Pol%C3%ADtiques%20d'Igualtat%2020220429HTML.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI, realitzada el dia 29 d'abril de 2022.
Comença la reunió a les 10 hores i 8 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Cabedo Laborda.
Reunió número 16.

La senyora presidenta:

En primer lloc, comentar-los que la secretària de la comissió, per una qüestió de salut, avui no pot estar en la comissió, per tant…, i no tenim encara vicepresident o vicepresidenta.
Per tant, el lletrat ens farà el favor de passar llista.

Quan vullga.

(El lletrat passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor lletrat:

Hay cuórum, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passaríem, per tant, al primer punt de l'ordre del dia, que és la lectura i l'aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.

Si ningú manifesta res en contra, l'aprovaríem per unanimitat, d'acord?
Queda aprovada l'acta de la reunió anterior.

Elecció de la persona que ocuparà la vicepresidència de la comissió

La senyora presidenta:

Passaríem, per tant, al segon punt de l'ordre del dia, que és l'elecció de la persona que ocuparà la vicepresidència de la comissió.

Per a aquesta votació es mantenen les dos candidatures que teníem en l'anterior sessió.
Si recorden, aquesta presidenta, per majoria, va emetre una pregunta a la mesa per saber si per raons històriques la mesa podia estar conformada per tres dones, és a dir, que avui es poguera votar tres dones, o una dona com a vicepresidenta.
La mesa va, com sempre fa quan té dubtes sobre seguretat jurídica, demanar un informe jurídic.
I en l'informe jurídic, la primera de les seues consideracions…, a vore si ara trobe… (Veus) Sí, però només tinc este full… Ací està.
La primera de les conclusions és, i llig literalment: «La vicepresidencia de la Comisión de Políticas de Igualdad de Género y del colectivo LGTBI debe estar ocupada en este momento, dado la composición del resto de la Mesa de la comisión, por un hombre».

I la segona conclusió és que la modificació que es va fer reglamentària perquè n'hi haguera cremallera i paritat va ser justament per una qüestió de «solventar la discriminación histórica que han sufrido las mujeres».

Per tant, la candidatura de la dona aquesta mesa la va inadmetre, tenint en compte el que indica aquest informe que han emés els serveis jurídics.
I només tindríem una candidatura, que seria la de Silverio Tena.

Explicat açò, passaríem a les votacions.
I, per tant, li demanaria al lletrat de la comissió que novament passara llista per a votar.

(Veus) Sí.
Diga, senyora Criado.

La senyora Criado Gonzálbez:

Sí, señora presidente.

A ver, en Vox no estamos de acuerdo con las cuotas a favor de mujeres, de hombres… O sea, puede ser todo hombres, puede ser todo mujeres.
Pensamos que es una chorrada auténtica todo esto de las cuotas.

Por lo cual, nos vamos a abstener en esta votación.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Criado.
Constarà en acta el posicionament de Vox.

A continuació, quan vulga el lletrat que passe llista.

(El lletrat passa llista per tal que les seues senyories depositen el vot)

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passaríem, a continuació, al recompte de la votació.

(La presidenta fa l'escrutini de la votació)

La senyora presidenta:

Per 2 vots en blanc i 6 vots a favor, queda elegit com a vicepresident de la comissió el diputat Silverio Tena.
Benvingut a la mesa.

(Pausa.
El senyor Tena Sánchez es dirigeix cap a la mesa)

El senyor Tena Sánchez:

Bé, no res, agrair-vos als que heu depositat la confiança que jo represente en esta taula.

Per a mi esta comissió és molt important.
Estem parlant d'un tema de drets humans, al cap i a la fi, d'igualtat.
Estic molt satisfet d'haver participat en aquesta comissió.
He vist que, a pesar de les diferències polítiques i ideològiques que tenim, que les hem de tenir, en esta comissió les propostes que es fan normalment ixen endavant.

Crec que tenim molta feina per fer per a aconseguir la igualtat, que pràcticament totes les forces d'esta cambra la volen.
I seguir en eixa línia, agrair-los el treball que estan fent tots els grups.
Pense també que n'hi ha un ambient de respecte, i crec que aixina ha de ser, ser respectuosos amb les coses personals i arribar a acords, com han sigut capaços de vore, que, si no recorde mal, l'altre dia ho va dir la presidenta, crec que un 90 % de les propostes que entren a esta comissió van endavant, no per tots els grups, però per una majoria molt elevada de grups.
Seguir en eixa línia.

I no res, estaré a la seua disposició.
Que tinguen un poc de paciència els primers dies perquè em manege ací i que siguen comprensius.
I que seguisquen aportant, perquè jo crec, insistir en això, que ens queda molt per fer en el tema d'igualtat.
Que hem fet molta feina també, s'han aconseguit moltes coses ací amb el Botànic.
I, no res, només això.

Gràcies.

Ara sí que m'he n'he d'anar, perquè he d'estar en una altra comissió.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Farem entrar, perquè anem a passar… (Veus.
Debaten amb el micròfon apagat)

Compareixença del secretari autonòmic d'Ocupació, senyor Enric Nomdedéu i Biosca, per a informar sobre l'Emdona 2021, programa de subvencions iniciativa social destinat a la contractació de dones desocupades, en col·laboració amb les corporacions locals, sol·licitada a petició pròpia (RE número 51.
122)

La senyora presidenta:

Passaríem al tercer punt de l'ordre del dia, compareixença del secretari autonòmic d'Ocupació per a informar sobre l'EMDONA 2021 programa de subvencions iniciativa social, destinat a la contractació de dones en col·laboració amb les corporacions locals, sol·licitada a petició pròpia pel secretari autonòmic.

(La presidenta parla amb el lletrat.
Fan entrar l'intervinent)

Benvingut.

Supose que sabrà com funciona la comissió, però vaig a recordar-lo.
El secretari autonòmic té temps il·limitat per a fer la seua explicació.
Posteriorment, els grups parlamentaris, de menor a major, tindran tres minuts per a fer la seua intervenció, les seues preguntes, etcètera.
I, després, contestaria també el secretari autonòmic sense temps, amb temps il·limitat, i els grups que aixina m'ho demanen tindran una altra vegada tres minuts.
I conclourà la compareixença el secretaria autonòmic, esta vegada sí que per tres minuts finals.

Per tant, iniciaríem ací la compareixença.
Quan vulga pot començar.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies a la comissió.

Compareixem, com saben vostés, a petició pròpia, perquè ens semblava que era una comissió en què no havíem comparegut encara des del servei valencià d'ocupació i hi havien polítiques específiques que ens feia goig vindre a explicar.
I també per a poder debatre mínimament amb vostés aquelles coses que consideren que són millorables, i respondre, si estic en condicions de fer-ho, a les preguntes que puguen formular.

Segons ens consta de manera reiterada en totes les sèries estadístiques, la desocupació afecta especialment les dones.
Per la qual cosa, introduir mesures tendents a reduir la bretxa que deixa en situació especial de vulnerabilitat les dones seria una obligació d'un servei públic que vullga ser inclusiu i que vullga fer, com nosaltres pretenem, treballar…, no m'agrada parlar de col·lectius de les dones perquè són majoria en la societat, però que els col·lectius, per dir-ho d'alguna manera, d'aquells grups socials amb més dificultats per a accedir al lloc de treball.

Perquè es facen una idea, des de l'any 2007 al 2021, no caldrà tampoc que m'entretinga any per any, però l'atur en les dones representa entre el 58 %, 59 %, 60 % en alguns moments, 55 % de les persones aturades són dones.
Si tenim en compte que socialment representen un 52 % aproximadament, ahí ja hi ha una disfunció bastant evident.
Però és que és bastant més greu, perquè eixos percentatges es calculen sobre la base de la població activa.
Com vostés coneixen, la població activa són les persones que estan treballant o que estan en busca activa d'ocupació.
I açò també ho tenim molt estudiat i molt marcat, la població activa no és equànime o no és un reflex real del percentatge d'homes i dones de la societat.
Per raons que no em correspon a mi entrar a debatre ara, hi ha un percentatge elevat de dones que no s'incorporen a la població activa, que no treballen de manera assalariada, per dir-ho aixina.
Hi han els treballs de caràcter social, no pagats, i que passen en casa.

Per tant, per dir-ho amb números més clars encara, la taxa d'activitat en els hòmens és del 63,49 % i la taxa d'activitat en les dones és del 53,11 %.
Si veuen eixa diferència, i damunt que hi han menys dones en la població activa, el percentatge de dones aturades és molt superior al dels homes, veiem que eixe desfasament és encara més gran.
Les dones suposen el 46,88 % del total de la població activa, però representen el 58 % de les persones aturades.

El comportament de l'atur registrat des de la crisi del 2007 no és el mateix entre homes i dones tampoc.
Si bé en una primera etapa, entre el 2007 i el 2011, hi ha una destrucció d'ocupació més gran entre els hòmens, presumiblement, pel que m'he pogut estudiar, a causa del pes de la construcció en el teixit econòmic valencià, que és un sector masculinitzat, la recuperació comença abans entre els hòmens -quan es recupera la construcció, lògicament-.
I des del 2012, la bretxa entre els hòmens aturats i el nombre d'aturades no deixa d'ampliar-se.
A més a més, amb la irrupció de la pandèmia, de la covid-19, algunes d'aquestes activitats feminitzades són les que han patit amb més virulència els efectes de la crisi, que es concentren en nivells d'atur més grans en les dones, com el comerç o l'hostaleria, on el pes de les dones és major que en altres sectors industrials, construcció, etcètera.

La idea d'integrar les qüestions de gènere en la totalitat dels programes socials va quedar clarament establerta com una estratègia global per promoure la igualtat entre els dos gèneres a la plataforma d'acció adoptada per la quarta conferència mundial de les Nacions Unides sobre la dona celebrada a Pequín l'any 1995, el segle passat.
Aquesta plataforma va ressaltar la necessitat de garantir que la igualtat entre els gèneres és un objectiu primari a totes les àrees de desenvolupament social.
En juliol de l'any 1997, el Consell Econòmic i Social de les Nacions Unides va definir el concepte de «transversalització de la perspectiva de gènere» en els següents termes: «Transversalitzar la perspectiva de gènere és el procés de valorar les implicacions que té per als hòmens i per a les dones qualsevol acció que es planifique, ja es tracte de legislació, polítiques o programes a totes les àrees i a tots els nivells.
És una estratègia per a aconseguir que les preocupacions i experiències de les dones, igual que la dels hòmens, siguen part integrant de l'elaboració, la posada en marxa, el control i l'avaluació de les polítiques econòmiques i socials, de manera que les dones i els hòmens puguen beneficiar-se'n igualment i no es perpetue la desigualtat.
L'objectiu final de la integració és aconseguir la igualtat de gènere».
Eixa és la definició assumida majoritàriament.

Esta estratègia de transversalitzar les polítiques inclou activitats específiques en l'àmbit de la igualtat i de l'acció positiva, ja siguen els hòmens o les dones que es troben en posició de desavantatge.
Això també ho volem explicar, perquè la transversalitat, des del punt de vista de Labora, significa també que en aquells sectors que estan feminitzats, el suport es fa per a una qüestió d'igualar les dues parts.
Es fa en positiu per als hòmens i, quan és al revés, es fa en positiu per a les dones, a fi que puguen participar en la tasca de desenvolupament i se'n beneficien igual.
Es tracta de mesures provisionalment necessàries, dic provisionalment perquè l'objectiu seria que no calguera fer este tipus de mesures, però que estan concebudes per a lluitar contra les conseqüències directes i indirectes de la discriminació en el passat.

Per al Servei Públic d'Ocupació i Formació valencià, per a Labora, sempre s'ha defensat la transversalitat en les polítiques de gènere a tots i cadascun dels nostres programes, siguen de formació, siguen d'inclusió o siguen d'ajudes a la contractació o intermediació.
I, no obstant això, els resultats, tot i ser positius, no s'estan demostrant prou determinants, des del nostre punt de vista, raó per la qual s'ha decidit mantenir la transversalitat, però reforçant les accions positives amb programes específics, exclusius, adreçats a dones, i, especialment, a dones amb especials dificultats d'inserció com a suport de la transversalitat.

Si mirem la comparativa, també ho faré ràpidament, entre el segon trimestre de l'any 2015, quan arribà el Botànic al govern, i el primer trimestre, publicat ahir mateix, hi ha hagut un increment de l'ocupació masculina d'un 14,37 %, una disminució de l'atur del 48,08 %, una taxa d'activitat que ha crescut en un 60 %, la taxa de l'atur ha baixat un 10,80 %, la taxa de temporalitat ha baixat un 4,80 % i la de parcialitat un 3,28 %.
Entre el 2015 i el 2022; en l'últim any les xifres són unes altres, les poden trobar vostés a la pàgina web de Labora.

I en el cas de les dones, les dones ocupades han crescut un 16,77 %, per tant, dos punts i mig per damunt de la dels hòmens, però l'atur ha baixat en un 37,64 %, i això són onze punts menys que en els hòmens.
Esta és una de les qüestions que ens va dir: no estan acabant de funcionar les polítiques que teníem.
La taxa d'activitat en dones ha disminuït en un 0,30 %, és molt poquet, però ha disminuït; la taxa d'atur ha baixat en un 9,60 % -la dels hòmens en un 10,80 %-, recorden; la taxa de temporalitat ha crescut un 0,10 %, és poc, però ha crescut; i la taxa parcialitat ahí sí que ha baixat, un 5,79 % contra un 3,28 %, pel que fa als homes.
Perquè vegen que hi ha realment una diferència en el mercat laboral.

Esta situació de desequilibri entre l'atur masculí i el femení augmenta especialment en aquells municipis més menuts, on les limitades possibilitats que brinda el mercat laboral redueixen encara més les possibilitats de trobar treball per a les dones que viuen en l'entorn rural.
Per mitjà d'una resolució del 29 de juliol del 2021, vam convocar per a l'exercici passat, per a l'exercici 2021, les primeres subvencions destinades a la contractació de dones desocupades, en col·laboració amb les corporacions locals, per a la realització d'obres o serveis d'interés general, per a incrementar així la seua ocupabilitat.

Pel que fa a això, van resultar beneficiaris d'estes subvencions els municipis que, segons les dades de les estadístiques de desocupació de l'any 2021, el mes anterior que es publicara l'ordre, i les dades de població del padró del 2020, tenien fins a 300 habitants.
I, entre els habitants, com a mínim una dona en l'atur; i/o entre 301 i 5.
000 habitants i almenys un 50 % de dones en l'atur, inscrites al Labora.
La dotació d'esta convocatòria era de 6.
345.
000 euros.
Les entitats beneficiàries van ser 45 en Alacant, que representaven 77 persones, per valor de 910.
000 euros; a Castelló, 85 entitats, 137 dones, per valor de quasi 1.
600.
000 euros; i a València, 153 entitats i 335 persones contractades per valor de 3 milions d'euros.
En total eren 6.
345.
599 euros; si recorden, la partida era de 6.
345.
600 euros i es van executar 6.
345.
599,99 euros -perquè, per una qüestió comptable, sempre deixem un cèntim perquè no es tanque la partida-.

El resum de les dones contractades.
Dones menors de trenta anys en Alacant, 7; entre trenta i quaranta-cinc, 20; majors de quaranta-cinc, 50.
En total, eixes 77 que els hi he dit.
En Castelló, menors de trenta anys, 21 dones; entre trenta i quaranta-cinc, 51; i majors de quaranta-cinc, 65.
I a València 23, 104, i 208 de més de quaranta-cinc anys.
No sé si els interessen els grups de cotització, supose que és massa entrar, però un 11 %, que és la xifra més elevada, eren auxiliars administratius, 62 dones.
Un 4 %, oficials administratius.
Un 76 %, que és la xifra més important, que són 416 persones, eren peons.
I després, en el 2 % i l'1 %, doncs hi han pèrits, ajudants, subalterns, oficials de primera, caps d'administració, enginyeres, directores, etcètera, etcètera.

Analitzats els resultats del 2021, vam concloure que calia fer algun esforç més per al 2022, amb programes específics que reforçaren la transversalitat -la mantenim-, que continua vigent en inclusió, formació i ajudes a la contractació.
Però vam crear actuacions específiques per a dones perquè vam vore que la línia que havíem encetat sí que tenia sentit, començava a donar alguns resultats, però no tenia suficient intensitat.
Com a fruit de la desgràcia que hem patit de la pandèmia, tenim recursos europeus que ens permeten alinear-nos en determinades polítiques que venen marcades per Europa, aprofitem eixos fons, i per a l'any 2022 es destina un total de 46.
779.
205 euros en programes específics per a dones.

Es tracta específicament d'accions de Labora per a dones, dic, aquestes actuacions dirigides a fomentar l'ocupabilitat de les dones s'incrementen l'any 2022 dins del pla «Avalem dones», en les accions següents, agrupades per subdireccions.
En la Subdirecció General…, les subdireccions és la nostra estructura dins de Labora.
La Subdirecció General d'Ocupació, un import total de 16.
150.
000 euros, són tres programes.

Un primer programa per valor de 14 milions d'euros, que en este moment s'està concedint.
És un programa d'ajudes a les entitats locals per a la contractació de dones aturades, a fi que realitzen obres o serveis d'interés general, així ens ho marca també la Unió Europea.
Són beneficiaris aquells municipis que, segons les dades de població del padró del 2020, tenen menys de cinc mil habitants, pel que déiem de la dificultat incrementada de trobar treball en els municipis menuts, i especialment per a les dones que viuen en els entorns rurals.
Per tant, també d'acord amb altres accions en eixe sentit que es fan per part de la Generalitat, coordinadament, vam enfocar a eixos municipis que tenen més dificultats per a generar ocupació.
Deia, de menys de cinc mil habitants o aquells que, superant eixe llindar, siguen beneficiaris de la línia específica del Fons de cooperació municipal per a la lluita contra el despoblament -per això deia alineats amb altres polítiques de la Generalitat-.

Un segon programa d'ajudes al sector privat, a la contractació de dones en aquells sectors que es troben infrarepresentades, per valor de dos milions d'euros, que se suma a la política general que els deia, vull dir, totes les ajudes són per a hòmens i per a dones.
Estes són específicament per a dones perquè crèiem que hem d'incidir, igual que, i no estic comparant, però igual que es fa amb persones amb discapacitat, o que es fa en determinats sectors que tenen una dificultat específica, tenen programes propis.

I el tercer és el foment de l'emprenedoria de les dones.
Són ajudes a la contractació de persones desocupades per part de dones autònomes que estiguen embarassades o en procés d'adopció, a fi que puguen transferir el coneiximent necessari que permeta el manteniment de l'activitat durant la baixa maternal, són 150.
000 euros.
Segurament coneixen que hi ha un programa estatal que permet substituir, diguem, mentres dure la baixa per maternitat, per una altra persona que estiga en condicions d'atur, etcètera, per a les dones autònomes.
Però nosaltres enteníem també que, moltes vegades, això no acabava de resoldre el problema perquè, si tens un negoci, potser la persona que ha de substituir-te durant eixe temps, la idea és que es puga incorporar durant els teus últims mesos d'embaràs o de procés d'adopció perquè li pugues ensenyar com funciona el negoci.
Per tant, se suplementen abans del part o abans de l'adopció les ajudes estatals.

La Subdirecció General de Formació, per un costat, la capacitació digital per a l'emprenedoria i desenvolupament rural, i la reducció de la bretxa de gènere.
Es tracta d'un programa dirigit a dones, amb un pressupost de 19.
437.
000 euros, i comprén l'actuació que contempla este programa…, se situa en el component 19, Pla nacional de capacitats digitals, les digital skills, a la inversió tres de capacitats digitals per a persones desocupades per a impulsar l'emprenedoria i el desenvolupament rural, i reduir la bretxa de gènere.
Ho dic així perquè és com es diu el programa que heretem, d'alguna manera, és un dels programes en què podríem incidir, i nosaltres considerem important.
I, per tant, posem els diners ahí.
I que té per finalitat el desenvolupament de formació no formal en capacitats digitals, demandades per l'àmbit productiu.

Tot això han de saber també, ja ho coneixen, que forma part de la direcció del Labora, la CEV i els dos sindicats majoritaris, les Comissions Obreres i la UGT, i, per tant, tots estos programes estan acordats dins del diàleg social.
I, per tant, també són les mateixes empreses, a través dels seus representants, qui ens diuen: necessitem que formeu gent en estes coses concretes, que és el que nosaltres necessitem després en l'empresa.
En eixe sentit, sí que he comparegut en altres comissions explicant com havíem avançat en la formació, però, per si de cas vostés no en formaven part, els ho explique ací també encantat.
Deia, a les demandes de l'àmbit productiu, que puguen millorar l'ocupabilitat futura i impulsen l'emprenedoria digital, en este cas, en particular enfortint l'extensió dels startup de base tecnològica, de dones desocupades residents al món rural, amb la vocació de reduir la bretxa de gènere en el marc del Pla de recuperació, transformació i resiliència.

I també un programa mixt d'ocupació i formació, de tallers d'ocupació per a dones, per a atendre aquestes subvencions per a la realització dels tallers.
Hi ha un import de cinc milions d'euros en un programa destinat a dones, es configura com un programa mixt d'ocupació i formació, és a dir, mentre es formen, reben una compensació econòmica.
I que té per objecte millorar l'ocupabilitat de les participants demandants d'ocupació a les quals va dirigit, mitjançant la realització d'obres o serveis d'utilitat pública o interés social que possibiliten a les alumnes treballadores la realització d'un treball efectiu, mitjançant el contracte per a la formació i l'aprenentatge, que, juntament amb la formació professional per a l'ocupació rebuda, li procure la qualificació professional i afavorisca la inserció laboral.
Molts dels nostres cursos, per a poder-los certificar després, i que puga servir per a quan vas a demanar treball a una empresa, poder justificar que tens eixa formació, demana una sèrie d'hores.
Nosaltres ho fem així a través d'una contractació a preu de mercat, en este cas, de salari mínim interprofessional, estudien i, com estan treballant, cobren també.
Els projectes tindran una durada de 12 mesos, equivalents a 1.
920 hores de formació en alternança amb la feina de la pràctica professional.
Durant el desenvolupament del taller d'ocupació, les alumnes treballadores rebran formació professional per a l'ocupació, adequada a l'ocupació que hagen d'exercir, adreçada a l'aprenentatge, la qualificació i l'adquisició de l'experiència professional que els deia, segons el projecte del pla formatiu, als efectes del qual es dedicarà a la formació per a l'ocupació un mínim del 25 % de la durada del projecte.

La Subdirecció General d'Inserció, amb un pressupost de 6.
092.
205 euros, en una inversió en ocupació de la dona i suport de les dones en els àmbits rurals i urbà.
En este cas, este programa són 5.
030.
855 euros, destinats al finançament d'inversions, també del component 23, de noves polítiques públiques per al mercat de treball dinàmic, resilient i inclusiu.
Inversió 2: Ocupació, dona i transversalitat de gènere, en les polítiques públiques de suport a l'activació per l'ocupació.

Un segon programa de formació i inserció de dones víctimes de violència de gènere o de tràfic i explotació sexual, amb compromís de contractació per valor d'1.
061.
350 euros.
És un conveni de col·laboració entre Labora i l'associació Alanna, que treballa amb este col·lectiu.
És un programa de formació i inserció per a dones víctimes de violència de gènere o de tracta i explotació sexual, per separat.
I ací sí que em vull entretindre un minut només a explicar-lo, perquè és un programa molt nou per a nosaltres, i a través d'esta organització no governamental, que té una llarga experiència amb estos dos col·lectius.

En primer lloc, no sé si saben, Labora té un grup d'orientadores específic per a dones en situació de maltractament, que, a més a més, funciona diferent de la majoria, perquè té uns codis que coneixen només elles.
De manera que, quan esta persona arriba allí, no cal que digues el seu nom en veu alta, «baixe a la taula tres», sinó que directament ja tenen estes persones que estan formades en matèria psicològica, etcètera, per a poder fer l'atenció a unes persones que són víctimes d'una situació extremadament greu, i que l'últim que necessiten és haver d'explicar-li cada vegada a una persona nova quina és la seua situació.
De manera que tenen la seua orientadora de referència, cosa que en algun moment aconseguirem que siga per a tot el món, però en este moment, este col·lectiu ens pareixia especialment important.

El que es fa en este programa és, per un costat, algunes d'estes dones que venen d'una experiència terrible com aquesta, que, a més a més, no em correspon a mi, però, curiosament, són sempre elles les que han de canviar de ciutat i desconnectar del seu entorn, i es troben en un lloc que és molt difícil donar-los formació si no els dones recursos econòmics, per tant, el que fem és contractar-les.
Durant un any se'ls dona formació mentre cobren un salari per un import d'uns dos mil euros, perquè inclou la seguretat social, per tant, poc més del salari mínim interprofessional, amb un compromís futur de contractació, que Alanna, l'associació que rep l'ajuda, es compromet a les empreses on els fan treballar, fer les pràctiques, que després es queden incorporades a les plantilles.
És el primer any, és un exercici…, no vaig a dir un exercici de fe perquè és una associació molt seriosa i que funciona molt bé, però encara no tenim els resultats.
I, evidentment, amb les dones prostituïdes, en col·laboració, a més, amb sanitat, no cal que entre en detalls, i en col·laboració també amb policia.
Perquè entendran que moltes d'elles, a més de necessitar una formació i un salari, necessiten protecció per a evitar seguir sent explotades per la maldat humana.

Finalment, la Subdirecció General d'Estratègia i Modernització, 100.
000 euros, accions per a afavorir la transversalitat de gènere en totes les polítiques actives d'ocupació.
És un conveni per a establir les condicions de col·laboració entre Labora i els diferents sectors productius en l'execució de les accions del Pla de recuperació, transformació i resiliència, finançat per la Unió Europea, amb els fons Next Generation d'Europa.

El programa global, Labora, tot això que els he intentat explicar, que li hem dit «Avalem dones», en la línia que tenim «Avalem joves» i «Avalem experiència», o «Avalem territori», per a este 2022…, i que totes estes ajudes ja estan publicades abans que s'acabara l'any, de manera que algunes ja estan resoltes, altres estan en procés de resolucions, estan demanant els ajuntaments, importa un total de 46.
779.
205 euros.

Acabaria amb un breu apunt sobre allò que vam conéixer ahir de l'última EPA.
El 68,25 % de les persones que han trobat faena en la Comunitat Valenciana són dones en este primer trimestre.
Està bé si comparem amb les xifres que els estàvem donant de la baixa representació, que el 68 % hagen estat dones està bé.
Això també té, evidentment, una anàlisi més profunda, i té a vore amb continguts dels diferents sectors on es contracten.
Seguix havent-ne de més feminitzats, de fet, este trimestre ha fet força en el sector serveis i, en canvi, han fluixejat més en els sectors industrials, que estan més masculinitzats, especialment també per la crisi dels combustibles, etcètera, que en algunes zones, d'on vinc jo, per exemple, al sector del taulell ha afectat molt negativament.

La bretxa de gènere, també hem vist en este trimestre, de població desocupada s'ha reduït un 2,25 %, que els assegure que no és poca cosa.
I també, a més a més, reduïm, i això ja no és un mèrit de les polítiques públiques de la Generalitat, sinó, en este cas, de la reforma laboral, es reduïx la taxa de temporalitat, que sempre és una gran notícia, des del nostre punt de vista.
Per a les persones que treballen, però també per a les empreses, perquè tindre una plantilla estable també genera una millora en la seva competitivitat.
I ho dic ací, en esta comissió, perquè majoritàriament són les dones també a qui afecta la temporalitat, per raons que segur que vostés han debatut moltíssimes vegades i que coneixen millor que jo.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté.

Té temps il·limitat, aixina que pot anar més tranquil a la pròxima.
(Rialles)

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació:

Demane disculpes, no en sé.
Sempre parle molt ràpidament.

La senyora presidenta:

¡Ah!
, d'acord, d'acord.
(Rialles)

Aleshores, a continuació intervindrien els grups parlamentaris.

Començaria Unides Podem, la senyora Davó.
Quan vulga pot començar, ara li fique el temps.
Comence, comence.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Nomdedéu, per l'explicació que ens ha fet, que ha fet una radiografia crec que molt general, i que ens ha donat informació de diferents sectors.

Jo voldria començar també destacant que el País Valencià hem estat la comunitat autònoma que més ocupació ha creat en el primer trimestre d'aquest 2022, i que, a més, ha marcat el nivell d'atur més baix des dels nivells del 2008.
I que, tot i que estem lluny de les xifres ideals i que ens agradarien, bé, veiem una tendència que és positiva i en què cal incidir.
I crec que això és gràcies a l'esforç conjunt de la població valenciana, de les empreses, però també les institucions.
Les estatals, com deia vosté, sobretot pel tema de la temporalitat, però també les nostres, des d'on estem engegant i consolidant, perquè també portem set anys consolidant estratègies per millorar eixa ocupació de tots els grups.
I per crear també les condicions idònies per fer propícia l'ocupació i la instal·lació de noves empreses que comporten nous llocs de treball.

Jo crec que ahí, amb el Pla integral d'ocupació i formació, que és «Avalem», en totes les seves vessants, es veu eixa estratègia del Consell i eixe compromís per incrementar l'ocupabilitat de les persones aturades.
I, en concret, amb el programa que vosté exposava avui, amb les dones, que, al final, són les que sempre hem patit i continuem patint una major desocupabilitat, menys en moments puntuals, com deia vosté, el moment de la caiguda de la bombolla de la rajola.
I també és curiós que sempre ens costa més la recuperació d'aquells llocs de treball que s'han destruït.
I a més, que amb aquesta pandèmia, per exemple, ens hem fet conscients de com hi ha hagut eixa major destrucció d'ocupació en sectors feminitzats.

I, per tant, jo crec que ahí cal destacar el treball de la conselleria.
Primer, per a centrar-se en zones geogràfiques on l'atur de les dones és major, i més dificultat hi ha sempre en poder integrar-les en el mercat laboral, i en els sectors feminitzats.
I l'aposta, per tant, de polítiques que siguen transversals i que incloguen formació, inserció, ajudes a autònomes, treball col·laboratiu amb associacions com la que explicava, Alanna, amb víctimes de violència de gènere.
Jo crec que aquestes mesures, junt, també, amb altres mesures que ens arriben des del govern central, per exemple, el Ministeri d'Igualtat i el pla Corresponsables, que hem parlat algunes vegades, ens fan avançar en ocupació i en corresponsabilitat, i, per tant, en millorar l'escenari laboral general de les dones.
Tot i això, som conscients que hem de continuar avançant.

I, per tant, simplement, li faria dues preguntes senzilles.
La primera és: on pensen que han de continuar destinant més recursos i més esforços al llarg del que queda d'aquesta legislatura?

I, després, una valoració general, molt àmplia, no sols del programa, sinó de les polítiques respecte a la millora de l'ocupabilitat i de l'ocupació de les dones que porten fent en aquesta conselleria els últims anys.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Davó.

A continuació, intervindria la senyora Criado, per part del grup Vox.

Té vosté tres minuts, senyora Criado.

La senyora Criado Gonzálbez:

Buenos días, señor secretario autonómico de Empleo.

En primer lugar, agradecerle su comparecencia en esta comisión.

Nos ha hablado del programa Emdona, programa de subvenciones de iniciativa social destinado a la contratación de mujeres desempleadas, en colaboración con las corporaciones locales, en aquellos municipios que tienen hasta 300 habitantes y alguna mujer en desempleo, o entre 301 y 5.
000 habitantes y al menos un 50 % sobre el total de personas inscritas como desempleadas en Labora en su ámbito geográfico.
Las subvenciones para la realización de obras y servicios de interés general, en colaboración con corporaciones locales de la Comunidad Valenciana, cubriendo los costes salariales, incluida la seguridad social.
Y el importe global máximo: 6.
345.
000 euros, fondos procedentes del Servicio Público de Empleo Estatal, condicionado a la declaración de disponibilidad del crédito.

Tenemos varias dudas que nos gustaría que, tras escucharle, nos resolviera.
La primera es: la concesión de las subvenciones destinadas a la contratación de mujeres desempleadas es para la realización de obras o servicios de interés general en el ámbito de la Comunidad Valenciana, ¿de qué obras o servicios se trata?

En segundo lugar, ¿podría explicarnos en base a qué criterio se destina, en los municipios que le voy a enumerar, los siguientes importes?
En el ayuntamiento de Ademuz, 100.
000 euros; en el de La Font d'en Carròs, 103.
630,10 diez euros; en el de Sinarcas, 200.
000 euros; en el de Salinas, 205.
000 euros.

En tercer lugar, nos ha hablado de formación a las mujeres objeto de estas subvenciones.
Nos gustaría saber…, por qué nos ha hablado de formación en violencia de género, y todo lo que hemos entendido es que era formación en género.
¿Se les forma en algún tema que sea útil para emprender una empresa, para sacar adelante una empresa?

En cuarto lugar, estas ayudas tienen como fin subvencionar a las mujeres desempleadas, y la pregunta es: ¿son conscientes de que también hay hombres, con independencia de si son más o menos en número, que lo están pasando muy mal?
¿Por qué esa diferencia entre hombres y mujeres?
¿Por qué no destinan las ayudas a las personas, con independencia del sexo con el que nacen?

En quinto lugar, ¿podría explicarnos el porqué del aumento de la dotación para el 2022 de 6,3 millones de euros a 14 millones de euros?

Y, luego, en sexto lugar, ya sería que nos explicara un poco sobre la redacción, porque en la resolución de 29 de julio de 2021, por la que se convocan estas subvenciones, dice que las trabajadoras podrán ser sustituidas por maternidad, y, a continuación, dicen paternidad.
Y, que nosotros sepamos, el tema de las trabajadoras siempre está ligado con la maternidad, los trabajadores con paternidad.
Hasta ahora no sé de ningún caso de paternidad por parte de una mujer, no sé si es un error de redacción, pero como ustedes dicen a veces cosas tan extrañas, tan raritas, si nos lo pudiera explicar, se lo agradezco.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Criado.

A continuació, intervindria la senyora Quiles, per part del grup Ciudadanos.
Quan vulga.

La senyora Quiles Bailén:

Gracias, presidenta.

Muchas gracias, señor secretario autonómico, por su comparecencia.

Decirle que la verdad es que es un placer tener tantos datos, pero yo me reafirmaba un poco con lo que decía la presidenta, los ha dicho usted tan rápido que me da pena porque, por desgracia, me he perdido muchos.
Y sí que le pediría que si nos los puede trasladar de alguna manera, porque de verdad me han parecido más que interesantes.
Pero vuelvo a reiterar mi agradecimiento.

Yo creo que tenemos claro que el empleo debe ser una prioridad para cualquier gobierno, pero, por desgracia, y usted lo ha dicho, en el ámbito de la ocupación femenina en la Comunidad Valenciana no estamos bien.
Tenemos más de un 16 % de desempleo femenino, cuatro puntos más que el masculino, y dos puntos más que la media nacional.
No sé si con los últimos datos habrá variado.
Y esta desigualdad, por desgracia, explica datos como que, en nuestra comunidad, hay un 42 % de mujeres pobres frente a un 28 % de hombres.
O sea, más de la mitad de las personas que están en situación de pobreza severa son mujeres.
Entre otras cosas, por lo que hablábamos, por la brecha de género en muchas cosas, porque las pensiones de viudedad casi siempre las reciben mujeres, y están por debajo del umbral de la pobreza, y son un 42 %.

Entonces, yo me pregunto: ¿tenemos alguna evaluación de la eficacia del programa Emdona?
Es decir, porque con estos datos…, y, de hecho, usted lo decía, que el paro no baja en el mismo sentido y en el mismo nivel cuando se hacen programas con hombres que con mujeres.
¿Qué está pasando?
Y si han llegado a alguna conclusión o si estamos evaluándolo para intentar mejorar esto.

Revisando también la convocatoria, y lo han dicho compañeros y lo ha comentado usted, se conceden ayudas a municipios con menos de 5.
000 habitantes, y que al menos cuenten con un 50 % de mujeres sobre el total de personas inscritas como desempleadas en Labora, o con alguna mujer, si tienen menos de 300 habitantes.
Mi pregunta es: ¿por qué no en el resto de municipios?
Es decir, ¿por qué se han circunscrito solo a esos, cuando, por desgracia, el paro femenino es nacional, estructural?
Sí que entiendo que algunos sectores… Pero si me lo podría explicar, por qué hay localidades que no se van a poder beneficiar.

Y me preocupa porque, por desgracia, fíjense que yo de verdad creo que tienen ustedes voluntad de hacer las cosas bien, y creo que lo intentan, pero es que el «Avalem joves» no ha salido muy bien, y me da miedo que esto salga igual de mal.
Entonces, yo le pedía esa evaluación.
¿Por qué?
Porque entiendo que el empleo lo debe crear el sector privado.
La administración estamos para apoyar y para ayudar, y para formar, pero no vamos a apostar todo a lo público.

Porque, yo, otra pregunta que le haría, ¿de verdad consideran que estos programas, o este tipo de programas, son eficaces para su objetivo, que es minimizar las tasas de desempleo femenino, pero de manera estructural?
Es decir, la gente trabaja o se forma durante seis meses o un año, ¿y luego qué?
O sea, ¿luego qué pasa con esas mujeres?
Vuelvo a preguntar: ¿tenemos datos concretos que avalen la eficacia, a medio plazo, de este programa?
Y yo me pregunto: ¿consideran ustedes que un contrato de seis meses no es precario, con la situación que tenemos?
Porque eso, para mí, desde luego, no es generar empleo de calidad.

Y la última pregunta ya: ¿con qué medidas de control se cuenta para que las subvenciones no se utilicen a veces, como ha pasado en otras, para contratar parientes de algún cargo político?
Porque sí hay otro tipo de programas que sí tienen esa posibilidad de prohibir contratar a descendientes, aunque alguno se lo ha saltado.

Muchísimas gracias, señor secretario.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Quiles.

A continuació, intervindria la senyora Àlvaro, per part de Compromís.
Quan vulga.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, presidenta.

I gràcies també, senyor Enric Nomdedéu, per vindre a esta comissió, i més encara per fer-ho a petició pròpia.
Una petició pròpia que, vull recordar, va arribar a un mes i onze dies d'haver engegat el nou pressupost de 2022, i que ens ha tingut en compte a esta comissió.
Per la qual cosa, jo volia agrair-li esta compareixença i, sobretot, que la fera vosté a petició pròpia, i més encara quan ve amb tan bones notícies que, de veritat, a nosaltres ens agrada molt escoltar.

Respecte a les dades de l'atur que hem conegut i que vosté ha detallat, des del 2015, enhorabona, perquè no han sigut unes circumstàncies gens fàcils, tot el contrari, hem tingut unes condicions força adverses.
Però, especialment, em congratula que vinga hui vosté justament quan ahir coneixíem que el País Valencià era l'autonomia que més havia creat ocupació, i no només ocupació, sinó també afiliació a la seguretat social.
I que, a més a més, hem incrementat la població ocupada en el col·lectiu de dones, que vosté sap que és molt complicat.
Mire, de fet, hui les persones expertes analitzaven les dades de l'atur a la resta d'Espanya, que no han estat tan favorables com ací, no tenen un Labora, com nosaltres tenim.
Però hi havia una dada que a mi m'ha semblat força significativa, i és que des del 2008 no es registrava un atur tan baix entre les dones.
Per la qual cosa, enhorabona.
I hui la veritat és que és molt benvingut a esta comissió.

Pel que fa al programa 2021 que vosté ha explicat, a mi m'ha sobtat que hi haguera molta més implicació per part d'una província com Castelló, que no pas per Alacant, però, efectivament, quan vosté ho ha explicat, es dirigien a poblacions amb menor població.
Per la qual cosa, enhorabona, perquè les xifres indiquen que vostés han reduït el nombre de dones entre els grups de quaranta-cinc anys -que són els més dificultosos, per cert-, però també per eixa aposta contra el despoblament.
Està comprovat que si les dones ens n'anem, que si les dones no tenim ocupació, els pobles es despoblen.
Per la qual cosa, enhorabona per eixa acció del 2021, que esperem que tinga continuació en el 2022, com vosté ens ha detallat.

També no dubte en fer-nos arribar aquells resultats del programa que vostés tenen amb Alanna, una entitat que realment nosaltres també voldríem elogiar des d'ací, i que ens congratulem que tinguen amb vosté un conveni.

I, per últim, una última pregunta, de la qual vosté no ha parlat, però a mi m'inquieta, i prou.
Sobre el programa de Labora, un altre programa de Labora que també enguany comença, que és el d'impulsar les empreses per a aplicar la setmana de 32 hores laborals, i que ha tingut inclús ressò en l'estat espanyol…, de fet, també hi ha una partida pressupostària de l'estat espanyol per a posar en pràctica este programa.
Vosté creu que si apostem per una setmana de 32 hores, continuarem afavorint una baixada de l'atur entre el col·lectiu de dones, que som les que més el patim?
Eixa és la pregunta que hui volia formular-li.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyora Àlvaro.

A continuació, aniria el grup popular, per part de la senyora Mezquita.
Quan vulga.

La senyora Mezquita Juan:

Moltes gràcies, presidenta.

Señor Nomdedéu, bienvenido.

Muchas gracias por comparecer, por darnos esa información de manera tan detallada, pero que nos ha sido, ya le digo yo, imposible de recopilar y anotar.
(Rialles.
Veus) Se lo digo más que nada porque para su comparecencia estuve revisando todos los datos que figuran en la web de Labora, y sí que me llama la atención, por ejemplo, que la memoria de 2021 a día de hoy no está vigente todavía y, por tanto, es difícil consultar los datos, nos tenemos que remitir a la memoria de 2020.
Me gustaría también que me explicara un poquito si esto es algo…, porque ya ha pasado suficiente tiempo como para poder estar.
Porque es importante, en estas cuestiones, estar lo más al día posible.

Hablaba usted del empleo de las mujeres, y parece ser que hayamos visto un poquito de subida, pero, evidentemente, no está proporcionada en todas las provincias.
Por ejemplo, la provincia de Castellón ha salido la más perjudicada, y es la que directamente a mí me interesa.
Entonces, quería preguntarle, en este sentido, si por tema del ámbito geográfico se están llevando algunas acciones específicas para compensar estas diferencias que se dan en nuestra comunidad, en ese sentido.

Luego, incidía también en la dificultad de la empleabilidad de las mujeres en el mundo rural.
Para estas mujeres que viven en el mundo rural, ¿qué acciones concretas tienen previstas implementar para que sea más contundente, y dar una solución a esta dificultad de empleabilidad de las mujeres en el medio rural?

Después, hablaba también de las demandas en el ámbito productivo, pero no ha dicho cuál.
Es decir, comentaba que se ponen en contacto para ver cuáles son las demandas, porque así se redirigen las formaciones para poder compensar esa oferta-demanda.
Pero no ha dicho cuáles son los sectores, que ámbitos productivos son los que están demandando mujeres para emplear.

Después, en cuanto a los sectores justamente donde, finalmente, acaban siendo contratadas las mujeres, me gustaría que nos incidiera si estamos ante la continuidad de la feminización laboral.
Es decir, siempre acabamos viendo que las mujeres acaban en los servicios domésticos, en hostelería, en servicios de cuidados… No en sectores industriales.
Es decir, ¿qué acciones tienen previstas emprender para compensar este déficit que hay?

Y, simplemente para acabar, sí que me gustaría que nos dijera qué empresas se han interesado para formar parte de esa experiencia piloto de reducir la jornada laboral a 32 horas.
Y si tienen previsto evaluar, una especie de memoria, una auditoría final, para verificar si esto sirve de algo o no sirve para el tema…, evidentemente, no solo para facilitar la contratación de las mujeres, sino también la conciliación de la vida personal y laboral.

Y ya con esto, de momento, acabo.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Mezquita.

I acabaríem amb el grup socialista, per part de la senyora Mustafá.
Quan vulga.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, presidenta.

Bé, benvingut a les Corts, senyor Nomdedéu.
Quin gust de vore'ns les cares de nou, en el bon sentit de la paraula.

Volia agrair la seua intervenció i també la feina, així com la de la directora general de Labora, Rocío Briones, i a totes les dones que des del seu organisme, i també des d'Alanna, han treballat per a fer realitat el programa que vosté ens ha presentat.

Perquè, òbviament, la paraula atur és de gènere masculí, però en la societat s'expressa, desafortunadament, en femení.
El Consell progressista de la Generalitat està treballant des de 2015 en polítiques d'ocupació transversals com no s'havia fet mai, però, desgraciadament, com ha assenyalat vosté, no és suficient per a acabar amb el drama de la desocupació, que s'acarnissa particularment amb les dones.
Són dades objectives, no entenem la ceguera o la mala fe d'alguns.
Tots els indicadors de gènere en el mercat laboral, tant d'accés com de manteniment i promoció, assenyalen una situació desfavorable de les dones.
Quan puja l'atur, ho fa en una proporció superior en la població femenina, quasi el doble; però, no obstant això, quan baixa no es reduïx en la mateixa proporció entre les dones.
És a dir, que, com sempre, quan les coses van malament, per a nosaltres, per a les dones, van encara pitjor.

Per això és una bona notícia que, de forma pionera, la Generalitat Valenciana impulse un programa específic per a tallar l'atur entre les dones, l'«Avalem dones», en el qual s'inclou la línia que vosté ens ha explicat hui, la línia Emdona.
I és una mostra contundent i clara de com es pot fer política per a millorar la vida dels valencians i les valencianes.
Accions d'eixes que fan sentir orgull d'un govern, el de Ximo Puig, el del Botànic, que dona solucions i que resol els problemes que té la seua ciutadania.

Unes actuacions i uns drets que, no ho oblidem, no estan blindats, sinó que cal lluitar tots els dies per a mantindre'ls.
Ho estem veient ara, lamentablement, aquests dies, amb els pactes de la vergonya entre el PP i l'extrema dreta.
Allò que costa tant d'aconseguir, anys, d'una plomada s'esborra, a canvi d'un seient presidencial.
«Avalem dones» és, precisament, el tipus d'actuacions que amb un govern pactat amb l'extrema dreta, un govern PP-Vox, eliminaria.
Aquest programa mai hauria existit amb els governs de la intolerància i del rancor contra les dones.
Necessitem una altra forma de fer les coses, la d'este govern progressista, que ha aconseguit que la nostra siga la comunitat autònoma on més ha crescut l'ocupació, que tingam el primer millor primer trimestre des de 1977, amb quasi quaranta mil nous empleats i empleades, i que marquem un rècord històric amb 1.
341.
800 persones amb contracte indefinit.
Tot un èxit.

Anem per feina, senyor Nomdedéu.
Les dades que ens ha mostrat són esperançadores.

Gràcies i endavant.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Mustafá.

A continuació, tindria, per temps il·limitat, el secretari autonòmic temps per a contestar a les seues senyories.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació:

Moltes gràcies.

Procuraré fer-ho una miqueta més pausadament.
Tinc el mal costum de parlar extraordinàriament ràpid, i això comprenc que els haja generat dificultats.
Demane disculpes una vegada més, els hi farem arribar la intervenció a tots els grups perquè puguen repassar, almenys, el que són les xifres, que diguem que és el que segurament els ha costat més de poder seguir.

A la senyora Davó, d'Unides Podem.
Deia les tendències…, he anat anotant coses.
Millorar l'ocupabilitat, metodologia… Molt bé.
Sobre com prenem les decisions per a millorar l'ocupabilitat.
Una de les coses que esta direcció…, i això li ho dic a la senyora Mustafá, jo soc un sostre de cristall en Labora.
Hi ha cinc subdirectores, dues directores generals i jo, que estic en el vèrtex superior.
I tots els dies, a les cinc i quart del matí, quan m'alce, em pregunte si estic ací perquè soc graduat social, llicenciat en ciències del treball, tècnic superior en relacions industrials o perquè em tocava per partit i per ser home.
En qualsevol cas, li puc dir que treballem molt coordinadament amb les subdirectores, amb les directores Rocío Briones i Eva Hernández.

I una de les coses que nosaltres, com a direcció, teníem molt clara és que volíem introduir metodologia científica -i amb això, d'alguna manera, conteste també a la diputada de Ciudadanos-, d'analitzar permanentment què és el que estàvem fent.
Perquè una de les coses que ens vam trobar quan vam arribar…, veníem de procedències diferents, d'àmbits laborals, tot i que Rocío Briones, per exemple, i jo, som…, anava a dir «som companys de carrera», però no, ella és molt més jove i ho va fer en una altra facultat, però som diplomats en les mateixes llicenciatures.
Que no teníem segur si les coses que es feien des del servei públic d'ocupació eren un pes mort o no, si servien o no servien.
Si les coses que passaven en el mercat de treball era gràcies a allò que nosaltres podíem fer, des del servei públic, malgrat el que nosaltres podíem fer o amb independència del que podíem fer.
I això ens pareix que per a algú que ha de prendre decisions polítiques amb un pressupost de 450 milions d'euros no és acceptable.
Per tant, volíem introduir eixa metodologia científica.

Com vam fer això?
Primer, amb el tema de formació, i així conteste també alguna pregunta que no sé exactament qui havia fet, no recorde ara…, ara ho miraré, que deia: «Exactament, què és el que li demanen les empreses?
» Crec que era la diputada del Partit Popular.
(Adreçant-se a la senyora Mezquita) Crec que ha sigut vosté, veritat?
Que deia: «Exactament què és?
No ho ha dit».
Doncs, efectivament, no he dit el que ens demanen les empreses.
El que els déiem és que vam posar en marxa «Avalem territori», que això sí que ho coneixeran vostés ja, com a metodologia de treball, que en allò que consistia era en disseccionar el territori a través dels pactes per l'ocupació, de què formen part la patronal territorialitzada.
És a dir, quan parlem del Vinalopó, les empreses del Vinalopó, la CEV determina quines empreses del Vinalopó; els sindicats, Comissions Obreres i UGT, que són els majoritaris i que, per llei, han de formar-ne part sempre, del Vinalopó; els centres de formació professionals nostres o les empreses de formació que col·laboren amb Labora del Vinalopó; els d'educació també, estem fent un gran treball per a trobar els dos models de Formació Professional.
I els ajuntaments, que tenen una relació molt directa amb el teixit econòmic de les seues ciutats.
I amb una metodologia que dirigeix, a través d'un conveni, les diferents universitats públiques valencianes, preguntar, en la mesura que l'economia puga ser predictible, cap a on pot créixer eixa comarca, quins llocs de treball es poden produir en eixa comarca.

Una vegada tenim eixe diagnòstic, i ens diuen: doncs ací és el vi, ací és la fusta, ací és el calcer… Preguntaria a les empreses concretes, a través d'unes figures, que li hem dit de prospecció, quines formacions específiques necessiten en eixe sector.
És a dir, sabem, per exemple, que en Elx la sabata és un sector potent, per tant, quan Elx ens demane a nosaltres ajudes per a la formació, de cursos de formació, que subvenciona Labora a través de l'ajuntament o a través d'empreses i tal, si ens demanen jardineria i nosaltres no hem detectat eixa necessitat, doncs això val un punt, per dir-ho d'alguna manera, però si ens demanen allò que sí que hem detectat, això val més punts i, per tant, té més possibilitats que puga fer eixe curs.

I, en paral·lel, treballem amb les empreses perquè dissenyen cada vegada més la formació específica, perquè hi ha un desajust molt gran entre la formació que s'està oferint des d'allò públic, per dir-ho així…, també des de les empreses col·laboradores.
Sàpiguen que treballem amb 850 empreses privades, la formació que fa Labora, tenim els nostres centres propis, però després hi ha 850 acadèmies i institucions més menudes repartides una miqueta per tot el territori.
I no sempre s'ajusta a allò que demanen els sectors.
Per tant, és veritat que encara no hem aconseguit eixe match entre allò que de veritat demanen, però es va avançant en eixa direcció i ho fem, senyora Davó, amb la metodologia científica per a prendre les decisions.

És veritat que els sectors més dèbils econòmicament són els més feminitzats, això ho han dit algunes de vostés també, i això, òbviament, representa una preocupació per a nosaltres com a administració pública.
Jo vull recordar, i amb això conteste també transversalment, si em permeten, algunes de les qüestions que s'han plantejat ací, que això és un programa que se suma a allò que fem habitualment.
És a dir, per què els pobles més menuts?
I com és que es queden fora els grans?
No, no, els grans no es queden fora, els grans seguixen tenint totes les polítiques que tenien, no ha canviat això.
Seguixen tenint els Empuju, tots els programes de formació per a municipis de qualsevol dimensió.
Jo crec que «Avalem joves» ha funcionat una miqueta millor del que deien vostés, crec; però, en qualsevol cas, per a tots els ajuntaments.
Una de les primeres coses que va fer esta direcció de Labora és trencar amb una dinàmica anterior, per la qual, diguem, les ajudes es donaven en funció de pressupost al primer que arribava, i ens vam comprometre que, com a mínim, tots els municipis que ho demanaren tingueren una figura d'Empuju i una d'Encuju.
I després, en funció de la mida de l'ajuntament, en funció del que ens demanaren, més; però garantir, perquè si no es quedaven sempre els pobles menuts…, vostés coneixen el territori, saben que hi ha pobles a on el secretari o la secretària apareix dos vegades al mes o una vegada cada dos mesos.
Mentres demana la subvenció, ha arribat Castelló, per dir alguna cosa, i ja s'ha emportat el més gros d'això.

Per tant, ajudes n'hi ha per a tots els ajuntaments, però hem detectat, i és el que intentava explicar al principi, que la nostra obligació -sempre pensem filosòficament- com a servei públic, si som capaços d'incidir en aquells sectors socials amb més dificultats d'inserció, estarem fent un servei públic que siga transversal i servirà per a tot el món.
A on hem detectat especials problemes?
Doncs en sectors molt feminitzats, que són els més dèbils, efectivament, el sector serveis, i en els pobles més menuts, on les oportunitats laborals són més escasses.
I, per tant, hem considerat que hi calia fer una incidència específica, sense abandonar València o Alacant o Elx o Castelló, o jo què sé, o Sagunt.
Tenen ajudes milionàries tots els anys en este sentit, per a crear formació.

A on hem de destinar els recursos?
Doncs, com estem destinant una quantitat…, insistisc, este és l'any amb més pressupost de Labora, i ací vull aprofitar per agrair els grups que li han donat suport al nostre pressupost, que no són només els del Botànic, en este cas també Ciudadanos, que va votar a favor del pressupost de Labora, en este cas.
Perquè jo crec que s'entenia eixe esforç que fèiem d'intentar arribar a tot arreu, però ser també molt conscients que havíem d'incidir en algunes qüestions molt concretes territorials o de gènere, en este cas, o en alguns sectors.

Les valoracions polítiques de la millora de l'ocupabilitat, més que una valoració política, si m'ho permet, senyora Davó, una valoració estadística la vam vore ahir.
Vull dir, açò serà per a sempre així?
No.
Ens podem rendir o…?
No, però escolten, a mi, des d'esta cambra, en algun trimestre que les coses han anat malament, han demanat la meua dimissió.
Em pareix raonable, espere que avui no em demanen que m'augmenten el jornal perquè han anat millor.
Perquè no tindria sentit, perquè al final les polítiques d'ocupació són una pel·lícula, no són una fotografia.
Si fem una fotografia ahir, mira què bé, però a la millor el trimestre que ve hauré de comparéixer ací i dir: senyores, ho hem fatal, no ens han eixit les coses bé.
Per tant, un poc de prudència quan fas una lectura.

I veiem, deia la senyora Mustafá, des del 1977 no havíem tingut un primer trimestre tan bo; des del 2008, deia la senyora Àlvaro, no hem tingut unes xifres d'atur tan baixes.
Doncs eixa trajectòria sí que avala, d'alguna manera, no un mèrit de Labora, que tampoc estem tan babaus per a creure'ns això, sinó una realitat d'una certa estabilitat i que les empreses valencianes, afortunadament, poden anar contractant gent.
I la contracten no perquè nosaltres donem ajudes, evidentment que no, la contracten perquè tenen clients.
I si tenen clients és, entre altres coses, perquè algunes de les polítiques que fa la nostra conselleria, això sí que és cert, en el canvi de model industrial, etcètera, etcètera, aconseguixen portar inversions.

Com ens ho fem, ha preguntat algú també…, estic barrejant-ho tot un poc, ja em perdonaran.
Com ens ho fem per a aconseguir que les dones, que és el tema del que estem parlant avui, en el mercat laboral s'incorporen a sectors industrials, que donen uns llocs de treball més estables en el temps.
Doncs oferint la formació necessària, això que els deia abans que ens demanen les empreses, tant a hòmens com a dones.
Però, com els he dit des del principi, les nostres polítiques de transversalitat fan que en tots aquells sectors…, i això val per a les ajudes a la contractació, però també per a incorporar-se a un curs.
En aquells sectors que estan masculinitzats, diguem, la condició de dona et dona més punts que la d'home, i al revés, en els altres també passa.
Per tant, intentem…, ho dic també pel que deia la senyora diputada de Vox; clar, és una qüestió de persones.
En aquells sectors on els homes estan en inferioritat contractual, per dir-ho aixina, les ajudes són millors si contractes a un home que a una dona perquè pretenem un equilibri, no pretenem una cosa diferent.

¡Ah!
, molt bé, preguntava la senyora Criado, si ho he apuntat bé, preguntava per què la diferència entre Ademuz, que són no sé quants diners, i en altre… Perquè donem el que ens demanen els municipis, bàsicament, mentres quede pressupost.
Amb eixa condició bàsica que he explicat, sempre garantint que qualsevol ajuntament que demane ajudes en rebrà, com a mínim una unitat d'ajuda, per dir-ho d'eixa manera.
I després, si algun ajuntament, perquè té prevista una obra en la qual pot contractar més gent, perquè té més dificultats per a cobrir determinades places, etcètera, etcètera, en demana més, doncs per això en tenen uns més.
No decidim nosaltres, este ajuntament dos i aquell quatre; els ajuntaments demanen i això després es publica també en la pàgina web.
I eixa és la raó per la qual uns en tenen més i uns altres…

No sé si ho he entés bé, crec que ha dit que nosaltres parlàvem de formar en violència de gènere o… No, no; nosaltres la formació que fem és de caràcter estrictament econòmic i professional, eh?
No, no; no fem…, deia que tenim gent formada en violència de gènere en el nostre servei d'orientació per a quan venen dones víctimes de la violència de gènere les puguen atendre amb coneiximent de causa.
Però la gent que nosaltres formem en Labora se la forma en la professió que vaja a exercir.
Si algú haguera d'exercir com a mediadora en este tipus de conflictes se li oferiria eixa formació, però si el que venen és a aprendre a fer sabates, els ensenyem a cosir a màquina.
Vull dir, això que s'entenga bé també.

Per què s'incrementa de 6,3 a 14 milions?
Doncs perquè les coses no anaven bé.
Ho he dit al principi, perquè les coses que estàvem fent no eren suficients com perquè les millores es desequilibraren en el sentit positiu, per dir-ho d'alguna manera.
Seguíem…, com deia la senyora Mustafá, quan les coses van malament, van malament per a tot el món, per a les famílies, per a tal, per als individus, siguen hòmens, siguen dones; però van sempre pitjor per a les dones.
I, quan les coses comencen a anar bé, en general, en certs moments puntuals, com hem apuntat abans…, o siga, sempre els van una miqueta millor als hòmens.
Per això hem intentat incrementar el pressupost i hem fet ajudes concretes, sense abandonar en absolut la transversalitat, sense abandonar les ajudes a tots els municipis de qualsevol mida i sense abandonar tampoc els hòmens, que tenen els mateixos drets laborals -o haurien de tindre els mateixos drets laborals- que les dones.

A la senyora Quiles m'havia apuntat passar-li per escrit les dades, perquè he vist que, efectivament, hem anat molt ràpidament.

L'avaluació sobre l'eficàcia.
És el que deia, a nosaltres ens avalua, entre altres, el Sepe, amb uns criteris…, i li he de dir que no sempre aprovem, eh?
No sempre aprovem, amb criteris molt severs.
Este últim mes ha sigut molt dur perquè ha sigut el d'avaluacions, de posar molts papers i tot el funcionariat de la casa treballant.
M'agradaria pensar, toque fusta, que esta vegada anirà una miqueta millor, perquè havíem corregit algunes de les deficiències que ens marcaven.
Perquè, precisament, necessitàvem saber si de veritat les polítiques que fem tenen o no tenen una translació a la realitat econòmica.
I no totes, no totes la tenien.

Per què, preguntava, especialment municipis de menys de 5.
000 i de menys de 300?
Doncs perquè ajudes hi ha per a tots els municipis, però en eixos en concret hi han més dificultats per a trobar treball, és més difícil que hi haja una empresa en un poble de 600 habitants que en un de 60.
000.
I especialment per a les dones, per això ho hem concentrat ahí.
I perquè s'alinea també, com deia, amb els programes de lluita contra el despoblament, com ha dit crec que ha sigut la senyora Àlvaro.
La consolidació del treball i de les dones en el medi rural permet, perquè sobre vostés recauen majoritàriament tots els treballs de cures, etcètera, permet que la població s'estabilitze.
Si vostés se'n van dels pobles, és més ràpid el despoblament que si se'n van els hòmens, que és igual de greu.

I, efectivament, ahí reconec jo el Ciudadanos liberal.
Clar que és el sector privat, però és que per a mi, que soc un socialdemòcrata més, en el sector privat és on he de crear ocupació.
Però què passa?
Que no se'n creava suficient.
I quan nosaltres estem en la direcció, com li deia, amb la CEV, ens demanaven dos coses, bàsicament: «Necessitem que milloreu la formació», en això estem treballant i estem treballant molt.
També, insistisc, esta mateixa setmana hem aprovat que sis centres de formació professional, que eren cinc d'educació i un de Labora, passen a ser mixts, en el sentit que nosaltres podrem oferir formació en eixos centres i ells podran oferir formació en la nostra.
Perquè intentem treballar els dos models de Formació Professional, que es vagen trobant, eixe és un debat molt interessant.
Ens demanaven formació i ens demanaven experiència per a la gent.

I ens deien una cosa que té molt de sentit: «Escolte, jo no vaig a contractar algú perquè vosté em done 21.
000 euros.
Jo fabrique cadires, jo vaig a contractar algú si tinc clients per a les meues cadires».
I això vol dir, entre altres coses, que hi hagen diners fora, en el mercat, en la realitat.
Doncs totes estes persones, que en el cas d'«Avalem joves», també en el d'«Avalem experiència», han passat per ajuntaments per a fer una espècie d'Erasmus laboral o de mili de treball…, perquè recorden que això ens ha costat moltíssim que ens ho aprovara la Unió Europea.
Perquè la Unió Europea no accepta i no es partidària -jo personalment tampoc- que eixos contractes es facen d'un any -d'un any, eh?
De sis mesos no- en els ajuntaments, perquè això no garanteix res.
Per això són contractes de formació en formació, amb tutorització del mateix ajuntament i la Unió Europea, que això ja saben vostés com ens controla.
Accepta que això puga millorar l'ocupabilitat d'eixes persones, perquè han estat agafant experiència en el seu rang laboral al costat de professionals, en este cas, de l'administració.

I això ens dona les dos coses per a les empreses privades; la primera, la primera línia del currículum d'estes persones, que d'altra manera no havien tingut encara l'oportunitat.
«Però tu què has fet, xaval?
Doncs, mira, vaig estar un any treballant en l'obra en l'ajuntament del meu poble», ja tinc la primera.
I, la segona, durant un any ha estat ingressant diners, alguna cadira haurà comprat.
Hem posat diners en el mercat i haurà acabat afavorint les empreses privades, que són les que al final, efectivament, han de acabar contractant, si volem una economia que funcione i que siga estable.
Des d'eixe punt de vista, no puc estar més d'acord, que és el sector (consulta els apunts) -m'he perdut algú, em pareix… Ací està-… És en el sector privat on s'hauria de crear la major part de l'ocupació, i no en el sector públic.
De fet, nosaltres no podem crear ni creem treball en el sector públic; són certes pràctiques laborals, no són exactament, sinó programes de formació i ocupació en paral·lel, però totes estes persones després no poden quedar-se en l'administració.
En l'administració s'hi entra d'una altra manera, com vostés saben.

La senyora Àlvaro, de Compromís.
Doncs sí, compareixem a petició pròpia i compareixem relativament ràpid, ho sol·licitem relativament ràpid, una vegada es posa en marxa el pressupost d'enguany, s'obri el pressupost d'enguany, i podem tindre alguna xifra ja per a vindre a explicar.
Perquè ens pareix rellevant, que estem fent una faena molt específica, i en saber que hi ha una comissió en les Corts que tracta, precisament, de tot això, ens semblava una obligació -i un plaer també- vindre i explicar les coses que fem perquè ens vagen dient les que no d'allò, perquè ho coneguen també…, perquè nosaltres intentem saber el que passa a les Corts i ho sabem a través de les PNL que ens fan arribar i de les esmenes al pressupost.
I tenim la sensació, ja em disculparan, que en general hi ha un grau de desconeiximent bastant alt del que estem fent nosaltres, perquè a vegades ens arriben esmenes o PNL que ens demanen coses que ja estan fetes, coses en què no tenim competència, coses en què no… I altres, a la millor, amb les quals no estem d'acord.
I vam pensar: està bé que millorem la relació, que l'executiu vinga a explicar-li al legislatiu el que fem, de manera que les seues propostes posteriors puguen ser-nos també molt més útils per a millorar el que fem.
Eixa és la raó de demanar-la.

Vosté sap millor que jo que jo no vaig triar el dia, no sabia que em tocaria el dia després de l'EPA ni sabia que les xifres anaven a ser estes.
(Rialles) Haguera pogut comparéixer avui amb una mala EPA i haguera comparegut igual.
Vull dir, que això no estava pensat, eh?
La veritat, li he de confessar que anit, quan preparava una miqueta això, vaig dir: mira, xe, vaig a afegir al final que han anat bé les xifres, perquè si no tenia un relat que era el que era.
Bé, ja els ho puc dir, en el primer trimestre alguna coseta hem vist ja que sembla avalar el model de treball que fem.

Bé, ja com deia vosté, per què en la província de Castelló passava això, que hi havia…, doncs perquè la província de Castelló concentra un percentatge elevadíssim de municipis amb molt poca població.
I per això ens n'han demanat més, i en altres lloc menys.

Compartim la visió amable i generosa que té d'Alanna.

I sobre la setmana laboral de 32 hores o quatre dies, intente contestar, perquè crec que havia sigut també la senyora Mezquita qui havia fet alguna consideració i alguna pregunta.
Vosté pregunta: quantes empreses s'han interessat?
El programa d'ajudes encara no està publicat, està en este moment en el circuit encara, està en l'advocacia per a vore'l.
Creiem que el podrem publicar en juny i, per tant, fins que no es coneguen les condicions… Han telefonat algunes empreses, també li diré que només de veu, preguntant: escolta, tot això com anirà?
I els he hagut de dir que esperen que es publique.

Què és el que estem fent en això?
Mire, en la nostra faena com a Labora i la meua com a secretari autonòmic i director general de Labora -i, per tant, faig la separació, perquè també depén de mi la direcció general de treball-, la principal és esta, és preocupar-nos de la situació de les persones que no tenen treball; però, també, a través de la direcció general, de la millora de les condicions de treball de les que sí que en tenen.
Quan fa uns anys, en el 2018 crec que va ser, vaig parlar per primera vegada en públic, en un acte en la setmana de l'economia d'Alzira, d'això de la setmana de les 32 hores o quatre dies, era: «Però què diuen estos, s'han begut l'enteniment?
» Bé, el dia 27 i 28 d'este mes, València es converteix en la capital mundial d'este debat.
Amb més de 20 ponents de 13 països diferents, a on hi haurà diferents ponents, però, a més, diferents meses de debat.
Hi haurà una mesa on estaran representants sindicals, el senyor Unai Sordo, en fi, els secretaris generals espanyols de Comissions Obreres, de la UGT, del sindicat del metall francés, que va reduir a 28 hores la setmana, el metall…, ai, francés, perdó, alemany.
Sindicats italians, sindicats francesos… Hi ha una altra mesa amb empreses espanyoles, algunes valencianes, concretament, i altres de fora, que estan pel seu compte experimentant en este sentit.
Hi haurà una altra mesa de formacions polítiques internacionals, que estem nosaltres, el meu partit, concretament, que ho portava en el programa; que hi ha representants del Partit Nacionalista Escocés; que hi ha representants dels Verds francesos, de diferents partits que en els seus programes ho portaven.
Ja dic, ve gent de 13 països diferents, crec que eren, al final.
Hi ha una taula d'experts mundials en esta matèria, una altra d'associacions.
En els experts ve gent de Nova Zelanda, ve gent de Xile, ve gent d'Anglaterra, de França, d'Alemanya, d'Itàlia…

És un debat que existix i que està en el món.
Miren, fa cent anys i escaig, el senyor Henry Ford va vore que millorant el procés productiu en les seues fàbriques podien passar a treballar 40 hores.
Em volen dir vostés que si el senyor Ford se n'anara ara a Almussafes i vera la fàbrica que tenim ací, la reconeixeria?
No, clar, això és molt més modern que el que hi havia fa cent anys.
I com és que en 100 anys s'haja pogut construir moltíssims més vehicles, amb més seguretat industrial, etcètera, etcètera, i seguim treballant 40 hores?
Hi ha alguna qüestió de repartiment.
Però, en qualsevol cas, el que fem és un debat internacional, mundial, que ens posa una miqueta en el centre d'eixe debat per a vore com ho volem fer.
I és un debat que coneixen perfectament Comissions Obreres, la UGT i la CEV.

Jo recorde que quan li ho vaig plantejar al president de la patronal, ell va dir: «A vore, tu m'estàs dient que això ha de tindre tres característiques bàsiques».
La primera, acord de l'empresa, vull dir, nosaltres no legislem, la nostra idea no és legislar.
És, simplement, hi ha empreses que ja ho estan fent, açò està dins del marc de la negociació col·lectiva, si vostés ho volen fer, nosaltres, com a administració, creiem que va més enllà d'un benefici per a eixa empresa i que és un benefici global.
Per tant, igual que col·laborem amb programes experimentals en altres qüestions, volem col·laborar econòmicament.
El president de la CEV em va dir: «Home, si no és obligatori, si les empreses i les nostres treballadores decidim què volem i damunt ajudeu, jo què t'he de dir?
Doncs, bé, que facen el que vullguen les nostres associades».
És la primera cosa que demanem a les empreses, un acord sindical i empresarial.

La segona qüestió, un programa de millora del procés productiu, perquè és un programa pensat per a la millora de la productivitat.
Nosaltres mantenim que, estadísticament, treballem més hores que la mitjana europea i som menys productius.
Per tant, en eixa equació, hi ha alguna cosa que no acaba de quadrar, i segurament seran els processos.
És evident que la Ford, que deia abans, no vindrà a preguntar-li a Labora com s'ha d'organitzar industrialment, perquè té els seus enginyers, etcètera.
Però és que el 85 % de les nostres empreses són xicotetes i mitjanes empreses, i no ha anat ningú a explicar-los-hi com millorar els seus processos productius.
I això ho podem fer gratuïtament a través del Ivace, on hi ha tècnics que els ho poden proposar, i segons això, nosaltres oferim la formació específica per a eixa nova manera de treballar.
La formació que està dins dels programes econòmics, no ens costa més diners dels que teníem, perquè a això es dedica Labora també, a formar.
Recordem que nosaltres donem formació a les persones aturades i a les persones que estan treballant, per llei, a més, que se'ls descompta de la nòmina a tots, un percentatge, a nosaltres i a les empreses, per a formar la gent que està treballant.
I posem sobre la taula eixe programa.

No li puc dir quantes empreses, perquè encara no s'ha publicat; es publicarà, si tot va bé, en juny.
Per tant, em compromet en gener, febrer, de l'any que ve…, és un programa a tres anys, del qual les empreses es poden despenjar al cap d'un any sense cap tipus de problema i sense cap càstig econòmic, per dir-ho així.
És un experimental, n'hem fet molts, eh?
El que passa és que este crida més l'atenció.

No ens ha funcionat en la nostra empresa, perquè això no és una mesura que es puga fer per decret.
En l'únic lloc que s'ha intentat una cosa així i ha fracassat és en França, que es va intentar fer per decret.
Mire, això no pot funcionar igual en totes les empreses, ni en tots els sectors, ni tan sols en tots els departaments de totes les empreses.
Primer, ha de ser una qüestió d'un acord de la mateixa empresa, que crega que ho pot millorar, i com a administració els acompanyem, però no és una cosa que valga per a tot el món i al mateix temps.
Per tant, anem piano piano.

És molt ambiciós respecte a la filosofia del projecte, perquè nosaltres creiem en l'economia del triple balanç, que hem parlat moltes vegades d'això.
És a dir, una organització, la que siga, una empresa especialment, ha de tindre un balanç mediambiental equilibrat, consumir els recursos necessaris, però només els necessaris, i procurar deixar la menor petjada possible.
Un balanç, i això vosté, que és especialista en psicologia del treball, un balanç social, de manera que les persones que hi treballen es puguen sentir identificades, còmodes en eixa empresa, i això és un benefici per a les persones, però també per a l'empresa.
I un balanç econòmic positiu, perquè les empreses han de guanyar diners, això no és discutible.
Quants?
Doncs, mire, jo no ho sé, ahí no vaig a entrar, però han de guanyar diners.
Si hi ha un equilibri entre eixos tres balanços, creiem que això, simplement, millora la societat.

Quina afecció té això sobre les dones, que preguntava vosté?
D'entrada, és una mesura plantejada transversal -també ho dic per a tot el món-.
Però hi ha una dada que és significativa, des del nostre punt de vista, i és que quan anem a mirar qui s'acull al decret que permet la reducció de jornada amb reducció de sou, supera el 90 % les dones.
Si resulta que es pot reduir la jornada sense reduir el sou, el 90 % de les beneficiades seran dones.
El projecte és molt més gran, però com estem parlant d'esta qüestió en concret, jo crec que això són xifres que són suficientment aclaridores.

Senyora Mezquita, miraré per què no està penjada la memòria del 2021, ho desconec.
Havia d'haver-ho repassat, perquè aprovada està, es va aprovar en el seu moment en el consell de direcció.
I, a més a més, la vam aprovar molt contents, perquè és veritat que moltes vegades ens costava molts mesos i esta vegada l'havíem aprovat relativament prompte -crec que en abril, si no recorde malament-.
Miraré per què no està penjada i la farem penjar.

No, no hi han polítiques per àmbit geogràfic, diguem.
La província de Castelló, que ens preocupa més, no hi han unes polítiques específiques per a la província de Castelló, unes per a la de València, unes per a la d'Alacant diferents… El que sí que hi ha és una realitat econòmica diferent, i vosté segurament ho coneix.
Alacant és qui ha estirat més en este trimestre perquè té una dependència enorme del sector serveis, concretament del turisme.
Sobre això, una reflexió: si agafem el plànol de les comarques valencianes amb monocultiu turístic -monocultiu, ja m'entenen, bàsicament turístic-, ixen les dues marines; si agafem el plànol de les comarques amb més precarietat laboral, ixen les dues marines; i, si agafem el plànol de les dues comarques amb major pobresa estructural de famílies, ixen les dues marines.
Ho dic també perquè hi ha sectors que sembla que estiren, però que tenen unes característiques molt perilloses.
Quan les coses van malament, cau en picat.
Enguany, Alacant puja i millora molt perquè ve de pegar-se un bac enorme per eixa dependència del turisme.

Què li passa a Castelló?
Doncs que, concretament, el sector de la ceràmica, que representa un percentatge elevadíssim del PIB, que és un sector masculinitzat també, no estira, i este trimestre ho està passant molt malament.
I ho està passant molt malament quan estava anant molt bé, quan estava obrint mercats nous.
Per circumstàncies que no són imputables al govern, però que nosaltres tenim alguna cosa a dir.
I jo m'he banyat i ho he dit en públic: el decret estatal no contemplava alguns dels sectors al voltant de la ceràmica i això és un error a corregir, i em consta que s'està treballant per a corregir-ho.
I crec que este govern -em referisc a este Consell-, si som capaços de donar ajudes a empreses importantíssimes com la Ford, que genera ocupació, etcètera, etcètera, no entenc per quina raó no podem fer exactament el mateix en un sector com el sector del taulell, que genera una quantitat d'ocupació enorme, que és el segon màxim exportador valencià.

I que, a més a més, i ho he de dir, ha fet els deures.
Perquè un dels greus problemes dels preus en el taulell, i nosaltres tenim el centre nacional de referència en Castelló i sabem una miqueta de què parlem, i alguns fins i tot hem treballat en el sector, és que tot el seu esforç per a reduir les emissions es va fer abans que li ho manaren.
I quan la Unió Europea diu: «S'han de reduir les emissions, i has de reduir este percentatge tots els anys» i tal, el sector de la ceràmica diu: «Mire, que jo vaig llevar el carbó fa quinze anys».
Diu: «Ja, però nosaltres només compten des de fa sis».
I, clar, des de fa sis la tecnologia no ha avançat el suficient com per a poder reduir a una velocitat… Per tant, es castiga qui va fer les coses bé des del primer moment.
I com este és un sector que en la província de Castelló pesa moltíssim i és molt masculinitzat, això ens dona uns mals resultats en este trimestre perquè és un sector industrial que no ha arrancat.
I especialment en les dones, per això, perquè s'ha quedat un sector despenjat.

Els contractes que fem són d'un any, i són de formació i de capacitació.

I, després, algun exemple de com industrialment intentem fer les coses.
Deien en Alacant, en la zona d'Alacant, en les comarques més del sud, doncs això, les dones estan, bàsicament, en el sector serveis, etcètera.
Esta conselleria, i això és un mèrit del govern, de la conselleria -jo diria en concret de la directora general, Mari Parra, que ha estat treballant de la mà de Rocío Briones, la directora general de Formació de Labora-, vam tindre l'oportunitat, fa uns mesos, d'una empresa de capital indi, que volia instal·lar-se en Europa per l'etiqueta Europa, que donava qualitat.
Perquè es dedica a fer complements per a la casa Louis Vuitton, per tant, marroquineria cara, per entendre'ns, de luxe.
I estava buscant en Itàlia, en Portugal va estar mirant… I vam aconseguir que vingueren a vore'ns, i vam aconseguir que conegueren Elx i vam aconseguir que conegueren Elda.

I què és el que vam fer?
Explicar-li que en el sector del calcer valencià, que té una llarguíssima tradició, tenim un greu problema de treball en negre, de feminització d'eixa pobresa.
Però que això era una oportunitat per a ells, perquè teníem un munt de dones d'entre trenta i quaranta i no sé quants anys, o cinquanta i no sé quants anys, que sabien cosir sabates.
I, si saps cosir sabates, aprendràs a cosir bosses molt més ràpidament que jo, que no sé cosir sabates.
Bé, se'ls van obrir els ulls.
Vaig visitar l'empresa, que es va instal·lar finalment a Elx, nosaltres els vam fer tota la selecció de personal amb ells, concretament en Elda, perquè és en Elda on nosaltres teníem les màquines de cosir del nostre centre de formació.
I l'empresa es va instal·lar allí durant setmanes, i va estar entrevistant senyores, i vinga, vinga, vinga.
En desembre, hi treballaven 112 persones, de les que vuitanta -no recorde quants- eren dones, moltes d'elles rescatades del no res, no tenien ni cotitzacions perquè tota la seua vida les havien fet treballar en negre.
I la seua previsió és que a final d'este any siguen 500 persones treballant en Elx, en eixe sector.
Això no canviarà el món, però li canviarà la vida a 500 persones en un sector, a més a més, enormement feminitzat.
I en eixa direcció van apareixent altres iniciatives.

Senyora Mustafá, ja li ho he dit al principi, efectivament, tenim compartides les culpes i els èxits amb un grup de dones que dirigeixen Labora.
I que a mi em toca donar la cara per una qüestió piramidal, però que és un treball en equip, i que funcionem molt a gust i molt bé, i de qui aprenc tots els dies.

I, després, jo crec que bàsicament les qüestions que havia plantejat s'han anat contestant al llarg de la meua intervenció, o si se m'ha quedat alguna cosa crec que ara tenen un segon torn per a replicar.

El discurs que vosté feia era un discurs polític, i jo no puc fer més que compartir.
Clar, què li vaig a dir?
És que jo m'ho crec, el que estem fent.
I com em crec el que estem fent, crec que estes polítiques, amb independència de si les feren o no les feren altres governs, nosaltres les volem fer perquè creiem que són bones.
I sembla que, de moment, els resultats van avalant que anem en la direcció correcta, tot i que estem infinitament lluny d'on volem arribar.

La senyora presidenta:

Gràcies.

N'hi ha algun grup parlamentari que vol fer algun segon torn?
No?
D'acord.
(Veus) Sí, senyora Mezquita?

Té com a màxim tres minuts.

La senyora Mezquita Juan:

No crec que me'n facen falta tants.

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Nomdedéu, se m'ha quedat alguna coseta en el tinter, i simplement és una cosa que em preocupa bastant.
Durant la pandèmia, moltes dones van perdre el seu lloc de treball perquè, bé, els sectors més feminitzats, per dir-ho d'alguna manera, són els habituals, el d'hostaleria, el de la restauració… La pregunta és si s'han fet cursos de formació específicament per a reorientar, és a dir, per a traure estes dones, que estaven en un sector determinat, i per a donar-los l'impuls en un altre sector alternatiu per a, d'alguna manera, compensar eixa diferència que n'hi ha entre masculinització i feminització de l'ocupació.

Després, també volia preguntar-li quin tipus d'incentius o quin tipus de relacions, convenis, acords, n'hi ha amb les empreses per tal de, d'alguna manera, fomentar que molts llocs de treball que, d'alguna manera, les empreses pensen que només els poden dur a terme homes, doncs per a donar l'oportunitat com a un nou lloc de treball a les dones.

I ja per acabar…, a vore, que m'ho havia anotat, i com ho tinc ací també dispers… Sí, una de les qüestions que més ens preocupa, crec que s'ha dit d'una manera subtil en alguna intervenció, però crec que és una cosa en què s'ha d'incidir moltíssim i que té moltíssima importància.
I és, quan es fa un curs de formació…, i jo li ho dic des de la perspectiva que jo conec molt bé, per exemple, els tallers d'ocupació, estic molt familiaritzada, he estat molts anys vinculada a este tipus de programes.
I una problemàtica que n'hi ha, no ho dic per estos en concret, però en qualsevol tipus de formació, normalment, les empreses que col·laboren en estos programes contracten el personal i el tenen a prova, però arriba un moment en què no hi ha una continuïtat d'eixa contractació.
Com es supervisa la continuïtat, és a dir, la permanència en el lloc de treball d'aquelles persones que accedixen a aquests cursos de formació?

I alguna coseta més volia preguntar, però ho tinc ací mig trasbalsat i no… Crec que amb açò podríem dir que ja he acabat.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Mezquita.

I, ara sí, el secretari autonòmic tindria un temps limitat de tres minuts per a concloure la seua compareixença.
Quan vulga.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació:

Això sonarà estrany, però fem una cosa, quedem vosté i jo.
(Rialles) Quedem un dia al despatx i li conteste les que no arribe a temps.
I ho faig a vosté, a totes vostés, a tots vostés com a oferiment; a nosaltres en Labora ens encanta rebre tot el món, i especialment les diputades i els diputats, que ens ajuden a millorar.

En el cas de la pandèmia, és veritat que s'han perdut llocs de treball, i especialment, segurament, en les dones, perquè, i ho déiem al principi, s'ha castigat especialment alguns sectors que estan bàsicament feminitzats.
Com resolem això?
Per a nosaltres, la nostra gran aposta, de Labora, són la formació i l'orientació.
Han de saber que, i això sí ho hem repetit alguna vegada en alguna comissió ací, no teníem ni tan sols un cos d'orientació.

L'orientació ens ha de servir per a conéixer, i ara a més a més estem treballant en un programa d'intel·ligència artificial, perquè vosté, més enllà que vosté siga graduada social, vosté què vol ser?
Què vol fer?
Què sap fer?
Quines són les seues habilitats?
Perquè a mi l'empresa, quan la contractarà a vosté, no em demanarà ja el títol, això la majoria dels casos, excepte quan siga una qüestió que has de tindre una titulació concreta, els és igual; volen saber què saps fer, si saps resoldre bé una situació de crisi, etcètera.
Tot això nosaltres ho necessitem fer pescant en les entrevistes a través de l'orientació.
Quan tinguem totes estes qüestions transversals més dibuixades, els podem exigir a les empreses també que ens demanen què saps fer, no què eres.
I, en eixe sentit, podrem adequar millor també l'oferta.

Moltes de les vegades, per això déiem nosaltres sempre que privilegiem els sectors o els grups socials més poc representats, quan rebem una oferta que ens diuen «necessite fusters», si tenim tres dones preparades per a fusteria, enviem tres dones i dos homes.
I si és al revés, que és per a infermeria, doncs a la millor enviem tres hòmens i dues dones.
I per què millorem en eixa formació?
Perquè també en els cursos, a l'hora de fer oficis que estan masculinitzats, tenen més prioritat per a entrar les dones que els hòmens.
Però estem molt lluny, és veritat que estem molt lluny encara del que hauríem de fer.

Em consta, en qualsevol cas, que la CEV és molt conscient de la necessitat d'incorporar les dones en tots els oficis, i això ho parlem amb ells també.
Ja els he dit que tant amb ells com amb els sindicats tenim una relació absolutament permanent.

Com controlem, eixa és important, perquè a més subtilment també s'havia deixat caure alguna cosa abans, com comprovem que quan contractes algú després… D'entrada, ser el fill, el cunyat o la cosina de no sé qui no és pecat, eh?
Vull dir, té el mateix dret.
Nosaltres no sabem qui contracten; nosaltres li donem una ajuda a una empresa, després d'un taller, per exemple, a una empresa se li dona una ajuda per a contractar una persona.
Amb unes condicions determinades, que porta no sé quant de temps inscrit -si s'ha inscrit el dia abans no és el meu problema-, tant de temps inscrit en Labora, que tinga la formació adequada, que tinga l'edat no sé quants i que tinga una permanència de dos anys.
Clar que ho comprovem, perquè a això ens ajuda la seguretat social.
En el moment en què causa baixa eixa persona, té dos possibilitats l'empresa: o torna el diferencial dels diners -si s'havia de contractar per a dos anys i només ha estat tres mesos-, o torna els diners o contracta una altra persona.
En este cas que vostés comentaven, 16 dies després es va contractar una altra persona.
Per tant, d'acord amb l'ordre B publicada, no se'ls va reclamar més diners.

Se m'ha acabat el temps.
Insistir, a vosté, a totes vostés, vinguen a vore'ns quan vullguen, i parlem i posem les xifres.
Els enviarem també les xifres per escrit perquè les puguen manejar una miqueta millor.

I moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Li agraïm al senyor secretari d'Ocupació, el senyor Enric Nomdedéu, que avui haja estat ací a petició pròpia.
Serà benvingut a esta comissió sempre que vosté ho crega.

I suspenem tres minuts per acomiadar el secretari autonòmic.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Senyories, reprenem la comissió.

Senyories, per favor.

Els explique la situació que tenim a continuació, perquè tenim tres PNL en l'ordre del dia… Una d'Unides Podem, l'altra de Ciudadanos i l'última del grup socialista.
(Veus) Tranquil·litat, senyories.
(Rialles)

La PNL de Ciudadanos, efectivament, s'ha retirat, i després ens trobem en la següent situació.
La PNL del grup socialista, el seu ponent, està en la comissió de justícia, que s'està fent ara, per tant, no pot vindre ací a fer la PNL.
Per tant, ens ha comentat que la deixaria per a pròxima comissió.

I, després, la PNL d'Unides Podem, el vicepresident està en la comissió de justícia -eixa PNL, com saben, és meua-… El vicepresident està en la comissió de justícia, per tant, no em podria substituir perquè jo poguera fer la PNL.
La secretària, per una qüestió de salut, no està.

I, per tant, jo els pregunte a les seues senyories què volen fer: volen que presidisca una persona membre de la comissió aquesta PNL perquè jo puga fer la PNL o directament es deixa per a una pròxima comissió, i ací acabaria la comissió?
El que vostés vulguen.

(Ses senyories i la Mesa debaten amb el micròfon apagat)

La senyora presidenta:

D'acord, senyories, que conste en acta que els membres d'esta comissió que tinguen problemes de salut o de qualsevol altra cosa que informen la comissió.
Perquè considere, i açò ho dic com a presidenta, que jo tampoc he d'anar explicant els motius de cada una de les persones pels quals no poden acudir a la comissió.

Per tant, això també m'agradaria que constara.
La presidenta no és responsable d'informar dels assumptes del vicepresident, de la secretària, del membre de tal i del membre de no sé quants.
Esta presidenta va crear un grup de xat, a on allí els membres de la comissió poden informar, efectivament, de les seues circumstàncies i, per tant, prendre les decisions.
Per mi, no n'hi ha cap problema que conste en acta que es millore la comunicació per part de tots els membres d'esta comissió.

Ací acabaríem aquesta comissió.
I ara sí que els demane que es queden dos minuts més per a establir la pròxima comissió, a vore si tenim més fortuna que en les darreres comissions.

Sí, senyora Mustafá?

La senyora Mustafá Ávila:

No, un segon, que jo sí que volia que constara que la secretària ahir sí que va informar la mesa que havia tingut un accident.
Vull dir, que no és que ho haja amagat, ni molt menys.
Jo crec que ella sí que va fer eixa comunicació.
Crec no, estic segura.

La senyora presidenta:

Sí, senyora Mustafá.
Deixe constància que la secretària, després de preguntar-li jo sobre la seua presència avui en la comissió, em va contestar que, efectivament, no podia vindre.
Però la senyora Quiles ha demanat que s'expresse en un xat comú, a on tenim… (Veus) Sí, jo també ho agraïsc, que s'informe, per part de tots… (Veus) D'acord.
(Veus) Val, doncs la presidenta sí que demana els membres de la comissió que informen en el xat, que per això està creat.

S'alça la comissió.

(La reunió s'alça a les 11 hores i 50 minuts)