Educaci%C3%B3%355635.10.20%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 20 d'octubre de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 33 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
Âª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 31.

La senyora presidenta:

Donem el començament a la Comissió d'Educació i Cultura.

Donar la benvinguda, una vegada més, al secretari autonòmic, Manuel Tomás.

I el senyor secretari, si és tan amable, passarà llista per a vore si tenim quòrum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Hay cuórum, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Comencem amb el punt número 1, que diu: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.

Si ningun grup de la comissió té res a dir, la donarem, com sempre, per aprovada.
(Pausa)

Compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport, que fa el secretari autonòmic d'Educació i Formació, senyor Manuel Tomás Ludeña, per a explicar l'inici del curs 2014-2015, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
610), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida per a explicar les raons del nou calendari escolar per al curs 2014-2015, publicat en el DOCV el 23 de maig de 2014 (RE número 90.
595) i la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Educació i Formació (RE número 93.
603)

La senyora presidenta:

El punt número 2 és la compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esports per a explicar l'inici del curs escolar 2014-2015, que sol·licita el Grup Parlamentari Compromís; també la mateixa sol·licitud és sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida i s'acumula a la compareixença del secretari autonòmic d'Educació i Formació per a tractar sobre el calendari escolar del curs 2014-2015.

Per tant, té la… (Veus) Senyora Sarrión, té la paraula.
Diga'm vosté.

La senyora Sarrión Ponce:

Es por cuestión de orden.
Simplemente es decir que el punto número 6, que es una proposición no de ley del Grupo Socialista, queda excluido del orden del día, porque la retiramos.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
Aixina constarà en acta, senyora Sarrión.

I li donem, per tant, la paraula ja, perquè el que mos té d'explicar sobre el començament del curs escolar, al senyor secretari autonòmic.

Té la paraula.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies, presidenta.

Senyories, bon dia.

Bé.
Com acaba de dir la presidenta, faré una compareixença integrada en què els explicaré, a petició del Grup Compromís, tot el que són els paràmetres generals de l'inici de curs, i el que ha dut i les qüestions més fonamentals que han determinat este inici escolar, en què després també, al mateix temps, faré una explicació de les raons del nou calendari escolar.

Però, com dia abans, faré una…, incardinaré la meua compareixença en una explicació àmplia de totes les circumstàncies d'este inici de curs escolar, que, efectivament, té molts ingredients i té molts aspectes nous i innovadors, perquè els reptes són molts importants i els reptes sobretot derivats per l'aplicació de la LOMQE.

I també perquè els paràmetres fonamentals de l'inici de curs, des d'un punt de vista polític, reflectixen també ja en algunes de les seues mesures, el que és la recuperació econòmica i la finalització dels ajustos.
I sobretot pel rebaixament substancial de l'abandonament educatiu primerenc, que crec jo que mos fica en la senda d'una nova etapa crec que prou avantatjosa i crec que prou…, del que podem felicitar-mos tots.
I sobretot els autèntics protagonistes de l'educació, que són els professors, els centres, que es troben davant una etapa en què hi ha una clara recuperació i una clara millora dels resultats acadèmics i dels resultats educatius, que és del que es tracta fonamentalment.

Però, com dia bans, efectivament, un dels aspectes fonamentals d'este inici de curs és l'aplicació de la Llei orgànica de qualitat educativa, que va entrar en vigor el passat 29 de desembre de 2013 i que, efectivament, aposta clarament per millorar l'educació, té una voluntat reformista fonamentalment.
I el que pretén és fer front a…, bé, a les àrees de millora que tenim detectades i…

La senyora presidenta:

Siga, siga.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

…i donar una solució clara i concreta a les deficiències o als aspectes de millora que té el sistema educatiu espanyol i també més concretament el valencià.

Enguany entren els cursos de primer, tercer i cinqué de primària, que comença l'aplicació de la LOMQE en tota la seua totalitat.
I l'aplicació dels nous currículums de primària, efectivament, incorpora noves decisions.
Els curs passat hi havia 25 sessions d'entre 45 i 60 minuts en 5 sessions diàries.
A l'entrada en vigor de la LOMQE es passa a 30 sessions de 45 minuts, como a mínim, en 6 sessions diàries durant les mateixes…, durant les sessions a este.

Este nou horari permet sobretot un reforç de les assignatures que anomenem instrumentals, com són matemàtiques, llengües, naturals i socials.
I també podem dir que hi haurà, almenys, una sessió cada dia de matemàtiques, castellà i valencià.

Pel que fa a l'anglés, es dupliquen les sessions en primer i segon de primària, de manera que s'augmenta la capacitat d'aprenentatge d'este alumne i que tot açò s'incardina en l'aposta clara de l'administració de La Generalitat, de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport pel plurilingüisme com a un dels eixos fonamentals de les grans reformes del sistema educatiu, de les apostes més clares d'esta conselleria.

En cinqué de primària s'incorpora l'assignatura de Cultura Valenciana, amb una sessió setmanal.
El material curricular d'esta assignatura ja està plantejat en la web, de manera que no hi haurà cost econòmic per a les famílies, ja que es tracta d'un PDF gratuït a disposició dels col·leges.

L'establiment de l'àrea de Cultura Valenciana mostra el compromís i sensibilitat del Consell per la protecció de la cultura pròpia del poble valencià i el reconeixement al seu valor.

A més, la LOMQE incorpora una nova avaluació al final de tercer i de sisé de primària, aquest any només s'ha de fer la de tercer de primària, perquè, efectivament, entra, com díem abans, el tercer.
I que també s'incardina este tipus de decisions…, ja estaven avançades les avaluacions del diagnòstic (inintel·ligible) …, i aixina ho reconeixen tots els informes internacionals, que potenciar la cultura de l'avaluació és una de les mesures fonamentals per a millorar els resultats de l'alumnat i evitar l'abandonament.

Una altra també de les gran innovacions de la LOMQE és la creació de la Formació Professional bàsica, que substituïx als anomenats PQPI.
Aquests cicles es constituïxen d'oferta obligatòria i de caràcter gratuït, perquè l'alumnat entre quinze i dèsset anys, així com les persones que superen els dèsset anys i que no estiguen en possessió d'un títol d'FP o qualsevol altre títol, adquirisquen i completen les competències i l'aprenentatge permanent.

Jo crec que són vostés coneixedors que per a l'aplicació de la Formació Professional bàsica tenim una importantíssima aportació econòmica del ministeri.
Crec que som la, si no recorde malament, la segona comunitat autònoma que més fons rep del ministeri d'educació.
I creem… La veritat és que estos cicles de Formació Professional bàsica estan tenint ja una gran acceptació.
Són molts els centres que ja estan demanant-ne també per a aplicar l'any que ve.
I el que pretenen sobretot és que hi haja més gent dins del sistema educatiu per a completar la seua formació i per a donar oportunitats al nostra alumnat de cara a una integració laboral i adquirir unes competències que li donen més èxit en les seues incorporacions al mercat de treball al llarg de tota la seua vida.

Així, resumint, fonamentalment, un dels apartats importantíssims d'este inici de curs ha segut un derivat de la implantació de la LOMQE en este mesures fonamentals que acabe d'explicar, que marcaran…, han marcat l'inici del curs escolar i que marcaran també l'agenda dels centres i en les aules durant el curs 2014-2015.

Respecte al calendari escolar, que també era una de les qüestions que eren requerides específicament per part dels grups i de les senyories per fer una explicació, efectivament, perquè podem dir sobre això és que el curs escolar 2014-2015 té 185 dies lectius infantil i primària, 4 més que el curs passat; 178 a secundària i Batxillerat, 2 dies lectius més que el curs passat i s'augmenta en 3 dies el primer curs de la Formació Professional.

El motiu pel qual hem volgut incorporar estes innovacions al calendari escolar és en certa manera per a anar equiparant el calendari escolar a la resta de països de la Unió Europea, sobretot a fomentar la conciliació de la vida familiar i laboral.
Era una qüestió que mos havien requerit en diverses ocasions les associacions de pares i mares de la Comunitat Valenciana.

També racionalitzar, i el calendari escolar… Després d'haver avançat els exàmens de recuperació de setembre al mes de juliol, en virtut d'esta decisió -era la racionalització del calendari-, ens dia també que millor avançar el calendari escolar durant el mes de setembre.
I d'esta manera també, com dia abans, per una racionalització de tot el calendari escolar.
I sobretot, incrementar la presència dels xiquets i les xiquetes en els col·leges, convençuts que tenim uns magnífics professionals i que quant més temps estiguen en els col·leges van a ser poderosos instruments per a reduir el fracàs escolar i a incrementar també la millora dels resultats.

I este seria grosso modo els motius i els arguments pels quals hem decidit avançar l'inici del curs escolar.

Seguint parlant un poc de quins són els paràmetres que han determinat l'inici de curs, podem dir també, com a circumstància extraordinària respecte a l'alumnat, que mos trobem davant el rècord d'alumnat del sistema educatiu valencià en la sèrie històrica de la Comunitat Valenciana, quasi 800.
000 alumnes.
Són 9.
000 alumnes més que l'any passat i que representen un creixement d'1,18 respecte al curs 2013-2014.
En total, 796.
761 alumnes formen part del sistema educatiu sostingut amb fons públics.

I després, si mirem i analitzem un poquet el comportament per les etapes educatives, podrem anar trobant algunes de les claus que, com dia abans, determinen els paràmetres generals de l'inici de curs en la Comunitat Valenciana.

En educació infantil de zero a tres anys, la població escolar és de 17.
314 alumnes, que representen un 0,58% més que el curs passat.
Creem que este increment obeïx a dos circumstàncies: l'obertura de centres d'educació infantil, sobretot també hi ha la incorporació de ciutadans al mercat laboral, que implica les necessitats de tindre d'escolaritzar els xiquets de zero a tres anys abans.

Per a este curs, La Generalitat ha concedit un total de 35.
473 bons infantils, el cent per cent de les sol·licituds realitzades en estos centres, un 4,3% més que en el curs 2013-2014, invertint en aquesta etapa educativa no obligatòria 30 milions d'euros, i n'hi han 52 nous centres respecte al curs anterior.

El segon cicle d'educació infantil, la població escolar es queda en 144.
077 alumnes, descendint un 1,75% respecte al curs anterior.
Ací, efectivament, ja podem vore la conseqüència del descens de les taxes de natalitat en esta etapa en estos moments en què es troba esta data.

Dir com a dades significatives que expliquen un poquet el comportament del nostre sistema educatiu és que el 93,2 d'estos xiquets i xiquetes han aconseguit el lloc que havien triat en primera opció, el que representa quasi un 1% més que l'any anterior.

I en educació primària, assenyalar que a la Comunitat Valenciana s'ha produït un increment d'1,64 respecte al curs 2013-2014.
Són 210.
072 alumnes en centres públics i 88.
231 a centres concertats.
Ací l'abaixada de la natalitat no s'ha notat com es va notar, efectivament, en el segon cicle d'educació infantil.

Respecte a l'educació especial, cal indicar que hi ha un augment del 6,38% d'alumnat respecte a les dades del curs anterior.
Creem, i podem ficar en valor, que açò es deu a l'èxit cada vegada més en la detecció primerenca de les necessitats educatives especials, gràcies a tots els mecanismes i protocols ficats en marxa des de la conselleria.
I també per la bona labor que estan realitzant els centres en la detecció, com dia abans, i escolarització de tots estos alumnes.

Pel que fa a la secundària obligatòria, assenyalar també que trobem un increment d'alumnat de l'1,56%.
I seria de secundària 189.
337 alumnes els que estaríem escolaritzant en estos moments.

Respecte al Batxillerat, un increment espectacular del 3,08% respecte al curs 2013-2014, 49.
630 alumnes en centres públics, 15.
320 en centres concertats.
Este és l'increment més important en tots els nivells educatius de la Comunitat Valenciana.
I ací, efectivament, es constata la reducció de l'abandonament educatiu primerenc, perquè, efectivament, en estos moments estem ja en taxes al voltant del 5,2% de reducció.

Explicaré un poquet més després totes les mesures que estem ficant per a millorar l'èxit escolar, però allò important en esta primera explicació és que tingam en compte que la Comunitat Valenciana es fica ja en la senda per a, crec, complir tranquil·lament els objectius de l'estratègia europea 2020 que marquen reduccions del 15% en este moment.

Jo crec que hi ha hagut un canvi de tendència, les mesures comencen a sortir efecte.
I la veritat és que crec que mos trobem, al nostre parer, davant del paràmetre més important que les reformes comencen a donar resultats i que la Comunitat Valenciana i el seu sistema educatiu comença a tindre un comportament ja paregut a les comunitats autònomes que millors resultats obeeixen.
Jo crec que és un tema mèrit exclusivament dels centres educatius, de les seues direccions i dels seus professors, que efectivament estan fent un esforç grandíssim aplicant les polítiques dissenyades per la Conselleria d'Educació i Cultura.

Sobre els cicles de Formació Professional, continua també el número d'alumnes.
Pel que fa a este curs comptem amb un 2,05 més d'alumnat, que són 66.
792 en centres públics i 17.
875 en concertats.
Si s'adonen vostés trobem ja més alumnat en la Formació Professional que en el Batxillerat.

I ací també hi ha un canvi de tendència molt important.
És a dir, sabem que l'FP durant molts anys havia sigut un poc una etapa educativa que no tenia el prestigi que pogueren tindre els estudis de Batxillerat i universitaris.
Però crec jo que amb els esforços que s'han fet pel conjunt de poders públics, administracions i sobretot els professionals, la Formació Professional s'entén ja com uns ensenyaments que oferixen una gran formació, que donen possibilitats d'inserció laboral.

Jo crec que és també el que la nostra societat necessita per a anar millorant la qualificació dels futurs professionals.
I sobretot que esta qualificació estiga en consonància amb les necessitats que el mercat laboral, necessitat de les empreses, puga tindre.
Crec que este canvi de cultura ens fica també en la senda amb un comportament educatiu a l'altura dels països europeus, que és del que es tracta.

Com deia abans, la nova llei regula també com a novetat l'eliminació dels PQPI i la creació de l'FP bàsica.
A la Comunitat Valenciana era un canvi complicat de pilotar, perquè efectivament calia fer-lo, calia fer-lo bé.
Però s'està fent amb total normalitat per a ser el primer any.
Jo crec que inclús anirem millorant-lo amb la resta dels pròxims cursos.

Total 5.
216 alumnes en centres públics i 592 en concertats han començat el primer curs FP bàsica.
No està mal per a ser el primer any.
Seguixen en vigor els alumnes en el segon curs de PQPI, 5.
716, que este pla quedarà extingit quan estos alumnes acaben en 2015.

Per tant, com he dit abans, 796.
761 alumnes en l'ensenyament sostingut amb fons públics, dels quals un 67,14 es troba matriculat en centres públics, un 26,49 en centres concertats i el 6,37 en privats.
Són xifres molt paregudes, quasi idèntiques, al curs anterior.
Sí que és veritat que trobem una disminució d'alumnat d'1%, un poc més, en els centres privats i l'increment en els concertats pareix ser que el transvasament ha sigut dels centres privats als centres privats concertats.

Per províncies, 286.
000 alumnes en Alacant; 96.
047 en Castelló i 414.
108 en València, en les províncies.
També com a dada dir que tenim en el sistema educatiu valencià 2.
200 alumnes estrangers menys, que això també va i anirà condicionant totes les decisions que sobre planificació educativa hàgem de prendre de manera responsable per al proper curs.
Però que van dibuixant un poc el mapa amb què mos enfrontem en este curs 2014-2015.

Respecte al personal docent, la veritat és que actualment, per al curs 2014-2015, comptem en la xarxa de centres públics amb 49.
945 professors, 346 docents més que el curs passat.
Hem incrementat en 346 docents més que el curs passat per assumir totes els ràtios que estem comentant.
En l'ensenyament concertat comptem amb 14.
355 professors, que són 29 professors més que el curs anterior.

Aquest any, i per primera vegada, es van adjudicar 8.
691 places de professors durant el mes de juliol.
Per tant, l'1 de setembre, les plantilles de tots els centres estaven perfectament definides i estaven perfectament ocupades.

L'avançament de l'inici del curs escolar el 3 de setembre ha estat complementat amb un pla especial i específic perquè el curs començara amb total normalitat, és a dir, la veritat és que a l'iniciar el curs el 3 de setembre s'havia de, com deia abans, fer un dispositiu que esta innovació, accelerar l'eficiència dels professors de l'administració, poder, efectivament, que no n'hi haguera cap situació que pertorbara.
I la veritat és que l'objectiu prioritari que es va marcar la conselleria d'educació va ser que tot el professorat estiguera massivament en les aules quan començaren el dia 3.

La veritat és que es va fer un dispositiu especial i és que tots els inspectors es ficaren en contacte amb el director de centre el mateix dia 1.
Eixe mateix dia 1 les plantilles estaven ja totes ocupades, però, com vostés saben, davant un conjunt de professorat de pràcticament 60.
000 professors, les casuístiques de baixes, de places afectades, de substitucions, de reducció de jornada, impliquen una gestió el més esmerada possible.

Efectivament, es va fer una adjudicació el dia 2 de setembre.
I pràcticament quasi tot el professorat estava el dia 3 de setembre per a iniciar el curs.
Es va fer una altra adjudicació el 5 de setembre també.
I, efectivament, com ja he dit moltes vegades, fins i tot la taula de directors, i ha sigut reconegut públicament que enguany ha sigut el millor inici de curs escolar pel que respecta al que és que tot el professorat estiga a les seues aules.
I tenim les dades, que si de cas direm després, de la quantitat d'adjudicacions i les vacants que havem tingut.

Però, insistisc, que es va fer un dispositiu especial per a poder tindre este objectiu que mos marcàrem, que era que el dia 3 estiguera tot el professorat en les seues aules per a iniciar el curs sense anormalitat.
I, de fet, el dia 2 de setembre, es va a adjudicar 1.
084 llocs escolars, la qual cosa, insistisc, demostrava el compromís i la preocupació també de la conselleria perquè açò estiguera amb plenes garanties.

També és veritat que al mateix temps se va ficar al dia totes les despeses de funcionament que necessitaven els centres.
De manera que els centres començaren amb totes les despeses de funcionament al dia amb tot el professorat, amb la inspecció amb dispositius especials per a poder donar resposta a tot el que estava passant.
I la veritat és que algunes de les incidències que es van produir es van resoldre, entenem, correctament.
I la valoració que la mesa de directors, i també de la majoria dels agents, van demostrar o van constatar que aixina havia sigut.

Respecte a més dades sobre com ha funcionat l'inici de curs escolar, dir que els centres rurals agrupats en la Comunitat Valenciana han augmentat un 4% en número d'alumnes, passant de 5.
503 a 5.
733.
Cal assenyalar també que hem ficat dos nous CRA a la Comunitat Valenciana, un a la província d'Alacant, que és de Sella, Orxeta, Relleu i, a la província de València un altre en la Ribera Baixa, que agrupa els municipis de Fortaleny i Llaurí.

Respecte als recursos s'ha fet una bateria important de nous recursos en l'educació especial.
Hem incrementat 9 les unitats específiques d'educació especial; s'han augmentat els recursos de personal complementari en totes les àrees.
En el curs 2014-2015 hi ha 60 mestres més de pedagogia terapèutica.
S'han incrementat 31 els mestres d'audició i llenguatge; s'han incrementat 11 fisioterapeutes, fins els 113, i hem habilitat 21 nous llocs d'educadors d'educació especial a un total de 858.

En total, 123 nous docents per a l'educació especial a la qual s'unixen els professors de música, que va ser una de les gran innovacions… (s'interromp la gravació) -Ai, perdó.
- Els professors de música estan suposant també unes possibilitats d'educació molt importants a estos centres.
I la veritat és que el subsistema de l'educació especial mostrava la felicitació a totes les qüestions que estaven fent-se des de la conselleria.

Dins dels eixos estratègics que el Consell està dedicant a l'educació valenciana, a part d'incrementar els recursos conforme estàvem dient, a part de l'aplicació de la LOMQE, a part de la reducció de l'abandonament primerenc educatiu, un altre dels eixos estratègics és l'aposta pel plurilingüisme.

Creiem sincerament, creiem sincerament que el nostre alumnat, de cara a tindre oportunitats en el futur, necessita tindre unes competències lingüístiques per a poder desenvolupar la seua tasca en esta realitat laboral actual.

Dir que, efectivament, en 2014-2015, tot en l'educació infantil està aplicant ja el model plurilingüe derivat del decret, és a dir, que 144.
000 alumnes ja estudien en castellà, en valencià i en anglès.
Una implantació que, com vostés saben, consensuada i progressiva, que està apostant per la qualitat de l'educació.

És més, la resposta del plurilingüisme en els centres està sent molt important, perquè tenim una dada que a mi m'agradaria ficar en valor i felicitar Els centres.
I és que el decret de plurilingüisme donava la possibilitat que els centres de primària pogueren avançar-se al calendari establert en el decret.
Cal dir que actualment comptem amb 430 escoles de la xarxa de centres plurilingües, 57 més que el curs anterior.
El que suposa, efectivament, la voluntat dels centres que, insistisc, per la seua pròpia voluntat decidixen implantar el plurilingüisme ja també en l'educació primària.

Respecte el plurilingüisme, seguim apostant per l'ensenyament en valencià.
L'increment de línies en valencià és important.
Actualment, de les 14.
328 unitats, el 52% són en valencià i el 48% són en castellà.

I caldrà assenyalar també que des de l'any 2000 les unitats en valencià han augmentat un 60%, passant de les 4.
699, que teníem en aquella època, a les 7.
516 que tenim en l'actualitat.
Demostra l'esforç del Consell per protegir la nostra llengua i per garantir l'ensenyament en valencià en la nostra terra, amb independència que puguen haver-hi conflictes o puguen haver-hi situacions derivades.

I crec més, ho dic sincerament, ja tinguérem oportunitat de debatre-ho l'altre dia tranquil·lament quan estàvem ací, moltes vegades darrere de decisions sobre l'arranjament escolar, però que la realitat és palmària i pot haver-hi que hi haja alguna supressió en algun centre derivada de les necessitats estrictes de planificació.
Però, per favor, a mi sí que m'agradaria que este tipus de decisions no se confongueren mai amb la voluntat inequívoca de la conselleria i del Consell per apostar pel valencià com les dades globals, efectivament, requerixen.

I la voluntat nostra, i expressada ja també en l'anterior compareixença de que, per favor, una cosa és l'anècdota, una cosa són les situacions puntuals per legítimes i cal estar damunt d'elles, no ho dic en sentit pejoratiu.
I una altra qüestions són les dades fonamentals que expliquen en un sistema, com el sistema educatiu valencià, tan complex i tan gran, quina és la voluntat inequívoca.

La Formació Professional, la veritat ja he dit abans que mos trobem davant un canvi de paradigma important, que jo crec que açò és una certa normalització del que és estos ensenyaments.
També és important l'increment d'alumnes, ja ho diem abans.
I des de l'any 2003 hi ha un 84% més d'alumnes de Formació Professional a la Comunitat Valenciana.
És a dir, és una dada que reflectix efectivament tot el que estem dient.

Hi ha, durant el curs 2014-2015, que s'han autoritzat 1.
253 cicles, dels quals 490 pertanyen a l'FP dual.
Per tant el 39,11% dels cicles autoritzats d'FP a la Comunitat Valenciana ja són d'FP dual en el primer curs d'implantació.

L'FP dual ja saben vostés també que és una de les grans apostes d'esta administració per millora de l'educació.
L'FP dual té un període d'implantació fins al curs 2019, enguany estàvem en el primer curs.
La implantació de l'FP dual, efectivament, implica un gran esforç de gestió, perquè cal anar conveniant amb empreses, amb administracions, amb entitats per a poder fer les pràctiques.
Conveniar, com vostés saben que han tingut responsabilitats, amb gestió administrava la gestió del conveni, que de l'administració implica un esforç important.

I en esta línia anem treballant i creem que el primer curs de l'FP dual està sent un total èxit en la Comunitat Valenciana.
I en total són 3.
017 places d'FP més que el curs 2013-2014.

Dir, també a nivell d'informació, que per primera vegada en la Comunitat Valenciana es van a implantar 5 cicles: de paisatgisme i medi rural; estilisme i direcció de perruqueria, com a superior; també de superior, educació i control ambiental; també de superior, promoció d'igualtat de gènere; també de calcer i complements de moda i fabricació i ennobliment de productes tèxtils.
Serien cicles formatius de nova temàtica que s'impartixen en la Comunitat Valenciana.

La Formació Professional bàsica, ja ho he dit abans també, i que s'han donat 7.
500 places.
A més, 72 centres educatius que, fins ara, no tenien Formació Professional, tindran el curs que ve 77 grups d'FP bàsica, complementant d'esta manera la formació que es dóna en aquells centres d'educació secundària.

La conselleria destinarà 64 milions d'euros i 1.
600 docents a la posada en marxa del nou sistema d'FP bàsica.
Açò suposa un increment del 20% respecte al nombre de docents existents fins ara en els programes de qualificació professional inicial.

Entenem que la substitució de l'FP bàsica pels PQPI està, sobretot pel que fa al gran indicador, al nostre entendre, que és el seguiment per part de l'alumnat, els indicadors en el primer any d'aplicació es veuen que les coses estan funcionant prou bé.
A més, els centres estan reclamant-la.
És a dir.
.
.
Inclús estan sol·licitant a vore si se poden incrementar i tal.
I la veritat és que estem ja tot tenint-ho i preparant-ho per a anar millorant esta aplicació per al proper curs 2015-2016.

Respecte als alumnes d'ensenyaments de règims especials.
.
.
I a mi sí que m'agradaria també ficar un èmfasi en este tipus d'ensenyament, que són ensenyaments molt importants en la Comunitat Valenciana perquè els cursen més de cent mil persones, sobretot, 98.
579 els ensenyaments d'idiomes, i jo crec que ací m'agradaria incardinar l'èxit d'estos ensenyaments de règim especial en l'aposta que del plurilingüisme s'està fent; 6.
519 en ensenyaments artístics de música; 604 en ensenyaments esportius; 1.
107 alumnes en arts plàstiques i disseny; i 654 en dansa.
I si me permeten aportar, per deformació professional, els quaranta mil alumnes que tenim en les escoles de música i dansa que no siguen d'ensenyament reglat, però tanquen el panorama dels.
.
.
Aniríem a cent quaranta mil o cent cinquanta mil alumnes, quasi, els qui estan impartint o estan cursant ensenyances de règim especial i de caràcter artístic.

Molt importants també els esforços per a incrementar els títols superiors i de postgrau: títol superior de disseny, especialitat de moda, en l'Escola d'Art Superior i de Disseny d'Alcoi, enguany; el títol superior de disseny, especialitat producte, itinerari, joieria i objecte, en l'Escola d'Art Superior i de Disseny de València; fotografia i creació audiovisual.
I després, efectivament, en el postgrau, també, des de l'ISEA, que està fent-se un important avanç i també els convenis ja en les universitats per a.
.
.

Els primers, serem els primers en tota Espanya que anem a permetre els programes de doctorat dels alumnes d'ensenyaments artístics, conveniats, com diu la LOE i després reaferma la LOMQE, en els ensenyaments superiors.

Dir que, durant estos últims deu anys, s'han duplicat els números dels alumnes que cursen ensenyaments de règim especial.
I a mi m'agradaria també ficar el valor, perquè moltes vegades la seua importància queda difuminada dins del conjunt de l'ensenyament general.

Bé, respecte a la nova oferta d'EOI, efectivament, com deia abans, l'aposta pel plurilingüisme havia de ser recolzada d'una potenciació de les escoles oficials d'idiomes.
I, al respecte, dir que en la Comunitat Valenciana, en el curs 2014-2015, s'han autoritzat díhuit nous aularis: dotze a la província de València i sis a la d'Alacant, amb la qual cosa ja comptem amb dèsset escoles oficials d'idiomes i quaranta-nou aularis.
La creació d'estos nous aularis implica que per al curs 2014-2015 tindrem 1.
260 places més d'alumnes i que, efectivament, això suposa l'increment d'un 8,2% de les places oferides en 2014-2015 respecte a 2013-2014.

I, bé, insistisc, a part, també hem autoritzat C1, hem autoritzat en anglés, en.
.
.
O siga, se completa no simplement l'increment de places, sinó la posada en marxa dels grups de C1, per primera vegada també, que implica, efectivament, les possibilitats formatives també per al professorat.

I l'altre eix fonamental, que estàvem parlant de la implantació de la LOMQE, hem parlat del plurilingüisme, hem parlat.
.
.
Com vostés han pogut observar, hi ha hagut un increment de recursos respecte a 2013-2014 en la implantació del sistema educatiu nou.
I el gran eix fonamental que marca l'agenda política de la conselleria és el pla de xoc contra el fracàs escolar.

Jo crec que, com he dit abans, el sistema educatiu espanyol i el valencià tenen necessitats qualitatives més que quantitatives.
Crec, sincerament, que durant estos últims anys, entre tots els conjunts dels poders públics i les administracions, s'han fet importants avanços en el sistema educatiu per a millorar les dades quantitatives.
Però el repte que tenen els nostres sistemes educatius, el sistema educatiu valencià, és incrementar les qüestions qualitatives, la qualitat, la millora dels resultats, la millora de la formació perquè l'educació seguisca sempre donant una millor oportunitat.

Ací, mosatros detectàrem ràpidament que teníem un problema d'abandonament educatiu primerenc i calia ficar-se.
Perquè, efectivament, parlem d'abandonament primerenc educatiu, aquelles persones que.
.
.
, el percentatge respecte a la població menor de vint-i-cinc anys que no han completat ninguna etapa de secundària postobligatòria, és a dir, persones que tenen exclusivament la secundària obligatòria perquè no han cursat ni el Batxillerat ni ningun cicle formatiu.

Estes persones la veritat és que les seues opcions d'una inserció laboral o d'una gestió laboral al llarg de la seua vida amb més possibilitats està demostrat que és difícil.
És més, la comparativa amb els altres països europeus mos dia que ací havíem de fer importants reformes per a aconseguir-ho.
I també, sobretot, les anàlisis del comportament del mercat de treball mos diuen que en 2020 sols un xicotet percentatge de la mà d'obra necessària se requerirà a aquells que tenen una formació molt bàsica.

És important agarrar este repte com un repte dels més prioritaris per al sistema educatiu i ficar-mos al front.
Bé.

Érem conscients d'este repte.
Ací tenim una àrea de milloria important i s'havien d'articular mesures ràpides, contundents i, al mateix temps, amb diàleg en els centres.
I la veritat és que si mirem el recorregut fet des del curs 2011-2012 fins l'actualitat, la veritat és que podem plantejar uns apartats de mesures i, sobretot, el gran treball fet pel professorat i els centres, que són els autèntics mereixedors i els autèntics responsables d'esta baixada del fracàs escolar.

Dir que, efectivament, tenim una dada de 5,2% menys que en 2011.
Som la comunitat que més ha reduït la taxa, seguits d'Extremadura; teníem un 27,4 en 2011, tenim un 22,3 en l'actualitat.

La veritat és que.
.
.
L'altre dia m'ho estava comentant el qui era degà, Ramón López, qui era degà de la facultat de Ciències de l'Educació, qui me deia que, efectivament, mos felicitava pel que era la implantació dels contractes programa; que, efectivament, enguany, centres que han subscrit contractes programa són 1.
165, un 12% més que l'any anterior.
Ja saben vostés que el contracte programa és una ferramenta que possibilita i que augmenta l'autonomia del centre i que els permet contextualitzar accions concretes respecte a la problemàtica que tenen.
De manera que el centre, que són els que coneixen sobre el terreny com s'està comportant l'alumnat i quines són les necessitats que tenen, poden articular plans, mesures concretes per a millorar aspectes, doncs, que poden ser des de la taxa d'idoneïtat, la reducció educativa.
.
.
Efectivament.

Aleshores, dir que en l'any 2012 començàrem amb dos-cents professors extraordinaris; hui en tenim mil per a donar als centres, però no simplement de manera generalitzada, sinó vinculats a un contracte programa.
És a dir, açò també du una part important, entenem mosatros, d'eficiència en la gestió dels recursos públics perquè destinem recursos quan n'hi ha un compromís del centre i quan n'hi ha una millora dels resultats.
Estos contractes programa són avaluats per la inspecció educativa i també pels mateixos centres.
I anem, efectivament, detectant.

Jo crec que l'aplicació dels contractes programa ha sigut una poderosa ferramenta, la veritat, perquè els centres pogueren aplicar medicaments diana a les qüestions o les problemàtiques específiques de les seues circumstàncies especials.

I, llavors, com a novetat també que completarà els contractes programa, la ficada en marxa del pla Èxit II.
És a dir, el pla Èxit II ve a substituir el pla Èxit I, i el que fa és que les classes de reforç educatiu que faran els centres començarem -de fet hem començat ja- en setembre i en octubre.
De manera que tots aquells alumnes que tinguen problemes de rendiment escolar per diversos motius, perquè ja sabem.
.
.
Estem acumulant prou coneixement al voltant de les causes del fracàs escolar; però, efectivament, els riscs psico-socials són molt importants.
Però ara anem a tindre.
.
.

I, sobretot, açò és una mesura també que va encaminada a les classes més desfavorides, també, moltes vegades, no?
Perquè poder tindre classes de reforç perquè el sistema públic ho permet crec que és un canvi de paradigma importantíssim i que també va avançant en el terreny de la igualtat d'ensenyament i la igualtat d'oportunitats.

De manera que els xiquets que tinguen o que els mestres detecten que puguen tindre problemes de rendiment, van a tindre una intervenció pública, extraordinària i pels magnífics professors que tenim, a partir de les vesprades.

Açò naturalment creguem que va a suposar un element importantíssim.
Perquè l'Èxit I el teníem a partir del mes de maig i també en el mes de juliol, però ara l'avancem.
Perquè tot el que siga avançar-nos, actuar de manera proactiva en la reducció del fracàs escolar està demostrant-se com la fonamental ferramenta.

Ja els deia jo que estem molt esperançats, estem molt il·lusionats.
L'altre dia la consellera va visitar un centre que ja estava implantant l'Èxit, en què, efectivament, la satisfacció per part del professorat i també la satisfacció per part de les famílies és important.
I ací és on hem d'actuar.

Jo crec que el manteniment dels contractes programa, (inintel·ligible) .
.
.
en recursos més la ficada en marxa del pla Èxit II més totes les reformes que estem elaborant al respecte ja suposaran importants qüestions que crec jo que haurem d'anar valorant-les entre tots.

També és veritat que l'avançament dels exàmens de setembre a juliol, les primeres observacions que tenim al respecte també són satisfactòries.
S'han presentat un 60% més d'alumnat a estes proves extraordinàries en juliol que en setembre.
No tenim elements comparatius perquè les dades de secundària no estaven ficades en Itaca l'any passat, però hem fet un mostreig, hem fet un mostreig i sí que és veritat que els resultats són similars, el nivell d'èxit en setembre que en juliol; sí que s'ha presentat més gent, però el percentatge d'aprovats està, més o menys, en la mateixa que estava quan estaven en setembre.
Anem a esperar, anem a seguir acumulant més coneixements al respecte d'esta decisió.
I anem a anar veient com se comporta.

Bé.
En definitiva, en definitiva, el curs.
.
.
Acabaré esta primera intervenció diguent que el curs 2014-2015 ve marcat per quatre grans eixos fonamentals: l'aplicació de la LOMQE i de mesures que entenem han de donar una resposta als problemes que té el sistema educatiu valencià, sobretot de caràcter qualitatiu; l'increment important de recursos, com he tingut oportunitat d'explicar ací, a tots els nivell i, sobretot, també donat per la gran quantitat de gent que confia en el sistema educatiu valencià per la seua formació; l'aposta claríssima pel plurilingüisme amb decisions importants, a nivell del conjunt del sistema general i també concatenat amb el que estem fent en les escoles oficials d'idiomes; la ficada en marxa de mesures contra el fracàs escolar.
I açò dibuixa un panorama a l'inici de curs, creguem que amplament satisfactori: més alumnat; més recursos; millors resultats educatius.
I entenem que açò és el fonamental.

Podrem parlar de casos puntuals.
Imagine que vostés ara me plantejaran el tema del calor i totes les qüestions.
I jo donaré complida resposta a tot, i s'han de donar.
I cal ficar l'èmfasi en el particular i en el general.
I ací donarem resposta de tot.
Però l'important és que en el comportament general del sistema educatiu, que insistisc: huit-cents mil alumnes, seixanta mil professors, dos mil centres.
.
.
Vostés també me permetran que les valoracions que fem des de l'administració siguen tenint en compte el volum i el comportament general, amb independència, com deia abans, de qüestions particulars i anècdotes -no ho dic en sentit pejoratiu- que podem donar també complida resposta.
Però el comportament del sistema educatiu valencià en el seu conjunt creguem que està en la senda correcta, creguem que les reformes estan donant satisfacció, creguem que la visió de la consellera Catalá a l'inici d'esta legislatura està també, efectivament, demostrant que eren correctes totes les mesures que anàvem encetant.
I, efectivament, la prioritat per al Consell de La Generalitat per l'educació és evident i la constatació aixina ho diu.

I, per la meua part, moltíssimes gràcies per escoltar-me i quede a la seua disposició perquè anem analitzant, doncs, les qüestions que vostés creguen convenients.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara tindrà la paraula, per l'ordre de demanar la compareixença, l'il·lustríssim diputat senyor Pañella, en nom del Grup Compromís.

Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor secretari autonòmic també per la seua exposició.

Indubtablement no coincidim en la valoració.
Per què?
Vosté mos parla que tot este inici de curs ha sigut ben programat.
Jo pense que no.
Entre altres coses, perquè partim d'un problema d'inici.
Vostés han programat tot l'inici de curs sense tindre en compte l'opinió de la comunitat educativa, sense tindre en compte allò que diuen els pares i mares, sense tindre en compte en absolut allò que diu el professorat, que ho han expressat en distintes maneres, tant a través de sindicats per una part, com també a través d'associacions, per exemple, l'Associació Valenciana de Directors d'Infantil i Primària, i també l'Associació de Directors de Secundària.
Per tant, ahí comencem malament quan se prenen unes mesures que estan no consensuades i que algunes podien ser acceptades, però que altres realment el que han fet és alterar l'equilibri i el bon començament del curs escolar en els centres.
Vosté ho ha reconegut.
Precipitat.
I direm per què.
Sí, sí, ho ha reconegut, quan vostés mos diu que el dia abans de començar el curs fan més de mil nomenaments.
El dia abans.
Ho ha dit.
Això vol dir que molts d'eixos professors el dia 3 no estaven.
I ho hem comprovat, ho hem comprovat.
No, no me diga que no ho hem comprovat.

Precisament el dia 3 jo estava en Ontinyent i en Ontinyent faltaven professors.
I no és un cas en Ontinyent.
Faltaven professors.
I els podem delimitar un a un els professors que no estaven el dia 3.

Però no és això.
És que avui falten professors.
Avui falten professors.
O no és així?
O no és aixina que vosté té paralitzat més de cinquanta programes del que era la Formació Professional bàsica en este moment.
A qui es dirigix?
Als alumnes que tenien necessitats educatives especials.
I que, segons se diu, se dóna un termini de tres mesos aproximadament.
O siga, que passarà tot el primer trimestre sense posar en funcionament eixos programes.
Això és precipitació.
Que el dia abans de començar el curs hi hagen més de mil nomenaments també és precipitació.
I això ho ha dit vosté.
És impossible pensar que eixos més de mil professors estaven al dia següent en les classes.
Impossible.
I els que han estat, per la pròpia voluntat, perquè no estaven obligats a estar en vint-i-quatre hores després del nomenament, ocupant la seua plaça en el centre.

Per tant, vostés a què han jugat?
Vostés han jugat a quedar molt bé amb el ministre, que és el més important que han de fer.
Ser els primers en aplicar la llei Wert.
Els primers.
Volien començar abans que ningú.
I on dia vosté que això s'ha fet amb coneixement dels centres, jo dic que això s'ha fet perquè vostés estan incrementant el concepte d'escola guarderia, i no té res a vore eixos dies abans en el que és l'homologació de l'horari escolar amb el que és la situació familiar i laboral de les famílies.
En absolut, en absolut.
En absolut, perquè el que han fet és en molts casos tallar inclús, precipitar el final de les vacances d'algunes famílies per a poder estar en l'inici de curs.

Vostés no han pensat en ningú, ni van valorar les conseqüències que també tenia, com per exemple, doncs, sap que hi han associacions de l'àmbit turístic que han dit i han manifestat que els ha perjudicat econòmicament esta precipitació, perquè ací tenien muntat (inintel·ligible) .
.
.
Vostés volien ser els que més hores de classe fan.
De fet, avui ho ha dit: quatre dies més que l'any passat en primària, dos més en secundària i tres més en Formació Professional.
I que això, més temps, millor.
Qui li ho ha dit això?
Qui li ho ha dit?
Quins estudis hi han?
I per a homologar-se en altres països europeus?
Que és fals totalment.
Vosté sap que els horaris dels altres països europeus comporten inclús molts menys dies lectius que els que tenim ací.
N'hi ha una distribució, i quan vullga farem repàs un a un, i si vol declararem una compareixença exacta analitzant només eixe tema.
A vore si és veritat que hem d'homologar-se amb els altres països europeus.
És totalment fals, senyor secretari autonòmic.
Totalment fals, això, l'homologació en els països europeus.
I podem consultar inclús avui, perquè porte el calendari ací.
Com estan els períodes lectius i els períodes de vacances en els altres països europeus.
Per tant, eixa és una falsedat que és inadmissible que se puga dir aixina.

És igual que vosté parle dels professionals de la Formació Professional bàsica, quan jo he dit: vostés tenen paralitzat el 50% dels programes que van dirigits als alumnes més necessitats, que són aquells que tenen necessitats educatives especials, i no tenen solució per als pares en este moment.
I no tenen solució per als pares.
Vosté diu que a més temps, més bons resultats?
Vosté coneix les corbes de rendiment?
Supose que sí, no?
Per això, només coneixent les corbes de rendiment sabrà que el que acaba de dir també és fals.
També és totalment fals.
Que no és proporcional, home!
, el temps.
És més: és que també és fals que tinguen més temps.
És fals.
Vosté ha dit que tenen més classes, més sessions, però no més temps.
Perquè les sessions s'han tornat de 45 minuts.
I per tant, si les fem de deu minuts, tindríem moltes més sessions, moltes més.
Sí, home!
, clar, és que hem d'explicar-ho perquè ho entenguen tot.
Si les classes foren de deu minuts, no en donaríem una, donaríem classes diàries, de matemàtiques.
Però, clar, a l'hora, al final, el temps no és el que toca.

Aleshores, vostés han fet també sense comentar, sense tindre el consens del professorat, sense escoltar el professorat, una divisió que ha alterat també la programació dels centres, ha alterat prou tot el tema dels centres.

Vosté me parla de les quantitats.
Bé, molt bé, perfecte tot.
Però jo el que li dic és que al final, digue'm la tendència, sí, estem.
.
.
M'ha parlat de l'ensenyament en valencià, per exemple.
Com és possible que diga això?
Com és possible que des de la conselleria se mantinga esta autèntica posa, donar una imatge en contra del que estan fent.
Vosté me diu que és recolzar el valencià, l'ensenyament en valencià llevar l'aula de l'Herrero de Castelló, que era l'únic que tenia en tot el sector centre?
Era això?
No, no me.
.
.
És que.
.
.
O no van decidir això vostés?
No ho van decidir.
Vosté me diu que recolzar l'ensenyament en valencià és retallar les unitats en valencià que hi ha en la ciutat d'Alacant, per exemple, on hi ha una oferta molt minsa, i en l'arranjament escolar vostés decidixen tancar prioritàriament les unitats dels centres que tenien ensenyament en valencià?
No ho dic jo.
Escolte, la Confederació Gonzalo Anaya, que unix la Federació Enric Valor, la FAPA de València, i la FAPA Penyagolosa de Castelló.
Escolte'ls a ells.
O, com ja he dit, escolte les associacions de directors, tant de primària com de secundària, el que han dit respecte d'això.

Vostés en este curs han volgut donar la imatge claríssima d'escola guarderia.
Com més dies estiguen els alumnes, més.
.
.
però és que no han tingut al seu costat ni els pares ni el professorat en estes decisions.
No, és que no els han tingut.

Vosté ha fet pensar que per fer això els tindrien a tots aplaudint amb les orelles, i no ha passat això.
S'han situat tots en contra d'estes mesures que han sigut precipitades perquè no han segut consensuades.
No parlem de l'aplicació, perquè vosté no ha parlat de transport escolar.
Damunt, ja tenim el sistema d'aplicació, tenim una sentència contrària a la conselleria que segurament va a recórrer per no haver de donar la raó als pares, perquè diu que els alumnes han d'anar en línia recta a les escoles, i se mesuren els quilòmetres ahí.
I té una sentència que diu que això no pot ser.
Tenen una sentència, i això no ho ha comentat.

No ha comentat els programes de PQPI que han desaparegut i que en les circumstàncies que es tenen, que tenen unes grans queixes en este moment de com s'està aplicant.
Ni ha comentat en quina situació s'han trobat, per exemple, la impossibilitat d'utilitzar els programes Adobe en els centres de Formació Professional, perquè vostés no tenien pagades les llicències.
Això tampoc ho ha explicat, i són programes bàsics importantíssims perquè puguen exercir la pràctica docent en estos centres de formació professional de qualitat.
Això és la qualitat, que tinguen els programes.
Vostés tenien fet un conveni que al final de curs van tindre ja problemes amb amenaces que se tramitaren unes denúncies determinades, i este curs van fer el conveni, però se van oblidar de pagar i, per tant, eixe conveni no estava a principi de curs.

De què podem parlar?
De les temperatures?
Doncs, parlarem de les temperatures.
Clar que cal parlar de les temperatures i de les normes que vostés mateixa incomplixen.
Però, com vosté ha dit que ho comentarem, doncs tindrem ocasió de comentar-ho en el segon torn.
Però, per exemple, el que diu de la Formació Professional, de tants que s'han creat.
Escolte, doncs, jo vaig estar en Sant Mateu, per exemple, on el primer curs del cicle superior d'administració i finances se va suprimir, i el director va haver de fer un programa per a canviar-ho tot i presentar un programa a vore si li ho admetien, perquè vostés tallaven els únics cicles de formació que hi havia respecte d'això en una zona d'interior que arreplegava tots els pobles del costat.
Eixa és la seua forma d'incrementar, que era suprimir allí.
I no era un problema de matrícula, que la tinc ací.
Estem parlant que per exemple allí esta mostra tenien matrícula.
Si en l'any 2002, que se va començar, tenia 23 del mitjà i 18 dels superiors, ara 24 i 29, o siga més alumnat que hi havia anteriorment.
I total, se va fer un programa de Formació Professional dual, a vore si així ens el colaven d'alguna manera, i no sé, vosté mos donarà l'explicació de com està esta situació.

La senyora presidenta:

Señor Pañella, vaya finalizando, por favor.
No s'ha adonat, no s'ha adonat.

El senyor Pañella Alcàcer:

La veritat.
.
.
Disculpe, senyora presidenta, hi han moltes més coses a dir, però, bé, guardarem per a la segona intervenció totes aquelles coses que no s'han pogut dir en la primera.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

Per part.
.
.
Un moment.
Per part del Grup d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustríssima diputada, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, muchas gracias, presidenta.

Señor Tomás, mire, yo creo que usted ha venido y nos ha dado un informe, la verdad, que prolijo en datos, pero más optimista de lo que sería conveniente dar por parte de la conselleria.
Porque, desde luego, la imagen que ha dado del inicio de curso solamente visto por las pantallas de televisión y por los medios de comunicación poco se asemeja a lo que usted ha planteado.
En primer lugar, porque el inicio de curso nos encontramos con que centenares, por no decir algunos miles de alumnos, salieron a la calle para decir que era imposible empezar el día 3, y las clases se tuvieron que interrumpir en muchos centros, sobre todo en lo que han sido los centros del litoral, por las temperaturas absolutamente imposibles de aguantar en el aula.
Pero, a lo mejor eso puede ser la anécdota, pero no es una anécdota, cuando lo que se refleja es que se aplican unos calendarios que no se consultan, que no se racionalizan, y sobre todo porque la medida de ampliar al día 3 el inicio del curso escolar la verdad es que nosotros la calificamos de electoralista.

Estamos en la época que estamos, no en la racionalidad, y sobre todo sin criterio pedagógico.
Porque no es verdad que por el hecho de que los alumnos de primaria o de infantil tengan cuatro días más de clase, los de secundaria dos días más y así sucesivamente, que por tres días de clase más de promedio esto sea una medida que favorece la lucha contra el fracaso o que favorece el no abandono, o que permite mejores resultados.

La verdad es que ese inicio de curso, si por algo se puede caracterizar es que ha sido caótico, improvisado y con falta de planificación.
Y miren, no lo digo yo, lo dicen las AMPA, las declaraciones que se han dado a través de los medios de comunicación, sus propios comunicados, que realmente han criticado todo un comienzo de curso que ha sido muy improvisado, que no se ha -digamos- comunicado de una forma acordada o pactada con los equipos directivos y con la comunidad educativa.
Porque, además, se aplicaban efectivamente iniciativas muy importantes y determinantes como era la LOMCE en esta primera aplicación, además, adelantada al resto de comunidades autónomas.
Y la verdad es que el inicio de la LOMCE se hace sin acuerdo de la comunidad educativa, con un currículum que se aprueba en el mes de julio, con un principio de curso que yo pude vivir perfectamente con el intercambio de libros por mi hijo en el colegio público al que lo llevo, donde no se tenían todavía los libros correspondientes a los cursos donde se habían introducido las modificaciones, sobre todo la sustitución del Coneixement del medi.
Y en esa asignatura y con unos módulos de 45 minutos, que eso es propaganda pura.
En 45 minutos no se puede un profesor de primaria poder introducir a los niños… Primero sentarles, luego situarlos en una explicación, luego empezar a dar clase y luego preguntar y trabajar.
Eso es imposible, eso es imposible.

Esa medida lo que ustedes dicen: «De esta forma los niños tienen más refuerzo, más no sé qué», no, no.
Las horas son las mismas a lo largo de toda la jornada escolar.
Las horas son las mismas.
No ha habido un aumento del horario.
Ha habido una reducción de cada módulo para meter mayor nivel de información a unos niños y niñas que no están en estos momentos a nivel de poder situar los conocimientos a esos niveles.
Y se lo dicen todos los maestros y maestras.
Eso es imposible.
Y lo que tendremos que hacer será algunas clases, nominalmente figurarán de una forma dentro del horario, pero en la práctica estaremos haciendo otra cosa.
Eso es lo real, lo que tienen ustedes es que ir a mirar qué es lo que están haciendo con los módulos de 45 minutos.
Porque, una forma de decir, «ahora hay más refuerzos», pues bueno, habrán más refuerzos.
Pero, ¿son efectivos realmente esos módulos para los cursos, para lo que se tiene que impartir?

Luego, los centros no han tenido más que dos días para organizarse.
Porque han sido dos días, especialmente aquellos colegios que han tenido que aplicar la LOMCE y la FP básica, han contado con pocos recursos iniciales, con poca información, ha sido precipitado y en muchas ha habido caos.
¿Usted tiene el convencimiento por los números de que todo el alumnado que estaba en los PCPI han podido situarse dentro de la FP básica?
Yo creo que ha quedado mucho alumnado que no se ha podido situar ahí dentro todavía.
Y, por lo tanto, no se está cumpliendo, al menos, la absorción de esas necesidades.

Hay que decir también que los tres primeros días de septiembre cerca de 9.
000 docentes interinos colapsaron, entregando papeles, las direcciones territoriales.
Profesorado que tenía que estar situado en plantilla y dando clase al día siguiente.
Cuando no, el mismo día que estaba presentando papeles.
Por tanto, aquí ese adelanto no fue un adelanto…, esa presencia del profesorado tan generalizada que usted ha dicho en todos los centros escolares no se ha vivido así, ha habido profesores que efectivamente han llegado tarde, profesores que se han tenido que adjudicar más tarde.
Si usted me dice que a principios de octubre estaban las plantillas cubiertas, yo le diré que este año a principios de octubre el profesorado de una forma generalizada estaba a principios de septiembre no se ha visto eso en los centros educativos.

Por otra parte, usted se ha referido al profesorado en estos momentos, al profesorado que… personal docente este año.
Pues mire, en los datos que nosotros tenemos es que el problema de plantilla vuelve a ser sangrante.
Una cuarta parte de la plantilla cambia de centro todos los años y no sabe si tendrá continuidad al curso siguiente, pues depende de las vacantes que se constituyan en el mes de julio, de las adjudicaciones que se hacen.
Que una parte de la plantilla esté cambiando de una forma continuada no da estabilidad, no da estabilidad a los proyectos educativos, no da estabilidad a la continuidad de dichos proyectos y genera un problema laboral de organizar los centros, un problema de planificación y de continuidad en la línea pedagógica.
Y esos problemas, sobre todo, en el que son los centros de Alicante, se nota muchísimo más porque allí el problema del personal interino es tremendamente acuciante, ¿no?
, y eso se observa.

Luego hay que tener en cuenta que solamente hubo posiciones en 2010 y en 2013.
Después se ha aplicado una tabla de reposición del 10% a rajatabla.
Pero como eso ha venido acompañado de un aumento de la ratio y de un aumento de las horas lectivas del profesorado, al final, al final tenemos una situación de plantilla muy limitada, primero porque desde 2010 se han jubilado 6.
500 docentes, y para ello solamente han salido 600 puestos de trabajo.
Teóricamente quedarían por cubrir 5.
900 puestos de trabajo.
Pero se deben eliminar de ahí los casi 4.
000 suprimidos por el aumento de las ratios en estos últimos tres años.
Por lo tanto, los recortes en personal que ustedes han llevado adelante es consecuencia de esas políticas por las que han optado: masificar las aulas y aumentar la carga lectiva del profesorado.

Por lo tanto, el problema que tenemos ahora es que esa masificación de aulas, de esa carga del profesorado, y además una plantilla que se está moviendo en un 25% y, por lo tanto, genera inestabilidad.

Yo creo que ustedes además este inicio de curso se podrían apuntar un nuevo punto a los que usted ha situado, en esos siete puntos que ha planteado en su informe.
Mire, se ha dado una nueva vuelta de tuerca a la privatización del sistema.
Ustedes lanzan ya los CIS este año, lanza el CIS de Elx y en Calp.
Y eso significa que ustedes abren la vía para la privatización del sistema educativo y abren la vía…, bueno, estaba ya abierta, pero de una forma mucho más contundente.
Eso significa 75 años de concesión.
Y eso significa que una parte de nuestro alumnado se está yendo ahí.
Si usted compara las cifras que nos ha dado de alumnos matriculados en la educación pública, en centros públicos, o alumnos en concertadas, usted verá que esa diferencia se está equilibrando, se va equilibrando.
Los datos compárelos con los del año pasado, no son los mismos.
Y no son los mismos porque ustedes han apostado por una determinada vía.

Y, efectivamente, yo lo de las temperaturas yo creo que eso fue una barbaridad, ponerlo el día 3.
Usted está diciendo, no, si resulta que adelantar los exámenes de septiembre a julio ha sido…, en principio está teniendo un resultado positivo, porque hay más alumnos que se han matriculado, que han acudido a los exámenes de julio, y más o menos los resultados son los mismos.

Pues mire, si se han matriculado más…, si han acudido más alumnos en septiembre y los resultados son los mismos que si se hubieran hecho en septiembre es porque han suspendido más.
Es decir, los resultados no pueden ser más buenos.

Por lo tanto, los empresarios también les dicen que eso les está perjudicando económicamente de una forma muy negativa.
Las familias han tenido que acortar el período vacacional.
Y eso también ha sido negativo a nivel de nuestra economía.

Y, por otra parte, yo lo que resaltaría, señor Tomás, es que ustedes siguen sin dialogar con el sector, ustedes siguen sin dialogar con el sector y siguen sin consensuar las medidas tan importantes como las que han introducido este año, como ha sido la LOMCE, como ha sido la continuidad del plurilingüismo sin hacer una evaluación y el plan de choque del fracaso escolar, que yo les voy a decir una cosa.
Es verdad que se ha reducido el abandono temprano, pero yo me planteo, si esa reducción del abandono temprano, que es real, se debe a los dos años que llevamos de contrato programa que no alcanza la totalidad del sistema o a que la crisis ha hecho que la construcción ya no sea efecto llamada en nuestro alumnado.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Por parte del Grupo Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Sarrión.

Té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, pues dar las gracias al secretario autonómico por todos los datos que nos ha dado en esta intervención.
Un inicio de curso que parece ser modélico, sentados en un despacho con números en la mano.
La realidad a mi grupo le parece otra muy distinta.

La primera, se ha hablado de aplicación de la LOMCE como una medida pues novedosa y además que se ha llevado a cabo de muy buena manera y con muchos medios en esta comunidad.
Nosotros, aparte de que no queremos para nada esta ley, que aquí se ha dicho que es reformista, nosotros creemos que no, creemos que, en vez de reformista, lo que es es una vuelta atrás en el sistema educativo; aparte de eso, también consideramos que hay muchos puntos que se han tratado, pero que con los mismos números no llegamos a las mismas conclusiones.

En primer lugar, es un punto que ya los compañeros que me han precedido y los diputados que han intervenido anterior a mí ya han estado hablando del arreglo escolar, del arreglo escolar y las plantillas, si han completas o incompletas en los centros.

Mire, el arreglo escolar consideramos que es lo principal antes del inicio de un curso porque se sabe en cada centro con qué plantilla y con cuántas unidades se va a contar.
Este inicio de curso o este arreglo escolar ha sido muy criticado por muchos centros por la reducción de unidades; reducción de unidades que no se ha visto en los centros concertados.
Y pongo solo un caso que también se ha mencionado aquí: Ontinyent.
En Ontinyent se han quitado unidades de pública y se han dado más unidades, de esas mismas que se eliminaban en la pública a centros concertados.
Sólo uno, porque podría nombrar más.

Usted también ha hablado del distrito único, que en educación infantil un 93,2% ha ido a la primera opción.
Dígame en primaria cuántos han ido a esa primera opción y los de infantil, los que han ido a la primera opción, pero en un centro público, no en un centro concertado, en un centro público.
Porque parece ser que a nosotros nos llegan otro tipo de datos desde las ampas y desde incluso algunas direcciones de centro que no han podido matricular a alumnos porque les han dicho que si no matriculaban más eliminaban una unidad.
Y eso ha pasado aquí, en Valencia, en un centro público municipal, que ha eliminado una para que ustedes pudieran aumentar otra en el Pare Català, el centro público es el CEIP de Benimaclet.

Otro tema también, que usted ya lo ha dicho, nosotros consideramos que es así, el tema de las altas temperaturas pues no es competencia de la conselleria.
Pues sí, podía haber hecho frío o podía haber habido inundaciones, es verdad.
Pero sí que es responsabilidad de la consellera y de la conselleria cómo están esos centros educativos.
Y no voy a hablar de los barracones o de los centros que se están cayendo, que también.
Vamos a fijarnos en los centros nuevos o en las reformas nuevas que se han llevado en los últimos años, en esta legislatura o en la legislatura anterior.
Todos esos centros qué orientación tenían, qué recursos naturales no han aprovechado, porque de eso sí que se ha hablado mucho y los arquitectos saben, mejor que los políticos que estamos aquí, como optimizar la luz, como optimizar el no tener más calefacción en invierno o que no tenga más calor en verano, etcétera, etcétera.

Pero parece ser que esos centros que ya están hechos sólo se han basado en diseños y en retasaciones sobre esos centros para quedar bonitos, pero que funcionales no son nada funcionales.

Eso es una cuestión técnica que creo que es responsabilidad de la consellera que firma esos contratos.

También ha hablado usted de la baja en la natalidad y del inicio del curso el día 3 de septiembre.
Mire, el día 2 de septiembre en Alicante, en todos los medios de comunicación las colas eran interminables en la dirección territorial para la adjudicación de plazas.
Usted mismo ha dicho que mil nombramientos hicieron el día 2 de septiembre y el 5 se tuvieron que volver a hacer.
Por lo tanto, las plantillas no estarían completas.

Tampoco entendemos cómo el decreto de inicio de curso se publicó tan tarde o cómo el decreto de primaria también está en la situación que está.
Otro curso más sin libros, con las becas de comedor y con la jornada continua que no sabemos en qué va a quedar.

Hablan de más profesores y de más docentes.
¿Cuántos interinos hay?
Porque la tasa de reposición en las jubilaciones es mínima.
No entendemos cómo van a haber más docentes, cuando ustedes están reduciendo las unidades.
Y aquí sí que creo que están haciendo como todos los años, cuentan las habilitaciones en aulas que han suprimido, pero los profesores de refuerzo que han quitado por quitar esa unidad luego no los han vuelto a contar.
Y lo que nos gustaría al Grupo Socialista es que cuando hablan de más docentes y digan lo buenos que son, lo hagan dignificando a estos docentes.
Porque muchos de ellos se les cuenta tres, cuatro y cinco veces, según los contratos de interinos que han tenido a lo largo del año.

Queremos saber las plazas reales, no las veces que se contrata a un docente y que se cuenta como varios, no como uno.

Y me voy a dejar muchas más cosas, pero, como la comparecencia era de los otros dos grupos, creo que es un reflejo suficiente.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra ilustre diputada señora Trinidad Miró.

Té la paraula.

La senyora Miró Mira:

Moltes gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Tomás, per totes explicacions que mos ha donat i a més amb tot detall al voltant d'un tema que pareix ser preocupa molt als grups de l'oposició i que, una vegada més, no acabem d'entendre des d'este grup parlamentari, eixa postura, com sempre, en contra del sentit comú.
Una postura que demostra l'immobilisme de l'esquerra i que, si per ells fóra, ací no es prendria cap decisió.
Quan governar és prendre decisions, com fa la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, encapçalats per la seua consellera, i a més decisions fermes i necessàries, sense por i sense temors.

Com bé ha explicat el secretari autonòmic, s'ha d'adaptar la nova llei, una llei que s'ha hagut de posar en marxa perquè la que va posar el Partit Socialista en marxa era un fracàs, cal adaptar-la al sistema educatiu i ha sigut tot un repte que la conselleria ha portat endavant sense cap problema, i a més amb total normalitat, aconseguint, com bé dia el secretari autonòmic, el millor inici de curs.
Un treball exquisit també per part dels funcionaris de La Generalitat, que mos consta que han estat bolcats en este menester.

Com ve ha explicat vosté en la seua intervenció, hui concorren importants circumstàncies que s'han implantat diferents innovacions.
Una de les coses que ha portat la implantació de la nova llei són els canvis, per exemple, dels horaris en educació primària, a més de duplicar-se les classes d'anglés en primer i segon de primària, una cosa que considerem des del nostre grup parlamentari molt important en l'aprenentatge dels alumnes.

També s'ha establit, com ve se sap, una nova assignatura, la de cultura valenciana, on es mostra la sensibilitat del Consell cap a la cultura del nostre poble.
I així un llarg etcètera que no vaig a passar a detindre'm en coses que ja ha explicat el secretari autonòmic.

Quant al calendari escolar i l'augment dels dies d'este, és molt normal, inclús recomanable que s'equipare el calendari escolar a la resta de països de la Unió Europea i que es fomente la conciliació de la vida familiar i laboral.
És del tot comprensible.
A més que este últim punt, com bé saben, estava també reclamat per l'associació de pares i mares de la nostra comunitat.

Bé, són diversos els canvis que ha hagut de posar en marxa la conselleria a la nostra comunitat, i tots ells s'han portat a efecte amb total normalitat, encara que hi haja qui no vol vore-ho aixina.

Novament, i en nom del meu grup parlamentari, li donem les gràcies pel seu treball i el felicitem per haver dut endavant i amb valentia tot un repte, com era la posada en marxa d'esta nova llei.
I s'ha de dir que, bé, que quan es produïxen canvis, a voltes es produïx incertesa, i això és normal; però hi ha moments que són absolutament necessaris per adaptar-se a les noves circumstàncies com són les actuals.
Qui vullga vendre el contrari per tal de generar alarma social, bé, està en tot el seu dret.
Mosatros, a allò nostre.
El Grup Parlamentari Popular, els animem a continuar prenent decisions que beneficien al nostre sistema educatiu, com està fent-se, i amb molts bons resultats, que es demostren, per exemple, en una cosa que hui s'ha parlat, tan preocupant, com és el tema del fracàs escolar i que, amb un encertat pla de xoc, hui podem dir que som la comunitat autònoma que més ha reduït la taxa d'abandonament escolar.

Al mateix temps també, felicitar-los per eixe pla Èxit, eixe reforç públic extraordinari per a pal·liar el fracàs escolar, una nova iniciativa que s'ha portat a terme i que sabem que s'ha rebut amb molt d'èxit per part de tota la comunitat educativa.

Això sí que és verdaderament important, mos preocupa, com també és molt important el que hui en la Comunitat Valenciana el plurilingüisme ja és una realitat en tota l'educació infantil de segon cicle, amb més de 144.
000 alumnes que estudien en castellà, valencià i anglés.
Això sí que ens preocupa i sí que mos motiva i sí que ens importa.

En definitiva, ens importa la qualitat, la qualitat de l'educació i que els nostres alumnes i les generacions venidores tinguen un futur laboral amb una excel·lent formació.
Per a mosatros això és el més important.

Perquè si la culpa de tots els mals la té el calor, doncs apanyats anem.
I si la culpa de tots els mals i que vostés vinguen ací a demanar esta compareixença, el problema el veuen que n'hi han quatre dies més lectius, per exemple, en infantil i en primària o en segon.
.
.
, o dos dies més en secundària i Batxillerat, doncs la veritat és que apanyats anem.

Mosatros, allò important és que els nostres alumnes isquen ben formats i que el dia de demà tinguen llocs de faena.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a donar complida resposta té la paraula el secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies, presidenta.

Moltíssimes gràcies, senyories, per les seues intervencions i per les seues aportacions al debat.

Jo, abans de contestar a cada un dels portaveus independentment, m'agradaria fer una reflexió.
Una reflexió que també vaig tindre l'oportunitat de dir en la primera compareixença que vaig fer fa unes setmanes, i és que, efectivament, insistisc, el sistema educatiu és un sistema educatiu molt voluminós, amb molts centres, molt professorat i tal, i vostés, en les valoracions que fan, van a l'anècdota, a casos puntuals i a casuístiques, inclús arribant.
.
.
, personals, de tal centre i tal no sé quants.
.
.

I mosatros tenim en compte estes qüestions, però, efectivament, també del que se desprén de les seues mateixes intervencions, i ho he dir d'una manera.
.
.
, jo crec que constata que les crítiques seues de cara al nostre inici escolar tampoc són tan potents ni tan argumentades.

Perquè, efectivament, fiquen vostés èmfasi en qüestions particulars, que.
.
.
no es preocupen, que ho apuntaré i ho miraré també, perquè l'excel·lència està en gestionar el macro i el micro.
Però, efectivament, vostés fiquen l'èmfasi de com ha funcionat el sistema educatiu sempre amb aspectes de microdecisions, i no allò macro.

Entenc jo que encara que no ho diguen, un poc d'acord estaran en moltes de les qüestions que estem diguent, perquè la consistència de les seues crítiques, insistisc, van més per eixe.
.
.
, legítimament, no és una.
.
.
, insistisc, ho dic, però.
.
.
que jo crec que reflectix la realitat del curs.
Hui, la contrastació d'opinions entre vostés i jo, en este sentit, per vore la qüestió esta, crec que reflectix esta realitat.

I jo entenc que de les seues paraules, de manera indirecta, creguem que no estem fent-ho tan malament, amb independència de les paraules amables de la diputada Trini Miró, que, efectivament, sí que ha ficat, crec jo, l'èmfasi en el que és realment important.

Ha hagut, efectivament.
.
.
, jo crec que la veritat és que deuríem encarrilar els debats.
Diguem que volem que n'hi hasca pacte en educació o diguem que volem que l'educació siga un espai de consens, però, després, quan se fan ací les anàlisis serioses, rigoroses i tal, deuríem també reconéixer allò que està funcionant bé i vore exactament quins són els elements o les alternatives.

Jo crec que vostés, ho dic sincerament, no han fet grans crítiques de (inintel·ligible) .
.
.
al que és l'inici dels curs.
Han fet crítiques més centrades amb el que és qüestions puntuals.
I, efectivament, les alternatives que han plantejat, la veritat és que són poques, més que.
.
.
, algunes que jo, ara, aniré desgranant i contestant.

Bé, ja que no ho han dit vostés, ho vaig a dir jo.
El curs escolar va tindre bàsicament dos eines de crítica.
El tema de les altes temperatures, que efectivament vostés no han entrat i la veritat és que tots compartixen, crec, llevat que en la segona intervenció.
.
.
, compartixen, efectivament, quina era la naturalesa i quin era la importància d'avançar quatre dies a nivell climatològic en la Comunitat Valenciana.
Però bé, els agraïsc, si no sé si ho faran en la segona intervenció, però eixes crítiques que varen haver.
.
.
, eixes, vostés no han entrat ahí.

I, efectivament, si volen que entrem, entrarem i explicarem per què prenguérem una determinació.
És a dir, a la petició de suspensió de les classes pel tema de la calor, vostés no han fet cap referència, i no sé si la faran.
Però bé, jo entenc també que eixa era una de les crítiques que se van dir socialment i que no tenia ningun tipus de consistència.
Havera sigut una mesura desproporcionada, com podré demostrar moltíssim en este cas.

I l'altra, eix fonamental de les seues crítiques, és, efectivament, que l'inici del curs quatre dies havia ficat al sistema en un greu perill pel tema de caòtic i improvisacions, han dit vostés.
Estes són possiblement.
.
.
, per centrar el debat de manera sensata i de manera clara en el que ha segut la realitat del mes de setembre.

Estos dos han segut els dos grans eixos pels quals s'ha incidit la crítica a esta conselleria, amb independència que n'hi havien molts elements.
.
.
molts elements, com vaig explicar, de més recursos i tal que han quedat difuminats.
Però bé, jo entenc que amb el silenci n'hi ha una certa acceptació de les polítiques que hem fet i que en estos dos eixos són en els quals vostés han incidit.

En el tema de les temperatures, ja ho he dit, veig que vostés no han entrat massa tampoc i, si volen, podem entrar.

Però en el tema de la improvisació i d'allò caòtic no estic totalment d'acord amb vostés, perquè no és veritat i vaig a explicar-me.

La conselleria va aplicar un dispositiu des del 15 d'agost, des del 15 d'agost per, efectivament, fer un inici de curs conforme diguérem que l'anàvem a fer.

Respecte als judicis de valor que diuen, que han dit, que no sé quants i no sé menys.
.
.
.
perdone, a mosatros mos ve moltíssima gent per a dir-mos que l'inici de curs ha segut el millor amb diferència, a més amb dades, la mateixa mesa de directors.
La mateixa mesa de directors va dir que l'inici de curs, amb les mesures complementàries dels recursos assignats tant de professorat, com els gastos de funcionament, els sistemes d'adjudicacions, la revisió de les infraestructures -la revisió de les infraestructures, sí, sí, que se va fer un pla específic en juliol i agost, i fent actuacions, efectivament, perquè no hi haguera.
.
.
, i no és fàcil amb 2.
000 centres, eixa per ahí-, els dispositius per part de la inspecció i tots els recursos, la mesura d'avançar els exàmens de setembre a juliol, se vol.
.
.
, amb la mesa de directius, amb associacions de pares i, a nivell particular, els directors dels centres i persones vinculades.
Hem rebut moltíssimes felicitacions per totes les mesures que s'han fet en este moment.
Moltíssimes felicitacions.

I era veritat.
Era veritat i estic d'acord amb Trini Miró.
És que ací pareix que en el sistema educatiu un no pot modificar res, perquè quan se vol fer una millora, la veritat és que n'hi ha molt de conservadorisme quan se tracta de millorar el sistema educatiu, perquè no se pot tocar res.

Escolte, el sistema educatiu valencià té coses meravelloses i té grans avanços que hem fet entre tots, però me diu que tenen molts (inintel·ligible) .
.
.
A mi m'agradaria que aquells grups que es consideren progressistes també entenguen el progrés no simplement com a paraules només de boca, sinó quan cal abordar reformes que duen a la millora.
I que fórem en eixe sentit racionals, però, al mateix temps, disposats al canvi i a les innovacions quan es tracta de fer millores.

De caòtic, res.
Planificat i molt ben planificat.
I de resultats, efectivament el mateix.
Perquè, insistisc, vostés, anècdotes.
I clar que n'hi hauran anècdotes d'un centre que li ha faltat un professor i tal, però, mire, vaig a dir-los dos, dos.
.
.

En el curs 2013-2015 se feren.
.
.
, (veus) 2013-2014, perdó, se feren 2.
534 substitucions en el mes de setembre.
I en el mes d'enguany.
.
.
, el curs d'enguany s'ha fet 2.
987 substitucions.
És a dir, s'ha segut molt més eficient.
I, perdone, anem a centrar el debat.

El centre tenia totes les plantilles cobertes del mes de juliol.
Però, efectivament, si coneguem el sistema educatiu, se produïxen vacants sobrevingudes per baixes, per.
.
.
, i això no és una cosa que podem controlar.
I ahí, en l'eficiència de la substitució d'eixe professorat, s'ha segut substancialment millor en el 2014-2015 que en el 2013-2014, diguen vostés el que vullguen.
De fet, de fet, l'STEPV, l'STEPV, i no estic.
.
.
, vaja, espere, que tinc la nota de premsa de l'STEPV.
Bé, l'STEPV el que mos va dir.
.
.
, va reconéixer que n'hi havien 26 places per cobrir, 26 -nota de premsa que fa l'STEPV-, 26 places per cobrir en les direccions territorials, efectivament.
Mire, ací ho tinc, la nota de l'STEPV publicada en la veu digital del País Valencià: «El sindicat presenta 26 substitucions sense cobrir a les direccions territorials.
» Doncs sí, doncs possiblement, sobre 60.
000 professors, (rient) és a dir.
.
.

Jo crec que insistir que ha segut caòtic des del punt de vista de les substitucions del professorat, (inintel·ligible) .
.
.
¡És que mos ho han dit els centres!
És que quan anem per ahí mos ho diuen: «Enguany, xe, molt bé».
«Mai en la vida havíem tingut tant això.
» «Mai hi havia hagut tanta eficiència.
» La realitat és, com diuen en castellà, tozuda.
I segur que vostés podran trobar eixos 26.
«Mire, no, és que en tal lloc calia.
.
.
» Doncs sí, però un poquet de sensatesa.
Entenem que el volum del sistema educatiu.
.
.

Insistisc, senyor Pañella, no fem de l'anècdota categoria.
Li ho dic de veritat.
Li ho dic de veritat, perquè és que les dades que tenim són.
.
.
, insistisc, és que.
.
.
, però dades firmades pels tècnics, en què tenim.
.
.
cada adjudicació de cada ús, els que ha cobert, i la veritat és que la diferencia ha segut d'un nivell d'eficiència molt important.
A més, el dispositiu s'ha muntat, i hem tingut a la inspecció, als directors dels centres i al professorat.

I, efectivament, efectivament, entenem que qualsevol canvi produïx unes transicions, unes èpoques d'innovació.
Evidentment, però hem tingut uns professors, magnífics professors, que els adjudicaren el dia 2, i el dia 3 estaven al peu del canó.
¿Per què?
Perquè tenen les seues programacions preparades, perquè són autèntics professionals, perquè tenen experiència i perquè estan perfectament preparats per a fer el que feren.
No hi ha hagut ahí ninguna qüestió.
¡No subestimem tant al nostre professorat!
¡No el subestimem tant!
Que té capacitat per a adjudicar i demà donar classe.
¡Home!
No subestimem al nostre professorat.

I, damunt, el professorat, el que està fixe, té durant el mes de juliol.
.
.
, que el mes de juliol el professorat també treballa, i treballa i se prepara les programacions i.
.
.
(algú diu: «Claro,») -¡home, clar!
- i se prepara les programacions i se prepara.
.
.
, i la interrupció de.
.
.
, açò no és un vuelta a empezar.
Home, per favor, tingam una manera més.
.
.
, un judici més sensat i més professional del nostre professorat, que ho són, i ho són molt.
I poden assumir estos reptes i més, amb independència que, efectivament, qualsevol procés d'innovació.
.
.
A més, estem parlant d'avançar quatre dies l'inici del curs escolar.
És que.
.
.
és que la veritat és que n'hi ha moltes qüestions que jo insistisc que.
.
.
Però bé, eixes dos serien les dos qüestions fonamentals, i he de rebatre-ho.
Ho sent, però he de rebatre-ho.

El tema de l'inici del calor, ja veig que ahí vostés ni han entrat.
I si volen, entrarem.

I en el tema d'allò que ha sigut caòtic.
¡No senyors!
No senyors, en absolut.
Però bé, seguisc i passe ja.
.
.
, jo crec que estos són els dos eixos fonamentals que mos poden separar i que vostés han dit respecte el que és l'inici del curs escolar.
I entenc que les seues crítiques van en eixa direcció.
Però bé, rotundament, el millor inici de curs en molt de temps.

I després, ja contestant al senyor Pañella.
Mire, perdone, però sí que dialoguem i sí que.
.
.
, jo rep esta setmana la permanent de directors.
Més llunt, esta setmana rep la mesa permanent de directors, no sé si la de primària o secundària, la veritat.
I hem rebut totes les AMPA ja.
I hem rebut tots els sindicats, els de la concertada, i alcaldes i a tot el món, és a dir, rebem a tot el món, parlem amb el tot el món i tenim diàleg amb tot el món.
¡Bé!
¡Per favor!

A més, la meua agenda crec que és pública -les agendes són públiques-, és pública i pot vosté vore amb qui me reunisc totes les setmanes, però pràcticament amb dotze i tretze entitats totes les setmanes, de qualsevol naturalesa.
Moltíssim mos reunim, moltíssim, i dialoguem perfectament, a part que, efectivament, els camins del diàleg estan perfectament formalitzats en el que són les taules sindicals i les taules de mares i d'alumnes, i també, efectivament, l'escoltar de manera informal.
Escoltem a tot el món.
Però els ho dic de veritat, és a dir, açò és.
.
.
«Vostés no escolten a ningú.
» No, perdone, escoltem a tot el món i mos reunim amb tot el món i negociem amb tot el món.

Senyor Pañella, vosté insistisca.
Però, ¿què ha de vore la llei Wert amb l'inici de curs?
¡Explique-m'ho!
¿Què ha de vore la LOMQE amb l'inici de curs?
¿On diu la LOMQE que.
.
.
?
És a dir, ¿per què intenten vostés identificar que estem avançant el curs per la llei, per la LOMQE?
¡Explique-m'ho!
¿On fica la llei, la LOMQE, que cal avançar tres dies el curs?
(Veus) No, no.
.
.
jo he dit, no, jo he dit que.
.
.
, jo estic donant resposta sobre l'inici de curs.
I l'inici de curs enguany ha començat abans, però no ve derivat per l'aplicació de la LOMQE.
Ve derivat perquè entenem que és una mesura de l'àmbit autonòmic i de gestió d'autonomia.
No mos ho marca la llei, la LOMQE, l'inici de curs.
Així que, per favor, dissocien eixes dos decisions.
No té res a vore una cosa amb l'altra.

Escoles guarderia.
El judici de valor és desafortunat, senyor Pañella.
Li ho dic de veritat.
Les escoles complixen una funció fonamental, complixen una funció fonamental d'educació integral de l'alumnat.
I l'educació integral de l'alumnat mai se pot agarrar com a guarderia, efectivament.
Per què?
Perquè els pares quan deixen als xiquets el responsable és el centre i té.
.
.
en eixe moment la custòdia del xiquet correspon al centre.
I això no pot ser mai una guarderia.
Els xiquets cada minut que estan en el centre educatiu estan tinguent una educació de qualitat per magnífics professionals.
I ahí no és ninguna guarderia.

A més, mire, vaig a dir-li.
Ací tot el món parla sempre d'incrementar les hores lectives.
Vosté ha parlat amb els de matemàtiques, amb els música, tot el món vol incrementar les hores lectives sempre en docència.
És a dir, és el mateix professorat el que vol que hi hagen més hores lectives de les seues assignatures.
Sí, clar!
I de tots!
Però, efectivament, però ací sempre.
.
.
, una manera de donar més hores lectives també és incrementar el curs, i això mos ho demanen els mateixos professors.
Sí, sí que és veritat, sí que és veritat.
Per tant, mosatros som partidaris que tenim un (inintel·ligible) .
.
.
sistema educatiu.
.
.
I mai pot ser una crítica que el xiquet estiga quatre dies més en el sistema educatiu, al revés.
Magnífics professionals, magnífics projectes educatius, i si els xiquets estan en el sistema educatiu estan ben atesos i ben educats.

Per tant, no podem enviar mai un missatge que com menys temps tinga millor per als alumnes.
Al contrari, com fan tots els sistemes educatius moderns.
Quan els xiquets estan en el sistema educatiu, quan més atesos estiguen, millor formació tindran.

No, no, seguisc.
A vore, tornem al debat de l'arranjament escolar també, tornem al debat de l'arranjament escolar.
I els recorde les dades que dic en l'arranjament escolar.
L'arranjament escolar de 2014-2015 té més unitats que el 2013-2014.
Jo no sé com dir-los-ho ja, però vincular retallades a l'arranjament de 2014-2015!
N'hi ha més unitats, no hi ha retalls.
Este no és l'any de ningun ajust.
Este és l'any de la recuperació econòmica traslladat a educació.
Més recursos, més professorat, més complementàries, més escoles oficials d'idiomes.
Però ja els ho dic, però vostés no volen fer-me cas.
O a la millor sí que m'ho fan, però soslayen el debat.

I, perdone, el debat del valencià.
Una altra, una altra fal·làcia.
Perquè n'hi han 51.
283 places vacants en valencià, actualment.
Per tant, això que mosatros.
.
.
, a part que el percentatge de línies és major el de valencià que el de castellà en l'educació pública.
Aixina que, això de dir que no n'hi han places perquè els xiquets estudien en valencià no és veritat.
Podrem anar a una situació d'una supressió de la línia en valencià derivades de l'arranjament en un centre determinat.
Ja expliquí en l'anterior compareixença tot el tema d'arranjament i dels motius d'eficiència i per què se feia.
Vincular decisions d'arranjament a anar a carregar-se el valencià, bé, jo què sé.
.
.
, anècdotes.
I de l'anècdota, categoria.
I doní complida resposta a tot açò, els ho demane per favor.
Feu-mos un poquet de cas!

Mire, és que.
.
.
, ací.
.
.
No, no.
Jo és que com sóc nou en estes lides, me resigne que duguen tot açò pel tema d'una certa racionalitat en el debat.
Però bé.

Insistisc, senyor Pañella, jo, la veritat, és que li faig molt cas al que me diu, de veritat.
I quan acabe els seus debats m'anote en el tema de les qüestions puntuals i ho trasllade als meus col·laboradors.
A més, Josep està ací, i li dic, el que diga el senyor Pañella ho apuntem, perquè a la millor (remors) .
.
.
No, és veritat.
No, a vore, li ho dic sincerament, li ho dic sincerament.
Perquè en la gestió del sistema educatiu n'hi ha el «macro» i el «micro», i efectivament un secretari autonòmic, com vostés poden imaginar, ha d'estar al que he d'estar.
Però a vegades n'hi han qüestions puntuals que amb atenció es poden resoldre.
I això, des d'un punt de vista eficient de la gestió, jo li promet que ho mirarem.
Però, clar, una compareixença del secretari autonòmic l'ha de fer per al que l'ha de fer.

Senyora Marga Sanz, vosté dia que sóc massa optimista.
Vosté sap el que diu Fernando Sabater en el seu llibre El valor de educar?
Diu, perdón, la cita no es textual, però diu que el optimismo es fundamental en educación.
Los pesimistas pueden ser buenos domadores, pero nunca buenos educadores, més o menys.

Un secretari autonòmic d'educació ha de ser optimista, perquè si no no pot traslladar l'optimisme a l'educació.
I els educadors han de ser optimistes en el futur.
Perquè efectivament un educador que no és optimista doma, entén que tot és roín i tot s'ha de corregir.
L'optimisme és positiu.
Davant d'això, optimisme, tot el del món.

I, efectivament, optimisme en este cas que no és happy flowers, ni molt menys, optimisme basat en dades com el que jo estic dient-los.
Perquè, efectivament, vostés podran comprovar que.
.
.
, hauré fet algun judici polític i de valor, efectivament, però dades n'he donat molts, molts.
És a dir, que n'hi ha una translació d'un optimisme a una, efectivament, a una realitat.
I això és el que vull, efectivament.
.
.
Però trobarà en mi tot l'optimisme, perquè crec que mos meresquem els líders educatius i els responsables educatius que tinguen molt d'optimisme i que comencem a enviar missatges positius de la fortalesa del nostre sistema educatiu.
I vostés també haurien de fer-ho, de veritat.
Els ho dic perquè sí, perquè tots estem ahí.

Respecte a la qualitat de les hores.
Vosté també ha dit, mire, jo, jo.
.
.
, a mi m'agradaria.
Jo intente escoltar a tots els sociòlegs de l'educació, intente formar-me contínuament en tots estos temes.
Mariano Fernández Enguita, que és una persona que, vaja, ideològicament és prou independent, i fa molt bé també el debat sobre les hores, sobre les hores de classe.
Que diu que efectivament el debat de les hores de classe no simplement ha de ser l'increment de les sessions al dia, sinó que també l'increment del període lectiu.
I que efectivament eixa reflexió també cal fer-la.

Per tant, insistisc, això de caòtic i improvisat, absolutament res.
Estic intentant dir-los-ho.
No, no i no.
I les dades aixina ho reflectixen.
I eixa línia argumental de crítica no se correspon a la realitat, com he tingut oportunitat de dir-ho.

I evidentment, i també li ho dic a vosté senyora Sanz, tenim.
.
.
qualsevol manifestació social sempre té àrees de millora.
Educació en valencià té àrees de millora.
Deixen-mos als del Partit Popular intentar dur-ho endavant.
A vore, això que diuen que cada partido político se trae su ley, això no és veritat.
No, no és veritat!
Des de l'any 1990, des de l'any 1990 fins l'actualitat l'arquitectura del sistema educatiu espanyol ha estat únicament i exclusivament sota els paràmetres del Partit Socialista.
Sí, sí, sí.
Perdón, perdón, perdón.
Perdón.
Desde el año 1990 tuvimos la ley.
.
.
No digo yo.
.
.
Vamos a ver, que lo que digo yo es que muchas veces decimos, no, cada partido se trae su ley de educación y esto es un vaivén.
No, no, aquí no ha habido vaivén.
Aquí la arquitectura del sistema educativo desde el año 1990 hasta la actualidad ha sido bajo los parámetros de leyes del Partido Socialista, que yo creo que han producido avances importantes, lo digo sinceramente, porque tampoco vamos a entrar aquí en criterios deslegitimadores.
Pero sí que es verdad que teníamos un… O sea, la LOGSE en el 1990, la LOPEG en el 1995, la LOCE, que no llegó nunca a ponerse en marcha porque el decreto de aplicación la paraliza, después la LOE y ahora la LOMCE.
Pero desde el año 1990 hasta el 2014 la arquitectura del sistema educativo, sus principios pedagógicos y formativos han sido siempre de los planteamientos del Partido Socialista.

Y, efectivamente, aquello ha traído algunas cosas que han estado bien, pero efectivamente los aspectos cuantitativos, pero no los cualitativos.
Y nuestro sistema educativo presenta importantes retos, sobre todo adaptarlo a la realidad actual de estas sociedades.
Y presenta también importantes elementos de mejora.
Déjennos, déjennos que efectivamente podamos aplicar unas recetas que nunca hemos tenido oportunidad de aplicar, y que entendemos que van por la línea de lo que está aquí avanzando el Partido Popular y está en la línea de lo que creemos que necesitamos para pasar de un sistema educativo bueno a uno muy bueno.
Pero, por favor, no seamos tan conservadores.
Yo estoy de acuerdo con lo que decía la diputada Miró.
Es que, déjennos también intervenir sobre áreas de mejoras que teníamos que ponernos totalmente de acuerdo, como puede ser la reducción… Bueno, se han puesto de acuerdo en Europa.
Y han marcado unos objetivos para España.
Bueno, pues, pongámonos de acuerdo y déjennos también aplicar algún tipo de estas recetas.
Y no seamos tan… Pues, bueno, yo… creo que estamos en el derecho de hacer estas cuestiones, lo digo sinceramente.

Bueno, lo de los 45 minutos.
Perdón, léase bien el decreto.
45 minutos como mínimo, como mínimo, como mínimo.
O sea, no les obligamos a hacer 45 minutos obligatoriamente.
Sesiones de 45 minutos como mínimo.
Este detalle es muy importante.

Y respecto a las plantillas.
Yo estoy de acuerdo con usted, fíjese, señora Sanz, estoy de acuerdo con usted.
Efectivamente, debemos ser capaces de intentar mejorar la estabilidad del profesorado en los centros, porque la viabilidad de un proyecto educativo depende sobre todo por la continuidad del profesorado.
Pero en este tema no se nos puede decir que ustedes no negocian y, por otra parte, cuando negociamos y las cosas son de una manera, pues tampoco nos gusta.
Es decir, todo el tema de las sustituciones y de las bolsas está pactado escrupulosamente con los sindicatos.
Y ésta es una normativa, efectivamente, que está así.
Entonces la cumplimos… y que tenemos que ir mejorándola, completándola y atendiendo a circunstancias territoriales específicas, que es lo que usted ha dicho.
Y estamos en ello, estamos en ello.

Pero, efectivamente, aquí estos son temas muy complicados que necesitan … grandes consensos, y en ello estamos siempre pues negociando.

Pero, insisto, a mí me gustaría también seguir.
Es decir, puede haber que haya, pueden haber que haya pues rotación de profesorado.
Pero, por favor, sigamos confiando en nuestro profesorado.
Es decir, yo he sido director de un centro y he tenido efectivamente rotación de la misma asignatura de profesores.
Pero llegan los profesores muy bien formados, con una preparación pedagógica muy importante, con programaciones didácticas que los centros mantienen inalterables, con independencia de que pase el profesorado, y la calidad de la educación está más que garantizada.
Hay que llegar a un equilibrio entre la calidad de la educación y el derecho de los profesores.
Nosotros llevamos equilibrio.
Los profesores tienen sus derechos.
Los profesores también tienen sus normas también pactadas con ellos y con los sindicatos.
Y, al mismo tiempo, confiemos en ellos.

Y las situaciones que se producen con estas circunstancias las resuelven perfectamente.
Porque tenemos, como decía, un gran cuerpo de profesores y de directores que garantizan que las cuestiones organizativas, como éste que usted ha dicho, y como la de empezar cuatro días antes, que se resuelva satisfactoriamente.
Ante lo cual, si enviamos un mensaje a la sociedad que cualquier pequeño cambio organizativo no va a ser resuelto por el profesorado, pues indirectamente poco decimos de nuestros profesionales.
Y yo les digo, «no».
Cualquier cambio organizativo está preparado perfectamente para ser resuelto por nuestros profesionales, si se entiende que, efectivamente, va a producir las mejoras, conforme lo queremos hacer.
Y esto que quede muy claro.

Al final, la privatización, señora Sanz.
Yo lo siento, también lo hablamos el otro día en…, es que los hechos son tozudos, digamos lo que digamos.
Vamos a ver.

67% de educación pública, y pico.
Prácticamente no ha variado ni tres décimas respecto al 2013 o 2014.
Ustedes siempre tienen unos mantras que repiten y que no son verdad.
Es decir, menos recursos.
Pues no, más recursos este año.
Privatización, pues no.
¿Dónde vemos la privatización?
¿Porque se impulsen los CIS?
No señor, aquí no hay… La pública…, sí que es verdad que nosotros también queremos favorecer la libertad de enseñanza y establecer otros modelos, porque lo consagra nuestra Constitución no porque nos lo inventemos.
Que la enseñanza concertada está consagrada en la Constitución, efectivamente.
Y aquí muchas veces también caemos en una situación injusta.

Yo el otro día estaba reunido con los sindicatos de profesores de la privada-concertada, otros magníficos profesionales, que también, oye, un poco de respeto.
Es decir, no se trata de decir privaticemos, estamos privatizando.
No, privatizando no.
Estamos apoyando muchísimo la pública, dando muchísimos recursos, de verdad, y al mismo tiempo el equilibrio entre privada y concertada es el que es en nuestra comunidad autónoma.
Y al mismo tiempo también apoyamos a la privada-concertada, porque son proyectos educativos de grandísima calidad con magníficos profesionales.
Luego, aquí no se trata de vestir a un santo para desvestir a otro santo.
Se trata de decir las cosas pues en su justo término.
Y esos disquetes, esos mantras que se repiten, pues contrastarlos con datos.

Dialogar.
Siempre, siempre con el sector.
Se lo digo de verdad.
Yo creo que la consellera Catalá ha demostrado muchísimo.
En el decreto de plurilingüismo, en todas sus actuaciones.
Una capacidad de diálogo grandísima.
Y así nos lo dicen los colaboradores.
Y los colaboradores bajo su mandato escuchamos, dialogamos, establecemos puntos de encuentro con todo el mundo.
Naturalmente también la atribución democrática que tenemos para tomar las decisiones.
Pero diálogo con muchísimas personas y con todo el mundo.

La señora Sarrión, señoría, lo mismo que les he contestado ya más o menos le he contestado a usted también.
Yo creo que no tiene usted razón cuando dice que la LOMCE no es reformista.
Claro que es reformista, incide, identifica algunos de los problemas que tiene el sistema educativo español y valenciano, incide sobre ellos e intenta buscar recetas que tenemos muy claras: la autonomía de los centros educativos.
Lo hacemos con los contratos programa.
La cultura de la evaluación.
Lo hacemos, este año entraremos en la muestra ampliada de PISA.
Menos mal.
Bien, me alegro que coincidamos, ¡perfecto!
Entraremos, sí, sí, sí.
(Una diputada parla amb el micròfon desconnectat) Sí, efectivamente.
No.
Que nos evalúen externamente y nosotros también evaluamos el sistema externamente con la diagnóstica.
Pero bien, nos evalúan externamente.

La cultura de la evaluación entendemos que es una cuestión muy importante.
La cultura de la evaluación está presente en la LOMCE muchísimo, muchísimo.
¿Por qué?
Porque todos los informes internacionales nos dicen que: fomentar la cultura de la evaluación, fomentar sistemas de rendición de cuentas, fomentar la transparencia en el sistema educativo, fomentar también, efectivamente, la formación del profesorado.
Son recetas…, el plurilingüismo, etcétera, son recetas que estamos explicando, y que los sistemas internacionales nos dicen qué es lo que hay que hacer para pasar de un sistema educativo bueno a uno muy bueno, que es a lo que aspiramos.
Pero, déjennos hacerlo.

Bien, usted sí que ha dicho algo de la gestión de las altas temperaturas.
Bueno, pero tampoco… lo ha dejado bastante light.
Yo, insisto, yo creo de la decisión de…, aquello fue…, pues bien, no tuvo ninguna incidencia más allá de la anécdota, porque efectivamente climatológicamente el día más caluroso fue el día 11, y eso hubiese ocurrido hubiese empezado el día que hubiese empezado el curso en años anteriores.

Luego, vincular que el inicio de curso produjo desajustes por el calor, pues, bueno, climatológicamente nada de nada.
Y después, ¿por qué, efectivamente, sale esto ahora?
¿Cuándo no había habido un debate sobre el calor y el inicio de curso?
Y por adelantar cuatro días el curso, de repente ya estamos intentando…, bueno, pues yo qué sé, más que menos que fastidiar a la gente.
Pues no, no tiene nada que ver.
Calor hace y calor hará siempre.

¡Ah!
, sí, respecto a los centros.
Vamos a ver.
Bien, usted ha hablado… No, no, no, no ha llegado a decir de poner aire acondicionado en los centros.
No lo ha dicho, no lo ha dicho.
Bien, porque (inintel·ligible)… de las reivindicaciones.
No lo ha dicho, efectivamente.
Yo estoy de acuerdo con usted.
Y los arquitectos…, el servicio de infraestructuras depende de la secretaría autonómica directamente.
Y le tengo que decir que desde hace mucho tiempo, y los últimos que estamos…, los proyectos arquitectónicos tienen en cuenta todos los elementos constructivos para, efectivamente, aprovechar los elementos naturales, eh?
, elementos naturales.
Y sí que es verdad que hay que insistir siempre en ganar la eficiencia energética, efectivamente, en aprovechar las orientaciones y tal.
Y en esto les digo yo que nuestros arquitectos, que son especialistas en construcción escolar, lo tienen muy y muy presente.
Y podemos ir y ver los centros conforme están construidos.

Sí que es evidente que tenemos centros de más antigüedad que hay que ir, efectivamente, también (inintel·ligible) … Pero, claro, no podemos ahora… «Bueno, pues pongan ustedes aire acondicionado.
» Quien pide eso, después cuando haya que ir con la bandera del cambio climático, tendrá que decidir entre ir con el cambio climático o ir con la del…, con la del…, claro, claro, con la del aire acondicionado.
Porque aquí hay quien se apunta a un bombardeo, y a la mejor se apunta a dos bombardeos.
En el que primero tiras bombas y después, lo mismo te las tiras a ti mismo.
Pero, bien, esto es una anécdota también para comentarlo.
Pero sí, estamos de acuerdo, hay que ir mejorando la capacidad constructiva para aprovechar la eficiencia energética, etcétera, y conceptos que son nuevos y que debemos tenerlos en cuenta, y que en ello estamos.
No se lo puedo… Se lo digo sinceramente.

Ahora…, bien, y lo mismo… No hay reducción de unidades, se lo expliqué el otro día en el arreglo escolar.
No hay reducción de unidades en el curso 2014-2015, derivadas del arreglo escolar.
Existen más unidades.

Bien.
Insisto, yo creo que los dos ejes de crítica de ustedes han sido sobre todo el tema de si es caótico el inicio escolar.
Yo creo que no ha sido así.
He dado datos concretos, incluso argumentos de autoridad del STEPV, cuando cuantificaba, efectivamente, lo que había.

Y por lo demás, pues, bien, yo tengo que decir lo que pensamos.
Y yo creo que mejor un buen curso, con más recursos, más alumnado, mejor éxito.
Y esto es así.
Y después hablaremos de las anécdotas y de los casos puntuales, pero los planteamientos generales son lo que son, de verdad.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Tomás.

¿Quiere turno de réplica, señor Pañella?

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Pues tiene la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Mire, senyor Tomás, el dia 23 es troben ja amb una mobilització global de tota la comunitat educativa en contra de tot el que estan fent.
Si això és per a sentir-se ja satisfets, doncs bé.
.
.

La segona intervenció que vosté ha fet ha mostrat una enorme satisfacció en el que estan fent, que tot està planificat.
Bé -això també alguna vegada ho he dit-, el caos també se planifica, també se planifica.
Sí, sí.
Hi ha més gent cada vegada que s'ho està pensant.

Perquè, clar, vindre ací vostés a presumir…, o a acusar-nos a l'oposició que subestimem el professorat, cal que s'ho facen mirar.
Sí, sí, sí, sí.
S'ho facen mirar.
Perquè jo pense que qui subestima el professorat és que no té en compte les condicions laborals en què treballen, el que els sotmet a retallades quan, per altre costat, se desvien diners a altres llocs; el que els retalla les retribucions, per exemple, als interins, que diu que a l'estiu que no cobren.
O aquell que els diu, «no, i el conveni ara te'l trenque», i persones que estaven anys treballant els diuen: «No, és que vosaltres no valeu per a treballar, teniu de demostrar-ho provant.
» Això és subestimar, això és insultar el professorat.
I això no ho fa l'oposició, això no ho ha fet l'oposició, en absolut.
Això ho han fet vostés.

Perquè quan te diuen que en juliol també es treballa, tota la vida, tota la vida.
Però inclús en altres moments hi havia uns programes de formació del professorat per al juliol que han desaparegut, han desaparegut.
No.
Estava ple.
Aixina.
Mire, senyor secretari autonòmic, aixina.
Tot el professorat al mes de juliol ha estat fent programes de formació, tots, sense… ¡Per favor, que sabem de què parlem!

Mire, vostés tenen un problema greu, que és que com no els agraden els diccionaris, no els agraden gens, ni els agrada el normatiu valencià, i ara tampoc els agrada el de la RAE, resulta que el concepte de les paraules no els acaben de diferenciar.
Sentir i escoltar no és exactament el mateix.
Sentir és percibir, percebre, i denota una certa inclús involuntarietat.
Escoltar significa estar també disposat a fer… Perquè quan diuen…, un xiquet li diuen: «Escolta el que t'ha dit ta güelo.
» Eixe «escolta» no és només sent, sinó fes-li cas.
I vostés no s'escolten més que a sí mateixos.
Eixe és el problema, que confonen la definició de les paraules.
Vostés sentiran, es reuniran, faran el paper, però vostés escoltar, no escolten.
I és un problema greu que tenen, perquè escoltar significa una predisposició també a acceptar el que l'altre li diu i tirar endavant.

Quan vosté me diu a mi -i a més pense que la segona intervenció ha sigut molt demagògica per part seua-, que (inintel·ligible) … No, no, no.
Si jo no defenc l'escola guarderia!
Jo li estic dient que vostés utilitzen el concepte d'escola guarderia quan parlen de conciliació de la vida familiar…, perquè no prenen mesures per a conciliar la vida familiar, perquè les mesures que prenen, a més, legals van en contra de la conciliació de la vida familiar.
I per l'altra part, la conciliació és allargar l'horari tres dies.
Doncs no, no.
Ja li dic jo que això no és conciliació.

I jo del que l'he acusat molt clarament és de la falta d'empatia que ha tingut amb tota la comunitat educativa.
I això ho pot demostrar, el dia 23 també li ho demostraran, li ho demostraran també.
No van pel camí que els estan demanant pares i mares.
I han tingut vostés una cosa molt positiva.
Per primera vegada en la història han sigut capaços de ficar d'acord pares i mares, alumnes i professorat, tots estan en contra del que estan fent vostés.

Per tant, això ja és una qüestió que jo valore molt positivament, valore molt positivament.
I s'ho trobaran, s'ho trobaran, s'ho trobaran prompte eixa contestació, se la van a trobar.
¿Per què?
Perquè vostés no estan definint un sistema d'educació, vostés estan desplaçant de l'educació pública a la privada.

I no són anècdotes, no són anècdotes.
Quan jo li parle de l'Herrero de Castelló no són anècdotes.
És l'únic col·lege en la zona centre de Castelló que tenia eixa ensenyança en valencià, eixa línia en valencià.
I vostés el trien per a reduir-li la unitat.
Quan li he dit que les han reduït en Alacant ciutat, no és una anècdota.
És que de les poques han elegit primer de res les que feen l'ensenyament en valencià.
Quan li parle del Sant Mateu és perquè ha estat… Però no és l'únic que ha eixit.
L'acusació claríssima que estan retallant els cicles formatius, sotmetent-los a una matrícula que no…

Per tant, vosté dirà: «Han augmentat.
» Han augmentat en un lloc i han disminuït en altres que tenien matrícula i perquè no van en la línia que vostés volien els han anat tancant.

Jo els…

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

…si li he parlat d'Ontinyent és perquè casualment el dia 3 estava allí, estava allí, no perquè siga l'únic lloc.

I -li reitere- no és global quan vosté diu que el dia abans es van fer més de mil.
I diu: «Li dic que no subestimem el professorat.
» No, no.
No el subestimem.
Si este sistema educatiu sobretot està funcionant per la dedicació que té el professorat, a pesar del poc reconeixement que té d'aquells que estan davant de la conselleria!

Moltes gràcies.

La senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per a rèplica, senyora Sanz, té vosté la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Mire, señor Tomás, yo creo que lo que debe ser una persona que está al frente, y con un puesto importante y relevante como el suyo, de la conselleria es ser realista.

Yo, que usted venga aquí y ponga énfasis por vendernos, entre comillas, la política del Partido Popular o de la conselleria, lo entiendo.
Pero lo que no me resulta creíble es que se trata de ridiculizar lo que estamos diciendo diciendo que son anécdotas, anécdotas.
Que usted haga un discurso diciendo que nosotros despreciamos la capacidad del profesorado y de los equipos directivos de los centros para encauzar todas estas modificaciones en el principio de curso.

Pues mire, si nosotros trasladamos esto aquí es porque ese malestar lo hemos detectado y se nos ha trasladado.
O sea, nosotros no hablamos de oídas ni porque haya pasado esto en el colegio de mi hijo, sino que eso son ejemplos concretos de algo que no está tan poco generalizado como lo que usted está diciendo.

Vamos a ver.
Que el adelanto de cuatro días de esto fue improvisado y generó caos, es posible que usted no lo quiera reconocer, pero si había unas colas de profesorado que no se acababan en las organizaciones territoriales, precisamente cuando los niños estaban sentados ya en sus pupitres, le puedo decir que había muchos profesores que no se habían incorporado.

Segundo.
Cuando los equipos directivos tienen dos días para hacer lo que antes hacían en una semana, querrá decir que han tenido que trabajar con…, además improvisando o introduciendo unas modificaciones en horarios, que se han tenido que rehacer los horarios.
En casi todos los colegios se han tenido que rehacer cuando estaban cerrados desde el mes de julio, que es la programación que efectivamente se hace en el mes de julio, que el profesorado no se va a la playa, está trabajando.

Bien.
Pues esas cosas que se hicieron en julio se tuvieron que desmontar.
Si ustedes hubieran previsto y dialogado con los equipos directivos la aplicación de la LOMCE y los módulos de 45 minutos, seguramente la mayor parte de los horarios no se habrían hecho, y estaban ya hechos, y estaban ya hechos.

Luego, por tanto, ese diálogo, esa previsión y ese trabajar de forma coordinada no se dio, o se daría con los que ustedes tienen mayor relación, pero generalizadamente no se dio.

Por lo tanto, yo ya no me meto con el significado que tiene para nosotros la LOMCE, usted ya lo sabe.
Pero que se haya improvisado, que se haya introducido a partir del 15 de julio todos los currículums y se hayan tenido que rehacer todos los horarios, pues dígame usted si eso no se llama improvisar, y han dado realmente dos días para articular todo el inicio de curso a los equipos directivos.
Con eso no se puede actuar o trabajar de una forma organizada y racional por parte de los equipos directivos.

Segundo.
Usted habla del problema de plantilla, que lo reconoce.
Mire, yo me alegro muchísimo.
Pero me habla del problema de la Formación Profesional de nuevos ciclos, ¿Por qué no viene…?
Ustedes, claro, hablan y enfocan los datos de una forma para reforzar sus propias argumentaciones.
¿Me puede decir cuántos ciclos de Formación Profesional se han suprimido?
¿Me puede decir por qué algunos ciclos de Formación Profesional se suprimen y dejan comarcas enteras sin ese tipo de especialidad?
Dígame por qué y explíquenos por qué, porque están cambiando sin decirlo todo el mapa que teníamos de la Formación Profesional, que se había quedado anticuado, pero no hay mapa que lo sustituya.
Y si por lo menos ustedes estuvieran trabajando de forma planificada, habrían puesto ya en oferta un debate sobre, a quien tienen que hacerlo, sobre lo que es el mapa de Formación Profesional nuevo que se necesita, y no lo han hecho.

Las temperaturas no son una anécdota.
Y si algunos de nosotros no hemos hecho una intervención más desarrollada de esa anécdota, de esa anécdota, es porque consideramos que había otros temas dentro de un informe que usted ha hecho muy dilatado de problemáticas.

Pero mire, sus propios alcaldes han tenido que decir que no era posible mantener las…, mantener las…, este tipo de temperaturas en las aulas.
Ahí estaba Calp, Dénia y Xirivella.
A partir de entonces, sí que dijo la señora Catalá que allá donde se observara este tipo de situaciones, se suspendían las clases el día…, a partir de entonces, de las doce de la mañana, a partir de entonces.
Mientras tanto, ¿cuántas horas se han perdido de clase?
¿Era previsible?
Claro que sí.
Si ustedes se hubiese ido a la Agencia Estatal de Meteorología habrían visto las estadísticas de temperaturas y cómo en determinados años hubo más temperaturas incluso que ahora.

Y yo ya no le hablo de las privatizaciones, yo le que le hablo es que ustedes rectifican, rectifican en la relación que tienen con los agentes del sistema educativo, con la comunidad educativa, o realmente vamos a una confrontación social dentro del propio sector.
Y tienen que rectificar en el diálogo, en la empatía y, sobre todo, en atender realmente y escuchar a la gente, no quedarse con esas frías estadísticas que uno se las monta para justificar sus propios intereses y sus propias políticas.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

Per a donar contestació, té la paraula el secretari autonòmic durant cinc minuts.
(Veus) Cinc minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Bé.
Insistisc, la veritat és que el mateix que estàvem comentant abans, el mateix que estàvem comentant abans.

Respecte al tema del calor.
Diu vosté: «Si s'hagueren ficat vostés en contacte amb l'agència de meteorologia…» Mosatros mos ficàrem en contacte amb l'agència de meteorologia durant eixos dies.
I, efectivament, tenim una resolució de la direcció provincial de (inintel·ligible) .
.
.
d'Alacant dient que, efectivament, no n'hi havia cap perill perquè se desenvoluparen les classes normalment.
I la tinc ací.
(Veus) Sí, sí, sí.
Tenim, tenim les mides que l'Invassat, que l'Invassat… No, perdó,.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella, per favor, no té el torn.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

…en 14 centres i tots fets per tècnics de la província, entre el dia 9 i el dia 12, diuen que no hi havia cap inconvenient a nivell de riscos laborals per a donar classes.

I, després, efectivament, tenim el contacte que vam fer molt intens, però molt intens i dia a dia amb la Direcció General de Salut per a tindre, efectivament, la claredat.
I mos digueren i en concret és que no hi havia ningun problema d'alerta sanitària, ni de ola de calor de ningún tipo.
I ho tinc ací per escrit i ho puc atendre.
Però fins i tot els mateixos metges.

«Además, refiere una predicción de una temperatura de 36 grados entre las 12:00 y las 18:00 horas de tal y tal.
No obstante, y tal, no es suficiente para que se determine una alerta sanitaria por calor.
» A les tres del matí del dia 2 m'ho tornaren a confirmar.
Perquè hem estat amb contacte amb l'Invassat, amb la Direcció General de Salut i amb AEMET.
Però contacte, efectivament, per responsabilitat i per fer una gestió esmerada i eficient.
I tot el que li estem dient va ser, efectivament, resultat d'eixes gestions.

Jo li ho dic sincerament.
Hi ha algunes coses que estem d'acord, efectivament.
Cal insistir en el diàleg social, cal insistir en parlar amb la gent i amb això estic totalment d'acord amb vostés.

L'FP planificada i més que planificada.
Hem plantejat enguany el primer curs de l'FP dual amb un esforç de gestió grandíssim.
Hem incrementat els cicles formatius.
Hem incrementat les places.
Hem incrementat també les nous temàtiques de cicles.
No li puc acceptar eixa crítica, senyora Sanz.
Podem millorar sempre tot, però l'esforç… I hem fet un nou ensenyament d'FP, l'FP bàsica.

L'esforç d'aplicació de la Formació Professional actualment és, diríem, de manera molt gran, però molt gran.
I sempre es poden millorar les coses, faltaria més.
Però l'esforç a l'implantar l'FP dual per primera vegada i l'FP bàsica, incrementar els recursos, incrementar els cicles, bé, pot ser que hi haja, no sé, el que diem sempre, però valorar conjuntament és molt potent el que s'està fent, li ho dic de veritat i no ho dic en el tema este.

La formació del professorat, efectivament, la formació del professorat, però hi ha un canvi del model de formació del professorat.
El professorat a partir d'ara pot establir els seues programes autònoms i té autonomia.
I molts professors, a part de l'oferta dels Cefire, se fiquen els propis cursos i els organitzen el mes de juliol i estant formant-se.
Però, a diferència de models anteriors, ara és el propi professorat el que és, perquè aixina m'ho diuen els informes internacionals.
I va ser una de les reformes primeres que vam ficar.
El professorat i el centre com a eix formatiu de la formació del professorat.
I hi ha un canvi de paradigma en la formació del professorat, que la consellera Catalá va implantar en 2012, que creem també que és coadjuvadora dels resultats que hi ha hagut.

Així que formació molta.
Però, clar, ara 4 milions d'euros en la primera convocatòria i més de 3 milions en la segona convocatòria, quantitat, la subvenció més gran mai donada, si no recorde mal, de l'administració per al tema de formació el professorat.
4 milions d'euros en l'any 2012, que era jo subdirector general d'Innovació Educativa i tenia atribucions de formació del professorat.

És a dir, i li ho dic sincerament, jo sé que a vostés el que diuen ho diuen amb sensatesa i ho diuen, efectivament, perquè reben.
.
.
, no estic deslegitimant ninguna de les seues opinions, faltaria més.
Vinc amb al màxim, vinc a gust a retre comptes i que vostés em diguen allò que m'han de dir.
Ho faig encantat de la vida, o siga, que no malinterpreten en cap sentit el que estic dient.
Però sí que és veritat que darrere de les seues informacions, quan entrem un poquet al detall i vegem les línies i actuacions concretes de política que estan fent-se, jo crec que no se sostenen les seues afirmacions o que, com a molt, caldria matisar-les.

Hem ficat d'acord el sistema educatiu en moltes qüestions també, sobretot en el decret de plurilingüisme.
Hem ficat d'acord el sistema educatiu en molts aspectes també.
És molt difícil arribar a l'acord total, però se busquen consensos.
I en molts aspectes, senyor Pañella, ho hem aconseguit.

I la pregunta també respecte al tema de Castelló, en la província de Castelló, el 90% de les línies de la pública són en valencià, el 90% en la província de Castelló.
Així que vendre'm ací ara que hi ha un problema del valencià, no.
És que vosté veu com sempre estem en la mateixa diatriba, les qüestions puntuals i les qüestions generals.

En definitiva, i per acabar, els agraïsc les seues intervencions.
Hem pogut constatar i contrastar quines són les coses que mos separen.
La veritat és que crec que la gestió del tema de les temperatures, la seua omissió implica una acceptació del que es va fer.

I respecte al tema del caos i de l'inici escolar, li dic que, amb independència que tot es pot millorar, va ser gestionat perfectament i el sistema educatiu va donar una resposta molt bona, perquè els professors, que tant vostés com mosatros valorem perfectament, així ho varen fer.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
(Remors)

Parem durant un parell de minuts.
Moltes gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport, que fa el secretari autonòmic d'Educació i Formació, senyor Manuel Tomás Ludeña, per a explicar el deute de 113 milions d'euros que manté la conselleria amb la Universitat Jaume I de Castelló, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
741), a la qual s'acumula la compareixença del conseller d'Hisenda i Administració Pública, per a retre compte del compliment del Pla de finançament plurianual de les universitats públiques de la Comunitat Valenciana que es va signar el 2008 i s'ajornà el 2011 fins al 2013, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 92.
397), i la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Educació i Formació per a facilitar informació sobre la situació del finançament de la Generalitat valenciana a les universitats públiques de la Comunitat Valenciana (RE número 93.
601)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
en el punt número 3, que diu: compareixença de la consellera d'Educació, Cultura i Esport per a explicar el deute de 113 milions que se li deuen a la Universitat Jaume I, i que sol·licita el Grup Parlamentari Compromís.
Esta s'acumula amb la que ha presentat el Grup Parlamentari Socialista per a donar compte del pla de finançament plurianual de les universitats públiques.
Acumulada també a la compareixença del secretari autonòmic d'Educació i Formació per a facilitar la informació sobre la situació del finançament de la Generalitat valenciana a les universitats públiques, i que és sol·licitada a petició pròpia.

Per tant, té vosté la paraula, senyor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

Moltíssimes gràcies.

Bé, respecte a la pregunta parlamentària, respecte al finançament, preguntaven concretament en el tema de la Jaume I, però vaja.
.
.
Des de la formulació de les preguntes a l'actualitat, jo crec que ha passat un esdeveniment molt important que no podem deixar de nomenar ací i que incardina totes les actuacions sobre finançament, i és el pacte arribat entre el Consell i les universitats.

I a mi m'agradaria començar esta intervenció, doncs, mateixa, explicant, diguent l'opinió dels rectors al respecte.
Jo crec que és significativa.
Diuen els rectors que la proposta a què s'ha arribat, consensuada entre rectors i Consell, diu: «Da solución al problema de la deuda histórica en el ámbito de las universidades públicas, que se generó durante los años 2004 y 2008.
Destacan los rectores que la nueva propuesta contempla y atiende las asimetrías y necesidades de cada una de las universidades, que según han recalcado cada una tenía peculiaridades distintas.
Respecto a todo este acuerdo, Climent ha explicado que han llegado a un acuerdo para crear una comisión mixta que trabajará con la conselleria»…

És a dir, que mos trobem, en definitiva, davant un acord històric, importantíssim.
La veritat és que, quan tenim oportunitat d'anar a actes universitaris, la nostra consellera rep la felicitació per part dels rectors perquè, com deia abans, este acord històric ha donat resposta al finançament de les universitats, ho han comunicat públicament.
I jo crec que, efectivament, la compareixença de hui, esta novetat que dóna resposta, efectivament, doncs, condiciona la intervenció que teníem preparada.

Este acord, si no recorde mal, se prengué el 29 de setembre, si no recorde mal.
De llavors ençà, doncs, la veritat és que mos trobem en un escenari diferent en què n'hi ha un pacte i una satisfacció plena, per part de les universitats i del Consell.
Mos trobem.
.
.

Ho deia jo abans perquè vostés reclamaven empatia, diàleg, consens.
I en el tema del finançament, almenys, reconeixeran que hi ha hagut empatia a l'escoltar els rectors, hi ha hagut consens al trobar la senda en este sentit, hi ha hagut diàleg, molt de diàleg -i aixina ho reconeixen els rectors-, moltíssim de diàleg i, al mateix temps, recursos damunt de la taula i, com deien els rectors, solucions concretes al que se plantejava per cada una de les universitats, tenint en compte l'especificitat de cada una d'elles.

Per tant, jo crec -i vostés estaran en mi- que el que reclamen, i jo crec que teniu l'obligació de reclamar i tenim l'obligació des dels poders públics de fer-ho, en el tema del finançament universitari s'ha aconseguit i s'ha aconseguit, entenc jo, de manera excel·lent.
I ja no ho diguem mosatros, ja no és una valoració nostra, de l'administració; és una valoració sobretot dels interessats, de les universitats.
Si volem, podem després entrar un poquet en detallar quines han sigut les especificitats d'eixe acord.

Però, efectivament, el deute històric troba en este instrument de consens una eixida, una viabilitat, i jo crec que és el realment important.
I després, ja dic, els paràmetres de diàleg, consens i empatia que vostés mos reclamen jo crec que, en este cas, els fets -com sempre- parlen més de les paraules i mos trobem davant d'un acord històric que és molt important.

Però no simplement en este acord.
Perquè La Generalitat ha fet sempre un esforç molt gran per al finançament de les universitats que ha permés que tots els estudiants valencians puguen realitzar els estudis més demandats a la seua província en universitats públiques, en unes infraestructures envejables, amb ràtios professor/alumne que s'ha reduït a la mitat i en un nivell de producció científica que situa les nostres universitats entre les primeres d'Espanya i d'Europa.
Este esforç financer s'ha continuat fent ara i també, fins i tot, durant estos dos últims anys d'especials dificultats econòmiques.

Dir-los que cada mes les universitats reben 55,5 milions de transferència per subvenció ordinària; i que, tant l'any passat com enguany, han rebut un pagament addicional de 55 milions més per reduir les seues tensions en tresoreria, amb l'esforç suplementari que açò suposa.

Durant esta anualitat, les transferències previstes a realitzar per la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport a les universitats públiques és de quasi nou-cents milions d'euros, concretament 853.
673.
486,25, per subvencions, ingressos per taxes de 2013, finançament complementari per a beques i ajuda de política científica.

La Generalitat pretén dotar d'estabilitat el finançament de les universitats mitjançant l'aprovació d'una normativa de finançament de les universitats que dote de suficiència pressupostària les universitats, establint un marc estable, equitatiu i, en certa manera, previsible, on els resultats assolits tinguen el seu reflex en el finançament.

Es vol adoptar el model de Pla plurianual de finançament universitari, que no ha pogut aplicar-se entre altres coses perquè les condicions pactades eren que se produirien si es donara un creixement d'1,5% del producte interior brut.
Però, bé, el Pla plurianual de finançament, a diferència del model anterior, valora fonamentalment l'activitat docent, prima els resultats obtinguts per les universitats en investigació, docència i transferència de coneixements, enfront de la quantitat d'alumnat matriculat.
No simplement hi ha una important injecció de diners públics, sinó també els paràmetres, a hora de donar-los, crec jo també que no simplement s'ha de parlar en termes quantitatius, sinó buscar models d'eficiència, que crec que es poden trobar d'esta manera.

Amb la finalitat d'elevar a rang legal les directrius de finançament, es constituïx una comissió de seguiment del mateix acord a què s'ha arribat, amb representants de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport i la Conselleria d'Hisenda i Administració Pública i representants de les universitats públiques.
És a dir, açò també va a ser valorat i és valorat contínuament pels rectors.
Com que tenim una problemàtica complicada, tenim efectivament reptes importants, s'ha de seguir treballant i s'ha de fer de manera consensuada, dialogada i pactada.
I jo crec que ací estarem tots d'acord que esta és la senda de com seguir.

En l'actual circumstància, també, s'ha fet una mesura important, i és la congelació de les taxes universitàries a tots els ensenyaments durant el curs 2014-2015, tant en la primera matrícula com les successives.

També s'han incorporat noves exempcions i bonificacions per al reconeixement de crèdits de dobles titulacions i de graus de Formació Professional, treballs fi de màster i de grau o de projecte de fi de carrera.

Cal recordar, a més, que els alumnes de les universitats públiques de la Comunitat Valenciana podran pagar la matrícula de la universitat cada vegada més fraccionada.
Això mos ho permet la nova legislació al respecte.

En esta línia, la conselleria manté l'esforç econòmic en beques universitàries.
Per a això, este curs s'han destinant un total de 16,9 milions d'euros a beques d'exempció de taxes.

I en matèria d'investigació són més de vint-i-un milions d'euros els destinats a beques, què han permés finançar més de 524 investigadors pre i postdoctorals, a més de sis-cents beneficiaris en ajudes per a projectes, infraestructures i divulgació de la ciència.

El que denominem deute històric té una programació per a fer front a les obligacions fins al 2022.
A data de hui, l'anualitat de 2013, que són 70,5 milions d'euros -conveni de (inintel·ligible) .
.
.
-, dels quals set milions corresponen a la Universitat Jaume I.
És a dir, hi ha hagut una.
.
.
, per contestar estrictament el que vostés me plantejaven.
Concretament, i pel que fa a la Universitat Jaume I de Castelló, ha proposat la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport que s'incloga en els pressupostos de La Generalitat per a l'exercici 2015 una anualitat per import de 1.
949.
000 euros destinats a la construcció de la fase primera de la facultat de Ciències de la Salut, eh?
Que este és un poc, també, com s'han arbitrat mecanismes perquè la universitat reba els fons de manera.
.
.
, doncs, en diversos aspectes.

Recordar-los, també, que La Generalitat assumirà la meitat del deute històric a les universitats, per tal de reduir-lo a 391 milions d'euros.
Amb este acord, el Consell adquirirà la titularitat dels deutes i la càrrega financera de les universitats.

En definitiva, crec, sincerament, que l'acord que.
.
.
Per no esplaiar-me més, sé que vostés també tenen hui molt més treball a fer, però jo crec que l'acord -que els deia- històric arribat per la conselleria, el Consell i les universitats i hisenda incardina, dibuixa un nou panorama respecte a la pregunta formulada, que és important que establim, i per la nostra part, doncs, bé, jo crec que fet en consens.
I la veritat és que estem prou contents i també, sobretot, estem contents perquè els rectors se manifesten, que són els usuaris directes, que són els qui, efectivament, coneixen millor que ningú esta problemàtica.
Com he tingut oportunitat de llegir la nota de premsa que els rectors varen fer públicament, doncs, la veritat és que estem en un model satisfactori i que crec que el conjunt dels poders públics i tots conjuntament, doncs, estem en capacitat de donar resposta a tot açò.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el grup proponent.
Pel Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustríssim senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor secretari autonòmic, efectivament, des del moment en què se presenta la petició de compareixença fins a avui hi han hagut canvis.
Conscients d'ells i tal, però l'hem volgut mantindre també perquè, indubtablement, pense que el problema de les universitats és prou important en este moment, el problema econòmic, perquè debatem ací fins on calga esta situació.

Hi ha hagut empatia, hi ha hagut diàleg, hi ha hagut consens, i només falta una pregunta: compliment, compliment radical i exacte dels compromisos assumits.
¿Estem en situació de garantir-ho?
Ho dic, per què?
Perquè hi han certes similituds amb el passat.
M'explique.
El PPF, el Pla plurianual de finançament de les universitats 2010-2017, recordem?
2010, eleccions 2011.
2010, un any abans, davant dels incompliments en la universitat, davant de l'acumulació del deute històric, se crea el Pla plurianual de finançament del sistema universitari públic valencià.
Molt bé.
Se va escriure i se va incomplir totalment, totalment, perquè el motiu de fer el Pla plurianual de finançament era, precisament, assumir, clarificar i assumir com pagar el deute històric que tenien les universitats, acumulant, a més, el que són les despeses normals del període pressupostari en el qual estaven.

El primer any se va pagar la quantitat.
El segon any ja no es va pagar la quantitat.
Recorden, aleshores era l'actual president de Les Corts, el senyor Font de Mora, el conseller d'educació i qui va signar.

Les declaracions dels rectors van ser totes de summa satisfacció, com no pot ser d'altra manera; arribar a un acord en el qual se reconeix.
.
.
, i quan tenien problemes.
.
.

Cal recordar per què s'havia arribat a eixa acumulació de deute en la universitat.
Perquè cada any, des de la conselleria, de manera premeditada, allò que deia jo abans «planificant el caos», se va anar retirant un trimestre d'assignacions que se carregava ja a pressupost següent.
O siga, que ací la comptabilitat pressupostària té dos (inintel·ligible) .
.
.
: una és l'assignació econòmica i l'altra el moment en què se pague, no?
Però en realitat anava.
.
.
Amb la qual cosa, en un període de quatre anys se devia l'any complet a les universitats i no podien tirar endavant.
Planificant el caos econòmic de les universitats.
I no estàvem en plena crisi, els diners anaven a un altre lloc; no estàvem encara com estem ara.
Val.
Per tant, ahí hi han certes responsabilitats que s'han incomplit.

I jo crec que la compareixença és molt oportuna a l'hora de dir: ¿estem davant de la repetició de la mateixa operació?
Per què?
Perquè l'acord de 2011 torna a ser l'any abans de les eleccions, en el qual se poden estar fent les coses amb molt bona voluntat o s'estan podent fer les coses per a dissimular uns altres defectes.
¿Està complint-se, fins el moment, tot el que diu el nou acord?
¿S'ha pagat alguna part del deute històric ja a les universitats?
¿Tindrem en el pressupost, que se contemplarà d'ací quatre dies, les quantitats pressupostades per a poder pagar tot el deute històric?
La Universitat Jaume I efectivament -com vosté diu- té una petició per a l'any 2015 de dos milions -bé, dos.
.
.
, 1.
800, arrodonixc les xifres- que són per a la primera anualitat de la primera fase del que són les infraestructures necessàries per a Ciències de la Salut.
Però el 2016 han de contemplar cinc milions més, haurien de contemplar, i el 2017 deu milions més.
O siga que realment estem en un procés en el qual ja se consigna per a l'any que ve dos, per al següent més del doble, i per a l'altre tal.
Vull dir, estem retardant -com dic- també ahí amb la conformitat -vull dir, ahí no estic dubtant- de la planificació que ha fet la mateixa universitat.
Però la realitat és eixa, que al voltant, arrodonint xifres, 17 milions, per a l'any que ve en van dos, cinc per al següent i deu per al (inintel·ligible) .
.
.
haurien d'anar per anar complint tot això.

Estem en situació de garantir totes estes aportacions?
Perquè és que avui estem parlant simplement d'això.
Per què?
Perquè, a vore, jo és un tema que he anat seguint de manera habitual i he fet preguntes contínuament, de dir, doncs per exemple recorde que en el mes de gener vostés tenien un impagament de nou milions d'euros en la.
.
.
Perdó, hi havia un retall de nou milions i uns impagaments en la Universitat Jaume I, determinats en aquella data, i que a pregunta de quan se podia pagar, de per què no estaven encara pagant-se, la mateixa consellera me contestava amb aquella frase «tampón», que jo dic, que posa com a contestació de totes les preguntes que comporten un compromís econòmic: «Li indique que esta conselleria, així com la d'Hisenda i Administració Pública, continuen treballant amb responsabilitat i sensibilitat en relació a la situació al·ludida en la seua pregunta referent a la Universitat Jaume I, i d'esta manera es coordinen les actuacions a fi que es normalitze el calendari de pagaments, amb la pretensió d'aconseguir la reducció del temps per a fer efectives les transferències corresponents», però no hi ha cap compromís de dir ni de data, ni de res, que era la pregunta concreta.

Aleshores, jo li vull aclarir molt les preguntes que li faig.
Primera, des d'aquell moment s'han complit totes les obligacions que té la conselleria puntualment amb les universitats, o tornen a estar les universitats en un problema que no els han arribat els diners i tenen problema en este moment per a fer una previsió oportuna de tota la despesa?
Inclús algunes vegades, se li ha de recordar que han estat a punt de no poder pagar ni tan sols els sous.
Segona, això ha obligat les universitats, les ha obligat a acudir a finançament extern, la qual cosa té uns interessos.
Eixos interessos se produïxen, eixa despesa d'interessos se produïx a conseqüència de la falta de pagament puntual de la conselleria.
Això està contemplat també ahí?
Eixos estan contemplats?
Pregunte.
I el que m'interessa principalment d'este tema: se comprometen.
.
.
Ho dic perquè en el debat de política general jo vaig presentar una proposta de resolució que dia el que vosté ha dit, o siga, les obligacions que ha d'assumir la conselleria en les plurianuals, i parle només a l'efecte del que és la creació de les infraestructures necessàries per a l'estudi de les ciències de la salut, per a la Facultat de Ciències de la Salut de la UJI.
I vaig presentar una proposta que dia exactament el que li he dit jo, i se va votar desfavorablement pel Partit Popular, la qual cosa fa pensar que bé, que sí que tenen un compromís, però no acaben de voler donar eixe compromís, que sí.

Per tant, el problema és que els rectors el que diuen, i vosté ho ha dit molt exactament, és que estan satisfets.
Clar, satisfets que algú assumixca un compromís, però que en altre moment s'ha incomplert.
Ja li recorde que el PPF és 2010-2017.
Ara vosté me parla que és 2022.
No és així?
He sentit que donava la xifra del 2022 com a final per a pagar el deute que se té en les conselleries, la qual cosa vol dir que són cinc anys més.
Els ham enganyat del 2010 al 2014, quatre anys.
La pregunta és: anem a complir ara, este any, i no hi ha una previsió per a després, o ni tan sols tinc la previsió de complir?
La situació de les universitats és crítica en este moment, i vostés han jugat com sempre -ja ho sé, després me diran que són qüestions puntuals- a afavorir les universitats privades per damunt de les públiques.

El tema de Ciències de la Salut en la Universitat Jaume I és un exemple claríssim de, mentre no se li donava l'oportunitat de fer esta titulació, anar-la donant a universitats privades que s'establien en Castelló -com la Universitat Catòlica-, s'establien en Castelló i anaven ocupant l'espai que li haguera correspost ocupar d'entrada a la Universitat Jaume I.
Avui, durant molt de temps, se li han escatimat els recursos necessaris per a crear les instal·lacions necessàries.
Aleshores, si això se diu per una part que sí, però per l'altra part, quan jo propose se'm vota que no, doncs me dóna un poquet de desconfiança.
I aleshores, jo voldria sentir claríssimament el seu compromís que per una part s'estan complint els terminis, i per l'altra part se va a seguir complint, que no és simplement una operació publicitària, com ho va ser el PPF 2010-2017.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Per part de l'altre grup proponent, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Yo voy a centrar mi intervención sobre todo en lo que es este acuerdo histórico, porque es histórico, otra cosa sea que se cumpla o no.
Y antes de empezar me gustaría puntualizar una cosa: la diputada, yo, que presenté esta propuesta de comparecencia, esta comparecencia, se la presenté al conseller de Hacienda y Administración Pública, por todos los temas que habían de la deuda o los retrasos en los pagos corrientes, tanto del 2012 como del 2013, e incluso del 2014.
Porque nos consta que a las universidades todavía se les adeudan esas mensualidades que aquí usted ha dicho de 55,5 millones de euros.
Todavía hay mensualidades que se las adeudan.

Ya para empezar mi intervención sí que quiero leer textualmente lo que el presidente Fabra nos dijo el pasado 23 de septiembre en el debate de política general.
Él nos dijo: «Unas oportunidades que también tienen que generarse desde nuestras universidades a las que -soy consciente- se debe garantizar la estabilidad a largo plazo.
Para lograrlo, vamos a crear una comisión con las universidades públicas, agentes económicos y sociales para trabajar en una ley de financiación de las universidades públicas valencianas.
Nuestro objetivo es mantener la financiación pública de la universidad y aumentar la aportación privada, potenciando la colaboración entre el mundo universitario y las empresas, tan necesaria para la reactivación de nuestro tejido productivo.
Además, este nuevo texto legal introducirá una fuerte componente de evaluación en materia de transferencia y de conocimiento y buen uso de los recursos públicos, porque el conocimiento debe convertirse en más riqueza y en empleo, sacando el máximo partido a cada euro público invertido.
»

Creo que en este texto que yo he extractado de su intervención lo deja claro.
Deja claro que se garantizará la estabilidad a largo plazo, y a largo plazo nos vamos hasta el 2022.
Ese es el largo plazo.
También deja claro que la financiación pública no se va a aumentar ni un euro.
Se va a mantener.
Y que las universidades tendrán que buscarse esa otra aportación privada para poder cumplir sus objetivos, objetivos para los cuales las universidades tendrán que ir a las empresas para que las empresas las financien.
Por lo tanto, no es una apuesta del Consell por las universidades públicas.
El Consell lo que está haciendo es minimizar en época electoral o preelectoral en la que ya estamos los efectos que pueden tener los impagos en las universidades, como pasó hace dos años, donde la universidades estuvieron a punto de no poder pagar las nóminas de sus trabajadores o los complementos por el tema o los problemas que tenían en las operaciones de tesorería.

A mí me parece un buen acuerdo este, si se cumple y se lleva a cabo.
Un buen acuerdo porque entre nada y esto, pues vamos a coger esto.
Pero esto es simplemente una solución temporal.
Una solución temporal que asume solo deudas en valor de 217 millones, que no es el 50% de la deuda, porque la deuda ahora son 768 aproximados.
El resto, hasta los 449 millones de euros, van a ser en obras o en edificaciones que hará en universidades, como por ejemplo la Miguel Hernández, la de Alicante, la UJI, e incluso podría ser también en la Universidad de Valencia.

Por lo tanto, la liquidez a las universidades no se les va a dar al 50%.
Se les va a quitar una carga de endeudamiento que tienen para que, cuando rindan cuentas en diciembre, puedan cumplir la estabilidad presupuestaria que el gobierno les pide y de la que el gobierno les priva al no pagarles.
Las dos cosas.
La duda está en qué va a pasar con los 319 millones que se tendrán que pagar hasta 2022.
¿Qué van a hacer con eso?
Algún plan van a tener.
Porque claro, el señor Pañella ya lo ha dicho: en el 2008 se firmó el plan plurianual de financiación.
En septiembre de 2011, que el president Camps no quiso ir a firmarlo a la Universidad de… Perdón, en 2008 se firmó, que el president Camps no quiso ir a firmarlo a la Universidad de Alicante en el inicio de curso.
Tuvo que ir el hoy presidente de las Cortes, señor Font de Mora.
En 2011 se modifica y se amplía, diciendo que empezará a pagarse en 2013.
En 2013, como no se alcanza el 1,5 del PIB, no se paga.
Pero, ¿y los impagos en gastos corrientes y de funcionamiento?
Eso tampoco ni está dentro de este plan, ni de este acuerdo, ni se están pagando.

Entonces, nuestra pregunta es: a ver si ustedes pagan la mitad de lo que se debe histórico, y el actual siguen reteniéndolo o adeudándolo, como ya se está haciendo.
La foto del acuerdo nos pareció muy bien, además fue muy oportuna, fue al poco tiempo, el 23 de septiembre es el debate del estado de la comunidad, y el 29 tienen la foto.
Eso es el aplauso que no se recibió en la cámara, se recibió con la foto.
Y nosotros nos alegramos.

Pero este acuerdo sigue teniendo esas lagunas.
Esas lagunas de cómo lo van a complementar.
Pero es que, además, nosotros nos lo creeremos cuando lo veamos firmado.
Cuando ustedes transfieran las pólizas a nombre de La Generalitat y cuando en el presupuesto de 2015 veamos líneas suficientes para el pago del funcionamiento y el gasto corriente de las universidades.
Porque cada año en los presupuestos, en 2012, en 2013, incluso en el 2014, se ha presupuestado para universidades menos de lo que se había gastado el año anterior.
Por lo tanto, no llegaban.
También me hubiese gustado mucho que en esa foto y en ese aplauso que hubo en el palau hubiese habido detrás una memoria económica.
Una memoria económica de ese acuerdo, porque ustedes ya tenían los datos concretos, ustedes ya sabían que el acuerdo era de 449 millones, de dónde se sacaba ese dinero.
Una memoria económica que, igual que se habló con los gerentes de las universidades sobre qué eran los pagos preferentes que se iban a hacer o cuáles eran las operaciones de crédito que se iban a traspasar a titularidad de La Generalitat, lo hubiesen podido hacer.
Porque han sido ocho años de incumplimientos.
Y cuando empezaron los incumplimientos no estábamos todavía en la crisis, que en 2008 crisis no había.

Por lo tanto, operaciones de endeudamiento, de deuda histórica más otras.
Las otras supongo que serán la construcción.
Eso quiero que usted me lo aclare.
Igual que cómo van a compensar esa construcción.
¿Quién licita?
¿La universidad?
¿O licita la conselleria?
O licita hacienda, no lo sabemos, porque esos centros se tienen que licitar y presupuestar.
Si licita la conselleria, tendrá que presupuestar la conselleria, y si licitan las universidades, la conselleria tendrá que hacer la transferencia por ese importe a las universidades.
Por lo tanto, lo tendremos que tener en presupuesto.

A fecha de hoy, sí que me gustaría, si usted puede o tiene el dato, que me dijese cuál es el montante total de la deuda.
No de la deuda histórica, que ya ha salido en todos los medios de comunicación, sino de la deuda contraída con las universidades públicas valencianas del año 2012, que todavía hay impagos, al año 2014.
Y qué van a hacer con esa deuda.
Y luego, también, me gustaría que… El tema de los pagos se regula por una ley.
Esa ley se tiene que elaborar, según palabras del presidente.
Pero es que parece ser que esa ley ya existe.
En el año 2006 ya se hizo una ley de universidades que, en su disposición transitoria, si no recuerdo mal, ya habla de la financiación de las universidades.
Era la ley del sistema valenciano de universidades, la Ley 4/2007, de 9 de febrero.
He dicho disposición transitoria, perdón.
Disposición adicional tercera.

¿Por qué se va a hacer otra ley de financiación cuando ustedes -porque esta es una ley ya del gobierno del Partido Popular en La Generalitat- ya hicieron una?
¿Por qué van a hacer otra?
¿Van a modificar esta ley o van a coger el plan plurianual de financiación y convertirlo en ley, derogando la ley actual?
Porque la ley actual tampoco la han utilizado para nada, porque se ha incumplido sistemáticamente esta ley.
Entonces, son dudas que nosotros tenemos y creo que las universidades también las tienen.

Y cuando usted dice que van a hacer un esfuerzo casi sobrehumano para poder pagar esta deuda histórica, pues yo le quiero decir que el acuerdo por parte de la conselleria para el traspaso o cambio de la titularidad de las pólizas u operaciones de endeudamiento de las universidades que pasan a La Generalitat, eso a ustedes no les va a suponer nada, y nada es porque ustedes lo aprueban por acuerdo del Consell -que supongo que se aprobaría al día siguiente, el día 30, así es como se anunció- y, luego, la transferencia de la titularidad de la deuda es hasta el 30 de diciembre, un reconocimiento que al Consell no le va a costar casi nada, y no le va a costar casi nada porque esto entraría dentro del perímetro de deuda que el Consell tiene porque es una deuda que no van a pagar.

Ustedes lo que van a hacer es que el pago de los intereses de las universidades lo pagarán con el total de intereses de La Generalitat, y el pago del principal se pagará cuando se pueda o como se pueda, igual que están aplazando todos los pagos de deudas de La Generalitat.

Nos alegramos mucho por las universidades, creemos que ha sido un buen acuerdo para las universidades, para que no se ahoguen, pero a los valencianos nos siguen ahogando porque asumimos todos esas deuda y -repito- yo si hubiese sido rector también hubiese aceptado esto porque entre nada y esto, esto es mejor.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Per part del Grup d'Esquerra Unida té la paraula la senyora Sanz.

Té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Efectivamente, señor Tomás, a mí me parece que el acuerdo al que han llegado quita tensión financiera de liquidez a las universidades por el futuro, ustedes se subrogan la deuda financiera, se computarán -según tengo entendido- las transferencias para infraestructuras, determinadas infraestructuras universitarias como parte de la deuda, como una aminoración de la deuda y habrá un remanente que quedará pendiente, efectivamente.

Pero ahora nos situamos ante unos nuevos problemas porque, realmente, a partir del 2011 todavía hay deudas pendientes, que no sabemos qué va a pasar, que se pueden superponer con ese aplazamiento de determinas cantidades hasta el 2022 y que, también, pueden generar unas nuevas situaciones de tensión, de liquidez en las universidades públicas.

Pero, además, es que ustedes han introducido el confirming como la forma de las transferencias que hacen a las universidades y que están generando las transferencias que ustedes realizan a las universidades unos gastos financieros que son carísimos porque son 350.
000 euros, por ejemplo, en la última transferencia que se hizo, ¿no?

¿Eso significa que en seis meses eso alcanzaría los dos millones si ustedes siguieran utilizando esa fórmula?
, serían dos millones de deducción.
Con lo cual, en realidad, estamos asistiendo a una aminoración real del presupuesto -quiero decir-, eso es algo que se añade a los interrogantes que antes mis compañeros han expresado y que son elementos que pueden, por lo tanto -digamos-, volver a situar en unas condiciones realmente tensas otra vez a la tesorería de las universidades.

A mí me parece que es bueno el compromiso que han hecho con la Facultad de Medicina en Castellón, y eso ya era hora que se desbloqueara, pero también le tengo que decir que las cuestiones que quedan en el aire, ya sean aquellas cantidades que no se asumen en este nuevo acuerdo como el interrogatorio sobre la deuda que haya a partir del 2012 con las universidades, como si ustedes acuden al confirming como forma de realizar las transferencias, yo creo que ahí se genera toda una serie de interrogantes que puedan estar todavía…, digamos que pueden generar un nuevo escenario de tensión financiera en las universidades.

Yo no sé de qué forma va a introducirse la financiación de las universidades por parte de agentes privados pero, en todo caso, si realmente ustedes no cumplen, ustedes ponen o hipotecan a las universidades a la financiación de lo privado hacia lo público y, por lo tanto, una supeditación hacia los intereses de los financieros privados, las financiaciones privadas sobre los objetivos de la universidad pública.

Realmente, su cumplimiento o su incumplimiento es fundamental en estos momentos y a mí me parece -y me temo- que, dado lo que ha sido el pasado y dada la situación financiera que tiene la Generalitat valenciana, puede que en estos momentos ustedes a lo que estén abocando a la universidad pública es a que directamente vayan a financiarse por parte de los agentes privados.

Y en ese sentido haríamos un mal papel, si ustedes hacen eso harán un mal papel respecto a la universidad pública que en ningún momento tiene que verse sometida a intereses particulares en cuanto a que generen unas dependencias de sus líneas de investigación o de sus programas universitarios.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Per part del Grup Popular, té la paraula la il·lustríssima diputada Amparo Sancho.

La senyora Sancho Vicente:

Gracias, señor presidenta.

Señor Tomás, muchas gracias por unas explicaciones claras y concisas que demuestran la apuesta firma y decidida de la Generalitat valenciana por las universidades públicas de la Comunidad Valenciana.

La nueva ley de financiación de las universidades públicas fue anunciada por el presidente de La Generalitat durante el debate de política general con el objetivo de crear un marco normativo y financiero estable para asegurar un funcionamiento de calidad y eficiencia en los ámbitos de docencia e investigación.

Desde el Grupo Parlamentario Popular se presentó una propuesta de resolución en la que se instaba al Consell a presentar un proyecto de ley sobre el nuevo modelo de financiación de las universidades públicas valencianas.

El presidente Fabra se reunió el 29 de septiembre -como muy bien ha dicho- con los rectores de las cinco universidades públicas para abordar la nueva ley de financiación de las universidades públicas valencianas y para cerrar un acuerdo sobre la deuda histórica de las mismas.

Los tres elementos más importantes del acuerdo han sido: la asunción por parte de La Generalitat de la titularidad de la deuda de las universidades; la ejecución de infraestructuras consideradas prioritarias; y el pago de los intereses pendientes hasta el año 2020.

Enhorabuena por el pacto alcanzado, coincido con usted que es un pacto histórico, que ha dado respuesta al financiamiento de las universidades.

Se ha demostrado, una vez más, que el gobierno del presidente Fabra es un gobierno que escucha las necesidades de la sociedad, gestiona de manera eficaz y resuelve los problemas.
El consenso y el diálogo son, una vez más, dos palabras que identifican al gobierno del Partido Popular.

Por todo ello, enhorabuena, una vez más, por este pacto histórico alcanzado y le animamos a la conselleria de educación y al presidente Fabra a seguir trabajando de la misma manera en beneficio de los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Para dar cuenta tiene la palabra el secretario autonómico, señor Tomás.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

En primer lloc, moltíssimes gràcies a les senyories perquè els quatre portaveus que han intervingut el primer que han dit ha sigut, doncs, bé, donar-li.
.
.
, la veritat que constatar que era un bon acord, i al senyor Pañella li ho agraïsc moltíssim que també ha dit que mos trobàvem davant d'una acció política de consens, d'empatia i de diàleg, ho ha reconegut i la veritat és que li ho agraïsc perquè jo pense que açò és important també, que sigam capaços de constatar aquelles qüestions que la societat també mos reconeix.

I, efectivament, ha sigut un esforç important, un esforç que el president Fabra doncs ha estat ahí, i jo subscric totalment les paraules que la diputada Pilar Sarrión ha dit i que, efectivament, marquen el que és l'esperit d'este acord, el compromís que el nostre president va dir públicament en Les Corts.

La veritat és que insistir en estes qüestions, crec que mos trobem davant d'un moment històric i que, efectivament, anem a dur endavant de manera inequívoca.

Bé, a vore, jo crec que la naturalesa de l'acord directament difumina algunes de les qüestions que vostés han plantejat ací, de veritat ho dic.
Primera, ¿per què?
, ¿quins són els elements?
, dia el senyor Pañella, «necessitem tindre confiança, necessitem saber que açò va de debò, que no es tracta efectivament», doncs jo crec que els mateixos principis que implica l'acord ja ho diu, primera -i els rectors ficaven molt d'èmfasi també en el tema-, en la creació d'eixa comissió mixta perquè està hisenda, universitats i els rectors perquè, efectivament, caldrà anar desgranant, desenvolupament i concretant l'acord marc que s'ha dit, i és una cosa que no dependrà estrictament de la voluntat del Consell sinó que es farà de manera pactada en esta comissió.

I açò va ser un element important per a arribar a eixe pacte, ¿per què?
, perquè, efectivament, es crea una eina en què estan tots representats i en què, efectivament, es va desenvolupament eixe acord i es va fent un seguiment.
Vosté sap que, immediatament, si este acord no s'haguera complit doncs, immediatament, es constataria esta situació, però el fet que n'hi haja esta comissió és important.

L'altre element que, també -al meu entendre-, difumina un poquet les…, o prou, el que han expressat les senyories, és que es compromet que n'hi haja una normativa que plasme este finançament.
Aleshores, ¡clar!
, la normativa que plasme este finançament.
.
.
, i el president va anunciar públicament que seria una llei de finançament de les universitats que done una garantia normativa i prescriptiva del que es va fer.

En definitiva, vostés han dit bàsicament, «molt bé, estem d'acord, està molt bé, mos felicitem, perfecte, l'important era que es complisca», i l'important és que, efectivament, n'hi haja pressupostos per a dur-lo endavant.

Jo crec que els dubtes que vostés han plasmat, els terminis implícits al mateix acord difuminen ja la situació, comissió mixta i tots, efectivament, valorant i avaluant la vida de l'acord i, naturalment, una normativa que implique -com dia abans- el tema este.

Però a mi m'agradaria també afegir i deixar molt clar, deixar molt clar que, amb independència de la situació delicada econòmicament que hem hagut de passar durant els darrers anys, sí que és veritat que el govern del Partit Popular ha finançat molt i molt bé a les universitats, i crec que ho podem dir tranquil·lament, és a dir, hem passat dels anys noranta de 196 milions d'euros a 523 milions d'euros del 2000 i als 665 milions que reben ara, és a dir, ¡n'hi ha!
, no podem dir.
.
.
, és que l'històric i la importància que les universitats tenen per a esta administració i per al govern del Partit Popular no poden dir el contrari, no ha hagut mai una menysvaloració, al contrari.

De fet, la inversió, també, de La Generalitat en 2014 en universitats públiques per alumne i crèdit, ECT, és de 7.
000 euros; a l'any 2000 era de 4.
347, és a dir, ha anat in crescendo de manera clara, ¡compte!
, siguent la ràtio professor, ara, d'11,8 i siguent en els anys noranta de 20,1, i havent-se doblat el nombre de personal docent investigador de les universitats.

És a dir, m'agradaria matisar, també, la crítica de vostés; vostés -insistisc- han dit, «confiança, que n'hi hauran diners» i, sobretot, han fet un històric diguent que no es fien, em permetran que jo també faça un històric que contraste el que vostés estan diguent i l'històric -com sempre- són dades, dades i dades.

I fruit d'este esforç és que l'oferta actual de títols en les universitats públiques és de 177 graus; 330 màsters; 144 doctorats, i no n'hi ha cap estudiant que pertanya a una família de quatre membres -perquè a la gent també cal vore-la- amb ingressos inferiors a 43.
000 euros que no hi haja tingut cap tipus de beca ni d'exempció de taxes per a estudiar en les nostres universitats si complix els requisits acadèmics.

Igual exactament en les diferents convocatòries d'ajudes a la investigació, que en els últims deu anys han sigut finançades amb un import superior, quasi 300 milions d'euros, 298,82 des del 2004 fins al 2014, més de 3.
900 projectes d'investigació, la formació de 6.
640 investigadors, el desenvolupament de 700 actuacions de transferència i coneixement.
I ahí estan els resultats i la presència de les universitats valencianes en els rànquings.

Vullc referir-me jo que l'històric és este, i l'històric jo crec que és suficient per a demostrar l'aposta de La Generalitat per les universitats valencianes i -insistisc- els terminis de l'acord implícitament estan allí.
Bé.

Concretant l'acord; l'acord diu: «l'assumpció per part de La Generalitat de la titularitat del deute de les universitats per import de 217,7 milions d'euros, canvi que no repercutirà en el compliment de l'objectiu de dèficit públic»; després, «l'execució d'inversions per La Generalitat a tres o quatre anys atenent les (inintel·ligible) .
.
.
prioritzades en infraestructura universitària per un import de 48,2 milions d'euros», i han sigut les universitats les que ens han dit quines són aquelles qüestions prioritàries.

I algunes de les qüestions que preguntava la senyora Sarrión de com se materialitzarà, jo crec que açò haurà de designar-ho i anar decidint-ho eixa mateixa comissió de seguiment que haurà de donar resposta a moltes qüestions.

I les universitats podran compensar financerament a La Generalitat per la minoració en 111,7 milions d'euros dels interessos pendents de pagament fins al 2022.

Bé, jo crec que respecte a les infraestructures està prevista la construcció de la fase I de la Facultat de Ciències de la Salut en la Universitat Jaume I de Castelló, l'ampliació d'infraestructures per a la Facultat de Veterinària de la Universitat de València -estes són les prioritats que ells han marcat-, la reforma de l'antiga Facultat d'Educació, la reforma de l'edifici de Ciències III i la urbanització del parc tecnològic a la Universitat d'Alacant, i per a totes estes inversions prioritàries La Generalitat destinarà, com dia abans, 48,2 milions d'euros.

Insistisc, els fets parlen més que les paraules, com sempre repetisc, l'acord està ahí, la confiança està expressada.
.
.
, la voluntat política està expressada al màxim nivell en la seu parlamentària pel nostre president, i jo crec que la intervenció que acaba de llegir la diputada Pilar aixina diu molt bé.

Jo, naturalment, clar que confiança, confiança perquè els terminis de l'acord així ho impliquen i, també, perquè l'històric d'inversions, d'interés, de voluntat del Partit Popular i d'esta administració per les universitats, com he pogut llegir en unes dades, així ho testifiquen.
Davant de la qual cosa no tinguen vostés ningun tipus de dubte que este acord es durà, es durà endavant i serà amb la satisfacció i el consens i el diàleg de totes les universitats.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Per a la rèplica, senyor Pañella, li done quatre minuts.
Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Està bé, i ho ha definit, és un acord, l'acord és positiu, i l'hem reconegut.
I en este cas sí que hi ha hagut.
.
.
, sí que s'han escoltat, el que díem abans, a més de sentir-se, s'han escoltat, i han posat la voluntat per a arribar a l'acord.
Jo, simplement, plantege els meus dubtes en allò del compliment i de les garanties de compliment que puguen haver.

I sobre això, esta segona intervenció m'ha deixat un poquet.
.
.
en suspens, perquè ha fet.
.
.
, com a justificació, ha dit «l'històric».
Perdone, l'històric és l'incompliment habitual dels compromisos que ha tingut el Consell amb les universitats.
Eixe és l'històric.
L'històric és que les universitats han patit per a poder pagar les despeses habituals -i quan parle d'habitual, tant de funcionament, inclòs el sou del professorat-, han estat patint pels incompliments del propi Consell.
Això és l'històric.

Haurem de canviar la història perquè siga d'una altra manera.
Haurem de canviar, esta història recent haurà de ser totalment a l'inrevés.
Haurien, des del Consell, de marcar la prioritat de les universitats.
Perquè, clar, diu: «Eixe concepte que acabe de dir de més que mai, les universitats.
.
.
» Mire, ha donat alguns aspectes.
.
.
, «la universitat, més que mai» vol dir les taxes més altes que mai ha tingut.
Això sí que ha segut més que mai en estos darrers.
.
.
, les taxes més altes que mai han hagut de pagar els estudiants universitaris.

I les beques més baixes.
Sí, les beques més baixes.
I, a més, insuficients.
Recordem que fa poc va haver de contemplar.
.
.
-no és el tema d'este curs, el curs passat, perquè vosté ha fet l'històric- les universitats van haver de complementar, «complementar» les convocatòries que elles havien fet perquè no se quedaren estudiants que hi havien en el curs avançat, se'ls havia denegat les beques i, per tant, van haver de fer un complement perquè esta gent, que ja estava estudiant.
.
.
, i que no perguera el curs.
Eixa és una realitat.

Ahí, hauríem de parlar també del tema de beques.
Que en una situació en la qual resulta que molta de la gent que està estudiant en la universitat ha de fer activitats complementàries per a poder-se acabar de pagar els estudis, i això sap que li resta oportunitats a l'hora d'aconseguir les beques, perquè el sistema de beques està exigint-los uns crèdits determinats, que moltes vegades els estudiants de famílies amb recursos econòmics limitats, perquè han d'ajudar en casa o perquè han de buscar-se la vida, que és la realitat moltes vegades, no ho poden assumir.
Eixa és la realitat.
Eixe és l'històric al qual hem de fer front.

Per tant, jo, això que s'han finançat tan bé les universitats, bé, me deixa un poquet en.
.
.
, ho deixaré un poquet en interrogant en el sentit que no són només números, no són només compromisos, sinó és el compliment d'eixos compromisos que van a definir si este acord, al final, és bo o, simplement, com he dit abans, és una còpia de l'anterior, que va servir per a complir-lo l'any previ a les eleccions i incomplir.
.
.
No, va ser així.
Miren les xifres de transferències que van haver i voran com el primer any se complix.
Perquè este té una qüestió que se planteja ací també, que diu: «Com a mínim, tindran els recursos que en l'inici tenien, estant en esta situació.
» S'està complint ja, se complirà, tenim un pressupost damunt.
Anem a complir això.
Anem a garantir totes estes coses.
Si les garantixen, endavant.
I, a més, amb la nostra ajuda, si en fa falta, i el nostre reconeixement d'haver-ho fet bé (algú diu: «Moltes gràcies.
») en eixe aspecte.
Però el reconeixement, quan vegem que se va pagant puntualment i que no hi han estes.
.
.
, que no passa el mateix que ha passat en altres ocasions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Per part del Grup Socialista té la paraula durant quatre minuts la senyora Sarrión.
Té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Mire, yo le he hecho unas preguntas que usted, al final, ha resumido que se materializarán en la propia comisión.
En la propia comisión se materializará cuál va a ser el desarrollo, se materializará de qué forma se va a pagar, hasta qué año puede llegar, si se incluirán el resto de la deuda o no.

Pero yo le he hecho preguntas más concretas que le he dicho que no sabía si usted tendría aquí la contestación o no.
¿Cuánto se debe a las universidades por gastos de funcionamiento o gastos corrientes en los últimos tres años?
Esa es una pregunta que he lanzado porque eso también se tendrá que volver a pagar.

Igual que si la ley que hay del 2006 se derogará con la ley posterior o será sobre esa ley sobre la que se apliquen las modificaciones de la nueva ley de financiación, que más o menos vendrá a ser un PPF convertido en ley.

Y una duda que se me ha olvidado comentarle en la primera de mis intervenciones ha sido -que luego lo ha mencionado la señora Sanz- los intereses del confirming y de las operaciones financieras.
Porque en el PPF de 2008, y luego en el del 2011 también, se recogía una cláusula, digamos una letra pequeña, que decía que el Consell asumiría todos los intereses de las universidades que derivaran de la concertación de cualquier operación de tesorería por los impagos que pudiesen ser repercutidos al Consell.

Las universidades han firmado confirmings, las universidades han realizado otro tipo de operaciones financieras para poder tener liquidez y pagar nóminas en el tiempo transcurrido entre el pago efectivo de la nómina a los trabajadores y el ingreso por parte de La Generalitat.
Entonces, sí que me gustaría si me puede decir si esto, esta deuda, que no está computada como deuda histórica, pero es consecuencia de la deuda histórica, si ustedes van a hacer frente a esa deuda, porque entonces el montante total ascendería.

Yo, vamos, me hago eco de lo que he leído al principio de mi primera intervención, de las palabras del president, pero no sé si es que no se me ha entendido, porque aparte de que se pueden suscribir por usted como secretario de educación, secretario autonómico, yo no las puedo suscribir tal cual.
¿Por qué?
Porque mantener la financiación pública y aumentar la privada, quiero saber…, mi grupo quiere saber cómo se va a aumentar esa financiación privada de las universidades públicas.

Porque ahí también podría entrar otra cosa que no hemos comentado hoy, pero que podría ser, ¿tiene algo que ver la ley de mecenazgo que se está tramitando con esto?
Porque las universidades también tienen patrimonio que podría entrar dentro de esta ley de mecenazgo, y parece ser que eso no lo estamos comentando.

Y otra cosa en la que yo tampoco podría estar muy de acuerdo -algo de acuerdo sí, muy de acuerdo no- es cuando se habla de ese componente de evaluación a las universidades -es que a las universidades se les evalúa, se les evalúa todos los años cuando rinden cuentas-, pero, además, cuando se habla de evaluación en materia de transferencia y de conocimiento y buen uso de los recursos públicos.

Supongo que usted lo recordará, se hizo un informe por parte del IVIE, informe que se presentó en el Palau de la Música, con el president en aquel momento, el señor Camps, donde se decía que las universidades aportaban más en transferencia y conocimiento a la sociedad que lo que recibían de la sociedad o los recursos que recibían desde el Consell para la financiación de las universidades.

Por lo tanto, esa financiación es inversión y, por lo tanto, mi grupo lo que quiere es que…, no que se mantenga esa inversión, sino que se aumente esa inversión, porque en los últimos años han proliferado las universidades privadas con muchas titulaciones, y a las universidades públicas se les ha recortado sistemáticamente.
Y recortar no es que en presupuestos ponga más, como usted ha dicho.
Recortar es que no se les paga ni siquiera lo que pone en presupuestos, y por eso van ahogadas siempre.

Por lo demás, pues un buen acuerdo, mejorable, no cabe duda, pero donde se tendrá que trabajar mucho para que las universidades no vuelvan a tener la situación de endeudamiento y ahogo que están teniendo hasta ahora.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor.
.
.
un moment, per favor.
Té quatre minuts, senyor secretari, per a donar.
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

No, molt ràpidament.

Jo crec que.
.
.
jo crec que més o menys el debat.
.
.
, les línies generals ja les havem comentat abans.

Sí que en el tema de les beques, que el senyor Pañella ha fet un poquet d'insistència, dir que, efectivament, mosatros tenim 40.
000 alumnes que se beneficien de les beques i que destinem 17 milions.
Som, som de les comunitats autònomes que més compensació educativa fan en esta qüestió, amb diferència, amb diferència, i que n'hi han sistemes, efectivament, de protecció de l'alumnat, i l'esforç del conjunt de la societat i de les accions polítiques són molt grans.
La protecció és pràcticament total.

Entenc que, efectivament, el derivat de la crisi, i això ho sabem, hem patit tensions de tresoreria, La Generalitat, però jo crec que baix ningun moment s'han deixat soles a les universitats.

El diàleg de la consellera amb els rectors, inclús en els moments més complicats de tresoreria, han estat ahí.
Hem estat junts articulant mesures, treballant conjuntament, i jo crec que l'històric d'eixe diàleg mos ha dut també a este acord important.
És a dir, clar que hem patit en alguns moments conflictes de tresoreria, però s'han resolt.
Insistisc, s'ha donat una mensualitat més per mitigar estes qüestions.
S'ha segut empàtic al que s'estava patint, i jo crec que és important.

Respecte a algunes de les preguntes que me formula directament la senyora Sarrión, jo crec.
.
.
, no sé, desconec exactament ara com estem de pagament de les mensualitats.
Li ho dic sincerament.
Però estic completament segur que s'està fent un esforç, no simplement en este tema, sinó en tots, i estan resolguent-se totes les qüestions de tresoreria, com se van resoldre els gastos de funcionament dels centres educatius, etcètera, etcètera.

Jo, insistisc, l'acord és un bon acord.
N'hi han algunes qüestions que caldrà anar tancant-se conforme es dia.
La garantia, sobretot la garantia, que les decisions i desenvolupament d'este acord van estar els mateixos rectors, que va a tindre un rang normatiu, que va a ser prescriptiu, que va a tindre la translació en els pressupostos.

Jo, home, podia llegir-los més les xifres que tinc ací de l'acord.
Estem parlant de.
.
.
, en el 2014, sis milions; 2015, 12 milions; 2016, 17 milions d'euros; 2017, 26.
.
.
Ho tinc tot ací escrit.
Respecte a la construcció de la Jaume I, dos milions d'euros per al 2015, 5.
200.
000 per al 2016, deu milions d'euros per al 2017 i totes les infraestructures.

Al mateix també.
.
.
està tot.
.
.
, en l'acord està tot programat i està tot establert.
Efectivament, les universitats podran compensar financerament a La Generalitat per la minoració de 111,7 milions d'euros dels interessos pendents de pagament fins a 2022.
Tot el tema està previst en el mateix acord, tots els flecos que vostés estan preguntant.

Però, insistisc, jo crec que el que ha segut el debat d'esta compareixença ha anat més per vore com se materialitzava el tema, com anava tancant-se.
Jo crec que l'acord està clar, l'acord ha de desenvolupar-se i concretar-se conforme estem dient.
Les dos garanties les tenim molt clares i, damunt, n'hi han quantitats ficades damunt de la taula que s'han signat.
No estem parlant d'un brindis al sol.

I, al mateix temps, al mateix temps, i ací podem discrepar, però l'històric i la translació de la inversió, de la dedicació del consens i del treball conjuntament amb les universitats públiques valencianes per part del Partit Popular i d'esta administració, jo crec que per ella a soles parla.

I res, i moltíssimes gràcies a vostés, de veritat, de tot cor per les seues intervencions i per tot.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor secretari.

Abans de continuar en uns moments la comissió, li donem les gràcies i li agraïm totes les respostes que ha donat a les peticions dels grups polítics.
Esperem que torne vosté per ací quan les peticions aixina ho demanen.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Formació:

A la seua disposició sempre.

La senyora presidenta:

De moment, continuem mentres el senyor Manolo Tomás abandona la sala.

I continuem amb el punt número 4, que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la continuïtat de l'Institut d'Història de la Medicina.
.
.

S'ha rebut un escrit del grup Compromís que sol·licita l'ajornament d'este punt número 4.
Per tant, passaríem al punt número 5, que és del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el manteniment de l'oferta de batxillerat a l'IES Ximén d'Urrea de l'Alcora.

La senyora Sanz Alonso:

Señora presidenta, querría aplazar este punto…

La senyora presidenta:

Un moment.
Li fique el…, moltes gràcies.
Té la paraula, té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Querría aplazar este punto para otra comisión.

La senyora presidenta:

Bé, si s'ajorna este punt número 5, el número 6, ja al començar la comissió havia segut retirat pel Grup Parlamentari Socialista, per tant, donem per conclosa esta comissió.

Moltes gràcies, senyories.

(S'alça la reunió a les 13 hores 13 i 48 minuts)