera la defensa, ni siquiera está con el servicio que prestan las fuerzas y cuerpos de seguridad.
No he entendido ese déficit, no he entendido nunca esa ignorancia por parte de los gobernantes de no entender que, si un país que se llama democrático, que se llama una sociedad, quiere ser una sociedad libre, quiere ser una sociedad avanzada, no disponga de un sistema judicial eficiente que garantice (aplaudiments) los derechos de los ciudadanos y pueda en ello resolver sus conflictos.

En la Comunitat Valenciana la justicia nunca ha sido una prioridad.
Que les diga eso, creo que a nadie le va a extrañar.
Veinticinco años de fiscal, veinte en Valencia, creo que puedo avalar un perfecto diagnóstico de cuál es la situación en la que se encuentran los valencianos ante la justicia.
Nunca ha sido, además, una prioridad, ni tampoco ha estado -como he señalado antes- en términos generales desgraciadamente en la agenda política de La Generalitat.
La justicia en esta comunitat ha sido gravemente desatendida, porque no han sido capaces en tantos años de dotarla de los medios necesarios para que los titulares del poder judicial pudieran dictar sus sentencias y resolver los conflictos, y asegurar y proteger los derechos de los ciudadanos en un tiempo razonable.

Señorías, desatender la justicia valenciana supone despreciar los derechos de los ciudadanos de esta comunitat, porque el abandono de la justicia debilita el mecanismo institucional que protege los derechos.

Y, esto, es que ha ocurrido mientras sufríamos la crisis más grave del último siglo.
Una crisis que además, como he señalado…, los efectos han producido una trasformación social y económica que ha reducido los derechos prestacionales de libertad, así como los derechos laborales y las garantías constitucionales.

Las consecuencias han sido el empobrecimiento de muchos trabajadores o parados por el empeoramiento de las condiciones de trabajo, un marco legal que ha facilitado el despido masivo, la congelación de pensiones.
A ello se ha unido además el recorte de servicios sanitarios, educativos, así como el de otras prestaciones sociales, reduciendo a la mínima expresión el estado de bienestar que con tanto esfuerzo habíamos construido.

Hoy la sociedad es mucho más desigual.
Y si no prevalece la igualdad, el debate político ya no se produce entre ciudadanos.
Se produce entre los pobres y los privilegiados.
Y ahí es donde la justicia juega un papel básico como factor de corrector de este proceso.
Pero para ello, insisto, para que pueda cumplir su verdadera función necesita medios para que esta función de asegurar y proteger los derechos de los ciudadanos sea efectiva.

En el último lustro una administración de justicia desatendida por La Generalitat se ha visto superada por un incremento exponencial de la carga del trabajo.

Yo estaba en el consejo general en el año 2008 cuando estalló la crisis.
Yo recuerdo perfectamente los datos, cómo jurisdicciones como la civil en los juzgados mercantiles o la social de pronto sufrieron incrementos de carga de trabajo de un 150% y un 200%.

Desde el Consejo General del Poder Judicial tuvimos que adoptar planes de urgencia porque sabíamos que lo que estaba en juego eran los derechos de los ciudadanos y que esos juzgados no iban a poder ser capaces de poder afrontar toda la carga de trabajo que se venía encima si no poníamos todos los medios necesarios.

Pero el órgano de gobierno tiene un papel de elemento diagnosticador del problema: el dinero lo tienen que poner otros.
Y ahí es donde fallaron.

Recuerdo perfectamente todos los problemas, ya en aquel momento en que los juzgados estaban prácticamente saturados, las dificultades para que desde el gobierno autonómico en esta comunidad -donde ejercía yo de vocal territorial- se adoptasen las medidas y los medios personales y materiales para poder hacer frente a la avalancha de trabajo que se venía a ver ya en el 2008.

En ese momento lo que estaba en juego afectaba a empresas, afectaba a los parados, afectaba a personas que necesitaban esa indemnización o ayudas públicas para poder sobrevivir.
Y todo eso dependía de una resolución judicial que tardaba mucho más de la cuenta porque los órganos judiciales de esta comunidad no estaban dotados de las necesidades…, de medios materiales que tenían, y porque el gobierno de esta comunidad no era sensible ni estuvo a la altura de las necesidades que en ese momento tenían estos órganos judiciales.

Pero además es que este incremento no solamente ocurrió, como he señalado, en la jurisdicción civil y mercantil.
Este incremento de la carga de trabajo afectó también a ámbitos de población que se vio muy desprotegida en un momento determinado.
Me estoy refiriendo al brutal empobrecimiento que también provocó la crisis en miles de familias que se vieron…, del día a la mañana se vieron prácticamente en una situación de absoluta vulnerabilidad y, sobre todo, aparecieron las grandes estafas cometidas por los productos bancarios de dudosa legalidad.
Fueron cientos de miles los ciudadanos afectados por unas crisis que además les privaron del derecho al trabajo, a la vivienda, a la sanidad gratuita, a la percepción de una renta mínima que asegurase el sostenimiento familiar.
Y todos acudían a los tribunales en demanda de una resolución que sabían que tardaría meses, incluso años, porque los órganos judiciales no disponían de los medios necesarios para poderlos atender.

Pero también la jurisdicción penal, como todos ustedes saben, se ha visto muy afectada por la irrupción, también exponencial, de los casos de corrupción política y económica, protagonizados precisamente por quienes ejercían sus responsabilidades políticas desde las instituciones.

La entrada en los juzgados de instrucción y fiscalías de complejos macroprocesos agudizó la situación dada la infradotación también de medios materiales, juzgados que no tenían la capacidad para poder asumir con eficacia y prontitud, sino que haciéndolo con mucha dedicación y mucha dificultad, la investigación de los macroprocesos derivados de la situación de corrupción que se estaba viviendo.

Permítanme que les exponga algunos datos demoledores.
En 2008, los juzgados valencianos recibieron 200.
000 asuntos nuevos.
En 2014, seis años después, los asuntos nuevos que entran en los juzgados de esta comunitat superan el millón.
Son datos del Consejo General del Poder Judicial.
La carga de trabajo que soportaron los jueces de la Comunitat Valenciana supera el 10% de la media nacional.

Señorías, es muy difícil digerir esta brutal carga de trabajo…, es casi imposible para poderlo hacer en un tiempo razonable sin afectar y vulnerar el derecho a la tutela judicial efectiva si no se recibe la ayuda imprescindible desde la administración pública.

La Generalitat no prestó el necesario apoyo en un momento en que los órganos judiciales de esta comunidad han estado absolutamente saturados por las consecuencias y los efectos de esta devastadora crisis económica.

Es más, adoptó decisiones que redujeron incluso la capacidad de actuación de los órganos judiciales y de la fiscalía.
El retraso en la puesta en marcha de los refuerzos que desde el consejo se acordaban y en esta comunitat se tardaban seis y ocho meses en cumplir lo que el órgano de gobierno y desde el Ministerio de Justicia se acordaba.

No solamente eso, si no precisamente en el año 2010, cuando se estaban sufriendo los efectos de la crisis económica, se renunció a la creación de quince órganos judiciales.

Esta era la cuarta comunitat de todo el territorio español que más carga de trabajo tenía.
Esta era una de las comunidades que en problemas derivados de las ejecuciones hipotecarias y de los productos bancarios, como he señalado, de dudosa legalidad…, que más demandas habían entrado.
Esta era una de las comunidades autónomas que más grado de población o mayor número de población vulnerable tenía en ese momento y que demandaba una justicia rápida porque sus derechos fundamentales estaban en juego.

Ante el aumento del volumen de trabajo la respuesta de La Generalitat fue reducir la oferta judicial.

En 2008, el presupuesto de la conselleria de justicia ascendía a 239,6 millones de euros.
Seis años después, en el 2014, era inferior, 236,2 millones de euros.

El año pasado la inversión en justicia representó apenas el 1,45% del presupuesto global.
Seis años antes era medio punto superior.

Mientras se estaban haciendo evidentes los efectos de la crisis económica y los ciudadanos la sufrían, La Generalitat optó por reducir la inversión en justicia, renunció a la creación de órganos judiciales.
Cinco años llevamos en esta comunidad sin que se haya creado ningún nuevo juzgado.

Pero es que además desatendió la demanda de recursos materiales y personales que ahora señalaré en el diagnóstico que voy a hacer de dónde estamos.

Si alguien pretende culpar a la crisis económica de esta reducción en la inversión de justicia, yo creo que se equivoca.
Es un problema de voluntad política.
Desde el año 2008 Andalucía aumentó su inversión en justicia en 0,28 puntos; Aragón, en 0,45.
Son dos comunidades gobernadas por partidos políticos distintos, lo cual confirma que es una cuestión puramente de compromiso y de voluntad política.

Señorías, todos sabemos que la crisis económica ha golpeado, como estoy señalando, con mucha fuerza a esta comunitat, que la ha sufrido su tejido empresarial, que la avalancha de concursos de acreedores ha puesto de manifiesto y ha certificado la muerte de muchísimas empresas.

Las estadísticas del número de concursos, así como la elevada litispendencia de los juzgados sociales por todas las demandas de despido es una buena muestra de ello.

Pero, sobre todo, quien ha sufrido con dureza las secuelas de esta crisis y está esperando que la tutela judicial efectiva que garantiza la Constitución sea un derecho real y efectivo son los ciudadanos.

Entorno al 25% de la población valenciana está pendiente de una resolución judicial que, créanme, no llega.
Son padres de familia que han perdido su trabajo.
Son jubilados cuyo patrimonio se esfumó por culpa de esas prácticas bancarias de dudosa legalidad.
Son matrimonios separados esperando también una resolución judicial.
Son familias amenazadas por un desahucio que en cualquier momento puede llegar.

Señorías, debemos a los ciudadanos una administración de justicia que garantice sus derechos en la resolución de sus conflictos, que los proteja con fuerza y que los proteja, fundamentalmente en este momento de extrema vulnerabilidad, de los efectos de la crisis, porque lo que está en juego, insisto, son derechos fundamentales.

Me van a permitir hacerles un breve diagnóstico de la situación de la que voy a partir para explicar el plan de medidas, porque si no hago este diagnóstico no se va a entender las dificultades para poder llevar a cabo el plan de actuación.

Casi veinte años después de que se produjese el traspaso de las competencias en materia de justicia, el conjunto de los inmuebles que acogen a juzgados, tribunales y fiscalías u otros organismos que colaboran con la administración de justicia dejan mucho que desear.

Aquellos partidos judiciales que se beneficiaron del plan Pladij, ejecutado entre 1997 y 2009 y dotado en aquel momento de 244 millones de euros, gozan de edificios modernos, funcionales, aunque en algunos casos creo que muy ostentosos, excesivamente caros y presentando muchas disfunciones que en la actualidad no se atienden.

Para el periodo 2009-2014 el programa Justi-Seu previó la construcción de dieciséis sedes judiciales.
Solo se acometieron tres obras: Elche, Paterna y Vila-real.
Otros trece proyectos fueron descartados tras perder la justicia soporte presupuestario.

Para el periodo 2014-2018 se diseñó un nuevo plan de intervención en edificios judiciales dotado de 44,5 millones de euros que están sin ejecutar.

El resultado es que hoy muchos de los edificios que se construyeron en la primera década del siglo necesitan obras que están pendientes de ejecutar.
Los partidos judiciales que quedaron fuera de estos planes se encuentran con juzgados que están en estado absolutamente ruinoso y que ni siquiera cumplen las mínimas normas de salud e higiene en el trabajo.
No es una exageración lo que les estoy contando.

Sobre los juzgados de Alcoy pesa desde al año 2014 un apercibimiento de desalojo, dictado por el Ministerio de Trabajo, por varios incumplimientos en materia de seguridad laboral y accesibilidad.
Yo misma hubiese clausurado las dependencias de la fiscalía alicantina de Benalúa la semana pasada cuando presencié el estado de deterioro en el que estaban trabajando fiscales y funcionarios.
Es indigno.
Es una cuestión de derecho al trabajo en unas mínimas condiciones de salud e higiene.
No es posible que quienes están dedicando su vida, quienes están trabajando con todas las limitaciones materiales y personales para defender los derechos de los ciudadanos, no tengan a nadie que se preocupe de los suyos, cuando hay una ley de prevención de riesgos laborales que exige a la administración pública cumplir también lo que el legislador establece.

Pero les puedo decir que no solamente hablo de la fiscalía de Benalúa, puedo hablar de Mislata, puedo hablar de Villajoyosa, puedo hablar de Alcoy.
Es un listado amplísimo de órganos judiciales en un estado absolutamente lamentable, donde no se merecen estar ni los jueces, ni los fiscales, ni los funcionarios, ni tampoco los ciudadanos tienen ninguna obligación de tener que sufrir las limitaciones de esos edificios, que ni siquiera en muchos de ellos ni tienen ascensores ni tienen posibilidad para que las personas discapacitadas puedan entrar.

Pero si mala es…, y por supuesto sin hablar del Tribunal Superior de Justicia, que tras muchos años reclamando la situación de insalubridad en la que trabajan quienes representan el máximo órgano judicial de esta comunidad, y tras varios requerimientos, por problemas también que podían poner en peligro en caso de incendio la salud y la vida de quienes trabajan allí, se ha iniciado ya un plan de reforma de ese órgano judicial.

Si mala es la situación de las numerosas sedes judiciales, qué les voy a contar del parque tecnológico.
La falta de inversiones en la renovación de los equipos informáticos los ha convertido en instrumentos obsoletos.
Créanme, uno de los graves problemas que sufre, que he sufrido hasta que asumí estas responsabilidades para el desempeño del trabajo diario es luchar con el sistema informático, es esperar todas las mañanas a que ese ordenador arranque tras veinte o treinta minutos de meditación, es estar rogando, ¿eh?
, para que a mitad de mañana no se caiga el sistema informático, pierdas el documento o no puedas seguir con la declaración.
Y no le expliques al ordenador que está recibiendo declaración a una víctima de violencia, a un menor o que estamos hablando de un juicio, como el otro día con el tema Gürtel, cuando en esta comunitat se cayó todo el sistema informático, durante más de dos horas y media paralizó el funcionamiento de todos los órganos, e incluso tuvieron que suspenderse más de dos horas los juicios porque no se podía trabajar.

¿Qué es lo que está ocurriendo?
Yo, créanme que no lo entiendo.
No soy experta en informática, pero les voy a explicar, no quiero cansarles, se lo voy a resumir en un par de frases.
El problema es que tenemos un sistema informático del siglo pasado.
El problema es que no se han actualizado estos sistemas informáticos a los que van sumando nuevas y nuevas aplicaciones.
El problema, señorías, es que a un coche de hace treinta años están intentando ponerle nuevas aplicaciones modernas y el coche ya no arranca, el coche se ha convertido en un verdadero obstáculo para que jueces, fiscales, funcionarios puedan cumplir su trabajo.
Las plataformas de sistema están desactualizadas y, dada su antigüedad, ya no soportan nuevos programas de reajuste.

La dotación tecnológica es, como he señalado, un obstáculo muy grave.
Y, sin embargo, no entendemos por qué duermen en un almacén de la Ciudad de la Justicia tres mil ordenadores que no se pueden implantar en los órganos judiciales porque son incompatibles…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Señora consellera, un momento.

Guarden silencio, por favor, resulta muy incómodo para el orador.

Puede seguir, señora consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…-gracias- tres mil modernos ordenadores sin desembalar, que no han podido incorporar ni implantar en los órganos judiciales porque los sistemas diseñados en el siglo pasado no son compatibles con ningún ordenador que reúna mínimamente los requisitos para poder trabajar de forma ordenada.
Para una vez que alguien decidió invertir en equipos para la justicia, la inversión se ha convertido en un despilfarro porque no nos sirve para nada.

Les pongo estos ejemplos porque, tampoco quiero cansarles, pero miren, la fiscalía y los órganos judiciales no se pueden comunicar porque el sistema informático de los juzgados, sistema informático que dota la conselleria de justicia, o en este momento desde la Dirección General de las Nuevas Tecnologías, no es compatible con el sistema que el Ministerio de Justicia ha dotado a la fiscalía.
Y el problema de la falta de compatibilidad es porque este sistema es tan antiguo, tan obsoleto, que no es posible hasta ahora poder encontrar fórmulas para que ambos puedan comunicarse.

La duplicidad de actuaciones que funcionarios, jueces, fiscales tienen que hacer diariamente para poder desempeñar su trabajo constituyen al final un cúmulo de horas perdidas que, créanme, si las utilizáramos celebrando juicios, poniendo sentencias, seguramente los ciudadanos tendrían una resolución judicial en un tiempo razonable.

Así las cosas, el objetivo Â«papel ceroÂ» que nos ha impuesto el Ministerio de Justicia, aquí, en esta comunitat, es una ficción.

La realidad es muy distinta, como he señalado.
Y ya les comuniqué que en este momento y a tres meses vista es imposible que podamos incorporar el expediente electrónico a 1 de enero de 2016.

Esa dejadez por parte de los anteriores responsables de la conselleria a la hora de dotar a la administración de los medios que necesitaba, como he señalado, a esa dejadez también se sumó la suspensión o la denuncia, la implantación de los quince órganos judiciales.

Pero es que además, desde el año 2009 en que se publicó la Ley de oficina judicial, que también sé de qué estoy hablando, estaba yo en el Consejo General del Poder Judicial cuando se puso en marcha en muchas comunidades autónomas la implantación de este nuevo modelo, que superaba el sistema actual, un sistema de órganos con cada uno una oficina, que configuran cada órgano judicial como un órgano muy atomizado, sin posibilidad de crear servicios comunes, sin posibilidad de rentabilizar elementos al personal, sin posibilidad de poder incorporar nuevas fórmulas de trabajo.
.
.
Esta ley permitía fijar y establecer oficinas comunes para varios órganos judiciales que, además, de alguna manera, se rentabilizaba y optimizaba con ello los recursos.

Esta fue la única comunitat que no puso en marcha ningún plan, ni siquiera piloto, de la oficina judicial.
Es cierto que la oficina judicial ha planteado muchos problemas, lo es, pero problemas que con el tiempo también se han superado.
Es cierto que para la implantación de la oficina judicial era necesario, para que hubiera sido menos problemática, un buen sistema informático.
Aquí, como no lo teníamos, pues tampoco podíamos hacer nada.
Pero les puedo asegurar que hay comunidades autónomas, como el País Vasco o Cataluña, donde este nuevo modelo organizativo, que permite optimizar los recursos, que permite flexibilizar, que permite rentabilizar y que avanza hacia nuevas fórmulas, superando estructuras del siglo XIX, en las que no podemos seguir, para una vez que el legislador se atreve a hacer un cambio… Porque esa es otra, o sea, la justicia es verdad que arrastra problemas de falta de medios, también arrastramos un déficit de reformas legislativas.
Pero para una vez que el legislador abordó un cambio organizativo, en esta comunitat no se hizo nada.
Pero no se hizo nada porque ese nuevo modelo organizativo exigía no solamente trabajo en el diseño de lo que debía de ser la nueva oficina judicial, también necesitaba inversión económica.

Durante las dos últimas legislaturas, además, todos los de esta comunitat sabemos también los grandes problemas que sobre todo en estos últimos años han sufrido quienes garantizan la tutela judicial efectiva a los que no tienen dinero, la justicia gratuita.

Estos últimos años se ha menospreciado el servicio de justicia gratuita, un servicio que es vital en una democracia para poder asegurar esa accesibilidad a la justicia al más vulnerable, al más necesitado, al que no tiene recursos económicos.
Pero la ley obliga a los poderes públicos a prestar este servicio.

Durante las dos últimas legislaturas la conselleria de justicia ha dotado a la justicia gratuita con un presupuesto muy inferior a su coste real.
Por este motivo cada año se iba generando una voluminosa deuda con el turno de oficio, que iba provocando continuos retrasos, hasta que en el año 2011 el desfase presupuestario alcanzó más de 9,7 millones de euros.
Al igual que en otros ámbitos de actuación, ante este desfase presupuestario, pues optó por la solución más sencilla: rebajar el baremo de aquellas actuaciones que los abogados del turno de oficio realizaban con más asiduidad.
Pero es que, además, esa rebaja de los baremos a los letrados del turno de oficio fue casi de un 60% en algunas categorías.

Así no se dignifica el trabajo de quienes están garantizando los derechos de los ciudadanos.
Así no se motiva a los profesionales para que la excelencia, la preparación y la profesionalidad vayan por delante.
Así no se dignifica tampoco a ninguna profesión.

En 2014 el turno de oficio intervino en 130.
419 expedientes judiciales.
Insisto que quienes recurren a la justicia gratuita son los ciudadanos con menos posibilidades económicas.
Por eso desatender la justicia gratuita es desatender a los ciudadanos.
Pero es que este desamparo también ha llegado a las víctimas.
La red de oficinas de atención a la víctima, que se gestionó o se gestiona por Favide, la fundación Favide, sufrió en el año 2011 una fuerte reducción, que incluyó un expediente de regulación de empleo que afectó al 65% de su plantilla.
Un año después, la red de puntos de encuentro, y saben que afecta a una competencia muy sensible, que lo que está en juego es la gestión de las visitas por parte de progenitores y familiares de los menores, pues los puntos de encuentro se privatizaron.

Lo que quedó tras ese proceso fue simplemente, en toda la Comunitat Valenciana, diecisiete oficinas, la mayoría de ellas infradotadas, que apenas cuentan con un abogado o un auxiliar administrativo.
En algunos casos, además, son trabajadores a tiempo parcial que además centran o limitan su atención a unas pocas horas al día.

Mientras tanto Favide consume la mayor parte de los recursos económicos que le da la conselleria, recursos económicos que ascienden a casi, en ocasiones, entre 1.
800.
000 y 2.
000.
000 de euros, consume estos recursos en financiar una infraestructura administrativa que no tiene ningún sentido.
El 80% de los recursos se van a esa infraestructura administrativa que ha generado clientelismo y que no justifica y que lo que ha hecho, además, ha sido deteriorar el servicio.

No entendemos por qué de la subvención que recibe Favide durante todos estos años se han pagado unos sueldos irrisorios a profesionales a tiempo parcial, que además estaban integradas única y exclusivamente por letrados, cuando normalmente las víctimas ya tienen asistencia, oficinas que, si en los primeros años tuvieron algún psicólogo, les puedo asegurar que no tenían ningún tipo de profesional del ámbito de la psicología o trabajadores sociales para prestar las funciones que se tienen que prestar desde ese ámbito a quienes han sufrido algún tipo de violencia, algún tipo de agresión en este momento.

Porque, miren ustedes, ¿quiénes son las víctimas de Favide?
Pues les voy a explicar.
En el año 2014, el 60% de los usuarios de esas oficinas solo tenían estudios primarios, el 7,4% estaba en paro, el 23% no recibía ningún tipo de ayuda, el 17,4 beneficiarios de prestaciones sociales, el 8% se encontraba en situación precaria y otro 70% atravesaban problemas económicos.
Supongo que son conscientes del perfil de estas víctimas.
Pues no había ni trabajadores sociales, ni psicólogos, ni profesionales para poder cumplir con lo que la ley establece, que es el asesoramiento y la ayuda a las víctimas.

El recorte del sistema público de protección a las víctimas, además, afectó a uno de los colectivos más necesitados de amparo, que son las mujeres, que constituyen el 80% de las personas que acuden a las oficinas de víctimas para ser atendidas en busca de ayuda, en busca de asesoramiento, en busca de apoyo emocional.
Pero no hemos tenido un servicio integral que apoyara y que cumpliera las funciones.
(Aplaudiments) Eso sí, casi dos millones de euros se llevaba la fundación con unos sueldos que, les digo una cosa, pediré una comparecencia porque he solicitado una auditoría, porque no entiendo una cantidad tan importante por qué estaban tan infradotadas y por qué había una estructura administrativa absolutamente desproporcionada para las funciones que tenían que desempeñar.
Aún no me lo han comunicado.
Les puedo asegurar que en la última documentación que hemos recibido desde el año 2006 aparece blanco el hueco que debería de ocupar el sueldo que cobraba la directora general de la fundación.
O sea, no han sido aún capaces de facilitar a esta consellera lo que realmente cobraba quien estaba al cargo de esta fundación.
(Aplaudiments)

La mayoría de los delitos, insisto, porque es que a mí esto me enerva, porque es que la gente que pedía ayuda, estas víctimas son las más vulnerables.
Esta mañana ha muerto otra mujer.
Desgraciadamente, día a día, esa lacra va acabando con la parte más débil.
Pero no hemos sido capaces, no han sido capaces estos años de dar este apoyo integral para que al menos estas víctimas tuvieran el apoyo necesario.

No puedo entender que a estas alturas del siglo XXI un gobierno del tipo que sea dé la espalda a las víctimas de los delitos y menos aún a las víctimas de violencia, a los menores que sufren abusos sexuales, violaciones, a los menores maltratados, inmigrantes.
Tenemos una sociedad vulnerable en este momento cada día mayor que demanda nuestra protección.
Y no debemos, no debemos desatender y otorgar los recursos públicos para actuaciones administrativas o para representantes o gestores inoperantes.
Es una mala gestión de los recursos públicos.

Reducir los mecanismos de protección de las víctimas deja fuera del sistema a los colectivos más vulnerables, como he señalado.
O sea, no debemos permitirlo.
Todo ello pone de manifiesto una falta de sensibilidad por quien tenía la obligación de cumplir con sus funciones.

Señorías, me van a disculpar si me he extendido, pero es que es necesario que ustedes conozcan la situación de dónde parto, las sedes judiciales, la situación de los juzgados, el parque tecnológico, la asistencia a las víctimas.
Era preciso dibujarles, sin ánimo de acritud, desde mi más absoluto respeto.
Que además, insisto, este análisis, este diagnóstico, está alejado de cualquier tipo de sectarismo, ni tiene tampoco lecturas políticas.
Porque yo siempre he dicho que en justicia no deben de haber colores políticos, lo que se exige son gobernantes y responsables con sensibilidad y con compromiso para poder defender a los más vulnerables.

Como habrán escuchado, supongo, tras la comparecencia de mi compañero el conseller Vicent Soler, supongo que estarán todos bien informados de la grave situación que tenemos en la Comunitat Valenciana.
Yo soy consciente de ello y les digo una cosa: no voy a perder ni un minuto de mi tiempo, ni el de ustedes para lamentos, porque he venido a trabajar.
He venido, primero, a explicarles que la justicia debe de ser una prioridad, porque es que en este país no lo ha sido, y debe de estar en la agenda.
En segundo lugar, explicar que la situación en esta comunitat es muy grave, pero hay que seguir adelante, hay que trabajar, aunque sea con esta escasez, con esta precariedad.

Desde el primer día hemos adoptado diferentes iniciativas para tratar de paliar todos estos problemas que les he ido detallando.
Como les he anunciado, una de las primeras, y así lo puse de manifiesto, de las primeras medidas ha sido pedir una auditoría del estado de los edificios de las sedes judiciales.
Insisto, no es un capricho, que los jueces y los fiscales y los funcionarios no están pidiendo despachos lujosos; están pidiendo trabajar en sitios dignos y que la salud y la seguridad no se ponga en juego cuando uno va a cumplir con sus obligaciones.

Para ello estamos estudiando las evaluaciones que el Invassat ha realizado, que además el instituto ha priorizado y que le hemos pedido que es necesario poder terminar la inspección de cada uno de los órganos judiciales, sobre todo aquellos que haga más de cinco años que hayan sido revisados.

Mientras tanto hemos abierto una ronda de contactos con los ayuntamientos cabezas de los partidos judiciales, porque soy consciente de que en estos momentos me encantaría venir a una comparecencia a anunciar un plan similar a los que les he explicado, dotado de 300 millones de euros para anunciar grandes sedes judiciales.

Soy consciente de la situación económica de esta comunitat y voy a exigir que se priorice, porque allí donde esté en juego un derecho fundamental estaré yo reivindicando a la justicia.
Pero soy consciente de que en este momento no podemos abordar ni construcciones faraónicas y que tenemos que actuar con criterios de austeridad, pero también de criterios de corresponsabilidad.

Por eso he pedido yo la colaboración de los ayuntamientos y, créanme, ha sido muy positiva la respuesta de quienes están al frente de los ayuntamientos.
Y, les digo una cosa, sin distinción de colores políticos.
Además hemos iniciado una ronda de conversaciones con cada uno de ellos para buscar, en primer lugar, soluciones que podamos incluso compartir para mejorar sedes judiciales.

Pero otra cosa muy curiosa.
En esta evaluación de la situación de las sedes judiciales, en el análisis de las sedes que son propiedad de La Generalitat y las que tenemos alquiladas, me he encontrado con una grave sorpresa: que estamos pagando unos alquileres desorbitados, alquileres que están fuera del mercado, como el caso de Mislata, por unos bajos insalubres, por unos bajos que no reúnen las condiciones de seguridad e higiene, por unos bajos que nos han solicitado sacar a la gente de allí porque es imposible dar cumplimiento a lo que establece la ley de prevenciones.

Y les puedo decir que el precio que se está pagando por esos bajos a mí hasta me resulta sospechoso.
Pero alquileres similares me he encontrado en la Villajoyosa, he encontrado en Gandía, he encontrado en partidos judiciales que no entiendo que esas cantidades se estuvieran pagando por sedes que estuvieran en esas condiciones tan lamentables.
Y también hemos iniciado una revisión de cada una de las sedes.
Y, por supuesto, estamos trabajando con los ayuntamientos no solamente para extinguir esos contratos y buscar sedes dignas para cumplir los titulares del poder judicial, fiscales, y el resto de los funcionarios poder estar en sitios dignos, porque además es una mala gestión del dinero público.

En cuanto a la dotación informática, que les puedo asegurar que me preocupa muchísimo, estamos en conversación continua, ya llevamos tres reuniones con la dirección general de tecnologías, que está residenciado en la conselleria de hacienda, porque se va a adoptar las medidas necesarias para cambiar o actualizar el sistema.
No nos podemos quedar fuera del sistema.
Es que nuestros ciudadanos, es que los valencianos pagan sus impuestos y no tienen por qué estar en una comunitat que tenga una justicia de segunda velocidad; no tienen por qué ser víctimas de esa justicia obsoleta que no dispone de los medios suficientes.

Por eso, vamos a reclamar, vamos a trabajar para que esa dotación informática, en un plazo razonable y lo antes posible, sea una realidad; para que los jueces, los fiscales, los funcionarios, puedan disponer de sistemas informáticos que se puedan comunicar con el resto de las comunidades, que puedan comunicarse los órganos judiciales y las fiscalías, que no tengan que esperar media hora que arranque un ordenador.

Para ello hemos puesto en marcha la ejecución del proyecto Ágora, que es un paso intermedio imprescindible para actualizar la actuación Cicerone y poder sustituir el actual sistema de gestión procesal.

También vamos a impulsar la implantación de la oficina judicial.
Y créanme si les digo que entiendo que es una ardua tarea, pero hay que hacerla.
Y hay que hacer y aprovechar de esta ley la parte más positiva.
Es cierto que tiene sus complicaciones.
Pero les puedo asegurar que si establecemos y nos coordinamos para constituir sistemas y oficinas de ejecución podremos optimizar muchos recursos que en este momento no son tan necesarios.

Porque miren si es importante haber abordado el problema, también, de la oficina judicial.
En este momento la comunitat tenemos órdenes jurisdiccionales con un gran número de funcionarios que no tienen trabajo suficiente y, sin embargo, órdenes jurisdiccionales que tienen una grave carencia de personal para poder atender al trabajo diario.

El abordar la implantación de la oficina judicial nos va a poder también posibilitar la flexibilidad y el poder optimizar estos recursos.
Para ello, además, es tan importante la implantación de la oficina, que hemos acordado en la elaboración del ROF constituir una subdirección general que atienda y se dedique, exclusivamente, a abordar esta materia.
Porque entendemos que la implantación, sobre todo, de los servicios comunes de ejecución en los juzgados de lo penal, en la sala de lo contencioso y en muchos órdenes jurisdiccionales, va a poder agilizar el trabajo diario de los órganos judiciales.

No… Tampoco… Somos conscientes de que esto va a ser complicado.
No somos…, yo no soy ambiciosa.
Quiero empezar por proyectos piloto en sedes judiciales que me lo permitan.
Porque el problema, también, para la implantación de la oficina judicial es que un 50 o un 60% de las sedes judiciales no me sirven para la configuración de estas oficinas.

El eje principal, además, como he señalado, va a ser, precisamente, el ámbito de los servicios comunes en las ejecutorias.
Y hemos de propiciar estas nuevas estructuras, créanme, si queremos, en un momento tan complicado como este para la Comunitat Valenciana, poder optimizar los recursos.

Queremos también reducir el índice de interinidad de las plantillas de juzgados y tribunales que, en la actualidad, alcanza el 21%.
Vamos a revisar la distribución de los funcionarios al servicio de la administración de justicia, el alto nivel de pendencia en algunos partidos judiciales.
Porque, además, es necesario reducir esa interinidad; y, la que quede, formarla.
Es un lamento continuo de los titulares de los juzgados, que no pueden trabajar con gente que no está lo suficientemente preparada para poder ejercer adecuadamente sus funciones como tramitador, como oficial, como agente en un juzgado.

Para terminar con el capítulo de personal, quiero decirles también que los planes de refuerzo van a ser una prioridad, que esta conselleria no se va a caracterizar por ser siempre la que llega tarde.
Porque los planes de refuerzo, cuando se acuerdan con el Consejo General del Poder Judicial, se adoptan porque hay una situación grave, una situación coyuntural que exige una respuesta pronta y efectiva, y tenemos que ponerlo ahí.

Y voy a reclamar, en ese momento, que derechos fundamentales como son otros, la educación o la sanidad, aquí están en juego.
Y, por tanto, esos planes de refuerzo serán siempre una prioridad cuando el consejo así lo diagnostique.

Desde hace días, la conselleria también mantiene una línea abierta de contactos con el Consejo General del Poder Judicial, con el Tribunal Superior de Justicia, con el Ministerio de Justicia, porque quiere recuperar los quince órganos judiciales.
Sí, queremos recuperarlos.
Porque no puede ser que en cinco años no se haya creado.

Es cierto que esperábamos la nueva ley de planta, una nueva ley de planta que, en esta legislatura, desgraciadamente, ha pasado a un cajón.
Esperábamos que el legislador hubiera abordado finalmente, en vez de seguir parcheando, como han vuelto a parchear, ley orgánica del poder judicial, ley de enjuiciamiento criminal, y entendíamos…, yo entendí la decisión política en un determinado momento, esperando que esas nuevas formas organizativas que aprobara el legislador nos permitieran la definición de qué modelos de órganos judiciales tenías.

Pero, visto que culminamos otra legislatura, que las reformas legales no llegan, señorías, no podemos renunciar a los órganos judiciales.
Porque en esta comunitat hay núcleos, hay órganos judiciales que el Consejo General del Poder Judicial definió como puntos de máxima necesidad, puntos negros en el territorio.

Orihuela, Torrevieja.
Esos ciudadanos no es que sean ciudadanos de segunda, son ciudadanos de tercera o de cuarta; o sea, los dejamos ya a la cola del mundo.
Esos ciudadanos pagan sus impuestos y tienen derecho a una justicia que les atienda.
(Aplaudiments)

Y yo les digo que me comprometo.
Y buscaré las fórmulas, porque las hay, y porque voy a buscar el apoyo, el apoyo necesario, el compromiso político, porque creo que es importante no defraudar a los valencianos en este momento más necesitados.
Y porque el progreso económico de esta comunitat nos lo demanda, porque no podemos hablar solamente de nuevos modelos productivos si tenemos un sistema de justicia ineficaz y obsoleto.
Nunca seremos una comunitat atractiva si se nos caracteriza por ser una de las comunidades con más problemas en el ámbito de justicia, como es en la actualidad.

Por ello, también voy a trabajar con la fiscalía anticorrupción.
Y voy a trabajar no solamente con la fiscalía; con el Tribunal Superior de Justicia ya tenemos planificado una serie de reuniones y, desde luego, lo voy a abordar a través de la convocatoria de las comisiones mixtas.

No nos podemos desayunar con noticias como el otro día.
Los fiscales.
Claro que sé cómo están, sé cómo están.
No puede ser que estén asumiendo la investigación de esos casos complejísimos con una indecencia de medios.
Me pidieron el otro día un simple disco duro; ni eso se les ha concedido.

No puede ser que tengan unos sistemas informáticos…, quienes están investigando procesos que están socavando la democracia, que necesitamos que esos procedimientos judiciales se resuelvan pronto, que la ciudadanía lo demanda, que la regeneración democrática de este país lo demanda, que nuestra sociedad lo demanda, que hay que exigir responsabilidades.
Esos procedimientos no se pueden eternizar diez y quince años, como ha pasado también en algunos juzgados de esta comunitat.

Por eso, creo que atender las demandas de la fiscalía anticorrupción, igual que de los órganos judiciales que hoy en día están investigando todos estos procesos, ha de ser una prioridad.
Pero ha de ser una prioridad, una prioridad en la agenda política de este Consell.
Y yo lo voy a reclamar porque, si no, insisto, no va a haber regeneración democrática.

Por ello, a través de las comisiones mixtas y de todas las reuniones necesarias para diagnosticar sus necesidades y buscar sus recursos, lucharé y trabajaré para que tengan los medios necesarios.
Y todo ello, además, sin olvidar que tiene que ser una absoluta prioridad el ciudadano, el acceso y la comunicación también del ciudadano a la justicia.

Queremos, además de atender las necesidades de quienes trabajan diariamente, que el ciudadano se sienta protagonista en el servicio público de la justicia, que nos preocupemos por su forma de acceder.

Una de las primeras decisiones también, o primeras medidas que vamos a adoptar, va a ser solicitar a la Dirección General de Política Lingüística una radiografía sobre el uso del valencià en la administración de justicia.
Sus conclusiones deben de ser la base de futuras actuaciones para asegurar el derecho de los usuarios a relacionarse con la justicia en la lengua que demanden.

En segundo lugar, tras los primeros contactos con los colegios de abogados y procuradores de la comunitat, la conselleria ha iniciado, además, un proceso de revisión de la inversión en justicia gratuita.
Es necesario.
Yo entiendo que estamos en este momento…, o sea, en unas graves dificultades económicas, y lo sé muy bien, créanme.
O sea, todo el mes de agosto hemos estado trabajando en los problemas de infrafinanciación de esta comunitat.
Lo sé.
Pero también sé que estos letrados del turno de oficio merecen un respeto, merecen que se les dignifique.
Y, por tanto, tendremos que pactar una subida progresiva, para que puedan recuperar, aunque sea en varios años, el poder adquisitivo perdido por una decisión de este govern.
(Aplaudiments)

Pero, además, no solamente queremos que recuperen mínimamente parte de ese poder adquisitivo perdido.
Queremos también colaborar con ellos.
Queremos contribuir en la mejora de su formación, de su especialización, de su compromiso, de su sensibilización.
Créanme, sé lo que estoy diciendo.
Yo quiero abogados del turno de oficio comprometidos en aquellas especialidades a las que se dedican: violencia de género, menores, inmigrantes.
Pero, para ello, no es suficiente clases magistrales, no es suficiente solo cursos de formación teóricos.
Desde la conselleria, vamos a promocionar seminarios multidisciplinares, donde profesionales de todos los ámbitos en materias tan específicas y tan importantes como las que acabo de señalar se puedan servir de foro para la formación, el conocimiento y una mejor dotación de habilidades para poder atender a quienes más lo necesitan que, en este caso, son las víctimas.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Senyories -un segon, consellera-, ja sé que és molt tard i portem tot el dia ací, però demanaria una miqueta de silenci per a procedir a la conclusió de la intervenció de la consellera.
(Veus)

Pot vosté continuar, senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

…Mejorar la lucha contra la violencia de género es uno de mis empeños.
Tras una ronda de reuniones que vamos a mantener con todas las asociaciones implicadas, tenemos que promover el reforzamiento de los recursos públicos.
Pero es que, además, la ley nos obliga, se acaba de promulgar el estatuto de la víctima.
Una mera lectura.
La ley lo decía ya hace mucho tiempo, lo que pasa es que en ocasiones es importante recordar a los poderes públicos que no pueden desatender a los más débiles.

Y se vuelve a hablar de las funciones de esas oficinas.
Insisto, no podemos tener oficinas infradotadas.
Tenemos que buscar… Y lo voy a buscar, porque creo que con la colaboración de otras instituciones, que en este momento están ofreciendo servicios de apoyo a víctimas de violencia, a inmigrantes, a todos aquellos sectores de la población más desfavorecidos, desde ayuntamientos, desde la diputación… O sea, vamos a trabajar y a colaborar con todos ellos.

Insisto, necesitamos la corresponsabilidad de los esfuerzos, necesitamos unirnos a ellos.
Y, desde mi conselleria, ofreceremos no solamente el asesoramiento y los medios que podamos otorgar y que lucharé por tenerlos, sino que vamos, sobre todo, a buscar esa colaboración, porque creo que en ocasiones la duplicidad de oficinas o de servicios para atender también es una forma de dilapidar recursos públicos.

Porque, además, en este momento, con el estatuto de la víctima, nos obligan; ya lo estábamos, pero estamos más.
Y nos lo vuelve a recordar el legislador.

Es que nosotros seguimos teniendo juzgados donde los agentes policiales tienen que meter a las víctimas en los servicios para que entre el agresor.
Es que no… Hay sedes judiciales que no disponen ni siquiera de un medio digno para que esa víctima de delito pueda estar sin comunicarse con su agresor.

El estatuto de la víctima insiste en ello.
Pero, además, insiste en la necesidad de adoptar otras medidas en materia de protección de las víctimas para evitar la doble victimización de los menores.
Y tendremos que habilitar en los institutos forenses, en los juzgados, salas especiales para que esos menores puedan declarar en los términos que ahora establece el legislador.

Y no podemos estar a la cola, no podemos ser los últimos en cumplir.
Y este es un compromiso de la conselleria, porque es el compromiso con los más débiles y tenemos que estar ahí.

En cuanto a la red de oficinas que actualmente está, como he anunciado antes, estamos a la espera de tener toda la información para poder tomar una decisión.

Yo quiero revisar el modelo.
Y no es que esté en contra de las fundaciones, lo que estoy en contra es de la mala gestión de los recursos públicos, lo que estoy en contra es que los organigramas administrativos absorban parte del presupuesto y que la verdadera finalidad de una fundación, en este caso, no se cumpla.

El objetivo, por tanto, no puede ser otro que ofrecer al usuario un servicio mucho más profesional.
Tenemos que darle a la víctima ese enfoque multidisciplinar del problema porque, insisto, si no, no les estamos ayudando.

Y, desde luego, un reto como el que les planteo no puede ni debe de ser acometido en solitario por la conselleria.
Es imprescindible contar con la implicación activa de todos los agentes vinculados en la administración de justicia.
Lo dije el día de mi toma de posesión, tendí las manos a todos, a todos los colegios profesionales, yo quiero contar con todos porque para tener un diagnóstico y para poder seguir avanzando hay que escucharles a todos.
Pero no solamente a los profesionales, créanme, hay que escuchar también a los ciudadanos.
Por eso, vamos a constituir el foro para la mejora de la justicia, un foro que va a echar a andar a partir de las próximas semanas.
Y ahí van a ser convocados jueces, fiscales, secretarios judiciales, sindicatos, abogados, procuradores, graduados sociales, peritos de toda clase, de investigaciones y universidades.
Pero no podemos olvidar en ningún caso a los usuarios y a los consumidores, así como a otros colectivos de ciudadanos que tengan realmente interés en que la administración de justicia funcione.

Va a ser un foro de debate, pero este foro, que será un lugar de encuentro, de intercambio de puntos de vista, de búsqueda de soluciones compartidas, no puede quedarse solo ahí.
Por eso, la Dirección General de Reformas Democráticas y Libertades Públicas aportará el material teórico y el impulso divulgador necesario para que el trabajo que ahí se realice pueda concretarse en medidas que puedan ser efectivas y que ayuden a progresar y a mejorar nuestra administración de justicia, contando con todos, escuchando a todos y que se sientan partícipes que este tiene que ser un compromiso de todos los que estamos aquí implicados.

Señorías, paso ahora a avanzarles las líneas generales de la política que vamos a desarrollar en la Dirección General de Función Pública.
Creo que compartirán conmigo la percepción de que la sociedad valenciana de hoy está conformada por una ciudadanía cada día mejor formada, mejor informada, con mayor acceso a las nuevas tecnologías de la información y de la comunicación, y por tanto capaz de exigir a su administración unos servicios de calidad acordes a los cambios sociales.
Para dar respuesta a esta demanda necesitamos reformar la gestión de personal, algo que los propios trabajadores de La Generalitat nos están exigiendo.

El factor humano es el mayor capital con el que cuenta cualquier administración pública, y es nuestra obligación dotarle de las mejoras y medios a nuestro alcance, garantizar la estabilidad en el empleo, la mejora profesional y una formación adecuada, estoy segura que va a redundar en beneficio del servicio público.

La actual administración valenciana está conformada por un total de casi dieciséis mil profesionales a los que es preciso reordenar, organizar para que puedan ofrecer mejor el servicio público a la ciudadanía, un servicio público de calidad, un servicio público eficaz y ágil.

Todos ellos han ejercitado durante estos años su responsabilidad con diligencia y profesionalidad, pese a que la gestión de anteriores gobiernos autonómicos ha sido, cuanto menos, poco motivadora para ellos.
Para ponerles en antecedentes, es necesario recordar que no se han realizado concursos de traslados desde la aprobación de la Ley 10/2010, de ordenación y gestión de la función pública valenciana.
La norma configura el concurso como el sistema ordinario de provisión de los puestos, por lo que su artículo 101, párrafo segundo, obliga a realizar convocatorias al menos cada dos años, extremo que no se ha cumplido.
Esa dejadez ha afectado el buen funcionamiento de las unidades administrativas.

El gran volumen de comisiones de servicio existentes y su persistencia en el tiempo provoca la prolongación de situaciones de provisionalidad nada deseables, que obligan a forzar prórrogas, a recurrir a otras soluciones -digamos- imaginativas para salvar los problemas derivados del límite temporal de los dos años que tienen las comisiones de servicio.

La generalización de esta forma de provisión de puestos de trabajo ha desvirtuado completamente la esencia de esta figura que se caracteriza por tener un carácter coyuntural y, sobre todo, temporal, para convertirla en los últimos años en casi la única forma de promoción profesional, al margen de la libre designación.
Ese modelo ha frenado cualquier expectativa de mejora profesional del personal de la administración de La Generalitat por la vía más objetiva que existe, que es el traslado de concursos.
Es este un sistema básico para garantizar la objetividad e independencia de los funcionarios en el desempeño de su trabajo.

El uso generalizado de las comisiones de servicio mantenido hasta ahora es un obstáculo para cualquier planteamiento de redistribución y redimensionamiento de los efectivos.
Hoy casi todas las consellerias tienen numerosos puestos vacantes desde hace mucho tiempo, pero imposibles de amortizar o modificar por estar reservados a un titular que ocupa otro puesto al que espera poder concursar.

Para poner fin a este estado de cosas, La Generalitat analiza los reglamentos orgánicos de funcionamiento de las distintas consellerias, con vistas a la elaboración de las correspondientes relaciones de puestos de trabajo.
Una vez concluida esa labor y aprobado el decreto de selección y provisión, en desarrollo de la Ley 10/2010, la dirección general procederá de forma paulatina y progresiva a la convocatoria de los procesos de provisión pendientes, algo que desde hace mucho tiempo está siendo reclamado por los empleados públicos y las organizaciones sindicales.

Junto a esta iniciativa, otro motivo de preocupación para la conselleria es la alta tasa de interinidad que hemos detectado y que se sitúa en torno a un 30%.
La estabilidad laboral juega un papel fundamental a la hora de motivar al personal y estimular el trabajo bien hecho, y una mayor implicación con la organización, algo difícil de conseguir con tal alto índice de precariedad.

La Generalitat tiene una necesidad urgente de incorporar personal en determinados sectores de su administración, en los que los efectivos de los cuerpos son escasos y en algunos departamentos con edades cercanas a la jubilación.
Por ello, a lo largo de la legislatura intentaremos estabilizar el empleo de manera que el índice de los interinos se vaya reduciendo.
Y vamos, sobre todo, a apostar por puestos de trabajo de carácter fijo o estructural.

El primer paso para avanzar en este proceso será la convocatoria antes del 31 de diciembre de la oferta pública de empleo, o de empleo público, para 2015, en el ámbito de la administración del Consell, que incorpore para el turno libre el número mayor de plazas que permite la actual tasa de reposición.
Es mi empeño que todo este proceso esté revestido del máximo consenso, y por eso hemos ya abierto el diálogo con los agentes sociales, porque la negociación no ha de ser un trámite, tiene que ser un compromiso de búsqueda de los puntos de encuentro que faciliten la consecución de los acuerdos.
Para ello, la directora general de la Función Pública ya ha iniciado una ronda de contactos con todas las centrales sindicales, y en los próximos días vamos a convocar la mesa sectorial, para poner en marcha de manera urgente los procesos.

Y no quiero cerrar este capítulo sin hacerles una reflexión sobre la importancia de la formación de los empleados públicos, que creo que juega también un papel fundamental en la prestación del servicio público.
Es necesario mejorar sus conocimientos, perfeccionar sus habilidades y ampliar sus capacidades, porque este derecho que tiene cada uno de los funcionarios públicos estoy segura que va a revertir en beneficio de los ciudadanos, en beneficio del servicio público.
Por ello, durante esta legislatura vamos a potenciar la actuación del Instituto Valenciano de la Administración Pública, apostaremos por nuevas iniciativas formativas, que contribuyan a la especialización y profesionalización de los empleados públicos y a una mejora de la calidad de los servicios.
Una administración pública profesional, moderna, motivada, que se configure, además, como un instrumento capaz de dar respuesta a las necesidades de la sociedad valenciana.
Este ha de ser un objetivo prioritario, pero no solo para los dieciséis mil empleados de la administración valenciana, sino para los más de cinco millones de personas que viven en esta comunitat.

Señorías, cierro ya el diseño de la conselleria con la exposición de las líneas de actuación de la Dirección General de Reformas Democráticas y Libertades Públicas, una dirección general que, como todos ustedes saben, es de nueva creación, pero que está llamada a convertirse en el alma de esta conselleria.
Me preocupa, me preocupa mucho la salud de nuestra democracia, de la española en general, y de la valenciana en particular.

Desde hace tiempo la ciudadanía denuncia la falta de transparencia de los poderes públicos, la información sesgada que se le está facilitando continuamente, la corrupción que se va extendiendo en las entrañas de las instituciones, las promesas electorales incumplidas, las puertas giratorias y un largo etcétera que creo que es por todos conocido.
El desapego de la ciudadanía hacia las instituciones democráticas, créanme, es muy peligroso, y su creciente descontento ha recibido respuestas insuficientes por parte de los poderes públicos.
No hemos estado a la altura, no hemos estado hasta ahora a la altura de esa grave crisis institucional y de valores que hace mucho tiempo ya que ha estallado.

Porque esa crisis, además, ha agravado también los efectos de la crisis económica.
Por eso, nace en esta conselleria la dirección general de reformas democráticas, porque queremos mejorar la calidad democrática de la administración autonómica y de las nuevas instituciones de autogobierno y, por extensión también de la sociedad valenciana.
¿Cómo conseguir una comunitat más democrática, sobre todo donde los derechos fundamentales sean verdaderamente respetados?
¿Cómo pueden los ciudadanos hacer reales y efectivos estos derechos?
¿Cómo podemos seguir los estándares europeos, que muchos de ellos nos obligan y nos vinculan, aunque no les hagamos caso?

Nuestra intención es propiciar desde la dirección general iniciativas y debates que contribuyan a promover procesos de democratización, a mejorar la calidad de los anteproyectos y proyectos normativos que tramite La Generalitat, a proponer avances en la formación de funcionarios.

Queremos favorecer las políticas públicas, queremos potenciar los derechos de todas las personas residentes en esta comunitat.
Residentes.
No solo de los valencianos; de todos los que lleguen a esta comunitat, vengan de donde vengan, y estén en la situación que estén, porque no les vamos a discriminar.
Y queremos estar a la altura, estar a la altura de lo que nos marca Europa, porque tenemos aún un camino muy largo por recorrer.

Nuestra estrategia de actuación se apoyará en el debate abierto.
Primero, el diagnóstico de todos los problemas que nos amenazan.
Ya estamos trabajando en el diseño de foros.
Es mi deseo que el primero en ponerse en marcha sea el que afecta precisamente a la corrupción, coincidiendo con el 9 de diciembre.
Como todos ustedes saben, la Asamblea General de las Naciones Unidas designó esta fecha como Día Internacional de la Corrupción, en un intento de aumentar la sensibilidad respecto a este fenómeno que -créanme- está poniendo en serio peligro la vigencia de las instituciones democráticas.

La democracia representativa se basa en la confianza y nada socava tanto la confianza como la corrupción.
Es esta una anomalía que mina las instituciones, que envicia el estado de derecho.
Combatirla es cosa de todos, como también lo es trabajar a favor del reconocimiento, del respeto de los derechos sociales, de esos derechos sociales que están en nuestra Constitución y que no hemos desarrollado aún.
Tenemos un capítulo muy importante que seguir desarrollando.
Esos principios rectores que nos marca la Constitución del 39 al 52, que no hemos tampoco sabido desarrollarlos.
Por ello, la Dirección General de Reformas Democráticas y Libertades Públicas pretende aportar ese grano de arena simplemente a una nueva manera de abordar la cosa pública, una nueva forma de hacer política, una nueva manera de servir al ciudadano.
Y para ello, vamos a trabajar por implantar una cultura de la doble supervisión.

Por un lado, una cultura de supervisión que generalice, que establezca la obligación de rendir cuentas a los ciudadanos.
Pero no solamente de los ámbitos económicos, de todos los ámbitos de su trabajo.
Hay que explicar, hay que justificar, porque el ciudadano tiene derecho a saber.
Pero, además, tenemos que implantar una cultura de supervisión que dé medios también a esos ciudadanos para tener conocimiento para poder fiscalizar las actuaciones y actividades de los responsables públicos.
No pueden ser solo sujetos pasivos de la información, tienen derecho también a ser sujetos activos y tenemos que hacerlo bien en un momento, como he dicho, de grave crisis institucional y de valores, en un momento en el que la democracia en este país está en juego.

Otro de los cometidos de la nueva dirección general es la gestión de los procesos electorales, campo en el que acometeré diversas actuaciones encaminadas también a mejorar y modernizar la gestión de estos procesos y a dotar de mayor seguridad jurídica la organización de las consultas populares cuya norma reguladora vamos a impulsar.

Esto incluye la posible modificación de la ley electoral valenciana, así como la simplificación de la normativa complementaria.

También es competencia de la Dirección General de Reformas Democráticas y Libertades Públicas la gestión de las subvenciones legales previstas para los partidos políticos.
Al respecto quiero anunciarles a todos que mañana mismo voy a firmar la orden de pago de las cantidades correspondientes a cada una de sus formaciones políticas.
(Aplaudiments) La cantidad global que supera es el millón de euros.

Pero miren, yo en este momento me veo obligada a hacerles una reflexión, en un momento en que, como ustedes saben, la comunitat está atravesando una grave crisis por esos defectos, por esos errores, por ese déficit de ese sistema de financiación y que están en peligro los servicios públicos.

Las comparecencias que han comenzado hoy en Les Corts, y seguirán en los próximos días, les van a exponer a ustedes esa descarnada situación en la que se encuentra la Comunitat Valenciana.
Cuando concluya la ronda de todas las comparecencias, quizá todos ustedes…, yo les invito a reflexionar sobre si en este momento es prioritario pagar esas subvenciones en un momento en que se está planteando si podemos atender los servicios públicos.

Quizá ustedes deberían de reflexionar si hay destinos más prioritarios que salen de las arcas públicas alimentadas por los impuestos de los ciudadanos.
Y antes de que nadie pretenda utilizar ese argumento como réplica, créanme me conozco muy el artículo 6 de la Constitución, sé lo que dice, pero… les digo que creo que merece una meditada reflexión en un momento tan grave para la Comunitat Valenciana y sobre todo para sus ciudadanos.

No quiero terminar este breve resumen de las actuaciones que tiene por delante la dirección general sin destacar un cometido que me honra y que además me emociona, que es el desarrollo autonómico de la ley de memoria histórica.

La aprobación de dicha norma en diciembre de 2007 abrió una nueva etapa en la recuperación de la memoria democrática en relación con la guerra civil y el franquismo.

Ha llegado el momento también de abrir esa nueva etapa en la Comunitat Valenciana.
Para ello vamos a estudiar la ley y proponer el desarrollo autonómico para solventar en nuestra comunitat todos aquellos aspectos que la norma dejó descubiertos o que reguló de manera insatisfactoria.

Mantendremos y ampliaremos todo aquello que tiene la ley de reconocimiento, ampliación de derechos y establecimiento de medidas en favor de quienes padecieron la persecución y la violencia de la guerra civil y del franquismo.
(Aplaudiments)

Ese va a ser el último objetivo del desarrollo de la ley de memoria historia.
Que les digo una cosa, no nació para ser utilizada como un instrumento de agresión, por lo que mis actuaciones estarán encaminadas en impulsar todas aquellas actuaciones que cuenten con un importante ámbito de consenso.
Queremos que sea una ley que aúna, pero queremos que sea una ley que no admita nunca el olvido, porque a esas víctimas no las podemos olvidar.
No se puede olvidar lo que pasó.

Señor presidente, concluyo.

Señorías, disculpen la… tal vez excesiva duración de mi intervención, pero creo que era mi deber facilitarles un detallado diagnóstico acerca de la gravedad de los problemas que esta conselleria debe de encarar y debe de resolver.
Así que creo que también era necesario explicar las medidas que he desarrollado.

Creo que el desafío nos compete a todos, nos compete a todos junto con todos los agentes sociales, también les compete a todos ustedes, a todos los grupos parlamentarios.

Entre todos debemos de poner a disposición de la ciudadanía un sistema de justicia eficaz que ofrezca una respuesta a los conflictos jurídicos de los ciudadanos.
Para ello la administración debe de contar con los medios…, insisto, tiene que tener los medios materiales, personales.
Tenemos que apoyar a la administración de justicia porque será la única forma también de apoyar a la ciudadanía.

La crisis ha provocado un drástico recorte de la inversión pública tanto en políticas generales, como en los servicios públicos fundamentales.

El cambio de ciclo político en La Generalitat se va a traducir sin duda, y ya lo están viendo ustedes, en una inversión de la tendencia, pese al grave problema de la infrafinanciación que nos atenaza.
La educación, la sanidad y las políticas sociales van a ser aseguradas por este gobierno.

Asumo con convicción que la prestación de los servicios públicos fundamentales es irrenunciable, que es vital para los valencianos.
Pero debo advertirles que en ese catálogo de servicios esenciales tiene que entrar la justicia, debe de entrar la justicia.

La Comunitat Valenciana necesita hoy más que nunca un sistema judicial que ayude a superar la recesión.
Si la relación entre justicia y crecimiento económico era estrecha antes del estallido de la crisis, créanme, tiene ahora una mutua dependencia.
No hay salida de la crisis si no disponemos de un sistema de justicia fuerte que garantice la previsibilidad y la seguridad jurídica.
Solo así el flujo económico será una realidad.
Pero solo habrá mejor justicia si conseguimos que pese a la recesión se aumenten los recursos para que nuestros tribunales y nuestros órganos judiciales puedan ser cada día más ágiles.

Necesitamos una justicia renovada, transparente, eficaz, lo que nos obliga a actuar con prontitud y a ponernos al servicio de los ciudadanos.

Necesitamos mejorar el sistema de justicia, aquel que facilite el funcionamiento de los mercados y que genere la confianza de los inversores.
Insisto, un sistema judicial fuerte será dinamizador de una comunitat como esta.

También de manera prioritaria tiene que garantizar la defensa de los ciudadanos, porque tan cierto es que no puede haber un niño sin escuela o mal escolarizado o un enfermo sin recibir la asistencia, como tampoco debe de esperar años para ver satisfecho su legítimo derecho a la reparación cualquier persona que haya sufrido un accidente, el parado o aquel que está demandando la defensa de su derecho.
Tan prioritario es el derecho a una atención sanitaria, como el derecho a una adecuada asistencia jurídica.

Los nuevos vientos que orean La Generalitat desde el pasado mes de julio nacen de un contrato con la ciudadanía y ese contrato nos obliga a todos.

Tenemos una oportunidad histórica para no dejarla pasar.
Por primera vez podemos en esta comunitat poner a la justicia en la agenda política.
Debemos hacerlo.
Estamos obligados a ello porque no podemos dejar en la cuneta a los más vulnerables.
Es prioritario.
Porque es algo tan simple como tener la voluntad política de hacerlo.

Por eso convoco a todos los grupos parlamentarios para que aparquen sus intereses partidistas en propias intenciones sesgadas, para que se sumen al esfuerzo para poner al servicio de esta comunitat la administración de justicia para que así los ciudadanos la tengan, porque los ciudadanos necesitan esta administración de justicia, se la merecen y porque necesitamos tener este sistema judicial más fuerte, más seguro, más moderno.

Les digo una cosa, invertir en justicia es invertir en derechos, es invertir en democracia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.
.
.
honorable consellera, per esta extensa i intensa explicació.

I tot seguit done la paraula a la il·lustre diputada del Grup Parlamentari Popular, María José Ferrer, que pel temps màxim de quinze minuts podrà posar la seua intervenció.

La senyora Ferrer San Segundo:

Buenas tardes, consellera.

Buenas tardes a todos los diputados que permanecemos aquí…, que (inintel·ligible) .
.
.
aquí.

Desde el Grupo Parlamentario Popular queremos darle la bienvenida a esta cámara, consellera, desearle de verdad mucha suerte en sus responsabilidades y esperamos que…, acierto en su labor al frente de una conselleria que consideramos esencial.
Eso sería una buena noticia, una buena noticia para la justicia, que es realmente lo más importante.
Ese deseo no es incompatible lógicamente con la función que tenemos encomendada, que es el seguimiento y el control de la actuación del Consell.

Y es en ese plano donde he de decirle que el balance -sé que es poco tiempo- de lo realizado hasta la fecha desde mi punto de vista se presenta con más sombras que luces y que lo que hemos escuchado…, porque no ha habido hitos efectivos todavía y porque lo que hemos escuchado hoy no ha tenido tampoco desde nuestra (inintel·ligible) … la coherencia, quizá, que esperábamos desde una trayectoria como la suya, aunque entendemos que la materia es realmente compleja.

Empezaría diciendo, si me permite la broma…, que iba a empezar diciendo, bueno, lo que decimos, porque había visto en el Diario de Sesiones que a los conselleres anteriores se les decía que sesenta días era mucho en venir.
Usted ha estado casi ochenta días.
Por ejemplo, Julián López Milla lo dijo en la sesión de 20 de diciembre de 2013, pero, claro, también entiendo, y lo digo de verdad, que la profundidad de ese discurso necesitaba un tiempo largo para poder realizar…, y para poder estar aquí en esta cámara con todas las materias que reserva.

Yo le quiero decir, ha hecho usted una declaración que…, diciendo -lo ha dicho en entrevistas a los medios y lo ha dicho aquí- que le gustaría que la justicia estuviera en la agenda pública.
Estamos absolutamente de acuerdo.
Es necesario e inaplazable.
Quienes venimos, como usted misma, transitando por este sector desde hace ya unos años sabemos perfectamente que la justicia no tiene el lugar que merece como derecho fundamental que es y en comparación con otros servicios esenciales.
Esto, no en la Comunidad Valenciana, sino en cualquier lugar de España.

Pero es que le voy a dar una mala noticia en la que quizá usted no ha reparado, o sí.
En el Acord del Botànic, en el que los grupos que sustentan el gobierno han dejado plasmados, y leo, Â«las grandes líneas de actuación que caracterizarán el cambio político en el País ValencianoÂ», se han olvidado ustedes de la justicia.
Se han olvidado.
En ninguno de sus cinco apartados aparece la justicia entre los servicios esenciales y derechos fundamentales.
(Aplaudiments) En ninguno.
Solo se menciona una vez el término justicia dentro de medidas integrales de la violencia de género.
En ninguno de los apartados.

El señor Ximo Puig ha dicho hoy que es una prioridad.
Yo les digo que lo incluyan en su acuerdo porque no sé si lo sabía, consellera, o sí, pero en cualquier caso estoy segura que en este momento le preocupará, como me ha preocupado a mí, qué van a pensar jueces, magistrados, fiscales, abogados, procuradores, graduados sociales, personal al servicio de la administración de justicia y demás operadores jurídicos y los justiciables cuando sepan que la justicia no está en la agenda política sobre la que el tripartido se apoya.
No está.
Lean el pacto 11 de junio de 2005, que se sepa.

A partir de ahí ha habido también una serie de sombras en cuanto a…, ha empezado usted a hablar de los incendios, de las alarmas, de las emergencias.
Yo permítame que le diga que no entendemos esta forma y que no vamos realmente a entrar en este limbo en donde se deja a determinadas competencias.

Usted…, se generó una serie de decretos sucesivos para quitar de su parte las competencias en policía, alarma, emergencia e incendios hasta el punto que…, bueno, se creó una cuestión jurídica extraña porque las competencias de incendios tenían que estar con protección civil, que tenía que estar en su conselleria, pero usted posiblemente no quería estas competencias y, realmente, al final se quedó sin ellas.

No tiene ningún sentido que venga aquí hoy a hablar de una materia que no está entre sus competencias, en una materia que no ha querido entre sus competencias y que corresponde al presidente.
El presidente que…, si lo hacemos de esta manera dejamos en el limbo esas materias.
Usted misma ha dicho: Â«De no ser así esto quedaría fuera de su conocimiento.
Â» Oiga, nosotros no queremos que quede dentro de nuestro conocimiento de una forma absolutamente regular, que venga una consellera que no tiene esas competencias a que hablemos de esas competencias.
Nosotros queremos hablar de las competencias con quien tiene las competencias.
Y por eso no vamos a entrar en las cuestiones que usted… como medida, entendemos, de protesta, porque entendemos que eso se debe hacer por quien tiene las competencias.

Nosotros nunca vamos a utilizar un incendio para entrar en cuestiones políticas, pero sí decirle simplemente que el director general de la agencia valenciana (inintel·ligible) … autonómico, el director de una agencia valenciana que sencillamente no existe.

Hay una cuestión que nos parece además fundamental.
Se ha tardado más de dos meses en nombrar a la Dirección General de la Función Pública, realmente hasta la semana pasada.
Es un retraso anómalo, ¿eh?
, que no se ha debido a mejorar realmente el servicio público, sino a conflictos y a pulsos entre las muy distintas familias, no siempre bien avenidas, de los grupos que se mezclan en esta coalición que conforma el pacto del botánico.
No quiero ni pensar qué pasará cuando llegue el período preelectoral y, como ha dicho su portavoz del Partido Socialista, estén en ese campo minado en la busca del mismo voto.

Ustedes a todo eso lo llaman, porque el lenguaje es muy sufrido, Â«mestizajeÂ».
Muchos ciudadanos, también nosotros, lo llamamos sencillamente Â«desastreÂ», caos, incluso falta de rigor, desentendimiento en los procedimientos y, lo que es más importante, del principio de legalidad con la paralización que eso supone para la administración pública.

Mire, consellera, y enlazo ya con sus responsabilidades como titular de las administraciones públicas -tengo muy poco tiempo y no voy a poder entrar en todo- de lo que, por cierto, con relación al tiempo utilizado, usted ha hablado considero demasiado poco, lo cual puede ser considerado por parte de los empleados públicos quizá como una desconsideración, porque tenemos noticias de que así lo entendieron también cuando en su discurso de toma de posesión tampoco ni siquiera los mencionó.
(Aplaudiments)

Y además porque se ha consentido una caza de brujas desde su conselleria contra muchos servidores públicos, profesionales que han tenido que vivir la situación de encontrarse en sus casas en expectativa de destino; y no sólo eso, han cesado ustedes, uno tras otro, incluso a subdirectores generales y jefes de servicios.
Díganos, por favor, a cuántos.
Porque, a pesar de dedicarse a la transparencia, incluso una conselleria entera, no lo sabemos.
¿A cuántos se ha cesado?
(Aplaudiments) ¿Cuántos son los nombramientos y cuántos son los que están en el ámbito de influencia de los partidos que sustenta el gobierno del señor Puig?
Retrasos, designaciones a trancas y barrancas, disfunciones, nombramientos a la carta, convocatorias a medida.

Ha hablado usted de los concursos.
Qué opina usted, qué opina usted de que se saque a concurso una plaza después de haber anunciado su adjudicación a una persona concreta.
Hospital La Fe.
(Aplaudiments)

¿Es ese su modelo de función pública?
¿Es su modelo de función pública el que prima la agilidad política frente a los principios de mérito y capacidad del artículo 103 de la Constitución?

Mire, yo considero, consideramos que los funcionarios son profesionales que requieren de consideración y respeto, incluyendo sus garantías retributivas, y son el soporte y el aval de la administración.

No tengo tiempo ilimitado como disponía usted.
Pero le quiero hacer algunas preguntas concretas.
La vicepresidenta ha anunciado que la próxima semana presentan el anteproyecto de presupuestos generales.
¿Han cerrado ya el pacto con la mesa general de negociación de los funcionarios?
¿O piensa llevar los presupuestos sin negociar con ellos?
¿Va a abonar la paga extra pendiente como habilita el Real decreto ley 10/2015?
¿Va a mantener el compromiso alcanzado por el anterior Consell con la mesa sindical sobre la carrera profesional, ya firmada?
No puedo hablar mucho más de esa materia.

Y pasó ya al área de justicia.
He de decir que me ha sorprendido su intervención, al principio muy bien, estábamos completamente de acuerdo.
Porque usted es profesional del sector y sabe perfectamente que la justicia arrastra un déficit acumulado, estructural y de modernización secular, en todo momento y en cualquier lugar de España.
Que los problemas que tenemos aquí no son distintos a los de otras comunidades autónomas.

Pero me ha sorprendido también porque sabe además, perfectamente, que la justicia se subdivide en un sistema complejo de competencias, una parte corresponde al estado, otra a las comunidades autónomas y otra al consejo general.
Por lo tanto, aquí hay una responsabilidad compartida en el tiempo y en las distintas instituciones.

Y mire usted, la primera huelga de jueces de la historia de España fue durante el gobierno socialista de Zapatero, la primera.
Y en ese momento además, 18 de febrero de 2009, usted tenía responsabilidades respecto de este territorio con el Consejo General del Poder Judicial.
(Aplaudiments)

El PP ha gobernado veinte años en esta comunidad, pero el Partido Socialista ha gobernado veintiún años en España.
Pretender limitar la responsabilidad sobre la justicia exclusivamente a la última legislatura y en la Comunidad Valenciana es sencillamente una trampa dialéctica, un sofisma, que no resiste el análisis de quien como usted conoce los entresijos y la historia de la justicia en España.
(Aplaudiments)

La presidenta del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, Pilar de la Oliva, lo ha declarado hoy en la apertura del año judicial.
Es un problema histórico y es un problema que tiene que estar en la agenda política.
En eso, consellera, estamos absolutamente de acuerdo, y va a tener todo nuestro apoyo porque la justicia ha sido el hermano maltratado de los servicios sociales.

Me ha sorprendido, además, porque cualquiera que como usted se ha dedicado a esto, sabe cómo era la vida judicial cotidiana por ejemplo en esta ciudad, y no hace tanto; como cuando unos juzgados estaban en Navarro Reverter, otros en (inintel·ligible) .
.
.
, otros en Maestro Sosa, otros en Barón de Cárcer.
De verdad, no se puede en rigor negar que hemos mejorado y mucho.
¿Que no lo hemos hecho todo?
¡Claro!
Pero es que, como pasa con el déficit, ha de tenerse en cuenta desde dónde venimos y la crisis económica que hemos tenido que afrontar.
Usted misma lo ha dicho.
Ha habido una sobrecarga de trabajo por la crisis.
Hombre, en la crisis gobernaba también el gobierno socialista, de Zapatero.
Dos a cero, ya hay dos coincidencias.
(Aplaudiments)

Y la infrafinanciación, sí, que tiene la justicia de la Comunidad Valenciana en un doble castigo: primero, porque en toda España siempre ha sido un servicio peor tratado que otros; y por estar en el territorio que estamos.
Pero no se puede decir que no se ha hecho nada y que todo se ha hecho mal.

¿Que hay cosas por hacer?
¡Claro!
Pueden y deben hacerlas.
Ahora les toca a ustedes.
Háganlo, y háganlo ya.
A mí me ha faltado en su discurso menos referencias al pasado y que digan concretamente qué van a hacer con todos esos juzgados que están tan mal, cuándo lo van a hacer y cómo lo van a hacer.
(Aplaudiments) Cuanto antes, como han venido exigiendo.
Es su responsabilidad.

Y quiero decir que me parece sorprendente que olviden que es verdad que existe ese problema de la financiación, pero es verdad que el Partido Popular ha tenido siempre ese problema y no ha cerrado ningún juzgado.
Lo difícil es gestionar en tiempos complicados.
Y ustedes disponen este año de 1.
600 millones de euros más que el gobierno anterior.
¿Por qué cuando se trata de su gestión hablan de infrafinanciación y cuando lo hacen del PP lo llaman austeridad?

Le voy a leer literalmente palabras pronunciadas en esta cámara.
Decía: Â«Señor conseller, no es un problema de financiación, no es un problema de financiación.
Â» Antonio Torres Salvador, 15 de septiembre de 2011, actual Director General de Relaciones con las Cortes.

También en la comparecencia del fiscal, la diputada socialista, 11 de diciembre de 2014: Â«La falta de medios en justicia no es una cuestión de dinero, es una cuestión de voluntad política.
Â»

¿Es o no un problema de financiación?
Usted ha dicho que es un problema solo de voluntad política.
Pues hágalo.
Nosotros consideramos que es fundamentalmente un problema de financiación, pero no puede ser una cosa y la contraria.

Ha manifestado usted: Â«Si no podemos atender servicios sociales la responsabilidad no será de este gobierno.
Â» ¿Y por qué lo era del anterior cuando la cantidad recibida era 1.
600 euros al año menor?

Y también nos ha sorprendido su cambio de plano en el tema de la financiación.
Usted ha dicho literalmente en los medios, Â«llevar al estado a los tribunales sería un síntoma de irresponsabilidadÂ».
Y sólo unos días después dice que ustedes van a hacer un informe.
Por cierto, ¿en base a qué competencia legal está realizando usted ese informe?
La financiación es competencia de la conselleria de hacienda y los análisis jurídicos corresponden a la abogacía de La Generalitat, que no dependen de usted.
(Aplaudiments) ¿Por qué se está dedicando tiempo y recursos públicos a la gestión de asuntos que no entran en su competencia?
¿Con qué justificación legal?

Mire, esto no es más que una muestra de la falta de rigor que confunden posiblemente su condición personal de fiscal con sus funciones como consellera.
Ya sabemos que la excusa va a ser que el PP lo ha hecho todo mal.
Así que no le voy a hablar de los 300.
000 metros cuadrados de infraestructuras construidas ni de otras cuestiones en las que se ha avanzado mucho.

Pero sí que le voy a preguntar.
Usted ha dicho que es cuestión de voluntad política.
Contestó, ¿sabe ya de qué recursos concretos dispone para 2015?
¿Cuál es la cantidad que precisa la Comunidad Valenciana en materia de justicia?
¿Cuál va a ser el porcentaje del PIB, el porcentaje de los presupuestos asignados a justicia?
¿Cuánto se va a aportar para el proceso judicial?
El turno de oficio, muy brevemente, asistencia gratuita, turno de oficio.

Mire, le voy a decir una cosa, el Consell anterior dejó al día el pago del turno de oficio.
Y eso sabemos todos los que nos dedicamos a esto que no es tan fácil.
Incrementó los salarios de los abogados y procuradores un 30% y en mayor cuantía la asistencia a (inintel·ligible) .
.
.
Y dejó provisionada una cantidad adicional que había que pagar por (inintel·ligible) .
.
.
¿Lo ha pagado usted?
A mí me dicen que no.
Y, sin embargo, están provisionados.

El senyor president:

Senyoria, vaja finalitzant.

La senyora Ferrer San Segundo:

…-Sí-.
De la misma manera que anuncia que el ministerio nos va a transferir (inintel·ligible) … y yo le pido dónde los va a dedicar, porque en la ley se decía que eso iba a dedicarse al turno de oficio.

No tengo tiempo para hablar de esas infraestructuras, pero le diré, en los juzgados de Alcoy el tema está paralizado, porque se tiene que hacer como usted seguro sabe, una permuta con el alcalde, alcalde de Alcoy, que es socialista, y que se está, que se está resistiendo a la misma.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Ferrer San Segundo:

Un momento.
¿No?

El senyor president:

S'ha excedit ja del temps.
En la segona intervenció tindrà temps vosté de replicar.

La senyora Ferrer San Segundo:

De acuerdo pues, en la segunda intervención.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació, la intervenció del Grup Parlamentari Ciudadanos, senyor Alexis Marí, per un temps màxim de deu minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gràcies, senyor president.

No me meta prisa, ¿eh?
(Rialles)

Señorías, saludar en primera instancia a la consellera.
Usted ha trasladado un mensaje del president, y yo quiero que usted también le traslade un mensaje al president: que no se acostumbre a trasladarnos los mensajes por plasma, a través de otro conseller, etcétera, etcétera.
Es decir, que venga.
Porque el otro día me comentaron que tocó la puerta de Les Corts y al parecer preguntaron quién era.
Es decir, aquí no lo hemos visto.
Lo hemos visto un día y ya no lo hemos vuelto a ver más.

Dicho esto, consellera,… (Aplaudiments) Dicho esto, consellera, me ha dado tiempo a afeitarme dos veces, dos horas de (inintel·ligible) .
.
.
su alocución y, permítame que se lo diga de forma jocosa, es decir, yo aún no me he enterado qué quiere hacer y cómo lo quiere hacer.
Es decir, no he sido capaz, voy a diésel y no he sido capaz de entender qué es lo que quiere hacer y cómo lo quiere hacer.
Es decir, nos ha hecho una radiografía bastante exacta, yo se lo reconozco, de cuál es la situación, que si de los ordenadores, que si de falta de personal, etcétera, etcétera.
Pero, mire, estaba con Carolina Punset, que es bastante más lista que yo, y le decía yo: Â«¿Tú has entendido algo?
Â» Y no sé qué quiere hacer y cómo lo quiere hacer.

Dicho esto, también ha hablado usted de falta de medios.
Defendió usted en su día al señor Dívar.
Si ese dinero que emprendió, que gastó el señor Dívar, aún nadie sabe en qué, lo hubiésemos dedicado a la justicia, también otro gallo nos hubiera cantado.

En definitiva, he visto muchas excusas, pero pocas propuestas.
Me parecía más usted una delegada sindical, que una consellera que ha venido aquí a tomar responsabilidades de gobierno.
Es decir, usted, entiendo que no sabía lo que había en la caja que dejó el Partido Popular, y se ha visto sorprendida no, sorprendidísima de ver lo que hay.
Yo sabía a lo que venía aquí.

Pero, bueno, dicho esto, y después de saludarla, vaya por delante también nuestro espíritu de consenso y diálogo para toda la legislatura, sin olvidar que, como oposición, defenderemos nuestras propuestas y fiscalizaremos las políticas públicas que emprenda su conselleria.

Mire, señora Bravo, una justicia que llega tarde o que no tiene medios suficientes no es justicia.
Una persona que necesita de la administración de justicia si no se la atiende inmediatamente se le priva de sus derechos y libertades.
Y una administración que no responde al ciudadano es una administración coartada y finalmente ineficiente.

Su trayectoria profesional nos indica que conoce al detalle los principales problemas en materia de justicia, aunque usted no ha gestionado.
Y eso se lo repito: usted no ha gestionado.
Por eso voy a plantearle sin más rodeos algunas cuestiones que detectamos desde nuestro grupo parlamentario y que a día de hoy aun nos inquietan.

Durante las últimas semanas hemos conocido cómo algunos cargos públicos electos han hecho uso deliberadamente inapropiado de la bandera de España en el territorio de la Comunidad Valenciana y han llevado a cabo actos que implican un desprecio hacia la misma con su retirada u ocultación.
Es el caso, por ejemplo, del alcalde de Ayora, de Compromís, quien decidió colocar la bandera de España tras las cortinas del despacho que ocupa en la casa consistorial o del edil de Sagunto, Quico Fernández, también del mismo partido, quien obligó a retirar la bandera de España que ondeaba en la playa del Puerto de Sagunto.

En Nules, otro caso más, Compromís per Nules pidió perdón a sus simpatizantes y votantes porque compañeros suyos de gobierno colgaron en el balcón del ayuntamiento durante las fiestas patronales la bandera de España.
Incluso el alcalde de Puzol, Enrique Esteve, casualidad también de Compromís, se tomó la libertad de cambiar la letra del himno regional valenciano, en concreto el primer edil instó al tenor a que sustituyera la referencia a España y el gloria a la patria.

Durante décadas hemos visto cómo el PSOE, partido que usted representa, ha formado tripartitos con partidos independentistas como Esquerra Republicana en Cataluña.
Y en estas últimas elecciones autonómicas sigue en esta misma línea dispuesto a pactar con nacionalistas, el caso de Compromís.

Mire, el PSOE, no puede, me voy a permitir decírselo, seguir navegando en una constante ambigüedad en la que, por un lado, dice ser un partido nacional que defiende la unidad de España y con la banderola grande la enseña nacional y, por otro, los hechos que ejecuta desmienten sus palabras.

Mire, nosotros ya advertimos, a través de nuestra síndica, cuál era el doble discurso del nacionalismo en la Comunidad Valenciana y el presidente Puig nos dejó claro que aquí no hay nacionalismo excluyente, ni hay soberanismo, ni hay nadie que quiera la independencia.
Pero, obviamente, ocultaban la realidad o nos engañaba y ha perdido la credibilidad.

Mire, si el presidente hoy nos dice que son las nueve de la noche, lo primero que hago es mirarme el reloj, ¿sabe?
, porque ya no lo creemos.
Había algunos de sus compañeros en los escaños a los que se le quedó la misma cara que un conejo cuando le tiran las luces largas con el discurso de Carolina Punset, se quedaron sorprendidos.
(Aplaudiments) Y hoy por hoy mire lo que el histórico, desde que han entrado ustedes a gobernar, lo que llevamos.

Mire, por ello, como hablamos de justicia y hablamos de leyes y usted es ducha en la materia, me gustaría que nos explicase, honorable consellera, algunas cuestiones.
¿Ha desautorizado a aquellos alcaldes que han escondido la bandera nacional o han modificado la letra del himno de la comunidad?
¿Va a exigir que se cumplan las normas básicas legales que nos hemos dado todos los españoles?

Mire, usted tiene una doble responsabilidad, la tenía antes y la tiene ahora también: cumplir y hacer cumplir la ley.
Y, es más, usted ahora mismo aquí ha dicho que la ley obliga a los poderes públicos, lo ha dicho usted.
A usted también la obliga y al president de La Generalitat también le obliga, a los dos les obliga.

Y, dígame, también, ¿va a alejarse usted y su gobierno de posiciones nacionalistas que defienden sus compañeros de gobierno?
¿Va a seguir navegando, al igual que el presidente y la vicepresidenta, en ese mar de ambigüedades, incluso con desautorizaciones dentro del propio gobierno?
¿Lo va a hacer?

Mire, señora Bravo, que se cumpla la ley, la Ley 39/1981, por la que se regula el uso de la bandera de España y el de otras enseñas, que se cumpla, que se cumpla, señora consellera.

Creemos que todas estas cuestiones merecen una respuesta clara y cristalina por su parte.

Otra cuestión que nos preocupa es la situación actual en la Comunidad Valenciana, la situación de la justicia en la Comunidad Valenciana.
Mire, los retrasos en los pagos y minuta abonada a los letrados y letradas adscritos al turno de oficio hace que a día de hoy no resulte nada atractivo para los profesionales inscribirse en él.
Nosotros, en este sentido, planteamos aplicar la ley de plan de pagos a proveedores de las administraciones públicas.
Esperamos que su conselleria actúe con celeridad para solucionar esta grave situación.

Mire, igualmente, es palpable la falta de personal suficiente y medios en los juzgados, tribunales y gabinetes psicosociales de la Comunidad Valenciana.
Ustedes han defendido que dotarán de más personal y medios a los juzgados, en especial atención a los juzgados específicos, como mujer y menor, y nosotros compartimos esta necesidad.
Pero esperamos que no se quede en una mera promesa electoral.
Es más, le proponemos apostar de forma decidida por la mediación como instrumento para solucionar conflictos de forma amistosa y aligerar la carga de la justicia.

Otra cuestión que me gustaría mencionarle es la carencia en más de doscientos municipios de la Comunidad Valenciana de comisaría de policía y cuartel de la guardia civil.
Así los pequeños pueblos, casi todos situados en el interior, se ven gravemente expuestos al no tener vigilancia diaria.

Miren, señorías, allí donde hay más efectivos de la guardia civil y del Cuerpo Nacional de Policía los ciudadanos viven más seguros y tranquilos y hay menos corrupción y además dan un excelente servicio público.
Consellera, apueste por esto, inste constantemente al Ministerio del Interior o que el presidente inste al Ministerio del Interior a que incremente los efectivos de la guardia civil y de la policía nacional.
Nosotros en esto siempre vamos a estar a su lado, porque encontrará una Comunidad Valenciana muchísimo más segura.

En este sentido, también abogaremos por incrementar la coordinación entre las diferentes fuerzas y porque se utilice a la unidad adscrita.
La unidad adscrita es casi una policía integral.
Utilícela allí donde no llega el Cuerpo Nacional de Policía y la guardia civil.

De otro lado, también, nos preocupa la falta de más iniciativas en la conclusión de medidas necesarias para luchar contra la violencia de género.
Por ello, señora Bravo, le solicitaría que fuera clara y nos explicase cómo va a garantizar la seguridad de las mujeres que sufren a diario esta lacra, así como la de sus hijos.
¿Qué plan de prevención de la violencia de género tiene usted entre las manos?
Coméntenoslo.

Señorías, de los setenta y siete cursos que ofertaba el Instituto Valenciano de Seguridad Pública y Emergencias para los años 2014 y 2015, según figura en la resolución, solamente uno es específico en la violencia de género, que se impartía en Cheste, Alicante y Villarreal.

Nosotros apoyamos más la especialización de las fuerzas y cuerpos de seguridad, así como la creación también, apúntelo, de un observatorio de violencia de género en el que se coordine la conselleria de justicia, las fuerzas y cuerpos de seguridad y las asociaciones, en aras de obtener un mejor resultado.

Y, en relación con los menores, señora Bravo, ¿qué va a hacer la conselleria que usted dirige con los menores de catorce años que comenten actos delictivos en esta comunidad?
¿Qué va a hacer la conselleria que usted dirige?
Nos consta que en la actualidad no se toma medida educativa alguna.
Desde Ciudadanos proponemos la elaboración de un plan de prevención de la delincuencia juvenil en la Comunidad Valenciana, en colaboración con los ayuntamientos y otras instituciones.
La finalidad primordial será sin duda reducir la delincuencia juvenil y procurar su reinserción social.

Señores diputados, señoras diputadas y miembros del Consell, otro asunto que nos preocupa al Grupo Parlamentario Ciudadanos es la seguridad en edificios públicos e instituciones públicas y privadas.
Mire, en concreto, la empresa pública Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana no tiene en la actualidad departamento de seguridad, ni director de seguridad al frente.
No vamos a entrar, si quiere en otro debate entraremos, por qué desapareció esa figura.
Y entendemos que es primordial que también lo apunte, porque accidentes, por lo visto, los tuvimos, e incidencias varias a diario también.
¿Qué medidas va a tomar usted a este respecto?

Mire, desgraciadamente, acontecimientos como el de Madrid Arena, nos hicieron aprender que la prevención, a través de herramientas legales de las que ya disponemos -véase la norma básica de autoprotección, que yo sé que usted la conoce perfectamente y que pueden desarrollar las comunidades autónomas- pueden ayudar a evitar y, en todo caso, a (inintel·ligible) .
.
.
el resultado final en una situación de emergencia.
-Termino- Así pues, dígame si todos los edificios públicos dependientes de La Generalitat disponen de plan de emergencia y autoprotección.
Yo lo dudo y ya le digo yo que no.

También nos preocupan los robos en las explotaciones agrarias y ganaderas.
Y, en este sentido, abogamos igualmente por la prevención, así como por las inspecciones en puntos de venta para controlar la trazabilidad, esto es, el origen de los productos para evitar que se vendan productos robados.

Le pedimos que se ponga a trabajar…

El senyor president:

Senyor Marí…

El senyor Marí Malonda:

…junto con su compañera, la compañera consellera del Consell, la consellera de agricultura, para atajar este problema endémico y que preocupa a los agricultores de esta santa tierra.

Voy concluyendo, señor president.
Nosotros le tendemos una mano para defender los intereses de esta comunidad y los de España.
Pero vamos a exigir un diálogo real y efectivo en los temas básicos entre el Consell y la oposición, así como con todas las instituciones, la parte social y también los expertos.

Le deseo de verdad, honorable consellera, una fructífera etapa, un asesoramiento eficiente y decisiones certeras.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

A continuació intervindrà la representant del Grup Podemos-Podem, Fabiola Meco, per un temps màxim de cinc minuts, de deu minuts, perdó.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Bona nit, conselleres i consellers.

Bona nit, senyora consellera.

Inaugura usted una nueva andadura, le felicitamos por su nombramiento y celebramos también la paridad.
Una conselleria que aglutina cuatro temas: justicia, administración, democracia y libertad, ejes claves para la concepción y para el afianzamiento de un más que debilitado hoy estado del bienestar.
Cuatro ideas que, efectivamente, como usted bien ha dicho, no son compartimentos estancos.
Agradecemos la información que hoy nos ha dado y agradecemos la hoja de ruta que ha apuntado y el impulso que dice usted imprimirá a esta conselleria.

Esta no es una sesión de control, es su primera comparecencia.
Permítame efectuarle algunas consideraciones en relación a algunos aspectos que usted se ha referido y a hacer hincapié en algunos otros que no lo ha hecho.

Mano tendida, se lo digo ya, mano tendida para colaborar en una mejora de las condiciones de la justicia, de la función pública y de la situación de los derechos en nuestra comunidad.
Sirva mi intervención, por tanto, para elaborar unos apuntes, para darle unas líneas de actuación de lo que para mi grupo parlamentario sería un buen gobierno al frente de su conselleria.

Alguna de estas líneas que le voy a apuntar obra en el Acuerdo del Botánico, que les digo a ustedes, para que mantengan viva esa intensidad, que es un acuerdo vivo, es un acuerdo dinámico, es un acuerdo perfectamente revisable y ampliable.
Líneas en el Acuerdo del Botánico y líneas también que obran parte de nuestro compromiso político de nuestro programa.

La justicia en la Comunitat Valenciana, permítame el símil, está como el viejo olmo de Antonio Machado: hendida por el rayo.
Su deteriorado estado, al que usted se ha referido, efectivamente, lo sufre la ciudadanía, lo sufren los profesionales que trabajan en ello y las personas que acuden para solucionar sus problemas.

El diagnóstico es claro y compartido por todos los sectores: una justicia saturada por los procedimientos en marcha, por el escaso personal funcionario, por el insuficiente número de profesionales.
Necesitamos, por el contrario, una administración de justicia accesible, de calidad, con suficiente dotación de recursos personales y materiales, con dotación presupuestaria independiente, una justicia rápida y eficaz, despolitizada; una justicia que garantice la igualdad de la ciudadanía ante la ley y que responda a su condición de servicio público.

Para ello es necesario afrontar diferentes escenarios, algunos los ha referido ya usted.
Medios materiales urgentes, falta de todo y sobran pulgas; medios para dignificar el turno de oficio, pero hay que situar bien la cuestión.
El siguiente es la precariedad de las condiciones de trabajo de los abogados de oficio y los recortes que ustedes, señorías del Partido Popular, introdujeron en las retribuciones de sus servicios.

El consejo valenciano de colegio de abogados situaba la hora de trabajo en dos euros la hora.
No vamos a establecer comparativas odiosas, no vamos a hablar de la cualificación y dedicación que tienen estos profesionales, que la tienen, no vamos a decir que es indigno que un servicio público se sustente sobre las espaldas de quienes saben lo que es un deber social bien cumplido.
Y, a pesar de ello, a pesar de estas condiciones, no han dejado de prestarlo veinticuatro horas, trescientos sesenta y cinco días.

Humillante retraso a la hora de cobrar estas retribuciones, de seis meses a un año de retraso.
Humillante retraso que tuvo que hacer frente el colegio de abogados, firmando un confirming con entidades bancarias, que ha supuesto una inversión de 150, un gasto de 150.
000 euros para adelantarles el dinero que ustedes desde la conselleria tenían que haberles pagado.
Por tanto, ¿para cuándo un baremo digno para este colectivo en lucha, que aún no ha visto ni siquiera efectivo el incremento prometido?

Es necesario, además, atajar cuatro órdenes.
La violencia de género, ha sido aquí manifestado, cuatro juzgados solo para atender una sobrecarga de trabajo en asuntos de extremada gravedad.
Hoy seguimos lamentando de nuevo la violencia de género.
Víctimas que necesitan una formación específica integral, usted lo sabe bien.
Usted sabe bien que una denuncia mal presentada supone un archivo y un archivo puede suponer la muerte de una persona, de sus hijos y de sus hijas.

Menores.
Es necesario, también, atender nuevas necesidades de juzgados de menores.
Y, además, es necesario revisar los conciertos que existen para los centros de menores con entidades privadas, entidades que gestionan datos que, como usted sabe, tienen nivel de protección 3, entidades privadas con las que les encantaba concertar al Partido Popular.

Otro escenario es la corrupción, el fraude a los consumidores.
Usted lo ha apuntado debidamente.
La corrupción, la lucha contra estos dos males endémicos acaba en los tribunales, el juzgado 15, el juzgado 21; demandas de preferentes que son consecuencias de un abuso de fraude que lleva nombre del Partido Popular, lleva nombre del señor Rato.
Consecuencias de la crisis económica que llama a la puerta de la justicia y que espera tener una justicia que le dé respuesta.

Hay relación directa entre una justicia sin medios y no independiente y la impunidad, a la que muchos de ellos ya se han acostumbrado.
A lo mejor no tanto, porque la justicia es lenta, pero acaba llegando; si no, que se lo digan al señor Blasco.
Está en su mano ser altavoz y portavoz de estas necesidades.

El gabinete psicosocial es otra necesidad urgente, usted lo sabe bien, de media de retraso de nueve meses a un año.
Partidos judiciales que ni siquiera tienen y remisión que hacen, niegan la remisión, incluso dicen que los particulares se los costeen ellos mismos.
Hablamos de derecho, hablamos de igualdad, hablamos de justicia igual para todos y todas, residan donde residan.

La mediación es otra asignatura pendiente que serviría para descongestionar los juzgados.

Ha hablado usted de auditoría, señoría, ha hablado usted de auditoría, señoría, ha hablado usted de una auditoría para saber dónde estamos, necesaria, no voy a decir que no, conveniente.
Pero esa indagación debería ampliarse para saber dónde se han gastado las partidas presupuestarias asignadas a esa conselleria, para saber por qué hoy no tenemos una justicia del siglo XXI y hoy es un oasis en el desierto.

Conscientes de la crisis económica, conscientes de la mala gestión, la suya, la suya, conscientes del derroche, de las prácticas corruptas al frente de las instituciones del PP y de un sistema de financiación injusto e inequitativo que parece ser también la llave de todas las cerraduras.
Habrá que establecer prioridades en ese sentido; habrá que hacer un pacto con la justicia, un pacto con la justicia que puede salir del foro, que usted nos anunciaba aquí un foro que seguramente deba ser determinante en ese pacto vinculante.
Ahí tendrá el apoyo de mi grupo, que estará vigilante, activo, en la proposición de iniciativas.

De administración pública le diré que en su plan estratégico de innovación y reforma se destacaba la falta de mecanismos de control y rendición de cuentas.
Debilidades que, como usted bien sabe, favorecen la corrupción y suponen la necesidad de establecer medidas de regeneración democrática que dignifiquen la administración pública.

Hay que racionalizar la estructura administrativa, evitando solapamientos y duplicidades.

Un clásico, pero de terror: las diputaciones.
Un refugio para la corrupción, por la opacidad de su gestión no fiscalizada.
Las competencias podrían recuperarse desde La Generalitat; el instrumento legal existe, se llama Ley 2/1983, de 4 de octubre.

Hay que clarificar el régimen jurídico, incrementar el control de la ingente administración institucional que a los señores del PP tanto les ha gustado impulsar.

Por supuesto, profesionalizar la administración de la justicia, garantizar la igualdad de oportunidad en la selección y el acceso al empleo público.
Urge un plan para el desarrollo profesional del empleo público, que tenga entre sus líneas estratégicas, también, revisar las contratas y subcontratas y diseñar una carrera profesional horizontal, con formación, por supuesto.

Independencia de los órganos de control de la administración pública.
Refuerzo de la inspección de los servicios.

Y acometer, de una vez por todas -usted lo ha dicho en el régimen de derechos, a mí me hubiera gustado oírlo en la administración-, puertas giratorias.
Abordar con rigor el régimen de las incompatibilidades.
Que durante el ejercicio de su actividad y posteriormente se prohíba que políticos y altos cargos puedan colocarse en empresas privadas con las que se ha tenido relación económica o administrativa o que se recoloquen en instituciones públicas.
Por eso, nosotros hemos pedido una iniciativa legislativa para suprimir los privilegios de los expresidentes y, en esa línea, continuaremos trabajando, para que al señor Fabra se le desahucie del palacio de Pineda, donde parece haber tenido cobijo.

En definitiva, señora consellera, una administración transparente, ágil, eficaz y orientada a la ciudadanía.
Muchas de las medidas estas suponen coste cero.

Usted ha hecho unas declaraciones diciendo que las leyes están para cumplirlas y para cambiarlas si son injustas.
Y hoy ha dicho usted: Â«Allá donde haya un derecho fundamental, estaré ahí reivindicando.
Yo soy mujer de palabra.
Â» Y yo le tomo la suya, le tomo la suya porque los derechos humanos son competencia de todos, absolutamente de todos.
Y, en ese sentido, me permito recordarles tres ejemplos ilustrativos en los que espero esa palabra, ese dardo en la palabra.

Mire usted, ser inmigrante no es un delito.
Urge el cierre de los CIE.
Por ello, nosotros hemos presentado una PNL en este sentido.
Tolerar las injusticias es consentir su perpetuación.
Contribuya a declarar nuestro territorio zona libre de CIE, porque defender los derechos fundamentales e impedir que en nuestro territorio se vulneren es su competencia.
(Aplaudiments)

No menos urgentes son también las políticas europeas de migración y asilo.
Las imágenes que veíamos ayer nos hablan de una Europa que no queremos.
Sea usted también contundente en este sentido, replicando y reivindicando donde toca y dándole trámite también a la PNL presentada por nosotros.

La ley mordaza.
La ley mordaza también es un elemento a tratar, un elemento porque, desde una conselleria que aborda el capítulo de reformas democráticas y libertades públicas, entienda usted que es necesario incidir en una ley que impone prohibir y sancionar el derecho a la protesta, a la discrepancia, ataca la esencia misma del sistema democrático.
Saque fuerzas, saque fuerzas de imágenes vergonzantes, de policía agrediendo a alumnos de instituto reclamando por su derecho.
Saque fuerzas recordando imágenes de personas protestando al frente de estas Cortes por la corrupción.

Termino, señoría.
¿Queremos orden público o estado de derecho?
La inseguridad no está, no está en el orden de las prioridades; la corrupción sí.

La ciudadanía camina por delante de la clase política.
Nuestras instituciones tienen un compromiso legal y moral con los derechos humanos, con su defensa, no con la vulneración.
Y estas instituciones, también la suya, señoría, están más que nunca a prueba.

Mano tendida, mano tendida.
Decía Confucio que saber lo que es justo y no hacerlo es la peor de las cobardías.
Sea valiente, señora consellera, sea valiente.
Cumpla con su deber.
Haga por la justicia, devuélvala a esta Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

A continuació, per un torn de deu minuts, el representant del Grup Parlamentari Compromís, Francisco García.

Quan vosté vullga.

El senyor García Latorre:

Senyor president.

Senyories.

Senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques.

Senyora vicepresidenta.

La veritat és que el nom moltes voltes no fa la cosa, però ajuda.
Jo crec que, en este moment, en este nou govern, en les noves definicions de les conselleries ja estem pegant un pas endavant.

Comencem una nova etapa, un nou temps polític on volem recuperar la paraula, el diàleg i el consens institucional per retornar a les institucions valencianes el seu prestigi i la confiança en la ciutadania.

Senyora consellera, es troba al capdavant d'una conselleria no exempta de problemes heretats -vosté crec que ha fet un gran elenc en el seu discurs de tot el que estem patint, sobretot en justícia-, però, al mateix temps, amb un contrapés il·lusionant i que caracteritza este nou govern de canvi que hem conformat, com són la incorporació de dos responsabilitats més a la seua conselleria: les reformes democràtiques i les llibertats públiques.

Hem obert un cicle d'il·lusió i de noves esperances, que espere que en el seu treball no desil·lusionem.
Una nova etapa on la transparència i la democràcia han tornat a esta cambra, on havia desaparegut des de feia molt de temps, deixant la foscor i les penombres de les cavernes de l'autoritarisme, la corrupció i el saqueig continuat per donar pas a una aclamada regeneració democràtica, recuperar la dignitat de les institucions, posar en valor el treball d'una administració en general i, com no, també l'administració de justícia.

Senyories, venim d'un desgovern i un despropòsit del Partit Popular, on hem vist com no es pagava als advocats del torn d'ofici, que molts d'ells fins i tot anaven a anar a la vaga amb la toga.

Van renunciar al nomenament de nous jutges en 2011, quan el govern de l'estat ho havia aprovat.
I hui, la presidenta del tribunal superior diu que des de fa cinc anys no s'ha fet cap nomenament; i s'ha fet en una època en què n'hi havien moltes causes judicials.

La càrrega judicial s'ha multiplicat, i els jutjats col·lapsats amb milers i milers d'expedients.
Segons les dades del Consell General del Poder Judicial, els jutjats valencians estan entre els que suporten major càrrega de treball: 1.
963 assumptes per jutge i any, quan la mitjana són 800.
Un 54,43% dels jutjats valencians tenen un 50% més de càrrega de treball que la que poden assumir.

I vostés van prometre l'obertura de nous jutjats, com a Dénia, Llíria, Carlet, Novelda, Torrevella, Oriola -que abans ha fet referència la consellera-.
I sap què han fet?
No n'han obert cap, ni jutjats ni funcionaris.

Varen prometre la construcció de nous palaus de justícia.
I saben quants n'han construït?
Cap tampoc.
Els ajuntaments han fet la cessió de terrenys, han fet convenis per a cinc anys, i primer ha caducat el conveni que vostés han construït els palaus de justícia.

I, a més, han deixat els pocs jutjats que hi ha fora de la capital.
.
.
, perquè ací, en València, doncs, sí ho han centrat en tot un macroedifici, que també té les seues deficiències.
La resta de jutjats, com bé ha dit abans la consellera, els han deixat en la pura misèria.
Tenim partits judicials on els jutjats estan entre dos, tres, quatre i, fins i tot, en cinc edificis diferents, ocupant sales de forenses, utilitzant els lavabos com a magatzems, on les fotocopiadores no tenen ni paper, no tenen folis per a imprimir, sostres i edificis plens de panderoles -que ho han denunciat els sindicats-, càmeres de vigilància que no han funcionat o no funcionen, on els jutges han de fer-se les pròpies prestatgeries amb caixes de cartró per a poder emmagatzemar el que són els expedients i, fins i tot, on els funcionaris han de dur-se els folis per a imprimir les diligències.

Mire, moltes voltes una imatge val més que mil paraules.
(Soroll de papers) Esta és la imatge dels jutjats que tenim al País Valencià.
És la imatge del desastre que vostés han deixat.
És una imatge molt deplorable.
Com diria el nostre humorista valencià, Xavi Castillo, açò no és bonico.
Açò jo els dic que és una vergonya, senyors, (aplaudiments) una saturació i una deixadesa, digna d'una pel·lícula de Berlanga, que no es mereixen ni jutges ni secretaris ni forenses ni fiscals ni procuradors ni els advocats ni la resta de personal de l'administració de justícia que cada dia, amb un gran esforç i dedicació, es deixen la pell per poder traure endavant el seu treball i molts d'ells en un interinatge, com ha dit la consellera, del 21%, igual que de jutges interins -i ahí espere que la consellera també faça esforç i a eixos jutges interins també els faça fixos.

La ciutadania reclama una justícia valenciana àgil, eficaç, dinàmica i, sobretot, creïble.
Ens han deixat una justícia, lamentablement, feta un desastre.

Fins i tot, el degà de procuradors arribà a demanar a l'anterior govern la devolució de les competències en matèria de justícia, que tornaren a l'estat.
I saben per què?
Per incompetents i per irresponsables i per una inutilitat manifesta de poder gestionar l'administració de justícia.

Com deia Montesquieu: Â«Una cosa no es justa por el hecho de ser ley.
Debe ser ley porque es justa.
Â» I ací ni una cosa ni l'altra.

Volem una justícia que pense en les persones i que servisca a les persones, una justícia que siga humanitzada i propera.

Volem una administració de justícia amb bones infraestructures -que no les tenim-, amb els mitjans tècnics i personals que pertoquen, ben coordinats -que això dels tres mil ordinadors que han dit ací això és una altra vergonya, que per no coordinar-se una administració amb l'altra i ficar els mitjans tècnics que fan falta estiguen emmagatzemats ahí en la ciutat de la justícia.

Volem una justícia on s'apliquen les noves tecnologies, clar que sí que volem eixa justícia, i també la volem en valencià.

Volem passar del blanc i negre al color, de l'era del paper a l'administració electrònica, com s'ha dit ací, de l'època de les corrupteles a la nova política de la transparència i la participació.
Eixa és l'aposta que fem des del grup de Compromís i on tendim també la mà a la consellera per dur-la endavant.

Sabem que, per poder avançar, fan falta diners.
I, per això, estarem junt a la conselleria també per reclamar un finançament just i el deute històric, eixe que han vingut negant-mos reiteradament en votacions el Partit Popular, amb els mecanismes que tingam a l'abast, fins i tot si toca anar als tribunals.

Un finançament que ens ajude a reforçar els jutjats i la fiscalia anticorrupció, per traure endavant les causes o macrocauses que tenim obertes -Gürtel, EMARSA, Imelsa, Brugal, cooperació i moltes més que tenen vostés per ahí rodant-, aturades per la manca de professionals i que, junt a l'oficina antifrau i anticorrupció, que ve recollida en el pacte del botànic, destapem totes les vergonyes i malifetes que s'han fet des de la prepotència i, sobretot, des de l'abús de poder.

Un finançament que ens ajude a protegir les víctimes de violència de gènere, abans i després dels delictes.
Segons l'últim informe de l'observatori de violència de gènere del Consell General del Poder Judicial, la Comunitat Valenciana és la tercera autonomia amb major taxa de denúncies, i hui hem tingut el desgraciat cas de la mort de la veïna d'ací de València.

Volem un finançament que ens permeta aturar els delictes d'odi, LGTBI i xenofòbia, amb oficines judicials que funcionen i no virtuals, que a vostés els agrada molt el tema virtual.

Una justícia humanitzada, que treballe per a les persones i estiga al costat de les persones que pateixen, en este cas, els desnonaments.

Volem una administració pública, general i també local, amb recursos materials i personals que abasten les necessitats del dia, que és el que ha vingut repetint-se en tot el que és el discurs que ha fet la consellera.

Cal recuperar el diàleg social -i ahí ens consta que la consellera se va a reunir amb les forces sindicals per a intentar abordar tots els problemes que n'hi ha de personal-, arbitrar mesures per recuperar els drets perduts per l'austericidi i les retallades indiscriminades, així com recuperar l'ocupació pública com a motor de creixement i també d'estabilitat, disminuint la provisionalitat i l'interinatge massiu que tenim en l'administració valenciana.

Els milers de treballadors i treballadores públics de la Generalitat valenciana reclamen una interlocució necessària i, en este cas, esperem que per part de la conselleria estiga.
I, des de Compromís, pensem i estem convençuts que van a ser part activa d'este govern de canvi tots estos funcionaris, que pilotaran, junt a estes Corts i al nou Consell, el vaixell de la recuperació al País Valencià.

En matèria de seguretat, Compromís ja ha tirat endavant, ja ha avançat.
Després de setze anys, hem proposat que se faça una nova llei de coordinació de policia local.
A més a més, hem proposat i hem impulsat dos mesures per a modificar l'actual llei de coordinació.
Així mateixa, volem treballar per un sistema públic de seguretat valenciana, on pugam harmonitzar el treball de la policia local i de l'autonòmica.

El nostre grup parlamentari reclama també una reforma sense complexos de l'Estatut d'autonomia, deixant enrere eixe estatut de la vergonya de 2006, que ni ens ha portat a un millor finançament ni ha sabut millorar la vida dels valencians.

Volem un canvi també de la llei electoral.
És necessari fer un sistema electoral propi del segle en què estem, més obert, proporcional i participatiu.
Trencar les tanques de lleis absurdes que no han deixat en estes últimes eleccions votar milers i milers de valencians.
I saben què?
La majoria d'eixos valencians saben què eren?
Joves que han hagut de migrar fora, anar a l'exili.

Senyora consellera, des de Compromís volem un govern valencià que vetle per les llibertats públiques, eixes que tant de temps, suor, llàgrimes i vides va costar a les generacions que ens van precedir als qui hui estem ací i que amb les llei educatives retrògrades, mordassa, antiavortistes i fonamentalistes ens volen retornar, com deia al principi, a la caverna i a l'obscuritat.

Volem un País Valencià amb oportunitats per a tothom, lliure de corrupció i de saquejadors, just, segur, democràtic i garant de les nostres llibertats perquè els valencians i les valencianes, quan anem pel món, pugam alçar el cap i sentir-mos ben orgullosos.

I jo vull acabar diguent-li, senyora consellera, com deia Miquel Martí i Pol, que tot és possible i tot està per fer.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García, per la seua intervenció.

Acabem de culminar les onze hores en l'hemicicle, si no ho veig malament, però anem a continuar amb el nostre ordre del dia.
A continuació té la paraula la representant del Grup Socialista, Rosa Peris, per un temps màxim de deu minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Peris Cervera:

Moltíssimes gràcies, president.

Señorías, quisiera, en primer lugar, sumarme a las palabras de bienvenida y felicitación a la señora consellera, y además hacerlo extensivo a todo su equipo, porque van a tener un arduo trabajo.

Señora consellera, en nombre del Grupo Socialista le deseamos mucha suerte en esta andadura al frente de la conselleria.
Su compromiso personal y su trayectoria profesional en la defensa de lo público y de la justicia como un servicio público esencial es sin duda un excelente punto de partida.
Desde nuestro grupo valoramos positivamente su intervención, valiente, realista y sincera.
En esta comunidad necesitábamos que el gobierno nos dejara de mentir.
Y parece que siguen manteniendo la costumbre en la oposición.

Señorías, en la última legislatura de gobierno del Partido Popular la inversión en justicia de los presupuestos fue de 3.
447 millones.
La última legislatura del gobierno socialista 2009-2011, en plena crisis, de 8.
437.
No es igual, no es igual.
(Aplaudiments) Así que no deberían mentir.

Señora presidenta, señora consellera, nos gusta la letra y la música que hemos escuchado, y en cierta medida me siento aliviada.
Porque mire, quienes le antecedieron en el cargo de consellers y alguna que otra consellera, aquí hablaron mucho y alto de señas de Â«identitatÂ», de Â«bous al carrerÂ», incluso, president, de pilota valenciana.
Todos sabemos que son pilares básicos de la administración de justicia, y por eso les debe parecer una excentricidad, aunque yo se lo agradezco, que al menos usted hoy nos hable de justicia como servicio público de ciudadanía.
Porque el plan de trabajo que nos ha presentado y los objetivos que en él se contemplan son sin duda una pieza clave en la hoja de ruta del Â«nou govern progressistaÂ» que preside Ximo Puig.

Hace unos días leía un artículo de opinión que, analizando la acción del govern, concluía que en la Comunidad Valenciana la política había orillado a la corrupción en el debate público, y que solo por eso ya valía la pena el cambio.
Sin duda la agenda del cambio ha desplazado a la agenda de la corrupción, pero no deberían, señores del Partido Popular, venirse muy arriba, porque, como decía el poeta Horacio, la justicia, aunque anda cojeando, rara vez deja de alcanzar al delincuente en su carrera.
Pueden asistir ustedes en tromba a todas las procesiones.
Quizás les dirima de sus pecados.
Pero de los delitos seguirán respondiendo ante los tribunales.
(Aplaudiments)

Y sí, señorías, asistimos a la recuperación de la política, como se suele decir, de la política en mayúsculas.
Y, con su intervención, a una nueva mirada de la justicia en una vertiente más social, acompañada de una declaración de principios que comparto.
Primero, porque no está aquí, señora consellera, para hacer mejor las cosas que los que le antecedieron, cosa que le resultaría relativamente fácil.
Usted está aquí para hacerlas bien.
Y, en segundo lugar, porque las personas, sus necesidades y su atención son las destinatarias de las políticas públicas también en el ámbito de la justicia.

La señora consellera nos ha hecho una radiografía de la situación en la que se encuentra la administración de justicia.
Y mire, cuentan que -corriendo- el filósofo inglés, Francis Bacon, conocedor de la lentitud de nuestra justicia, dijo que si la muerte le tenía que llegar, ojalá fuera en España, porque así le llegaría más tarde.
Parece que, si hubiera estado aquí en la comunidad, hubiera disfrutado probablemente de dos o tres meses más de vida.

Porque, según el Consejo General del Poder Judicial, y la consellera así lo ha dicho, la Comunidad Valenciana está a la cola y tenemos los juzgados de mayor congestión de toda España.
Es sin duda, señora consellera, y lo compartimos, ineludible abordar la modernización de la justicia.
Y para solucionar esa situación de sobrecarga, el incremento de medios e inversión, siendo necesarias, es insuficiente, porque requerimos de la nueva oficina judicial y fiscal, si no queremos seguir anclados en las obsoletas estructuras judiciales del siglo XIX.
La implantación de la oficina significa uno de los mayores cambios en la historia judicial de nuestro país.
Todos los operadores jurídicos así lo entienden.
Pero lo que ocurrió en la Comunidad Valenciana es que las prioridades eran otras.
Y ello, unido a un arrebato que sufría el expresidente Camps y su obsesión por declararse permanentemente en rebeldía en la aplicación de las leyes del Partido Socialista hizo que esta oficina judicial que anunció la señora consellera en el año 2010, Sánchez de León, Cabré en el 2011, Serafín Castellano un año después, y hace un año el señor Santamaría, han ido anunciando uno tras otro el inicio de la oficina judicial.

Cinco años, señorías, cinco años de fotos, de palabras, de anuncios.
Y el resultado, una gran mentira y una administración colapsada.
2010, señorías, la primera iniciativa de experiencia piloto la ha anunciado hoy la conselleria.
¿No les da vergüenza, señores del Partido Popular, haber mentido tanto y haberlo hecho durante tanto tiempo?
Celebramos, señora consellera, que al menos usted se ponga manos a la obra.
Y en esa tarea y en el ámbito de las inversiones y mejora de las infraestructuras sin duda es necesario establecer prioridades y aprobar ese plan de choque del que usted nos ha hablado, con una evaluación de las sedes judiciales que necesitan las reformas más urgentes.
Hay situaciones en nuestros juzgados de verdadera emergencia, de salubridad, señorías, y debe abordarse.
Porque la modernidad y las pulgas son incompatibles, tan incompatibles como los tres mil ordenadores que están abandonados en un almacén.

Y siento contrariarla, consellera, pero aquí en algún momento sí ha habido justicia sin papel.
¿Sabe por qué?
Porque las empresas que tenían que suministrarlo a los juzgados, dejaron de suministrarlo por falta de pago de la administración (Aplaudiments) Así que aquí sí hubo justicia y hubo un debate sobre ese tema, y todavía recuerdo las risas del hoy reo y entonces conseller Blasco que presentaba o que defendía la posición del govern valencià.
La justicia como servicio público en su dimensión social es la justicia gratuita, vapuleada sin escrúpulos por los gobiernos del Partido Popular.
Han sido sometidos a recortes, asfixia económica, a ninguneo.
Podemos entender que ninguno de los muchos imputados del Partido Popular requieran la justicia gratuita, pero ahí fuera hay miles de persones que, al carecer de recursos, requieren del turno de oficio para rescindir la vulneración de sus derechos.
En realidad, la anorexia a la que sometieron a la justicia gratuita y la ley de tasas de Rajoy son dos caras de la misma moneda.
Responden al mismo fin: romper el principio de igualdad en el acceso a la justicia.

Nunca pretendieron reducir los altos índices de litigiosidad.
Ahí tiene la memoria del TSJ, que así lo refleja.
Su pretensión era más mundana, bastante clasista.
Se limitaba a expulsar del acceso de la justicia a las personas con bajos recursos.
El tiempo, señorías, ha dado la razón a quienes nos opusimos a la ley de tasas.
Y no sé si ha sido por la presión social o la cercanía de las elecciones generales -creo que es lo segundo-, lo cierto es que Rajoy ha enterrado este proyecto al mismo tiempo que se ha hecho una foto en el 016, aunque ha recortado un 28% la partida presupuestaria contra la violencia de género, y parece que va a asistir a la boda gay de su vicesecretario Maroto, a pesar de haber recurrido al Tribunal Constitucional la ley del matrimonio igualitario.
(Aplaudiments) Eso se llama coherencia, sí señores, y además sin despeinarse.

Señora consellera, quiero agradecerle su compromiso contra la violencia de género.
Todos somos importantes, y hoy es un día triste, porque hoy no lo hemos podido evitar.
Me parece desolador lo que nos cuenta de Favide.
Nosotros le vamos a pedir también su comparecencia, porque necesitamos saber la verdad.
Es inaceptable y gravísimo que, con los recursos sustraídos a la atención de las víctimas de violencia se pagaran las nóminas de los enchufados y estómagos agradecidos del Partido Popular.
Todo, sí, señorías, todo no vale en política, y esto es indigno además de indecente.

Ustedes, señorías -y con esto voy terminando, president-, pervierten el concepto de seguridad cuando lo anteponen sobre el libre ejercicio de los derechos y libertades, como han hecho con la ley mordaza.
Dejen de jugar con los pilares fundamentales de la democracia, con el Tribunal Constitucional, con la separación de poderes, con los derechos y libertades de las personas.
Pidan la retirada de esta ley.
La inmensa mayoría de la ciudadanía se lo está pidiendo.
Quizás sea pedirles mucho, pero estaría bien que, al menos durante un día, fueran valientes.

Gracias, president.
Gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria, per la seua intervenció.

I a continuació escoltarem la resposta de l'honorable consellera de justícia, administració pública i reformes democràtiques.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Voy a intentar, señorías, ser lo más breve posible.
Voy a tener consideración por esas más de once horas que ustedes están aquí.
Lamento si mi intervención les ha resultado larga.

Y a la señora María José Ferrer le quiero decir que lamento también mucho que no haya entendido nada de lo que he dicho en mi intervención.
(Rialles i aplaudiments) No voy a repetir mi discurso.
No quiero, no quiero machacarles más.
Yo solo pretendía desde mi experiencia, no solamente en las trincheras, como dicen mis compañeros, veinte años a pie de calle, celebrando juicios, atendiendo víctimas y cumpliendo mis funciones, sino como parte o miembro de un órgano de gobierno donde se decidía y se actuaba en materia de política judicial.
Tengo una visión -creo- bastante completa de la situación.

Voy a empezar por las cuestiones que la portavoz de justicia del Partido Popular me ha planteado.
Lamento que en el discurso de toma de posesión no mencionara la administración pública, pero igual no me entendió.
Yo hablé de ciudadanos, hablé de servicio público, hablé de una conselleria abierta a todos, a todos los ciudadanos, a todas las asociaciones.
Tendí la mano y me comprometí a servir al ciudadano.
Creo que en el ámbito de esa decisión, de esa mano tendida a todo el mundo, de ese compromiso que asumí con los valencianos en ese momento englobaba tanto la administración pública como la justicia.
Era una toma de posesión.
No pretendía en ese momento soltarles las dos horas que he estado aquí.

En segundo lugar, en cuanto al tema de los ceses de los directores, bueno, señorías, si hemos adoptado alguna decisión arbitraria, o que ustedes consideren que puede ser incluso motivo de una querella por prevaricación, ahí están los tribunales.
Yo encantada.
Porque yo sí soy una firme defensora de que la administración tiene que estar controlada por el poder judicial, y quiero que cumpla su función.
Si lo hemos hecho mal, pues ahí tienen ustedes los tribunales.
A mí no me consta.
A mí lo que me consta es que ha habido, efectivamente, setenta y dos ceses en el ámbito de toda la administración general de la conselleria, entre subdirectores generales y jefes de servicio.
Y lo único que se ha pretendido ha sido renovar y mejorar la calidad y el funcionamiento de las distintas consellerias.

En cuanto a que efectivamente -yo también me había dado cuenta, ¿eh?
- que en el Acord del Botànic no se hablaba de justicia.
.
.
Pero voy a decir una cosa: cuando me plantearon formar parte de este Consell, me enseñaron la estructura y vi esa Dirección General de Reformas Democráticas, como me anunció el president, que tenía como finalidad defensa de derechos y libertades de los ciudadanos, a mí no me hacía falta leer nada en el Acord del Botànic.

Como muy bien han dicho algunos de los portavoces, es un acord abierto, dinámico.
Claro que está vivo y claro que pueden entrar todas las sugerencias y todos los planteamientos y medidas que desde mi conselleria se van a adoptar.
(Aplaudiments)

Y les digo más, me sentí más libre.
Me sentí mucho más libre porque creo que además es de suma inteligencia pensar que si va a proponer quien presida La Generalitat a alguien que conozca los problemas, y sobre todo de materia de justicia, tiene que ser alguien que conozca desde dentro.

Porque todos los representantes de las distintas corporaciones profesionales que han pasado por mi conselleria -abogados, criminólogos…- ¿saben una cosa?
Después de reunirse con el secretario autonómico, secretario judicial, directora general de Justicia, magistrada, consellera de justicia, fiscal, agradecen que sepamos de qué estamos hablando.

Así que siento mucho que no me hayan entendido.
Siento mucho que no hayan entendido que la justicia tiene que ser una prioridad.
Siento mucho que no hayan entendido que por supuesto que esta consellera sabe las limitadas competencias que tiene la comunidad autónoma en materia de justicia.
Por supuesto que sé las disfunciones que crea que haya tres instituciones para gestionar la justicia.
Claro que sí.
Pero no se equivoquen, veinte años gobernando no les exime de sus responsabilidades.

No me hablen de Navarro Reverter hace veinticinco años.
Han tenido mucho tiempo.
Han creado la ciudad de las ciencias y de las artes.
Se ha derrochado mucho en esta comunidad, se ha dilapidado.
No hay derecho.
No hay derecho que veinte años después sigamos teniendo sedes judiciales y edificios insalubres, y menos aún que en esos edificios y algunas sedes encima se estén pagando esos alquileres.
(Aplaudiments)

Les digo una cosa, para mí es un verdadero reto la Dirección General de Reformas Democráticas.
Siento mucho que no sean tan sensibles con las libertades y los derechos de los ciudadanos, porque yo me lo creo, y lo he dicho siempre.
Y creo en la democracia y creo en las instituciones democráticas.
Y creo que cualquier función que asumimos, cualquier responsabilidad tiene que estar presidida siempre por la defensa en los derechos de los ciudadanos.
En democracia tiene que ser el protagonista y creo que desde mi conselleria podemos conseguirlo.

En cuanto al nombramiento de La Fe, siento decirles que no era competencia de mi conselleria y, por tanto, creo que no es un tema en que yo tenga que entrar.

En cuanto al tema del tiempo que se tardó en nombrar los dos directores de la función pública y las presuntas insinuaciones de que la administración pública ha estado desatendida, quiero informarles que al frente de la conselleria durante todo el verano -no nos hemos ido de vacaciones, hemos estado ahí trabajando julio, agosto, septiembre, todos los días- había un secretario autonómico -secretario judicial, insisto-.
Sabemos de qué hablamos.
Somos juristas.
Había una consellera y asumimos las funciones.
Y si hubo retrasos o hubo algún tipo de disfunción es lo propio en ese momento en que hay cambios de puestos direccionales.

En cuanto a la paga extraordinaria y la recuperación de los derechos que nuestro ministro Montoro anunció, yo quiero insistir, ya sé que lo han oído a lo largo de toda la mañana, pero desde luego nosotros asumiremos nuestras responsabilidades, y así se ha comprometido el conseller de hacienda con esta consellera.
Pero creo que hay que decirlo, que el gobierno central es insolidario, es insolidario en un momento como este que, fijando un objetivo del déficit, como el que ha señalado, esté obligando ahora a las comunidades autónomas: Â«Paguen ustedes o hagan lo que puedan, pero apáñense.
Â» Somos responsables, lo vamos a hacer y se hará en la medida de lo posible, porque habrá que fijar la carta de prioridades, pero se hará.
(Aplaudiments)

Por otra parte, en cuanto al compromiso del Consell también con la carrera profesional, puedo también decirles que desde luego vamos a cumplir los acuerdos que se hayan adoptado con todos los representantes sindicales, que nuestro trabajo en el ámbito de la administración pública va a estar presidido siempre por el diálogo y que en la medida de lo posible vamos a intentar cumplir todos los acuerdos que se hayan pactado.

Me han hablado de la huelga de los jueces.
Ustedes recordarán por qué se produjo la huelga de los jueces.
Es que… no intenten confundir a nadie.
Yo tengo mucha memoria y sé perfectamente, como lo saben ustedes, la huelga no fue al PSOE, que estaba gobernando en ese momento, por cierto.

Yo sigo estando aquí como independiente, porque creo en lo que he trabajado y creo en la justicia, pero les puedo decir que yo, que en ese momento efectivamente estaba en el Consejo General del Poder Judicial, creo recordar perfectamente por qué se inicia la huelga: por un expediente sancionador a un juez, magistrado Tirado, que creo que todo esto ustedes lo conocen.

Pero es más, ¿qué es lo que incendió esa huelga?
Fue un cambio legislativo, en el que se limitaba la actuación de los jueces en materia de señalamiento si se otorgaba esa facultad a los secretarios.
Y no fue un problema de deficiencias ni de desatención en ese momento por el gobierno.
Fueron otros problemas que tenían tintes corporativos, muy corporativos, y por eso fueron a la huelga, con todos mis respetos.
Aprovecharon ya la huelga para hablar de las deficiencias en medios materiales, que tenían razón.
Y yo, que en este momento estaba de portavoz del consejo, lo dije y lo mantuve, y me reiteré en muchísimas ocasiones.
Yo compartía con los jueces sus reivindicaciones, pero no las corporativas, porque creo que para poder mejorar las estructuras y mejorar la organización en materia de justicia hay que desprenderse también de todos esos sesgos corporativos y tenemos que mirar al frente.
Y ese fue el motivo de la primera huelga judicial en este país.
No tenía nada que ver ni con deficiencias ni tampoco con desatención de la justicia en ese momento, que además tampoco voy a ejercer yo ahora la defensa de la política del Partido Socialista en aquel momento, pero creo recordar que hubo un incremento muy importante precisamente a raíz de un plan estratégico para la modernización de la justicia.

Lo que sí que les digo, e insisto, siento que no me hayan entendido, pero he hablado de mejoras de sedes judiciales.
Porque es que, miren, mi propósito en este momento es que las condiciones de trabajo sean dignas para todos.
Por eso no puedo levantar un edificio.
No me puedo gastar 40 millones de euros levantando un edificio mientras en Mislata, en Gandía o los compañeros de Benalúa siguen sufriendo eso.
Tengo que saber racionalizar el gasto, (aplaudiments) por eso yo quiero mejorar la calidad de trabajo de todos, no de unos solos, como se ha hecho hasta ahora.

Y he hablado, desde luego, de planificación en materia de sedes judiciales.
O sea, mi propósito.
Hace seis años estuve en los juzgados de Mislata -seis- y comprobé con mis propios ojos el estado en el que se encontraban esos juzgados.
Seis años después, como fiscal volví y seguían las cosas.
Sí se han hecho cosas.
Claro que se han hecho.
Claro que hay…, pero no se ha hecho lo suficiente.
Insisto, no ha sido una prioridad.
Y el que no haya sido una prioridad nadie lo puede justificar diciendo que los demás tampoco lo han hecho.
Claro que no lo han hecho en algunas comunidades, pero sí que hay que comunidades que lo han hecho.
Miren el País Vasco, miren Cantabria, miren Aragón, miren Cataluña.
Son muchas las comunidades que en materia de recursos y de medios materiales y personales están muy por encima de la Comunidad Valenciana.
Por tanto, no nos podemos justificar y no lo voy a permitir, y en este momento es cierto que se atraviesa una grave situación económica, pero no voy a permitir que se desatiendan las prioridades en materia de justicia.

No entienden tampoco por qué estoy trabajando en un informe jurídico con el tema de la financiación.
Les voy a explicar, ha sido una encomienda del presidente de La Generalitat y creo que además no es incompatible con los posibles informes que pueda hacer la abogacía.

Ahora, lo que sí me duele es que ustedes crean que yo estoy trabajando o coordinando un trabajo para estudiar las posibles vías y que no me haya estudiado el asunto.
Por favor, no me insulten, soy jurista.
(Aplaudiments) Y creo que el conseller de hacienda sabe perfectamente que me he pasado todo el mes de agosto…, me reuní con los expertos que presentaron el estudio en las Cortes, los expertos que nombraron ustedes, me estudié el informe.
Claro que sé de qué estoy hablando.
Insisto, soy jurista, y podemos entender incluso materias aunque no sea esa nuestra especialización, pero para eso no solamente aprobamos una carrera u obtuvimos una licenciatura, sino también aprobamos una oposición y no he dejado de estudiar en los veinticinco años que estoy de fiscal.

Así que claro que soy partidaria del diálogo, y lo mantengo, y lo digo a todos.
Y tienen que trabajar para eso, para que desde el diálogo se solucione, porque todos… el Consell, el president, todos queremos el diálogo.
Pero lo que no pueden es cercenar los derechos de los ciudadanos de esta comunidad.
Lo que no pueden…, lo que no vamos a consentir en ningún momento es que los servicios públicos básicos de esta comunidad, como la sanidad, como la justicia -porque la voy a poner también en la agenda política-, como la educación, no se puedan atender porque nos han fijado unos objetivos y porque nos están exigiendo además el pago de esta deuda.
Creo que eso no es solidario y sí vamos a luchar por eso, porque creo…, pero lo vamos a hacer por responsabilidad, pero insisto que yo prefiero el diálogo.

En cuanto a los 800.
000 euros, por responder a todas las preguntas, que, efectivamente, a través de un convenio que firmé la semana pasada con el Ministerio de Justicia, nos han concedido, no solamente a la Comunidad Valenciana, sino a todas las comunidades autónomas, creo que en total eran como seis millones de euros.
Se ha convenido que ha de invertirse en justicia gratuita o nuevas tecnologías, o todo aquello que pueda mejorar o agilizar el funcionamiento de los juzgados y tribunales, y eso estamos estudiando.

Lo van a saber pronto en qué me lo voy a gastar, entre otras cosas porque tengo un plazo muy reducido para gastarlo, tres meses, con todos los problemas que de sí da…, los expedientes que hay que iniciar para justificar el gasto, pero lo vamos a hacer y estamos ya trabajando.
Ya nos hemos reunido con las nuevas tecnologías.
Porque efectivamente a mí me gustaría invertir ese dinero para resolver problemas concretos.
Por ejemplo, resolver los problemas de los fiscales de anticorrupción o de los juzgados de instrucción para dinamizar esa parte, y que se viera.
Porque yo tengo una prioridad, y es que quiero gestionar bien los recursos públicos y quiero racionalizar el gasto.
No quiero derrochar ni un céntimo.

Y, por tanto, vamos a trabajar y van a tener…, y además estoy dispuesta a venir a otra comparecencia para explicarles a ustedes qué vamos a hacer con esos 800.
000 euros, que no tengan ningún tipo de duda que van a ser invertidos para mejorar en la medida de lo posible, porque se necesita más dinero, las nuevas tecnologías y la justicia gratuita, que ya les respondo a todos, porque todos, cada uno de los representantes de los distintos…, los portavoces de los distintos partidos políticos me han hablado de la justicia gratuita.
Quiero decirles que es una prioridad y que nos hemos comprometido.
Si no podemos en un año, será en dos, de forma progresiva, pero hay que dignificar esa profesión, hay que hacerlo por ellos y hay que hacerlo por las víctimas.
Y hay que colaborar también con los colegios de abogados, porque quiero que, efectivamente, tengan una especialización que les comprometa mucho más en la actuación que están desempeñando en esos ámbitos, que aunque ustedes crean que no tengo planes para mejorarlos, como esto del ámbito de violencia de género, los tenemos.

La primera decisión que adoptó este Consell fue crear la comisión interdepartamental.
Sabe muy bien la vicepresidenta que le dije, Â«la respuesta tiene que ser integralÂ».
Y por eso ya estamos hablando con todos, pero, señorías, solo he tenido ochenta días, insisto.
Y pasamos el día y vivimos en la conselleria y estoy dispuesta a seguir trabajando, pero hay que hacerlo y se necesita tiempo, pero lo vamos a hacer porque son prioridades.

En cuanto al portavoz de Ciudadanos, Alexis Marí, yo siento decirle que… yo estoy dispuesta a hablar de justicia con usted siempre que quiera.
Pero me ha hecho y me ha planteado una serie de cuestiones que algunas ni siquiera son de mi competencia.

En cuanto a la planificación de las medidas más urgentes, mire, se las voy a resumir, por si no me ha entendido después de la larga exposición, en dos segundos: mejora de las condiciones de trabajo de quienes están en la administración de justicia; más apoyo en medios materiales, y más apoyo, más apoyo.
No puede la presidenta del Tribunal Superior de Justicia sufrir esta desatención, como estaban, venían sufriendo y se lamentaban, de Â«no nos atiendenÂ», Â«no nos ponen refuerzosÂ».
Saben que nos tienen ahí.
Porque esto, los refuerzos, para que ustedes tengan una idea de lo importante que es, es como una UCI, es que hay que meter al enfermo corriendo, hay que atenderlo, porque si no se cumple debidamente, o sea, posiblemente hasta puede motivar suspensiones de juicios.

Los registros civiles.
Estamos también trabajando en ello, pero simplemente les pido que me den un mes más, que les traeré ya resultados.
Tenemos la planificación ya hecha, porque vamos a tener, a implantar un nuevo sistema que impida esas colas que no son propias del siglo en que estamos.
Que estamos ya colaborando también con el Ministerio de Justicia, efectivamente, que haya tres instituciones para gestionar una misma materia presenta muchas dificultades.
Los registros una parte es competencia del Ministerio de Justicia, la otra, nuestra.
Y estamos coordinándonos ya con ellos para detectar cuáles son los problemas y qué sistema podemos incorporar y qué apoyos también de refuerzos podemos incorporar para mejorar el funcionamiento de los registros.

Víctimas.
Tenemos, no solamente que crear… que esa oficina de atención a la víctima, que hay que darle un cambio, hay que dinamizarla, tiene que ser más multidisciplinar, tiene que haber gente profesional que cumpla esa función de atender a la víctima.

Pero es que además nadie de ustedes me ha preguntado por las unidades de evaluación forense, que lo exige la ley de violencia, desde hace diez años.
Y en algunas capitales de provincia ni siquiera existen.
En el Instituto de Medicina Legal esta mañana me lo repetían también los fiscales provinciales.
Tampoco disponen los juzgados de violencia de género también de ese apoyo especializado, que tiene que estar residenciado, y que también es competencia nuestra.
Tampoco se ha hecho, y hay que hacerlo.
Insisto, esto tiene una prioridad.
Y me consta, y me consta que hay compromiso.
Y creo que en poco tiempo podremos explicarles las estructuras de las nuevas oficinas y el tipo de servicio público que se apoya, que se ofrece a los más desprotegidos.

En cuanto a otros temas que me ha planteado, problemas de la bandera.
Yo no tengo competencia, ya siento decírselo.
O sea, no soy yo quien tiene que obligar a ningún alcalde para poner o no poner, para eso están las instancias administrativas o judiciales, y es una cuestión que no compete a mi conselleria.

Temas de menores.
Le puedo decir, tampoco es competencia de mi conselleria, ni el plan de prevención frente a la delincuencia.
Me asusta esta palabra, me asustan esas palabras.
Le voy a decir una cosa: tenemos un país que tiene un índice de criminalidad el más bajo de Europa.
Sin embargo, una tasa de reclusos más alta que en ningún otro país.
No tenemos tantos problemas en cuestiones de seguridad ciudadana.
Y si usted me da a elegir entre seguridad y libertad, yo apuesto por la libertad.
(Aplaudiments)

Creo que a los menores de catorce años no hay que ingresarlos en ningún centro.
Yo soy partidaria de la actual regulación de esta ley penal del menor, porque yo creo que esos menores están en una edad en la que pueden evolucionar y pueden cambiar, se puede actuar con ellos, desde centros de protección dotados adecuadamente, como se hará desde la vicepresidencia, que tiene la competencia en materia de bienestar social y menores que están en ese ámbito, y estoy segura que habrá más compromiso.
Porque es verdad que hay centros de reformas, pero hasta ahora el ámbito de protección ha estado también muy desasistido, no es mi competencia, pero muchos problemas y que la gente tenga esa impresión de que los niños menores de catorce años que delinquen, su actuación queda impune, no es cierto.
Muchas veces ha fallado el ámbito educativo.
Y si los centros de protección funcionaran y cumplieran su misión, ¿eh?
, podrían actuar para recuperar a ese menor, medidas educativas, no penales.
No quiero ingresar en ninguna cárcel ni en ningún centro de reforma a ningún menor de catorce años.
(Aplaudiments)

En cuanto a los demás portavoces, Compromís, Podemos, Partido Socialista, yo os voy a contestar a todos al mismo tiempo.
Porque comparto el diagnóstico que cada uno de vosotros habéis hecho en vuestras intervenciones.
Sé que estáis muy cansados, pero, en serio, yo creo que había que hablar, o sea, tenía que explicaros que la justicia no es solo… es competencia mía, pero yo no quiero arreglar solo las deficiencias materiales y personales, yo quiero ocuparme de los derechos y quiero ocuparme de los ciudadanos.
Y, desde luego, vamos a trabajar conjuntamente para mejorarlo, para que la percepción tanto de jueces, fiscales, secretarios, abogados, todos, sea otra, que al menos vean que lo vamos a intentar.
Insisto, no voy a anunciar grandes obras, pero sí me comprometo a mejorar las condiciones de todos.

En cuanto… yo agradezco la mano tendida, porque creo que es importante.
Es importante que todos, y la mano tendida la doy a todos, que agradezco el tono de todos, de todos, de la portavoz del Partido Popular, porque sé que vamos a tener, vamos a estar de acuerdo en muchas cosas.
Y tenderé la mano a todos, porque, insisto, en justicia no debe de haber color político.
Creo que es la hora de apostar por los derechos, y apostar por las mejoras y apostar por esta comunidad.

Y me comprometo, y no quiero ya cansarles más, también en la materia de turno de oficio creo que hay…, es que hay que estudiarlo, es que hay que mejorar dentro de las limitaciones que tenemos.

Y por supuesto, como anuncié ya en las primeras semanas, una de las primeras reuniones fue el gabinete psicosocial, porque, insisto, es que nos importa, es que nos afecta, todas aquellas cuestiones en las que se encuentran inmersos los más vulnerables, en este caso los menores.
Y estamos trabajando también en ese plan para intentar sacar ese retraso de más de trescientos cincuenta expedientes que se tienen que informar para evitar que esos informes no se dilaten tanto en el tiempo.

Y he ordenado la auditoría, claro que la he ordenado.
Pero fue la primera decisión que adopté cuando llegué a la conselleria, porque me sigue preocupando mucho la gestión del recurso público, porque me sigue preocupando mucho, o sea, no poder atender necesidades prioritarias en el ámbito de la justicia y estar gastando en excesivo en otros ámbitos.
Y quiero saber el estado y cómo se ha gastado, y se está haciendo.
Igual que, cuando tenga el diagnóstico y cuando tenga…, porque yo también les digo una cosa, ya siento también que la administración también sea tan lenta, porque lo es, porque a mí me encantaría que todas estas decisiones se pudieran ejecutar de forma mucho más rápida, pero ustedes todos saben que también la administración pública tiene sus tiempos.

Comparto la preocupación en materia de mediación.
Por supuesto que nos van a tener ahí, porque las medidas alternativas de la resolución de los conflictos es que esto en Europa está…, es que ya en Europa está implantado hasta en la jurisdicción penal.
Y aquí nos seguimos a veces desgarrando las vestiduras de pensar si la mediación podemos incorporarla al proceso penal.
Ha sido una pena que ese proyecto de ley del nuevo código procesal penal, que se trabajó en esta legislatura, no haya salido a la luz, que hayan apostado otra vez por parchear, por seguir parcheando y no dar soluciones eficaces.
¡Claro que la justicia tiene un problema!
¡Claro que lo tiene!
Porque todas estas demandas de medios materiales y personales, claro que tienen que ir acompañadas de reformas legislativas.
¡Alguien tendrá que hacerlo!
Alguien tendrá que hacer y tendrá que apostar por cambios en demarcaciones territoriales, por nuevas fórmulas de investigación, por un nuevo proceso penal, porque no podemos seguir anclados en el siglo XIX.
Somos el único sistema en Europa, porque no podemos homologarnos al modelo de investigación en Europa.

¡Claro que hay muchas rémoras!
¡Claro que es muy difícil!
Pero, insisto, lo que a nosotros nos compete es servir, dotarles de instrumentos que tenemos que hacer, se tiene que hacer.
Y desde mi conselleria tengo el firme compromiso de hacerlo.

Comparto preocupaciones que han trasladado en materia de los CIE.
Claro que desde mi Dirección General de Reformas Democráticas estamos ya pensando en el problema de los CIE, y en muchas otras cuestiones, que vendré aquí a explicarlas, si ustedes quieren, en cuanto lo tengamos elaborado.
Porque, insisto, es que desde esa dirección general, que tiene como finalidad esencial la defensa, la protección de los más vulnerables y que los derechos y libertades de los ciudadanos ocupen también el primer lugar, van a estar encima.
Y la situación de los inmigrantes nos preocupa.
Y claro que estamos en contra de la ley mordaza.
E instaremos las reformas necesarias porque, insisto, la seguridad en un país es muy importante, pero la libertad creo que es mucho más porque es inherente a la condición humana.
(Aplaudiments)

No quiero cansarles más.
Les he anunciado cambios organizativos.
Rosa Peris, pondremos en marcha, sin grandes vanidades, la oficina judicial.
Y estamos pensando en demarcaciones, partidos judiciales que nos pueda permitir la infraestructura.
En cuanto tengamos los primeros planes pilotos ya diseñados, que será pronto, les puedo asegurar que estoy dispuesta a venir a esta cámara a explicarles cuantos proyectos, medidas, y a rendir cuentas de todo lo que haga falta, como les he anunciado antes.

Y antes de despedirme, quiero agradecerles el tono a todos.
Porque yo estoy segura de que vamos a poder trabajar.
Y estoy segura que todas aquellas medidas que propongamos desde mi conselleria y que pida el apoyo de los grupos parlamentarios, van a entenderlo y van a apostar por la justicia.

Así que muchas gracias por haberme dado esta posibilidad de poder exponer que la justicia tiene que ser una prioridad en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Encara té un torn de rèplica, si el vol fer servir amb posterioritat.

I ara, per a torn de rèplica, té la paraula el portaveu de Ciudadanos, Alexis Marí, per un temps màxim de cinc minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, señor presidente.

Mire, usted me habla de competencias, que no son sus competencias.
Entonces, ¿para qué me traslada a mí el mensaje del president Puig?
Si no venía a hablar de gobernación, que venga el señor Puig y se lo contaremos a él.
Usted ha venido de paloma mensajera y yo le traslado el mismo mensaje, para que se lo traslade usted al señor Puig.
(Aplaudiments)

Claro, es decir, no es competencia… No es competencia suya, mire, usted es una persona que debería amar la ley, y cumplir la ley y hacer cumplir la ley.
Es decir, que si yo cometo un ilícito penal en la puerta, usted dice que no es su competencia porque usted ahora es consellera de gobernación, de justicia o de lo que quiera llamarse.
¿Ese es el amor que tiene usted a la justicia?
¿El cumplimiento de la ley?
¿Eso es?
No, es que ha trasladado ella el mensaje del president.
Y el president aquí no está.
Ya le he dicho, aquí el president no lo veo.
No traslade usted el mensaje del president.
Que venga aquí y lo explique.
Yo se lo diré a él.
¡Claro, es lo que estoy haciendo!
Que lo traslade, que le traslade el mensaje al president.

Mire, le insisto, dígales a sus socios de gobierno que no sean acomplejados, que es mejor una España unida, una Europa unida, que todos aunemos esfuerzos.
Háblele de derechos… Sí, háblele de aunar esfuerzo, de derechos sociales de todos los españoles, de todos los valencianos.
No tenga complejo de decir Â«EspañaÂ».
Dígaselo a sus socios de gobierno.
España con eñe.
O sea, que no tenga usted ese complejo.

Y mire, yo sé que es incómodo, ¿eh?
, tratar este tema.
Para usted tiene que ser muy incómodo tratar este tema.
El 23 de julio en Castelldefels, donde el PSC votó a favor de la asociación de independencia, mire, hay que tener frivolidad para sacar una bandera de España en un sitio, por ejemplo, como en La Rioja donde el PP y Ciudadanos votaron a favor de la moción que queríamos debatir hoy aquí y ustedes plantan una bandera de España, en otro sitio distinto.
Aquí no les interesa plantarla.
(Remors)

Mire, con relación a la violencia de género -voy a intentar abreviar- ¿van a cerrar -pregunta clara y cristalina- van a cerrar ustedes la fundación que atiende a las víctimas de violencia de género?
¿La van a cerrar?
¿Van a cerrar ustedes la fundación que atiende a las víctimas de violencia de género?

Mire, me decía también que no entraba dentro de sus competencias, trasládele también al señor Puig que hay una ley de protección de infraestructuras críticas donde al frente tiene que haber un director de seguridad.
En esta santa tierra hay muchas infraestructuras críticas que dependen de su conselleria y que dependen de La Generalitat, edificios de La Generalitat, donde eso, de momento, no se aplica.

Mire, con el tema de los pagos a los letrados del turno de oficio, usted me habla de voluntad, constantemente me habla de voluntad.
Yo le he dicho, mire, cómo, con qué recursos va a pagarles.
Y usted me pedía un mes, dice un mes.
No, no, si yo no (inintel·ligible) .
.
.
de dejarse un mes; le daría un año, pero lo que le pido es que me explique cómo lo va a hacer, qué es lo que va a hacer.
¡Si voluntad tenemos todos!
Pero es una promesa electoral.
Hay que cumplirla.
Que me explique cómo lo va a hacer, ni más ni menos, cómo va a hacer eso.

Y hablaba usted que ha hablado con todo el mundo.
¿Ha hablado usted con los equipos de mujer menor, del Cuerpo Nacional de Policía, ha hablado usted con el equipo de mujer mejor de la guardia civil para que le aporten soluciones?
¿Ha hablado usted?
Yo creo que no.
Pues a lo mejor ellos también le pueden aportar alguna solución.

Mire, yo, con el tema de los menores, usted me ha entendido mal o yo me habré expresado mal.
Yo no le he dicho que quiero encerrar a ningún menor de edad penal.
La 5/2000 de responsabilidad penal de menor la conozco igual que usted, aunque no soy jurista.
Yo le estaba hablando de medidas educativas, de educar, de tratar con las familias, cómo va a evitar que vuelvan a cometer ilícitos penales.
Yo no le hablaba de encerrar a nadie, y menos a un menor.
Es para que tome nota.

Nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor portaveu, Alexis Marí.

A continuació, té la paraula la portaveu del Grup Popular, senyora María José Ferrer, per un temps màxim de cinc minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Gracias, president.

Señora consellera, de verdad que siento que piense que no he entendido nada.
Y que no estamos a pie de calle porque somos casi de la misma promoción y llevamos treinta años por el mundo y realmente sí que hay que entender también que el tiempo es muy distinto y no se puede entrar en todos los temas.

Para nosotros, la justicia es una prioridad y es por eso que le he insistido en lo del pacto del botánico, que la incluyan ya, ¿eh?
, quiero decir, porque es verdad que necesita visibilidad y necesita proactividad porque, efectivamente, es una materia que nos pasa y nos pasa continuamente y entiendo que les haya pasado también esta vez, pasa así.
Y es lo que he querido ponerle de manifiesto.

Por otro lado, las cosas están mal, naturalmente.
Yo no digo que las cosas están bien.
Yo digo que las cosas han estado peor, y que las he vivido con usted.
Y que las cosas tienen que mejorar.
¡Si yo le estoy animando!
Le estoy animando.
Yo deseo que tenga un buen éxito en esta gestión, porque será bueno para la justicia de esta comunidad.
No puedo desear lo contrario.
Me he dedicado a eso treinta años.
Pero yo lo que quiero decir es que hay que ser coherente, y si hay un problema de financiación en esta comunidad, y si hay un problema de déficit estructural en la justicia, lo ha sufrido también la justicia de esta comunidad.

¿Refuerzos?
Los refuerzos se han acordado siempre con el TSJ y en el primer semestre pues cuarenta y dos unidades de refuerzo se han acordado.

El foro de la justicia, mire, el foro de la justicia ha sido mi primera iniciativa parlamentaria antes de que usted.
.
.
Bueno, usted lo llama Â«foroÂ», yo lo llamo Â«mesaÂ».
Está.
.
.
hemos presentado varias preguntas, por cierto, que todavía no han sido contestadas.
Yo lo que le pregunto.
.
.
Me ha preocupado que ha dicho que tendrán informes de libertades públicas y reformas democráticas.
No, el foro de la justicia lo que necesita es un reglamento, un programa de actuación, actuaciones urgentes y la integración de todos los operadores jurídicos.
Pero yo hice esa propuesta.
Si no le ha llegado, le llegará.

En cuanto al turno de oficio, en fin, yo he estado en la junta de gobierno (inintel·ligible) .
.
.
hasta ayer.
La retribución tiene que mejorar.
Lo único que digo es que el anterior Consell la dejó, la dejó al día.
Está pagada al día.
Incluso tiene presupuestado en justicia la cantidad para pagar la cantidad adicional y el incremento que hubo del 10% en un decreto de este año 2015, como tiene provisionado, por cierto, en materia de justicia, las cantidades para la paga extra de los funcionarios.
Lo tiene provisionado.

Los ordenadores.
Tengo que decirle, mire, se tenía que firmar.
.
.
Desde que pasaron las elecciones hasta el 24 de agosto no se firmó la adjudicación con la empresa Hydra, Indra, que es la que tenía que desarrollar el software, para, en fin, para la coordinación.
Y desde entonces hasta ahora no se ha firmado el contrato.
En cuanto eso se haga se podrá resolver el problema.

Y dos cuestiones fundamentales.
La nueva oficina judicial, señora consellera, sabe usted que hay un problema, un problema, no, una cuestión, que es que tiene que negociar las RPT con los funcionarios.
Esa es una de las cuestiones que ha retrasado la oficina judicial.

En cuanto a violencia de género, mire, yo no la había introducida en mi.
.
.
aparte por falta de tiempo, al hablar, porque considero y lo propongo que eso no forme nunca parte del debate política.
La tolerancia cero tiene que ser tolerancia cero también para no introducir esas cuestiones en el debate político.
Pero es verdad que Favide es la única, es la institución que tiene más oficinas en toda España.
Y yo me sumo a la pregunta de si en este momento se va a cerrar Favide.

Y, finalmente, en cuanto a la libertad, mire, yo sí que considero que si van a tener una conselleria, una parte que es libertad que dice usted que va a ser el alma de la conselleria, tiene que empezar también a sus socios de gobierno.
.
.
, empecemos por ahí.
¿Es libertad limitar las libertades públicas y limitar la capacidad de decisión de los valencianos a la hora de elegir lengua o elegir colegio?
¿Es o no limitación de libertades públicas el prohibir asistir a los concejales a celebraciones religiosas, deportivas o culturales, o cambiar el nombre de las festividades, o prohibir comprar los domingos?
Todo eso es libertad y está en su competencia arbitrar las libertades públicas y, también, exigir el ejercicio de la legalidad.
De la misma manera que considero que tenía ya que haber instado a su homónimo, el conseller de justicia de Cataluña, para instarle el respeto a la legalidad en la Comunidad Valenciana, respecto de las declaraciones que hizo porque, además, fueron ilegales.

Mire, yo, naturalmente que le tiendo la mano.
Asuma los compromisos, gestione ya.
Y ya le digo que nos van a tener, de verdad que sin prejuicios.
Cuente con nosotros.
Nosotros también sabemos sumar, sabemos construir, sabemos de justicia y la realidad sobre la que tiene que actuar no admite demora y está en los juzgados.
Desde luego, no en otro sitio, no en las (inintel·ligible) .
.
.
no en los medios de comunicación, porque, como dijo Albert Camus, y quiero compartirlo con usted, el éxito es fácil de obtener; lo difícil es merecerlo.

Mucha suerte y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

I a continuació, per a finalitzar el debat, té per un temps limitat de cinc minuts, l'honorable consellera.
(Remors) Ara sí.
I amb l'exposició de la consellera arribarem al nostre rècord en esta legislatura, que són dotze hores de sessió plenària.

Quan vosté vullga, consellera.

La senyora conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Por ser muy breve, vamos a ver, yo, por respeto a esta cámara y por la limitación de tiempo, no voy a entrar a discutir con el portavoz de Ciudadanos sobre todas las cuestiones que me ha vuelto a plantear.
Oiga, insisto, soy jurista, creo que no he cometido ningún delito por cumplir con el encargo del presidente Puig, de venir aquí a explicarles el funcionamiento, explicarles las líneas generales de las dos direcciones generales.
Tienen ustedes las sesiones de control.
Claro que podrán hacerle todas las preguntas que estimen oportunas sobre ambas direcciones generales, y estoy segura de que él les va a informar adecuada y detalladamente.
Y los responsables, los dos directores generales, van a asistir también a las comisiones para informarles.
Insisto, la transparencia va a estar presidiendo la actuación de toda la administración de La Generalitat, así que no tenga duda que cumplirán con sus obligaciones.
Y yo no creo que haya cometido ningún delito.

Tampoco creo que desde mi conselleria tenga que hacer funciones de policía local.
O sea, ni de policía autonómica, con todos mis respetos.
Creo que mis funciones son gestionar, gestionar los recursos, mejorar y, sobre todo, buscar y conseguir que el servicio público en esta comunidad sea de calidad.

Me ha preguntado, me han preguntado también María José Ferrer, la portavoz del Partido Popular, sobre Favide, si voy a cerrar Favide.
La pregunta no es, la pregunta no debe ser si voy a cerrar Favide.
La pregunta es si quiero mejorar la asistencia que las víctimas del delito tienen que recibir.
Y lo quiero hacer.
Y para eso lo primero que tendré que investigar, estudiar, será el funcionamiento de una fundación que se creó hace muchos años y que uno de los primeros obstáculos con los que me acabo de encontrar es que no me han facilitado ni siquiera, después de haberlo pedido en varias ocasiones, los sueldos de los máximos responsables.
(Aplaudiments) Y me preocupa, porque en las conclusiones finales -insisto- casi un 80% los absorbía el funcionamiento de la fundación.
Por tanto, me preocupa.
No voy a cerrar; voy a estudiar.
Y vendré aquí y les explicaré cuáles son las decisiones, pero las que tome siempre tendrán, pivotarán sobre el apoyo a la víctima del delito y mejorar el servicio.

María José Ferrer, yo agradezco, de verdad, esa mano tendida e insisto que estoy segura que vamos a poder seguir trabajando, pero para poder partir con eficacia hay que partir del diagnóstico, y ya siento yo que haya sido el Partido Popular quien haya gobernado veinte años en esta comunitat, pero es que había que explicar las cosas cómo están.
Que treinta años antes podían estar peor, sí, pero seguramente en estos veinte años, con otras prioridades y si la justicia en esta comunitat hubiera sido una prioridad como se ha reclamado siempre por jueces, fiscales y todo el ámbito judicial, seguramente hubiéramos mejorado.
Creo que esa visibilidad que estáis reclamando para la justicia se la voy a dar, se la vamos a dar, y estoy segura de que quienes cerraron el Acuerdo del Botànic me van a apoyar en todas las áreas, en todas las líneas, en todas las medidas que he explicado aquí en esta comparecencia.

Por supuesto, trabajaremos para mejorar la justicia gratuita, ¡pero no han cumplido con ella!
Porque la precariedad en la que han dejado a los abogados, ahora mismo, después de esa rebaja, en casi un 60% aunque después la incrementaran un 10%, está ahí, y tenemos que mejorarla, y eso es una prioridad.

Oficina judicial, ¡claro que había que hacer las RPT!
¡Claro que ese fue el problema!
Porque las RPT llevaban consigo un incremento económico y eso fue lo que determinó que la propuesta de oficina judicial acabara en un cajón.
Y es lamentable, y es lamentable porque si la tuviéramos ya en marcha seguramente los problemas con los que me estoy encontrando ahora y buscando fórmulas para poder implantar esos quince juzgados que se quedaron apartados, no tendría ahora tantos problemas, si yo ya tuviera esas oficinas comunes, esos servicios comunes para poder rentabilizar.
Así que espero que me apoyen porque -insisto- esto tiene que ser un compromiso de todos y porque nuestro referente tiene que ser el ciudadano y no voy a venir aquí a decirles más veces lo que no hicieron o dejaron de hacer.
Voy a venir a construir proyectos.
Y espero contar con el apoyo de todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera, per les seues respostes.

Senyories, tenint en compte que hem acabat tard i que demà només n'hi ha una compareixença de l'honorable conseller d'educació, cultura i esports, reprendrem la sessió parlamentària a les deu i mitja.
(Aplaudiments)

Se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 22 hores i 34 minuts)