Pol%C3%ADtiques%20Igualtat%2020201130HTML.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 30 de novembre de 2020.
Comença la reunió a les 10 hores i minuts.
Presideix el diputat senyor José Juan Zaplana López.
Reunió número 7.

La senyora secretària:

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hay quórum, presidente.

El senyor vicepresident:

Bueno, me indican los servicios técnicos que en esta sala no podemos quitarnos la mascarilla ninguno en todas las intervenciones, ni siquiera la persona que está interviniendo, ¿vale?

Y procedemos a comenzar.
El primer punto del orden del día es la lectura y aprobación, en su caso, del acta de la reunión anterior.
¿Aprobamos?
Aprobamos.

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mónica Oltra Jarque, per a explicar les polítiques relacionades amb l'objecte de la Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI durant la crisi de la COVID-19, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 18.
022), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana per a explicar i informar sobre el treball realitzat per la consellera en la matèria competent de la Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI durant la crisi de la COVID-19 (RE número 18.
032), a la qual s'acumula la sol·licitada a petició pròpia per a informar del desenvolupament de la Llei 7/2012, de 23 de novembre, de la Generalitat, integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, tal com s'indica en la disposició addicional primera (RE número 24.
288), a la qual s'acumula la sol·licitada a petició pròpia per a informar del tercer any de desenvolupament del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, que va ser signat el passat 18 de setembre de 2017 (RE número 24.
289) i a la qual s'acumula la sol·licitada a petició pròpia per a informar de les actuacions dutes a terme en compliment de la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de la Generalitat, per a la igualtat de dones i homes (RE número 24.
290)

El senyor vicepresident:

El segundo punto es la comparecencia de la vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas para explicar las políticas relacionadas con el objeto de la Comisión de Políticas de Igualdad de Género y del Colectivo LGTBI durante la crisis del COVID-19, solicitada por el Grupo Parlamentario Popular, que se acumula con la comparecencia de la vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas, para explicar e informar sobre el trabajo realizado por la consellera en la materia competencia de la Comisión de Políticas de Igualdad de Género y del Colectivo LGTBI durante la crisis del COVID-19, solicitada por el grupo Vox.

Y con tres comparecencias, solicitadas a petición por la vicepresidenta del Consell para informar sobre el desarrollo de la Ley 7/2012, de 23 de noviembre, de la Generalitat, integral contra la violencia sobre la mujer en el ámbito de la Comunidad Valenciana, tal como se indica en la disposición adicional primera, solicitada a petición propia.

También para informar del tercer año del desarrollo del Pacto valenciano contra la violencia de género y machista, que fue firmado el pasado 18 de septiembre del 2017, solicitada a petición propia.

Y también para informar sobre las actuaciones llevadas a cabo en cumplimiento de la Ley 9/2003, del 2 de abril, de la Generalitat, para la igualdad de mujeres y hombres, solicitada a petición propia.

Para ello, en una primera intervención, la señora vicepresidenta tendrá por tiempo ilimitado su comparecencia.

Gracias.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Comparec a petició pròpia i també a petició d'alguns grups parlamentaris en esta comissió de polítiques d'igualtat i del col·lectiu LGTBI per a informar sobre el compliment del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, sobre el desenvolupament de la Llei 7/2012, integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, i també per a informar sobre les actuacions dutes a terme, en compliment de la Llei 9/2003, per a la igualtat d'hòmens i dones.

Saben vostés, a més, que estes dos lleis preveuen almenys una compareixença anual, que és el que motiva també la petició pròpia.

Aprofitaré també per a explicar les polítiques relacionades amb l'objecte d'esta comissió durant la crisi de la COVID, que van acumulades a les anteriors de petició pròpia, per petició d'alguns grups parlamentaris.

Abans que res, i com he fet en anteriors compareixences, vull recordar les dones assassinades per motiu de violència de gènere durant este any 2020, i des de la meua última compareixença realitzada el 30 d'octubre de l'any passat.

I vull recordar-les pel seu nom.
Elles eren Alina Mocanu, de trenta-set anys, assassinada el 16 de febrer a Moraira.
Mónica Espinola, de trenta-nou anys, assassinada el 7 de març a Castelló.
Karina Andrés, de trenta-cinc anys, assassinada el 20 de març a Almassora.
Yessica Daniela, de trenta-tres anys, assassinada el 29 d'agost a València.
I Nali, de vint-i-sis, assassinada el 24 de setembre a València.

Enguany, les nostres vides han canviat.
La crisi sanitària, derivada de la pandèmia, s'ha replicat en pràcticament tots els àmbits de la nostra vida i també ha repercutit en la violència de gènere i masclista.

A la Comunitat Valenciana l'hem pogut afrontar amb una certa fortalesa, gràcies a disposar d'un instrument fonamental, com és el Pacte valencià contra la gènere i masclista.

Un pacte bastit sobre el consens de totes les forces democràtiques, el moviment feminista i associatiu, les universitats i els col·legis professionals, els agents econòmics i socials i el tercer sector, els cossos de seguretat de l'estat, el poder judicial i la fiscalia, els mitjans de comunicació i el conjunt de les administracions públiques.

Un pacte viu i flexible, que ens ha permés viure esta difícil conjuntura amb el bagatge del treball fet i de l'aprenentatge adquirit.
Un pacte que s'articula al voltant d'un canvi de paradigma social, que és viure i conviure en una societat basada en la cultura de la pau, del respecte a la diferència, del valor positiu de la diversitat i de la igualtat de tracte.

Un paradigma superador de desigualtats estructurals, socioculturals i econòmiques, compatible amb l'esfera reproductiva i l'esfera productiva, que permeta desenvolupar-nos, dones i hòmens, amb igualtat d'oportunitats, amb llibertat i amb seguretat.

I tot això, tots estos principis i anhels, s'han vist sacsejats per una crisi tan inesperada com inaudita, que està posant en qüestió moltes de les idees i de les estructures de pensament que crèiem sòlides.

Per això, senyories, és tan important mantindre l'acord i el consens democràtic davant la violència de gènere i masclista.
Mantindre la nostra ferma i unànime determinació per aconseguir la plena igualtat entre dones i hòmens és la millor garantia de superar moments de crisi com l'actual.

Vull aprofitar per agrair a totes les parts que ho van fer possible en els primers moments i que continuen fent-ho ara, recordant que no podem permetre una sola dissensió que ens puga fer oblidar la finalitat que ens va unir, una sola escletxa que permeta als agressors masclistes aïllar amb major facilitat les dones víctimes i els seus fills i filles.

O enfortir i envalentir les seculars forces que encara hui neguen o excusen la violència de gènere i masclista, i en realitat s'oposen i combaten la igualtat entre hòmens i dones.

El pacte, senyories, avança, com es deduïx del balanç d'execució que vam fer amb motiu del tercer aniversari, com saben, de totes les mesures que vàrem preveure i per a les qual hi ha un període d'execució de cinc anys.

72 ja han sigut realitzades.
128 són d'execució permanent.
51 es troben en procés d'execució.
I 47 estan pendents d'execució.
Per tant, el 83 % del total de les mesures es troben en marxa al finalitzar el tercer any del pacte, i només un 17 % està pendent encara d'execució.

També l'avaluació es du a terme de la manera prevista.
Durant 2020 la comissió de seguiment han mantingut un total de tres reunions.
El 2 de març, el 22 de juliol i el 17 de setembre.
Reunions a les quals hem d'afegir la mantinguda el passat 7 d'octubre, de manera telemàtica, per presentar a tots i totes les signants del pacte el document de balanç del tercer aniversari que acabe de resumir.

Un balanç on destaca, si em permeten, la posada en marxa d'un procés participatiu per a l'impuls de l'estratègia valenciana contra la violència sexual, iniciativa integrada en el marc del pacte.

De totes les mesures, segurament són aquelles que incidixen en garantir l'autonomia de les víctimes les que representen una prioritat per a totes i tots nosaltres, i més encara, ara, en esta situació de crisi.

Per això, durant la pandèmia hem impulsat mesures extraordinàries per a lluitar contra la feminització de l'empobriment.

Mesures com el Decret 43/2020, del Consell, de 3 d'abril, d'aprovació de les bases reguladores de concessió directa de subvencions a entitats locals titulars de serveis socials d'atenció primària, per a fer front a l'impacte de la COVID-19, que ha destinat set milions d'euros extraordinaris per als ajuntaments per a ajudes d'emergència.

Mesures com el reforç de la gestió del fons d'emergència a dones víctimes, amb una execució de març a juny de 233.
372,47 euros.
Els recorde que en 2015 eren 100.
000 euros per a tot l'any.

O com el Decret 60/2020, de 15 de maig, d'aprovació de bases reguladores i concessió directa d'ajudes en matèria d'habitatge per a pal·liar situacions d'especial vulnerabilitat per la COVID-19, amb una dotació de 7,5 milions d'euros.

O també les ajudes extraordinàries a la reducció de la jornada laboral per COVID-19 al Labora, amb una dotació inicial de tres milions d'euros,

Però també vull destacar l'esforç que s'ha fet per part de les professionals en la tramitació de la renda valenciana d'inclusió, amb l'execució de més 80 milions d'euros durant els mesos de març a juny.
Els recorde que, a hores d'ara, el 67 % de les persones titulars de la renda són dones.

O la mesura excepcional d'ampliar un any la data de caducitat dels carnets de família nombrosa i monoparentals, perquè un 82 % de les famílies monoparentals estan encapçalades per dones.

I també el reforç que s'ha fet del programa «Menjar a casa», amb un increment de 844.
000 euros que ha permés que les persones majors, majoritàriament dones que viuen soles tinguen garantida l'alimentació, incloent dies festius i caps de setmana des d'abril a juny.
De juliol a desembre, l'ampliació és d'1.
687.
000 euros.

Totes estes mesures contra l'empobriment, la discriminació i la violència s'emmarquen en la política general de la Vicepresidència, on ocupa un paper fonamental la xarxa de centres Dona.
Esta xarxa, durant el que portem d'any, ha atés 9.
468 dones víctimes de violència de gènere, un 58,8 % que en 2019, si tenim en compte, a més, les atencions fetes pels centres Dona Rural.

Este increment es deu, entre altres motius, a l'ampliació dels recursos de la xarxa, després de l'obertura dels centres Dona Rural d'Elda, Sant Mateu, Segorbe i Yàtova a l'abril del 2019.
Es tracta, ja ho saben, de centres itinerants que han permés donar cobertura a les zones rurals i d'interior del nostre territori.

En altres paraules, hem donat assistència a les víctimes de violència de gènere dels municipis amb dificultats per a desplaçar-se fins a recursos especialitzats, i per tant hem ajudat a desvelar una violència que fins a este moment quedava oculta.

En xifres concretes, les dones ateses en la xarxa durant 2020 als centres Dona 24 Hores de València, Alacant i Castelló, Dénia i Torrevieja, han sigut 7.
851, i 1.
617 van ser ateses en els centres Dona Rural.

Disgregat per províncies, el nombre de dones ateses en la província de València ha sigut 2.
832, en la de Castelló, 1.
868, i en la d'Alacant, 4.
768.

I disgregat per tipologia d'atenció, 2.
698 atencions corresponen a nous casos i 6.
770 a seguiments.

Cal destacar que des de la declaració del primer estat d'alarma s'han continuat prestant de manera ininterrompuda estos serveis.
S'han atés 28.
199 casos, dels quals 7.
995 han sigut de manera presencial, 1.
250 de manera itinerant, 18.
936 telefònicament, i 18 atencions s'han dut a terme per videoconferència.

Respecte a l'atenció telefònica, des de gener d'enguany s'han atés 52.
722 trucades, 23.
906 de la província de València, 7.
083 de Castelló, i 21.
506 d'Alacant.
La resta, 227, han sigut procedents d'altres comunitats autònomes.

Les telefonades s'han realitzat en un 74,34 % dels casos per les mateixes dones víctimes.
Però també hi ha, i açò és molt important, de persones del seu entorn, un 12,10 % de les trucades, i les realitzades per professionals, un 13,56 %.

La situació de les víctimes de violència de gènere, com també la de les seues filles i fills, ens alertava de manera especial en el cas de les dones que conviuen amb el seu presumpte agressor, ja que la situació de confinament augmentava la seua vulnerabilitat.

I també vam haver d'adaptar-nos a la normativa que s'anava desplegant.
Així, als centres Dona Rural, que realitzen sobretot atenció itinerant, es va suspendre el servei per motius de salut pública, i només es va portar a terme en cas d'urgència o gravetat de la situació.

Per això, i per tal que la línia d'atenció telefònica 24 hores no quedara saturada, les professionals d'intervenció de la xarxa centres Dona van procedir a contactar amb aquelles dones amb les quals tenien cita programada, oferint-los mantindre la seua cita en modalitat telefònica.

Respecte de dones sense cita prevista, les professionals van adoptar una postura proactiva i es van posar en contacte directament amb aquelles que, prèvia avaluació, pogueren necessitar atenció, o a les quals calia donar a conéixer que el recurs seguia en funcionament.

Respecte de les dones que van telefonar al centre, es va valorar la urgència o gravetat, i es va determinar si procedia o no intervenció presencial.
En cas d'atenció telefònica, les intervencions s'han estat fent de manera completa, com si d'una atenció presencial es tractara.

Ha sigut destacable l'assessorament legal sol·licitat, sobretot al principi, pels problemes que la situació de confinament ha generat respecte de les mesures civils dels fills i filles d'estes dones.

En relació a les actuacions en el terreny dels centres residencials, els nous centres oberts per fer front a l'emergència de la pandèmia han sigut: la casa d'acollida Maruja Mallo, amb 16 places, que va obrir el dia 1 d'abril i va finalitzar la prestació del servei en octubre.

Les vivendes tutelades Dama I y Dama II, amb 20 places, que van començar l'activitat el 9 d'abril i la van finalitzar en setembre.

La vivenda tutelada Estreles de Mar, amb 8 places, que va començar el 9 d'abril i encara continua a dia de hui.

Les vivendes tutelades Xúquer, amb 10 places, que es posaren en marxa el 14 de maig i van finalitzar en acabar-se l'estat d'alarma, el primer estat d'alarma.

Per altra banda, el nombre de places disponibles en tots els centres residencials durant l'estat d'alarma ha sigut de 355.
3 centres d'emergència, 4 centres de recuperació integral i 16 habitatges tutelades, més 5 cases d'acollida.

El nombre de persones allotjades en centres residencials durant el primer estat d'alarma ha sigut el següent: per violència de gènere, 63 dones i 24 fills i filles.
Per tracta, 4 dones.
Per exclusió, 7 dones i 9 fills i filles.
És a dir, 107 persones en total.

En este camp de lluita contra la violència de gènere, vull de manera especial la posada en marxa en juny de 2019 de dos centres especialitzats en l'atenció a les dones víctimes d'explotació sexual que van atendre 16 dones fins a desembre de l'any passat.

D'entre elles, huit eren menors de 24 anys, altres cinc eren menors de 30 anys i altres tres eren majors de 30 anys.
Encara que set d'elles tenien fills i filles, només una d'elles va ingressar amb una persona menor d'edat al seu càrrec.
Enguany s'han atés 19 dones i quatre persones menors d'edat al seu càrrec.

Estos centres que formen part de la xarxa d'atenció de la Generalitat a víctimes de violència de gènere i masclista actuen de forma coordinada amb la resta de centres que integren la xarxa i sempre seguint els protocols nacionals i autonòmics de tracta.

L'acolliment residencial que oferixen estos centres va acompanyat per persones educadores socials especialitzades en el treball a víctimes de tracta en un procés socioeducatiu dirigit a la recuperació i preparació per a la inserció sociolaboral.

L'objectiu és oferir un espai de seguretat i d'acompanyament en el procés de reparació dels diversos aspectes personals.
A banda d'estos recursos assistencials, la vicepresidència convoca anualment ajudes per a finançar entitats que treballen amb dones en risc d'exclusió social, corresponent, durant 2019, 35.
058 euros a programes dirigits a dones de situació de prostitució i tracta desenvolupats per set entitats.

A més a més, en la convocatòria d'IRPF, 870.
000 euros es dediquen a programes que realitza el tercer sector per combatre totes les violències contra les dones contingudes al Conveni d'Istanbul.

I en esta mateixa línia de treball, l'any pròxim s'incrementaran les quanties de la renda valenciana d'inclusió per a aquelles dones que es troben en una situació d'explotació sexual, fins a equiparar-les a l'import del salari mínim interprofessional, la qual cosa suposa ampliar la prestació en 320 euros.

A través del projecte de llei d'acompanyament als pressupostos del 2021, que vostés ja estan debatent, es realitzarà una modificació de la renda valenciana d'inclusió amb un mòdul addicional de 320 euros que equipararà la prestació individual a la quantia del salari mínim interprofessional vigent, amb l'objectiu que a estes dones les pugam facilitar així un projecte de vida independent i alternatiu que els permeta eixir de la situació de prostitució que viuen possibilitant allunyar-se de la xarxa de tràfic i del context de prostitució.

També impulsem canvis normatius que permeten la bonificació en el lloguer i la compra de vivenda per a dones víctimes de violència de gènere, situació que eixamplarà a la gratuïtat en el transport públic de la Generalitat, complint dos mesures previstes en el pacte valencià contra la violència de gènere i masclista.

Senyories, actuacions com les quals els he relatat tenen sovint repercussió més enllà de les persones a qui es destina.
En este sentit, també hem de felicitar-nos pel guardó d'or atorgat als premis Laus -que venen a ser els Goya del disseny- en la categoria d'impacte social per la campanya «Trie estimar», que vam posar en marxa amb el programa d'intervenció amb homes agressors.
Són estes xicotetes coses que acompanyen la política diària i que impliquen un reconeixement i un suport a les accions desenvolupades.

Pel que fa les actuacions realitzades per a dur a terme el compliment de la Llei 7/2012, de 23 de novembre, contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, cal indicar, en primer lloc, la seua adaptació al Conveni d'Istanbul, mitjançant l'aprovació de Llei 9/2019, de 23 de desembre.

Com vostés saben, el conveni del Consell d'Europa sobre prevenció i lluita contra la violència sobre la dona i la violència domèstica, conegut com a Conveni d'Istanbul, contempla com a delicte totes les formes de violència contra les dones: la violència física, psicològica i sexual, inclosa la violació, la mutilació genital femenina, el matrimoni forçat, l'assetjament, l'avortament forçat i l'esterilització forçada.

A fi d'incorporar el contingut d'este conveni a la normativa valenciana, es va procedir a la modificació de l'article 3 de la Llei 7/2012, de 23 de novembre, integral contra la violència sobre la dona.

Un altre canvi normatiu que estem implementant és el d'incorporar a la Llei 7/2012 la consideració com a finançables de les despeses derivades del trasllat o repatriació, inhumació o incineració de les dones i els seus fills que puguen haver sigut assassinats com a conseqüència de la violència de gènere.

Senyories, pel que fa al compliment de la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de la Generalitat, per a la igualtat de dones i hòmens, que és un altre dels motius de la meua compareixença, el primer que vull és traslladar la voluntat de poder portar a les Corts a la major brevetat possible la nova llei valenciana d'igualtat fomentada en la redistribució, la igualtat en l'àmbit laboral i la lluita contra la bretxa salarial.

Esta llei permetrà complir el punt cinquè del segon eix de l'Acord del Botànic respecte de feminisme, diversitat i igualtat de tracte per a garantir la posada en marxa de polítiques de reconeixement de drets i de foment de la paritat, així com polítiques vinculades a les masculinitats igualitàries.

Això significarà també l'elaboració i implementació de plans d'igualtat en l'administració valenciana, sector públic instrumental i entitats participades majoritàriament amb capital públic.

La incorporació de la perspectiva de gènere en tots els programes d'ocupació serà el mecanisme que permetrà facilitar la inclusió sociolaboral de les dones.

Mentrestant, les actuacions més rellevants que s'estan desenvolupant en compliment de l'actual llei són les següents.

En primer lloc, la regulació del Consell Valencià de les Dones a través de decret que acaba d'aprovar el Consell divendres passat.
Este consell estava previst en la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de la Generalitat, per la igualtat entre hòmens i dones, i fins ara venia regulat mitjançant una ordre de l'any 1997 que ha quedat derogat.

Un decret que té com a finalitat regular un nou consell valencià de les dones que promoga el moviment associatiu actual de les dones valencianes en tots els àmbits territorials i amb l'objectiu de canalitzar les reivindicacions, interessos i aportacions, promovent la seua participació en les polítiques d'igualtat de gènere de la Generalitat.

Naix amb una vocació plural i integradora de fer partícips a totes les dones valencianes i reflectir, al mateix temps, també, la seua diversitat, territorialitat i les interseccionalitats que els afecten, així com les diferents situacions econòmiques, socials i culturals que poden provocar una major vulnerabilitat, per tal d'oferir una visió de les dones més real i plural que puga atendre millor les demandes de la societat valenciana de hui.

Entre les seues funcions, a més servir per a la participació de les dones valencianes en les polítiques d'igualtat de gènere en l'administració i defensar els drets de les dones, estarà l'elaboració d'informes per a la millora de la situació de les dones en el nostre territori i, també, vetlar per l'increment de la participació de les dones en els òrgans de govern i en els processos de presa de decisions, tant en l'àmbit públic com en l'àmbit privat.

També s'està ampliant el número de visats de plans d'igualtat de les empreses.
Eixos instruments tan importants per a la incorporació de la igualtat entre dones i hòmens en el funcionament i gestió diària de les empreses.

Durant 2020 s'han visat un total de 180 plans d'igualtat; de 2016 fins ara, s'han visat 1.
140 plans d'igualtat, en cinc anys.
Per comparació amb els set anys anteriors, de 2008 a 2015, s'havien visat 298.
298 en set anys; 1.
140 en cinc anys.
Este increment de sol·licituds s'ha degut principalment a la inclusió dels plans d'igualtat com a mesura o clàusula social per a la valoració en les subvencions i en la contractació pública.

En este sentit, cal recordar que el Consell va aprovar com a eina de treball la guia pràctica per a la inclusió de clàusules de responsabilitat social en la contractació i en subvencions de la Generalitat i el seu sector públic, aprovada per Acord de 4 d'agost de 2016 i la guia pràctica aprovada per Acord de 9 de març de 2018 i que s'emmarca en el context de desplegament de la Llei 18/2017, de 13 de juliol, de la Generalitat, per al foment de la responsabilitat social.

Pel que fa a l'activitat de foment de la igualtat per part de la vicepresidència, cal destacar la concessió d'ajudes en tres àmbits concrets: per al foment de la igualtat i l'associacionisme, per als programes d'atenció a dones en situació o risc d'exclusió social i per a entitats locals que gestionen la millora de la inserció laboral de les dones i el foment de la igualtat.

Per a les primeres, els programes que fomenten la igualtat, s'han pressupostat 327.
574 euros dels que es beneficien 81 entitats sense ànim de lucre.

Per a les segones es va pressupostar un crèdit de 514.
225 euros que ha beneficiat 95 entitats sense ànim de lucre.

I per a les terceres es va pressupostar un crèdit de 557.
336 que es distribuïx entre 107 entitats locals valencianes: 70 per a programes d'igualtat i 37 per a programes d'inserció sociolaboral.

En eixe mateix àmbit, la xarxa d'agents d'igualtat iniciada en 2017 va incorporar en 2019 la figura de la persona promotora d'igualtat i va passar a denominar-se xarxa valenciana d'igualtat.
En 2020 esta xarxa ha subvencionat a les entitats locals per a la contractació de 101 agents d'igualtat i 92 promotores d'igualtat en 75 ajuntaments i 26 mancomunitats territorials.

Com vostés saben, la xarxa valenciana d'igualtat desenvolupa un treball fonamental portant a terme tasques d'informació i assessorament personalitzat a dones sobre recursos i serveis, creació d'empreses i millora de l'activitat empresarial i autònoma, elaboració i implementació i avaluació de plans d'igualtat municipals, i incorporació de la perspectiva de gènere a les polítiques públiques municipals.

Però també desenvolupa tasques de prevenció i detecció de la violència de gènere actuant en coordinació amb els serveis especialitzats de la Generalitat.

Eixes tasques han suposat una quantitat de 16.
737 actuacions fins este moment.
Un volum considerable que només ha pogut ser abordat si tenim en compte que hem passat dels 1,7 milions d'euros que costava el servei Infodona en 2015 als 5,5 milions d'euros que en 2020 s'han invertit en la xarxa valenciana d'igualtat per a posar en marxa actuacions en prevenció i detecció de violència de gènere.

En eixa mateixa línia d'actuació de lluita per la igualtat, esta vicepresidència ha instituït el premi de festes inclusives i no sexistes, amb una dotació pressupostària en 2020 de 40.
000 euros.
Enguany han sigut concedits a la mancomunitat de la Ribera Alta, Montanejos, Ondara, Pego i Oliva.

Senyories, dimecres passat celebràvem un nou aniversari del 25 de novembre i, com hem fet en edicions anteriors, aprofitàvem per a realitzar una campanya reivindicativa.

Els recorde les que hem realitzat: en 2015, «No em toques el whatsapp»; en 2016, «Un home de veritat»; 2017 i 2018, «Assenyala el masclisme»; 2019, «Així, sí», i enguany ens hem conjurat a treballar per una societat de dones i homes lliures i iguals i hem llançat la campanya «Ho expliques com ho expliques és violència sexual», apel·lant la societat a no quedar-se indiferent i a posar-se sempre del costat de les víctimes i enfront dels agressors, en front de la minimització de la violència sexual contra les dones com són l'explotació, l'agressió sexual, l'assetjament o la violació.

La violència patida per les dones no és una plaga, no és una xacra, no cau del cel.
És el resultat d'un conflicte social que té nom i és diu patriarcat, és diu masclisme.
I la seua expressió màxima és el resultat d'unes relacions basades en la dominació dels hòmens sobre les dones.

La violència es manifesta de múltiples maneres.
Ens acompanya constantment en la vida laboral, familiar, en les relacions escolars, d'amistat digitals, de parella, en la nostra vida quotidiana, en definitiva.
I arriba a les cotes més altes de vergonya quan una dona és assassinada.

Senyories, també és àmbit d'esta compareixença el treball realitzat respecte de les polítiques d'LGTBI dirigides a dones lesbianes, hòmens gais, persones trans, bisexuals i intersexuals durant esta crisi de la COVID-19.

En este sentit, el divendres 13 de març, just un dia abans de declarar-se l'estat d'alarma, vam comunicar totes les oficines Orienta la decisió de suspendre l'activitat presencial, mantenint l'atenció a la ciutadania principalment per mitjans telemàtics.

Només en els casos que es consideraven necessaris s'havia de concertar una cita individual.
Per això vam editar i distribuir en les xarxes socials un vídeo informatiu sobre esta atenció especial, el de les oficines Orienta, durant el primer estat d'alarma.
Era important que les persones usuàries saberen que encara que de manera diferent continuaven tenint al seu abast este servei.

Així, les coses durant el primer estat d'alarma, és de dir, entre el 14 de març i el 21 de juny, es van fer un total de 2.
638 atencions: 694 a Alacant, 383 a Castelló i 1.
561 a València.
D'este total d'atencions, 27 foren presencials, 922 per telèfon, 1.
242 per correu electrònic i 447 per videoconferència.

En definitiva, entre l'1 de gener i el 31 d'octubre, s'han realitzat un total de 6.
399 atencions.

A partir de la informació obtinguda en estes atencions, sabem que els col·lectius més vulnerables són les persones trans, especialment dones i les persones migrants LGTBI.

Eixes vulnerabilitats i la situació general en què trobaven els col·lectius LGTBI van ser objecte el 17 de juny de la nostra participació en la reunió sobre polítiques LGTBI convocada pel Ministeri d'Igualtat amb les comunitats autònomes i en què també vam compartir l'experiència de les oficines Orienta.

La nostra experiència i camí recorregut avançant normes i experiències està servint també de guia a altres comunitats autònomes.

Si em permeten també, vull donar compte ací de l'actuació de la conselleria en relació amb l'agressió trànsfoba ocorreguda l'1 de maig a Benidorm per part de dos policies locals.
Una vulneració dels drets de les persones per part precisament dels que tenen encomanada la seua protecció, que en cap cas podem tolerar.

Només conéixer els fets, actuàrem en diverses direccions, atenent la víctima a través d'Orienta, contactant amb l'Ajuntament de Benidorm, coordinant-nos amb les entitats socials LGTBI que actuen allí, obrint expedient informatiu per una presumpta infracció de la Llei 8/2017 i acordant la personació de la Generalitat en el procediment penal obert per delictes d'odi.
A hores d'ara, el servei Orienta continua fent seguiment del seu cas.

Tornant al desenvolupament de les actuacions davant la declaració de l'estat d'alarma i el confinament, esta vicepresidència va aprofitar la data de l'orgull LGTBI per a informar també mitjançant una campanya de difusió de la reobertura de les oficines Orienta, atenent que calia informar del funcionament d'estes oficines durant les diferents fases de la pandèmia i la seua desescalada.

Finalment, també cal ressenyar que el 7 d'agost de 2020 el Consell va aprovar el Decret de desenvolupament de la Llei 23/2018, d'igualtat de les persones LGTBI, un decret que, entre d'altres coses, crea el Consell Valencià LGTBI con a òrgan consultiu per a l'avaluació i el seguiment de l'aplicació de la llei i en el qual el paper de la participació ciutadana és fonamental.

Així també, s'estableix el deure de la Generalitat de disposar d'un servei de suport i assessorament per a les persones LGTBI, els seus familiars i persones properes, i estableix les prestacions amb les quals comptar.

També regula els protocols d'atenció a la infància i a l'adolescència LGTBI, a les persones majors, a les persones LGTBI víctimes de delictes d'odi i els protocols contra l'assetjament en l'àmbit educatiu, així com polítiques en l'àmbit de l'ocupació.
I també regula el procediment sancionador en el marc de la Llei 23/2018, així com els òrgans competents.

Una de les primeres conseqüències directes d'este decret ha sigut la constitució efectiva, el passat 20 d'octubre, del Consell Consultiu Trans de la Comunitat Valenciana.
Els confessaré, senyories, que em va emocionar que la reunió constitutiva tinguera lloc en el mateix espai, l'antiga presó model de València, on abans s'empresonava i torturava a persones per la seua orientació sexual o identitat de gènere.
La història de vegades fa justícia.

Fins ací, senyories, l'exposició de les principals actuacions i mesures que hem pres de l'últim any en la lluita contra la violència de gènere per la igualtat i contra la discriminació dels col·lectius LGTBI, que, juntament amb el compliment del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, la Llei 7/2012, integral contra la violència sobre la dona, i també la Llei 9/2003, per la igualtat de dones i hòmens, compilen el treball fet pels poders públics i per la societat civil en unes condicions extraordinàries i que ve mereix el nostre reconeixement.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora vicepresidenta.

A continuación, tendrán turno los distintos grupos políticos, comenzando, por petición de la comparecencia, por el grupo Popular.
Tendrá la palabra la señora Mezquita por 6 minutos.

Cuando usted quiera.

La senyora Mezquita Juan:

Moltes gràcies, president.

Bon dia.

Per començar també m'agradaria fer una menció especial a totes les dones assassinades enguany víctimes de violència de gènere, i en especial, com no, a les cinc dones assassinades en la nostra comunitat.
El meu condol a les seues famílies, i en particular als seus fills, quatre menors que ja no tornaran a veure a les seues mares i que han estat també víctimes d'aquesta violència masclista.

Vaja per davant la nostra predisposició en mantenir el consens i la unitat en la lluita contra la violència de gènere.
I, com no, agrair-li la seua presència en aquesta comissió i que vosté haja demanat estar ací, ja que ens va a permetre que li preguntem d'una forma més extensa.

Hui fa justet un any i un mes des de la seua última compareixença.
Han passat moltes coses en eixe temps, però hi ha una variable que no ha canviat, i és el rànquing que lidera la nostra comunitat en matèria de violència de gènere, i això només significa que alguna cosa no s'està fent bé o se podrien fer millor.

Segons dades del Consell General del Poder Judicial, han estat més de 10.
000 les denúncies per violència de gènere en la Comunitat Valenciana, un 58 % més que en 2019.
Fins a octubre de 2020, segons el Ministeri de l'Interior, comptem amb 5.
158 dones amb dones amb ordres de protecció, dictades enguany 2.
182 i detectades 101 dones d'alt risc.

Quan al Sistema VioGén existeix, a 30 de setembre, 9.
900 casos actius de dones valencianes que reben protecció policial dins del programa.
Malgrat això encara trobem dones que estan o havent estat en el sistema han acabat sent assassinades pel seu agressor, com el cas de Dénia o el de Moraira.

I jo li pregunte: quines actuacions concretes o en què s'ha modificat els protocols de supervisió i control per a evitar que dones que estan dins del sistema de protecció siguen assassinades?
Esta qüestió és important si volem donar confiança perquè les dones denuncien els seus agressors, com també és important donar garantia perquè, una vegada hagen donat el pas de denunciar, tinguen un lloc on anar amb els seus fills.
L'última vegada que li vaig preguntar me va dir que per a situacions de risc o emergència sí que tenien cobertura residencial, però que per a emancipació no.

A dia de hui, pot dir que està coberta tota la demanda de places residencial?
I per a les dones amb discapacitat també se contempla?

Parlant de violència tampoc no ens podem oblidar dels menors.
En juny m'informaren vostés que havien atés fins al moment a 425 menors per violència de gènere.
Quines són les mesures concretes per a l'atenció d'aquests menors?
S'ha incrementat l'atenció psicològica específica per atendre'ls?
En quins aspectes concrets s'han modificat els protocols en els centres de menors tutelats per a prevenir els abusos a menors?
I per a evitar la captació i prostitució de menors tutelats també s'ha fet alguna actuació?
Perquè eixa és una altra qüestió per la qual s'està coneixent la nostra comunitat, lamentablement.
Les xarxes d'explotació de dones, en concret de menors.

És importantíssim també actuar quan abans i facilitar el camí perquè la seua reinserció en la societat siga una realitat, garantint-les una solució habitacional i també d'independència econòmica.
Com?
Eixa és la pregunta que li faig.
Una independència econòmica necessària, tant per a les dones víctimes de violència de gènere en qualsevol dels seus vessants com per a les dones en general, per a revertir la feminització de la pobresa en ares a una igualtat real.

Però a la Comunitat Valenciana aquestes dades tampoc no acompanyen i any rere any empitjoren.
El 94 % de les persones que en 2018 es van retirar del mercat laboral per a dedicar-se a les cures familiars van ser dones, estem parlant de vora quinze mil valencianes, que de ben segur esta xifra ha augmentat amb motiu de la pandèmia.

Parlar de feminització de la pobresa és parlar de famílies monoparentals, ja que més del 82 % estan formades per dones i, segons la taxa AROPE, una de cada dos d'estes dones està en risc de pobresa i exclusió, i conseqüentment amb una taxa de pobresa infantil quinze vegades superior a la mitjana.

Per tant, parlar de famílies monoparentals sinònimament és parlar també de dones amb una situació de risc d'exclusió acompanyada pels seus fills menors.
A més, quan la monoparentalitat és femenina, que és el major cas, hi ha més problemes de conciliació, d'estabilitat laboral i els salaris són més baixos.
Per tant, cal prendre decisions encaminades a facilitar eixa conciliació, la corresponsabilitat dins de la llar, eliminar la bretxa salarial i aconseguir una estabilitat laboral, acabant amb la parcialitat de les ocupacions femenines.
Quines mesures concretes ha impulsat al respecte.

Senyora Oltra, de veritat que tenim una clara i ferma predisposició a aportar i recolzar qualsevol acció dirigida o encaminada a erradicar la violència de gènere, la feminització de la pobresa, la igualtat en la diversitat i la igualtat real i efectiva de totes les persones.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Mezquita.

A continuación, también por un turno de seis minutos, tendrá la palabra, por el Grupo Parlamentario Vox, la señora Criado.

La senyora Criado Gonzálbez:

Buenos días.

Señora Oltra.
Señorías.

«Puedes engañar a todo el mundo algún tiempo, puedes engañar a algunos todo el tiempo, pero no puedes engañar a todo el mundo todo el tiempo».
Abraham Lincoln.

Señora Oltra, ¿le preocupan realmente los valencianos o la implantación de su ideología de género?
Se lo digo porque, tras sus explicaciones de las leyes, el pacto y lo realizado durante la COVID, creo que sus leyes merecen un análisis, y se lo digo por esas leyes que, en nombre de la supuesta libertad, suponen un asalto a la libertad y a la igualdad de todos.
Leyes que no contemplan a todas las víctimas y a todos los culpables, sean hombre, mujer, niño o mayor, leyes que discriminan al hombre, simplemente por nacer hombre, leyes que dejan al hombre sin presunción de inocencia, leyes que adoctrinan a nuestros menores contra la voluntad de sus padres, leyes que no se basan en principios biológicos o científicos, sino en una pura especulación política adoctrinadora.
Leyes que crean problemas donde no los había.
Leyes que se supone defienden a la mujer sin importarles lo mismo esto.
Leyes que tienen un solo fin: criminalizar al hombre.
Leyes que crean confrontación, división, lucha de sexos.
Leyes que atacan la familia, base de nuestra sociedad.
Leyes que atacan lo más básico del ser humano: la vida.
Leyes que culpabilizan por nacer hombre y victimizan por nacer mujer, y no por los actos cometidos.
Leyes inútiles, que no rebajan el número de víctimas tras su entrada en vigor.
Leyes que malgastan el dinero de los valencianos en chiringuitos, con la que está cayendo.
Leyes que se sirven de colectivos como el de las mujeres o el LGTBI por simple rédito político, sin importarles realmente las personas que hay detrás.
Y prueba de ello es la convocatoria el pasado 8 de marzo a miles de mujeres, a sabiendas de los contagios de la COVID, poniendo en riesgo la salud y la vida de las mujeres que acudieron engañadas.

En conclusión, leyes tan perniciosas para el ser humano que destruyen lo más importante para éste: la inocencia de los niños, la armonía y la unión entre todos, la familia, la vida.

Ustedes achacan la causa de las muertes de mujeres al heteropatriarcado opresor.
El hombre es culpable de todo, porque es violento, asesino, maltratador y machista.
Si realmente les importan las mujeres asesinadas, por qué no analiza las verdaderas causas de estas muertes, por qué no estudian cómo influyen en estas muertes las drogas, por ejemplo, el alcohol o las patologías psiquiátricas o psicológicas.

Señora Oltra, usted vive en España, no en un país donde la mujer está sometida por ley a la voluntad del hombre.
La culpa de estas muertes no pueden achacarla al heteropatriarcado opresor, que en España sencillamente no existe.
Por qué no analizan -le repito- otras causas, como el alcohol, las drogas o las patologías psicológicas o psiquiátricas.
Si realmente le interesan las mujeres debieran hacerlo.
Examinadas las verdaderas causas, pueden estudiarse las soluciones correctas.
Si no lo hace, me responde a mi pregunta inicial.
Su única pretensión es criminalizar al hombre, implantar su ideología, mantener su sillón.

Sabemos lo que para ustedes es una mujer: un ser vulnerable que está al lado de un ser opresor, el hombre, que le entorpece la vida continuamente, la consideran inferior, y por ello le dan ayudas, ya que las necesitan para competir en igualdad de condiciones que el hombre.
Ustedes odian a la mujer independiente, por ello usan el odio, el miedo, el victimismo.

En Vox pensamos que hombres y mujeres somos iguales en derechos y obligaciones, siendo capaz la mujer de llegar donde se proponga.
No necesitamos ayudas, la mujer se basta por si misma.
Afortunadamente las mujeres reales, las de la calle, no se identifican con su concepto de mujer, se identifican con el nuestro.
Mujeres y hombres somos complementarios y nos necesitamos, gracias a Dios.
Además, la mujer tiene algo que le distingue del hombre, algo que ustedes aborrecen, la posibilidad de ser madre, aborrecen las diferencias que tenemos con los hombres.

Pero, mire, es algo que no comprendo, en verdad.
Por qué quieren ser ustedes como los hombres, si en el fondo los aborrecen.

Y para ir acabando, le voy a hacer tres preguntas rápidas:

La primera.
¿Qué es el hombre para ustedes, señora Oltra?
¿Lo ven una especie de bestia salvaje, maltratador, violento y asesino en potencia?

Segunda pregunta.
En relación a la COVID y para un futuro también.
¿Por qué no ha protegido a todas las víctimas de violencia intrafamiliar, sean hombres, mujeres, niños o mayores, con los mismos medios que a los que ustedes llaman violencia de género?
¿No son igual de víctimas unos que los otros?
¿Vale menos la vida de un hombre o un niño, señora Oltra, que la de una mujer?

Tercera pregunta.
¿Por qué no hay estadísticas de agresiones de madres a hijos ni de mujeres a hombres?
¿No existen, señora Oltra?
Porque los casos sí que están.

Para finalizar, quiero lanzar un reto.
Muéstreme una sola ley en España que discrimine a la mujer respecto al hombre.
Desde Vox la ayudaremos a cambiarla.
Le pregunto: ¿usted estaría dispuesta a hacer lo mismo y cambiar las leyes sobre violencia de género, que discriminan al hombre?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señora Criado.

A continuación, por 3 minutos, tendrá la palabra el grupo Ciudadanos, la señora Quiles.

La senyora Quiles Bailén:

Gracias, presidente.

Señora Oltra, agradecer su presencia, esta comparecencia ante la comisión.

Pues, empezar como todos.
Yo creo que la violencia de género es una lacra que afecta a miles de mujeres cada año en nuestro país.
Y, por ello, quiero mostrar mi apoyo y el de todo mi grupo a estas mujeres y a sus familias.

Y, si ya es difícil la situación a la que se enfrentan tantas mujeres, pues, obviamente, la COVID lo que ha hecho ha sido empeorarla, ya que muchas se han visto obligadas a convivir con sus presuntos agresores.

Y, frente a este problema, pues, ¿con qué datos partimos?
Porque, por desgracia, la Comunidad Valenciana estamos prácticamente a la cabeza.
Estamos dentro de las comunidades autónomas con mayor número de mujeres inscritas por violencia de género, según el INE, en el año 2019, la primera fue Andalucía y, después, la Comunidad Valenciana; con lo cual, tenemos el dudoso honor, pues, de ser la segunda comunidad autónoma en este ranquin.
También presentamos la segunda tasa de mujeres víctimas de violencia de género por cada mil mujeres, solamente tras Baleares.

La situación en nuestra comunidad yo creo que es preocupante.
Pero, además, el número de víctimas crece año tras año y, como usted bien ha dicho, pues, este año llevamos ya cinco mujeres asesinadas por sus parejas.

Y, ¿en qué situación nos encontramos?
Pues, que las denuncias en los juzgados todos hemos visto -y, además, usted y yo creo que lo hablamos- en la pandemia que están bajando, pero las llamadas al 016, tanto a nivel nacional como entiendo que autonómico, han subido casi un 48 % y las consultas online se han disparado un 650.

¿Qué nos vienen a corroborar estos datos?
Pues, lo que todas sospechábamos y ya decía la conclusión del Observatorio contra la Violencia Doméstica y de Género del Consejo General del Poder Judicial, que puedes consultar por internet, puedes hablar por wasap y, así, puedes medio escapar del control de tu maltratador, pero, obviamente, estando en casa, difícilmente vas a poner una denuncia o a solicitar una orden de protección, cuando, además, encima no vas a tener seguramente un lugar a donde ir y, en tiempos de pandemia, puedes despertar la ira de tu pareja cuando se entere.
Además, que es muy difícil que no te controle a la hora de salir, si quieres interponer la correspondiente denuncia.
Por eso, creo que es, en verdad, necesario garantizar absolutamente todos los recursos para las víctimas y ahora más que nunca.

Yo he estado con asociaciones, como ustedes, y decía, por ejemplo, Alanna, que una cosa son las estadísticas y otra cosa son los casos reales que les llegan.
Y es verdad que, después de la pandemia, se han triplicado, tras el confinamiento, esas denuncias.

¿Qué hemos hecho al respecto?
Pues, a nivel nacional, está la aplicación Alertcops que, de verdad, es una aplicación buenísima, pero hay una cosa que nos preocupa y es que puedes llamar con esa aplicación a la policía a golpe de clic, pero, sin embargo, preguntas a la gente y no conoce su existencia.
Entonces, una de las preguntas que le quería yo hacer, señora Oltra, aunque sé que es un recurso a nivel nacional, si tiene usted prevista alguna medida de publicidad de este servicio, aunque sea a nivel autonómico, simplemente para que la gente, las mujeres en este caso, puedan conocerlo.

También ha hablado usted del tema de los hijos, y mis compañeros.
Son los menores los que están desprotegidos.
Le hicimos una pregunta y tuvo usted de baja el call center entre el 13 de marzo y el 27 de abril, sin atención.
¿Vamos a estar seguros…?
Sí, porque 12 de sus 20 trabajadores los tuvo usted de baja.
¿Vamos a estar seguros de que estos menores van a estar protegidos?

Necesitaríamos saber, ante esta segunda ola, qué actuaciones se han realizado para prevenir esas situaciones y si hay recursos suficientes disponibles para garantizar la seguridad de las víctimas y sus hijos y darles, sobre todo, solución habitacional y apoyo psicológico.

Y, finalmente, también, nos gustaría que nos dijera cuándo se va a publicar el informe de estado de ejecución de las medidas del pacto de 2020, ya que las de 2019 sí que las publicó usted en septiembre, pero estamos trabajando un poco con esas, con más de un año y pico de retraso.

Muchísimas gracias, señora Oltra.

El senyor vicepresident:

Gracias, señora Quiles.

A continuación, el grupo Unidas Podemos, la señora Cabedo tendrá también 3 minutos.

Cuando usted quiera.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

En primer lloc, benvinguda, vicepresidenta, a les Corts.
Des d'Unides Podem, ens volem sumar al record que vosté ha fet a les cinc dones valencianes assassinades enguany.

Amb la seua compareixença, es compleix amb el mandat legal que la llei de 2012 estableix i es demostra d'aquesta manera el compromís del Botànic, no només d'executar polítiques d'igualtat i contra la violència masclista, sinó de vindre a estes Corts i mirar a la cara els grups parlamentaris i retre comptes.
No tots els governs, inclús havent un mandat legal en una llei, han complert amb aquesta disposició.
I, per tant, el nostre reconeixement en aquesta qüestió.

Si tirem la vista enrere, vosté va heretar uns serveis totalment desmantellats al 2015, on la càrrega s'assentava sobre les entitats del tercer sector o les associacions.
En estos anys, vostés, des de la seua conselleria, han fet un enorme esforç per dignificar aquestos serveis.
Però, òbviament, ninguna estava preparada per a afrontar una crisi pandèmica mundial.

En tot cas, nosaltres, des d'Unides Podem, també volem reconéixer els esforços que, des de la seua conselleria, s'han fet durant la pandèmia, amb un Ministeri d'Igualtat aliat, i que s'han demostrat amb fets concrets com, per exemple, haver nombrat com a serveis essencials els serveis de violència contra les dones o el treball que han fet de reforç en la línia telefònica.
Això ha tingut un impacte i és l'augment de cridades que les dones han fet sobre la situació en què estaven vivint i, per tant, la demostració que confiaven més en les institucions.
Sí que és cert que no s'ha traslladat en un augment de les sentències i, en eixe sentit, voldríem preguntar-li quines mesures s'han fet perquè eixe augment de les cridades se reconduïsca a un procediment judicial.

De la mateixa manera, des d'Unides Podem, ens preocupa que hagen augmentat les diligències prèvies en matèria de llibertat sexual en un 17 % en el cas de la Comunitat Valenciana.
Preocupar, en tot cas, no és entendre-ho com un fracàs, sinó tot el contrari, només aquelles persones que no entenen quina és la realitat de les dones ho entendrien com un fracàs.
Tindre un pacte valencià contra la violència masclista que entén la violència sexual com a violència masclista i haver fet campanyes, com les que vosté ha indicat, d'«Assenyala el masclisme», durant el 2017 i el 2018, fan que, justament, augmenten les diligències prèvies en un 17 %.
Per tant, és preocupant, però no és un fracàs, és tot el contrari.

I, en eixe sentit, també voldríem preguntar-li com està avançant eixa estratègia valenciana contra la violència sexual, que entenem imprescindible tindre-la en els pròxims mesos.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Cabedo.

Continuamos.
El grupo Compromís, la señora Álvaro, 3 minutos.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, vicepresidenta, per les seues explicacions, encara que, ja sap, qui no vol escoltar no escoltarà mai.

Ens trobem a només cinc dies del que ha estat un 25 de novembre atípic, on ens ha mancat el contacte pell amb pell amb les nostres companyes i la sororitat que mostrem tots els 25N per a recordar les que ja no estan, com vosté ha fet, amb noms i cognoms, però també per a fer saber, tal com fan les campanyes de la seua conselleria, que assenyales les moltes i diverses formes de violències masclistes que vivim les dones.

I, al remat, eixes violències, eixe tracte desigual, eixe patriarcat que no vol deixar-nos lliures i que ara té, fins i tot, sigles i representants polítics, tenen conseqüència evident que vosté ha deixat avui palesa: la feminització de la pobresa i que ens preocupa a les demòcrates.
67 % les perceptores de renda valenciana d'inclusió, enfront del 33 % de perceptors homes, evidencia que vivim en una societat masclista.
I, encara que no ho semble, la feminització de la pobresa la patim la majoria de les dones, d'una forma o altra, bé per l'escletxa salarial per raó de gènere -recordem que este mes encara el treballarem debades-, bé per manca d'oportunitats, bé per una distribució horitzontal del treball que acaba penalitzant la dona, bé per agressions i, finalment, en la forma més extrema d'eixa feminització de la pobresa que rep el nom de prostitució.
Per això, jo voldria lloar el treball fet per la comissió del seguiment del pacte que, en la seua estratègia contra les violències masclistes, aborda el problema de l'explotació sexual amb mesures per a fer-li front.

Com ens ha revelat, en este fastigós 2020 s'han atés ja 9.
468 dones per violència.
Bestial, és bestial.
I això és perquè també hem aconseguit arribar on no s'arribava abans, al món rural, amb l'obertura de centres itinerants, com el que vosté ens ha relatat, de Dona Rural en Elda, Sant Mateu, Sogorb i Iàtova.
Així, les xifres mostrem com d'important és vertebrar també el territori en recursos contra la violència masclista, ja que eixos centres salven vides.
No ho oblidem, les denúncies i les consultes són la millor prevenció per a evitar víctimes.

En la comissió de reconstrucció de les Corts voldria destacar la presència de la doctora economista Carmen Castro, qui ens demanava un canvi de model més ecosostenible en el qual, les tres ces, que vosté alguna volta nomena, les de criar, cuidar, curar, havien de tindre un major reconeixement que avui no tenen i màximament quan normalment són les dones qui exerceixen la majoria de treballs.

En eixa línia, reivindicar la nostra essencialitat d'un canvi de model i de lluita contra la feminització de la pobresa.
I he d'alabar-li l'esforç que vostés han fet, amb la posada en marxa de l'acreditació de competències laborals de les cuidadores familiars, l'equiparació de l'IVASS o la immediata gratificació del personal sociosanitari, sobretot quan el dimarts jo vaig rebre una carta de l'Associació de Comares de la Comunitat Valenciana on reivindicaven que, malgrat haver estat essencials, assistint en primera línia als domicilis les dones després de parir, no havien estat classificades com a essencials.
Per això, el nostre reconeixement avui val doble.

Moltíssimes gràcies, senyora Oltra.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Álvaro.

Para finalizar este primer turno de intervenciones, la señora Mustafá.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, president.

Gràcies, senyora vicepresidenta per la seua compareixença.

Des del Grup Socialista, ens sumem al condol per les dones assassinades a mans de masclistes.
Volem agrair la seua feina, la del seu equip i la de totes i cadascuna de les persones que tracten de fer millor l'existència de les dones que viuen una realitat cruel i ofegant que, de vegades, quasi no es pot ni nomenar vida.
Una feina sempre insuficient perquè, mentre una sola dona continue patint violència, ens quedarà molt per fer.

Sent vergonya, de veritat, per haver de sentir en esta comissió, precisament en la qual, com vosté bé ha dit, hi hauria d'haver un consens continu, gent que s'atrevisca a negar coses tan òbvies com els assassinats de dones pel simple fet de ser-ho.
Fa molta vegonya que l'ONU haja de demanar explicacions, com hem vist esta mateixa setmana, a l'estat espanyol per arrancar fills i filles dels braços de les seues mares, aplicant, en processos judicials, una falsa patologia que no està reconeguda per cap institució mèdica o psiquiàtrica internacional, que és el SAP.
I encara hem d'escoltar ací que li retraguen a vosté ximpleries.

Clar que és necessari revisar la llei.
Clar que eren necessàries mesures urgents durant el confinament perquè, si per a qualsevol de nosaltres va ser una situació difícil i anormal, per a algunes dones la seua pròpia casa es va convertir en una presó i en un centre de tortura.

Desafortunadament, encara resulta molest per a algunes persones que assenyalem el masclisme, que parlem de comportaments que suposen violència contra les dones manifestada en les formes més diverses.
I, en eixe sentit, vull felicitar-la per la campanya del 25 de novembre d'enguany, tot un encert: «Ho expliques com ho expliques, és violència sexual».
I és que mire si resulta molest per a alguns fer palés allò que vivim a diari les dones que esta setmana passada també, al Verger, a la meua comarca, els cartells d'una campanya dirigida a la crítica de les floretes, els piropos en castellà, doncs, han sigut arrancat amb virulència.

Per això, esperem amb urgència l'estratègia valenciana contra la violència sexual per a evidenciar totes aquelles formes de masclisme silenciades, consentides, mirant cap a un altre costat i combatre-les, per a dir ben clar que hi ha dones prostituïdes perquè hi ha homes que creuen tindre dret a comprar els nostres cossos; assenyalar el greu atemptat contra els drets humans que suposa pagar per a satisfer un desig, mentre les dones viuen un infern, com el que va mostrar ahir la policia nacional ben propet d'ací, a València, a Alacant, dones que eren penalitzades per voler dutxar-se entre servei i servei o per posar-se malaltes.
Verdaderament, necessitem una estratègia contra la violència sexual efectiva i, per suposat, una llei estatal ambiciosa que acabe amb l'esclavitud del segle XXI.

Respecte al treball amb les polítiques LGTBI, gràcies també per intentar construir una societat més justa.
Va ser realment lamentable, repugnant, vore en ple confinament aquells que tenien l'obligació de protegir-nos que es dedicaren a assetjar i delinquir.
Mirar cap a un altre costat és ser còmplice.
Assenyalem també la LGTBIfòbia i treballem de valent per a erradicar-la.

La història de vegades fa justícia, com vosté ha dit, senyora vicepresidenta, però mai és casual.
La justícia al nostre país ha vingut de la mà d'aquelles persones que han cregut en la democràcia, que s'han deixat la pell per a aconseguir-la.
Faça vosté tot el que puga perquè la història del País Valencià no siga casual, per a construir un futur d'igualtat entre totes les persones i tindrà tot el suport del Grup Socialista.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Mustafá.

A continuación, otra vez por tiempo ilimitado, la vicepresidenta podrá contestar.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, president.

Moltíssimes gràcies a les seues intervencions.

Jo crec que s'ha evidenciat clarament el que jo dia al principi de la intervenció, que és la unitat, el consens de totes les formes polítiques democràtiques al voltant de la lluita per la igualtat entre homes i dones, la igualtat al voltant de l'erradicació necessària de les violències contra les dones I jo crec que esta comissió i les seues intervencions -que vull agrair especialment per les seues dos- han mostrat que, efectivament, no hi ha escletxes en la lluita feminista contra la violència contra les dones i per la igualtat d'homes i dones en el arc parlamentari democràtic.

A partir d'ahí, intentaré contestar totes les qüestions.
Algunes qüestions són molt puntuals, en tot cas els passaríem la informació si no queden satisfetes amb la contestació.

Aniré per ordre i aixina també per la sistemàtica.
Vull agrair-li, senyora Mezquita, la seua intervenció, el seu to -sempre, no només hui sinó sempre- en la seua col·laboració al sí del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista i també que haja vosté posat en valor això ací hui, al principi de la seua intervenció, parlant de la necessària unitat i consens.

Anem al tema de les denúncies, que han plantejat tant vosté com la senyora Quiles, com també crec que ha parlat la senyora Cabedo, de les denúncies en sentits molt diferents.
Mire, quan.
.
.
, crec que una de les dos ha dit el rànquing i que alguna cosa no estem fent bé.
Al contrari -jo ho he dit moltes voltes- a més denúncia, millor s'està fent.
Perquè el problema és que quan no es denuncia, està ocult.

I cada volta que hem posat en marxa un recurs -i jo els contava en la meua primera intervenció, per exemple, el recurs Dona Rural que és tan important- clar, tu poses en marxa un recurs i tampoc saps molt bé quina resposta va a tindre.
Potser no té la resposta.
.
.
, i ha tingut una resposta que ha superat les nostres expectatives primeres amb eixes més de mil sis-centes dones ateses des de que està en marxa, que fa un any i mig, i si descomptem la pandèmia.
.
.

Vol dir això que, efectivament, a més recursos, a més proactivitat, de no esperar que la víctima vinga a tu sinó de tu anar on ella necessite, i saben vostés, precisament, que a més el recurs Dona Rural és itinerant, de manera que es pot quedar en una altra població fins i tot.
Perquè no és el mateix una ciutat com València que un poble que tinga 60 habitants on tot el món sap el que estàs fent.
I moltes voltes, doncs, les dones mateixa no anirien a un recurs en el seu municipi però sí es desplaçarien a un municipi on no se les conega i per això, també, la raó de que siga itinerant.

Per tant, cada volta que hem posat en marxa un recurs, hem incrementat el número d'atencions i el número de denúncies.
Per això, hem crescut tant en el número de denúncies.
Però no és cert, i a mi em preocupa i això és òbviament efecte de la pandèmia, que hagen pujat les denúncies respecte al 2019.
No, no, han baixat, han baixat un 57 %, a mi això sí que em preocupa molt.

Perquè nosaltres teníem una tendència sostinguda, sobretot.
.
.
, a l'any 2014 estem al voltant de les setze mil denúncies, en el 2015 pugem a 17.
000.
.
, de 16.
000 a 19.
000, però és a partir del 2017 on comencem ja a pujar a 22.
000, 23.
000.
I ara, actualitzat a 4 de novembre, estem en 10.
000, acabarem l'any amb menys de la meitat.

Això.
.
.
, totes les comunitats autònomes tenen la mateixa evolució, algunes menys, però estarem al voltant de la meitat de denúncies.
I, això, estadísticament només té una resposta des de la ciència estadística i és que la meitat s'han quedat sense denunciar, almenys.
Quan més ha avançat un país en igualtat, més denúncies hi ha per violència de gènere, mira en els països nòrdics.

Per tant, el número de denúncies és una bona xifra.
No és que tingam més víctimes, el que tenim són més víctimes que denuncien.
I quan una víctima denuncia és perquè té més confiança en el sistema.
I això és el que hem d'aconseguir i per això està el pacte, i això ho hem d'aconseguir totes juntes.

I, és de veres, a mi també em preocupa el que diga la senyora Mezquita, quan estàs en el sistema de protecció i t'assassinen és preocupant.
És preocupant i ens hem d'ocupar des de la política, des de les administracions, ens hem d'ocupar.
Però és de veres, també, que hem de ser molt acurades en quin missatge donem, per a no desalentar la pèrdua de confiança.

I comparant amb terrorismes, en este país han matat a gent que portava escolta i mai ens hem preguntat què havia fallat.
Ni havíem de preguntar-nos-ho, perquè no podíem trencar la confiança de la gent en el sistema i la unitat d'acció front al terrorisme.
Ens ho hem de preguntar?
Òbviament.
I ací és el lloc i ho hem de treballar conjuntament i hem de treballar-ho en el pacte, però no li hem de posar molt d'altaveu.

Perquè la pitjor situació de totes, sens dubte, és la no denuncia i el viure en silenci les situacions, perquè la major part, la major, el gran percentatge de dones assassinades no tenien denúncia prèvia.
Que pot haver un cas o dos que tingueren una denúncia prèvia?
Sí, però són una minoria.
Què això no ha de passar?
Correcte.
Però la gran majoria de les assassinades no tenien denúncia prèvia.
Ahí és on hem d'atacar.

I jo ara entenc, a mi em passa igual, jo, és difícil moltes voltes trobar eixe equilibri de com ho fas per, òbviament, analitzar, millorar, perquè això no puga passar, però, per altre costat, com ho comuniques de manera que no «desalentem».
Perquè, como dic, la pitjor situació és la no denúncia, perquè és la desprotecció total.
Val?

Òbviament, les nostres instal·lacions estan adaptades per a dones discapacitades, si bé és cert que estem amb un projecte, també, de tindre algun centre més específic.
Perquè saben vostés també que les dones amb algun tipus de discapacitat tenen el doble d'incidència de violència de gènere que la població general.
I, per tant, estem plantejant-nos tindre un recurs més específic per a dones en situació de violència de gènere que molt probablement instal·laríem en Alacant.
Val?
Que tinguen algun tipus de diversitat funcional, val?

Em preguntava sobre els protocols en el tema de la infància.
Bé, ahí tenim dos ferramentes.
Fonamentalment la Instrucció 2/2020, que és el programa Sana que és una instrucció que, a més, es va posar en marxa també completant la instrucció de setembre del 2017, on el que es fa es instar.
.
.
, instar no, el que es fa és determinar quin és el procés a seguir en qualsevol tipus de violència, però especialment també té tota una branca del que és la violència sexual contra les xiquetes.

I al mateix temps, també, en el 2019 la instrucció de l'11 de juliol als serveis socials d'atenció primària, que estan en els serveis socials municipals, per a la detecció i quina és la manera d'actuació davant sospita de cas d'abús sexual a la infància.
Eixes són.
.
.
, em preguntava vosté que és el que s'havia posat en marxa, de totes maneres li facilitaré la documentació i se la pot vosté mirar, val?

En el tema de.
.
.
, no ho he acabat d'entendre perquè parlava vosté de la xarxa d'emancipació, i no he acabat d'entendre si estava vosté intentant al·ludir al que és la xarxa d'emancipació de la infància o de l'emancipació de les dones una vegada ixen dels centres de recuperació integral.
Aleshores, no ho tinc molt clar.

En qualsevol cas, una de les ferramentes i de lluita contra l'empobriment de la població en general, també de les dones i també dels joves i les joves extutelades, precisament és la renda valenciana d'inclusió que saben que, des del decret llei que aprovarem enguany i que vostés convalidaren en el mes d'agost, es pot demanar per anticipat quan la data és certa.
És a dir, es pot demanar 6 mesos abans de que la data certa determine que un, per exemple, ix de la xarxa de tutela de la Generalitat, perquè quan arribe el moment puga comptar amb eixa prestació.
Que és una prestació econòmica que afavorix, doncs, el projecte de vida independent.
Val?

Parlava vosté també de que el 94 % de les dones són les que abandonaren per a cuidar.
Sí, és que açò és aixina, les que bàsicament abandonem el mercat laboral per a cuidar són dones.
Entre altres coses, per això posarem en marxa una cosa que ha fet al·lusió la diputada Álvaro que és l'acreditació de la competència professional a estes dones que abandonen el mercat laboral per a cuidar a un familiar, en el marc de l'atenció a les persones en situació de dependència.
I el que volem és això, el que t'ha passat en la vida, doncs, convertir-ho en una oportunitat.

I que, una vegada acaben de cuidar al seu familiar, quan eixe procés acaba perquè normalment a més son processos -habitualment- de persones majors i ja és un procés com final de la vida, eixa situació, puguen incorporar-se al mercat laboral havent adquirit eixes competències de cuidar, de les cures, però tenint-ho acreditat i després poder incorporar-se a un servei d'ajuda a domicili, a una residència, a qualsevol espai de servei social que siga de cuidar.
I d'alguna manera afavorir que puguen tornar al mercat laboral i que eixe temps no siga laboralment perdut per a elles sinó que puguen, inclús, posar-ho en valor com un temps de formació.

I, jo, era una de les mesures, que vam posar en marxa junt a la Conselleria, d'Educació, Cultura i Esport i amb la conselleria d'economia sostenible, que jo crec que és important.

Parlava vosté també de les famílies monoparentals.
Fonamental, i també ho dia en la intervenció primera, i s'ha fet un esforç.
Tinga en compte que famílies monoparentals reconegudes hi havia 1.
515 en el 2015 i ara hi ha 16.
523, hem multiplicat per 11 el número de famílies monoparentals.
Precisament, per què?
Doncs, perquè la gent li ha vist la utilitat, perquè les hem equiparat en drets a les famílies nombroses perquè s'han aprovat beneficis.
.
.
, més que beneficis, alleugeriments fiscals per a estes famílies que han fet que siga atractiu en este moment sol·licitar el carnet de família monoparental i anem a seguir treballant.

I també en els temes de la bretxa salarial, que jo també els convide que s'incorporen al grup de treball que hi ha precisament de lluita contra la bretxa salarial i al treball efectiu del que serà la confecció de la nova llei d'igualtat, on estos temes -com els he dit en la intervenció primera- han de ser fonamentals.
No només un tema declaratiu de drets, una llei d'igualtat el que ha de tindre són mesures de redistribució de la riquesa.
I en eixe sentit, bé, doncs, jo també els anime a treballar quant els pugam dur a les Corts el projecte de llei, doncs, començar a treballar o inclús ara, en la fase d'avantprojecte d'exposició pública, incorporar-se al que és la confecció col·lectiva d'esta llei tan important.

Jo crec que.
.
.
Sí, la senyora Quiles també plantejava una qüestió de l'AlertCops.
Açò s'ha tractat en la sectorial a nivell de tota Espanya, la necessitat de tindre més difusió d'esta qüestió.
I, bé, l'observatori està treballant també en estes qüestions i jo entenc que a això se li ha de donar un marc general, val?

Nosaltres, sí que és de veres que una de les qüestions que vostés plantejaven també, totes, que era la duresa del confinament, d'estar confinades amb el maltractador, nosaltres sí que.
.
.
, no els ho he dit en la primera intervenció perquè ho donava per sabut, però recorden que traguérem una campanya específica connectada amb la campanya d'assenyalar al masclisme, que ja estava molt assentada en la població, per a demanar a l'entorn de les dones que mantingueren el contacte amb elles i que si, en algun moment, perdien el contacte amb elles, per WhatsApp, per telèfon, per mail, per com fora, doncs, que alertaren.
Val?
Però, sí, sí que és de verses que encara hi ha recursos que han de difondre's més.

Quant a les denúncies, el mateix que he dit adés.
I, certament, les telefonades i les actuacions online han crescut, però això té una explicació que és la pandèmia, vull dir, no hi ha una altra.
La presencialitat ha baixat, no l'eliminàrem, en els casos que les professionals detectaven un risc alt, se'ls atenia presencialment, val?
, perquè moltes voltes també, via telefònica, inclús la mascareta dificulta molt tot el que és la detecció i el diagnòstic per a les professionals, perquè la mascareta t'esborra molta part de la cara.
I, bé, jo, quan he estat amb elles parlant i tal, sí que.
.
.
, bé, la veu te dona pistes, sobretot a aquelles professionals que bàsicament treballen en atenció telefònica, ja tenen una intuïció molt desenvolupada de la pista que te dona la veu, però, clar, la presencialitat te'n dona moltes més i la gestualitat també.

Aleshores, jo, naturalment, vull felicitar i agrair a totes les professionals dels centres 24 Hores i, en general, de la xarxa d'igualtat que tenim, perquè estan treballant en condicions molt complicades, complicades per la mateixa situació de la pandèmia.

Me preguntava la senyora Cabedo i crec que també la senyora Mustafá al voltant de l'estratègia, l'estratègia contra les violències sexuals, contra la violència sexual contra les dones.
En este moment, se va fer la comissió de seguiment, se presentà ja l'esborrany i està en fase d'esmenes, d'esmenes d'aportacions dels diferents components del pacte.
I, quan se faça eixe treball d'aportacions, ja se traslladarà al pacte per a la seua ratificació i ahí si que se convocarà a tot el pacte.
No els puc assegurar que siga presencial; és més, si haguera d'aventurar-me ara, diria que serà una altra volta per videoconferència, perquè el pacte són molta gent i no.
.
.
Però és una qüestió de setmanes, de rematar-ho i aprovar-ho al si del pacte i ja tindríem la guia d'actuacions.
Té una estructura molt similar al pacte, que vostés coneixen, que és per línies, objectius i mesures; aleshores, és molt avaluable.
I, en eixe sentit, també volem que siga l'estratègia, no?
, molt concisa, molt avaluable, molt concreta.
Però, bé, estem en la recta final, val?

I, després, cortesia parlamentària obliga, no?
, però la senyora Criado planteja coses que jo crec que són més de la metafísica que de la política, no?
Perquè de les preguntes que m'ha fet en la seua compareixença.
.
.
Jo els he de recordar que les preguntes orals, les compareixences i les interpel·lacions són els instruments d'una funció parlamentària fonamental, ex article 23 de la Constitució, que és el control del govern, no?
, i és una funció constitucional dels diputats, juntament amb la iniciativa legislativa, la iniciativa per a proposar.

Però vosté m'ha preguntat coses que jo crec que excedixen de l'àmbit del control del govern.
Vosté m'ha preguntat què és un home per a mi, que si val més la vida d'una dona que d'un xiquet.
.
.
Jo.
.
.
, en fi, que vosté haja formulat estes preguntes ja, no sé.
.
.
De veres que a mi és difícil deixar-me sense paraules, però a vegades crec que els silencis són més eloqüents.

Mire, sí que vaig a dir-li una cosa, no?
, ja que vosté ha fet al·lusions personals com que odiem la maternitat, detestamos la maternitat, doncs, mire, crec que tot açò que vosté.
.
.
, este batiburrillo metafísic que vosté m'ha llançat el vaig a contestar només en una qüestió.
Mire, jo soc mare de dos fills, hòmens, i sap vosté què?
Doncs, cada dia intente educar-los en la masculinitat igualitària, en el respecte a si mateixos i a les dones, en el respecte al seu desig i a la llibertat de les dones i perquè en el futur puga sentir-me orgullosa d'haver contribuït a una societat on els hòmens i les dones tenen igualtat d'oportunitats, on els hòmens no maltracten les dones ni les consideren inferiors, respecten la seua llibertat, el seu desig i, sobretot, respecten això que vosté intenta posar en valor, però no ho posa gens, que és la igualtat entre hòmens i dones.

No sé si li conteste.
Tampoc crega que me llevarà la son.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora vicepresidenta.

A continuación, ¿los grupos?
Sí, sí, sí.
Pues, tendrán un turno de 3 minutos, comenzando por la señora Mezquita, del Partido Popular.

Cuando usted quiera.

La senyora Mezquita Juan:

Muchas gracias, presidente.

Senyora Oltra, comence igual que he acabat la meua primera intervenció.
Una forma clara i ferma de predisposició a aportar i a recolzar.
Però comprendrà que, des de la meua posició, també és important incidir en allò que entenem que vosté no està fent bé o, almenys, és millorable; això forma part de la nostra tasca de fiscalització.
Com també li dic que, a través de les esmenes al pressupost, ja s'ha plantejat de forma constructiva tot allò que creiem necessari i que anirem completant, al llarg del 2021, amb iniciatives parlamentàries que entenguem necessàries.

I què és el que no entenem, què no està fent bé?
Mire, li ho vaig a enfocar des de dos vessants.
El primer, des de la nostra perspectiva, vosté té una falta d'harmonia amb els seus companys del Botànic i, principalment, amb el senyor Soler en matèria pressupostària i amb la senyora Bravo, amb la qual no se la veu capaç de coordinar-se per a solucionar el col·lapse judicial ni la millora en la protecció de les dones.
I em permetrà que ací li conteste a allò que vosté m'ha dit.
No s'ha de dir en veueta xicoteta; jo no estic diguent-ho al carrer, estic diguent-ho en una seu on s'entén que se proposa i se planteja qualsevol dubte que siga millorable i una d'eixes qüestions que a mi me preocupa i que entenc que s'han de prendre mesures és que tinguem encara que siga només una dona assassinada amb mesura de protecció i això per a mi és lamentable.
I, per tant, me fa repensar que alguna cosa no s'està fent bé i que podem millorar.
En eixe sentit li ho deia, no ho dic per a fer ningun tipus d'anunci i ho dic crec que en la seu que correspon dir-ho i ho diré les vegades que faça falta, sobretot per això, perquè si les dones ens veuen treballar per a solucionar eixa problemàtica, els donarem seguretat, la seguretat de saber que denunciant acabaran amb l'agressor a la presó.

El segon vessant, la falta de credibilitat per la no execució d'allò que anuncia o que pressuposta.
Planteja diversos anuncis:

Porta anys anunciant un nou model de PEF, de punts d'encontre familiar, que a dia de hui encara no coneixem.
El que sí coneixem són les recomanacions del Síndic de Greuges que la insten a solucionar tots els problemes que porten arrastrant a nivell de falta de personal, de millora de les instal·lacions, etcètera, i que a dia de hui continuem igual o pitjor.

Que hi ha vora trenta mil persones en llista d'espera per a cobrar la dependència, quan un percentatge elevadíssim són dones, a mi em preocupa.

Que deu al tercer sector 2 milions promesos este estiu i que compromet seriosament moltes entitats que atenen a dones, moltes d'elles amb discapacitat.

Que a dia de hui, tres anys després de signar el pacte valencià contra la violència de gènere, només un 66 % està realitzat o en execució permanent, quan un 25 % de les mesures que estan pendents depenen, directament, de la seua conselleria, on han quedat pendents mesures tant importants com: l'elaboració dels protocols unificats de violència de gènere, la posada en funcionament de l'observatori valencià de la violència de gènere o facilitar l'accés a la renda valenciana d'inclusió per a famílies monoparentals.

Que després de 15 mesos d'anunciar l'estratègia valenciana contra la violència sexual me preocupa que encara no siga una realitat.

Com també me preocupa que vosté no tinga executades mesures en el pressupost com, per exemple: la inversió en vivenda per a dones, 300.
000 euros, està executada al 0 %; programes d'atenció a dones en exclusió social està executat un 8,8 %, a 30 d'octubre, que són les dades que, de moment, tenim; que el fons d'indemnitzacions per mort de violència de gènere, li ho vaig preguntar l'altre dia en la comissió d'hisenda, no és que me preocupe, és a dir, jo no vull que hi hagen reclamacions, però el que me preocupa és que hi hagen familiars d'una dona assassinada en febrer que, a dia de hui, encara no hagen cobrat eixa prestació, això és el que me preocupa, no vullguera que estiguera executant-se, vullguera que no hi haguera ninguna víctima i, per tant, ningú haguera de demanar estes ajudes, però em preocupa.
.
.

El senyor vicepresident:

Señora Mezquita.

La senyora Mezquita Juan:

.
.
.
que estiga al 0 %.

Com també em preocupa que la xarxa valenciana d'igualtat, que assumixen les entitats locals, estiga executat el pressupost en un 2,6 %.
Per tant, deixant els ajuntaments, que són l'entitat local més propera a estes dones víctimes de violència de gènere.
.
.

El senyor vicepresident:

Señora Mezquita.

La senyora Mezquita Juan:

.
.
.
que estiga en una execució tan baixeta.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

A continuación, tendrá un turno de 3 minutos la señora Criado, por el Grupo Parlamentario Vox.

La senyora Criado Gonzálbez:

Señora Oltra, me ha parecido entender que considera partidos democráticos a todos los de esta sala, excluido Vox; es decir, a todos los que se arrodillan ante el pensamiento único impuesto, liderado por usted, que son todos excepto nosotros.
Nunca nos arrodillaremos ante el pensamiento único de género.

Por otro lado, le deseo, de todo corazón, que tenga mucha suerte con sus hijos porque, cualquier día, es posible que puedan tener una denuncia falsa y verá el sufrimiento que pueden tener.
Le deseo, de todo corazón, que no le ocurra esto.

A ver, en una entrevista dijo usted que su conselleria debiera llamarse conselleria de la vida y es algo que me sorprendió mucho, «ya que acompaña -dijo- a la persona en todas las etapas de la vida».
¿Cómo tiene usted el valor de decir eso?
Eso es una burla a todos esos niños que son eliminados, sin ni siquiera haber nacido.
No se puede jugar con eso, es algo sagrado.
Vida es todo lo contrario a lo que usted defiende con sus políticas de género, que traen aborto y eutanasia.
Su conselleria, ¿sabe cómo tendría que llamarse?
Conselleria del marxismo cultural, del absurdo, de la confrontación y de la desigualdad, porque trae desigualdad a los hombres, lucha de sexos, división, porque parte de premisas absurdas y llega a ocurrencias también absurdas.

Absurdo resulta pretender hacer política, por ejemplo, climática que integre la variable de género, porque el cambio climático afecta más a las niñas que a los niños.
O, por ejemplo, absurdo es que la autopercepción sea la base para que alguien sea de un sexo u otro.
¿Por qué la autopercepción solo la legislan en relación al sexo, señora Oltra?
Hagan lo mismo con la edad, ¿por qué no lo hacen?
Dígame.
Mucha gente se acogería a esto para no responder penalmente.
Es absurdo todo esto.
¿Y los que se autoperciben como un dinosaurio, que los hay, o una farola o un recién nacido?
¿Por qué no legisla para ellos, señora Oltra?

Si no fuera por lo dañino de sus políticas, sería para reírse y no parar.
Si no fuera por esos 8.
600 niños que son eliminados cada año en nuestra comunidad, 100.
000 en toda España, sin ni siquiera haber nacido.
Si no fuera por los suicidios de hombres y mujeres por causa de sus leyes de género, por el daño causado a tantos hombres, en concreto, que, injustamente y por denuncias falsas, se quedan sin lo que más quieren, sus hijos, y sin otras cosas, la casa, sin nada se quedan; conozco a varios, señora Oltra.

En 2018, 293 hombres -que no puedo decir nombres y apellidos, porque no tengo tiempo- se suicidaron en la Comunidad Valenciana.
Tres de cada cuatro suicidios fueron de hombres.
¿Ha estudiado la causa de estas muertes, señora conseller?
Cualquier muerte, sea de una mujer, un hombre, un niño o un mayor, es muy dolorosa, sea por la causa que sea y debe ser estudiado el motivo, incluido el suicidio, ya que en la Comunidad Valenciana mueren 69 veces más por suicidio que lo que ustedes llaman por violencia de género; 69 veces más, señora Oltra.

Qué poco actual resulta defender la vida y la igualdad de los hombres, ¿verdad?
Ustedes hacen que vayamos a contracorriente.
Decía Chesterton: «A cada época y cultura las salva un pequeño puñado de hombres que tiene el coraje de ser inactuales».

Muchas gracias.
(Remors)

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Criado.

A continuación, por un tiempo de 3 minutos, tendrá la palabra la señora Quiles, del grupo Ciudadanos.

Cuando usted quiera.

La senyora Quiles Bailén:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, y yo…, perdonen que sé que no es objeto.
Señora Criado, mi respeto absoluto a su grupo, porque yo sí lo considero democrático y, de hecho, representa a un número bastante amplio de votantes, pero sí le digo que ni yo ni desde Ciudadanos nos arrodillamos ante las políticas de nadie.
Nos ponemos de pie y luchamos para evitar que mujeres mueran.
Algo tan sencillo y tan sensato como eso.

Dicho lo cual, señora Oltra, decirle que es cierto, como usted comentaba, que han bajado las denuncias en la pandemia, que es un tema que a todos nos preocupa porque el problema es que las mujeres no están denunciando.
Y yo creo que es nuestra obligación tratar de darles las herramientas… ¿Cuáles?
Es verdad que no las sabemos, porque nos encontramos en una situación nueva, pero hay que trabajar más para que sean capaces de que estas denuncias se amplíen.

Nos preocupa mucho el colectivo LGTBI.
Agradecer, desde aquí, que es verdad que se ha hecho muchísima labor, pero, de hecho, desde mi grupo, vamos a pedir la comparecencia del director general de igualdad para que nos explique lo que se ha hecho y lo que se tiene previsto hacer, porque es verdad que esta pandemia ha demostrado que es un colectivo especialmente vulnerable.

En cuanto al desarrollo del pacto valenciano contra la violencia de género, es verdad que se ha hecho mucho, pero es verdad que quedan muchas cosas para hacer y para nosotros, algunas fundamentales.
Por ejemplo, del eje estratégico 1, objetivo 1.
4, medida 5, no se han ejecutado las desgravaciones para la adquisición o alquiler de vivienda a mujeres víctimas de violencia.
Necesitamos que se amplíen esas ayudas a las mujeres más vulnerables.

Las ayudas a las empresas para la contratación de mujeres.
Si las mujeres necesitan salir de su hogar, necesitan trabajar y poder mantener a sus hijos, necesitamos potenciar y dar esas ayudas a las empresas para que las contraten.

Importantísimo, que tampoco está desarrollado, señora Oltra, la medida 7 del objetivo 1.
4, impulsar vivienda pública asistida para mujeres víctimas de violencia y diversidad funcional.
Hemos hablado con colectivos y usted sabrá también que es una de las mayores demandas que tienen.
Es decir, un centro de acogida vale temporalmente, pero necesitan independizarse y necesitan su trabajo y su vivienda.
Sé que es complicado, pero si no las ayudamos en eso, que es lo básico, pues creo que mal vamos.

El tema de racionalización de horarios.
Yo…, sin duda, es una asignatura pendiente.
Me consta, pero fíjese que yo me hago una pregunta: ¿por qué esto está aquí en igualdad?
Y fíjese por qué le hago esa pregunta, porque yo entiendo que debería ser una política absolutamente transversal.
No es cuestión que racionalicemos las mujeres, que siempre nos toca racionalizar, sino que racionalicen los hombres también, con lo cual entiendo que debería estar en economía, en industria… no lo sé.

Pero, fíjese, tenemos aquí la racionalización de horarios y, sin embargo, las ayudas a la conciliación, que son unos objetivos del pacto, no aparecen aquí.
Lo pasan ustedes a Labora, que es una cosa que nos extraña.
Como ya dijimos en el pleno, más de 25.
000 millones de euros de presupuesto y no aparece la palabra ni conciliación ni corresponsabilidad.

Las mujeres somos las que hacemos más uso de contratos a tiempo parcial, de excedencias laborales, y de verdad que creemos que para lograr esa igualdad real sería necesaria una cuestión…, eso tendría que ser una política prioritaria del Consell.

A ustedes parece que se les olvidó.
Ahora parece que…, se lo recordamos en el pleno y desde Compromís van a presentar, vía enmiendas, a través de Labora, una potenciación de esta posibilidad de ayuda por la rebaja laboral, pero nos parece, vuelvo a decir, curioso, porque el pacto valenciano de violencia de género vincula esa conciliación y, sin embargo, usted no tiene medidas y lo de los horarios, sí.

No obstante, si lo de conciliar, por desgracia, no parece una prioridad de su conselleria, con tal de que se considere en el Consell de manera general, a nosotros nos parece bien y lo apoyaremos.
Mientras se ayude a las mujeres con esas políticas concretas que de verdad las ayuden a salir, a poder trabajar y a poder conciliar, nosotros, desde Ciudadanos, nos sentiremos satisfechos.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Quiles.

Para terminar esta comparecencia, la señora vicepresidenta tendrá 3 minutos.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies.

Gràcies, president.

Gràcies novament per les seues intervencions.

Un apunt per a situar on se situa la democràcia.
El Conveni d'Istanbul és la defensa dels drets humans, perquè els drets de les dones són els drets humans.
Qui se situa fora de la defensa dels drets humans, se situa fora de la democràcia.

Qui no condemna el terrorisme masclista, se situa fora de la democràcia.
Igual que els que no condemnaven el terrorisme d'ETA se situaven fora de la democràcia.
Per a mi eixa és la línia roja: o estàs amb els drets humans i condemnes la violació sistemàtica dels drets humans o estàs fora de la democràcia, per molt que t'haja votat gent, a la qual jo respecte moltíssim.
Vegem on fiquem les línies.

En qualsevol cas, el.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident:

Por favor, dejemos el debate.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Ara me toca parlar a mi que jo l'he escoltada calladeta.
(Algú diu: «Muy bien, señora conseller») De nada.
.
.
de nada, señora diputada.

El senyor vicepresident:

No, no entremos en debate, por favor, señora…

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Les qüestions concretetes que m'ha preguntat vosté.
.
.
, perquè li les passaré, si vol, per escrit i aixina té tota la informació.
No tant dels juís de valor, que jo entenc.
.
.
, i, a més, efectivament vostés estan ací per a dir el que és millorable, o el que està malament o el que no els pareix, ¿val?
En tot cas, harmonia tinc amb el senyor Soler, sobretot des que el pressupost arribà ací com.
.
.
, més paregut almenys de com tocava, i igual, amb la senyora Bravo.

També li he de dir que quan passa un fet com el que vosté ha plantejat -i, efectivament, jo li he dit que és ací on s'ha de plantejar-, no són les competències precisament autonòmiques les que estan en joc, però, en qualsevol cas, és un treball de tots i de totes tirar-ho endavant.

La senyora Bravo en alguna ocasió també ha comentat que una de les qüestions millorables era la formació en la valoració del risc que se fa dels professionals, inclús dels propis operadors jurídics quan han de valorar això o demanar eixa valoració del risc.
Aleshores, ahí s'està treballant també des del departament que dirigix la senyora Bravo.

De les qüestions que dia la senyora Quiles que no estan encara complides.
Jo he de recordar que el pacte tenia una execució de cinc anys.
Hem acabat ara el tercer any.
Per tant, hi han mesures que tardaran més o menys.

En qualsevol cas, sí que té una vocació total de transversalitat, igual que la llei.
Jo crec que ahí la llei serà un element important en què, insistisc, en convidar-los per favor a participar en ella, perquè no nomes afectarà a la conselleria d'igualtat, afectarà a tots els departaments de la Generalitat.
I hi han qüestions que efectivament.
.
.
, tot el tema dels usos del temps pot tindre radicades algunes qüestions en algun departament, però el fonamental és economia sostenible.
Si no canviem la manera de produir, no podrem canviar la manera en què usem el temps en tota la part reproductiva.

La conciliació no és només una qüestió de les dones.
És que poder estar i disfrutar de l'àmbit privat per part dels hòmens també és una cosa que hem d'afavorir en una societat més igualitària, on ells també se perden moltes coses.
Precisament el patriarcat no només perjudica a les dones, també perjudica als hòmens.
A nosaltres mos perjudica sobretot en la vida pública i en la llibertat.
A ells els perjudica sobretot en la castració de les emocions i de la vida privada.
Però per això hem de buscar este equilibri.

La llei pretén precisament això.
Per això els anime que la treballem conjuntament en eixes noves masculinitats, nous usos dels temps, redistribució de la riquesa, empoderament de les dones, drets i deures d'uns i altres, vull dir, tot això que ha de conformar la llei.

I, en tot cas, dir-los també que ací estarem les forces polítiques que ens situem al costat dels drets humans per a treballar de manera col·lectiva.
Aquesta qüestió que liderem o coordinem des de la conselleria de la vida, però que està interpel·lat tot el món, de tots els grups parlamentaris i de tot l'espectre de la societat civil que forma part del pacte.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora vicepresidenta, por su comparecencia.

Vamos a parar un minuto para despedir a la vicepresidenta, pero si podemos no irnos, mejor, porque el siguiente punto va a ser muy rápido, ¿vale?
, y acabamos la comisión y así tenemos todo el tiempo del mundo.

(Pausa)

El senyor vicepresident:

(Inoïble) … el talante de consenso que nos caracteriza en esa comisión.
(Veus i rialles) Bueno, bueno, el tono, el tono, señora Criado, siempre tiene que ser constructivo.

Pronunciament de la comissió per a decidir la compareixença director general d'Igualtat en la Diversitat per a explicar quines han sigut les actuacions realitzades durant la crisi sanitària en matèria LGTBI, com també les accions previstes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 20.
393)

El senyor vicepresident:

Bueno, pasamos al siguiente punto del orden del día, que es el punto número 3, que es el pronunciamiento de la comisión para decidir la comparecencia del director general de Igualdad en la diversidad para explicar cuáles han sido las actuaciones realizadas durante la crisis sanitaria en materia LGTBI, así como las acciones previstas, solicitada por el Grupo Parlamentario Ciudadanos.

Procedemos a la votación del pronunciamiento de la comisión.
¿Votos a favor?
Fenomenal.
Por unanimidad aprobamos el pronunciamiento.
Perdón.
(Veus) No, no, ha votado a favor.
Sí, sí, sí, sí.
(Veus) Cuando yo hablaba de consensos… (Pausa)

Bueno, con este consenso final, procedemos a la finalización.
Levantamos la sesión.
Pero me pide la presidenta que, por favor, los portavoces se queden para consensuar la próxima cita.

Muchas gracias a todos.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 11 minuts)