Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 17 de febrer de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 44 minuts.
Presidix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 20.
Tercera i darrera reunió.**

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre política general de la conselleria per a garantir, als hospitals de la xarxa pública de la Comunitat Valenciana, el dret a la interrupció voluntària de l'embaràs (IVE) en els supòsits i casos recollits actualment per la llei, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 3.
257, BOCV número 16)***

 

 

**El senyor president:**

 

Ilustres diputados.
Ilustres diputadas.

Vamos a reanudar el Pleno cumpliendo el calendario según lo previsto el pasado martes día 11 de febrero.

Primer punto del orden del día: moción subsiguiente a la Interpelación al conseller de Sanidad sobre política general de la conselleria para garantizar en los hospitales de la red pública de la Comunidad Valenciana el derecho a la interrupción voluntaria del embarazo en los supuestos y casos contemplados actualmente por la ley, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 3.
257, *Boletín* número 16.

Tiene la palabra, para presentación y defensa, la señora diputada doña Encarnación Linares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Señoras y señores diputados.

Hoy debatimos la moción subsiguiente a la interpelación que realizamos en el mes de julio al señor conseller de Sanidad ante el anuncio de la conselleria de asumir de forma inmediata la interrupción voluntaria de los embarazos en los hospitales públicos de la comunidad.

Estando totalmente de acuerdo que las interrupciones voluntarias del embarazo se realicen en los hospitales públicos, los cambios introducidos por el gobierno valenciano nos preocupan, ya que hablar de interrupción voluntaria del embarazo es hablar de una cuestión de gran calado social porque afecta de forma muy especial a la intimidad de las mujeres y le confiere una dimensión diferenciada de cualquier otra intervención.
Por lo tanto, no podemos estar de acuerdo con aquella afirmación que hizo el señor Rambla a una pregunta de una diputada de nuestro grupo parlamentario, donde llegaba a considerar la interrupción voluntaria del embarazo como una apendicitis.

El circuito puesto en marcha por la Conselleria de Sanidad dificulta el acceso de las mujeres a la interrupción voluntaria del embarazo.
Ha sido una medida improvisada.
Los dictámenes psicológicos no se realizan en todas las unidades de salud mental que existen en todas las áreas sanitarias, teniendo en cuenta que los psiquiatras que prestan servicios en esas unidades de salud mental están capacitados para emitir esos dictámenes.
Las interrupciones voluntarias del embarazo tampoco se realizan en todos los hospitales de nuestra comunidad.
Existe objeción de conciencia del personal sanitario para la realización de abortos en los hospitales públicos.

Todas estas circunstancias hacen que el derecho de las mujeres al aborto sea una carrera de obstáculos, fundamentalmente para aquellas mujeres con menos recursos, porque las mujeres con más recursos irán a una clínica privada, se lo pagarán, pasando del circuito mal llamado integral que ha puesto en marcha el gobierno valenciano, pagarán su dinero y aquí se acabó el problema.
Cuestión que no ocurre con otras mujeres más desfavorecidas social y económicamente.

Por mucho que se empeñe el señor conseller en justificar esta decisión afirmando que el objetivo es potenciar la sanidad pública, la seguridad y la humanización de la atención a las mujeres, garantizando el apoyo psicológico, este argumento entenderán que es poco creíble, si además tenemos en cuenta que el señor Rambla, el señor conseller de Sanidad, forma parte del gobierno del Partido Popular desde el año 1995.
Y todos ustedes conocen que la política que ha llevado a cabo y que viene desarrollando el Partido Popular en esta comunidad se ha caracterizado y se caracteriza fundamentalmente por la privatización de los servicios sanitarios.
No hace falta que le refresque la memoria, todos ustedes conocen cómo se han privatizado la resonancia magnética, cómo se han puesto en marcha las concesiones administrativas para la construcción de hospitales.
Ahora, por si esto fuera poco, también la radioterapia del Hospital de Elche va a ser mediante concesión administrativa y posiblemente, lo dejo en el aire, la clínica de Benidorm, porque está adecuando sus instalaciones para también prestar servicio de radioterapia.

Por lo tanto, es difícil entender por qué una prestación que se estaba realizando con garantías sanitarias se decide, de forma precipitada y sin contar con nadie, desorganizarla.
Todo apunta a que el verdadero objetivo es reducir costes, porque todos ustedes conocen la situación en la que se encuentran las arcas de esta comunidad y el descontrol que existe en la Conselleria de Sanidad.
Y también, por qué no, poner trabas por motivos ideológicos por la presión de los movimientos antiabortistas.
Y decimos esto porque el año pasado, en junio, se presentó una iniciativa legislativa popular en el Congreso de los Diputados para derogar la ley que permite el aborto.

Señorías, la despenalización del aborto en determinados supuestos mediante la Ley orgánica 9/1985, de reforma del Código Penal, así como el Real Decreto 2.
409/1986, de 21 de noviembre, sobre centros acreditados y dictámenes preceptivos para la práctica legal de las interrupciones voluntarias del embarazo, así como la inclusión, dentro de las prestaciones del sistema nacional de salud sobre ordenación de las prestaciones sanitarias, toda esta legislación ha supuesto un avance, aunque parcial, en los derechos reproductivos de las mujeres al permitir la práctica de las interrupciones voluntarias del embarazo en condiciones seguras.

Como todos ustedes saben, en nuestra comunidad para hacer efectivo el derecho de las mujeres al aborto se tuvo que recurrir a concertar con las clínicas privadas, como consecuencia de la generalizada objeción de conciencia del personal sanitario en los hospitales públicos.
Es importante resaltar, según los datos de los que disponemos, que en el año 2001, en el 73.
3% de los casos, los abortos se realizaron precozmente, es decir, entre las 8 semanas o menos, a nivel del estado español fueron en el 64% de los casos.
Siendo el método utilizado en nuestra comunidad en el 90,76% de los casos el menos agresivo, con menos riesgos y, por tanto, el más seguro para la salud de las mujeres.
En esto estábamos en mejores índices, mejores indicadores que el resto del estado español.

Por lo tanto, estos datos, que son muy importantes, demuestran con seriedad y con rigor que en nuestra comunidad el circuito de resolución de las interrupciones voluntarias del embarazo era accesible, era ágil y, lo más importante, se estaba prestando con garantías sanitarias.

Por lo tanto, para el Grupo Parlamentario Socialista esta situación es imprescindible conservar, potenciar y mejorar, impidiendo que los cambios organizativos supongan un re-troceso en cuanto a la calidad, a la accesibilidad y a la continuidad en la prestación.

Otro de los aspectos que nos preocupa es el aumento constante de abortos desde el año 1994.
En ese año se realizaron en nuestra comunidad 4.
927; en el año 2002, 7.
442; del año 2003 todavía no disponemos de los datos a pesar de haberlos solicitado.
Otra de las cuestiones que nos preocupan es la edad.
En el año 2001 menos de 20 años fueron 988 abortos; de 20 a 24, 1.
883.
O sea, que casi el 44% de las interrupciones voluntarias del embarazo que se realizaron en nuestra comunidad fueron en mujeres hasta los 24 años.

Por lo tanto, con estas cifras, se demuestra que desde el año 1994 hasta hoy se aprecia un aumento relativo y constante de abortos en nuestra comunidad, principalmente en mujeres jóvenes.
Estos datos ponen en evidencia que no existe por parte del gobierno del Partido Popular una verdadera política de planificación familiar que tienda a la disminución de los embarazos no deseados y, por tanto, de los abortos.
Y este debería ser el primer objetivo del gobierno y no poner patas arriba una prestación que se estaba realizando con garantías sanitarias y sin complicaciones para la salud de las mujeres.

Señoras y señores diputados del Partido Popular, la realidad es que a día de hoy todavía no se nos ha contestado a muchas de las preguntas realizadas por el Grupo Parlamen-tario Socialista, hasta estos momentos no contestó en esa interpelación el señor conseller de Sanidad y no ha contestado posteriormente a las preguntas que le hemos realizado.

Una de las preguntas hacía referencia a cuál ha sido, especificando por mes y centro de referencia, el número de mujeres que han solicitado informe psiquiátrico previo a la interrupción voluntaria del embarazo y cuántas de ellas habían tenido informe desfavorable.
Pues, bien, la contestación del señor conseller no puede ser más confusa, y dice textualmente: "Todas las mujeres que lo han solicitado han sido atendidas en nuestros centros, resultando favorable el dictamen de las unidades de salud mental en la mayoría de los casos".
¿Qué es la mayoría de los casos?
Quiere decir que algún dictamen habrá sido desfavorable.
Por lo tanto, una vez más el señor conseller de Sanidad no contesta a lo que se le pregunta.
Y si no contesta es porque, desde luego, algo tendrán que ocultar, porque cuando uno tiene los datos claros los refleja, como es su obligación, cuando la oposición hace una pregunta.

Otra de las cuestiones y preguntas que hemos realizado hacía referencia a cuál es el número de ginecólogos de cada uno de los hospitales públicos que practican actualmente interrupción voluntaria del embarazo, se han declarado objetores de conciencia y cuántos no.
Pues dice: "la objeción se ejerce caso por caso y por ese motivo no le podemos contestar".

El Grupo Parlamentario Socialista considera que, ante tanta improvisación, ocultismo, es necesario para garantizar el derecho de las mujeres al aborto que se defina, implante y desarrolle un circuito integral de atención a las interrupciones voluntarias del embarazo y a la planificación familiar como única garantía de un acceso fácil, seguro y en condiciones de calidad y continuidad de ambas prestaciones.
Que se realice, junto a todos los agentes implicados, una evaluación periódica de la prestación de la interrupción voluntaria del embarazo, tanto en términos de accesibilidad, calidad y continuidad, así como de la satisfacción de las usuarias sobre la atención recibida.
Que se garantice a las mujeres la libertad de elección de médico y centro, tanto para la obtención de los dictámenes psicológicos como para la prestación de las interrupciones voluntarias del embarazo.
Que se desarrolle un programa específico de planificación familiar fundamentalmente para aquellas mujeres que por sus condiciones socioeconómicas y/o culturales tengan un alto riesgo de embarazos no deseados y que se hayan sometido a interrupciones voluntarias de repetición.
Que se presente un mapa de recursos de atención a las interrupciones voluntarias del embarazo y una carta de servicios de todos y cada uno de los centros, y que se regule normativamente la objeción de conciencia en el sistema sanitario público valenciano.

Por lo tanto, presentamos una moción con unos puntos muy concretos para mejorar que la interrupción voluntaria del embarazo se realice en todos y cada uno de los hospitales públicos de nuestra comunidad con garantías y no con trabas como hasta estos momentos está ocurriendo.

Con el convencimiento de que con estas propuestas se mejorará, sin lugar a dudas, el derecho de las mujeres a las interrupciones voluntarias del embarazo, pedimos el voto favorable de todos los grupos políticos de esta cámara, porque entendemos que esta prestación no puede sufrir un retroceso como estamos viendo y lo hemos podido comprobar desde que se puso en marcha esta medida improvisada por parte del Gobierno Valenciano.

Por lo tanto, solicito el apoyo de todos los diputados y diputadas de esta cámara para mejorar esta prestación.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Llinares.

Tiene la palabra, en representación del grupo Entesa, el señor don Alfredo Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.
*(Pausa.
El president parla amb el diputat sense micròfon)*

Sí, gràcies, senyor president.

Senyories.

Des del Grup Parlamentari de l'Entesa, anem a recolzar aquesta moció per diverses raons.
Hem tingut ja en distintes ocasions debats en estes Corts al respecte de la interrupció voluntària de l'embaràs, i la veritat és que el senyor conseller ha deixat sempre en la nebulosa aquesta qüestió sense ­diríem­ matisar ni concretar quines són les mesures que realment van a prendre's des de la conselleria per a assegurar que en la sanitat pública totes les dones de la nostra comunitat que vullguen optar, en el seu moment, pel servei d'interrupció voluntària de l'embaràs, puguen fer-ho en els hospitals públics.

Totes les seues senyories saben que en la documentació que de tant en tant la conselleria mos subministra a través de les preguntes que fem, tan sols l'1% de les interrupcions voluntàries de l'embaràs fins ara s'havien fet en els hospitals públics.
I l'argument que n'hi havia sempre era que en els diferents hospitals els sanitaris que havien de fer aquestes interrupcions eren objectors de consciència.

Una altra cosa és que poguérem entrar ­diríem­ en saber si les mateixes persones que objecten en uns llocs no ho fan en altres, és a dir, en el que són les clíniques privades, però eixe és un altre debat.

De totes maneres, en el que sí que nosaltres hem vingut insistint al llarg dels debats és que la conselleria hauria d'assegurar almenys un mínim de professionals en els hospitals públics que assegurara que este servei ha de donar-se en condicions adequades.

Dir que s'ha de partir de la base que la interrupció voluntària de l'embaràs no solament en uns determinats supòsits s'ha despenalitzat per la llei orgànica del 1985, sinó que, a més a més, és un dret de les mateixes dones a decidir en el seu moment què és el que volen fer al respecte.
I també jo afegiria que és un dret que les dones elegixquen en quin centre volen ser ateses en aquesta qüestió.
I, per tant, si estan en una població determinada i volen ser ateses en l'hospital públic d'eixa comarca o d'eixa població, tenen tot el dret que això siga.
La conselleria té l'obligació d'assegurar eixa qüestió per damunt de tot.
No cal elaborar circuits com els que mos va explicar ací el senyor conseller ­que encara no ens hem aclarit molt bé per a on van els tirs­ que al final al que conduïxen és, en primer lloc, a tractar d'impedir psicològicament que la dona lliurement decidixca si vol avortar o no.
Però, en segon lloc, també està la qüestió que si està en una població concreta no se la pot enviar a dos-cents quilòmetres o a cent quilòmetres a realitzar la interrupció voluntària de l'embaràs perquè allí, en eixe lloc, és on sí que n'hi ha algun metge que no és objector o, inclús, alguna clínica concertada que la conselleria haja realitzat preceptivament.

S'ha de dir també que tampoc la conselleria pot assegurar molta cosa al respecte de les clíniques concertades.
S'ha de tindre en compte que en Alacant sí que hi han hagut concerts amb les clíniques privades, però a la província de València hi han hagut entrebancs i, de fet, n'hi han algunes clíniques que fa uns anys realitzaven les interrupcions voluntàries de l'embaràs amb concerts amb la mateixa conselleria i que avui no estan fent-ho perquè no han aplegat a un acord amb la mateixa conselleria.

Per tant, no està assegurat per part de l'administració pública, en este cas, de la Conselleria de Sanitat que este dret de les dones es puga exercir de manera adequada.

Nosaltres, com dia, anem a recolzar aquesta moció perquè el que ve és a establir, efectivament, un circuit però, clar, tenint en compte, en primer lloc, que els professionals dels centres de planificació familiar que han vingut exercint durant estos anys passats una labor encomiable al respecte, continuen sent les persones que realment puguen dictaminar en quines condicions psicològiques està la dona per a poder avortar.
I, per descomptat, no és acceptable que de la nit al matí la conselleria decidixca que eixes persones ja no són les que valen i establixen un nou circuit que, com dic, encara no sabem molt bé a on porta però que el que està clar és que pareix ser que és un circuit que està ­diríem­ establert dins del que és la gent propera a la conselleria mateixa.

Nosaltres, per tant, pensem que esta moció ve a assegurar, en primer lloc, que totes les dones que vullguen exercir el dret a l'avortament van a tindre les condicions adequades; que, a més a més, va a fer-se en els centres públics prioritàriament i que, en tot cas, si en alguns casos hi han hagut concerts amb clíniques privades perquè no existixen les condicions en eixa comarca, tampoc va a ser ­diríem­ el que fins ara ha ocorregut que, com dic, n'hi han dones que han segut o són originàries de comarques del sud del País Valencià i han hagut de vindre a realitzar l'avort a València o a altres comarques de la província de València o al revés, des d'esta província han anat a les comarques del sud.

Per tant, en eixos termes nosaltres anem a recolzar aquesta moció i esperem que per part del Grup Popular també hi haja la mateixa voluntat que este no siga un problema sinó que finalment siga una qüestió resolta des del punt de vista administratiu i, sobretot, de les condicions que s'han de tindre perquè les dones exercixquen eixe dret sense ningun problema.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Botella.

Tiene la palabra, en representación del Grupo Popular, la señora doña Herminia Palomar.

 

**La senyora Palomar Pérez:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La Ley orgánica 9/1985, de 5 de julio, introdujo una modificación del vigente Código Penal despenalizando la práctica de las interrupciones voluntarias de embarazo en tres supuestos determinados: cuando exista un grave peligro para la vida o la salud física o psíquica de la embarazada; cuando el embarazo sea consecuencia de un hecho constitutivo de delito de violación siempre que el aborto se practique dentro de las doce primeras semanas de gestación y que el mencionado hecho hubiese sido denunciado, y cuando se presuma que el feto habrá de nacer con graves taras físicas o psíquicas, siempre que el aborto se practique dentro de las 22 primeras semanas de gestación.

Posteriormente, el Real decreto 2.
409/1986, de 21 de noviembre, del Ministerio de Sanidad y Consumo, determinó las características que debían reunir los centros sanitarios en que se realizasen las interrupciones voluntarias de embarazo, tanto del primer como del segundo trimestre y alto riesgo.

Por otro lado, la práctica de la interrupción voluntaria del embarazo en los tres supuestos citados anteriormente se introdujo entre las prestaciones de atención especializada en el Real decreto 63/1995, de 20 de enero, sobre ordenación de prestaciones sanitarias del sistema nacional de salud, y fue este el motivo por el que el Gobierno Valenciano asumió esta prestación.

La Conselleria de Sanidad consideró pertinente establecer un nuevo protocolo de actuación que, como sus señorías saben, se ha denominado Circuito integral de atención a la mujer ante la interrupción voluntaria del embarazo.
La intención de este nuevo circuito es, en primer lugar, aprovechar al máximo los recursos públicos, por un lado, porque nuestros centros cuentas con suficientes recursos tanto diagnósticos como de infraestructuras para realizar la prestación de la interrupción voluntaria del embarazo con los máximos niveles de calidad.
Y, por otro lado, porque en todos los hospitales de área de la red sanitaria pública existen servicios de obstetricia y ginecología en los que prestan servicio más de 400 especialistas, estando todos ellos en disposición de dar cobertura asistencial a cualquiera de las prestaciones que recoge el catálogo del sistema nacional de salud.

Por otra parte, el Circuito pretende agilizar la práctica de la interrupción en los supuestos que contempla la ley, evitando demoras y previendo a su vez el seguimiento de las pacientes y la adopción de las adecuadas medidas de prevención.
Además, la adopción del mismo va a permitir que se logre complementar los recursos públicos y privados de un modo más equilibrado, en lo que a la prestación de la IVE se refiere.
Es decir, el Gobierno Valenciano quiere integrar los diferentes recursos destinados a tal fin y racionalizar el proceso de prestación.

Por todo ello, señoría, no es necesario que inste a este gobierno a definir e implantar un circuito que ya se ha puesto en funcionamiento y cuyo objetivo no es otro que el de ofrecer a las mujeres que optan libremente por la interrupción de su embarazo todos los recursos sanitarios tanto públicos como privados y, por tanto, favorecer que la atención a las mismas se realice con la máxima calidad y accesibilidad.

Respecto a la propuesta de garantizar la libre elección de médico y centro sepa que este es un derecho reconocido por la Ley general de sanidad y que, por tanto, no tiene por qué ser diferente de cualquier otra prestación sanitaria.

Por otra parte, plantea asimismo desarrollar un programa específico de planificación familiar dirigido a colectivos de mujeres que, por sus condiciones socioeconómicas o culturales, tengan un alto riesgo de embarazos no deseados.
En este sentido, debe saber que la Conselleria de Sanidad ya desarrolla un programa de salud sexual y reproductiva, entre cuyos cometidos destacan garantizar el estado completo de bienestar físico, mental y social, y no solamente la ausencia de enfermedad para todo lo que concierne a la salud sexual y reproductiva, sus funciones y procesos; garantizar los derechos de las personas reconocidos por documentos jurídicos tanto nacionales como internacionales sobre la libertad de los individuos y de las parejas a decidir libremente y de forma responsable sobre el número y el espaciamiento de los hijos, así como el derecho de obtener la información y los medios que permitan alcanzar esta situación, y garantizar el desarrollo e implantación de programas, actividades y acciones que faciliten la promoción, información y atención en salud sexual y reproductiva.
En la actualidad existen 52 centros de planificación familiar y sexualidad de la Comunidad Valenciana.

Dentro de la estructura de atención primaria se desarrollan actividades en distintos aspectos: educativo-informativo, informando a la población sobre las posibilidades de la anticoncepción, ventajas y beneficios, así como sobre la sexualidad humana y procreación; preventivo, en relación a las enfermedades de transmisión sexual y con la mejora de la salud sexual; y, asistencial, que comprende la recomendación y prestación del método anticonceptivo más apropiado a cada individuo, asesoramiento sexual y tratamiento, en su caso, de las dificultades sexuales, tratamiento de las enfermedades de transmisión sexual, enfoque de los casos de esterilidad, etcétera.

Por tanto, señoría, no consideramos necesario poner en marcha un programa específico dirigido a este colectivo, pues su atención está totalmente garantizada.

Respecto a presentar un mapa de recursos de atención a la IVE y una carta de servicios de cada uno de los centros, debe saber su señoría, en primer lugar, que a priori todos nuestros hospitales pueden realizar IVE y, en segundo, dentro de los centros de planificación familiar se da la suficiente información en todo lo relativo a esta cuestión.

También plantea su señoría que el Gobierno Valenciano regule la objeción de conciencia en el sistema sanitario público.
Al respecto, debe tener en cuenta que la objeción de conciencia o libertad de conciencia se recoge implícitamente en el artículo 16.
1 de la Constitución.
Estamos hablando, por tanto, de un derecho fundamental, un derecho que hasta el momento se ha regulado de forma específica para algunos sectores profesionales como los de la información o la educación, sin que hasta la fecha exista regulación en el campo sanitario.
Además, al tratarse de un derecho fundamental, de conformidad con el artículo 81 de nuestra carta magna, debe regularse mediante ley orgánica.
Sin embargo, hay que poner de manifiesto el respeto que las autoridades sanitarias tienen hacia las posturas deontológicas del profesional de la sanidad.
En este sentido, la objeción de conciencia de los profesionales sanitarios es un tema sobre el que el Gobierno Valenciano tiene una especial sensibilidad.
Por eso, el nuevo Circuito integral de interrupciones voluntarias del embarazo respeta en todo momento el derecho de la objeción de conciencia de sus profesionales.

Gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Palomar.

Señora Llinares, tiene usted derecho a la palabra para los turnos de réplica.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora diputada, lamento profundamente que usted haya subido a esta tarima a leer un discurso que le han presentado, que usted no sabe ni lo que está diciendo y, de verdad, es lamentable, porque este tema nos ocupa y nos preocupa, cuestión que, por lo visto, al Partido Popular le preocupa poco.

Lo que no se puede permitir es que la señora diputada suba y mienta.
Eso no se puede permitir.
Está mintiendo.
No es verdad que en todos los hospitales públicos de nuestra comunidad, en todos los hospitales de área, se estén realizando interrupciones del embarazo.
Por lo tanto, eso es una mentira que usted tendrá que rectificar.

Otra cuestión que ha dicho, que la Ley General de Sanidad hace posible ­y es verdad­ la libre elección de médico y centro.
Pero resulta que aquí, en esta comunidad, y con el gobierno del Partido Popular, eso no es posible.
Por lo tanto, no se puede subir aquí alegremente a leer una intervención que no se ha preocupado usted en comprobar qué es lo que está pasando en todos y cada uno de nuestros centros, cuestión que yo sí que he hecho.
Y le voy a dar unos datos, unos datos muy ilustrativos.

El hospital de Elche.
Desde el año 1998-1999 se estaban realizando interrupciones voluntarias del embarazo, aproximadamente unos 15 abortos cada año.
Desde hace cinco meses, por problemas de gestión entre los profesionales y la dirección, no se realiza ninguno.

Hospital de San Juan.
Hospital de referencia ­según dijo el señor conseller­ para las interrupciones voluntarias del embarazo.
Es verdad que se contrató a una ginecóloga para realizar las interrupciones voluntarias del embarazo.
Pero, una vez más, por discrepancias del personal y por problemas organizativos, no se realiza ninguna interrupción voluntaria del embarazo.

Segunda cuestión.
La ilustre diputada ha subido aquí, nos ha dicho lo maravilloso que funciona todo, funciona la planificación familiar, se hacen cursos.
.
.
Por eso han au-mentado las enfermedades de transmisión sexual y por eso han aumentado las interrupciones voluntarias del embarazo.
¡Por eso!
Por esa política que están llevando a cabo en planificación familiar.

Hay otra cuestión que igual no se han enterado, pero es que en los centros de orientación familiar o de planificación familiar, en verano no se sustituyó el personal, y algunos cerraron por vacaciones, concretamente en el de mi pueblo, en el de Benidorm.
El mes de agosto cerrado por vacaciones.
A ustedes les parecerá normal, les dará risa.
Desde luego, a mí no me da ninguna risa.
Parece lamentable que en el año 2004 la política sanitaria del Partido Popular sea esa: cerrar en verano por vacaciones y las mujeres que se solucionen los problemas que tengan.
Esa es la cuestión.

Otra de las cuestiones que también ha subido aquí la ilustre diputada a decirnos, que a priori se realizan en todos los hospitales comarcales de todas las áreas sanitarias, pero ¿y a posteriori?
Porque ha dicho: "y a posteriori", y a posteriori.
.
.
Mentira, no se realizan.
Mentira.

Por lo tanto, creemos que este es un tema muy serio, que no se puede tergiversar la realidad, que no se puede mentir, porque están en juego muchísimas cuestiones.
Posiblemente a ustedes no les preocupe, pero esa mujer que tiene que enfrentarse a la decisión de una interrupción voluntaria del embarazo, desde luego el Gobierno está para facilitar y para poner todos los recursos para que esto sea lo menos traumático para la vida personal de esa mujer.
Y este gobierno no lo está haciendo y, desde luego, es lamentable que a la ilustre diputada le hayan preparado una intervención y que no sepa ni lo que está diciendo y, lo que es más grave, que mienta, porque no se realizan en todos los hospitales de nuestra comunidad las interrupciones voluntarias del embarazo.
Y ustedes han dicho que tienen suficientes recursos, que en todas las áreas se realizan las interrupciones voluntarias del embarazo porque tenemos 400 ginecólogos.
Ya sabemos los que tenemos.
Pero ¿cuántos de esos hacen interrupciones voluntarias del embarazo?
Es una cuestión que nosotros le hemos preguntado y que ustedes no han contestado.
Y ahí está la pregunta y la respuesta.

Por lo tanto, le pedimos seriedad, le pedimos rigor y le pedimos, fundamentalmente, al máximo responsable, al señor conseller de Sanidad, que no esté tan preocupado en su promoción personal, en salir bien en las fotos, que ya lo hemos visto, que hace pruebas y todo, y que se preocupe un poco más.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
de los problemas de los valencianos y de las valencianas.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Palomar.

Jo havia fet una crida al final de la meua intervenció en la línia que el Partit Popular també recolzara aquesta moció, segurament en un acte d'ingenuïtat per la meua part, perquè la veritat és que si fem un poc d'història vorem que en aquest país la dreta sempre ha estat en contra del que és l'avortament, no solament en estos supòsits, en qualsevol dels supòsits que n'hi hagen.
El que passa és que la mateixa pressió social moltes vegades fa que, al final, hagen d'assumir en la pràctica el que ideològicament vostés no estan d'acord.
I és lògic que ara tracten de posar pegues, de posar entrebancs i tractar per tots els mitjans que si es poden retallar drets, en este cas de les dones, millor que millor per part de vostés.

Perquè, clar, el discurs que vosté ha fet ací jo no li diria que és que no té ni idea, simplement és que vosté no se'l creu eixe discurs, perquè vosté parla ací d'un circuit integral en què diu que cal aprofitar, en primer lloc, els centres públics, però resulta que el personal que està en els centres de planificació familiar i que formava part d'eixe circuit, vostés l'aparquen.
I, per tant, ja hi ha una part del que significa l'administració pública sanitària que vostés no compten amb ella, i aleshores diu que cal aprofitar-ho tot.
Doncs, no sé què és el que aprofiten, aprofiten el que els interessa.
Després diu: "açò es fa per agilitzar, per a evitar demores, tal.
.
.
" Fins ara, el que s'ha vist en estos mesos no solament és que no s'ha agilitzat, sinó que s'han posat més entrebancs.
I diu: "i, per tant, no anem a acceptar cap altre circuit perquè ja està este".

Parla vosté del dret d'elecció de metges i de centres, que això ho diu la Llei general de sanitat.
La Llei general de sanitat diu moltes coses que vostés no complixen ­com una de elles, esta­, perquè el que ho diga la Llei general de sanitat per a vostés no és garantia de res, ni per als ciutadans tampoc, perquè vostés la incomplixen i no passa absolutament.
I, per tant, jo pense que és, diríem, una actitud, inclús, insultant cap a les dones mateixes dir que tenen dret a l'elecció de metge i de centre.
Perquè, mire vosté, el dret que les dones tenen per a exercir la possibilitat de la interrupció voluntària de l'embaràs, no solament ha d'existir el dret, sinó que han d'existir els mecanismes perquè es puga eixe dret exercir en condicions, perquè, pel contrari, el dret no aprofita per a res.

Per tant, jo crec que vosté, dir ací que totes les mesures que es plantegen ací ja estan fent-les, en eixe discurs fàcil que vosté ha fet, segurament el que tracta, en la línia del que el conseller fa assíduament, és no escoltar les propostes de l'oposició, fer el que creu convenient des del seu punt de vista, des de la seua ideologia, sense escoltar ni tant sols el que són les reivindicacions de la població mateixa i dels sectors afectats, amb la idea segurament de cansar-mos a nosaltres.
Jo vull dir-li que, sense dubte, jo no vaig a cansar-me.
És a dir, jo estic ací, entre altres coses, elegit per a controlar el Govern, per a exigir-li i per permanentment estar en aquestes qüestions en aquesta trona, en estes i en altres.

Per tant, si el seu objectiu és passar del tema, això és una cosa que vosté haurà de donar comptes segurament davant de la població mateixa.
I no em vinga amb el fàcil recurs que és que vostés quan es presenten a les eleccions la gent ja els jutja.
No, mire, malauradament la situació que tenim en aquest país no és eixa, si la gent jutjara i votara en funció del juí que fa, doncs, segurament vostés no estarien en el govern.
El que passa és que ja hi ha ­diríem­ una situació sembrada des de fa algun temps que al final els ha donat a vostés el poder i el govern, i que en estos moments hi ha situació d'impàs, que està ahí i que la gent segurament perquè no veu ­diríem­ una eixida clara, doncs, fins ara no ha votat una altra cosa, però no perquè vostés estiguen fent-ho meravellosament bé.
Jo crec que eixa és una qüestió de què vosté són conscients i que, per tant, el recurs al tema de les eleccions tampoc aprofita.
Jo crec que haurien de tindre un poc d'humilitat en eixe aspecte i tractar de recollir propostes que vénen de l'oposició que són positives.
I per això jo abans li he dit que seria bo que vostés recolzaren també.
I si no en la seua totalitat haver presentat alguna esmena.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Acabe, senyor president.

.
.
.
haver presentat alguna esmena que millorara des del seu punt de vista aquesta resolució.
Però eixa no és la voluntat de vostés.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra para el turno de contrarréplica la señora Palomar.

 

**La senyora Palomar Pérez:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares, tanto que usted sabe y tan informada que está, y no se ha aprendido ni mi nombre aunque fuese por educación.
Dice usted que he leído mi discurso.
Naturalmente.
Cuando se dan datos ciertos y hechos verdaderos se puede leer.
Para hacer lo que usted ha hecho, que es gritar y darnos un mitin, no hace falta nada.
El Partido Socialista es el mundo al revés.
Verlos a ustedes los defensores de la sanidad pública, defender las IVE, que se hagan en centros privados.
Bien.
Forma parte de su contradicción constante.

Bueno.
Y al señor Botella le querría decir que nosotros cumplimos la legalidad, y la legalidad contempla los tres supuestos, y todo lo demás es demagogia.
Los tres supuestos, señor Botella.
Y como ya apuntaba en mi primera intervención, quiero destacar que constituye uno de los objetivos prioritarios de la gestión llevada a cabo por la Conselleria de Sanidad el de garantizar la eficiencia y el máximo grado de calidad de los servicios de asistencia en los supuestos de interrupción voluntaria del embarazo.
Y a tal efecto, dentro del marco establecido por el real decreto sobre prestaciones del sistema nacional de salud, en el que se integra como obligatoria la prestación de las interrupciones voluntarias del embarazo, la Conselleria de Sanidad ha llevado a cabo en los últimos años la importante y necesaria labor de adopción de las oportunas medidas organizativas y de funcionamiento de sus servicios asistenciales.

En relación con tales cometidos específicos, desde una perspectiva clara de prestación de un servicio de calidad y de racionalización de los medios humanos, técnicos y económicos existentes, que permita un aprovechamiento óptimo de los mismos.
Como muestra de este interés se dictó la circular 6/98, de la Dirección General de Salud Pública, sobre organización de actividades de interrupción voluntaria del embarazo, que ha permitido en los casi cinco años transcurridos desde su aprobación, establecer un marco adecuado para la práctica y desarrollo de este tipo de servicios asistenciales.

No obstante, la labor emprendida no se ha quedado sólo en la adopción inicial, y sobre el papel, de medidas estructurales y de protocolo asistencial, ya que es la implantación real del circuito integral de atención a la mujer ante la interrupción voluntaria del embarazo, junto con la evaluación periódica de su grado de consolidación y evolución, lo que en definitiva constituye la manifestación práctica de un progreso efectivo en la gestión pública del servicio y la consecución de un verdadero modelo de calidad.

En este sentido, la Conselleria de Sanidad ha venido desarrollando en los tres últimos años, al amparo de las resolución de 4 de febrero del 2000, de la Subsecretaría de dicha conselleria, una labor continua de vigilancia y control de los procesos desarrollados, así como la evaluación de la intervención de los centros públicos y privados concertados en este ámbito asistencial, tanto en términos de calidad del servicio como de disponibilidad de los medios diagnósticos y terapéuticos necesarios.

Un acuerdo adoptado por el consejo administrativo del Servicio Valenciano de Salud en 1993 articuló un sistema mixto de prestación pública y concertada de las interrupciones voluntarias de embarazo, en el que los centros privados concertados debían reunir determinados requisitos establecidos por el Real Decreto 2.
409/86, sobre los centros sanitarios acreditados y dictámenes preceptivos para la práctica legal de la interrupción voluntaria del embarazo.
Este sistema persiste en la actualidad, ya que ha proporcionado unos buenos resultados asistenciales, con intervenciones que se han venido incrementando año a año en términos absolutos, hasta alcanzar su mayor índice en el último ejercicio.

Por otro lado, en cuanto a los motivos de estas intervenciones, en el 98% de los casos la causa estimada fue la de peligro para la salud física o psíquica de la embarazada, y en la práctica totalidad de los restantes se debió a la presunción de que el feto habría de nacer con graves malformaciones, siendo muy poco significativa la representación porcentual de los casos registrados que obedecen a alguna de las restantes causas que la norma habilita.

La red pública asistencial del Servicio Valenciano de Salud cuenta obviamente con amplios recursos humanos especializados, y con suficientes infraestructuras y recursos técnicos de diagnóstico e intervención directa en estas materias.
Y ello no obstante, la posibilidad de ampliar los recursos disponibles, mediante un sistema de conciertos con centros privados, permite aumentar sensiblemente la oferta y la calidad global del servicio a la población, al permitir una mayor celeridad en la resolución de los casos y una mayor proximidad del centro de asistencia al paciente; siempre dentro del adecuado control de las respectivas áreas de salud, que tendrán en cuenta el criterio de residencia de la mujer a la hora de distribuir las actuaciones médicas y de prevención, y de la posterior recogida de datos para los controles y cálculos estadísticos sobre los correspondientes padrones de población actualizados.

En definitiva, creemos que la Comunidad Valenciana cuenta en la actualidad con un buen sistema de atención a las mujeres en situación de interrupción voluntaria del embarazo que, claro está, es susceptible de mejora.
Pero que cuenta hoy por hoy con suficientes recursos, con una adecuada organización, con un protocolo de funcionamiento bien definido, lo que permite asegurar unos adecuados niveles de calidad, accesibilidad y continuidad en la prestación del servicio, y el ejercicio de este ámbito de derechos esenciales, como la libertad de elección de médico del paciente o la objeción de conciencia del médico, sin que para la consecución de tales objetivos sean necesarias nuevas actuaciones o instrumentos que no estén ya previstos o en funcionamiento.
Eso es lo que molesta, señora Llinares, que funcione y que funcione bien.

Gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Palomar.

Vamos a proceder al comienzo de la votación.
Comienza la votación.
*(Remors) (Pausa)* Resultado de la votación, 32 votos a favor, 40 votos en contra y un voto nulo.

Se conceden unos minutos de descanso.

Se recuerda a los miembros de la Mesa que tenemos ahora reunión.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 37 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 33 minuts)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la promoció amb fons públics de la investigació amb cèl·lules mare adultes, així com la investigació amb cèl·lules mare embrionàries d'origen humà, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 1.
387, BOCV número 9)***

 

 

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la promoció amb fons públics de la investigació amb cèl·lules mare adultes així com la investigació amb cèl·lules mare embrionàries d'origen humà, presentada pel Grup Parla-mentari Socialista, registre d'entrada número 1.
387.

Tiene la palabra la parlamentaria señora Mendoza, en representación del Grupo Socialista.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor president.

La proposició que passe a defensar en nom del Grup Parlamentari Socialista és una proposició que va registrar el nostre grup en el mes de juliol.
Estem parlant d'una proposta que va realitzar el Grup Socialista abans inclús de la presentació del Projecte de llei de modificació de la llei de reproducció assistida.

L'objectiu de la nostra proposta era molt clar, és exactament el mateix que anteriors propostes del Grup Socialista en estes Corts, i era, efectivament, recolzar, finançar, potenciar, les investigacions amb cèl·lules mare embrionàries, a més de les investigacions amb cèl·lules mare adultes, tant d'aquelles cèl·lules mare o línies cel·lulars procedents d'embrions congelats a resultes dels processos de fertilització, com per línies cel·lulars cedides sense cap tipus de transacció comercial per altres països que ja disposen d'ella i, a més, de forma absolutament sotmesa a la legislació actual.

La importància que en les Corts Valencianes es debata aquest tema una altra vegada, una vegada més, és que, efectivament, la investigació amb cèl·lules mare embrionàries obri la porta a l'esperança de milers de malalts afectats de diabetis, de Parkinson, d'Alzheimer, d'inclús malalties conseqüència d'accidents, com és el cas de les paraplègies.

Sabem que ja n'hi ha un consens a nivell internacional, un consens científic, també n'hi ha un consens polític en estos moments en el nostre país, que no es poden contraposar les investigacions amb cèl·lules mare adultes i les investigacions amb cèl·lules mare embrionàries.

És indubtable que la revolució biomèdica del segle XXI serà la medicina regenerativa.
La medicina regenerativa deu tindre com a objectiu que també siga accessible de manera equitativa a tots els ciutadans, no sols a aquells que tenen recursos econòmics suficients per a poder, efectivament, pagar-se aquest tipus de tractaments.

Si està clar que per a avançar cal desenvolupar les dos estratègies d'investigació, també és cert que en el País Valencià hem patit un retard inacceptable d'aquelles investigacions que ja estaven en marxa, per tant, que ja eren una realitat.
Allò cert és que en febrer de l'any 2000 el professor Bernat Sòria va ser el primer científic del món que va aconseguir la conversió de les cèl·lules mare del ratolí en aquelles cèl·lules que produïxen la insulina en el pàncrees i amb este cèl·lules es va aconseguir tractar la diabetis en el ratolí.

En aquell moment, en el 2001, ja estava disposada la translació del projecte d'investigació a línies cel·lulars humanes.
En la presentació del projecte es parlava que en tres anys, i respecte a esta línia concreta d'investigació, estaria disposat a fer assajos clínics en malalts.
En juliol del 2001 el Ministeri de Sanitat va obrir un expedient informatiu al servei que duia endavant eixes investigacions, va cridar l'investigador Bernat Sòria, el rector de la Universitat Miguel Hernández, el vicerector d'investigació d'eixa universitat.
Va advertir, en boca de Rubén Moreno, un il·lustre valencià, en aquell moment secretari general de Gestió i Cooperació Sanitària, o número dos del Ministeri de Sanitat, que continuar amb les línies d'investigació podia suposar una infracció greu.
Qualsevol funcionari sap que això pot arribar a dir la separació del servei.

A partir d'eixe moment, amb una paralització *ipso facto* de les línies d'investigació, de les investigacions que ja eren realitat, de les investigacions que estaven avançades, va començar un debat intens en el nostre país.
Per als socialistes, en aquell moment, i després de les consideracions científiques, ètiques i polítiques i de política d'investigació i de política d'avanç en la curació de malalties, vam plantejar que no era acceptable una moratòria en este camp.
El nostre grup, ací i en les Corts Generals, va plantejar sempre el debat amb rigor, amb veracitat, amb transparència, amb honestedat, recordant que n'hi havien per davant anys d'investigació bàsica i aplicada, i, a més, amb moltíssimes cauteles a l'hora de parlar de resultats de les investigacions.
Les nostres propostes tenien incontestables beneficis socials, ètics i científics.

En aquell moment, em Partit Popular es va tancar en banda absolutament, es va sumar a aquelles posicions més reaccionàries que, una volta més, intentaven imposar al conjunt de la societat els seus valors eticoreligiosos particulars, molt particulars, igual que havien fet presentant un recurs d'inconstitucionalitat a la llei de reproducció assistida que ara contínuament alaben, a la llei de l'any 1988.

És cert que l'1 d'agost, l'últim dia abans de les vacances, l'1 d'agost del 2003, el Consell de Ministres aprova un projecte de llei de modificació de la Llei de reproducció assistida.
Era una llei qualificada pels juristes no populars i pels científics d'un pas enrere i un passet avant.
Era un pas enrere claríssim per a alguns drets consolidats entorn als tractaments de reproducció assistida.
Era una pas enrere perquè establia uns embrions que tenien una consideració legal, una possible utilització per a la investigació científica amb els embrions crioconservats des del dia abans de l'entrada en vigor de la llei, i uns altres embrions que mai podrien ser utilitzats en investigació.
És una llei de punt final.

El Grup Popular va argumentar que n'hi havien prou preembrions congelats com per a ser utilitzats.
Nosaltres sabem que només el 15% van a poder ser utilitzats, perquè la majoria ja no és que no siguen viables, és que estan morts en el moment de la descongelació.
Però, encara aixina saludàvem que s'havia obert una porta, però és una porta que ni en el País Valencià ni en la resta de l'Estat, excepte en alguna comunitat autònoma que ha fet un esforç addicional de posar en marxa este investigacions, no hem passat de la llinda de la porta.

I no sols això, sinó que jo crec que eixa porta té un vidre, té trampa, té un vidre blindat.
Per què?
Perquè des de l'aprovació de la llei fins que siga una realitat el desenvolupament de les investigacions en el nostre territori, va a passar molt de temps, i hem perdut tres anys, i en investigació n'hi ha una competència molt important.
Nosaltres ja no anem a poder segurament pujar al carro d'una investigació que era una realitat, que estava feta per gent que tenia l'experiència, els coneiximents i els resultats.
I eixa és la diferència.

Vostés ara volen recuperar el temps perdut, però n'hi ha un temps que hem perdut, que són tres anys, que eixe no és recuperable, i d'això, cal ser-ne conscients.
Això no vol dir que, al final, en altres països altres equips d'investigació arriben al mateix lloc que anaven a arribar els nostres, en este cas, molt proper.

Però no sols això, sinó que el seu plantejament està ple de contradiccions.
Eixa porta oberta que jo dic que té un vidre blindat, entre altres coses és perquè any darrere any el Parlament Europeu, en els tres últims anys, aprova el finançament de la investigació amb cèl·lules mare embrionàries, sempre amb el vot en contra dels conservadors, també el dia 4 de novembre del 2003, molt pocs dies abans que s'aprovara la modificació de la Llei de reproducció assistida en el nostre país.
Però és que és greu, el Grup Parlamentari Popular Europeu es va posicionar, i ahí estan els seus parlamentaris.

El dia 23 de novembre entra en vigor la Llei de modificació de la llei de reproducció assistida.
El dia 3 de desembre del 2003 el Consell de Ministres de la Unió Europea, de ministres de ciència i investigació, no desbloqueja la moratòria que havia imposat feia un any al finançament de les investigacions.
És una iniciativa de la presidència italiana, s'hi sumen molt pocs països, però el nostre ministre de Ciència i Tecnologia, no passaven ni quinze dies des de l'aprovació de la llei estatal, se va sumar a la posició italiana, que en este moment representa les tesis més restrictives i, a més, sorprenentment i paradoxalment, perquè li costarà molt al senyor Juan Costa explicar ­també un altre il·lustre valencià­ per què recolza la posició italiana, per què no contribuïx a desbloquejar per part del Consell de Ministres de la Unió Europea, per què no contribuïx Espanya de manera decidida a desbloquejar el finançament imposat per les tesis més reaccionàries, més conservadores i més clericals en el pitjor sentit de la paraula.

De moment, la nostra comunitat s'ha quedat fora de les línies d'investigació més punteres.
Jo només vull recordar que l'informe al Govern del famós Comité d'Ètica, que va ser el que va posposar que definitivament es desbloquejara la legislació en relació amb este tipus d'investigació, diu que estes investigacions han de tindre com a objecte alleujar el sofriment humà i no respondre a interessos econòmics, i, a més, deuen ser portats exclusivament pels grups d'investigació que demostren la seua experiència.

Les realitats són molt concretes.
Equip d'investigació d'Alacant, amb el professor Bernat Sòria.
.
.
, perquè no estem parlant d'una persona, estem parlant d'un equip d'investigació localitzat en una universitat, localitzat territorialment al nostre País Valencià.
I això és la realitat.

Mentrestant, ens assabentem que la ministra Ana Pastor negòcia amb un preacord que n'hi havia entre el científic Ispizua i el Govern de la Generalitat de Catalunya per la creació d'un centre d'investigació en Catalunya de cèl·lules mare embrionàries, entre altres.
Hi havia una negociació tancada entre el govern autonòmic, la ministra de Sanitat i l'investigador Ispizua, i ens passaven en aquell moment les dos investigacions per davant.
Bernat Sòria se n'havia anat a Singapur amb les seues investigacions.
Havia tornat al nostre país, però no havia tornat a Alacant, sinó que havia anat d'Alacant a Singapur i havia aterrat a Andalusia.
Andalusia va plantejar, efectivament, la creació del seu banc de cèl·lules mare, el finançament en els pressupostos de 2004 d'estes línies d'investigació, la creació d'un comité d'ètica específic per a la supervisió d'aquest tipus d'investigació.

Perquè jo només vull recordar que nosaltres mai, mai, ni hem analitzat, ni hem eludit, ni hem minimitzat els problemes ètics, legals, que este tipus d'investigació podria plantejar i que cal, efectivament, un marc de garanties de seguretat i de, en definitiva, de seguretat no sols jurídic sinó també ètica i científica.

Però el cert és que, de moment, ens han passat per davant, de moment, una vegada més, el Partit Popular ha decidit que investiguen altres.
Abans eren altres països, ara són altres comunitats autònomes.
Perquè recorde una vegada més, el mateix informe que assessora al govern diu que estes investigacions es deuen portar exclusivament pels grups d'investigació que demostren la seua experiència.

Avui hauran d'explicar moltes coses.
Nosaltres hem revisat la seua.
.
.
no hi ha voluntat de consens.
Vostés presenten una esmena a la totalitat de la nostra proposició no de llei.
La nostra era de juliol, la seua, la seua esmena a la totalitat, és del dia 10 de febrer.
Quina voluntat que hi haguera un text comú.
.
.
?
El debat hauria d'haver sigut el dia 11 i, malauradament, per la mort del ex conseller d'Educació no va ser possible.
Però no hi ha hagut fins ara cap voluntat de negociació ni de consens en este tema.
Tal com està formulada la seua proposta, és per a nosaltres inacceptable.
Haurien de fer, efectivament, un text transaccional en el qual vostés.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
rebaixaren alguns dels seus plantejaments.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Bien.
En este punto se han presentado dos enmiendas: una de adición, por don Antonio Such Botella, que lógicamente irá incluida en la defensa que está haciendo la señora Mendoza; y ha presentado otra enmienda de modificación don Antonio Clemente Olivert, portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Popular.

Para la defensa de la enmienda y la presentación, tiene la palabra el señor don Antonio Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Miren, señorías, si desde luego la respuesta del Gobierno al problema de las células madre, tanto embrionarias como adultas, es algo que se puede definir como una respuesta, como una solución a un problema, una solución que es responsable, es respetuosa y es una solución ética.
Es una solución responsable porque evita la acumulación indiscriminada de embriones, es una solución respetuosa porque da a la pareja la última opción sobre cuál quiere que sea el destino de esos embriones, y es una solución absolutamente ética porque impide un inadecuado uso de estos embriones.

Nosotros, el Grupo Parlamentario Popular, que da soporte al Gobierno, ha presentado una enmienda al texto planteado por el Grupo Socialista.
Esta enmienda va bastante más allá de la propuesta del Grupo Socialista, que en razón del tiempo ha quedado absolutamente obsoleta.
En nuestra enmienda, el Grupo Parlamentario Popular pide potenciar la investigación relacionada con células madre, pero además pide que sea en nuestros propios centros, cuando aquí se ha dicho que investiguen ellos.
Nada más al contrario.
Justa-mente lo que pedimos en nuestra enmienda es que investiguemos las células madre adultas y embrionarias en nuestros propios centros.

Y vamos más allá.
Pretendemos, queremos y podemos conseguirlo, con su ayuda o sin ella, que esta investigación se realice en el centro que se está construyendo en la Comu-nidad Valenciana, en el centro superior de alta tecnología biomédica y transplantes de tejido, que está construyéndose al lado del Oceanográfico y que aproximadamente en verano finalizarán las obras.
Y pretendemos que el banco de líneas celulares tenga su sede en ese centro.
Y pretendemos, y eso es lo que planteamos nosotros en nuestra enmienda, por mucho que se le pretenda desdibujar y dar la vuelta, pretendemos que la Conselleria de Sanidad participe en la fundación que se crea a partir de la modificación de la ley, la fundación que regirá y participarán las distintas administraciones para la investigación de las células madre.

Esto es lo que nosotros planteamos en nuestra enmienda.
O sea, justamente al contrario de lo que aquí se ha planteado.
Queremos un mayor compromiso, queremos que se investigue con las células madre adultas y que se investigue con las células madre embrionarias, siendo respetuosos con la Ley 35/88, ley que, aunque se obvie, fue una ley elaborada por el Partido Socialista, y, por supuesto, con su posterior modificación con la Ley 45/2003, de 21 noviembre, que ha sido una modificación de la ley elaborada por el gobierno del Partido Popular, que es justamente la que permite el uso de los embriones congelados con fines científicos.

Desde luego, queremos que la Comunidad Valenciana sea pionera en la investigación.
Pensamos que es un pilar básico la investigación para conseguir una mejor sanidad para todos los valencianos, especialmente para aquellas personas que están sufriendo, para aquellas personas que tienen enfermedades como la diabetes, como el parkinson.
.
.
También se ha abierto un infinito número de posibilidades para el uso de las células madre adultas y embrionarias para evolucionar en el tratamiento de estas enfermedades.
Esa posibilidad la tenemos ahí.
Tampoco debemos generar falsas expectativas, porque realmente en este momento todavía no sabemos hasta dónde se puede llegar, pero sí que parece ser que es un camino abierto o un camino por el cual se puede mejorar la sanidad de los valencianos.
Y eso es lo que le preocupa al gobierno del Partido Popular, y eso es lo que le preocupa a este grupo parlamentario: la posibilidad de mejorar la calidad de vida de los valencianos.

Desde luego, les digo, señorías: nosotros somos más ambiciosos que su propuesta.
El día ­aunque también se haya referido a que aquí no se ha hecho nada desde que se aprobó la modificación de la ley­, el día 31 de enero de este año, el Gobierno aprobó el estatuto del Centro Nacional de Transplantes y Medicina Regenerativa, creándose un centro de investigación cuya forma jurídica es la fundación en materia de investigación y medicina regenerativa.

Y como ya les he dicho, señorías, también queremos que el máximo órgano de representación de todos los valencianos, que es lo que nosotros planteamos en nuestra propuesta, inste al Consell para que el banco nacional de líneas celulares tenga su sede en este centro superior de alta tecnología de la Comunidad Valenciana.
Este banco se encargará de la elaboración, almacenamiento, conservación y gestión de líneas celulares de diverso tipo, de acuerdo con la normativa, evidentemente, tanto nacional como internacional.

El hecho de que para el Partido Popular la investigación es una prioridad, señorías, se ve en los hechos.
Es un pilar básico de nuestro sistema sanitario.
Y por ello, en este momento, como ustedes saben, se están construyendo tres centros de alta tecnología en la Comunidad Valencia-na: el centro de alta tecnología científica en biomedicina y transplantes, al que ya me he referido, el centro de investigación oftalmológica y el de prevención de enfermad y promoción de la salud.
El centro de alta tecnología en biomedicina y transplantes incorporará más de doscientos investigadores, más su personal de apoyo, con un presupuesto que superará los 85 millones de euros.
Solamente en el año 2004 la Conselleria de Sanidad ha previsto una inversión de 16,6 millones de euros.
Uno de los programas fundamentales de este centro es el de transplante y medicina regenerativa, dedicado a la investigación de la biología de células madre y terapia celular, siendo una pieza fundamental el banco de cordón umbilical para la investigación de la medicina regenerativa.

Yo, señorías, quisiera recordar que en el último Pleno que tuvimos en las Cortes antes de navidades, hubo un consenso en esta Cámara, hubo un consenso de todos los grupos parlamentarios, en el cual se acordaron potenciar la investigación relacionada con las células madre en nuestros centros de investigación y desarrollar fórmulas de financiación para proyectos con células madre.
Es exactamente el punto uno de la enmienda que nosotros presentamos.
Yo, señorías, apelo a su coherencia.
O sea, cómo es posible que, no habiendo existido ningún cambio legislativo de ningún tipo, en este momento ustedes sean capaces de decir que esta proposición, que esta enmienda de modificación no soluciona nada, cuando ustedes no hace poco más de un mes votaron unánimemente a favor de un texto que absolutamente reproduce lo que en aquel momento fue voluntad de las Cortes, que me parece lo lógico: potenciar la investigación relacionada con células madre en nuestros centros, desarrollando fórmulas de financiación para proyectos de investigación tanto en células madre adultas como embrionarias.

Ahora, en esta enmienda que planteamos, queremos ir más allá.
Y ya les digo, señorías, nos gustaría que una vez más privara el espíritu de consenso y hubiera un acuerdo unánime de todos los grupos parlamentarios.
Y sería conveniente, pienso, que algunos grupos parlamentarios fueran capaces de dejar el debate electoral fuera de este debate de las células embrionarias.
Porque nuestra enmienda es más ambiciosa que el texto que en su momento planteamos.
Ya que insistimos en la necesidad de que haya un banco nacional de líneas celulares que tenga su sede en la Comunidad Valenciana, concretamente en el centro al que ya me he referido, y que nosotros, los valencianos, formemos parte de la fundación que lleve la investigación sobre las células madre.

Eso, desde luego, no se parece en nada.
.
.
más bien es justo lo contrario de decir que investiguen los demás.
Nosotros queremos que se investigue en la Comunidad Valenciana, pensamos que la Comunidad Valenciana tiene posibilidades de hacerlo y nos gustaría, insisto, señorías, contar, una vez más, con el apoyo unánime de toda la Cámara.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Clemente.

Para el turno de aceptación o no de enmienda, tiene la palabra la señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

En primer lloc, les condicions de la utilització dels embrions congelats sobrants dels processos de fertilització *in vitro* ja estan presents; una, en els informes de la Comissió Nacional de Reproducció Assistida de l'any 1998 i del 2000.
O siga, que si mos va fer una modificació i una adequació de la llei va ser perquè el Govern en aquell moment va amagar eixos informes.
En el mateix sentit, consentiment informat respecte als drets dels progenitors i garanties jurídiques, exactament en la mateixa direcció anaven les nostres propostes, les nostres, les de la resta de l'oposició en les Corts, i les nostres i les de la resta de l'oposició en els parlaments autonòmics.
O siga, no és cert que haja introduït cap novetat en eixe sentit l'acció del govern del Partit Popular.

Nosaltres plantegem una qüestió molt clar, i no volem jugar-s'ho tot a única carta.
En primer lloc, hi va haver un debat molt important en el procés de la llei, de la modificació de la Llei de reproducció assistida, i era perquè d'una manera sorprenent la llei fa una interpretació neocentralista de les competències del govern en investigació.
La Constitució és molt clara: impuls i coordinació, no gestió.
Eixa és la diferència, no gestió.
És gestió amb les comunitats autònomes.
Estem parlant d'un debat que va ser important en tot el procés.
No hi va haver cap tipus de consens en el debat de la llei, i vosté ho sap.
I això va provocar l'abstenció majoritària dels grups i la votació en contra d'alguns dels articles.
N'hi ha invasió de competències de les comunitats autònomes.
I nosaltres també som una comunitat autònoma.
I nosaltres també tenim competències, en atenció sanitària i en investigació.

No va més allà de res.
És una fugida endavant sense contingut.
Perquè la realitat és que en estos moments les investigacions que estaven en marxa en el País Valencià, amb equips competents amb resultats, amb reconeixement internacional.
.
.
Bernat Sòria va ser un dels dos científics que va comparéixer davant de la Comissió Europea de Ciència i Investigació per a explicar la posició dels científics respecte a la investigació amb cèl·lules mare embrionàries i respecte a la clonació terapèutica.
O siga, que n'hi ha una solidesa i no n'hi ha una declaració de bones intencions.
I n'hi ha un projecte d'investigació en un tema molt concret que era el tractament de la diabetis que es va paralitzar en juliol del 2001, per un senyor que serà el director del centre d'investigació.

Molt bé, en els nostres centres, però no només en eixe centre.
Per què cal excloure el Centre de Bioenginyeria de la Universitat d'Elx?
Jo ­perdone que els diga­ no em fie.
La seua proposta té trampa.
Per què un centre nacional amb capacitat de gestió i no un centre nacional coordinador?
Per què?
Eixa és la segona trampa.
Tercera trampa: la ministra els està prometent a vostés, a Catalunya, el Banc Nacional de Cèl·lules Mare, i tenim el Centre Nacional de Trasplan-taments i Medicina Regenerativa, el banc nacional, un centre d'investigació del que no habla la ley y todos los grupos parlamentarios le preguntaban a la ministra y al portavoz del Partido Popular de qué centro de investigación habla, que no está en la ley.
Y aparece como una declaración de intenciones en el real decreto que desarrolla la ley y habla de una fundación.
Y usted sabe que depende del contenido, de los estatutos de esa fundación.
Y el contenido quiere decir de los objetivos, de las competencias.
.
.
Puede ser, efectivamente, el tercer cuello de botella para las competencias en investigación de las comunidades autónomas.
¡El tercero!

O sea, que sufrimos un retroceso en relación a competencias autonómicas; sufrimos dos cuellos de botella y ahora un tercero; una fundación sometida a la absoluta discrecionalidad; los informes del centro nacional serán vinculantes, y eso en el caso de la atención sanitaria y de la investigación es inconstitucional.
Si ustedes no modifican el texto de su proposición no de ley, no podemos votar a favor de su enmienda.
En absoluto.
No va más allá, no va más allá porque lo cierto es que como no se avanza desde julio del 2001 hemos ido hacia atrás.
Hemos perdido competitividad y hemos perdido posibilidades de resultados propios.

Y esto es un proyecto más, de esos proyectos grandilocuentes.
Efectivamente, solo saben inaugurar, pero los investigadores.
.
.
, el nivel de debate que ha habido en prensa.
.
.
Están hablando de laboratorios de investigación, no de centros.
Están hablando de laboratorios de investigación, y los hay en la Universidad de Alicante y los hay en la Universidad de Valencia, y además de centros.

El problema es que la precariedad real de la investigación en España, las investigaciones en la Comunidad Valenciana están tan desnudas como los becarios que editaban el calendario sobre la situación de investigación.
Y esa es la realidad.
Y lo cierto es que vamos a llegar al 1,2 de producto interior bruto, como mucho, en investigación y desarrollo.
Y lo cierto es que el objetivo para el 2010 era el 3%.
Y lo cierto es que a finales del 2003, el 70% de los investigadores no habían recibido las competencias.
Y lo cierto es que el estatuto del becario del señor Costa, del ministro Costa, vuelve a ser aquello de yo invito y paguen ustedes, porque no pone un solo dinero adicional para aquellas mejoras de las remuneraciones de los becarios ni del reconocimiento del tiempo trabajado en los dos últimos años como tiempo de trabajo.

O sea, que, efectivamente aquellas universidades que tienen capacidad económica y que no están más ahogadas de lo que debieran, es posible que paguen mejor, es posible que prolonguen los contratos de investigación pero, efectivamente, el señor Costa le ha puesto una tirita, como decían los becarios de investigación, para tratar la rotura de una aorta.
Y esa es la realidad.
Y como no se puede tratar la rotura de una aorta con una tirita, la realidad es que ni han hecho una apuesta por la investigación en términos genéricos, ni han hecho una apuesta por la investigación biomédica más avanzada, ni han hecho una apuesta real por la investigación con células madre embrionarias en la Comunidad Valencia-na.
Le cierran la puerta a la cesión de líneas celulares porque nuestra propuesta también lo dice: "cesión de líneas celulares", para poder investigar porque sabemos que hasta que se cree el banco y hasta que se desarrollen líneas propias puede tardar dos años ­es que es así de duro­, dos años.
Que además vamos a tener problemas con la ley porque puede ser recurrida, porque hay un estatuto diferente para embriones, para embriones.
.
.
­ya lo he dicho antes­, con unos se podrá investigar y con otros no.

Y eso crea inseguridad jurídica, y eso va a tener problemas de recursos de inconstitucionalidad de la ley, entre otros, de aquellos que dan soporte al Gobierno y que, en el fondo, lo que quieren es que estas investigaciones no vayan adelante.
Y eso forma parte de la realidad.
Hay un sí pero no, hay un quiero pero no puedo; hay un agujero negro que tapar del Partido Popular delante de las próximas elecciones generales, ante un millón y medio de firmas de ciudadanos apoyando la reivindicación de las asociaciones de enfermos de diabetes y, en realidad, muchos juristas y científicos han dicho que a la ministra no le interesa la investigación con células madre embrionarias porque tenía otras puertas abiertas de modificación legislativa, de configuración de los órganos, de consenso con las comunidades autónomas, de no invadir competencias, de, efectivamente, nosotros, que tenemos uno de los centros que dispone de un número importante.
.
.
porque hace un año hablábamos de 40.
000 embriones congelados; en estos momentos se sabe, después de los recuentos iniciales, que son 200.
000, que son 200.
000, y el 30% están en la Comunidad Valenciana.
Y por eso nosotros decíamos: "un banco de líneas celulares propio de la Comunidad Valenciana", no un banco de embriones, un banco de líneas celulares aprovechando que tenemos la materia prima.

Y lo que puede pasar, lo que puede pasar con el banco nacional es que al final la ministra pacte con otra comunidad autónoma y no tengamos ni el banco valenciano ni tengamos el banco de referencia.
Por eso nosotros planteamos hacer un receso, transaccionar un texto en serio, un texto en serio y, efectivamente, apostar de manera clara.
.
.
, porque aquí votamos lo que el Grupo Socialista propone en el debate de política general y, efectivamente, ­perdón­, en el debate de presupuestos porque parece que es que ustedes hayan presentado iniciativas.
Si tenían tanto interés, han tenido mucho tiempo.
Han votado en contra de la financiación.
No podremos recuperar nunca aquellos 600.
000 dólares que pierde el proyecto de Bernat Sòria, que ya tenía garantizados de la asociación de diabéticos juveniles de Nueva York, y que nosotros simbólicamente pretendíamos recuperar a través de una enmienda apoyando con 600.
000 euros la investigación que ya estaba en marcha.

Y recuerdo que ese es el criterio del comité que asesora a la ministra, que estas investigaciones las hagan los que tienen experiencia, los que saben y los que tienen resultados.
Y, además, incorporaremos a nuevos investigadores.
Cualquier iniciativa de formación, de creación de nuevos centros, de apoyo real a las investigaciones será muy bienvenida porque esa ha sido nuestra apuesta desde el año 2001.
Y en estos momentos yo creo que deberá explicarnos qué pasa con ese voto del ministro Costa en la comisión europea y qué pasa con ese voto del Grupo Parlamentario Popular en el Parlamento Europeo.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

Tiene la palabra para el turno de réplica el diputado del Grupo Popular, señor Antonio Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Mire, señora Mendoza, realmente si algo caracteriza a este gobierno es que nosotros nuestros compromisos los convertimos en realidades.
A mí desde luego me llama muchísimo la atención.
.
.
porque, realmente, usted de alguna manera lo ha reconocido porque ha dicho: "Ustedes solamente saben.
.
.
" ­sí, en el *Diario de Sesiones* está­, usted ha dicho: "Ustedes solamente saben inaugurar".
Evidentemen-te, un gobierno ­le ha traicionado el subconsciente, señora Mendoza­ pero un gobierno inaugura cuando ha hecho muchas cosas, cuando ha hecho muchos colegios, cuando ha hecho muchos centros de salud, cuando ha hecho hospitales, cuando ha hecho carreteras, cuando ha hecho muchas cosas.
Ahora es cuando un gobierno puede inaugurar y, desde luego, nos alegra de que por fin usted lo reconozca y que se convierta en un agente electoral que defienda la gestión del gobierno del Partido Popular durante todos estos años en la Comunidad Valenciana y fuera de ella.
*(Remors)*

Mire, la propuesta que nosotros hacemos, le digo a ustedes, y posiblemente a ustedes eso es lo que más les fastidia, les ha pasado por la izquierda.
O sea, es una propuesta que va mucho más allá de lo que usted plantea, y el hecho es muy concreto.
O sea, le estamos hablando de algo mucho más concreto.
Le estamos hablando de que queremos un centro para el estudio de las células madre adultas y embrionarias, de que ese centro va a tener un presupuesto de 85 millones de euros, 16,6 en el año 2004, de que tenemos voluntad política de hacerlo, que queremos que lleve el banco de líneas celulares, que queremos estar en la fundación.
Le estamos diciendo todo lo que nosotros queremos y usted, realmente, no me dice nada.
Se queda con un discurso que no es nada más que un clon del discurso que tiene la Junta de Andalucía, porque lo único que hace usted es reproducir en su texto de manera casi literal lo que plantea la Junta de Andalucía y, a ustedes.
.
.
Pero, de todas formas, lo que no puedo entender es la mayor de las contradicciones.
Ustedes nos tienen acostumbrados a sus contradicciones, a que digan en esta comunidad autónoma una cosa, a que digan en un pueblo alguna cosa, en otro pueblo lo contrario, en un país una cosa.
.
.
Los socialistas realmente están demostrando que tienen un discurso, como mínimo, muy variado.

Pero, desde luego, lo que sí me ha sorprendido es que sean ustedes capaces de oponerse a algo que hace un mes apoyaron en estas Cortes, que me parece la mayor de las contradicciones.
O sea, ya es el no va más de la contradicción.
Hace tan solo un mes a ustedes les parecía que era positivo potenciar la investigación de las células madre en nuestros centros de investigación.
Y hoy mismo usted dice ­y en el *Diario de Sesiones* está y consta y los medios de comunicación tienen acceso a ellos­ que es idéntica la propuesta que ustedes aprobaron a la propuesta que ustedes ahora mismo se niegan.
Explíqueme realmente qué es lo que ha cambiado.
Lo que ha cambiado, señora Mendoza, es que en este momento usted está planteándose que está en campaña electoral.
Y esa la pura realidad.
Como está en campaña electoral pretende utilizar las células madre en un beneficio realmente dudoso, porque ustedes en este tema hace mucho tiempo que ya se les ha visto la colita de lo que realmente les interesa o no les interesa.

Que frente a la política de maquetas.
.
.
Mire, señoría, o sea, la política de maquetas que ha caracterizado al gobierno socialista, en Madrid y en la Junta de Andalucía, ha sido absolutamente contrastada por una política de realidades, una política de realidades y una política de compromisos que era lo que nosotros pretendíamos con esta enmienda.
Lo que nosotros pretendíamos con esta enmienda de que ustedes se sumaran a una iniciativa mucho más ambiciosa, insisto, que la que ustedes planteaban.
Pero ustedes han preferido enrocarse y decir que no a algo que lo único que pretendía, que no es poco, era mejorar la salud de los valencianos.

Ustedes prefieren seguir utilizando las células madre como arma arrojadiza de la campaña electoral y yo, decididamente, creo que están absolutamente equivocados.
Han tenido la oportunidad de sumarse a una enmienda mucho más ambiciosa, mucho más valiente que la que ustedes planteaban y han preferido que su soberbia política se lo impidiera.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Clemente.

Tiene la palabra la señora Mendoza para el turno de contrarréplica.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, señor Clemente, tenía un guión preparado, no había intención de que paráramos el pleno y de consensuar un texto alternativo.
La oferta ha sido muy clara, la argumentación de por qué no a su propuesta y la argumentación era que ni la suya ni la nuestra; un texto claro, contundente, aceptable desde el punto de vista de todos, de la realidad de la investigación, de la realidad jurídica, de las contradicciones en las que nos podríamos encontrar si hay un recurso de constitucionalidad de su ley, etcétera, etcétera.

O sea, que es una lástima que usted sólo vea intenciones de campaña electoral porque, seguramente, ese acuerdo al que no hemos llegado nos perjudica más a nosotros que a ustedes, porque no disponemos de los medios de comunicación, porque hoy el mensaje de Canal 9 será el suyo, donde ha desaparecido el debate, donde hay un secuestro goebbeliano de los medios de comunicación, donde lo que está en peligro*.
.
.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* realmente en este país es la democracia.
Y hay demasiada gente que lo tiene muy claro.
Y no la democracia formal está en peligro, porque ya no hacen falta golpes de estado, son golpes de estado de guante blanco.
Y lo veremos una y otra vez.
Y hoy la oposición no tiene voz en los medios de comunicación de difusión masiva públicos.

 

**El senyor president:**

 

Senyora Mendoza.
.
.
Por favor, por favor, señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Y esa es la realidad.

 

**El senyor president:**

 

Señora Mendoza, siendo todo lo tolerante del mundo, creo que el tema de Canal 9 no tiene nada que ver con este debate.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Mire, nosotros respetamos los informes de la Comisión Nacional de Reproducción Asistida, respetamos los informes del Comité de Ética que establece condiciones para esas investigaciones, planteamos una investigación en red, como dice la ministra, pero, claro, si la red va a ser imposible porque hay hasta cuatro cuellos de botella en estos momentos y los informes de la Comisión Nacional serán preceptivos y vinculantes, ¿qué capacidad tienen las comunidades autónomas?
¿Que nuestros hospitales y centros de investigación en estos momentos no deciden con sus comités de ética qué investigaciones son correctas?
Efectivamente, no están decidiendo la legalidad, están decidiendo que son acordes a la legalidad, no están definiendo la normativa jurídica.
Y esa capacidad la tienen.
¿Y por qué la tiene el Estado y no la tienen las comunidades autónomas?
Quítenles las competencias en toda la investigación, sigan adelante, sigan adelante en aquello de centralizar, centralizar y centralizar.

Y, mire, la fundación es una sorpresa en el Real Decreto, no tiene ni desarrollo, y será lo último que le lea, pero se la voy a leer textualmente, porque a mí me ha tocado leerme todos y cada uno de los textos legislativos y de los debates.
Y dice clarísimamente, en los antecedentes, no en el articulado, dice: "para coadyuvar al cumplimiento de los fines que constituyen el objeto del centro nacional, el organismo promoverá la creación de un centro de investigación".
No sabemos si físico, jurídico o de definición de líneas de investigación, que adoptará la forma jurídica de fundación.
¿Y usted pide que nos sumamos a una cosa que no tiene ni desarrollo?
¿A usted no le parece que un centro nacional de investigación debería haber sido formulado en términos que, efectivamente, al menos un Real Decreto, al menos un Real Decreto que pudiera.
.
.
?
Pero, claro, como es una fundación, la fundación no le hace falta, los miembros fundacionales hacen los estatutos.

Para un tema tan importante, para un tema que es el futuro, para un tema que son las competencias, para un tema que es un estímulo a la creatividad, a la investigación, al esfuerzo, sería una recompensa al esfuerzo hecho por la sociedad hasta este momento, esfuerzo hecho muchas veces sin la ayuda del gobierno, esfuerzo hecho a pesar de que el ministro Costa vota en la Comisión Europea el bloqueo de la financiación, a pesar de que el Grupo Parlamentario Popular vota en contra en el Parlamento Europeo y pocos días después aprueban la Ley española.
Por eso, usted sabe que ese tipo de investigaciones precisan de fondos sustanciosos importantes.

Y en este caso las contradicciones las tienen ustedes.
Nosotros tenemos un ámbito del debate político que son las Cortes, que pretendemos abordar con rigor.
Y aquí no hay campaña electoral porque para el único que no hay campaña electoral en este debate es para el Partido Socialista y para los grupos de la oposición, porque, si no, al tiempo, y mañana analizaremos punto por punto lo que se transmite realmente en la Televisión Pública Valenciana.
Y esa es la realidad.

Y, además, ustedes, una vez más.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Acabo ya, señor presidente, muchas gracias.

.
.
.
han vendido los intereses de los valencianos, igual que con el Ave, igual que con Tierra Mítica, igual que con el trasvase del Júcar a Castilla-La Mancha.

Nada más, muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señora Mendoza.

Tiene la palabra para el turno de fijar posiciones el representante del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa.

Señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Clemente, ha estat, després de la seua primera intervenció en un *tris* d'aplaudir-lo i tot, perquè vosté sempre és un home moderat, que planteja les coses amb arguments, en moltes ocasions li fan fer papers que no li toquen, però que vosté els assumeix perquè està en el grup que està, però la veritat és que jo creia que això al final conduiria a què hi haguera una proposta de consens dels tres grups parlamentaris, que vostés es prestarien a seure's, a reconsiderar la seua posició, el Grup Socialista la seua i que, al final, arribarem a un acord.
Però, malauradament, el que veig és que al final pareix ser que a vosté li han dit que no toca això, que estem en campanya electoral i que, segurament, vostés tenen una sèrie de vots reaccionaris en la societat que necessiten votar-los i que estan en les coordinades d'eixe tipus de plantejaments.
Per tant, vostés cedeixen a eixes qüestions en contra, jo diria, dels interessos dels valencians i valencianes i, sobretot, en contra dels interessos d'aquelles persones que pateixen determinades malalties i que, a través d'este tipus d'investigacions, podrien solucionar-se, curar-se.

Jo crec que el tema té la suficient importància, el suficient calat, com perquè, efectivament, s'haguérem seure i haguérem parlant d'aquesta qüestió.
Perquè, mire, vosté en la seua proposta parla que "se buscarán, además, desarrollando fórmulas de financiación".
No, si les fórmules de finançament estan clares.
És a dir, els pressupostos de la Generalitat plantegen una partida que vagen a la investigació.
No es tracta de desenrotllar cap fórmula.
Si del que es tracta és de posar en pràctica allò que en els debats de pressupostos vostés fonamentalment venen repetint.
Jo crec que no hauríem de ser mesquins en aquesta qüestió, jo crec que caldria posar, com se sol dir en eixe acudit castellà, "toda la carne en el asador", per tractar que la investigació siga una cosa capdavantera al País Valencià, a més a més tenint en compte que tenim científics, diríem, cèlebres, que han sigut els capdavanters en aquestes qüestions i que estaria bé que des de l'administració valenciana mateixa se'ls donara les vies perquè eixa investigació fóra efectiva.

Jo crec que parlar, per exemple, que el finançament ha de ser públic, doncs, no estaria de més, perquè, és a dir, si hi ha un canvi en la investigació que s'ha fet fins ara, que a mig o llarg termini tindrà una repercussió positiva per a la salut i, com deia la il·lustre diputada del Grup Socialista, la senyora Mendoza, cal buscar l'accessibilitat de tots els ciutadans a estos mètodes d'investigació, és a dir, a les conseqüències de la investigació i, per tant, a les millores de la seua salut, doncs, què millor que fer-ho amb diners públics i des de l'administració pública mateixa.
Quan vostés deixen això en l'aire i diuen que buscaran fórmules, jo em pose a tremolar, perquè al final eixes fórmules significa que determinada gent inverteix en això i, sense dubte, ací ningú dóna duros a quatre pessetes, intervenen econòmicament i, després, lògicament, demanen a canvi, i a canvi al final vol dir que aquell que té diners es pot pagar eixes qüestions i el que no en té no s'ho paga, és a dir, el que és la medicina a l'americana: el que té diners té els millors hospitals i el que no es mor a la porta de l'hospital.

Eixa és la línia en la que vostés pareix ser que han optat i tiren endavant.
Nosaltres, la veritat és que lamentem que una qüestió d'estes característiques, el debat al final es porte a estos termes.
I nosaltres haguérem volgut que per part de tots haguera hagut eixe consens, eixe ànim d'acord entre tots els grups i, sobretot, amb la idea que, efectivament, haurà per part de l'administració valenciana un compromís en la investigació, en l'avanç i, sobretot, en estes qüestions tan importants de cara a la salut dels ciutadans i ciutadanes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

Procedemos a la votación.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 29 votos a favor, 40 votos en contra.

Se levanta la sesión, que se reanudará esta tarde a las cuatro y media.

Recuerdo a los miembros de la Junta de Síndics que de inmediato tenemos reunión en la sala de reuniones.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 33 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 38 minuts)*

 

***Pregunta oral Ple tramitada pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Indústria, Comerç i Turisme, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre quines són les alternatives que pensa adoptar el Govern Valencià després de l'anunci del tour operator alemany realitzat en Fitur, de retirar totes les línies turístiques alemanyes que operen en el nostre país, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.***

**El senyor president:**

 

Preguntas orales en Pleno tramitadas por el procedimiento especial de urgencia de acuerdo con la resolución de carácter general 2/VI.

Por el aplazamiento de la pregunta presentada por el Grupo Parlamentario Popular, y la excusa del conseller de Justicia y Administraciones Públicas, sólo queda una pregunta, que es.
.
.
*(Pausa)* ¿Cuál es el motivo que.
.
.
?
 *(Re-mors)* Por favor, ¿qué orden es el que nos falta?
*(Pausa)*

 

**El senyor Such i Botella:**

 

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Socialista havia fet este matí una sol·licitud en la Junta de Portaveus, respecte que el Govern designara un altre conseller perquè poguera ser interpel·lat per part d'este grup per les preguntes que havíem presentat.
Jo no sé si la Mesa tindrà coneixement de si s'ha designat algun membre del Govern perquè se li puga preguntar.
Però jo crec que és inaudit, i a més insòlit, que el Grup Parlamentari Socialista es quede sense possibilitat de fer les preguntes que havíem plantejat en temps i forma, i a què se'ls havia donat tràmit en la Mesa de les Corts.
Jo crec que és insòlit i algun membre del Govern hauria de respondre a les preguntes del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, yo supongo que usted es consciente de que el presidente de este Pleno estaba también de presidente esta mañana de la Junta de Síndics.
Yo supongo que ha quedado bastante claro todo lo que se ha expuesto en esa Junta de Síndics para todos ustedes.
Y yo entiendo que si usted tiene que hacer alguna iniciativa, *(remors)* ha tenido usted la oportunidad de utilizar a los medios de comunicación cuando ha salido de la Junta de Síndics.
No entiendo.
.
.
*(Remors)* No entiendo, no entiendo qué es lo que usted.
.
.
*(Remors)*

Señor Maluenda.
*(Pausa)* Yo les ruego a todos ustedes que procuremos mantener el orden.

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

*(Comença parlant sense micròfon)* .
.
.
senyor Camarasa.

Senyor president.
Moltes gràcies.
Ja és habitual en estes Corts, i jo estic ací des de la primera legislatura, des de 1983.
.
.
Reconec que sóc major, però aquí estic sempre present.
Aquí estic sempre present.
I és una pràctica habitual que quan un conseller no pot comparéixer en una sessió, presenta un escrit d'excusa, i sempre, sempre, ha sigut acceptat pels grups parlamentaris.
Si el Grup So-cialista ara no accepta eixa pràctica.
.
.
*(Remors)* Luego cabalgamos, pues.
Luego cabalgamos, pues.
Porque estoy oyendo ladrar, estoy oyendo ladrar *(protestes)* a sus señorías.
Cabalgamos pues, cabalgamos.
*(Protestes i aplaudiments)* Estoy oyendo ladrar a sus señorías.
Estoy oyendo.
*(Protestes i aplaudiments)*

¿Puedo continuar, señor presidente?
*(Remors)* ¿Puedo continuar, señor presidente?

 

**El senyor president:**

 

Señores.
.
.
Señores, yo creo que desde el principio de legislatura les he manifestado a todos ustedes, y a los síndicos en particular, que sería importante, sería importante que procurásemos mantener la imagen de esta cámara.
*(Remors)* Yo creo que no hay ni una sola postura de todas las que se han.
.
.
*(Remors)* Muchas gracias, señor Camarasa.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president, puc continuar?
Estava en ús de la paraula?
*(Remors i rialles)*

Verdaderamente no estoy acostumbrado a gente tan maleducada, señor presidente.
*(Protestes i aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

¿Podemos continuar, señores?
*(Remors)* Termine, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Volia dir, i no me deixaven dir-ho, que també el Grup Parlamentari Popular ha plantejat una pregunta de tramitació especial i hi ha hagut una excusa del conseller i no ha passat res, hem fet un escrit per a mantindre-ho per al pròxim Ple.
Per tant, les seues senyories no tenen raó quan interpreten el Reglament com la llei de l'embut.
Quan vostés governaven eixe reglament era molt bo, i ara que no governen resulta que ja no és tan bo.
O siga, que vostés són dels que pensen: l'ample per a mi i l'estret per a tu.

Per tant, senyor president, crec que l'excusa dels membres del Govern que hui no compareixen s'ajusta a Reglament.
És una cosa que s'ha fet tradicionalment en la cambra quan tenen problema d'agenda, i el Grup Parlamen-tari Socialista.
.
.
*(Veus.
El senyor Camarasa Albertos parla sense micròfon)* Però, però.
.
.

**El senyor president:**

 

Senyor Camarasa.
Yo creo que usted está haciendo méritos para salir mañana en la prensa.
Queda usted advertido.
*(Remors)* Queda advertido por vez segunda.
*(Remors)* Señor Camarasa.
*(Remors)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

¿Pero esto qué es?
¿Pero esto qué es?
¿Pero no tienen ustedes respeto ni a la presidencia de las Cortes?
¿Acaso no saben respetar.
.
.
?

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

¿.
.
.
al presidente de las Cortes como moderador?

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabo, señor presidente.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Sí.

 

**El senyor president:**

 

Debería terminar su intervención.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No, no, intentaba terminar, pero el señor Camarasa, una vez más, con sus formas maleducadas, me ha vuelto a interrumpir.
Y pido amparo a la presidencia.
*(Remors)*

Quería decir, señor presidente, si me lo permiten *(re-mors)* que cuando un conseller tiene un problema de agenda y se excusa hay que respetarlo.
Porque yo he estado doce años en la oposición, y cuando los gobiernos legítimos del Partido Socialista se excusaban por un problema de agenda lo entendía.
Y en esta ocasión, un conseller de mi gobierno, de mi propio gobierno, al que le hemos planteado una pregunta, se ha excusado porque tiene un problema de agenda, hemos trasladado esa pregunta al próximo Pleno y no pasa nada, porque no decaen los derechos, tiene la posibilidad de plantearlo o mantenerla para otro Pleno.
Por lo tanto, creo que la decisión de la Mesa de atender la petición de los consellers se ajusta a derecho, y no hay nada más que patalear.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra.
Veus)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.
*(Remors)*

 

**El senyor Such i Botella:**

 

Senyor president.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Dígame usted, señor Such.

 

**El senyor Such i Botella:**

 

Bàsicament jo no sé per què s'enfada el senyor Maluenda, perquè.
.
.
Sí, per què, i a més.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, por favor, ¿cuál es el motivo, cuál es el motivo de su intervención?

 

**El senyor Such i Botella:**

 

El motiu de la meua intervenció, senyor president, és que jo estava preguntant-li a la Mesa, li estava preguntant al president, si tenia coneixement que algun conseller anava a fer-se càrrec de les preguntes que el Grup Parlamentari Socialista havia plantejat.
I això ha sigut contestat amb improperis i amb insults.
I jo crec que això no és adequat i que hem de mantindre un poc el respecte.
*(Remors)* Hem de mantindre el respecte, senyor president.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, senyor Such.
.
.

 

**El senyor Such i Botella:**

 

I jo vull saber si algun conseller va a fer-se càrrec de les preguntes del senyor Víctor Campos que ha excusat la seua presència.
I este matí ja he dit que la Llei del Govern deixa ben clar que el Govern és solidari i col·legiat, i que si un conseller no pot vindre a fer-se càrrec de les preguntes, un altre conseller podria comparéixer a parlar.
I això és el que jo he interpel·lat.
I li pregunte de nou al president: Té coneixement el president si algun conseller va a fer-se càrrec de les preguntes del Grup Parlamentari Socialista, o no?
I això no vol dir que el senyor Maluenda torne a eixir, perquè.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such.
.
.

**El senyor Such i Botella:**

 

.
.
.
no era qüestió, no era qüestió d'interpel·lar al senyor Maluenda, que no era la nostra intenció.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, vamos a ver.
.
.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Señor Such, vamos a ver.
Si yo le doy las gracias.
.
.
Porque con su intervención por un motivo de orden ha dado lugar al desorden.
Este presidente pretendía, pretendía evitar.
.
.
con lo que yo le estaba diciendo a usted: usted ya ha tenido.
.
.
además ha escuchado cuál era la respuesta en la Junta de Síndics.
No entiendo que venga usted a reproducir aquí.
.
.
*(Veus)*

Señor Such.
Por favor, eviten.
.
.
Si la cosa queda muy clara.
Dejen hacer uso de la palabra, vamos a continuar el Pleno, y hagan ustedes el favor de poner un poco de su parte.
.
.
*(Remors.
Pausa)*

Señores, por favor, ¿comenzamos el Pleno?
¿Tienen ustedes voluntad de comenzar el Pleno?
*(Remors)*

Pregunta de don Joan Ribó i Canut i Dolors Pérez Martí, síndic i diputada respectivament del Grup Parla-mentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valencia-na: Entesa, d'acord amb els articles 146 i següents del Reglament de les Corts Valencianes, i la resolució de caràcter general 2/VI per la qual es regula la tramitació del procediment especial d'urgència, de preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana en contestació oral davant del Ple, formula al conseller d'Indústria, Comerç i Turisme la pregunta següent: Quines són les alternatives que pensa adoptar el Govern Valencià després de l'anunci del *tour operator* alemany realitzat en Fitur, de retirar totes les línies turístiques alemanyes que operen en el nostre país?

Tiene la palabra, Dolors.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Aviam, anem allà.
Perquè sembla ser que ja estem en campanya electoral.
Veritat?
Notava jo com si ja estiguera la cosa ahí, i aleshores la meitat de la gent falta i no se poden fer les coses bé.
Bé, anem a començar.

Senyor conseller, en l'última fira de Fitur es va promulgar, es va anunciar per part del *tour operator* alemany TUI la seua voluntat de deixar d'actuar al País Valencià en algunes de les zones, Benidorm, Gandia, i alguna altra zona més, i dedicar-se dintre del Mediterrani a altres zones, perquè els alemanys consideraven que la zona del País Valencià no els donava la garantia necessària de vindre ací a estiuar i per tant tindre unes bones vacances.

En sols dos anys, senyor conseller, les tendències en el mercat turístic alemany han canviat més que en les últimes dos dècades.
Els reis del turisme, el poble més viatger del planeta, ha plegat maletes i ha desestimat el destí turístic com era el País Valencià.
Les noves tendències exigeixen noves adequacions i estime que el Govern Valencià, al meu parer, hauria de reforçar, renovar, ampliar, estudiar i planificar noves polítiques turístiques, i plantejar un turisme d'acord amb les exigències actuals de la demanda exigent en aquestos moments; estructurar noves infrastructures culturals per potenciar el turisme cultural com oferta complementària de sol i platja principalment.
Per cert, una línia que no té cap dotació per potenciar-la als pressupostos del 2004.

El turisme ha estat un producte estrela del País Valencià i ningú pot obviar que és la part econòmica més important que a hores d'ara tenim.
Però també és de veritat que tenim un turisme depredador, perquè baix les sigles, o baix les idees del PP, el turisme es convertix en la llei de la rajola.
Solament servix per a destruir.
Destruir construint.
I construint no conservant, sinó cada vegada més des de la platja es voran zones que pareixeran un Manhattan.
Però en la realitat, el turisme, que ha canviat de gust com moltes vegades he anunciat en esta tribuna, vol una altra cosa que les grans massificacions, les grans festes, o solament el turisme de las *pipas*, passió i platja, conforme havia dit abans.

El que aleshores és evident és que cada vegada el producte turístic valencià és inferior en el conjunt del turisme en general.
Estem tenint una situació retrògrada del turisme que ens porta a aquell turisme dels anys cinquanta, sense qualitat.
En estos moments, Andalusia, per citar una zona dintre del Mediterrani, ha realitzat una aposta turística importantíssima.
I això signifiquen inversions, cosa que aquí no hem tingut.

Mentrestant, nosaltres, conforme li deia, retrocedim.
Jo em pregunte, senyor conseller, quins productes culturals i de natura ven el País Valencià com a una oferta turística.
I a mi en sembla amb respecte de vosté que l'única cosa que estan venent és fums i costa.
Una costa sobreexplotada amb mancança de serveis de qualitat d'una forma alarmant, degut al problema d'estacionalitat que repercuteix en la forma de negoci de la majoria d'hostalers de la zona, amb uns serveis bastant dèbils i amb uns elevats preus.

En cinc minuts, la veritat, senyor conseller, és que no podem parlar de quin hauria de ser el futur del turisme i com des d'Esquerra Unida-l'Entesa vegem com havia de ser eixe turisme al País Valencià, com hauríem de conservar-lo.

Jo opine que la massificació de la costa és negativa, pel que ràpidament, i pensant en eixe turisme, s'hauria de presentar una moratòria, s'hauria d'aplicar una moratòria d'uns mesos per a estudiar què és el que volem en concret com a turisme de platja.
L'escassa aposta que hi ha per part d'aquest govern quant a alternatives turístiques, els preus ­és un altre dels factors negatius­ i la manca de professionalitat dels serveis, ja que cal pensar que la majoria de persones aturades en l'època d'estiu es dediquen a fer de cambrers, es dediquen a treballar per l'hostaleria.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Permeta'm, senyor president.
Ja que no tinc temps, done com a formulada la pregunta anunciada pel president abans de jo parlar.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Senyor conseller, té vosté l'ús de la paraula.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Si tenía alguna duda sobre que estábamos en campaña electoral usted me lo acaba de despejar, porque si ha hecho algo durante este Pleno es un panegírico sobre lo que usted cree que debería ser la política turística y que muy poco tiene que ver con lo que, a través de la pregunta, pretendía en cualquier caso conocer.

¿Por qué digo eso?
Porque Tui, como un tour operador, efectivamente se dedica a llevar a los turistas alemanes a los destinos de sol y playa no en una cantidad, dentro de los paquetes turísticos que se establecen por dicho operador, realmente importante, y que supone ciertamente poco respecto a la cantidad de turistas alemanes que vienen a nuestra comunidad.
Por lo tanto, poco le importaba a usted lo que pudiera hacer o dejar de hacer el tour operador Tui respecto a nuestra comunidad como destino turístico para el mercado turístico alemán.
Y lo cierto y verdad es que Tui únicamente nos remitía, a través de esos paquetes, alrededor de 1.
100 turistas de los 600.
000 y pico turistas alemanes que vienen a nuestra tierra, a la Comunidad Valenciana.

¿Y qué pretendemos hacer desde la conselleria, desde la Agencia Valenciana de Turismo, para consolidar el mercado alemán, como un mercado potencialmente importante, im-portante también de hecho para el turismo de nuestra comunidad?
Pues continuar promocionando aquello que demandan los turistas alemanes en estos momentos, continuar promocionando nuestra tierra a través de la asistencia a las distintas ferias que se producen en Alemania y también a través de las distintas campañas de publicidad que en ese país se vienen realizando desde la Agencia Valenciana de Turismo.
Pero poco le interesaba a usted la pregunta, le vuelvo a repetir, porque poco ha hablado sobre nuestro modelo turístico, que está teniendo unos éxitos realmente importantes.

La Comunidad Valenciana ha sido durante el año 2003 destino de más de 20 millones de viajeros, un destino realmente importante que hace que el sector turístico de nuestra comunidad sea un sector puntero en el desarrollo económico y social de nuestra tierra.
Y, por lo tanto, es la intención del Gobierno Valenciano continuar con aquellas líneas de actuación que efectivamente han sido altamente positivas para conseguir este modelo de desarrollo turístico y de desarrollo social.

Por otra parte, hay algunos datos que seguramente usted no conoce.
Pero si algún gobierno ha hecho y ha invertido en promocionar la Comunidad Valenciana como destino de turismo cultural o de turismo medioambiental o de tantos tipos de turismo complementarios, en ningún caso competidores con el turismo de sol y playa, han sido los gobiernos del Partido Popular.
Y esa es una realidad que se puede constatar hoy mismo con los datos que se tienen de asistencia al Oceanográfico: en tan solo un año cerca o algo más de dos millones de visitantes, a una ciudad que no era destino turístico por sí misma y que, gracias a las políticas del Partido Popular, con la construcción de la Ciudad de las Artes y las Ciencias, del Oceanográfico, han consolidado a Valencia como destino turístico por si misma.
Pero además, hace poco presentábamos el conseller de Territorio y Vivienda y yo mismo diversas actuaciones en parques naturales para promocionar también los valores medioambientales de nuestra comunidad.

Yo lamento que usted no se preocupe de esas cosas y únicamente se preocupe de hacer una pregunta sobre Tui, que poco tiene que ver con lo que usted quería conocer.

Muchísimas gracias.

 

 

***Preguntes números 148/03, 149/03 i 150/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el projecte de construcció d'un emissari d'aigües residuals a Santa Pola, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Vamos a entrar en el punto siguiente del Pleno, que es el apartado de preguntas orales.
Por favor, señores diputados.
.
.
*(S'interromp la gravació)* No creo que sea ese el procedimiento correcto.

La primera pregunta es de Bienestar Social y corresponde realizarla a doña Nuria Espí de Navas, del Grupo Parla-mentario Socialista, pregunta número 127.
*(S'interromp la gravació)*

Perdón.
El primer bloque de preguntas corresponde a Territorio y Vivienda, son las preguntas 148, 149 y 150.
*(Remors)* Por favor, señores.
.
.
Y corresponden a las realizadas por don Joan Antoni Oltra i Soler, del Grupo Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: Entesa, sobre el proyecto de construcción de un emisario de aguas residuales en Santa Pola.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, la pregunta nostra fa referència a un tema que jo crec que és vosté és coneixedor de la posició que tenim respecte els emissaris submarins.
Pensem que és una prova del malbaratament d'uns recursos necessaris per a tots i que d'alguna manera estem desaprofitant sense cap excusa, abocant aigües suposadament depurades a la mar.

Tenim un problema al País Valencià amb els vint i tants emissaris submarins que tenim ja construïts i que, segons l'Entitat de Sanejament mateixa, estem abocant més de cent hectòmetres cúbics d'aigua a la mar, i és un percentatge altíssim.
Si a això li ajuntem el que aboquem per drenatge en determinades marjals igual no feia falta ni tan sols el transvasament de l'Ebre.

Però, clar, això, que ja té difícil explicació per a nosaltres, la veritat és que quan es planteja un emissari com aquest que no està funcionant, que està en construcció, que en el seu moment la Conselleria d'Obres Públiques va començar les obres sense tindre tots els permisos, especialment del Ministeri de Medi Ambient mateix, que això suposa en una zona molt deficitària d'aigua, jo crec que és la pitjor mostra de quina és la política d'aigua del Partit Popular: per una banda demandar aigua de l'Ebre en este cas i, per altra, la pròpia, abocar-la a la mar.
I abocar-la a la mar en una zona especialment sensible.
Tenim l'illa de Tabarca, reserva marina; tenim una zona pesquera per excel·lència i una zona turística jo crec que d'una certa importància.

En la construcció de l'emissari submarí, a pesar de totes les protestes, protestes ecologistes, veïnals, del sector pesquer, etcètera, etcètera, la conselleria per tot i per tot, el conseller García Antón en este cas.
.
.
, no sé ara en el ball este de competències que tenen vostés.
Bé, ara pareix que és vosté el responsable de la qüestió, però en el seu moment va ser l'anterior conseller.
Nosaltres demanaren que això no es començara.
Quan es va començar demanaren que se paralitzara, perquè no consideràvem convenient això.
Es va paralitzar, però per ordre del Ministeri de Medi Ambient mateix, sense que ningú assumira, lògicament, cap responsabilitat, que és el model del Partit Popular.

L'altre dia la Sindicatura de Comptes mateixa detectava que hi ha una sèrie d'indemnitzacions demanades pel promotor de l'obra d'al voltant de 250 milions de pessetes de moment.
Això està en l'aire.
Europa està també queixant-se que el projecte no hauria de fer-se, perquè no és la millor solució per a este tipus d'aigües.

Aleshores, nosaltres li demanem a vosté, que és en este cas la primera volta que discutim aquest tema, quina és la seua posició.
Jo comprenc que probablement rectificar al seu antecessor va ser difícil, però crec que hi ha elements més que suficients, en la nova depuradora també, després podrem parlar d'ella, etcètera, etcètera, per a intentar qualsevol mesura de reaprofitar eixes aigües sempre abans d'abocar-les a la mar, amb el perill que això té d'afecció a praderes de posidònia, recursos pesquers, etcètera.

Quina és la seua posició, senyor Blasco?
Compartix el criteri que tenia l'anterior conseller?
Va a fer cas a recomanacions de la Unió Europea?
Va a fer cas, en aquest cas, al Ministeri de Medi Ambient mateix, que en el seu moment digué que allò no complia la normativa?
Quina és la posició, perquè d'alguna manera va a marcar pauta de cara a futurs o inclús els actuals emissaris submarins.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, mitjançant les obres d'emergència de l'emissari submarí de Santa Pola es pretén abocar a la mar totes aquelles aigües que, per la seua elevada salinitat, no poden ser tractades amb la depuradora que actualment està en funcionament fins que es pose en marxa la nova estació de depuració d'aigües residuals.

Respecte a la conveniència de finalitzar els treballs de construcció d'este emissari submarí, que era objecte de la seua pregunta, he d'assenyalar-li que els treballs únicament s'autoritzaran en el cas que es garantisca una mínima afecció al medi i, en especial, sobre la praderia de posidònia oceànica que hi ha a la zona i, fins i tot, a la reserva marina de Tabarca.

En este sentit, la divisió dels recursos hidràulics de la conselleria ha portat estudis realitzats en el mateix lloc dels fons marins afectats per l'execució d'este projecte i està previst que en la zona on els estudis detecten mata morta de posidònia oceànica, el tub de l'emissari recolze sobre el fons marí, sense recorriment del balast protegit per barreres de blocs antiarrossegament, els quals s'evitaran la destrucció de la posidònia i afavoriran el seu desenrotllament.

No obstant això, a la posada en marxa de la nova depuradora, a l'estiu de 2006, les aigües residuals se sotmetran a un tractament complet amb la reducció de nutrients, fet que comportarà una important millora en la qualitat de l'aigua tractada, tant per a la reutilització en el reg agrícola com per a l'abocament a la mar en una zona sensible.
Un tractament a part tindrà l'eliminació de la salinitat, ja que a causa del cost elevat que té haurà d'efectuar-se mitjançant actuacions continuades de renovació del clavegueram al llarg del temps.
Amb la millora de la qualitat de l'afluent hi haurà una major reutilització d'este per al reg agrícola i, conseqüentment, es reduiran els abocaments a través de l'emissari submarí.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, senyor conseller, he d'entendre que vosté és partidari de continuar l'obra, de poder-la acabar en el moment tinga totes les autoritzacions, i això em pareix un greu error.
O siga, em pareixia un greu error amb el conseller d'Obres Públiques; encara em pareix més delicat amb vosté com a conseller també que du les competències de Medi Ambient.
Perquè jo crec que, en qualsevol cas, eixa no és la millor solució.

A banda ja de pensar que és possible que, com a qualsevol obra humana, patixca qualsevol trencament, defecte, etcètera, etcètera i que això tardem determinat temps en assabentar-nos i estiga afectant a la zona.
Però és que, a banda d'això, a banda d'això, ni mai estava justificat i ara, si eixa depuradora per fi ­que ha tardat el seu, per cert, en començar la construcció­ començara a funcionar i depurara bé, no té cap sentit que per molt que es minimitzara la seua afecció, eixes aigües s'abocaren a una zona tan sensible.
Estem parlant de comarques com el Baix Vinalopó i el Baix Segura, que està al costat, comarques molt demandants d'aigua per a poder-la utilitzar en el reg.
Per tant, no té cap sentit això.

Per tant, jo el que diria és que fóra valent, senyor conseller, reconeixera que la política d'emissaris submarins no és una política correcta mai, en estos casos encara molt menys.
I que, per tant, el que caldria seria retirar, retirar, les obres fetes, recuperar la inversió que estiga pendent ahí i destinar eixos recursos a intentar, en compte d'enviar eixos cabdals d'aigua depurada fins tres o quatre quilòmetres mar a dins, enviar-los terra a dins, perquè segurament seran molt més útils, tindran menys impacte i, en tot cas, legitimaria millor a la nostra comunitat a l'hora de demanar recursos fora.
Mentres aquesta política no solament no se talle sinó, com ha estat en el cas de Santa Pola, s'intente reforçar els nous emissaris submarins, jo crec que serà un dels elements que deslegitima qualsevol pretensió a l'hora de demanar recursos hídrics fora de la nostra comunitat.

Jo crec que vosté té elements suficients per intentar modificar la política del seu antecessor.
Vosté jo crec que és coneixedor de la postura de la Unió Europea, que inclús té obert un expedient a Espanya, entre altres raons, precisament per este emissari submarí.
No estem parlant de qualsevol cosa.
Crec que estem parlant d'un element seriós, que jo crec que deuria motivar, deuria motivar una nova política en aquest nou Consell del qual vosté forma part, i que seria un símbol de dir: "Bé, les coses, les que estaven, estan com estan, però no anem a agreujar el problema, que ja prou problema tenim en aquestos moments".

Per tant, nosaltres, a pesar d'això, a pesar de conèixer que eixa depuradora per fi ­també hem lluitat per ella, per cert­ va a posar-se en marxa, pensem que no és la millor solució, com vosté acaba de confessar, que l'objectiu final és abocar a eixes aigües, millor o pitjor, segurament en les millors condicions possibles.
Però és que inclús així seria una cosa molt poc justificable, perquè si són aigües correctament depuradores, no com en altres emissaris submarins, encara tindrà més delicte abocar-les a la mar.
Caldria reutilitzar-les.

Per tant, l'argument que justifica la necessitat d'este emissari per a nosaltres no existix.
I, per tant, davant dels riscos que es corren i davant de les denúncies i del malestar en general que en la mateixa població de Santa Pola existix, demanaríem una reconsideració del projecte.
No estar en espera, com vosté acaba de confessar, de disposar de totes les autoritzacions, perquè això és continuar amb una política que fins ara s'ha fet, però considerem que és error i que valdria la pena començar a canviar.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Por favor, señor conseller, don Rafael.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyoria, este projecte té tots els informes preceptius favorables.
Però a més, ha de saber que en l'actualitat el sistema de sanejament del municipi està composat per una estació depuradora d'aigües residuals de llacunatge i una sèrie d'estacions de bombament de capçalera o intermedis, que conduïxen les aigües residuals urbanes a l'estació depuradora d'aigües residuals per al seu tractament i posterior reutilització per a reg.

Vull també significar-li que el segon pla de sanejament i depuració de la Comunitat Valenciana preveu una inversió en el municipi de Santa Pola de quasi 26 milions d'euros, i el tractament previst per a la nova estació depuradora és de fangs activats mitjançant aireació prolongada amb tractament terciari i abocament a través d'emissari submarí del volum d'aigua depurada no reutilitzada per a reg.

L'emissari submarí previst té una longitud de 4.
000 metres i aboca a una profunditat de més de 20 metres.
Este emissari submarí.
.
.
jo vull també tranquil·litzar-lo a vosté, perquè en res va a perjudicar les colònies de posidònia, però li assegure que si hi ha un mínim indici en aquest sentit no s'autoritzarà fins que s'adopten les mesures correctores oportunes.

Després vosté ha fet referència al dictamen motivat de la comissió europea.
Vull dir-li sobre este particular el següent: les aigües tractades en esta estació depuradora de Santa Pola i no reutilitzades per al reg, no causen una afecció o impacte negatiu sobre les praderies de posidònia, perquè ni es produïxen, ni s'han produït abocaments directes al mar procedents de l'estació depuradora.
I, a més, l'emissari ni està construït per complet ni està en funcionament.

Les aigües de bany de Santa Pola complixen tots els paràmetres previstos en la normativa vigent sobre la qualitat de les aigües de bany, la qual cosa confirma que no hi ha cap afecció en estes aigües depurades.
Cap declaració ambiental emesa per la conselleria, va a ser favorable si el projecte objecte d'avaluació d'impacte produïx de manera significativa impactes negatius sobre qualsevol espècie protegida per la normativa ambiental en vigor.

I jo li diria, per acabar, dos coses: una, que la conselleria descarta que es puga aplicar d'una manera incorrecta qualsevol mesura que puga perjudicar l'objecte de la seua preocupació.
Després dir-li que la política dels emissaris submarins no és la política fonamental que estem nosaltres destinant a millorar les condicions de l'aigua.
És una política complementària, com no pot ser d'una altra forma.
Que este dictamen de la Unió Europea té estos requisits que li acabe jo d'assenyalar, que mos permet estar cautelosos per si es fera una actuació que anara en contra d'això.

I després, jo crec que la política que estem fent.
.
.
estem fent una política encertada, encara que, com tot, és millorable.
I si vosté vol que parlem de l'aigua sobrant de l'Ebre, hauria de fer-me la pregunta corresponent, i amb molt de gust jo li la contestaria.

 

 

 

 

 

***Pregunta número 171/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les línies elèctriques que transcorren per superfície poblada d'arbres, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del GP Socialista.***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, la siguiente pregunta, que es la 171, la realiza don Aldolfo Sanmartín Besalduch, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre las líneas eléctricas que transcurren por superficies arboladas.

Por favor, don Adolfo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Val.
Done per realitzada la pregunta.
*(Pausa)*

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra el señor conseller.
Perdón.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

No sé si el Reglament dóna l'opció també de donar per contestada la pregunta *(rient-se)* i passar la resposta per escrit.
Però, bé, com que no sé si ho contempla, *(remors)* vaig a procurar llegir-li-la.

Dels informes realitzats, senyor Sanmartín, pel grup operatiu d'investigació d'incendis forestals en relació amb l'observança de les mesures de prevenció d'incendis forestals per part de les empreses concessionàries de línies elèctriques, es desprenen les consideracions següents:

En general, el nivell d'observança de les mesures de prevenció lligades al tractament de la vegetació situada en la zona d'influència dels conductors de les línies d'alta tensió, línies de transport, pot definir-se com a molt alt.

Pel que fa a les línies de tensió mitjana, línies de distribució, el nivell de compliment de les distàncies de seguretat poden definir-se com a alt.

No obstant això, en estos moments es planteja que les mesures de seguretat en prevenció d'incendis forestals no han de recaure totes sobre la vegetació, sinó que, com sembla lògic, han de recaure també, i de forma molt especial, sobre les mesures de seguretat elèctrica de la mateixa línia.

En qualsevol cas, la Conselleria de Territori i Habitatge és conscient, i es preocupa, de la gran potencialitat destructiva d'este relativament xicotet nombre d'incendis que es produïxen sobre este particular.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor conseller, breu ha estat la meua pregunta, però també molt breu la seua resposta.

Jo, en primer lloc, el que li he de recordar és que la mateixa configuració de les nostres superfícies arbrades estan cobertes, en la seua major part, per matollar piròfit, la qual cosa, com vosté sap perfectament, és una espècie que actua d'element propagador del foc.

Ara bé, com vosté també sap, coincideix ­i no ha dit res al respecte­ que sobre aquestes superfícies tan sensibles discorren una gran quantitat de línies d'evacuació o distribució d'energia elèctrica.
Són moltes les vegades ­i aquest era el motiu de la meua pregunta- que les companyies elèctriques netegen les zones de protecció de forma regular o incorrecta, bé de manera incompleta i precipitada per una qüestió d'abaratir costos ­li recorde que netejar una hectàrea de bosc costa a l'empresa elèctrica entorn als 1.
800 euros­, bé en anys intercalats, d'acord amb la major o menor incidència de les precipitacions, o bé sense manteniment al llarg de l'any.

I jo li pose dos exemples en dos parcs naturals concrets.
Mire, el febrer de l'any passat, la directora del parc natural de la Serra d'Espadà feia les següents declaracions: "Por parte de Iberdrola se hacen trabajos de limpieza.
Otra cosa es que sean suficientes y sea necesario repasar más aquellos lugares que, por su difícil acceso o proximidad a una masa forestal, necesitan más atención de la que se presta en estos momentos".
Ho reconeix la directora d'un parc natural.

Però, a més a més, jo li pose com a exemple il·lustratiu l'incendi provocat al parc natural de la Serra d'Espadà l'any passat, pareix ser que originat pel deficient manteniment d'aquest passadís de protecció.
És cert que Iberdrola havia respectat la distància ­no ho ha dit vosté, ho dic jo­ de quinze metres que exigeix la llei.
Però també és cert que l'incendi es produí el mes de febrer, concretament si malament no recorde, a Eslida justament en una època en què la zona de protecció que discorre per davall la línia de mitjana tensió es trobava incorrectament desbrossada.
De fet, des de juliol anterior no l'havien desbrossat.
Per tant, resulta insuficient la neteja que s'està duent a terme.

I, per últim, li recorde també, a manera d'exemple il·lustratiu, que la societat Amics de Serra d'Espadà denunciava en juliol de l'any passat que l'empresa Iberdrola encara no havia executat la neteja de les zones per on discorren les línies elèctriques.

En definitiva, i acabe, li faig dos precs.
En primer lloc, aprofitem l'elaboració dels plans regulars d'usos i gestió en tots els parcs naturals o paratges naturals per a plantejar seriosament quines torres d'alta tensió s'han d'eliminar a llarg i mitjà termini, així com quins tipus de treball de neteja s'han de dur a terme en aquelles zones afectades per línies elèctriques, sobretot amb objecte de mantenir la seguretat d'aquestes zones.

I, per últim, li demane que, per favor, en el cas concret, per tindre més protecció, dels parcs naturals, paratges o qualsevol figura jurídica, aprofiten els plans reguladors d'usos i gestió per a plantejar convenis amb les companyies elèctriques amb una doble alternativa a la situació actual: o bé optar pel soterrament del cablejat a les zones més sensibles ­sé que no és possible en tots els llocs­, o bé utilitzen els corredors que existixen al marge de les actuals carreteres per a canalitzar aquest cablejat.

Insistisc que no és un problema únicament de masses forestals normals, sinó sobretot també de parcs naturals.
I no m'havia donat la resposta, senyor conseller.

Gràcies.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, a una pregunta tan breu com la seua, jo, per cortesia parlamentaria, li havia de contestar també molt breument.
Però ara podem estendre'ns un poquet més.

Mire, els elements de què disposem, per a la seua tranquil·litat, i que poden donar una idea del nivell de compliment de les mesures de prevenció front al risc d'incendis forestals per part de les empreses concessionàries, són la estadística de causes d'incendis i el nombre de sancions iniciades com a conseqüència de la inobservança de les mesures.

L'estadística de causes d'incendis des de l'any 1995, any a partir del qual l'estadística és més completa gràcies a la incorporació del grup operatiu d'investigació d'incendis forestals, fins a l'any 2002, mostra un total de 52 incendis amb origen en línies elèctriques, és a dir, una mitjana de 6,5 incendis/any, que representen l'1,41% dels incendis haguts en el període citat.

Pel que fa a la iniciació d'expedients sancionadors originats com a conseqüència de denúncies d'agents ambientals ­guàrdia civil, policia autonòmica, policia local­, he de dir-li que l'estadística recent ens mostra que en l'any 2001 es van incoar dos expedients; en l'any 2002, van ser cinc expedients; i en el 2003, huit expedients, que representen el 5,23% del total de denúncies iniciades en els tres anys per incompliment o inobservança de les mesures de prevenció d'incendis forestals.

De les anteriors dades, i tenint present els milers de quilòmetres de línies elèctriques de mitjana i alta tensió que discorren sobre el nostre territori forestal, es podria concloure que tant la incidència d'incendis causats per les línies elèctriques com el nivell d'inobservança de les mesures de prevenció d'incendis forestals per part de les empreses concessionàries de les línies, es mantenen en un nivell molt acceptable.

En qualsevol dels casos, al final de la seua pregunta, jo crec que vosté ha expressat dos preocupacions, que vullc avançar-li que jo li les compartixc, i és com podem aprofitar els plans tant dels Proug com els Prog per a intentar incloure mesures correctores encaminades a millorar el nivell de la neteja d'estes línies i també la possibilitat de fer convenis, cosa que ja tenim nosaltres contemplada amb les companyies elèctriques, la possibilitat de soterrar, que com vosté acaba de dir és una de les opcions més complicades, més difícils, però sí d'actuar a través dels corredors normals, per a intentar evitar que este perill d'estos incendis se puga produir.

És a dir, que, efectivament, anem a aprofitar en l'elaboració dels plans corresponents la possibilitat d'incloure este tipus de propostes que vosté ha fet, perquè entenem que pot ser una forma efectiva i operativa de millorar les condicions per a evitar els incendis produïts com a conseqüència d'estes línies elèctriques.

Moltes gràcies.

 

 

 

 

 

***Preguntes números 172/03, 173/03, 174/03, 175/03 i 176/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les emissions contaminants procedents de la indústria ceràmica, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del GP Socialista.***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al siguiente grupo de preguntas, que van de la 172 a la 176 y que realiza también don Adolfo Sanmartín Besalduch.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor conseller, hem agrupat aquí cinc preguntes relatives a les emissions contaminants procedents de la indústria ceràmica, sobretot en el triangle tauleller de la Plana de Castelló.
Tanmateix, però, li vullc dir que en la pregunta 173, quan la vaig formular, li preguntava a vosté quin era l'estat de redacció en què es trobava l'anunciada llei de prevenció i control integrats de la contaminació.
Evidentment, m'he adonat després, volia dir en quin estat de redacció es troba el projecte de decret del Govern Valencià pel qual s'ha de desenvolupar el règim de prevenció i control integrats, eh?
, perquè no hi hagueren problemes respecte d'això.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, moltes són les actuacions que la Conselleria de Territori i Habitatge està realitzant pel que fa a les emissions contaminants procedents de la indústria ceràmica, i molta és la preocupació també del Govern per esta indústria i pel manteniment de la seua competitivitat i el seu nivell de generació d'ocupació i riquesa tant a la Comunitat Valenciana com específicament a la província de Castelló, com vosté coneix perfectament.

En eixe sentit, hem subscrit un conveni amb l'Associació Nacional de Fabricants de Frites i Colors Ceràmics, pel qual es promou la millora contínua del comportament ambiental de les instal·lacions de fabricació de frites, esmalts i colors ceràmics, en particular en la seua adaptació progressiva a la Llei de prevenció i control integrat de la contaminació, mitjançant l'aplicació de les millores tècniques disponibles en els processos de fabricació i de reducció de la contaminació.

I he de dir-li que les empreses associades a l'Associació Nacional de Fabricants de Frites, Esmalts i Colors Ceràmics, s'han compromés a aconseguir un ambiciós projecte i objectiu de prevenció, reducció i control de la contaminació en uns terminis més restrictius als previstos en la mencionada Llei de prevenció i control integrat de la contaminació.

A més, a nivell preventiu, es va firmar un altre conveni en col·laboració, amb vigència fins al 31 de desembre del 2005, entre la Generalitat Valenciana, a través de la Conselleria, i la Universitat Jaume I, per a la formació i l'assessorament de la Generalitat Valenciana en les millors tecnologies disponibles en la indústria ceràmica, en la qual es preveu la realització de tasques de formació sobre enginyeria ambiental en la indústria ceràmica i tècniques de mesura d'anàlisis de contaminants.

També, durant l'any 2003, han entrat en funcionament quatre estacions remotes de vigilància i control de la contaminació atmosfèrica ubicades en els municipis de l'Alcora, Benicàssim, Almassora i Burriana, i dotades d'analitzadors automàtics dels principals contaminants atmosfèrics.

D'altra banda, la incorporació a l'ordenament jurídic espanyol de la directiva de la Comunitat Europea relativa a la prevenció i al control integrat de la contaminació, s'ha dut a terme amb caràcter bàsic mitjançant la Llei de prevenció i control integrat de la contaminació, més coneguda per la Llei Ippc.

Atesa la novetat de procediment que emana d'esta llei, resulta necessari desenrotllar en el marc de les competències de la Generalitat Valenciana determinats aspectes que permeten implantar en la nostra comunitat un model de gestió de l'autorització ambiental integrada simplificat i àgil que reduïxca les càrregues burocràtiques de l'administrat.
I, en eixe sentit, la Conselleria de Territori i Habitatge ha confeccionat un projecte de decret del Govern Valencià pel qual es desenrotlla el règim de prevenció i control integrats de la contaminació a la Comunitat Valenciana, que ja va ser presentat al Consell Assessor i de Participació del Medi Ambient i que ha tingut un informe favorable del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.

Pel que fa als estudis encarregats per la Conselleria a la comunitat científica i al Consell Superior d'Investigacions Científiques, en l'exercici 2003 es van invertir 31.
960 euros en un programa denominat Desenrotllament de l'estratègia sobre la qualitat de l'aire.
En este programa van participar no sols el Consell Superior d'Investigacions Científiques, també la Universitat Jaume I, la unitat associada denominada Grup de Tecnologia per a la Protecció Ambiental, constituïda per un conveni de cooperació entre el Consell Superior d'Investigacions Científiques, a través de l'Institut de Cièn-cies de la Terra Jaume Almera, i la Universitat Jaume I, a través de l'Escola Superior de Tecnologia i Ciències Experi-mentals i de l'Institut de Tecnologia Ceràmica.
Els resultats d'estos estudis es van presentar a l'any 2003.

Quant a la quantitat d'euros sol·licitada per les empreses i el nombre d'estes, que també era objecte d'una de les seues preguntes, que s'han beneficiat dels crèdits a baix interés concedits, es van obrir dues línies de finançament amb un import total de 30.
050.
605,22 euros, que a data de hui ha beneficiat 12 empreses de distints sectors en tota la Comu-nitat Valenciana, dos de les quals corresponen al sector ceràmic, i s'han adjudicat més de 3.
240.
000 euros, dels quals 582.
000 euros han beneficiat empreses ceràmiques.

I, finalment, senyoria, quant a les concentracions de metalls pesants detectades per l'Entitat de Sanejament en les depuradores de la província de Castelló, he de dir-li que en la totalitat dels casos els efluents de les depuradores es troben dins dels límits establits en el reial decret pel qual s'aprova el reglament de domini públic hidràulic que desenrotlla diversos títols de la Llei d'aigües, encara, i que com és normal, a on hi ha indústries, en els fangs d'algunes depuradores s'han detectat concentracions més elevades de metalls pesants, la qual cosa no significa més que estos fangs no servixen per a utilitzar-los com a adobs en el sector agrari i són retirats a un abocador mitjançant un gestor autoritzat que n'hi ha a l'efecte.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Adolfo Sanmartín.
Puede ocupar la tribuna, ahí la tiene.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
des de la publicació del decret, en què després insistiré, 161/2003, de 5 de setembre, és la Conselleria sobre la qual vosté està al front, mitjançant la seua Direcció General de Qualitat Ambiental, l'òrgan competent per a gestionar la Ret Valenciana de Vigilància i Control de la Contaminació Atmosfèrica, assegurar la qualitat dels mesuraments i, sobretot, autoritzar els mètodes pertinents.

A l'empara d'aquestes competències que li he esmentat, és cert el que vosté m'ha dit, però només m'ha dit una part.
És cert que han ampliat la Xarxa de Vigilància i Control a l'entrada en funcionament a la Plana de quatre noves estacions mesuradores, com vosté ha dit, a Borriana, Almassora, Benicàssim i l'Alcora, concretament, l'abril del 2003.
És també cert que estan difonent els resultats dels mesuraments mitjançant la corresponent pàgina web, i també és cert que s'estan esforçant en inventariar els focus emissors a través de les corresponents inspeccions: de 176 focus declarats el 1999, és cert que s'ha passat a 2.
006 aquest any.
Inclús, ho dic jo perquè després vosté no m'ho recorde, observem com s'està reforçant la col·laboració amb la comunitat científica i, concretament, amb el Csic.

Ara bé, dit açò, li recorde el que vosté no ha vullgut dit aquí, li recorde que el tema de la contaminació atmosfèrica en la zona de la Plana és tremendament greu, però, sobretot, perquè hi ha una alarma social creada respecte d'això per les notícies que de forma gradual estan sorgint als mitjans de comunicació, i no hi ha hagut cap resposta clara, concreta i contundent per part de la Direcció General de Qualitat Ambiental.

Em reconeix vosté, a una resposta escrita del 5 de desembre, que l'increment dels focus declarats és conseqüència no sols de la inspecció, sinó també de la pròpia conscienciació dels empresaris, és a dir, em reconeix indirectament que les inspeccions no són suficients.
Sap vosté perfectament, i ho sap millor que jo, perquè té més dades que jo, que en els darrers anys s'han construïx moltes empreses ceràmiques noves i se n'han ampliat d'altres.
El problema què és?
Que en conseqüència d'això, malgrat els avanços els focus declarats no es corresponen amb la realitat, o, dit d'altra forma, falten focus d'emissió per controlar i falten llibres d'emissió per entregar.

En segon lloc, vostés han signat convenis de col·laboració amb les patronals del sector, siga Ascer o siga Ance, els resultats dels quals ens són desconeguts i, per tant, impossibles de quantificar.
Jo li recorde que fa any i mig el cas de les taulelleres i de les esmalteres, es varen comprometre amb vostés, amb l'administració autonòmica, a ­com diríem­ reduir les emissions contaminants mitjançant la implantació de filtres, així com a adequar-se a la llei estatal de prevenció i control integrats de la contaminació, que serà obligatòria a partir del 2005.

Doncs, bé, també ens deia que el primer trimestre del 2004 seria bàsic per a vore el compliment o no de les mesures.
Ja estem, ja hem arribat al 2004, i li done una data il·lustrativa: de les aproximadament 30 esmalteres de la província de Castelló, únicament tenen col·locats els filtres 3, evidentment, filtres per a depurar les emissions, i li recorde que les indústries de frites i esmalts, segons els experts, són les més contaminants del sector.

És cert que quasi totes tenen contractats el tema dels filtres, però encara la major part no l'han col·locat, i vosté, això ho sap perfectament, estem parlant de més de cent milions de pessetes per filtre, i, a més a més, el tema del manteniment.
Facen alguna cosa respecte d'això, perquè, si no, és que els convenis no valen per a res.

Però és que, a més a més, han de ser objectius i seriosos amb les dades que donen als ciutadans, perquè és que, si no, a la fi pareixerà que estem babaus.
Fa un any, recorde jo perfectament que el secretari general de la Conselle-ria de Medi Ambient afirmava que s'havien pres 1.
800 mostres de les aigües residuals de Castelló i tot estava sota control, sense trobar cap tipus ni una d'anomalia.
Per contra, i paral·lelament, l'endemà ens surt el gerent de l'Enti-tat de Sanejament de la mateixa Generalitat Valenciana i ens afirma que les aigües residuals de la província de Castelló tenien.
.
.
, d'entre tota la Comunitat Valenciana, les que tenien una major concentració de metalls pesants, bor, plom, zinc, etcètera, com a conseqüència, per això ho posa en allò de la indústria ceràmica, dels abocaments d'un grup d'empreses del sector ceràmic.
No ho dic jo!
, ho diu el gerent de l'Entitat de Sanejament de la mateixa Generalitat Valenciana.

Una altre exemple li donaré: durant abril i maig de 2003, a les estacions mesuradores de Castelló i l'Alcora es superaren els màxims legals diaris de partícules en suspensió, les famoses PM10, i durant molts de dies!
Què va fer la Conselleria?
A través de tota una sèrie de divisions aritmètiques per a reduir els resultats, o bé deixar de prendre mesures determinats dies en els quals se pensava que se podien superar aquestes dades.

Per tant, siguem objectius i seriosos a l'hora de donar les xifres.
I, encara més, és cert que és competència estatal, però jo penso que alguna cosa haurà de dir la Conselleria de Territori i Habitatge sobre l'aplicació de la directiva europea del comerç de drets d'emissió emanada del compromís de Kyoto per a reduir l'emissió de gasos contaminants.

Vosté sap que l'objectiu és d'assolir el nivell d'emissions de 1990 més el 15%, i vosté també sap que això és impossible d'assolir.
Li pregunte jo, per tant, quins contactes ha tingut amb el Ministeri d'Economia a l'hora de dissenyar el Pla nacional d'assignacions de drets d'emissió?
Coincidirà amb mi, pense, que la solució no és únicament comprar drets d'emissió, ni de present ni de futur.

I li comento una altra cosa que pareix que no tinga relació: l'etiqueta ecològica.
Fa més de dos anys que la Unió Europea va aprovar.
.
.
­vorem després què fa la seua conselleria­, va aprovar la norma sobre els requisits ecològics per a la concessió de l'etiqueta ecològica comunitària a les rajoles ceràmiques.
Vosté em dirà que això és competència de la Conselleria d'Indústria, i jo li dic que tanta o més responsabilitat té Territori i Vivenda com Indústria.
I li ho dic per açò següent.
Li recorde que es demanen com a requisits molt estrictes en relació a la nostra legislació i difícilment assolibles a la Comunitat Valenciana.
Per què?
Per l'alt índex que tenim a nivell d'emissions atmosfèriques, pels nivells alts de plom, antimoni i cadmi en les matèries primeres que utilitzem, pel nivell de reciclat d'aigua insuficient, per la gestió de residus lamentable.
Adone's, si ja ho tenen difícil d'aconseguir aquelles empreses que tenen el certificat ISO 14.
001, no més de dotze a la província de Castelló, què faran les altres?
Tingueu-ho en compte.

I per últim, el tema de la taula de la ceràmica.
Ho estem veent el darrer mes.
Encara no ha dit Territori i Vivenda que "esta boca és meua" en l'esforç que determinats municipis com l'Alcora o Onda estan desenvolupant en matèria d'elaborar i concretar ordenances municipals comunes mediambientals destinades a fer front al problema de la contaminació derivada de la indústria ceràmica.
Tot al contrari.
En lloc d'ajudar, encara que sols siga tècnicament, a fer possible això a estos ajuntaments, el seu partit el que fa és fomentar des de la Diputació Provincial de Castelló una taula de la ceràmica com a for alternatiu.

Jo, mire, li demane una cosa molt concreta.
Executen les disposicions que vosté mateix firme al diari oficial de les Corts Valencianes.
Al decret que li he esmentat al principi, el 161/2003, bàsic en el tema de la contaminació atmosfèrica, el president de la Generalitat li autoritza a vosté que dicte les disposicions necessàries perquè l'aplique este decret i el desenvolupe.
I aplicar i desenvolupar este decret vol dir, en primer lloc, que garantisca d'una vegada per totes la qualitat de l'aire de tots els ciutadans valencians i especialment els de l'àrea taulellera.

En conseqüència, li demane que coordine totes les funcions públiques, incloses les de l'ajuntament, relatives a l'avaluació i gestió de la qualitat de l'aire.
Però és que, en segon lloc, li demane per favor que delimite clarament les competències de la conselleria i dels ajuntaments en temes de control, sanció i correccions, perquè això no ho té clar ni la taula de la ceràmica, que està formada pel seu partit, ni vostés mateixos.
I en tercer lloc, marque terminis d'aplicació, establixca consignacions pressupostàries suficients.
I, per favor, òbriguen línies de col·laboració amb els municipis més afectats, encara que solament siguen tècniques.

Una darrera qüestió.
Li he fet una pregunta relativa a l'estat de redacció en què es troba el projecte de decret ­vosté mateix m'ho ha dit, projecte de decret, és a dir, encara no és decret­ del Govern Valencià pel qual s'ha de dur a terme el desenvolupament del règim de prevenció i control integrats de la contaminació.
És tremendament urgent no solament per a la província de Castelló sinó per a tota la Comunitat Valenciana.
Li pregunte: Això per què?
Perquè pense que és un tema clau desenvolupar aquest decret.
Aprovem-lo ja d'una, és un tema clau en tot el que portem parlant de qualitat de l'aire, sobretot pel que respecta a la urgència de fer una normativa que controle de forma integrada i senzilleta tota una sèrie d'activitats que fins ara gaudien d'una regularització sectorialitzada.
És a dir, cal i és urgent que a la Comunitat Valenciana es legisle una única autorització ambiental que substituïxca i aglutine el conjunt dispers d'autoritzacions ambientals exigibles.
Aixina de senzill.

I a més a més, és també urgent perquè és urgent que després d'haver transcorregut quasi any i mig, mire si ha tingut temps, després d'any i mig, des de l'entrada en vigor de la llei estatal 16/2002.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, por favor.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
d'1 de juliol, i que a la seua vegada incorporava a l'ordenament jurídic espanyol tota una sèrie de directives europees en tema d'emissions, és urgent que l'acoblem a la nostra comunitat amb l'objecte d'implantar un model d'intervenció ambiental suficientment integrat, simplificat i àgil, amb l'objecte únicament de reduir les càrregues burocràtiques que actualment tenen els nostres administrats.

Facen cas, senyor conseller.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Senyor Sanmartín.
És una llàstima que en unes intervencions tan argumentades com les que vosté fa, s'oblide potser dels aspectes principals i al final done la impressió que intenta fer un plantejament que no és totalment objectiu, almenys des del meu punt de vista.

Vull contestar-li a dos de les coses últimes que vosté ha assenyalat, independentment que després li faré alguna xicoteta reflexió sobre quina és la posició de la conselleria en relació al problema global que vosté ha plantejat.

La primera consideració és la de dir-li a vosté que la preocupació per la qual assenyalava el problema d'en quina situació està el decret de prevenció i control integrat de la contaminació de la Comunitat Valenciana, li ho he dit en la meua intervenció però vull reiterar-li-ho, està en estos moments ja a falta que el Govern Valencià l'aprove perquè ha passat ja el tràmit d'informació corresponent.
És a dir, el Consell Assessor i de Participació de Medi Ambient ja va formular les seues apreciacions, i fa uns dies vam tindre també l'informe favorable del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, que com vosté sap, és un tràmit preceptiu abans que el Govern puga aprovar-lo.

Després, dir-li també que el sector de què vosté parla precisament és un sector en què s'ha fet un esforç considerable de cooperació entre este sector i l'administració autonòmica mateixa en la signatura d'una sèrie de convenis en què els objectius que s'han marcat de prevenció, reducció i control de la contaminació està feta inclús en uns termes més restrictius que els que preveu la Llei de prevenció i control integrada de la contaminació.
És a dir, que expressa l'interés del sector per inclús anar més enllà del que la mateixa normativa assenyala.

I ara alguna xicoteta consideració, senyor Sanmartín, al problema de fons que vosté plantejava.
Mire vosté, el problema que afecta al sector de la ceràmica en allò que s'indica per part de la problemàtica de la contaminació, és un problema certament en què compartim eixa preocupació que vosté assenyala, però jo crec que hem de fugir d'una alarma social que a més no es dóna.
I que és important no confondre les iniciatives de participació social, de pronunciaments, de taules, que se puguen fer en un sentit o en un altre, amb les autèntiques competències, que no poden diluir-se entre les que corresponen a l'administració local i l'administració autonòmica.
Tots els fors de participació i de debat són benvinguts, però al final les competències les han d'exercir aquelles entitats, aquelles institucions que democràticament tinguen la representació dels ciutadans, i això és el que fan els ajuntaments dins de la seua competència i és això el que fa l'administració autonòmica dins de les seues competències.

Estem parlant, com vosté ha assenyalat, d'un problema molt seriós, en què és necessari eludir qualsevol plantejament demagògic, evitar una alarma social que no té ninguna base, perquè afortunadament li dic que estem parlant d'un sector molt responsable, que està treballant jo crec que d'una forma molt seriosa, que compta amb la col·laboració dels ajuntaments allà on està radicat i, certament, per part de l'administració autonòmica, que també està treballant.

I en la referència que ha fet vosté de l'acompliment del Protocol de Kyoto, vosté ignora que esta comunitat i concretament el Govern Valencià ha fet allò que no ha fet ningú en Espanya, i ha sigut entrar en contacte amb el sector, arribar a un acord amb ells, plantejar-li un acord al Govern de la Generalitat Valenciana en què, a més d'exigir l'acompliment del Protocol de Kyoto, assenyala la necessitat d'implementar-lo dins d'una graduació que no faça perdre la competitivitat d'un sector tan bàsic per a l'economia valenciana com és el de la ceràmica, i a més, prendre un acord el Govern per a remetre'l al Govern d'Espanya perquè tinga en consideració estes propostes que des del Govern s'han fet.

És a dir, que nosaltres som ferms partidaris del fet que s'acomplixca el Protocol de Kyoto, som ferms partidaris del fet que les empreses i les administracions públiques treballen en eixa línia, però també som ferms partidaris de no aconseguir una implementació que fique en perill una economia bàsica en la província de Castelló i també en la Comunitat Valenciana que, com vosté acaba d'assenyalar, és d'una importància bàsica perquè té una quota de mercat mundial superior al 10%, exporta més d'un 50% de la seua producció, i està connectat directament amb el sector de la construcció, que aporta més del 30% del creixement econòmic nacional en els últims anys.

És a dir, estem parlant d'un sector que ha de fer una reconversió per a complir les exigències del Protocol de Kyoto, però que ha de tindre la comprensió i la cooperació de les institucions públiques perquè eixe acompliment dels criteris de Kyoto no posen en perill un sector tan bàsic per a l'economia, i sobretot, que no es pose d'una forma on a més nosaltres pugam anar més enllà del que està fent-se per part de països del nostre entorn que són directament competidors.
És a dir, en un protocol en què països com Rússia, Estats Units, per ficar-li un exemple, o Xina o Índia, que són directament competidors del sector de la ceràmica, alguns d'ells han decidit ja no complir els criteris de Kyoto, seria entrar en una competència deslleial que nosaltres forçarem un compliment d'este protocol més enllà del que és capaç d'assumir davall el control de l'administració pública el sector de la ceràmica i que anara més enllà de garantir la seua supervivència.

És a dir, que estiga vosté tranquil perquè ahí n'hi ha una cooperació i una col·laboració molt forta, perquè a més n'hi ha una disposició d'este sector de complir totes les exigències de lluita contra la contaminació, incloses les del Protocol de Kyoto, i certament n'hi ha també un ambient molt bo entre les administracions públiques i este sector per a dur a terme les mesures correctores respecte d'eixe problema que a vosté i a mosatros ens preocupa.

 

 

 

 

***Preguntes números 177/03, 178/03, 179/03, 180/03, 181/03, 182/03 i 200/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la constitució de juntes rectores dels parcs naturals, sobre els seus plans rectors d'ús i gestió, sobre el seu finançament extern per a la gestió, i sobre el Pla rector d'ús i gestió del paratge natural del Desert de les Palmes que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del GP Socialista.***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Siguiente grupo de preguntas, que va de la 177 a la 182 y la 200/03, hechas por don Adolfo Sanmartín Besalduch, del Grupo Parlamentario Socialista.
Por favor, don Adolfo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

El grup de set preguntes és relatiu als parcs naturals, paratges naturals, etcètera, monuments naturals, relatiu sobretot al tema de les juntes rectores, la seua constitució o almenys el que jo crec el seu menyspreu per part de l'administració autonòmica, i sobretot el tema dels plans reguladors d'ús i gestió d'aquests parcs naturals, que són imprescindibles ja a la nostra comunitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Certament, senyor Sanmartín.
.
.
*(Remors)* Moltes gràcies, senyor president.
Li dia, senyor Sanmartín, que certament, de menyspreu al funcionament de les juntes rectores, ningun.
I vullc començar comentant-li algunes de les coses que han sigut objecte de les seues preguntes, independentment que després en la rèplica pugam a la millor concretar alguna cosa més.

Començaré dient-li que les juntes rectores dels parcs naturals sí que es produïxen en elles mateixes les convocatòries de les seues reunions, i que sí que n'hi ha una relació fluïda entre la conselleria i les juntes rectores, ja que els mateixos directors conservadors dels parcs naturals són el nexe de comunicació diari entre els dos.

Encara que el text dispositiu de les declaracions de parcs naturals no especifica la periodicitat de les convocatòries de les juntes rectores, a excepció dels casos del parc natural de la Font Roja i de la reserva natural marina de les Illes Columbretes, en els quals s'especifica una periodicitat almenys de dues vegades a l'any, sí que hi ha una planificació en la conselleria per a la convocatòria de totes les juntes rectores dels quinze parcs naturals.

Per altra banda, quant al Pla rector d'ús i gestió del parc natural de l'Albufera de València, he de dir-li que en el seu moment es va iniciar la tramitació d'este pla, es va adoptar l'acord del Consell de la Generalitat determinant l'abast i contingut de les mesures cautelars vigents durant la tramitació d'este, posteriorment es va sotmetre a informació pública i, en desembre del 2001, al preceptiu tràmit d'audiència als organismes públics i a les entitats i col·lectius afectats, un total de 31 entitats i organismes, tràmit que es va prorrogar fins al març del 2002.

A més, i paral·lelament al projecte, va ser presentat en reunions informatives als organismes següents: ajuntaments afectats territorialment del parc, la junta rectora del parc natural, al Consell Assessor i de Participació del Medi Ambient, i també va ser remés a la consulta de 34 agents socials considerats rellevants per la gestió del parc natural.
En este moment i com a conseqüència de les al·legacions i observacions presentades per tots estos agents, està pendent l'informe preceptiu de la junta rectora del parc natural sobre el projecte del Prug, i el dictamen preceptiu del Consell Assessor i de Participació del Medi Ambient sobre el dit projecte modificat.

També vosté fea referència en les seues preguntes al parc natural de la Serra d'Espadà, al procediment d'elaboració i aprovació del Prug, que es va iniciar del 2001.
El document tècnic del pla està finalitzat i actualment s'estudien per part dels serveis tècnics de la Direcció General de Planificació i Ordenació del Territori a fi d'ultimar l'elaboració per a donar pas al procés de concertació amb els agents locals públics i privats sobre la base d'un avanç del pla denominat "Document de Concertació", que ha sigut difós prèviament, i automàticament procedir al tràmit d'informació pública i audiència i acabar el seu procés amb l'aprovació del decret.

Sobre el parc de la Serra Calderona, en què vosté també se plantejava alguna pregunta, li diré que està el Porn com a instrument d'ordenació, mitjançant el qual ja s'executa la gestió actual del parc.

Pel que fa al parc de la serra d'Irta, no s'ha complit encara el termini per a l'aprovació del Prug corresponent.

I pel que fa al paratge natural del Desert de les Palmes, he de dir-li que el Pla regulador de l'ús en qüestió està en vigor des del 30 de maig de 1995, data en què es va publicar en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*, aprovació definitiva d'este pla.
Inclús li diria, com vosté també coneix perfectament, que el divendres passat el Consell va acordar el nomenament del president de la Junta rectora i esta es va convocar per al dia 19 d'este mes.

Quant a la participació de la iniciativa social en la gestió del medi natural, que també era una cosa que vosté formulava en les seues preguntes, esta és una via que a penes n'hi ha costum en la nostra comunitat, tampoc en Espanya, però sí que és una idea difosa en altres països concretament de la Unió Europea i en els Estats Units.
Jo vull avançar-li a vosté que estem estudiant fórmules d'augmentar el nivell de participació social en la gestió d'estos parcs, sobretot també tenint en compte que la major d'estos parcs tenen en un nombre considerable propietaris privats dins del seu entorn i, per tant, és molt important aconseguir la complicitat, la col·laboració d'estes persones o de les institucions que són propietàries d'una part important d'estos parcs, en la gestió.
I, per tant, intentarem en els pròxims mesos augmentar el nivell de participació social en la gestió d'estos parcs.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, li demano disculpes si he utilitzat el "menysprear" les juntes rectores.
El que volia dir és que no se'ls té en la consideració que se'ls hauria de tenir per les raons que després li diré.

Vosté sap perfectament igual que jo que a data de hui existixen a la Comunitat Valenciana ­és cert, hi ha hagut un progrés, i sap que jo li reconec tot el que li haja de reconéixer­ 94 espais protegits, amb un total de quasi 700.
000 hectàrees.
Dins d'aquí apareixen 15 parcs naturals, la categoria més elevada de protecció.
Inclús, fa poc més de mig any ens anunciava que en els propers mesos s'afegirien quatre parcs naturals nous: la Tinença de Benifassà, al nord de Castelló; la serra Gelada, a Benidorm ­si mal no ho recorde­; las Hoces del Cabriel, a València, a la província de València, i Penyagolosa a la meua província, a Castelló.

D'acord amb afirmacions realitzades per vosté als mitjans, l'objectiu de la Conselleria de Territori és "proseguir con el proceso de ampliación de parques.
Cuantos más espacios protegidos mejor", diu vosté.
I jo és justament aquí.
.
.
­ja ho hem discutit diverses vegades aquí en aquest hemicicle, vosté i jo­ però pense que és on s'inicien els meus dubtes i vaig a intentar raonar-li per què i donar-li una alternativa, si vosté la creu oportuna i convenient.

Mire, la Llei 11/1994, de 27 de desembre, de la Genera-litat Valenciana, relativa als espais naturals protegits estableix com obligacions de l'administració autonòmica, en el seu article segon, no solament la protecció dels espais naturals sinó també la seua restauració, millora i ús sostenible com a obligacions competencials seues.
El primer aspecte, protegir per llei, és el que fa vosté, i no li ho negue.
Ara bé, els altres tres, destinar inversions per a restaurar, millorar i donar-li un ús sostenible al lloc, és el que justament vosté promet als municipis abans de la declaració però que després no executa per manca, per falta de disponibilitat pressupostària.

Això comporta, evidentment, un doble efecte contrari al que vosté desitja i que jo desitge també.
En primer lloc, els municipis que ja tenen declarat parc natural, al vore que les inversions promeses no eren més que una espècie de quimera, el que fan és que es penedeixen de la declaració i fan propaganda en contra, i es diu: "Estàvem millor com estàvem abans".

El segon efecte negatiu i no desitjat és que cap municipi se'n vol saber res sobre noves declaracions, ja que tenen ben apresa la lliçó, pel que ha succeït en altres llocs, que la protecció, la protecció que implica el parc, paratge, reserva o monument solament significa per a la conselleria, jo diria que una espècie, una simple figura jurídica o instrumental de planificació que comporta moltes restriccions, pocs beneficis i una escassa o nul·la implicació dels ajuntaments en el tema.
Parlaré després del cas concret del Penyagolosa.

En definitiva, el que li estan dient els municipis, cosa que jo pense que vosté encara no ha entés, senyor conseller, és que protegir un espai, senyor Blasco, protegir un espai és una cosa més que redactar un pla ordenador de recursos naturals, és més que declarar-ho per decret del Consell, parc; és més que redactar un pla regulador d'ús i gestió.
Protegir un espai, senyor Blasco, és més seriós i responsable que sortir a la premsa comunicant contínuament noves declaracions perquè és qualifique el departament en qüestió, de Territori i Vivenda, com conservacionista.

El que volen els municipis, el que volem aquest grup parlamentari és que protegir un espai més allà de figures jurídiques o publicacions al *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* es convertisca en una possibilitat de desenvolupament sostenible per a zones que no tinguen altres recursos, o que tenint-los els hagen vingut utilitzant de forma incorrecta o poc apropiada.
En resum, protegir un espai ha de ser posar en valor els ecosistemes que conté, però comptabilitzant una explotació racional dels recursos amb la conservació de la biodiversitat allí existent.
I això requerix inversions, requerix diners.
Vosté m'ha dit allò de la fórmula d'agents externs al parc.
Jo encara no sé en què pot consistir esta fórmula.
M'agradaria que després me la concretés.
Jo, el que li dic, sincerament, és que aquesta és la realitat, ho vullga o no ho vullga reconéixer.

Al respecte, jo li cite ­sap que m'agrada citar declaracions de protagonistes al respecte­ li cite unes declaracions que va realitzar l'alcaldessa d'Alcudia de Veo, Mari Carmen Alós, un dels municipis integrats dins del Parc Natural de la Serra d'Espadà, com vosté sap, a la província de Castelló, i les va realitzar el març del 2003, cinc anys després d'haver-se declarat el parc natural.
Mire el que dia esta alcaldessa: "El sentimiento que tenemos todos los alcaldes es que inversiones pocas y muy puntuales, pues tras varios años vemos que la declaración de parque no se ha traducido en nada.
El Prug que debía haberse aprobado hace dos años, no se ha hecho, y la respuesta de la conselleria a nuestras reclamaciones pasa por decirnos que hay muchos espacios naturales y el presupuesto no llega para todos.
Desde la aprobación del parque por decreto del Consell en septiembre de 1998, apenas hemos notado beneficios; al contrario, pienso que los perjuicios para los pueblos han sido una constante".
No ho dic jo, ho diu una alcaldessa en representació de la resta de municipis.

Jo, per tant, li insistesc, senyor Blasco, aquesta és la realitat, vullguem o no vullguem reconéixer-ho.
Per exemple, per exemple, a vosté li pareix correcte que després de tant de temps cap, cap parc natural de la Comunitat Valenciana, a excepció de la Font Roja, tinga aprovat el seu pla sectorial de prevenció d'incendis forestals?
Ni un!
Vosté me va fer el 5 de desembre del 2003 la contestació per escrit i me va dir que en la major part d'ells s'està redactant encara l'avantprojecte, l'avantprojecte.

Realitzada aquesta contextualització que li volia fer perquè tingués clar quina és.
.
.
i sóc procliu als parcs naturals sempre que complisca estes condicions, passem a analitzar breument algunes qüestions.
En primer lloc, juntes rectores.
Mire, ni la conselleria ni els directors de parc o almenys una part important han tingut massa interés en reunir les juntes rectores dels parcs.
Un exemple ben il·lustratiu: fa poques setmanes membres encara de la junta rectora del Parc Natural de la Serra d'Irta es queixaven que des de la constitució d'aquesta en octubre de 2002, encara no havia estat reunida.
I això es repetix en la majoria dels espais naturals, siguen parcs o siguen paratges.

Jo li recorde una cosa, senyor Blasco: les disposicions legals vigents obliguen que la junta rectora en qualitat d'òrgan assessor i consultiu ha de ser escoltada necessàriament per a entre altres atribucions aprovar el pressupost anual de gestió, emetre informes, proposar actuacions i aprovar la memòria anual d'activitats.
Justament el que vostés, jo pense que no estan fent, o almenys no ho fan en la mesura en què ho haurien de fer, la qual cosa em fa pensar, o almenys em fa sospitar, que la constitució d'una junta rectora no és més que ­jo diria­ que una estratègia dilatòria per part de la conselleria preocupada més en emplenar un buit legal d'obligat compliment que en convertir la junta rectora en l'autèntic motor de participació ciutadana en la gestió d'aquest espai natural.
I això no ho estan fent.

Si passem al Prug, plans reguladors d'usos i gestió, ens succeïx el mateix.
Per què es retarda tant la confecció i aprovació dels Prug en els nostres espais naturals?
Ho sap vosté, que la major part encara estan sense aprovar.
Jo pense que vosté sap, igualment que jo, que correspon a la Conselleria de Territori i Vivenda la seua formulació i posterior elevació després de.
.
.
, ­jo diria­ del pertinent període d'informació pública al Govern Valencià, que és el que ha d'aprovar o no ha d'aprovar per decret el Prug.
A més, també hauria de saber que la llei diu que s'ha d'aprovar durant els dos anys següents a la declaració de parc.

Doncs bé, això jo pense que no es compleix.
.
.
, pense, no, són qüestions concretes i estadístiques, no es compleixen en quasi cap parc, i quasi tots tenen pendent l'aprovació dels Prug malgrat haver transcorregut dos anys o, almenys, un any i escaig.

Senyor Blasco, sap perfectament quina és la importància d'un Prug i sap per què es retarda la seua aprovació.
Jo vaig a fer-li una pregunta, i no és malintencionada, no vull que s'ho agarre malament.
Jo li pregunte: es retarda perquè resulta difícil concretar els usos i activitats d'un parc?
Esta no és la raó, això està claríssim des que es fa el Porn, el Pla d'ordenació de recursos naturals.
Per tant, jo pense, sincerament, que es retarda premeditadament per les pressions urbanístiques que hi han darrere, ja que vosté coneix perfectament que els Prug tenen un caràcter vinculant, tant per a les administracions com per als particulars; prevalen sobre el planejament urbanístic, els plans generals d'ordenació urbana, i la seua aprovació comporta aparellada la revisió d'ofici dels plans territorials incompatibles, incompatibles amb aquest.

Jo li pose com a exemple el Parc Natural de l'Albufera, perquè no em diga que parle sempre del nord de la comunitat.
Li fea una pregunta i vosté me va respondre el dia 8 de setembre de 2003, relativa a per què es retarda tant l'aprovació del Prug, i em contestava vosté dos mesos després de la següent manera, me diu perquè es retarda tant el Prug de l'Albufera: "L'aprovació del Prug ­em diu vosté­ del parc natural es produirà per mitjà del decret del Consell una vegada ultimat el procediment d'elaboració i aprovació del Prug establert a l'article 41 de la llei.
" I s'ha acabat.
Home, si ho arribe a saber jo no li faig la pregunta perquè, sincerament, no m'ha contestat res.
Per què es retarda?
I evidentment no m'ha contestat res, perquè jo pense que no pot contestar-m'ho.
Vostés no aproven el Prug perquè tenen ­insistisc i estic convençut­ pressions urbanístiques en moltes de les àrees d'influència del Parc Natural de l'Albufera.
Per exemple, la zona de Pinedo.
Per exemple, tot el litoral fins a la desembocadura del Xúquer.
El dia que elaboren definitivament el Prug serà tan restrictiu i consensuat amb determinats sectors que del parc de l'Albufera cada vegada sols quedarà el nom i més menudet.

Per aquesta raó, li ha vingut com anella al dit, la celebració de la Copa d'Amèrica a València, la qual recolze i me pareix correctíssimament, però jo pense que vosté l'ha buscat com a excusa, o dit d'altra forma: retarda el Prug de l'Albufera perquè abans ha de fer-se compatible la protecció d'aquest espai amb les noves infraestructures que s'han de desenvolupar.
Vosté mateix ho declarava a *Las Provincias* la setmana passada, i dia: "El Parc Natural de l'Albufera cuenta con una presión urbanística muy fuerte, y la Copa de América debe suponer además del acontecimiento deportivo, la compensación urbanística en las zonas degradadas" ­el 4 de febrer.
O com dia el periòdic *La Razón*: "No quiero que el nuevo Prug de la Albufera, pueda impedir ninguna actuación que se clasifique como de interés general para la Copa de América".
Dit d'una altra forma: o a vosté el que li destorba és el Prug perquè està per damunt de qualsevol planejament urbanístic.
.
.
Primer és la Copa d'Amèrica i les seus infraestructures o, millor dit, aprofitem la Copa d'Amèrica com a excusa perfecta per a no aprovar el Prug que en cas d'estar ja aprovat impossibilitaria especular sobre tota una sèrie d'espais, malgrat que vosté els qualifique com a degradats.

No, no puc dir res més.
Però no es preocupe, senyor Blasco, jo pense que si seguim aixina pot passar a la història com el millor conseller de desordenació del territori.
El desordenarà el suficient perquè uns pocs l'ordenen d'acord amb els seus interessos, i que a ben segur no són altruistes.

I per últim, el de Penyagolosa, a la meua província.
Em confon, em confon.
No sé encara, després de set o vuit mesos, quina és la línia directriu de la seua conselleria.
Sempre em parla de consens, de participació, d'aportacions, i a l'hora de la veritat jo pense que les decisions se prenen de forma massa unilateral.
Vosté sap que els veïns de Vistabella, Xodos, Villahermosa, Lucena, Castillo de Villamalefa, etcètera, municipis que formen part del futur parc que encara no ho és de Penyagolosa, s'oposen a la seua declaració.
Pensen, pel que li deia abans, pel que li deia abans, que amb la protecció que actualment tenen són zona LIC, zona d'especial protecció per a aus, etcètera, etcètera, n'és suficient.

Jo li demane que prèvia redacció del Porn, l'estan redactant ara, es reunisca amb els alcaldes.
No solament amb un alcalde en representació de tots, que és el que ha fet la seua directora general; es reunisca en els alcaldes dels municipis afectats per a conéixer la seua opinió al respecte.
Explique'ls també quines són les previsions que introduix la llei.
Que n'hi ha, senyor Blasco, com per exemple la limitació d'activitats bàsiques per a molts ajuntaments com l'explotació forestal, els recursos cinegètics, pastures, activitats d'escalada, etcètera; i els explique també quins són els beneficis.
Jo els explicaré, no es preocupe, no es preocupe.

Però jo pense que no hem de crear parcs artificials allí on les mesures conservacionistes dutes a terme pels municipis han estat suficients per a protegir aquest espai.
I jo recorde, senyor Blasco, que han de ser els veïns els que més i millor s'han de creure un parc.
Perquè ells, contràriament a vosté que viu a València ­ells no viuen aquí a València­, formen part del parc, i perquè han de ser ells, amb l'ajuda de vostés, de la Generalitat Valenciana, els qui diguen com valorar més i millor els seus propis recursos.

I una petició que li faig estos dos minuts i escaig que em queden.
Si declarem un parc natural, un paratge, o qualsevol altra de les figures que establix la llei d'espais, siguem després conseqüents, siguem conseqüents.
Li citaré algun exemple, el vial Cabanes-Orpesa.
A data d'avui la justícia segueix encara sense resoldre la paralització cautelar de les obres del vial Cabanes-Oropesa.
Mentre la via judicial es ralentitza, als despatxos de l'Audiència Provincial ­com vosté sap­ de Castelló, les excavadores segueixen la feina.
Els informes sol·licitats per la fiscalia constaten perfectament l'existència d'un greu risc per a l'equilibri ambiental del sistema càrstic del paratge natural del Desert de les Palmes.
Tots ho saben.
Però jo pense que vostés no incidixen el que haurien d'incidir.

Anem a la serra Calderona.
L'Ajuntament de Serra, a la província d'aquí de València, ha obert un expedient a la Conselleria de Sanitat mateixa i a la Conselleria de Territori i Vivenda per les presumptes irregularitats comeses en l'hospital, pense que es deia, Doctor Moliner.
Concretament des de març de 2003 la depuradora del centre hospitalari referit no funciona i aboca els residus al mateix parc.
Tos ho saben, menys vosté, senyor Blasco.

Passem a les Salines de Calp, i anem baixant cap avall.
Al mateix entorn del parc, en l'àrea de transició, una empresa està construint 2.
200 vivendes, amb edificis que arribaran fins als setze metres d'altura.
Tots ho saben, menys vosté, senyor Blasco.
Anem cap a baix, el Montgó, a Xàbia, dins l'àrea de transició del Porn s'està construint una macrourbanització amb més de 170.
000 metres quadrats d'ocupació.

Anem al Desert de les Palmes.
La Conselleria de Medi Ambient ordenà el maig de l'any 2000 la demolició d'un edifici construït dins del paratge natural, concretament es deia el Mas de la Comba.
A data d'avui pense que encara subsisteix aquesta il·legalitat.
I si anem a la serra d'Irta, 160 apartaments dins del parc natural.
La constructora al·lega que la urbanització va ser aprovada abans d'entrar en vigor el Porn l'abril de 2001; mentrestant vostés mantenen la passivitat i amaguen el cap, quan saben millor que jo que tot el planejament vigent s'ha d'adaptar primer al Porn i després al Prug.
.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Per a contestar, té la paraula l'honorable conseller del Territori i Habitatge, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín.

Mire, jo abans he procurat d'una forma elegant dir-li a vosté que confonia algunes dades, i alguns arguments que em pareixen especialment important que vosté els destaque, perquè a més els compartisc, en algunes afirmacions que no tenen ningun sentit i que jo crec que en tota estima li vaig a dir que sonen a pura demagògia.
I li ho vaig a explicar ara per què.

Mire vosté, si vol jo li done les explicacions del tractament que tenim en les juntes rectores, la fluïdesa de les relacions en ells, el paper que juguen els directors d'estos parcs naturals, la composició de les juntes rectores, la necessitat que unes juntes rectores que s'han de modificar com a conseqüència de resultats electorals comporten una remodelació i això porta algun temps.
I que vist tot això, que jo crec que podem donar una explicació prou racional de perquè s'han donat estes circumstàncies, reconéixer-li que en alguns casos podíem a la millor haver sigut més diligents, i anem a procurar en esta etapa que ens queda de final de legislatura o de la resta de la legislatura, acomodar-mos a uns temps que siguen més accelerats del que han sigut en el passat.

Però, és clar, vosté el que no pot eixir ací, senyor Sanmartín, estar donant una explicació volent fer-mos creure que vosté té una sensibilitat mediambiental, que reconeix els esforços que s'han fet de caràcter conservacionista, etcètera, etcètera, i que al final vosté mateix es pregunta per a què serveix la declaració d'un parc natural, si és que això no representa ningun benefici per als ciutadans o per a les entitats que estan en eixe parc natural.

La veritat, la veritat és que això diu molt poquet en relació a una mínima sensibilitat pels temes mediambientals i conservacionistes.
La simple declaració amb caràcter jurídic d'un parc natural ja té una sèrie de repercussions, que té en si mateix un valor dels que vosté feia referència: des de caràcter educatiu, des de caràcter prohibitiu, des de caràcter conservacionista, de caràcter racionalitzador i planificador de l'urbanisme o de qualsevol activitat que se desenrotlle dins d'eixe mateix espai.

I a més a més, això comporta la voluntat d'un govern d'anar augmentant eixos espais naturals, jo sé que a vosté li ha de doldre fer les comparacions des del punt de vista pressupostari i des del punt de vista del número dels espais naturals.
Des del punt de vista de les hectàrees que hi havia en 1995 declarades de protecció i des del punt de vista de les hectàrees que n'hi ha allí.
I clar, utilitzar algunes afirmacions respectables, a la senyora alcaldessa esta que ha fet les mateixes declaracions; pregunte-li vosté en el seu municipi on té ella la seua responsabilitat, en quin percentatge ha augmentat el pressupost dedicat a l'atenció al parc natural del que ella forma part important.
I quan se li semble a la quarta part del que dedica la Generalitat Valenciana, aleshores a la millor podem entrar en un altre nivell de discussió.
Això és pura demagògia, pura demagògia.

I entendre els parcs naturals com una espècie de reivindicació permanent, per a portar inversions o fons no se sap de què ni de quina forma, això és, és clar, voler aprofitar una actitud, una voluntat política per a una cosa que és el contrari del que se tracta.

I bo, és que ho posen fàcil cada volta que vosté parla dels pressupostos que es dediquen, els espais que s'han declarat.
Jo no vull aclaparar-lo a vosté en algunes dades perquè li eixirien els colors, si compararen vostés els pressuposts que s'han dedicat en altres èpoques a les que es dediquen ara.

I per acabar, una cosa, perquè ha fet vosté com sempre una referència que és al que jo volia dir-li que és pura demagògia.
Que és a la pressió urbanística de la que vosté fa referència i a més ha esmentat un parc com el de l'Albufera.
Jo no sé si vosté quan parlava de la pressió urbanística estava referint-se a un alcalde socialista d'eixa zona, que està volent traslladar i transformar en una activitat urbanística un sòl no urbanitzable en urbanitzable.
Després si vol li diré qui és.
És del seu partit i si això no és pressió urbanística ja em dirà vosté al que es referia.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem en les preguntes 183 i 184, d'Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista sobre la declaració del paratge de Penyagolosa com a parc natural i sobre el projecte de llei del parc natural de les Illes Columbretes.
Té la paraula el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Done per realitzada la pregunta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Per a contestar, té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

*(Rient-se)* Ya sería hora, pero es pronto para esto.

No.
En quin estat està me preguntava vosté en la seua pregunta que la dóna per feta.
Bo, vosté sap perfectament que estem ara en estos moments en el que és la redacció del Pla d'ordenació dels recursos naturals, i després d'este pla intentarem arribar a un acord en les persones i en les entitats.

Dir-li, a propòsit de Penyagolosa, perquè vosté també abans ha fet una referència que vull puntualitzar-li-la perquè no és certa, i com no és certa, a la millor la deixa vosté ací caure i després algú es pensa que és certa.
No és veritat això que ha dit vosté que allí només s'ha reunit en algun alcalde de tota la zona eixa.
Això és fals.
Jo personalment m'he reunit en tots els alcaldes.
Jo personalment, no la directora general.
Jo personalment m'he reunit en tots els alcaldes.
Sé quina és la posició dels alcaldes d'allí, sé inclús quina és la posició fins de l'alcalde del seu partit, i sé fins quina és la posició d'alguna regidora d'eixa zona precisament al respecte del Penyagolosa.

Però vosté no es preocupe, perquè nosaltres estem redactant un pla encaminat a fer un parc natural, que done beneficis a les persones i als ajuntaments i als municipis d'eixa zona i, és clar, no anem a fer absolutament res que vaja contra els interessos dels ciutadans d'eixa zona.
Al final es farà el que eixos ciutadans d'eixa zona vulguen.
I jo li garantisc a vosté, que a pesar d'alguns entrebancs que se posen, estic convençut que el sentit comú i la sensibilitat i la dedicació que els municipis i els ciutadans d'eixos municipis han tingut a una protecció quan no n'hi havia ninguna norma, faran al final compatible el que ahí es faça un parc natural que siga emblemàtic en la Comunitat Valenciana, igual que es fa en la resta dels parcs naturals.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor Blasco.

Parla del parc natural de Penyagolosa.
Jo li'l poso com a exemple il·lustratiu del que no ha de ser.
Vosté ho voldrà dir d'una manera o ho voldrà dir d'una altra.
Jo el que li dic és que la declaració d'un parc natural, que a mi em pareix correctíssima, no intente desvirtuar les meues expressions, li dic que la declaració d'un parc natural comporta alguna cosa més que la seua mera declaració.
Ha d'haver un compromís per part de la conselleria de convertir aquests béns que els veïns han respectat durant mols segles, en una cosa, en un recurs sostenible.

I per a convéncer a esta gent que la declaració de parc és més positiva que la no declaració s'ha de dur a terme inversions.
I les inversions jo no li dic que aprofitant la declaració del parc demanen "el oro i el moro", sinó el que han de demanar, i vosté els ha d'atorgar, i si no, no ho declare, és tota una sèrie de polítiques de manteniment, precaució, revalorització i avaluació d'aquests espais, sobretot per a convertir-los en espais sostenibles, que la gent se crega que després de la declaració del parc estan millor que abans de la declaració.

Però això no és així.
Vosté sap els pobles que li he citat del tema del Penyagolosa.
I la realitat és esta, que a la gent els fa temor la declaració del parc.
Jo l'única cosa que li he dit és que en llocs com per exemple el Penyagolosa, que tenen ja figures de protecció des de fa temps, com és el cas d'una zona LIC o una zona d'especial protecció per a aus, ells són de la consideració que tenen prou protecció.
I jo l'única cosa que li demane és que dialogue i consensue en els veïns, i que no agafen decisions unilaterals.

Inclús li he dit explique la part positiva i explique la part negativa.
No tinc cap problema al respecte, jo no sóc dels que expliquen mai les parts negatives al respecte, eixe respecte a les Illes Columbretes; a les Illes Columbretes jo li recorde tenia aquí una anotació que des de l'abril de 2002 ens ve un projecte de llei per part de vostés per a declarar-lo parc nacional, l'únic de la Comunitat Valenciana que hi hauria.
Ho hem parlat més vegades aquí.
Vosté sempre m'ha contestat no tinc clar encara si el declarem parc nacional perquè em fa por el tema de les competències entre les parts, competències de ministeris i competència de conselleria al respecte.

Jo li dic que les institucions estan per a col·laborar, i que el que ha de fer més que plantejar-se això s'ha de plantejar, per exemple temes com si el parc nacional influirà en l'àrea que actualment és possible per a la pesca tradicional.
Per exemple, jo que fa ja exactament dos anys i mig que estem amb este tema i mai m'acaba de contestar si vostés tenen disponibilitat política, voluntat política perquè el Parc Natural de les Illes Columbretes se convertixca en un parc nacional.
I el mateix li dic, parle amb els pescadors i parle amb els sectors involucrats respecte d'això.
I en al·lusió que m'ha fet a l'alcalde, jo no ho sé, m'agradaria que me'l diguera vosté i jo després li'n diria tres més.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Sanmartín, ara li diré això, que vosté té interés que li ho diga, i vosté m'ha dit també allò altre.
.
.
Jo no tinc ningun problema, jo no he segut el que ho ha dit això, però tinc molt d'interés si n'hi han tres, que m'ho diga també.
Ara, a la millor resulta que els tres que vosté diu no me podrà presentar el paper demanant-li a la Conselleria que transforme un sòl no urbanitzable en urbanitzable, i jo sí que li l'ensenyaré, eh?
, jo sí que li l'ensenyaré.

Però, bé, tornem un poc a això de Penyagolosa i a això de les illes Columbretes que vosté assenyala.
Mire vosté, s'equivoca quan vosté diu que la declaració d'un parc natural té efectes positius i negatius.
La declaració d'un parc natural té efectes positius, tots els efectes que té són positius, no se pot declarar ningun parc natural que vaja contra l'interés general, contra eixe model que vosté utilitza d'una forma retòrica de desenrotllament sostenible, però que, després, a l'hora de la veritat, no sé si vol anar o vol tornar de la declaració d'un parc natural.

Clar que en Penyagolosa n'hi ha ja un règim de protecció.
Precisament, el parc natural el que vol, i l'elaboració del pla és precisament, per a dins d'eixe nivell de conservació que ja n'hi ha introduir usos compatibles, beneficis per a la zona.
Tots els parcs naturals han introduït beneficis per a la zona, o és que vosté se creu que en el Parc Natural de l'Albufera això només va ser una declaració retòrica de caràcter jurídic, és que vosté no sap que se fan inversions, és que vosté no sap que gràcies a això hem pogut salvaguardar una part considerable de la fauna i de la flora del Parc Natural de l'Albufera, és que vosté no sap que allí estem recuperant ullals per a millorar la qualitat de l'aigua de l'Albufera *(veus)*, i que això s'està fent.
.
.
Bé!
*(Veus)*

Però, anem a vore, què més dóna que siga el primer o el que fa vint-i-dos.
Se fan actuacions o no se fan actuacions?
Perquè vosté diu que és que això és una mera declaració jurídica que no comporta ninguna cosa!
És a dir, mosatros hem tingut inclús, enguany, fins la possibilitat del tancat de Zacarés, a base de la inversió pública de la Generalitat Valenciana, preservar-lo per a la recuperació d'una fauna autòctona i específica que, gràcies a l'esforç que està fent l'administració s'està, recuperant.

És a dir, que vosté no diu la veritat quan diu que la declaració dels parcs naturals se limita exclusivament a fer una formulació sense ningun contingut.
¿És que vosté no ha vist, en estos pressupostos que vosté va votar en contra, que el pressupost que se destina a parcs naturals s'ha multiplicat per dos enguany en relació amb l'any anterior?
Ara, vosté va votar en contra!
D'això, concretament, va votar en contra vosté!
Imagine's vosté la credibilitat que té vosté quan se fica a parlar de la millora dels recursos econòmics per a la protecció dels nostres paratges naturals, que davant d'un pressupost a on se dupliquen els recursos, vosté arriba i vota en contra.

Després, això de les illes Columbretes, senyor Sanmar-tín, el que pareix ser que no s'entera dels col·lectius que estan interessats és vosté.
Mosatros estem parlant amb tots els col·lectius.
Jo li dic que no tinc molt clar la diferència que n'hi ha entre el grau de protecció que tenen hui les illes Columbretes i la declaració de parc nacional, jo no ho tinc clar!
, però no és que no ho tinga jo clar, és que vosté que pareix que vullga que siga un parc nacional, vaja i parle amb la Confraria de Pescadors de Castelló i sentirà el que li diuen.
Jo els senc!
, jo els senc!
, mentres.
.
.
No!
Si vosté ve ací i diu que vol que siga un parc nacional, vaja a Castelló i diga-li a la Confraria de Pescadors que vosté defensa la posició d'un parc nacional.
*(Veus)*

Per favor!
El dret d'interlocució el tenim permanentment, podem millorar el diàleg tant com vosté vullga, però estem fent les coses de comú acord, i ni ells ho tenen clar ni jo tampoc.
Si jo sabera que alguns dels usos tradicionals que s'estan fent en el perímetre de les illes Columbretes foren compatibles amb els desitjos d'algunes de les institucions més representatives de Castelló, no n'hi hauria ningun problema.
Però és que quan vosté planteja este dubte, està plantejant-lo en contra d'una junta rectora, que ens hem reunit no fa ni un mes i mig i està completament d'acord amb la posició de la Conselleria ahí, i que no manifesta ninguna discrepància.
No sé vosté.
.
.
, amb qui parla vosté o de qui s'entera vosté per a dir unes coses que no se corresponen a la realitat.

És a dir, que nosaltres estem fent una política, per descomptat, millorable, però a molt distància de les que s'han fet en èpoques anteriors, i li parle d'èpoques anteriors, i les conec molt bé, i les conec molt bé, i les valore, els aspectes positius que se feren, però el que no se pot entrar és en una desqualificació *(veus)* dels esforços que s'han fet.
Vosté, probablement, no ho coneix tan bé com jo, però jo, això, ho conec molt bé, i precisament perquè ho conec molt bé, li dic que és molta la diferència que n'hi ha, i vostés, i sobretot vosté, que jo crec que ho planteja des d'una posició sana, deuria reconéixer estos esforços, no deixar-se portar per algun titular que no té ningun sentit, i, per descomptat, ser un poquet més comprensible respecte de l'esforç que s'està fent, i posar el muscle, perquè inclús se millore el que s'estiga fent.

 

 

 

 

***Interpel·lació al conseller d'Indústria, Comerç i Turisme, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre política general del Consell en matèria d'I+D+I, que formula la diputada María Amparo Marco Gual, del Grup Parlamentari Socialista.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Bé, finalitzat el temps per a les preguntes d'este Ple, anem a passar al punt número 10, interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en recerca, desenvolupament i innovació, que formula el diputat Joan Ribó i Canut del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Es-querra Valenciana: Entesa.

Quant a este punt, la Mesa ha rebut un escrit a on el senyor Ribó i Canut, síndic del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, basat en el dret que l'empara, evidentment, sol·licita l'ajornament tant de la proposició no de llei 1.
835, aixina com de la interpel·lació 2.
743.

Per tant, anem a passar al següent punt de l'ordre del dia, punt número 11, interpel·lació al conseller d'Indústria, Comerç i Turisme sobre política general del Consell en matèria de R+D+I que formula la diputada María Amparo Marco Gual del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula la senyora Marco.

Moltes gràcies.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor conseller, en primer lugar, pues, le agradezco sinceramente el esfuerzo que ha realizado para comparecer hoy aquí, dado que otros conselleres ni siquiera se han dignado a aparecer.

Bueno, señor Peralta, ¿como está?
, espero que se encuentre bien y que no haya pasado frío el pasado mes de enero.
Se lo digo porque usted mismo me dijo que lo único que le podía pasar en enero es frío al salir de Alcoy, y eso quiere decir que, si no ha pasado frío, el proyecto de CDT de Castellón está listo y lo podrá presentar aquí, en las Cortes, próximamente.

Pero hoy no venimos a hablar del CDT de Castellón, sino que venimos ha hablar de investigación, desarrollo e innovación, de I+D+I, o de lo que es lo mismo, la falta de una política clara del Consell.

Mire, el concepto de política científica se empezó a incorporar en lo que eran las agendas de los gobiernos de los países más desarrollados después de la segunda guerra mundial.
Su objetivo fundamental era convertir los conocimientos adquiridos en beneficios sociales, mejorando la calidad de vida de los ciudadanos.
En aquel momento ya se tenía claro, ya estaba claro, que invertir en I+D+I significaba mejor educación, mejor sanidad, mayor productividad, mayor renta, menor siniestralidad, menor precariedad, más empleo, menor contaminación.
En definitiva, mejores condiciones de vida para todos.

Hoy, más que nunca, está aceptada la necesidad de desarrollar políticas científicas, ya que estamos inmersos en lo que conocemos como la sociedad del conocimiento o una economía globalizada.
Es necesario generar conocimientos científicos y técnicos y propiciar su transferencia hacia los sectores empresariales, sobre todo para la conversión en nuevos productos, procesos o servicios a través de la innovación empresarial.
Eso debe ser el objetivo fundamental de cualquier país que mire hacia el futuro.

Pero nuestro país y nuestra comunidad no mira hacia el futuro, mira hacia el pasado, porque ustedes miran hacia el pasado, bien para criticar y tensionar la vida política, bien para hacerse la ola al hablar de la era Zaplana o del estilo Fabra.
Mientras ustedes se regocijan en la autocomplacencia de datos ficticios, de realidades virtuales y de mentiras mediáticas, resulta que todos los estudios de la Unión Europea y de la Ocde señalan que el sistema español de ciencia y tecnología presenta acusadas carencias ligadas a un bajo nivel de inversión en gasto público y privado en I+D+I, lo que provoca un elevado déficit de la balanza tecnológica, la escasez de patentes de alta tecnología y el insuficiente desarrollo de la sociedad de la información.

España ocupa uno de los últimos puestos en la Unión Europea en gasto en I+D+I y presenta una diferencia notable con respecto a la media de la Unión Europea.
En el año 2002, por primera vez superamos la barrera del 1%, situándonos en el 1,03%, lejos del 2% de media de la Unión Europea y también muy lejos del 3,8% de Suecia, 3,4% de Finlandia, el 3% de Japón, el 2,8% de ese país que les gusta tanto que se llama Estados Unidos, del 2,5% de Alemania o del 2,2% de Francia.

Esto sin tener en cuenta que el Consejo Europeo reunido en Lisboa en marzo del año 2000 estableció, se fijó, como objetivo de la Unión Europea ser la sociedad basada en el conocimiento más competitiva del mundo, para lo que se ponía como objetivo un gasto en I+D+I del 3% del PIB para el año 2010.

El plan nacional de I+D+I 2000-2003 es un ejemplo de los incumplimientos del Gobierno al no cumplirse los objetivos previstos como lo indica la Fundación Española de Ciencia y Tecnología.
Por lo tanto, el próximo plan, el del 2004-2007 carece de credibilidad.

En la Comunidad Valenciana la situación de la investigación científica, el desarrollo y la innovación tecnológica están estancadas, los recursos invertidos por el Gobierno Valenciano no solo se han detenido sino que solamente hacen hincapié en los fondos europeos, lo que supone un grave riesgo para el futuro de nuestra sociedad.

Así, el gasto total en I+D de la Comunidad Valenciana se sitúa en un 8%, cuando por población y situación económica nos correspondería el 10%.
En el año 2002 la Comunidad Valenciana sigue por debajo de la media nacional en gasto en I+D+I, con un 0,81% de su PIB, ocupando el quinto lugar tras Madrid, con un 1,90%, País Vasco, con 1,32%, Cataluña, con un 1,27%, y la Comunidad Foral de Navarra, con un 1,11%.

La falta de credibilidad en la voluntad y capacidad del actual Gobierno Valenciano para situar a nuestra comunidad en una posición halagüeña en materia de ciencia y tecnología es patente, como se desprende del desarrollo legislativo en materia de política científica.

Cuando el Partido Popular llegó a la Generalitat en 1995, se encontró con la inercia de las políticas en materia de I+D+I anteriores.
Tras liquidar la Institución Valenciana de Estudios e Investigación, el Partido Popular propuso la creación de una entidad pública pluridisciplinar y multisectorial de investigación científica, para articular y dar concreción e impulso a una adecuada política científica y tecnológica.

Así, dos años más tarde, el 9 de diciembre, aprueban con los votos del Partido Popular y de Unión Valenciana la Ley 7/1997, que recibió el nombre de Ley de fomento y coordinación de la investigación científica y del desarrollo tecnológico de la Comunidad Valenciana, y su aplicación hasta la fecha la ha convertido en una de las leyes más estériles e incumplidas por un gobierno, en este caso, por el gobierno del Partido Popular.

¡A lo grande!
, como le gusta al señor Zaplana, se dictó el Decreto 308/1997, por el que se aprobó una descomunal composición de la Comisión Gestora, equivalente a todo el Gobierno más nueve subsecretarios, y una composición del Consejo Asesor del que forman parte presidentes de diputación, de cámaras de comercio, la participación de la universidad se quedaba solamente con los rectores y, además, el señor Zaplana podía designar diez vocales más.

La Nochebuena de 1997 marcó un hito en las políticas del gobierno de Zaplana al dictar normas de creación de órganos y cargos "inútiles" para el fomento de la investigación, el desarrollo, como el Decreto 307/1997, por el que se aprobaba el Reglamento del Organismo Público Valenciano de Investigación: los consejeros jamás fueron designados.
Junto a ese órgano, se creaba todavía otro más, el Consejo Científico.
Tampoco fueron designados.
Únicamente se constituyó el Consejo Rector, el cual se reunió una sola vez en tres años.

No termina aquí la actividad legislativa del gobierno del Partido Popular.
Tras la entrega de los Premios Jaume I en 1998, el presidente Zaplana decidió hacerse la foto y dictar otro decreto, el Decreto 190/1998, para crear otro órgano más, el alto Consejo Consultivo en Materia de Investigación y Desarrollo de la Presidencia de la Generalitat.
Su único fin es la elaboración de un informe.

Fue en marzo del 2000 cuando el señor Zaplana decidió un nuevo cambio, significativo en lo que es la esterilidad de todas estas medidas anteriores: creó la Oficina de Ciencia y Tecnología, sin más efectos prácticos que el de quitarle a Educación las competencias en materia de investigación, después de haber reducido su presupuesto en un 30%, un 30% que eran los recursos destinados al ámbito universitario y a los centros de investigación superior.

Todo este cúmulo de despropósitos no se acaba aquí.
El último fue la Agencia Valenciana de Ciencia y Tecnología, creada diez días antes de las elecciones del pasado mayo como un instrumento pensado para poder implantar nuevas fórmulas de financiación que permitieran a medio plazo hacer políticas de I+D con un horizonte presupuestario estable.
Tan estable que con fecha 11 se anuncia que desaparece, para volver a resurgir seis días más tarde y morir en la Ley de acompañamiento, también con los votos del mismo partido que propuso su embrión en 1997.

Esto, señor conseller, más que una política científica, parece una película de suspense o una película de terror, y tiene título.
Le podríamos poner como título aquello de "la maté porque era mía".

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Marco.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Peralta.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

 

Señora presidenta.

La realidad, señora Marco, es que estoy bien.
Estoy bien, estoy tranquilo y satisfecho, porque, entre otras cosas, en Alcoy durante este invierno ha hecho lo que tenía que hacer, ha hecho frío, ha hecho buen tiempo, hemos podido pasear.
.
.
Como las cosas que pasan normalmente en Alcoy desde que gobierna el Partido Popular, que las cosas funcionan sensatamente mejor.

Y, por otra parte, le agradezco profundamente el que me reconozca que estar esta tarde aquí, que para mí es una satisfacción.
.
.
Pero le he de recordar que esta comparecencia estaba solicitada para el mes de diciembre, y yo, por motivos de agenda, no pude venir.
Se aceptó de buen grado por parte del Grupo Socialista la demora en el tiempo de mi comparecencia, muy diferente de la postura que ha adoptado hoy el partido que representa la mayor parte de la oposición.
Por lo tanto, no entiendo yo esos cambios de postura o esos cambios de.
.
.
yo creo que ni siquiera de postura o de opinión, sino son cambios de humor, diría yo, de los representantes del Partido Socialista.

Pero la verdad es que comparto algunas de las cosas que ha dicho, sobre todo porque la innovación y todo lo que conduce a ella se ha convertido en un eje sobre el que gira hoy el desarrollo de la sociedad moderna.
Y que además, el Gobierno Valenciano es perfectamente consciente de ello.
Y de hecho, ha venido introduciendo durante los últimos años, y ahora también, en sus objetivos políticos y en los programas de acción, la ordenación y promoción de aquellas actividades que impulsa de manera clara y decidida lo que es la innovación en sí misma y su difusión en el tejido social.

El Gobierno Valenciano, como usted bien sabe, ya puso en marcha en la pasada legislatura planes y actividades que llevarán la sociedad de la información a todos los rincones de la comunidad.
Y aquí le quiero recordar, por ejemplo, el que se haya escogido a la ciudad de Alcoy como Alcoy ciudad digital, donde se van a realizar inversiones importantes por parte del gobierno central y de la propia administración autonómica.
Y además, yo creo que también la labor que se está aplicando desde la administración es muy intensa para la aplicación de estas nuevas tecnologías en el funcionamiento interno de la propia administración.

Como bien saben sus señorías, la implicación del Go-bierno Valenciano en la promoción de la innovación ya es una cuestión de solera, por decirlo de alguna manera, y abarca un conjunto muy amplio de actuaciones cuya responsabilidad se reparte por varias consellerias.

Mi intervención se va a centrar en explicar qué hace en el mundo empresarial y, muy particular, en la órbita de las pymes para potenciar la competitividad de la economía valenciana.
Para nosotros significa promover la innovación, sus fundamentos, los factores que la hacen posible, su desarrollo por el sistema productivo, de modo que llegue a todas las empresas, a todos los sectores en la industria y en los servicios.

Así, la política científica y tecnológica de este gobierno se recoge, como ya citado su señoría, en la Ley 7/1997, de 9 de diciembre, donde se establecen algunas cuestiones importantes.
Como fin fundamental es el fomento de la I+D+I, la mejora del sistema productivo de la Comunidad Valenciana y la coordinación de todos los recursos dedicados a ellas.
Los instrumentos de actuación son los planes valencianos de investigación científica, desarrollo tecnológico e innovación, de vigencia temporal, en los que se fijan los objetivos, estructura y programas.

Y como usted bien sabe, el plan valenciano establece dos objetivos primarios: comprometer una cifra de inversión presupuestaria, cuyo objetivo es llegar al 2% de gasto con respecto al producto interior bruto para el año 2006, y crear las condiciones adecuadas en el entorno social valenciano, de modo que el sector privado aproveche la capacidad innovadora y realice el esfuerzo tecnológico imprescindible que refuerce su competitividad.

Una de las primeras decisiones del actual gobierno fue la de constituir la comisión delegada para la investigación e innovación tecnológica.
Yo creo que no hay mayor demostración de la importancia que se le concede a la I+D+I que el considerar y el crear esta comisión delegada, que no es más que el reflejo propio del Consell y del interés que mantenemos en esta cuestión.
Y la realidad es que entendemos que se va a continuar con la labor iniciada por gobiernos anteriores.
Labor que, por cierto, ha sido ampliamente reconocida y que además lleva en estos momentos a la investigación en nuestra comunidad por el camino adecuado.

Así, los tres grandes programas generales del Pvidi son: el progreso general de la ciencia, que gestiona la Conselleria de Educación, Cultura y Deportes; el de la sociedad de la información y del conocimiento, que lleva la Conselleria de Infraestructuras y Transportes; y el de la innovación, desarrollo y transferencia de tecnología, que es la que lleva y la ejecuta la Conselleria de Industria, Comercio y Turismo, y que a grandes rasgos le voy a informar.

El programa de innovación tiene por objetivos aumentar la investigación aplicada ajustada a las necesidades de la economía, favorecer el desarrollo y la transferencia de tecnología, fomentar la cultura tecnológica y la participación del sector privado en el sistema valenciano de I+D+I.

Y la política de apoyo a la investigación, desarrollo tecnológico e innovación industrial se lleva fundamentalmente a cabo desde el Impiva, y en cuatro líneas maestras: en primer lugar, el apoyo a las empresas para el desarrollo y modernización tecnológica, la potenciación de la infraestructura tecnológica, el impulso a la creación de nuevas empresas de base tecnológica y cuestiones relacionadas con la formación de expertos tecnólogos y los sistemas de certificación.

Por otro lado, hay que decir que son muchas las acciones de apoyo directo a las pequeñas y medianas empresas, con cantidades sensiblemente superiores a lo que se destinaba hasta estos momentos, como es el programa de desarrollo tecnológico, que fomenta la cultura tecnológica de las pymes, con una cuantía de 13.
600.
000 euros aproximadamente; el programa de innovación y modernización tecnológica en microempresas, con unas cantidades que rondan los 6 millones de euros; el programa de gestión industrial del medio ambiente y reducción del impacto medioambiental, con unas cantidades que superan 1.
800.
000 euros; y también los programas dirigidos a las ayudas y a las colaboraciones con los institutos tecnológicos, que fundamentalmente se concentran en el programa de investigación, desarrollo e innovación de los institutos, con 3.
600.
000 euros, y el programa de servicios tecnológicos para la industria, con 14 millones de euros.

La realidad es que desde el Gobierno Valenciano se está apoyando de manera absolutamente decidida, y como nunca se había hecho, lo que es todo lo relacionado con la investigación, el desarrollo y la innovación, hasta el punto que las partidas destinadas a la innovación y al desarrollo, que tienen una repercusión inmediata y una repercusión real en la economía productiva, han tenido un incremento, han experimentado un incremento del 54,3%, pasando de los 24.
600.
000 euros en el 2003 a los 38.
015.
000 euros en el 2004, que evidentemente añadido a la simplificación de las tramitaciones administrativas por parte de los distintos agentes que se acojan, y empresas que se acojan a este tipo de ayudas, estoy absolutamente convencido que van a tener una repercusión muy positiva en el conjunto del sistema productivo de nuestra comunidad.

Si a eso le añadimos el esfuerzo que desde la Conselleria de Educación y desde la Conselleria de Infraestructuras, coordinados todos ellos través de la comisión delegada del Consell, estamos absolutamente seguros de que el sistema valenciano de innovación, desarrollo e investigación va a experimentar una mejoría sensible que hará que la investigación en nuestra comunidad tenga la importancia que nosotros entendemos que tiene y que ciertamente siempre es superior a la que ustedes pretenden darle.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Marco.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

Bueno, señor conseller, la verdad es que me alegro que nos haya dicho aquí que va a alcanzar en el año.
.
.
tiene como propósito llegar al 2% del PIB para el año 2006.
Pero permítame que lo ponga en duda, porque si desde el año 19958 al año 2002 solamente hemos llegado al 1%, y son siete años, yo creo que es algo bastante complicado llegar al 2% del año 2004 al año 2006.
Me alegraría que fuera así de todas formas.

Me ha dicho usted que me iba a explicar un poco a grandes rasgos las políticas de I+D+I de la conselleria.
Es que solamente me lo puede explicar a grandes rasgos, porque creo que entrar en el detalle.
.
.
creo que usted no sabe entrar al detalle.
Entre otras cosas, porque le he decir que el Impiva, el Impiva, del cual usted me ha dicho casi todas las políticas, todos los programas que hay destinados a I+D+I, sinceramente ni siquiera en la Dirección Territorial de Industria de Castellón saben qué es el Impiva ni para qué sirve.
Con lo cual, permítame que lo ponga en duda.

También me ha dicho usted que han aumentado los presupuestos un 54% con respecto a lo que es I+D+I para empresas.
El aumento de los presupuestos usted sabrá, igual que yo, que sirve para lo que sirve, porque lo que tenemos que ver realmente es la ejecución del presupuesto.
Y si quiere que le diga algunos datos.
.
.
Mire, en el año 1998 ustedes solamente ejecutaron el 74% del presupuesto destinado a I+D+I, en el año 1999 fue el 71,81% y en el año 2001 fue el 57,05%.
De nada me sirve un incremento del 54% en lo que es el presupuesto inicial, si al final la ejecución no es del cien por cien.
No me sirve absolutamente de nada.

Luego me dice usted que han creado ustedes una comisión delegada.
Pregunta escrita que le hice, me comenta usted que es para evitar duplicidad de funciones en el ejercicio.
¡Es obvio, es obvio!
Pero si es que más duplicidades, triplicidades y demás con lo que he comentado.
.
.
Es que es obvio.
Esto es una obviedad.
De todas formas, permítame que ponga en duda que una comisión delegada pueda hacer mejor política de I+D+I que una Agencia Valenciana de Ciencia y Tecnología, que además fue un empeño personal, como usted sabe, de un catedrático, don Javier Quesada.

Luego no me habla usted nada de lo que son datos.
Parece que ustedes a los datos les tienen miedo.
Ya le he dicho antes que ustedes miran mucho hacia Estados Unidos.
Deberían mirar, pero no para meternos en una guerra ilegal, sino en otras cosas.
Por ejemplo, comparación Estados Unidos versus Europa.
En los últimos diez años la inversión en I+D+I en Estados Unidos ha crecido un 3,6%, mientras que en Europa ha sido solamente del 2,1%.
La población con formación a nivel de postsecundaria en Estados Unidos es del 35%, en Europa es del 22%.
Graduados en un MBA, en Estados Unidos hay 100.
000, en Europa 25.
000.
Científicos por cada cien mil habitantes, en Estados Unidos hay 936, en Europa 860.
Y el 50% de los estudiantes de doctorado que hay en Estados Unidos son extranjeros.
Ahí es donde tienen ustedes que mirar a Estados Unidos, no en otras cosas, en esto.

Si comparamos lo que es el presupuesto de España, ¿cree que tiene sentido que España ocupe el tercer lugar de la Unión Europea por la cola en gasto en I+D+I y sea el primer país europeo y el segundo del mundo, detrás de Estados Unidos, en porcentaje de gastos militares en I+D?
¿Cree que tiene sentido?
España es el primer país europeo en porcentaje de presupuesto público en I+D destinado a defensa y el último en investigación básica.
El 31,2% del gasto público en I+D se destinará en el año 2004 a lo que son los helicópteros Tigre y a los carros de combate Pizarro.
Además, la mayor parte del presupuesto de I+D+I para el año 2004 se destina al capítulo VIII, anticipos y créditos reembolsables, en concreto un 51,6% para el 2004.
Y de estos créditos el 70% se destina a investigación militar, alcanzando el 85% para las fragatas F-100.
Se ve que son esas que manda el señor Aznar para allá, para Guinea.

En los presupuestos también de 2004 el señor Juan Costa recorta un 53% los fondos para el Ministerio de Ciencia y Tecnología, reducción que alcanza un 70% para los fondos destinados a investigación científica.
Y si quiere le digo más datos de la situación de los agentes del sistema valenciano de innovación.

En cuanto a lo que son las becas, las becas simplemente por coger la Universidad de Valencia, se han reducido desde el año 1995 de 66 al año 2000 a 29 becas.
Los investigadores en España se concentran en Madrid con un 15,7%, en Cataluña un 11,7, el resto repartidos por el resto de comunidades autónomas.
En cuanto a lo que son investigadores, por cada cien habitantes ocupados estamos situados en los últimos lugares, con 4,6 investigadores, lejos de los 13,1 de Finlandia, 9,3 de Japón, 9,1 de Suecia, 8,1 de Estados Unidos, 7 de Bélgica, 6,5 de Alemania y Holanda.

Y usted me habla del 54% de incremento en cuatro programas que luego no se cumplen.
¿Me quiere explicar usted dónde está el Redit?
Los institutos tecnológicos en el Impiva, el Redit en Cultura, Educación y Deportes.
Me quiere explicar esto, porque ya se lo he preguntado dos veces y no me ha sabido contestar, el señor Ramírez tampoco, la señora Martínez tampoco.
A ver si ya de una me lo explica, porque yo no lo acabo de entender tampoco.

En cuanto a lo que son.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Marco, finalice, por favor.

 

**La senyora Marco Gual:**

 

En lo que son parques científicos y tecnológicos resulta que no hace falta que le vuelva a contar lo del Medpark.
Y también una promesa electoral que hizo el Partido Socialista fue un parque científico y tecnológico en la Universidad Jaume I, ustedes lo votan en contra en los presupuestos y el señor Cuenca hasta hace dos días va a apoyar el parque científico y tecnológico sin un euro de por medio, sin un euro de por medio.
Y simplemente promesas electorales suyas son parques científicos en Elche, Alicante y Sagunto, que también ustedes han votado en contra en los presupuestos del año 2004.

En cuanto a lo que son los centros europeos de empresas de innovación tres cuartos de lo mismo.
.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Señora Marco, muchísimas gracias, pero ya pasa del tiempo.
Por favor.
Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

 

Señora presidenta.

Muchísimas gracias, señora Marco.
La veo un poco acelerada.

La realidad es que ustedes tienen un grave complejo respecto a Estados Unidos, porque lo único que ven en ellos es copiarles las formas de hacer las campañas electorales, todo lo demás les disgusta.
Se ve que en ese sentido algo parece que hacen bien allí.
Pero, mire, al final las cosas son las que son y la realidad es la que es.

Con los programas de ayuda del Impiva se van a duplicar el número de proyectos industriales, pasando de alrededor de 2.
100 que se apoyaron en el año 2003, se podrán llegar a apoyar alrededor de 5.
500 proyectos.
Se incrementa la intensidad del apoyo de 29.
000 euros por proyecto a 45.
000 euros.
Se aumenta un 34% el apoyo a los institutos tecnológicos, o sea que lo dice también el que por otra parte es presidente del Redit; si no sabe dónde está venga mí y me lo pregunta que yo le acompañaré para visitarlo.
Y se amplían los conceptos apoyables por parte del Impiva.
Y, además, ya le he dicho que se incrementa un 54,3% lo que son las líneas dirigidas a innovación, a desarrollo y a investigación.
Y eso son datos que ahí están y que son datos objetivos.

Eso es lo que hacemos desde el gobierno.
Lo que hay que ver también cuando se habla es qué hacen ustedes.
Y ustedes lo que hacen, por ejemplo en Aragón, es destinar el 0,76 del PIB.
Pero en Andalucía el 0,62, en Castilla la Mancha el 0,45 y en Extremadura el 0,60.
Usted ha dicho que somos los quintos de España en porcentaje y eso significa que por detrás están todas las comunidades autónomas gobernadas por el Partido Socialista.
Eso es lo que hacen ustedes respecto a la investigación.

Pero, además, no solamente se ha de saber qué es lo que se hace sino también es interesante saber qué es lo que se propone, es interesante saber qué es lo que se propone.

Mirando en internet, en la página web del Pspv, después de 16 páginas o de 15 páginas de críticas a las políticas del gobierno valenciano sobre investigación, desarrollo e innovación, se llega a media página, tan solo media página de propuestas.
La primea dice: "aumentar los recursos económicos de tal manera que en el 2006 se llegue al 2% del PIB", copiado de las propuestas del Partido Popular.
"Mejorar el capital humano".
Nosotros estamos invirtiendo en esa cuestión.
Es decir, lo único que hace son cuatro propuestas muy limitadas y algunas de ellas cogidas de la propia información de los planes establecidos por el gobierno valenciano, por los gobiernos valencianos del Partido Popular.

Y le quería decir una cosa respecto a lo que usted ha dicho de defensa.
Ayer un empresario en Alcoy, y es una casualidad, me propuso realizar una serie de jornadas donde se explicase a los empresarios las oportunidades que se pueden generar a las industrias del sector textil, del sector del plástico y de sectores tradicionales de nuestra comunidad alrededor de las demandas que pueden surgir en materiales de defensa.
Y es importante, es importante el poder tener un ejército profesional bien dotado desde el punto de vista de la tecnología para que los jóvenes españoles, gracias al Partido Popular, no tengan que hacer el servicio militar.
Y eso también es una realidad que se tiene que admitir por parte de ustedes.

Yo sé que en muchas ocasiones es duro admitir esta serie de cuestiones.
Pero es verdad, y le digo con absoluta claridad, que la evolución de la I+D+I en la Comunidad Valen-ciana es espectacularmente mejor que la evolución que ha experimentado en otras comunidades autónomas.
Le repito que desde el año 2001, desde el año 2003 se ha incrementado un 22,7% lo destinado en la Comunidad Valenciana a I+D+I, en Andalucía, lamentablemente, el 8%, en Aragón el 14%, en Extremadura el 7,7%.
Realmente, yo creo que son números que están claros.

Y habla usted de una cuestión que también me ha llamado la atención: de carencias del sistema en España.
Mire, es evidente que el sistema de innovación, de desarrollo y de investigación en España adolecía de una serie de objetivos y de una serie de cuestiones que se han empezado a atajar de manera decidida por los gobiernos del presidente Aznar y por los gobiernos de la Generalitat Valenciana.
Y esa es una realidad incontestable, incontestable.

Lo que realmente supone una carencia, una carencia, son las propuestas del Partido Socialista, porque si las que hemos visto respecto al Pspv han sido unas propuestas realmente copiadas y que poco aportaban, las que se proponen por parte del Partido Socialista de cara a las próximas elecciones son nulas.
Si uno entra en la página web del Partido Socialista Obrero Español no ve, porque no están, no ve ni una sola propuesta destinada a investigación, desarrollo e innovación, ni una sola propuesta.
Esa es la carencia que tiene España.
La carencia que tiene España es un partido mayoritario en la oposición que es incapaz de hacer ninguna propuesta seria de cara a la alternancia.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Conseller vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

 

Por lo tanto, yo lo que le pido es que llame a Zapatero, y si no sabe, que cuelguen las propuestas en la página web, si es que las tienen.

Muchísimas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Senyo0m Ple.
.

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 2 minuts)*