RTVV%815346.06.23%20macro.html





Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual realitzada el dia 23 de juny de 2016.
Comença la reunió a les 9 hores i 34 minuts.
Presideix el diputat senyor Marc Pallarès Piquer.
Reunió número 8.

El senyor president:

Bé, bon dia.

Donem inici a la comissió de hui.

En primer lloc, el senyor secretari passarà llista, per tal de constatar si hi ha quòrum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Doncs, bé.
Moltes gràcies, senyor secretari.

El primer punt de l'ordre del dia seria la lectura i aprovació, si s'escau, de l'acta de la sessió del dia 9 de maig.
¿Hi ha algun comentari, alguna esmena, algun suggeriment de millora?
Quedaria, per tant, aprovada.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la proposició de llei del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, de titularitat de La Generalitat, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem (RE número 24.
561)

El senyor president:

El segon punt de l'ordre del dia són les compareixences, en funció de la llei de participació ciutadana.

En primer lloc, correspon comparéixer a Francisco Rodríguez Baixauli.
(Se sent una veu que diu: Â«Que no està.
Â» El lletrat de la comissió diu: Â«Pues, pasamos al siguiente.
Â») ¿No està?

Val, passaríem al segon, Miguel Ángel Escutia Poveda.
(Se sent una veu que diu: Â«No està.
Â»)

Passaríem al tercer, José Luís Fitó Roselló.
(Se sent una veu que diu: Â«Sí.
Â».
Se sent una altra veu que diu: Â«Menos mal.
Â».
El senyor Castelló, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¡Vaya mañanita!
Â»)

Compareixença del senyor José Luis Fitó Roselló

El senyor president:

Bé, doncs, bon dia.

Donem la benvinguda a José Luis Fitó.

Coneix bé la dinàmica de funcionament i, per tant, sap que després serà el torn dels grups parlamentaris.

I, quan ell vullga, disposa del seu primer torn.

El senyor Fitó Roselló:

Bon dia a tots.

Vaig a dirigir-me a vostés en qualitat de portaveu del comité d'empresa de Radiotelevisió Valenciana, un òrgan votat pels treballadors i que inclou la representació de sis forces sindicals que es presentaren a les darreres eleccions convocades a l'empresa.

Senyories, els treballadors d'RTVV compareguem en aquesta comissió per primera vegada.
Parlem hui, després que se'ns bandejara en el primer torn d'intervencions i no s'escoltara en aquell moment el col·lectiu de perjudicats per una decisió unilateral, arbitrària i injusta.
Així hem de qualificar l'actuació del Consell presidit per Alberto Fabra i la del Grup Parlamentari Popular, que el 27 de novembre de 2013 votaren la llei de supressió del servei públic de ràdio i televisió dels valencians.

Ens trobem ací per culpa del PP, que esperà a l'entrada en vigor de la reforma laboral, aprovada amb la seua majoria al Congrés dels Diputats, per dissenyar un ERO arbitrari, que fou recorregut davant dels tribunals.

Com ja saben, finalment, el TSJ el declarà nul per vulneració dels drets fonamentals.

Lluny d'acatar la decisió i plantejar un ERO amb criteris justos, com aconsellava la sentència, el PP continuà amb la tortura laboral i psicològica respecte als treballadors.
Tancà l'empresa i va fondre a negre el servei públic de radiotelevisió, amb una desproporcionada actuació policial, i presentà un ERO d'extinció dels llocs de treball.

Ja sabem quina ha sigut l'actitud del PP, però no esperàvem arribar hui amb el sentiment de decepció i engany.
No podem dir una altra cosa, davant de les promeses incomplides pels partits que conformen el pacte del botànic.

Els treballadors d'RTVV ens hem passat, des de la nit del 29 de novembre de 2013 fins fa uns mesos, escoltant, per part de PSPV, Compromís i Podemos, que la reobertura d'RTVV implicaria la recuperació dels nostres drets legítims com a treballadors.
Lamentablement, els fets no corroboren les paraules.
La coherència no es complix amb les promeses, ni les fetes als mítings ni a les reunions ni a les concentracions en la plaça de Manises ni, fins i tot, les fetes en seu parlamentària.

Amb aquesta actitud, generalment, ens hem trobat els membres del comité d'empresa quan hem parlat amb diversos representants d'aquests partits.

Del govern, com a màxim ens ha rebut el secretari autonòmic de Comunicació.

La sensació és que ens han anat enviant d'un lloc a altre, sense que ningú assumira cap responsabilitat ni aportara cap solució amb sentit comú.

Entendran, senyories, que els treballadors hem passat de la indignació pel trencament violent de les nostres carreres professionals i la injustícia pel tancament d'RTVV a la desesperança.
Ens sentim estafats quan s'anuncia, ara, que l'empresa va a obrir amb el mateix objecte social, el mateix empresari, les mateixes instal·lacions, però sense el capital humà que la feia moure.

Els treballadors d'RTVV no necessitem una reparació moral.
Els treballadors el que sol·licitem és que, si es vol recuperar el servici públic de radiotelevisió, aquest govern solucione i repare abans la barbaritat comesa per Alberto Fabra i el Grup Popular l'any 2013.
Els estem demanant que apliquen el dret reparador.
Perquè, senyories, estem parlant d'això, de drets laborals, i només que d'això.

Per aquest motiu, se'ns fa difícil d'entendre que un govern progressista parle de privilegis, quan allò que es pretén és recuperar un lloc de treball arrabassat de forma injusta, o abandone els treballadors, perpetuant l'acció d'un govern anterior irresponsable.

Més greu encara ens sembla que no s'aposte per una solució negociada que estalviaria moltíssims diners i temps als valencians.
En democràcia, el millor camí, el més efectiu, passa per la negociació.

Aquest govern, senyories, no pot perllongar la desfeta del servei públic de radio i televisió iniciada pel PP i la tragèdia de milers de famílies que han vist truncat el seu futur de forma violenta i il·legítima.

Nosaltres sempre hem tingut un tarannà negociador i una trajectòria conseqüent.
Ho férem durant la negociació del primer ERO, aquell que no anava a declarar-se nul, segons l'advocacia de La Generalitat, i era impecable, segons José Ciscar.

Ens mantinguérem també en la mateixa actitud quan Fabra anuncia el tancament i, després d'oferir una última proposta de viabilitat, negociàrem les condicions del comiat d'un ERO d'extinció, que va ser signat pels sindicats, deixant constància que no reconeixíem les causes i posant damunt la taula de negociació alternatives més econòmiques i amb menys cost social.

Ara també ho hem intentat amb aquest govern i els representants que han designat, però mai han volgut seure a parlar d'una solució pactada, una eixida que tancara el conflicte laboral i que resolguera definitivament l'horitzó jurídic.
La responsabilitat de les conseqüències de calat polític, econòmic, cultural i social serà d'aquest executiu.

L'última proposta del comité és de març d'aquest any.
Els síndics de PSOE, Compromís i Podemos ens enviaren a negociar amb el secretari autonòmic de Comunicació.
Posteriorment, aquest va rebre la proposta, però, com sempre, va argumentar que ell no era la persona amb qui parlar i ens va emplaçar al juí de l'Audiència Nacional.

No hem pogut mai, durant aquesta legislatura, raonar i debatre seriosament sobre la proposta dels treballadors d'RTVV.
No hi ha hagut voluntat negociadora ni de complir aquella promesa de recuperar els drets legítims dels treballadors.

Per a nosaltres, la solució negociada té quatre eixos fonamentals: el primer, facilitar la recuperació del servei públic de ràdio i televisió el més aviat; el segon, fer possible la recuperació del nombre més gran de treballadors del sector audiovisual, assolat pel tancament d'RTVV; el tercer, desenvolupar el contingut de la disposició addicional segona de la Llei 12/2015; i, el quart, dotar de la major seguretat jurídica el procés de recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió de la nostra comunitat.
Són quatre eixos per raonar sobre un futur sensat per a la plantilla d'RTVV i també per a la plantilla de la futura corporació.

La resposta ha sigut nul·la.
Per això, no entenem la diferència d'actitud respecte a altres treballadors, com ara els de l'antiga Imelsa o l'oferta de mediació del Consell respecte als treballadors d'Indra.

Aquestes decisions contrasten si s'ignora que RTVV tenia una plantilla i se'n posa en marxa una nova.
D'exemples de successió d'empresa també en tenim un recentment, en el sector privat, on Thyssenkrupp ha reobert Galmed i ha recuperat part de la seua plantilla.
Ho fa perquè sap que és la manera més ràpida i eficaç de ser novament actiu i competitiu en el mercat.

En aquest sentit, cal destacar també el canvi de tarannà del Consell i els seus representants respecte a empreses o bancs que mantenien contenciosos amb RTVV, SAU.
En aquests casos sí que hem constatat la celeritat i una predisposició al pacte que a nosaltres sempre se'ns ha negat.

Des de l'òrgan que hui represente, hem defensat sempre una solució negociada.
El comité d'empresa d'RTVV creu que no s'ha valorat suficientment que uns sindicats accepten que gran part dels seus companys no tornaran a l'empresa perquè, és evident, cal un redimensionament.
Nosaltres mai hem exigit que es reincorpore la totalitat de l'antiga plantilla, mai.

Per tots aquests motius i perquè no es pot reobrir una empresa sense el seu antic capital humà -això els empresaris que intenten saltar la llei i l'ètica-, el comité hem presentat dues esmenes de participació ciutadana a la proposició de llei que es debat i s'esmena en aquesta comissió.

La primera esmena és d'addició a l'article 43, a la fi de garantir que la contractació temporal deixe de ser arbitrària i contrària al dret laboral, com ha sigut habitual en l'antiga RTVV.
És per això que introduïm la utilització de les borses de treball en l'articulat.

La segona se centra en la disposició transitòria novena.
D'una banda, recull la referència al compliment de la clàusula sisena de l'acord de comiat de l'ERO, fruit de la negociació col·lectiva i que va obtindre el vist i plau de la inspecció de treball i de La Generalitat.
Per aquest motiu, este matí hem presentat una sol·licitud per reunir-nos amb els diversos grups parlamentaris que formen aquesta cambra per poder explicar-los amb més profunditat el que hui els exposem, segurs que els nostres plantejaments poden ser compartits per tots.

I ací entrem a parlar del model de la futura radiotelevisió i plataforma multimèdia dels valencians.
Observem amb preocupació com, en la proposició de llei, s'han allunyat vostés de paràmetres que quan estaven en l'oposició, fa poc més d'un any, defensaven.
Nosaltres estem per un model que garantisca el servei públic, que compagine de forma equilibrada la producció pròpia i l'externa.
De la proposició es conclou que, excepte els informatius, tota la resta de la programació i subministraments i equipaments tècnics són susceptibles de privatitzar.

L'anterior llei que vostés presentaren com a oposició fixava una producció pròpia del 50%.
¿Què els ha fet canviar?
¿On figura que un model de privatització siga més efectiu per als serveis públics?
¿No hem escoltat tots als experts que han passat per estes Corts defensant, sense excepció, un servei públic de qualitat?

Estem a favor del sector públic i d'una RTVV que promoga llocs de treball decents en el sector privat.

Per dir-ho clar i ras, si el seu model és el de Múrcia, Extremadura o Aragó, estan abandonant la possibilitat de crear una empresa de referència per als sectors audiovisual i cultural valencians -vaig acabant ja, senyor president.

Per aquesta comissió ha passat un paradigma de què es pot fer amb un mitjà públic amb llengua pròpia, com és el cas de Galícia.
Però tot apunta que vostés no van a seguir-lo.
D'això també en seran responsables.

Tampoc no han fet cas a autoritats acadèmiques i han perpetuat el model d'empresa de comunicació pública que depén de presidència.
¿S'imaginen què passaria si, des de la Secretaría de Estado de Comunicación, s'escollira la programació de Radiotelevisión Española?

Senyories, aquest comité d'empresa va ser el que va detindre en els tribunals la privatització de Canal 9, quan Eduardo Zaplana ho tenia ja tot apunt per a vendre-la.
Els sindicats de classe i els seus serveis jurídics van detenir, al TSJ, un ERO injust, el primer, mal fet de forma intencionada i que vulnerava drets fonamentals, fins i tot, Rosa Vidal donava com a màxim una improcedència.

Aquest comité d'empresa, aquestes forces sindicals i els seus serveis jurídics som tossuts i persistents quan sabem que tenim raó.
I, en aquest cas, estem convençuts que tornem a tindre-la, que cal recuperar gran part de la plantilla d'RTVV i que vostés no poden permetre que es cometa altra injustícia, es perpetue la barbaritat comesa pel PP i, al remat, als valencians els coste uns diners innecessaris.

I, per últim, un prec: invertir en una ràdio, una televisió i una plataforma multimèdia públiques no és un gasto.
Si volen fer les coses bé, escolten els professionals, i no dissenyen una empresa pública que els valencians no ens mereixem.
Tots volem una RTVV potent, sana econòmicament, però sobretot amb qualitat i rendibilitat social.
I això només s'aconseguix amb un pressupost digne, nomenant bons professionals, honestos, i allunyant la classe política de decisions que no els pertoquen.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Fitó.

Iniciem ara el torn dels grups parlamentaris.

Comencem amb el Grup Parlamentari Podem.
Té la paraula el seu síndic, l'il·lustre diputat senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyor Fitó.
Moltes gràcies per la claredat de la seua exposició.

En primer lloc, compartim amb vosté la seua valoració de la decisió del Consell d'Alberto Fabra.
Entenem que va ser una decisió unilateral, arbitrària i injusta.
Compartim amb tots vostés aquesta valoració.
No puc parlar-li com a representant del govern, com vosté entendrà, primer perquè estem en seu parlamentària i segon perquè el nostre grup no forma part del govern de La Generalitat.

Però sí que li puc avançar la nostra predisposició a estudiar amb vostés la viabilitat de les seues esmenes.
Hem rebut hui la demanda de reunió, serà la penúltima reunió segurament de totes les que hem tingut, a vosté li consta que n'hem fet moltes, i continuarem fent-ne.
Jo crec que n'hi han aspectes de les seues esmenes que són incorporables, que són fàcilment defensables, incorporables a la proposició de llei i confiem que altres grups puguen participar d'aquesta idea.

Compartim també amb vostés la idea que volem una radiotelevisió pública sana econòmicament, sostenible, de la qual els valencians i les valencianes puguen estar orgullosos.
No arribe de tota manera a trobar aquestos riscs dels quals vostés parla, del model de Múrcia, Extremadura o Aragó.
Jo crec que, en la mesura que hem participat en la redacció de la proposició de llei, nosaltres no teníem eixe model en el cap.
Mai l'hem tingut.

Nosaltres apostem, sí, pel model d'una empresa pública, però sí en garanties suficients com perquè no es produïxca el que podria ser una dependència perniciosa del govern de La Generalitat, siga el que siga, de la Presidència de La Generalitat.

Efectivament, a nosaltres ens ha sorprés alguna afirmació en eixe sentit, i sí que ens agradaria compartir en vostés on perceben eixos riscs també a l'hora de la programació, per vore si efectivament n'hi ha algunes mesures addicionals a afegir per a garantir primer, aquesta televisió pública robusta, que és el que volem, almenys eixe era el nostre esperit, i pot ser que la redacció continga alguna feblesa que se pot esmenar, se pot millorar en el tràmit parlamentari.

I també el que volem és transmetre que nosaltres hem estat sempre a favor de una solució negociada, en el sentit que hi ha un espai de negociació, que és l'espai de l'audiència nacional, en el qual bé es podria parlar en total claredat dels diferents escenaris jurídics als quals La Generalitat s'enfronta.

I per tant, jo cride una vegada més que s'òbriga eixe espai de negociació amb els representants de La Generalitat i que puga avançar-se al mateix temps que s'avança en la redacció de la llei, en la definició del model, en la convocatòria del consell rector i del director o directora general, que es puga paral·lelament fer un procés de negociació en els extreballadors en el qual se'ls escolte com a part de la controvèrsia jurídica, però també com a eixe capital humà, eixos professionals, eixa experiència acumulada.

Per tant, en la mesura que pugam parlar, pugam avançar, pugam incorporar part de les seues esmenes, pugam trobar acords i també pugam compartir eixos riscs dels quals vosté parla, estarem disposats a fer la reunió el més aviat possible.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Té la paraula l'il·lustre diputat, el senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenos días, señor Fitó.

Mire, creo que nada se puede añadir a la exposición que usted ha hecho.
Creo que es una descripción casi perfecta de lo que ha pasado y de cómo estamos.
Y créame que, cuando le digo que entendemos la frustración que sienten ustedes, los extrabajadores, los representantes de los extrabajadores, nada puedo añadir y creo que nada más puedo preguntarle.

Simplemente decirle que leeremos, este grupo parlamentario leerá con atención las enmiendas que ustedes han presentado, y por supuesto escucharemos, como no puede ser de otra manera, sus explicaciones en la reunión que sin duda tendremos la semana que viene.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Subiela.

Correspon ara, per tant, el torn al Grup Parlamentari Compromís, i per a tal efecte té la paraula l'il·lustre diputat, el senyor Josep Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Bé, benvingut, senyor Fitó.

La veritat és que és veritat que en esta comissió es trobava a faltar la veu dels treballadors, per tot el que fa a este procés legal que hem mamprés, de cara a obrir la nova ràdio i televisió valenciana.

Dir-li, primer que res, que acceptem una part de la crítica, com a Compromís, que ens està fent, en el sentit que les coses no estan anant tan ràpid com voldríem i que evidentment voldríem que tot haguera anat de manera més avançada i també mos posem a la seus disposició per a intentar negociar el que faça falta i si fa falta, demanar que n'hi haja una taula de negociació com cal.

En este sentit, la veritat és que la seua intervenció ha segut bastant clarificant, perquè n'hi ha moltes de les preguntes que m'interessava fer-li este matí, que ja les ha contestat.
Vosté ha parlat evidentment del redimensionament de la plantilla de la nova RTVV, la qual cosa és bastant interessant, perquè desmentix d'alguna manera.
.
.

En alguna reunió interna que havíem tingut ja havia vist que vostés anaven per ahí, però sí que en articles de premsa, opinions, etcètera, etcètera, la veritat és que mos havíem marejat una miqueta i donava un poc la sensació que els sindicats de Radiotelevisió Valenciana optaven pel tot o res, en el sentit de la incorporació de la totalitat de la plantilla anterior al primer ERO.

Després, jo també m'he quedat.
.
.
Tindrem temps de parlar de les dues esmenes que han plantejat vostés.
Sí que m'interessa.
.
.
Vosté parla de l'esmena de l'article 43, referida a la contractació temporal.
Però la contractació del personal, el punt 5, també que em donara la seua opinió, quan parla dels principis d'igualtat, publicitat, mèrit i capacitat, també que em parlara de la seua opinió.
.
.

Ja ha dit alguna cosa, sobre la disposició transitòria novena, del personal extingit del grup RTVV i com s'està plantejant que foren l'exempció de les proves d'accés d'este personal de la nova RTVV.

També ens agradaria, perquè és una visió diferent a la que tenim, d'alguna manera potser està molt bé que n'hi haja una veu crítica des de fora que mos diga el que vosté mos acaba de dir, sobre el tema de la privatització contra la producció pròpia.
D'alguna manera, vosté acaba de dir una cosa bastant forta ací, i és que excepte els informatius, tot és susceptible de ser privatitzat.

I mos agradaria que, article per article, puguérem asseure-mos i mirar quina és l'opinió que té d'açò i evidentment, si és susceptible de canviar-se coses o de negociar-se més coses, evidentment des del nostre grup parlamentari estarem oberts a tot això.

I em sembla que ja no tenia res més que preguntar-li.
Res més, moltes gràcies per haver vingut.

El senyor president:

Gràcies, senyor Nadal.

Seria ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.
I per a tal efecte, donem la paraula a la il·lustre diputada la senyora Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Fitó, benvingut a esta comissió.
Som conscients, jo crec que vostés també ho saben, de la situació complicada en relació als extreballadors de Radiotelevisió Valenciana, i a la millor segurament vostés no ho creuen, però des d'este grup i des d'esta comissió hem buscat totes les fórmules possibles per a intentar consensuar i articular el model de la nova radiotelevisió valenciana en moltes de les demandes que vostés ens plantegen.

Jo estic convençuda que vostés han llegit esta proposició de llei detingudament, però no li he escoltat ninguna referència a este projecte, més allà de dir-mos que estem plantejant la recuperació dels mitjans de comunicació públics en un model governamental.
No era, per descomptat, la nostra voluntat, i crec que, si tornen a mirar o a llegir el projecte amb una altra mirada, es donaran compte que estos mitjans de comunicació públics que volem recuperar no són governamentals, és un nou model de ciutadania.

Vosté ens parla d'una radiotelevisió potent, de qualitat, de rendibilitat social i amb bons professionals.
Senyor Fitó, no acabe de vore en quina part d'este projecte de llei vosté creu que nosaltres no hem apostat per una radiotelevisió potent.
On creu que hem renunciat a la qualitat i on creu vosté que hem renunciat a tindre bons professionals.
Jo no ho veig, però segurament si vosté ho veu, ens pot ajudar a clarificar.

Perquè nosaltres també compartim que la nova radiotelevisió valenciana ha de comptar en els millors professionals.
I en este projecte de llei s'articulen mesures per a garantir no sols la transparència, l'objectivitat, la igualtat, el mèrit i la capacitat, que són les normes bàsiques de funcionament de l'administració pública.
Si té algun altre model, també estaríem encantats que mos el poguera fer aplegar.

Jo crec que el model que hui presentem, senyor Fitó, disculpe'm, no és la tele de Múrcia.
No és la tele d'Extremadura.
No és la tele d'Aragó.
És injusta eixa apreciació per la seua part.
Crec que estem front a un nou model, amb les seues mancances, sense dubte.
Però crec que hem arreplegat en este projecte probablement el millor que hui hi ha damunt de la taula.
Almenys també el que és possible per a nosaltres poder arreplegar.
Per això, crec que deuríem tindre una altra mirada a este projecte de llei.

I acabe, president, agraint-li, senyor Fitó, la seua intervenció, la defensa dels treballadors, extreballadors de Radiotelevisió Valenciana.
Està vosté en tot el seu dret.
És la seua responsabilitat, i nosaltres seguirem treballant en este espai d'esmenes per a intentar apropar també esta proposició de llei als interessos que vostés hui han defensat ací.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Peris.

I per tal de cloure les intervencions dels grups parlamentaris, donem la paraula al Grup Parlamentari Popular, i per tant a l'il·lustre diputat Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia, senyor Fitó.

En primer lloc, dir-li que, com no pot ser d'altra forma, atendrem les seues esmenes, els seus plantejaments, i tindrem la reunió la setmana que ve, vaja, entenc que ha de ser ja la setmana que ve.
I vaja per davant, com li dia, la disposició del meu grup parlamentari.

Dia vosté en la seua intervenció, després de criticar l'acció del govern del Partit Popular i d'este grup parlamentari, que se senten desesperançats perquè mai han tingut la possibilitat d'asseure's a negociar o a buscar una solució pactada en l'actual Consell.
I jo m'atreviria a dir, no només en els partits que estan formant part de l'actual govern, sinó tots aquells que el sustenten.

I me venia al cap que esta mateixa sensació és la que va tindre el Partit Popular durant tot el temps que van durar les decisions que vàrem prendre respecte a la Radiotelevisió Valenciana, allà en desembre del 2011, quan vàrem plantejar a tots els grups parlamentaris el primer document de bases per al consens, que va tindre la resposta negativa absoluta de tots els grups parlamentaris en aquells moments en l'oposició, i que es varen oposar constantment a totes i cada una de les decisions que es varen plantejar per a intentar fer viable una radiotelevisió valenciana.

Dir-li també que, al final de la correguda, este grup parlamentari té la sensació que anem a una llei molt similar a la llei que va aprovar el Partit Popular en el 2012.
De fet, un percentatge molt elevat dels articles són idèntics als que tenia la llei del 2012.
I pel que pareix, a pesar del que hem estat sentint com a grup parlamentari i com a partit polític al llarg dels últims anys, doncs amb una plantilla no idèntica a la que plantejava en el seu moment el Partit Popular, sinó inferior.

I tot açò després de sentir en seu parlamentària -i ho vaig dir en el últim ple- després de sentir.
.
.
, i podria haver utilitzat moltíssimes intervencions, però no vaig voler utilitzar intervencions de gent que no estiguera en la cambra i vaig utilitzar la del senyor Morera i la del senyor Montiel.
Quan el senyor Morera dia allò de Â«tenim els mitjans, tenim el personal, tenim la capacitat, no volem una nova radiotelevisió valenciana, és una qüestió de voluntat política i el que hem de fer és posar-la en marxa jaÂ».
A la qual cosa el senyor Montiel contestava: Â«Té tota la raó del món el senyor Morera, és una qüestió de voluntat política.
Â»

Bé, doncs eixa voluntat política sembla ser que l'actual govern tripartit l'ha perdut.
Sembla ser, no.
Amb tota seguretat l'ha perdut.
Ara ja els parlen als treballadors, ja els parlen a vostés d'articles, ja no parlen de persones, ja no els miren als ulls, ara ja els parlen d'articles.
Abans tenien totes les solucions, tenien totes les respostes.
Ara no saben no contestan, com a mínim.

Bé.
Dir-los que, des del nostre punt de vista, hi ha hagut una utilització total d'estos grups parlamentaris que hui estan sustentant al govern dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana, del seu dolor, i la veritat és que no acabe d'entendre, no acabem d'entendre des d'este grup parlamentari si tant de dolor ha valgut la pena, ha tingut sentit, per al final definir una televisió valenciana com la que va definir al 2012 el Partit Popular en la seua llei, amb un número de treballadors.
.
.
, torne a dir, a vore com queda el tema, però pel que estem sentint i pel que sabem, un número de treballadors si no idèntic, menor al que se plantejava en el seu dia.

Com li dia, vostés diuen que han detectat en estos grups parlamentaris i en l'actual govern una falta de voluntat per a arribar a una solució negociada, han trobat una falta de voluntat per a seure's i buscar solucions, exactament la mateixa falta de voluntat que vàrem trobar nosaltres quan estàvem en el govern.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Bellver.

Disposa ara vosté de temps per tal de contestar, afegir, tot allò que considere oportú.

El senyor Fitó Roselló:

Moltíssimes gràcies.

Bé.
Començarem per ordre.
Senyor Montiel, li agraïm igual que a tots eixa predisposició per a estudiar les esmenes que nosaltres hem presentat hui.
Bé, en pilota diuen, Â«a estes hores, pilotes novesÂ», no?
que és allò que se diu en castellà Â«a buenas horas, mangas verdesÂ».
Vull dir, parle en general.
Nosaltres portem ja molt de temps demanant que se'ns escolte però de debò i que hem de seure a negociar i a parlar.

Sembla que tenim una interpretació diferent de la llei, de la proposició de llei.
Perquè és evident que en eixa proposició de llei, tal com està redactada, segons el model i segons allò que se pot traure a concurs, és el mateix que passa en altres televisions d'àmbit autonòmic com a Múrcia, Aragó i Extremadura, on la majoria de la programació està externalitzada.
I això ens porta a la privatització, i això ens porta a la degradació dels llocs de treball.

Fa un mes, en la televisió d'Aragó, en les Corts d'Aragó, se va presentar la plantilla de radiotelevisió d'Aragó.
El comité d'empresa protestant per la baixa qualitat dels contractes i per les deficients condicions laborals d'Aragó.
Nosaltres advertim, no volem una televisió com la de Múrcia, com la d'Aragó i com la d'Extremadura.
I llegint la llei, la consulta i la proposició, se desprén això.
És una qüestió interpretable.

Ens agrada, per part del senyor Montiel, que s'òbriga la porta a una solució negociada.
És el que venim demanant des de sempre el comitè d'empresa.
Creiem que no s'ha d'anar a l'escenari de l'Audiència Nacional perquè estem en un àmbit polític i vostés tenen l'obligació de solucionar açò des del terreny polític i no arribar a l'Audiència Nacional.
Vostés són els que tenen l'obligació de recuperar i d'establir eixe dret reparador que nosaltres, els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana creguem que ens mereixem.
Jo torne a fer des d'ací una crida a la negociació.

Senyor Subiela, ens agrada molt que ens entenga però el moviment se demostra caminant i les seues propostes i les seues declaracions no aporten res per a solucionar la situació de la plantilla de radiotelevisió valenciana.
No aporta res.
Tot el contrari.

Senyor Nadal, mire, moltes gràcies per admetre la crítica i per evidenciar que si ens haguérem assegut a negociar des de fa molt de temps, a escoltar-nos i que el govern ens haguera escoltat, no hi hagueren hagut eixos malentesos que algú malintencionadament ha publicat.
Perquè els treballadors de radiotelevisió valenciana portem un any suportant una campanya injusta, plena de falsedats i mentides i infàmies i calumnies en la premsa valenciana.
I això és així.
Si ens haguérem assegut a negociar si vostés ens hagueren escoltat, tots eixos malentesos que el comité d'empresa vol que torne la totalitat de la plantilla i coses així que nosaltres -i està negre sobre blanc- nosaltres hem proposat que no és així.
.
.

Però si este és el primer comité d'empresa de l'estat espanyol que està diguent que s'ha de redimensionar la plantilla d'una empresa!
Si és que això no ha ocorregut mai.
Si és que una mostra de responsabilitat i de sentit comú com aquesta no s'ha produït mai.
Si nosaltres estem disposats a negociar perquè sabem quin és el problema de les arques de la Comunitat Autònoma Valenciana.
Si és que nosaltres, l'única cosa que demanem, és seure a negociar i que se'ns escolte, perquè les nostres propostes creem que estan carregades de sentit comú.

Respecte a les esmenes, com ja he dit, la segona se centra en la disposició transitòria novena, la de la clàusula sisena de l'acord del comiat de l'ERO.
I eixa esmena proposa la validació dels processos de selecció de personal que es van fer en RTVV i que van respectar els principis d'igualtat, publicitat, mèrit i capacitat i creem que està en coherència amb l'article 43 de la pròpia llei.
Perquè és que, si no, anem a entrar en un bucle històric que cada vegada que canvie un govern va a retirar les oposicions anteriors.
I creiem que nosaltres hem passat ja eixes proves de selecció i que, a més a més, existeix jurisprudència.

Senyora Peris, mire, les coses no se solucionen ni amb una cita de Joan Fuster, ni amb una d'Antonio San José, ni parlant, ni diguent paraules.
Se busquen demostrant que se té voluntat negociadora i que se vol escoltar els treballadors i això este govern no ho ha fet.
No ens hem assegut mai a parlar.
Parla vosté.
.
.
, és molt fàcil adonar-se que estem de camí cap a un govern governamental, senyora Peris, molt fàcil.
Ahir, sense anar més lluny, la secretaria de comunicació treia pit que s'havien presentat tres-cents projectes de programes per a la futura radiotelevisió valenciana.
La secretaria autonòmica de comunicació depén del govern valencià.

Des del govern valencià se va a triar quins són els programes, perquè s'ha proposat una selecció, una consulta, per a seleccionar eixos programes.
Les coses se fan bé.
Primer se constituïx l'empresa, els directors generals, el consell rector i, a partir d'ahí, se funciona.
Les presses no són bones.
Jo no he dit que no compten amb bons professionals i amb professionals honestos.
Li he dit, però sembla que vosté no m'ha escoltat, li he pregat a vostés que facen això.
Jo no he dit que no vagen a comptar.
Nosaltres, fins ara, tenim més bona fe que Bambi, per això ens va com ens va.
Jo he dit, els he demanat, els he pregat.
I bé, respecte al model, jo crec que no és injusta la nostra apreciació.
De la proposició de llei se desprén això.

Senyor Bellver, no ha contestat a res del que jo li he proposat.
Ha utilitzat la seua al·locució per.
.
.
, bé, no diguem-ne, li ha paregut.
.
.
, ha admés que nosaltres hem fet crítica però després ha utilitzat les meues paraules per fer oposició.
Mire, ja li ho vam dir una vegada.
No utilitze el dolor dels treballadors de radiotelevisió valenciana.
Esta és la segona vegada que compareix un representant dels treballadors de radiotelevisió valenciana i que té l'oportunitat de parlar cara a cara amb el Partit Popular.
Vostés han tornat a desaprofitar l'oportunitat de demanar-nos perdó a nosaltres i a les nostres famílies per tot el patiment i el dolor que va provocar la seua decisió injusta.

Fins ací la meua al·locució.
Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Té una intervenció d'un minut.

El senyor Bellver Casaña:

Molt ràpidament.
És una compareixença que ha demanat el senyor Fitó per a parlar de la llei.
Que vinga el senyor Fitó ací a dir-li al representant del Grup Parlamentari Popular què és el que ha de dir i què és el que ha de fer, no és el paper d'esta comissió.
Jo no sé si és la segona vegada que parlem en seu parlamentària en una comissió.
Ho hem fet en més ocasions, en moltes ocasions en reunions que han tingut a dos bandes.
Però, en qualsevol cas, el que jo torne a dir-li és que s'ha fet un ús interessat del dolor dels treballadors i això vull ratificar-ho.

El senyor president:

Molt bé, queda clara la seua postura senyor Bellver.

(Veus) No, és que no es poden establir diàlegs.

Donem les gràcies al senyor Fitó i passem a la següent compareixença.
Gràcies.

Compareixença del senyor Francisco Rodríguez Baixauli

El senyor president:

Francisco Rodríguez Baixauli.

Molt bé.
Preguem una miqueta de silenci i començaríem la segona compareixença.
Bon dia i benvingut a seu parlamentària també.

El senyor Rodríguez Baixauli:

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia senyors i senyores diputats i diputades, membres de la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual.

Sóc Francisco Rodríguez Baixauli, assessor jurídic de la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana i em dirigisc a esta comissió en nom de l'Associació de Consumidors i Usuaris per tal, per un part, de manifestar les nostres impressions sobre la Proposició de llei del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic de titularitat de La Generalitat per a defensar la proposta d'esmena que hem presentat a l'esmentada proposició de llei.

La Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana va registrar-se el 13 de març de 1989 i és una de les associacions de consumidors més representatives a la comunitat, amb oficines provincials, a València, Alacant i Castelló, a més de col·laboracions amb diferents municipis per a la gestió de les oficines d'informació al consumidor i de convenis amb entitats públiques i privades per a la defensa, protecció, promoció i formació en els drets dels consumidors i usuaris de la Comunitat Valenciana.

Dic per davant que la unió de consumidors està plenament a favor que la nostra comunitat dispose d'uns mitjans de comunicació de radio i televisió públics i de qualitat, per tal de difondre la cultura i la identitat del poble valencià però també d'informar de les notícies rellevants a la Comunitat Valenciana i assessorar als ciutadans de tots aquells aspectes que els afecten, incloent, sens dubte, dels seus drets com a consumidors i usuaris, així com les incidències i problemes més habituals i com resoldre'ls.

La participació activa de les administracions públiques en la protecció i defensa dels drets dels consumidors i de la participació de les associacions de consumidors i usuaris és un imperatiu, no tan sols constitucional derivat de l'article 51 de la Constitució, sinó també de l'article 9 de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana i de l'article 3, apartat 2 i l'article 4, apartat 6 de l'Estatut dels consumidors i usuaris de la Comunitat Valenciana.

Resulta, per tant, convenient, a consideració de la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana, que sent un deure de les administracions públiques la defensa, protecció i promoció dels drets dels consumidors i usuaris, també les Corts Valencianes ressalten adequadament la importància d'esta obligació en la normativa de la proposició de llei que ens ocupa.

Precisament, la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana ha presentat una esmena a la proposició de llei que tractem, sol·licitant la modificació de l'article 19 referit al Consell de la Ciutadania.
Entenem que és essencial la participació activa de les associacions civils i socials més representatives de la Comunitat Valenciana per tal que el Consell de la Ciutadania tinga la visió i al seu temps la representació més àmplia possible de la societat valenciana.

Per això, l'esmena que hem plantejat és que almenys huit dels tretze membres del consell de la ciutadania siguen designats per diferents associacions.
Entre altres associacions de consumidors i usuaris, associacions de veïns, associacions de comerciants, associacions de joves, etcètera.
En tot cas, hem de dir que precisament les associacions de consumidors i usuaris són les que millor poden representar als ciutadans com a usuaris dels mitjans de comunicació i com a oients i telespectadors.

La Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana ha plantejat diferents queixes i reclamacions en l'àmbit dels mitjans de comunicació, especialment en el referent a continguts de programes i també publicitat que apareix en estos mitjans.
De tal forma que les associacions de consumidors coneguem de primera mà els problemes i incidències dels telespectadors i usuaris dels mitjans de comunicació, sent essencial la nostra participació activa en este consell de la ciutadania com a consell consultiu.

A més, la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana participa activament en diferents consells consultius de la Generalitat valenciana, com l'observatori del comerç, el Consell de Salut de la Comunitat Valenciana, consell de consumidors i usuaris, comité ètic per a la investigació clínica, Mesa per la rehabilitació de la conselleria d'habitatge, Mesa de l'accessibilitat.
Amb la qual cosa les associacions de consumidors tenim una visió completa i global per poder assessorar este consell de la ciutadania de la millor forma possible.

S'ha de tenir en compte que la quasi totalitat dels consells consultius, especialment els de nova creació, com pot ser la futura Comissió Consultiva del Consell de Transparència, establixen ja en la seua normativa quines associacions van a participar com a membres i són estes les que designen els seus representants, tant titulars com a suplents.
De forma que són les associacions les que participen directament amb estos consells consultius representant als ciutadans de la comunitat i no personals a títol individual.

Per això, la nostra proposta d'esmena és que la Llei de servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic reconega directament la participació activa de les associacions més representatives de la Comunitat Valenciana -especialment les associacions de consumidors i usuaris- en este consell de la ciutadania nomenant tant a titulars com a suplents, per tal d'assegurar que el consell puga reunir als seus membres i exercir correctament les seues funcions amb la majoria o totalitat dels seus membres.

És cert que la proposició de llei nomena un reglament orgànic, però entenem que no es pot deixar que siga una norma inferior la que establisca en un possible futur estes qüestions de la designació dels membres del consell de la ciutadania, sinó que la pròpia llei és la que ha d'establir i assenyalar la participació activa de les associacions i col·lectius de referència i més representatives per tal de defensar al telespectador i usuari dels mitjans de comunicació, entenent que són les associacions de consumidors i usuaris les que poden millor actuar en este àmbit.

Per això, des de la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana esperem que es tinga en compte l'esmena que hem plantejat de l'article 19 de la Proposició de llei del servei públic de radiodifusió i televisió donant entrada a les associacions i, especialment, les de consumidors i usuaris.

En últim lloc, vaig a referir-me en esta compareixença a la disposició transitòria segona de la mateixa proposició de llei del servei públic de radiodifusió i televisió, atés que establix un nomenament provisional del representant del consell de la ciutadania al consell rector i no serà el consell de la ciutadania qui nomene fins un any després de la seua constitució.
Este nomenament provisional s'assumirà, segons esta disposició transitòria segona per la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual de Les Corts.

Per una part, entenem que este retard en la designació d'una persona al consell rector és excessiu, ja que deixa sense participació activa durant tot un any al consell de la ciutadania i especialment sense veu en el consell rector a les persones que han de defensar i manifestar activament el paréixer dels usuaris.
Per altra banda, la designació provisional entenem que hauria de recaure en les entitats i organismes que millor poden representar i defensar als ciutadans i usuaris valencians dels mitjans de comunicació, és a dir, en les associacions de consumidors i usuaris més representatives de la Comunitat Valenciana.
Bé indicant que seran estes qui designen provisionalment els representants del consell de la ciutadania, el consell rector o, almenys, que la comissió de radiotelevisió valenciana tinga en compte este suggeriment per tal de fer el nomenament amb algun representant de les associacions de consumidors per tal de garantir la millor defensa i protecció dels consumidors i usuaris de la Comunitat Valenciana.

Gràcies a tots i quede a la seua disposició per a fer els aclariments que corresponguen.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Donem pas ara a les intervencions dels grups parlamentaris.
En primer lloc té la paraula l'il·lustre diputat el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, per la seua compareixença, senyor Rodríguez.

Sembla d'entrada interessant el que vosté planteja, però jo tinc, en fi, algunes dificultats jurídiques per a vore-ho.
Començant per on vosté ha acabat, clar, la disposició transitòria segona parlava d'aquest termini perquè, com que feia falta -és una qüestió de coherència- com que feia falta un reglament per a regular el mecanisme per a la tria dels membres del consell de la ciutadania, se pensava que no s'aplegaria a temps i la urgència per constituir el consell rector i, per tant, fer el disseny empresarial i començar el treball de la nova radiotelevisió valenciana obligava a no ajornar, a no posposar la composició del consell rector al naixement del consell de la ciutadania.
I, per tant, era una qüestió tècnica.

Tornant a l'article 19, mire, jo tinc algunes reserves tècniques i per tat tecnicojurídiques i algunes polítiques.
El problema de quan parlem d'organitzacions més representatives -i jo estic totalment d'acord amb vosté que la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana és una d'elles, de les organitzacions més representatives- n'hi ha problemes de vegades en alguns sectors concrets -perquè la nostra societat és molt viva, molt rica, molt plural- per a determinar la representativitat en alguns espais.
Per exemple, en les associacions de menors que no conec, no sé ben bé què poden ser, o les associacions de comerciants, on n'hi ha moltes associacions de comerciants i no n'hi ha un mecanisme jurídic per a determinar la representativitat.
No sé si el número d'afiliats, no sé si.
.
.
, en fi.
Vull expressar-li els meus dubtes tècnics i jurídics.

I el que veig també és que les associacions de veïns que també tenen diferents espais de confluència, no?
, o d'articulació.
Vull dir, això seria un problema tècnic jurídic que, segurament, seria resoluble.
Però que seria resoluble a la millor mitjançant un reglament, i torne a la mateixa, mitjançant una norma que definisca el criteri de representativitat, perquè no sempre en eixos espais socials n'hi ha prèviament un mecanisme que puga mesurar la representativitat i potser s'hauria de crear i tot això ajornaria el procés.
Vaja per ahí el meu dubte tecnicojurídic.

I, per una altra banda, n'hi ha també un dubte polític, si em permet dir-ho i expressar-ho així.
De vegades, moltes vegades, amb massa freqüència algunes estructures que es basen en aquestos espais es convertixen en espais de conflicte o de rivalitat entre forces polítiques que intenten utilitzar o capitalitzar organitzacions i associacions.
No dic que siga el cas de la unió de consumidors ni molt menys, però històricament ha ocorregut en altres espais d'articulació social i, per tant, crec que nosaltres manifestem la nostra disposició a estudiar-ho i a parlar-ho i a buscar una fórmula.
Però, ja li dic, li avance algunes dificultats que trobe així a primer cop d'ull, tècniques i tal vegada, fins i tot, polítiques, fins i tot, eh?
No vull dir que ho siguen.
Però sí que me.
.
.
, tota la nostra disposició a parlar i a intentar trobar un punt.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El torn ara del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Bienvenido, señor Rodríguez.

Mire, jo veig molt interessant la seua aportació perquè una de les funcions d'este consell de la ciutadania era precisament el control de l'audiència i, a la millor, qui millor que controlar l'audiència que les associacions de consumidors i usuaris.
Per eixa part crec que potser molt interessant i segur que ho estudiarem.

Després, el que és en sí el gros de l'esmena, ja li dic que nosaltres, el nostre grup parlamentari, va ser el primer que en la primera proposició que férem en la reunió del dictamen va ser que, si n'hi havia un llistat d'associacions, havíem de tancar-lo.
Perquè és un problema, és més o menys el mateix que ha dit el senyor Montiel, com dictaminem quines associacions i quines no estan legitimades per a elegir o no elegir.
Ací n'hi ha punts que deixa molt oberts: l'associació de menors, l'associació de joves, l'associació.
.
.

Nosaltres la primera proposició va ser un llistat d'associacions però molt marcades, molt concretes, que en un debat se dictaminaren qui pot ser representatiu i qui no i qui està legitimat.
Per tant, no vegem esta part de l'esmena però sí vegem el punt a.
A la millor les associacions de consumidors i usuaris podríem trobar la manera que sí tingueren eixa participació, eixa aportació al consell de la ciutadania que aglutinen, d'alguna manera, el que és la funció -que sí que l'havien donat i que també era interès nostre- del control d'eixa audiència.

Per tant, simplement dir-li que açò sí, ens pareix interessant i mirarem amb atenció la possibilitat d'incloure o de vore com podem ficar la presència de vostés en la futura llei.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Subiela.

És el torn ara del Grup Parlamentari Compromís i per a tal efecte donem la paraula a la il·lustre diputada la senyora Mònica Àlvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Molt bon dia.

Agrair avui la seua presència, la seua predisposició i el treball que esdevé de l'esmena que vostés han presentat a l'article 19 del consell de la ciutadania, que ja li avance que en el meu grup estudiarem.

Incidint en la seua compareixença, doncs m'ha agradat molt sentir quan vosté ha fet referència a la paraula Â«entre altresÂ».
Perquè si mirem atentament l'esmena.
.
.
Ah!
No se sent?
(Se sent una veu que diu: Â«Sí.
Â») Sí?
Açò està enganxat.
(Sorolls) Si mirem atentament l'esmena, vosté parlava de huit entitats que haurien de ser proposades per al consell i com ja li comentaven els nostres companys, nosaltres entre eixes huit entitats doncs trobàvem a faltar a majors, trobàvem a faltar a dones, trobàvem a faltar a empresaris, sindicats, músics.
Tot un seguit d'associacions per les quals entrem en allò que els meus companys estaven referint anteriorment i que seria difícil d'aclarir.

Però ja li dic que compartim alguns dels motius de l'esmena que ens ha fet arribar, tot i que algunes coses s'haurien d'explicar millor per la seua part i per la nostra part.
Com per exemple, i com a detall, quan vostés parlen en l'explicació de l'esmena, de llevar la paraula Â«políticaÂ» quan simplement ens estem referint a la condició política de ser valencians o valencianes.
Una cosa que caldria explicar a la millor per part nostra.

Totalment d'acord que és una gran aportació.
I m'agrada molt que vostés hagen incidit en la figura de la suplència.
Pensem i ens comprometem que podríem estudiar perquè fora inclosa.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Àlvaro.

Ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.
Donem la paraula a la il·lustre diputada la senyora Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Sí, gràcies, president.

Bé, senyor Rodríguez, moltes gràcies per la seua aportació.
Jo crec que, a banda d'altres coses que han comentat els meus companys en la comissió, jo vull destacar la importància que la Unió de Consumidors haja donat el pas de fer la seua aportació a una nova televisió valenciana.
I vull destacar-ho perquè jo trobe ahí un puntet d'implicació en què açò siga de veres el mitjà públic que tots volem i que hem de fer entre tots.

Des del nostre grup entenem perfectament l'esmena que ha presentat respecte a les associacions o la implicació de col·lectius a la nova televisió valenciana.
Me vaig a centrar sols en allò que pertoca a la unió de consumidors perquè és veritat que n'hi ha un llistat on segurament no queda molt ben reflectit o els criteris no els tenim clars respecte a altres col·lectius, però sí en la unió de consumidors.
A més me consta que altres associacions, en el mateix àmbit que vostés, també estan interessades però no han presentat, és veritat, no han presentat la proposta de participació, però sí estan interessades en la constatació d'eixe mitjà públic de la televisió.

Ens pareix interessant que la veu de la unió de consumidors estiga dins de la nova televisió valenciana, sobretot per dos punts que vostés fiquen en l'esmena per difondre drets i obligacions dels consumidors i dels usuaris, i perquè, tal com tots entenem, el seu primer objectiu és la defensa dels consumidors i els usuaris.
I en la nova televisió valenciana, com a mitjà públic de tots i totes, és important.

Sols n'hi ha una pregunta, i va també dirigida a la.
.
.
a la participació, al que ha dit la meua companya del Grup Compromís, quan vosté parla de llevar el terme Â«condició políticaÂ».

Igual no és el millor terme que podíem haver ficat, però jo el que no vull.
.
.
, i crec que entre tots hem de mirar-ho.
Perquè, al final, sols per a aparéixer el terme política, pareix que tinga unes connotacions negatives i, des d'ací, jo crec que hem de defensar el contrari.
Però, sobretot, perquè si deixem sols el terme com Â«condició de valencians i valencianesÂ», ¿qui o què determina eixa determinació de valencians o valencianes?
Ahí és un poc.
.
.

I respecte als criteris de quins han de ser la resta d'associacions que tinguen veu o no en la televisió valenciana, jo crec que ahí som els grups polítics, també, que haurem de marcar els criteris de representació.
I parlem jo crec que més de membres de tal associació, número de membres i tal, que de afiliats, que això sí que és un terme dirigit la majoria de voltes a partits polítics.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Caballero.

Donem la paraula ara a l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Rodríguez, vaja per davant que, com ja vaig anunciar en els treballs de la comissió que preparava esta proposta de proposició de llei, el Partit Popular va a presentar una esmena en estos termes, precisament perquè estiga establert, dins del que és esta llei, quins han de ser els representants.

Mire, curiosament, i el que dic ací ho vaig dir en els treballs de la ponència, el Consell actual, els grups que estan sustentant el Consell han utilitzat com a base d'esta llei la llei canària.
És cert que la llei canària estava basada en la llei valenciana del 2012.
Però, en este cas, en concret, han utilitzat la llei canària quan parla del consell de ciutadania i, curiosament, utilitzant, com han utilitzat de base eixa llei, doncs en este punt en concret no l'han seguit.
La llei canària sí establix clarament quins han de ser els representants i de quins col·lectius.

Parla la llei de: doncs representants dels sindicats, dels empresaris, de la indústria cultural, del sector audiovisual, dels periodistes, dels consumidors, del consell escolar i de les universitats -de cada una de les universitats canàries en aquell cas-.
És a dir, en este punt en concret, el tripartit, a l'hora de la redacció, s'ha separat radicalment del que dia la llei que han utilitzat com a base per a la redacció.

Mosatros entenem que açò no té massa sentit.
Sobretot no té massa sentit malgastar l'esforç associatiu que fa la mateixa societat; en este cas, la societat valenciana.
La societat valenciana està estructurada perfectament.
Està organitzada a través de col·lectius.
I malgastar el treball que ja ha fet eixa societat associant-se mos pareix que no té absolutament ningun sentit.
Estem encara rematant esta esmena.
No sé si al final anem a anar a plantejar directament el que entenem que han de ser els representants d'eixe consell, o dir que, almenys, la selecció es faça entre aquells col·lectius que ja estan representant la societat.
.
.
la societat valenciana.
Sincerament, mos pareix un error garrafal malgastar eixe esforç d'organització associatiu que ja té fet la societat valenciana.

I exactament el mateix respecte a la disposició transitòria segon.
Diu vosté: Â«Home, és que va a tardar un any que, efectivament, eixe representant del consell de la ciutadania siga representant del consell de la ciutadania, ¿no?
, de la voluntat del poble valencià a través dels seus col·lectius, no a través dels seus representants políticsÂ».

I jo afig una cosa més: i no va a ser representant d'eixe consell de la ciutadania, des del meu punt de vista, en el moment més important, quan se van a prendre les decisions més importants, que és el moment en què se va a ficar en marxa eixa nova radiotelevisió valenciana.
I, curiosament, eixe any, el representant que, en teoria, deuria ser-ho del consell de la ciutadania, ho serà dels partits polítics que estiguen representats en esta cambra, perquè seran els partits polítics representats en esta cambra qui triaran eixe representant.

Home, i no vaig a criticar-ho, però, normalment, el representant que isca com a membre o en representació del consell de la ciutadania, ho serà clarament de la majoria absoluta que tenen en este moment els partits que estan sustentant el Consell.

Per tant, no només agraïsc la seua esmena de modificació, sinó que.
.
.
, vaja, en els punts concrets que vosté ha plantejat, el Partit Popular va a presentar esmena.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Disposa ara de quatre minuts, senyor Rodríguez, per tal de contestar i/o afegir tot allò que considere convenient.

El senyor Rodríguez Baixauli:

Moltes gràcies, senyor president.

Agrair, en primer lloc, a tots els grups obrir el debat sobre la representació de les associacions i col·lectius més representatius en la Comunitat Valenciana per a poder participar en este consell de la ciutadania, que entenem que és el que ha de donar veu a tots els ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana.

En principi, senyor Montiel, comentar-li que la interpretació que hem fet nosaltres de la disposició transitòria segona és que el consell de la ciutadania no podrà nomenar els seus representants al consell rector fins un any des de la creació de l'òrgan del consell de la ciutadania.
Per això entenem que, una volta creat, va a transcórrer un any, i considerem precisament que és excessiu.

Val que tardarà el consell de la ciutadania en crear-se, perquè primer ha d'aprovar-se el reglament, però, des del moment en què està creat, entenem que hauria de ser efectiu que el propi consell de la ciutadania poguera nomenar el seu representant al consell rector.

Però no està de més mantindre una transitòria, un nomenament provisional, fins que s'aprove el reglament, fins que es constituïsca este consell de la ciutadania, però, tal volta, l'any des de la creació del propi consell de la ciutadania per a poder nomenar el seu representant al consell rector pot ser.
.
.
, considerar-se excessiu, sobretot tenint en compte que la proposició de llei espera d'eixe representant del consell de la ciutadania que done veu als usuaris i consumidors de la Comunitat Valenciana i tinguen representació al consell rector.

En tot lloc, agrair també la seua predisposició per a poder tractar estos temes i millorar eixa representació de tots els ciutadans i usuaris de la Comunitat Valenciana en este consell de la ciutadania.

Respecte el que ha plantejat el senyor Subiela, efectivament, també, agrair-li que mantinguen obert este debat també per a la representació de ciutadans en el consell consultiu.
.
.
, en este consell -que no deixa de ser consultiu- de la ciutadania.
I la nostra intenció és que el consell de la ciutadania tinga la major representació social possible.
És a dir, allunyar-se del que primerament està establit, que són tretze persones de forma individual i a títol individual, i que, almenys, una part d'eixes tretze persones tinguen la representació darrere de les majors associacions, que representen, al seu temps, a la ciutadania, d'usuaris, ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Se podrà, evidentment, aclarir si correspon que siguen els consumidors -als majors, als joves-.
Nosaltres, la nostra intenció era que totes les entitats puguen estar representades.
Sí que és cert que, com a consumidors i usuaris, les associacions de consumidors entenem que són les que millor poden defensar tots els aspectes de tots els ciutadans, precisament perquè tots els ciutadans són consumidors i usuaris.
Però, tal volta, siga millor que totes les grans associacions puguen representar adequadament els interessos dels ciutadans en eixe consell consultiu que entenem que pretén ser el consell de la ciutadania.

Senyora Álvaro, també, moltes gràcies.
La nostra intenció, també, al relatar o a l'indicar huit associacions, és cert que pot haver-se quedat curta, però ja deixem a la decisió dels grups polítics si han de ser huit associacions o inclús les tretze associacions que han dictaminat com tretze membres del consell de la ciutadania.
La nostra intenció era intentar equilibrar la seua voluntat, tal volta, d'elegir tretze persones a títol individual, però, també, equilibrar i que siguen també les associacions més representatives que puguen estar representades en eixe consell de la ciutadania.

No obstant, evidentment, tot és raonable i tot se pot comentar i valorar perquè la major part de les associacions i col·lectius de la Comunitat Valenciana puguen estar representades en este consell de la ciutadania.

Senyora Caballero, evidentment, moltes gràcies per les seues paraules.
I, evidentment, la intenció de la Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana és implicar-se en tots els aspectes que puguen afectar de forma favorable els ciutadans de la Comunitat Valenciana.
I entenem que la nostra implicació en uns mitjans de comunicació -televisió i ràdio- és essencial per a poder garantir que estos mitjans de comunicació puguen arribar, amb les millors condicions possibles, als ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Senyor Bellver, també agrair-li la seua participació en l'esmena que hem plantejat des de la unió de consumidors.

I, evidentment, agrair ja a tots la seua col·laboració i haver entés la nostra intenció a l'hora de plantejar esta esmena a l'article 19 perquè totes les associacions de consumidors i no consumidors puguen estar representats en este consell de la ciutadania.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rodríguez.

I abans de donar pas a la següent compareixença, comentar una cosa a la comissió, i és que, segons ens informen els serveis de la cambra, demà mateix es publicarà l'obertura de termini d'esmenes.
Això vol dir que començarà a comptar el temps dilluns que ve i s'acabarà el termini el dia 7 de juliol.
És tot un dia abans d'aquell organigrama que des de la presidència els vam fer arribar.
És tot un dia abans, ¿d'acord?

Moltes gràcies, senyor Rodríguez.

Cridem ara Miguel Ángel Escutia.
(Algú diu: Â«Bon dia a totes i a tots.
Â»)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Mercedes Caballero Hueso)

Compareixença del senyor Miquel Àngel Escutia Poveda

La senyora vicepresidenta:

Perdón, perdón.
Te tengo que dar primero la palabra, que si no, no.
.
.
(La vicepresidenta parla amb el micròfon desconnectat)

Donem pas al senyor Miguel Ángel Escutia.
¿Val?
Quan vosté vullga.

El senyor Escutia Poveda:

Moltes gràcies.

Bon dia a totes i a tots.

Jo volia fer una reflexió, la meua humil reflexió com a extreballador de Radiotelevisió Valenciana, d'una banda als membres de l'actual Consell, del PSPV-PSOE -els socialistes valencians- i de Compromís.
Una reflexió que faig en el sentit de vore com han canviat.
.
.
, com han canviat vostés en tot este procés, des de.
.
.
, primer, de l'ERO, i després del tancament, totalment injustificat, que va fer el govern d'Alberto Fabra.
I vostés, en aquell moment, estaven.
.
.
, aparentaven, com a mínim, estar al costat de les treballadores i dels treballadors.
.
.
Això és el que aparentaven.

Jo ara ja dubte.
No sé si és que han canviat.
És que ha segut arribar al govern i, no sé, els ha passat alguna cosa que no arribem a entendre.
O és que en aquell moment ja sabien que no anaven a complir.
O que no esperaven mai arribar al govern.
No ho sé.
Siga pel que siga, han canviat vostés completament el seu discurs.
Estaven al costat de les treballadores i dels treballadors denunciant este tancament, totalment injustificat.
Estaven al costat nostre.
I ara han canviat.
Han canviat fins al punt de no seure's a negociar, a parlar, a escoltar la nostra veu, la dels nostres representants.

I, clar, ahí me sorgix eixe dubte, que m'agradaria que me contestaren: si en aquell moment ja sabien que no anaven a complir; si han canviat pel motiu que siga, que ens explicaren quin és el motiu; o si no esperaven arribar a governar.
Siga el que siga.

I també volia fer una pregunta, encara que no.
.
.
, evidentment, no són membres del govern actual, però sí que li donen el seu recolzament, que és el grup de Podem.
Els treballadors i treballadores hem vist que vostés, quan va començar tot el pacte del botànic i tot este temps que duem, hem vist un canvi molt important en el seu grup.
No sabem a què es deu.
Semblava que vostés donaven.
.
.
, -en este tema, en el tema de radiotelevisió valenciana, no parlem d'altres temes- semblava que vostés donaven un poc de sentit comú als membres del Consell en el cas de la reobertura de radiotelevisió valenciana.

I tampoc entenc este canvi que han tingut de.
.
.
, sembla com si acceptaren ara el que estan fent els membres del Consell.
Com si no feren cas a gent, que em consta que el senyor Montiel té al seu costat, en el seu grup de confiança, gent que és molt vàlida, i que sembla que ara no ens escolta, en este cas a una persona en concret, sembla que no l'escolta.
O no sé, pel motiu que siga.
No sé si és una directriu o si és una decisió de vostés, si és una directriu de Madrid o no sé.
M'agradaria que me contestara el senyor Montiel eixa pregunta.
Eixe canvi que ha fet vosté de donar un poc de sentit comú als membres del Consell a fer aparentment seguidisme.

Vosté li dia al meu company que sí que estan disposats a negociar.
Jo m'alegre, jo m'alegre.
El que m'agradaria és que no fóra simplement, una volta més, no vaig a utilitzar la paraula Â«enganyarÂ», però sí que, clar, ells tenen molta més experiència que jo en este sentit.
Però sí que és veritat que duen moltes hores de negociacions, d'ara ens reunim, ara vos escoltem, i a l'hora de la veritat no s'ha arribat a cap terme.
De fet, l'actual Consell, al qual vostés li donen recolzament, està aprovant acords que van criticar en el seu moment al govern d'Alberto Fabra, els mateixos, els mateixos.
Hi ha alguna diferència xiconina que, bé, que en aquell moment supose que la podien haver proposat.
Però, bé, en qualsevol cas estan fent tot el que criticaven i tot el que criticàvem els treballadors.
I clar, ara sembla que han canviat i vostés, ja li dic, no entenc este canvi d'actitud.

I als membres del Consell, això, també que expliquen el perquè, què van a fer, si van a negociar de veritat amb les treballadores o els treballadors, si van a negociar amb nosaltres i si van d'alguna manera també a escoltar les nostres peticions o si van a fer el que sembla que.
.
.
, bé, el que sembla no, el que està més clar que van a fer, i és una televisió a la murciana, a l'extremenya.
És que és veritat.
És que.
.
.
, no és que ens ho estem inventant, és que així.
I vostés han canviat pel motiu que siga, o bé perquè sabien des del principi que anaven a fer-ho així.
No ho sabem.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Escutia.

Té ara la paraula el representant del Grup Podemos, el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Bon dia, senyor Escutia.

Bé, jo.
.
.
, no és usual que qui compareix pregunte, però jo no tinc cap problema en respondre.

Crec que, en primer lloc, nosaltres.
.
.
Jo entenc que hem actuat amb coherència, el nostre grup parlamentari.
Pense vosté, en primer lloc, que nosaltres mai hem fet promeses en campanya electoral.
O si ho vol dir vosté, mai hem utilitzat el dolor dels treballadors, la situació dels treballadors com a bandera electoral.
Però nosaltres sí que, com vosté dia, moltes persones que vosté coneix i que formen part del nostre grup polític hem estat del costat dels treballadors des del principi i, per tant, molt abans inclús alguns, en el meu cas, de plantejar-me presentar-me a unes eleccions.

Nosaltres el que ocorre, i vosté ho entén perfectament, és que crec que li hem dedicat tot el temps necessari, bé, tot el temps necessari que mos han demanat, i fins i tot hem estat reunint-mos amb els treballadors de manera permanent.
El que no tenia és la capacitat de decisió més enllà del treball parlamentari que fem.
I en el treball parlamentari que fem jo crec que de nou hem tingut una intervenció que s'ha caracteritzat pel diàleg.

Que hi haja altres espais de decisió on no aplega el nostre grup parlamentari, s'ha convertit en una evidència per a vostés i també per a nosaltres.
I una evidència dolorosa per a vostés i també per a nosaltres.

I en el treball parlamentari, que és on podem desenvolupar aquesta actitud que sempre, ja li dic, sempre he intentat que siga coherent, més enllà del que diguen o que puguen transmetre els mitjans de comunicació en les nombroses reunions que hem mantingut, que és l'última.
.
.
, en fi, vosté estarà assabentat del calendari de reunions, però jo crec que tant amb les diferents organitzacions Aprop, com amb els diferents col·lectius, com Mil de Nou, i sobretot en l'excomité d'empresa, hem parlat moltes vegades d'aquesta proposició de llei.

Jo crec que la cambra aplegarà a fer una llei que jo espere que entre tots siga la llei que necessitem.
En el camí les decisions polítiques que puguen prendre instàncies de l'executiu de vegades a nosaltres ens sorprenen també.
Però de tota manera jo entenc que sempre hem recomanat que hi haguera un espai de diàleg i que es buscaran solucions que mai desaprofitaren l'experiència i el capital humà que va acumular radiotelevisió valenciana.

Mai hem negat que la radiotelevisió valenciana no podria absorbir tots els extreballadors i que el criteri hauria de ser per a esta recuperació, hauria de ser prendre en consideració el dret consolidat en aquells processos de selecció en què s'haguera produït una selecció mitjançant publicitat, mèrit, capacitat, etcètera.

I sempre.
.
.
, i hem intentat traslladar-lo aixina a la llei.
I bé, ens ha sorprés que hi haguera un dictamen del Consell Jurídic Consultiu, de la seua petició no estaven assabentats.
És una opinió jurídica del Consell.
I nosaltres tenim la nostra.
I de fet, continuarem intentant buscar una solució que garantisca els drets dels treballadors.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Montiel.

Li donem la paraula ara al representant del Grup Ciudadanos, senyor Antonio Subiela.
Quan vullga.

El senyor Subiela Chico:

Sí.
Gràcies, presidenta.

Benvingut, senyor Escutia, crec que el més respectuós en este cas és que no, no diga vosté, no li faça preguntes.
La seua intervenció ha estat dirigida als tres partits que sustenten el govern.
I li dic el mateix al senyor Fitó.
Entenc la seua situació i la seua desesperació, però entenem que no, no creguem que hàgem d'utilitzar ara mateix políticament el seu dolor i la seua situació.

Estem ací per a treballar, perquè es respecten tots els seus drets, siguen els que siguen.
Però hi ha, i aixina és la posició del nostre partit, intentar treballar per a.
.
.
, intentar no, estem treballant perquè açò siga aixina.
El problema està que el seu problema és important i segurament s'haja fet més gran de la manera que s'ha agafat el camí per a reobrir radiotelevisió valenciana.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

Li donem la paraula ara a la representant del Grup Compromís, senyora Mónica Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Senyor Escutia, la veritat és que en acudir vosté, en demanar vosté comparéixer en esta comissió, nosaltres trobem a faltar una reflexió meditada, un currículum seu, una proposta, almenys que s'haguera dignat a fer-nos una esmena, a llegir-se la llei ni que fóra.
Així que, davant de tot això, li hauré de preguntar jo: on estava vosté quan van tancar Radiotelevisió Valenciana?
Com va entrar a treballar vosté en Radiotelevisió Valenciana?
Alguna a cosa a veure que fa més de deu anys que vosté s'apoderà del Partit Popular en Meliana?
Alguna cosa a veure que vosté siga regidor del Partit Popular en Meliana?

Perquè el que vosté ha dit, perquè vosté ha manifestat com a la seua condició d'expert, però no com a representant del comité d'extreballadors de Canal 9, que sí que han vingut ací, sí que ens han donat arguments, sí que s'han llegit un text i sí que ens han donat una esmena.
Una esmena que, tal i com ha dit el meu company, Josep Nadal, nosaltres treballarem, nosaltres estudiarem i, com sempre, nosaltres ens reunirem amb els companys i tractarem d'estudiar una solució.

Però a mi m'agradaria que tot el que vosté ha dit avui, doncs també li ho comunicara a Alberto Fabra, que va ser qui ens ha dut a esta situació tan lamentable.

I prenem nota i ratifiquem que no se pot vindre a jugar amb el dolor i que avui sí la seua intervenció doncs crec que no tocava.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Álvaro.

Li donem pas ara a la representant del Grup Socialista, senyora Rosa Peris.
Quan vullga.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Escutia, vosté ha vingut a donar-mos la seua opinió, respectar-la per suposat, en el que ens toca acceptar la crítica.

Ací vam decidir que estes Corts dissenyarien un model.
El model el tenim ací.
Vostés estan participant per a.
.
.
, o han demanat participar per a enriquir o plantejar modificacions a este text que pogueren millorar.
Les esperem en breu de la seua part.

I durant este temps haurem pogut encertar o errar, però ací, a estes Corts, hem escoltat totes les persones expertes, tots els col·lectius, totes les associacions.
En esta comissió i també els diferents grups polítics, almenys pel que m'afecta a mi, cada reunió demanada han sigut rebuts, els hem atés.
A la millor no sempre estem en condicions de poder acceptar totes les seues propostes, però no podrà dir vosté, no pot dir-ho, que ací no s'ha escoltat a tot el món.

Jo crec que queda excessiu que vosté parle o que parlen d'engany.
No ha sigut mai la voluntat d'este grup.
I per suposat estem en una posició d'impostura, que és vosté el que ha volgut vindre a dir en la seua intervenció.

Estem fent un treball seriós.
No sé si a vosté li agradarà.
Hem ficat damunt la taula des d'estes Corts una proposició moderna, avançada.
I com li dia, i amb açò acabe, espere, a més de la crítica, les seues aportacions que el puga millorar.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Peris.

Donem pas ara al representant del Grup Socialista.
.
.
, ai, perdó, perdó, del Grup Popular, el senyor Jorge Bellver.
Una no és perfecta.

El senyor Bellver Casaña:

Senyora presidenta, entenc perfectament que vist el que hem vist vosté es puga confondre.

La senyora vicepresidenta:

No, no, mai, eh?

El senyor Bellver Casaña:

Senyor Escutia, bé, vosté ha pogut comprovar ací, una vegada més, el que representa Â«el pensamiento únicoÂ».
Vosté no té dret a vindre ací com extreballador de Radiotelevisió Valenciana a dir el que vosté entenga que ha de dir.
Desgraciadament això és el que estem patint ací sempre.

Mire, quan el Partit Popular va prendre la decisió que va prendre, el Consell del Partit Popular va prendre la decisió que va prendre, jo personalment vaig dir que era la decisió més dura que mai havia hagut de prendre este grup parlamentari, la decisió més dura que mai havia hagut de prendre este grup parlamentari.
I la vàrem prendre en aquells moments per responsabilitat, i no només amb esta empresa pública, les mateixes decisions que vam prendre amb esta empresa pública les estàvem prenent amb altres empreses públiques, també amb ERO.
La diferència és que els partits polítics en l'oposició en aquells moments en altres empreses públiques van prendre la decisió d'entendre, com hui tot el món entén que és necessari un redimensionament de la plantilla de radiotelevisió valenciana; bé, desgraciadament en aquells moments ho van entendre de la resta d'empreses públiques, però no de radiotelevisió valenciana, i que s'enfrontaren no només a l'ERO, sinó a qualsevol possibilitat de fer viable i sostenible la radiotelevisió valenciana.

Jo dia en la meua primera intervenció, cada vegada que dic açò me diuen, Â«el señor Bellver utiliza el dolor de los extrabajadoresÂ».
Li ho han recriminat fins a vosté, ara, ací, fa un segon, que no pot vosté vindre ací a jugar amb el dolor dels treballadors.
Ja me pareix el súmmum.
Vosté que és un extreballador de radiotelevisió valenciana.
Inclús ficant en dubte la seua dignitat i ficant en dubte la seua qualitat com a extreballador de radiotelevisió valenciana.

Però els torne a dir, li torne a dir, tant de bo, tant de bo els grups de l'oposició en aquells moments, que hui estan sustentant el govern, hagueren mostrat la responsabilitat que està intentant demostrat el Partit Popular en esta qüestió.
Estem participant directament en el que és l'elaboració d'esta llei.
Anem a presentar esmenes, amb la finalitat de poder votar-la a favor.
Però no puc evitar, i per molt que se critique, perquè ací, li torne a dir, només val Â«el pensamiento únicoÂ», però no me van a callar, i diré el que pense, i eixa és la meua obligació com a representant en este cas del Grup Parlamentari Popular.

Quant de dolor haguérem evitat si eixos grups parlamentaris que en el seu dia es van oposar, torne a dir que des del minut u, des del minut u, quan varen presentar en desembre de 2011 eixe document de bases per al consens, i varen prendre totes les decisions: un contracte programa, assumir per part de la Generalitat valenciana tot el deute de Radiotelevisió Valenciana, una llei, una llei que ho vaig a quantificar, ho vaig a quantificar, en quin percentatge els articles d'esta llei que estan presentant com la gran novetat són idèntics als que tenia la llei del Partit Popular del 2012.

Li torne a dir, quant de dolor haguérem estalviat -i és una pregunta que no puc evitar fer-me-…, quant de dolor haguérem estalviat si eixos grups parlamentaris hagueren demostrat responsabilitat en aquell moment.

Perquè al final el que hem anat, pel que estem veent, és a una llei molt similar a la llei que vàrem aprovar en el 2012.
És cert que amb dos incorporacions importants, una és el consell de ciutadania i una altra és el consell d'informatius.
És que això s'haguera pogut incorporar a eixe llei com una esmena, però és que ni tan sols volgueren participar, ni tan sols volgueren plantejar.

Dia el representant dels treballadors que no han detectat voluntat negociadora en el Consell.
Això mateix é el que va sentir el Partit Popular i este grup parlamentari quan vàrem intentar fer sostenible la radiotelevisió valenciana.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Bueno, señor Bellver, desde esta presidencia no…, creo que no podemos consentir que usted diga que la gente no tiene derecho a venir a participar aquí, porque de hecho está aquí, está aquí.
(Veus) A ver.
Yo modero el debate, pero ha hecho una alusión a esta comisión diciendo que aquí no tiene derecho, no… (Veus) Sí, yo doy la palabra a los grupos , pero quiero dejar constar que desde esta presidencia se da la voz a todo el mundo.
Y de hecho, esta comisión…

El senyor Bellver Casaña:

Pero es que no se ha puesto en cuestión el funcionamiento ni el trabajo de la presidencia.

La senyora vicepresidenta:

Lo ha dicho usted, lo ha dicho usted.

El senyor Bellver Casaña:

Lo que estoy diciendo es que los grupos parlamentarios…

La senyora vicepresidenta:

Y ahora, por favor,…

El senyor Bellver Casaña:

…algunas de las intervenciones de los grupos parlamentarios…

La senyora vicepresidenta:

Señor Bellver, no tiene usted la palabra, por favor.

El senyor Bellver Casaña:

Y, ¿lo tiene usted en su condición de presidenta?

La senyora vicepresidenta:

Sí.
En mi condición de presidenta, no tiene usted la palabra.

El senyor Bellver Casaña:

Muy participativo todo.
Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

La participación está para los que han pedido la participación y así se le (veus) va a dar.
(Veus) Señor Bellver, por favor.

Señor Escutia, puede contestar a las preguntas que se le han planteado desde los grupos políticos.
Gracias.

El senyor Escutia Poveda:

Moltes gràcies.

En primer lloc, per ordre també, al portaveu, al síndic de Podem, dir-li simplement que li agraïsc eixa reflexió, que l'haja fet abans al meu company Fitó -per cert, du accent-, al meu company Fitó, de diàleg.
Espere que siga veritat, que espere que siga de veritat una negociació real que conduïsca a evitar este dolor, a evitar el dolor que ja portem arrossegant des de molt de temps, per culpa, en este cas, d'un tancament injustificat i per la falta de coherència del govern actual, de socialistes i Compromís, al qual vostés en aquell moment li van donar suport.
Almenys, en algun moment se replantegen no donar-li suport, però, bé, això ja és qüestió seua.
Només me faltava a mi ficar-me en això.
Això seria d'una banda.

En segon lloc, volia dir-li, bé, al portaveu de Ciudadanos que…, remarcar-li al senyor Subiela que jo, en este cas, a la millor no és la formalitat a què vostés estan acostumats a escoltar preguntes.
No els les he fetes a vostés més que res perquè no estan en el govern.
Si estigueren en el govern, li les faria a vosté.
Els les he fetes als membres de l'actual govern preguntes que tenim les famílies, les vora dos mil famílies que han patit tot este procés.
I el poble valencià, el poble valencià que va eixir en manifestació contra eixe tancament, i eixe tancament que ara els membres de l'actual Consell en aquell moment van eixir i ara sembla que no s'enrecorden.
Era simplement això.
I que el dolor és totalment justificat que tingam dolor, que tingam dolor no els valencians per no tindre una ràdio i televisió pública en valencià i de qualitat, i en el cas dels treballadors, evidentment, perquè ens ha costat molt accedir.

En eixe sentit, volia…, contestant-li a la portaveu de Compromís, dir-li que el meu currículum està…, ha fet vosté referència, poden accedir vostés a través de Linkedin i a través de qualsevol xarxa social.
De fet, li'l puc donar inclús en fulls.
Si vol, quedem i li'l done, no tinc cap problema.
Però, bé, és públic.
I si no, la persona que li ho ha dit, li ho pot donar ell, que també perfectament el té.

Llegir-me la llei, me l'he llegida, evidentment, igual que els meus companys, que un membre del seu govern també li dia al meu company que…, pràcticament com a que no sabem llegir o no se llegim bé les lleis.
La llei, en este cas, ens l'hem llegida i molt bé.
Simplement estem ací deixant en evidència un canvi de criteri, que vostés podien justificar o no.
A la millor és que no tenen justificació per a motivar este canvi de criteri i estar al costat dels treballadors i les treballadores i ara a no atendre'ns.
A la millor a reunir-se, però no a atendre'ns realment.
Pel que li dia al senyor Montiel, és un diàleg que ha de ser efectiu.
En el seu cas, encara tinc alguna esperança, però en el cas de vostés, per les expressions, m'imagine que no.

¿Com vaig entrar a Canal 9, en este cas, a Canal 9 directament, a la televisió?
Vaig accedir a través d'una beca, una beca publicada pel Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, vaig accedir, vaig quedar, si no recorde malament, no me'n recorde, el tretze, el tretze o el catorze.
Vaig fer eixa beca.
Després vaig estar vora dos anys treballant en una productora, treballant també en una revista mensual i en dos diaris.
Durant eixe temps me van cridar, a l'any i mig o dos anys, per a cobrir ja baixes, en este cas, per maternitat.
I després me van fer un contracte legal d'obra i servici.
Bé, legal… I si no, vostés per a d'això estaven, per a denunciar el que estava fent en aquell moment el govern del Partit Popular.

Jo li he de dir que jo no estava…, i li puc garantir que no he estat mai en la vida…, i gràcies a d'això en estos moments sóc regidor del Partit Popular, sóc regidor, però he fet…, en este sentit, perquè estic molt net, molt net.
I de fet, vostés poden rascar… Una persona… No, no.
No és qüestió de riure's.
És qüestió de veritat.
Una persona del seu partit, i no vaig a dir el nom, evidentment, i no per respecte a esta persona, sinó per respecte al procés i a estes instal…, vaja, a Les Corts, a la nostra cambra, eixa persona sí que va estar impugnada la seua plaça i després la van desimpugnar.
O siga, només li dic que en el meu cas mai en la vida li dec res ni al Partit Popular ni a vostés tampoc, no li dec res a ningú.

En este cas, a la portaveu del Partit Socialista, dir-li que de veritat vullga escoltar-nos, vullga escoltar-nos als treballadors i les treballadores, que les aportacions, evidentment, les fem, però que siguen veritat que vostés les escolten, que vostés lligen les aportacions dels companys, dels treballadors i les treballadores, perquè ací no… Vosté també li dien abans al meu company Fitó, li dien també que, en este cas, com d'alguna forma com si estem enfrontats el govern i els treballadors.
No estem enfrontats.
Simplement estem deixant en evidència este canvi de criteri de vostés, que encara no m'han justificat quin és el canvi de criteri.
Però, bé, si no volen, no passa res.
És una qüestió que han de justificar més que a les famílies, que també, al poble valencià.

I res, i al portaveu del Partit Popular, dir-li que li agraïsc que…, això, que recorde que tinc dret d'estar ací i que…, bé, i que, com li repetia a la portaveu de Compromís, sí, sóc regidor del Partit Popular, sóc militant del Partit Popular des de l'any 1999, però no li dec res al Partit Popular ni Alberto Fabra, al qual personalment li vaig dir que me pareixia una absoluta barbaritat el tancament de radiotelevisió valenciana.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Marc Pallarès Piquer)

El senyor president:

Moltes gràcies per la seua compareixença.

Si volen, podem fer un xicotet descans de cinc minuts.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Robert Sintes i Marco

El senyor president:

(Inoïble) … les compareixences i és per això que donem la benvinguda al senyor Robert Sintes i, com estava comentant que ja coneix la dinàmica i no cal que li la expliquem, podem començar.

El senyor Sintes i Marco:

Bé, jo sóc Robert Cintes, president de Cinesín.
En primer lloc, volguera agrair la gran oportunitat que aquest procés de participació ciutadana suposa per a donar veu, paraula i signe al col·lectiu de persones amb discapacitat, diversitat funcional i en situació de dependència, format per més d'un 10% de la població valenciana.

Agrair, igualment, al president de la comissió, el senyor Marc Pallarés, la vicepresidenta de la comissió, senyora Mercedes Caballero, així com al senyor Antoni Montiel i la senyora Lola Bañón, per haver-me facilitat la participació en el procés de l'esborrany d'aquesta llei, demostrant així la sensibilitat que haurien de tenir tots els representants polítics.
Em consta que el senyor Albert García també ha mostrat i mostra un gran suport a les organitzacions del nostre col·lectiu, per la qual cosa igualment agraïsc el seu treball en aquesta cambra.

Com deia abans, aquesta és una gran oportunitat, no solament per aquest col·lectiu sinó per a tota la Comunitat Valenciana, una gran oportunitat per acabar amb els comentaris negatius que rebem els i les valencianes quan eixim de la nostra terra i visitem altres localitats, fruit de la gestió de l'anterior govern i altres qüestions que incidixen profundament i són: la vergonyosa corrupció associada a aquesta comunitat, la lamentable aplicació de la llei de promoció d'autonomia personal i dependència i el trist tancament de Radiotelevisió Valenciana, sent així l'única comunitat amb llengua pròpia sense televisió pública i amb una taxa d'atur inigualable en el sector audiovisual.

Ara tenim una gran oportunitat per a poder respondre amb orgull i el cap ben alt que anem a tenir una televisió i una ràdio referent quan a l'accessibilitat i la inclusió sociolaboral, mitjançant un servei públic que impedisca les contínues externalitzacions que van crear el niu ideal de clientelismes i fosques malversacions.
Una televisió i una ràdio que oferisquen una imatge adequada i autèntica del vertader valor i capacitat de les persones que vivim, treballem i ens il·lusionem amb aquesta terra conformada per la diversitat funcional, cultural i sexual que els múltiples pobles i cultures ens han llegat.
Un poble que ha vist com una reduïda part utilitzava un mitjà de comunicació públic per a fer polítiques partidistes i bruts negocis, donant treball només a 10 persones amb discapacitat, de 1.
500, 10.
I el tancament de la qual ha destruït un sector productiu d'alt valor tan econòmic com a cultural, portant a milers de persones a l'atur i a la desesperança.

Ara és el moment de posar en primer lloc les persones i els seus drets humans.
I per açò gens millor que articular de manera pràctica la Convenció internacional sobre els drets de persones amb discapacitats de l'ONU, de l'any 2006, ratificada per l'estat espanyol l'any 2008, i d'obligat compliment per aquesta cambra.
És el lloc on implementar dos articles fonamentals.

Article 9, sobre accessibilitat que cita: Â«A fi que les persones amb discapacitat puguen viure en forma independent i participar plenament en tots els aspectes de la vida, els estats adoptaran mesures pertinents per assegurar l'accés de les persones amb discapacitat en igualtat de condicions amb els altres, a l'entorn físic, el transport, la informació i les comunicacions, inclosos els sistemes i les tecnologies de la informació i les comunicacions i altres serveis i instal·lacions oberts al públic o d'ús públic.
Â»

Article 27, sobre treball i ocupació que cita: Â«Prohibir la discriminació per motius de discapacitat pel que fa a totes les qüestions relatives a qualsevol forma d'ocupació, incloses les condicions de selecció, contractació i ocupació, la continuïtat en l'ocupació, la promoció professional i unes condicions de treball segures i saludables.
Â»

Aquests dos articles sostenen cadascuna de les esmenes presentades en document amb registre d'entrada número 27.
257.

Per qüestions de falta de temps vull fer referència únicament a sis esmenes essencials, com són -i això és un article afegit- article 4.
2, a i b: Â«La corporació valenciana de mitjans audiovisuals vetllarà pel compliment de l'article 9 de la Convecció dels drets de les persones amb discapacitat de l'ONU, per a garantir l'accés de totes les persones en situació d'igualtat i no discriminació, així com vetllar per a una imatge igualitària, diversa i no estereotipada.
Igualment, com a servei públic de promoció de la cultura valenciana haurà de tenir en compte l'estratègia integral de cultura per a tots, dels ministeris de cultura i sanitat, política social i igualtat.
Â»

Article 7.
6, també afegit: Â«La corporació constituirà un centre especial d'ocupació amb la finalitat d'assegurar la plena inserció laboral en compliment de l'article 27 de la Convenció dels drets de les persones amb discapacitat de l'ONU i l'article 42 del Reial decret legislatiu 1/2013, pel qual s'aprovà el text refós de la llei general del dret de persones amb discapacitat i de la seua inclusió social.
L'activitat principal serà la realització dels processos d'accessibilitat de la comunicació en els continguts de la corporació.
La disponibilitat d'aquest servei serà extensiva a la Generalitat valenciana, assegurant així el compliment, per part de l'administració pública, del dret a l'accés de la informació de tota la ciutadania sense discriminacions.
Â»

Aquesta qüestió requereix d'una explicació específica.
Després de reunions i converses mantingudes amb les secretaries de comunicació, ocupació, polítiques inclusives i cultura, també altres diputats, diputació i als ajuntaments, ha quedat palesa la necessitat d'establir un organisme transversal que garantisca la accessibilitat de les comunicacions de la Generalitat valenciana.
No obstant això, la falta de recursos econòmics en les diferents conselleries ho impedeix.
Per açò plantegem que es facilite, a través del centre especial d'ocupació d'RTVV, que permetrà a més fomentar l'ocupació i la contractació d'un col·lectiu de persones que pateix com ningú l'atur i la falta de expectatives laborals.

Article 33.
Â«Mitjançant la plataforma tecnològica de la corporació s'oferirà la versió accessible de tots els canals amb la implementació d'un marc d'accessibilitat audiovisual que inclou cinc mesures: subtitulat llengua de signes, pictogrames, audiodescripció i lectura fàcil.
També incloure en la plataforma les mesures d'accessibilitat web regulades de la norma UNE de requisits d'accessibilitat per a continguts en la web.
Â»

Article 41.
Â«El grau de compliment dels compromisos adquirits, tal com a indicador quantitatius, hores d'emissió de continguts concrets, hores de subtitulat, audiodescripció i llengua de signes.
Â»

Article 42.
Â«Implementació de mesures de recolze en els llocs de treball per assegurar el compliment de la normativa d'inserció laboral de persones amb discapacitat.
Â»

Disposició addicional vuitena, afegit: Â«El centre especial d'ocupació previst en aquesta llei haurà de constituir-se en el termini de sis mesos en l'aprovació de la publicació de la llei.
Â»

Per a finalitzar, volguera fer notar una qüestió molt important.
Les mesures d'accessibilitat no solament són per a persones amb discapacitat, diversitat funcional o en situació de dependència, també ho són per a les persones majors, per als migrants i per a qualsevols de vostés ja que en un futur pròxim a vostés també els seran necessaris de manera definitiva o temporal, ja siga pel pas dels anys o fruit d'un accident o malaltia.
És irrefutable que cada dia ens fem més majors i que cada dia les noves tecnologies s'implementen en cadascuna de les facetes de la nostra vida.
Per açò, treballar per a reduir la bretxa digital és la millor manera de lluitar contra la discriminació del futur i per l'esperança d'un món millor.

Moltes gràcies per la seua atenció i encantat estaré de respondre a qualsevol dels seu dubtes.

El senyor president:

Molt bé.

Comença el torn dels grups parlamentaris.
En primer lloc, l'il·lustre diputat senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Bon dia, senyor Sintes.

Algunes de les qüestions que vosté planteja estem disposats a incloure-les tal qual vosté les planteja, en altres tenim alguna qüestió no de fons sinó més que eres de forma o si ha de ser en eixe article.
I, per tant, estem disposats a estudiar-les i vore la fórmula per a incorporar-les.

El que sí que volia dir-li era compartir amb vosté la filosofia, la reflexió general.
Les mesures d'accessibilitat, com vosté deia, són mesures que no sols van orientades al col·lectiu amb diversitat funcional sinó que van orientades al conjunt de la població, a millorar la capacitat comunicativa, la capacitat d'incloure a més ciutadans i ciutadanes en el procés informatiu i sentir-se partícips de la relació comunicativa.

Per tant, nosaltres compartim la filosofia.
Anem a assumir tot allò que puga ser assumible.
A soles tinc una, ja dic, a soles hem d'estudiar en quin precepte, si és el precepte més adient o si és el paràgraf més adequat.
A soles tinc alguna reserva en el que es refereix al centre especial d'ocupació no per la seua concepció sinó perquè tal vegada pense que hauria de ser no tant un element de la llei, per una qüestió de jerarquia sinó tal vegada una decisió que Les Corts podrien transmetre a la nova corporació mitjançant el mandat marc o el contracte programa que es fa periòdicament.
Jo crec que tal vegada siguen decisions més operatives que haja d'incloure's en les decisions de la direcció, mitjançant aquests instruments de Les Corts, el mandat marc.

I jo crec que és una qüestió que li dic que compartim la filosofia, compartim la necessitat de fer referència expressa a l'article 9 de la Convecció dels drets de les persones amb discapacitat.
I moltíssims de les seues reflexions i de les seues suggerències crec que són necessàries, com deia, no a soles per al col·lectiu de persones amb diversitat funcional sinó que són un benefici per al conjunt de la societat valenciana i un element més per a sentir-mos orgullosos d'una radiotelevisió de totes i tots.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Montiel.

Correspon ara el torn a l'il·lustre diputat senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gràcies, president

Bon dia senyor Sintes.

El primer de tot agrair la menció que ha fet amb el company Alberto García.
I ja li dic que ja porta més d'un mes darrere de mi perquè tinga en compte tot açò.
Crec que sí que hi havien moltes coses que s'havien tingut en compte, però li avance ja que tinc una reunió amb el meu company Alberto per a mirar tot allò i segur que incloure'm moltes sinó totes les coses que vostés proposen, perquè aixina m'ho ordenarà segur.

Però, bé, de tota manera fora de broma i ja seriosament, està clar que tot açò pot millorar la llei, la futura llei de radiotelevisió valenciana i, per suposat, que és una aportació que haurem de tindre en compte.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Compromís i, per tant, donem la paraula a la il·lustre diputada senyora Mònica Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Agrari moltíssim la seua presència, la seua compareixença hui, senyor Sintes, i el treball per a la diversitat funcional, així com les esmenes que lògicament estudiarem i esmenarem, ja que, com vosté diu, un 10% de la població necessita d'eixa inclusió social a tots els nivells i la llei de radiotelevisió valenciana no pot ni deu quedar al marge.

Hi ha aportacions interessants que vosté ens ha fet aplegar, algunes necessitaran d'un estudi més detallat, com ara mateixa l'article 7, ja ha comentat el senyor Montiel, respecte al centre especial de treball.
I altres que són assumibles perfectament, perquè són de lògica i sobretot de justícia.
Per citar-ne algunes, les que fa vosté a l'article 28, al 30 i també al 33, només per citar-ne algunes.
Interesantíssima també la seua aportació respecte a minvar l'escletxa tecnològica, que òbviament Compromís era una de les coses que més ens preocupava des de l'inici d'esta proposta de llei.

I de nou, simplement això, agrair moltíssim el seu treball, este, l'anterior i el posterior.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Álvaro.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Socialista i, per tant, done la paraula a la il·lustre diputada senyora Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor Sintes per la menció.
Però vull dir-li que estes Corts estan obertes sempre a tots i sobretot quan es tracta de fer participació per a millorar les coses que des d'ací hem de tirar endavant.

I li done les gràcies també, perquè en la seua participació estem tornant al camí objecte d'esta comissió, que és l'aportació de la ciutadania per a fer de la nova radiotelevisió a la Comunitat Valenciana la millor que puguem entre tots, entre els representants polítics i entre la ciutadania, que per a això està esta comissió.

Compartim amb vostés la necessitat d'eixe organisme transversal que garantisca l'accessibilitat, però l'accessibilitat tant quan parlem del treball per al col·lectiu que vosté ací està representant com per a la comunicació que des de les institucions hem de fer aplegar també a tots, al col·lectiu en algun problema d'accessibilitat i als qui no tenen problemes.

El punt del centre especial d'ocupació de Radiotelevisió Valenciana sorgix un poc per la falta de pressupost per a fer eixe organisme transversal de totes les conselleries, de tot el Consell, de Les Corts i el Consell.
I ahí, doncs, caldria vore com i des d'on.
Coincidisc en alguna de les aportacions dels companys diputats de no saber molt bé si dins de la llei o directament a l'empresa que siga, en consonància en el treball del Consell, de La Generalitat, per a això, per a assegurar no sols l'empleabilitat de persones en alguna discapacitat com la manera de fer més fàcil, la manera que tota la comunicació, tota la informació de La Generalitat, de Les Corts, de qualsevol institució i, per suposat en la televisió valenciana, siga el més propera possible, el més fàcil.

La plataforma tecnològica que ofrezca la versió accessible, etcètera, etcètera.
Bé, tenim la sort que la tecnologia, avui en dia, permet quasi tot o quasi de tot; i, a més, no està parada ahí, continua avançant, de manera que la subtitulació, l'audiodescripció, la lectura fàcil.
.
.
, tot això, gràcies a la tecnologia, podrem anar desenvolupant-ho.

I res més.
Sobretot, donar-li les gràcies per fer eixe compromís de, entre tots i realment com una associació, com una.
.
.
, en la defensa dels drets i de les obligacions de tots els valencians, fer també partícip a tots de la seua versió per a millorar eixa radiotelevisió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Caballero.

Per tal de tancar les intervencions dels grups parlamentaris, donem la paraula a l'il·lustre diputat, el senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

I molt breument.

Dir que en els treballs que hem tingut en la comissió, a l'hora de la redacció d'esta llei, entenc que tots els grups parlamentaris hem prestat una especial atenció a totes aquelles qüestions que tenien a vore amb la diversitat funcional.

No obstant, entenem que les propostes que plantegen poden incorporar-se perfectament a la proposta de la futura llei.
I, per tant, mosatros aixina ho fem, les farem nostres i les presentarem com a esmenes.

Res més i gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Doncs, correspon ara el torn al compareixent per a poder contestar qüestions, afegir coses, etcètera.

El senyor Sintes i Marco:

Moltes gràcies a tots.

Breument, diré que he estat en moltes reunions, en molts diputats.
.
.
, bé, diputats, en conselleries, i és això el problema: que diuen els de comunicació que depén de polítiques inclusives, polítiques inclusives diu que és d'ocupació, i així.
I he anat d'una banda a una altra, sense respostes vàlides, no?
He proposat això perquè pensava que era una eina per a fer-ho.

I també, no només per l'accessibilitat, sinó per la qüestió del treball.
L'atur dins de les persones amb diversitat funcional o discapacitat és molt, molt gran.

I també perquè jo vaig estar a Madrid, al congrés d'Amadis de Radiotelevisió Valenciana, i vaig assabentar-me que el cas més significatiu era la televisió d'Andalusia, que té dos canals: el canal normal, que diu la gent; i el canal accessible.
Això està bé, però no n'hi ha esta qüestió de la inserció sociolaboral.
I crec que així sí que podria ser.
.
.
Hem parlat ací dels exemples de la televisió de Múrcia o de Galícia.
Això no ho té cap ni una.
És una possibilitat de ser realment una televisió referent.
I això és molt bo.

I agrair-los la seua atenció.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Sintes.

Compareixença del senyor Manuel Camarasa Bravo

El senyor president:

Molt bé.
Passem a la següent compareixença.
Per tant, cridem el senyor Manuel Camarasa.

Doncs, bon dia i benvingut a les Corts Valencianes.

El senyor Manuel Camarasa és un bon coneixedor del funcionament de la comissió.
I, per tant, no cal explicar res.
I li podem donar ja el torn de paraula.

El senyor Camarasa Bravo:

Bé, bon dia.
(S'interromp la gravació) (Remors)

Molt coneixedor no sóc, eh?
, almenys des d'esta banda.

Bé, deia que estic d'acord en tot el que ha dit el nostre president del comité d'empresa.
Però també estic ací perquè represente la CGT, l'únic sindicat que no va signar l'ERO d'extinció de Radiotelevisió Valenciana i que va presentar la posterior demanda davant l'Audiència Nacional, una demanda a la qual s'han adherit els companys d'UGT.

Creguem que, des del primer moment, s'han infravalorat les conseqüències de la nostra demanda.
S'ha dit d'ella que no tenia cap possibilitat d'eixir endavant, ja que només la signava un dels sis sindicats, com si la comissió d'un delicte o d'una il·legalitat depenguera del nombre de persones que el denuncien.
També s'ha dit que com a molt podria ser improcedent, minimitzant el cost que això podria suposar.
Però no s'ha contemplat que la sentència puga ser de nul·litat, ni per la majoria dels mitjans de comunicació ni, el que és més greu, per part del govern.

Pensem que les conseqüències d'una sentència de nul·litat, encara que suposarien una victòria per als nostres plantejaments, podrien ser terribles per a la nostra comunitat.

Si parlem del cost econòmic, nosaltres hem estimat un cost entre cent cinquanta i dos-cents milions d'euros.
Una nul·litat suposaria que tots els treballadors haurien de tornar al seu lloc de treball, haurien de tornar les indemnitzacions i cobrar els salaris deixats de percebre.
També l'empresa hauria d'abonar la seguretat social.
Hem calculat un cost de seixanta milions d'euros per cada any tancat.
El cost, a 31 de desembre, mos ixen eixos cent cinquanta milions, que en poden ser més si la sentència tarda més en eixir.
Després, si tenim temps, parlarem un poc de la situació de la demanda.

També una sentència de nul·litat posaria en perill aquesta llei i podria fer impossible la posada en marxa de la nova corporació per l'incompliment del principi d'estabilitat pressupostària i perquè, a més, ens podríem trobar amb una plantilla duplicada.

D'altra banda, si després de tots els intents per fer una nova llei, no hi ha finalment una radiotelevisió pública, tornem a dinamitar, per segona vegada, el sector audiovisual valencià, que arrossega anys de maltractament i que es troba, a hores d'ara, ferit de mort.

La sola celebració del judici tindria també unes conseqüències polítiques, un cost polític per al govern valencià, perquè suposaria que este nou govern hauria de defensar davant l'Audiència Nacional la legalitat de l'ERO que va dissenyar el govern del Partit Popular, un ERO contra el que fa poc més de dos anys tots els partits en aquell moment a l'oposició es van manifestar radicalment en contra.
Tots recordem imatges i declaracions de la nit del tancament, qualificant el tancament de colp d'estat.
També l'ara president Ximo Puig acusava Fabra d'haver incorregut en prevaricació.
I, posteriorment, el seu partit, el Partit Socialista, va presentar un recurs d'inconstitucionalitat contra la llei de tancament.

Imaginem-mos, per un moment, la imatge davant l'Audiència Nacional de KPMG, que va ser la consultora que va dissenyar l'ERO, defensant, junt amb l'advocacia de Generalitat, la legalitat d'aquell ERO.

Tot açò sense oblidar l'incompliment que suposaria, per part dels partits que estaven en aquell moment en l'oposició, els seus programes polítics on prometien donar eixida als problemes laborals dels treballadors.

Nosaltres creguem i pensem, estem convençuts, que la sentència pot ser de nul·litat.
Pensem que la nostra demanda està molt ben argumentada, però és normal, és normal perquè som els demandants.
Però no som els únics que ho pensem així.

Fa a penes deu dies coneguérem un informe d'Aprop en el qual, Tomás Sala, catedràtic de Dret del Treball en la Universitat de València, qualificava la possibilitat de nul·litat com altament probable, descartant pràcticament que siga ajustada a dret i li donava poques possibilitats a una improcedència.

També coneguérem fa uns mesos un informe que van encarregar els companys d'UGT a la càtedra de Dret del Treball de la Universitat Complutense, dirigit per María Emilia Casas, la que va ser presidenta del Tribunal Constitucional, que afirmava amb rotunditat que la sentència anava a ser de nul·litat.

Davant d'aquestes prestigioses opinions, la resposta del govern sempre ha sigut la mateixa: ells no contemplen la nul·litat i, com a molt, contemplen una improcedència.
Per a dir això es basen en un més que discutible informe d'advocacia de Generalitat de fa un any.
Recordem que esta mateixa advocacia va ser la que va qualificar d'impecable el primer ERO de Radiotelevisió Valenciana, aquell que va tombar el TSJ, i que, per exemple, la mateixa advocacia va avalar la compra de Valmor per un euro.

La nostra proposta com a CGT, i dins del comité d'empresa, sempre ha sigut obrir un procés de negociació, tal com suggerix també l'informe de María Emilia Casas.
Una negociació que desbloquege la situació, que permeta recuperar com més prompte millor les emissions i els drets laborals dels treballadors.
En aquest sentit, se li ha fet arribar, tant al govern com als partits que el sustenten, diferents propostes que no han sigut tingudes en compte.

La sensació, després d'aquest any de nou govern, és que se'ns han estat donant llargues, se mos ha estat enganyant.

Parlàvem amb el secretari autonòmic de Comunicació; ens remetia a Les Corts; els síndics, ací presents, ens remetien a l'executiu; l'executiu, per la seua part, deia que el tema es solucionaria amb la nova llei que s'anava a tramitar -esta de què estem parlant-, i que en la llei es respectarien els drets dels treballadors.
I així semblava que anava a ser, amb una proposició de llei que van signar els tres partits que donen suport al govern.
Però, al final, amb l'oportuna entrada en escena de l'informe del Consell Jurídic Consultiu -sobre el que després, si tinc temps, també parlaré-, s'intenta donar una portada als nostres drets.

És a dir, després de dos anys de presentar la nostra demanda, després d'un any de canvi de govern, estem en el mateix lloc que estàvem quan el Partit Popular va tancar la tele.
Estem a expenses de què diga un jutge, una decisió judicial de Madrid, i així se'ns ha fet arribar per part del secretari autonòmic de Comunicació; és a dir, que això ho resoldran els jutges.

¿I saben per què?
Bé, la nostra opinió és perquè aquest govern ja té clar, des de fa molt de temps, el model de ràdio i de televisió que vol, encara que no ho diga clarament.
És un model de servei públic low cost, amb dos-centes o tres-centes persones que s'encarregarien només de realitzar els informatius, i la resta externalitzar-ho.
Privatitzar -jo sé que això no va a agradar a la senyora Peris, li ho dic en tot el respecte.

Com ha dit el meu company, eixes paraules se mos han dit, i tenim indicis que pot ser que tot el que s'està fent vaja encaminat a eixe model.
Eixe model és el model Aragó, el model Múrcia, que no és més econòmic, però sí és el més precari, on no importen les condicions laborals de la gent que treballa, sinó els diners que guanyen les productores que facen eixos programes.
Això suposa una precarització del mercat laboral que nosaltres, com a sindicats, no podem compartir.

Probablement, segons se comenta, tots tenim en ment el nom d'alguns grups mediàtics, de la nostra comunitat i de fora, que s'encarregarien de fer eixes produccions.

Jo els pregunte, ¿és aquest el model que ens mereixem els valencians?
Un territori amb llengua pròpia i que seguix sent l'únic de tota Europa que té els seus mitjans públics tancats per la insòlita decisió d'un govern autoritari que, després, va perdre les eleccions.

No vull pensar que aquest govern progressista, que prometia que anava a arreglar-ho, que anava a rescatar persones amb valentia, vullga defensar aquest model de ràdio i televisió neoliberal, un model Alzira de la comunicació.
Vull pensar que molt gent dins dels seus partits, els que estan en el govern, recapacitaran i tiraran enrere aquestes idees, que eren les mateixes que tenia pensades el Partit Popular per a la societat valenciana.

Per això, des d'ací, demane al govern i a tots els qui estiguen pensant en aquest model que recapaciten i que rectifiquen.

I, quant als treballadors, demane, des d'ací, als grups que van a decidir esta llei, que siguen valents.

Les propostes estan encara damunt de la taula.
Els demane que mantinguen les referències als drets dels treballadors.
No són privilegis.
És més, atrevisquen-se i voten a favor de les esmenes que els ha fet arribar el comité d'empresa.
No és la solució ideal per als nostres problemes laborals, però pot ser un bon punt de partida.
Ens haguera agradat una solució més atrevida, com la que es va donar en la radiotelevisió grega, on tres anys després del tancament es va readmetre uns 1.
500 treballadors, del total de 2.
500 que tenia, i van ser precisament els que tenien un contracte indefinit per oposició.
Tots coneguem la situació grega.
Bé, el pressupost de la radiotelevisió grega és de 300 milions d'euros.

Però ja que no ho han volgut fer així, almenys el següent pas ha de ser començar este procés de negociació.
Per això, ja que no puc dirigir-me des d'ací al govern, els demane als representants dels partits que el formen i que estan ací presents el mateix: siguen valents, parlen amb els seus dirigents, amb el president, amb la vicepresidenta del Consell que, recorde, no han volgut reunir-se encara amb el comité.
I transmeteu-los que és necessari obrir el més aviat possible aquest procés de negociació, i que nomenen, si cal, un nou mediador, un àrbitre, un interlocutor vàlid.
No fer-ho tindrà unes conseqüències molt greus que ningú desitja.

I expliquen-los tot el que es juga aquest govern.
Una negociació permetria recuperar el servei públic de ràdio i televisió en condicions.
No convertiria aquesta nova llei en paper mullat.
Donaria eixida al problema judicial i solucionaria el problema laboral dels extreballadors, dotant-lo, i això és molt important, d'una seguretat jurídica que a hores d'ara no existix.
La fosa a negre de Radiotelevisió Valenciana per part del PP ja va suposar una despesa de més de 200 milions d'euros, i ara es pot duplicar eixa quantitat, si es menysprea l'oferta del comité de seure a negociar.

Perquè, si cal tornar eixa quantitat de milions, aquest govern ja no tindrà ningú a qui tirar-li la culpa.
El PP ho va fer molt malament, és de veres, però aquest govern encara està a temps de rectificar, perquè els valencians no hagen de pagar en retallades en serveis bàsics, com la dependència, l'educació o la sanitat, un alt preu per la mala gestió dels seus dirigents.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Comencem ara el torn dels grups parlamentaris.
Té la paraula l'il·lustre diputat, el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Camarasa, per la seua exposició, i contundent.

Nosaltres, el nostre Grup Parlamentari Podemos-Podem no està per un model Alzira de la comunicació.
No està per una televisió de servei públic low cost, com vosté dia.
Hem treballat en altra direcció.
Continuarem treballant en altra direcció.
Pensem que el model de radiotelevisió que es mereixen els valencians i valencianes ha de ser un model molt més ambiciós, i pensem que es pot fer.

Acceptem la seua invitació al diàleg en l'espai que nosaltres tenim.
Dins del que és l'activitat parlamentària ho hem fet.
Hem tingut eixos moments de diàleg i continuarem tenint-los.
A nosaltres ens preocupa també el risc que suposa el conflicte davant de l'audiència.
Vam parlar fa molt de temps ja que calia obrir un espai de negociació, més enllà del tràmit parlamentari.
I bé, jo crec que encara no és tard per a eixe espai de negociació, perquè crec que els valencians i les valencianes s'ho mereixen, el sector audiovisual s'ho mereix, i els extreballadors de Radiotelevisió també s'ho mereixen.

Jo crec que no és obrir un espai de caos, ni és insuportable per als valencians tindre una televisió com cal.
Jo crec que és una aposta.
Tal vegada no es puga fer d'un colp, però sí que hem de tindre una meta, un objectiu clar, i jo crec que tant el treball en la comissió parlamentària, el treball de la llei, com l'espai de diàleg que nosaltres també compartim en vostés, que deuria obrir-se, deuen tindre un objectiu, deuen tindre una meta que trobar.
I ja dic, això no suposa ni fer una televisió insostenible, ni entrar en una voràgine de despeses, ni suposa privar a ningú dels seus drets.

Jo crec que és compatible aprofitar el capital humà, l'experiència, de la mateixa manera que se poden aprofitar altres eines que ja tenim, i se pot fer compatible també la incorporació de nous professionals, de gent que tinga també expectatives laborals.
Per tant, crec que és una qüestió fonamentalment d'enfrontar efectivament en valentia els reptes i de no tancar o no ficar línies roges abans d'escoltar totes les parts.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

És el torn ara del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Té la paraula el senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gràcies, president.

Bé, bona vesprada.

Jo sí que volia fer-li una pregunta.
En algun moment s'han assegut, el Consell s'ha reunit amb vostés per a parlar de parar la liquidació de l'anterior Radiotelevisió Valenciana?
En algun moment vostés han tingut la sensació que es pensara en parar eixa liquidació, recuperar els treballadors, de fer una negociació perquè vostés pogueren retirar la seua demanda?
O des del principi vostés han vist que l'opció del Consell ha segut sempre obrir un nou ens, una nova.
.
.
?

I m'agradaria saber què pensen vostés d'eixa opció, que s'haja agafat l'opció d'obrir una nova corporació, una nova radiotelevisió.
Perquè jo no acabe d'entendre, perquè és el que vosté diu: si al final fóra declarat nul, tindríem el nou ens que estaria obert, estaria funcionant, i tindríem 1.
600 treballadors en un ens antic que caldria reobrir, perquè el seu lloc de treball està en Radiotelevisió Valenciana, SAU.
Que alguns que estigueren en este, estarien també en l'altre.
Açò seria el que vosté ha dit, sobretot un gasto, un gasto econòmic important per a La Generalitat, que és difícil d'entendre.

Per açò, m'agradaria saber si realment ha tingut el Consell, perquè crec que és funció del Consell en este moment, l'actitud de parlar, d'intentar evitar almenys que eixa situació es poguera donar.
Perquè nosaltres pensem i sempre hem pensat que el camí més senzill, que no més econòmic seria eixe, per a la liquidació.
Clar, el més econòmic és que el s'ha agafat, si no donen nul·litat a la seua demanda.
Però clar, el problema que ens poden trobar els valencians i valencianes té un nom, i són 150 milions d'euros.
Aleshores, m'agradaria saber la seua opinió sobre este tema.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

És el torn ara del Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula l'il·lustre diputat, el senyor Josep Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Felicitar-lo per la contundència, per la claredat de l'exposició de les seues idees.
També des de Compromís pensem felicitar-los per la coherència que ha tingut el seu sindicat durant tots estos anys.
I dir-li que recollim el guant que mos ha fet de fer d'alguna manera de mitjancers.
Apel·larem on faça falta perquè hi haja una negociació, i este grup parlamentari parlarà on faça falta perquè (inintel·ligible) .
.
.
la negociació.

Pensem que és l'única manera de.
.
.
Independentment també que evidentment tot el tema legal.
.
.
Però independentment d'això, és l'única manera d'obrir una nova televisió amb confiança, cap al futur i que els treballadors estiguen a gust un mitjà públic que hauria de ser de tots i totes.

Li hem sentit parlar que en eixe moment en què vosté diu que van reunint-se i van passant-los d'un lloc a l'altre, en un moment donat des del govern els diuen que en la llei que hem fet ací, en la llei es contemplaran els drets dels treballadors.
En este cas, vosté ha fet, diguem-ne, d'alguna manera, ha dit com una cosa positiva, que esta disposició transitòria novena, que d'alguna manera sí que recull una part dels drets dels treballadors.

Després es parla de l'informe del Consell Jurídic Consultiu, que diu que després valorarà.
Li demane que valore este informe.
Pense que este és un impàs important, el que diu l'informe jurídic consultiu.

Dir que Compromís des del primer dia hem dit que en el tema de laboral s'ha de garantir un procés de selecció, en base a igualtat, als mèrits i la capacitat, i que com a mèrit s'ha de contemplar evidentment l'experiència, l'experiència que tenien els antics treballadors d'RTVV, i sense la qual se mos fa molt difícil imaginar una nova televisió de qualitat, pública i per a tots els valencians i valencianes.

Volem preguntar-li a més, ja que està ací, perquè pensem que és important, com considera que s'hauria de valorar eixa experiència.
Com creu el seu sindicat que s'hauria de valorar eixa experiència.
I sobre els processos de selecció, tenint en compte que en el passat hi han hagut convocatòries amb sospites que han estat denunciades per diferents sindicats, com s'hauria de fer estos processos perquè estes convocatòries estiguen fora de tota sospita.
Un poc volia preguntar-li eixes coses.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Nadal.

Correspon el torn ara al Grup Parlamentari Socialista.
Donem la paraula a la il·lustre diputada, la senyora Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Camarasa, benvingut a esta comissió.
Agrair-li, com han dit la resta de companys, la seua intervenció, la seua claredat i la fixació de la posició del sindicat, de la CGT que vosté representa.

És de veres que hem heretat un camp ple de mines.
Alguns dels àmbits són molt complexos.
És de veres que tenim els escenaris judicials, els diferents escenaris judicials damunt de la taula.
Té vosté raó que hi ha una probabilitat, potser molt alta, d'intensitat mitjana o baixa, però existix una probabilitat sobre com se pronunciarà l'Audiència Nacional en relació a l'ERO i a la possibilitat de nul·litat.

És de veres que, si eixa sentència fóra de nul·litat, mos enfrontaríem a una situació complexa des del punt de vista econòmic.
I sobretot, vist com estan les arques de la Generalitat valenciana.
Nosaltres som conscients del que vosté està diguent-mos ací, i el problema és a la millor no haver sigut capaços de trobar totes les solucions que foren assumibles per tots.

Nosaltres, a través de esta proposició, hem volgut assentar les bases d'eixe model de Radiotelevisió Valenciana, que siguera sostenible econòmicament.
Perquè ho hem dit moltes voltes i no ho vaig a repetir: estem ací probablement per un ús i abús que hem tingut durant els últims anys de despeses incontrolades d'una radiotelevisió que se dispara en el seu pressupost i també en la seua plantilla, fins al punt de fer-la insostenible econòmicament.

I el futur ha de ser d'una radiotelevisió que tinga sostenibilitat econòmica, però també desgovernamentalitzada.
I per això, jo dia que creguem que en este projecte hem assentat les bases perquè això no torne a passar a través de diferents mecanismes de control.
Hem fet una aposta per la radiotelevisió valenciana pública, en la nostra llengua, que servixca també per al foment del sector audiovisual.

I hem volgut també, en la mesura que podíem, des d'esta cambra, articular un dels problemes que tenim damunt de la taula i que no està solucionat i que té que vore amb la situació dels extreballadors i extreballadores de Radiotelevisió Valenciana.
Que ho hem fet a través de l'article 43 i a través d'eixa disposició addicional novena.
És de veres, senyor Camarasa, que tenim damunt de la taula un informe del Consell Jurídic Consultiu, especialment en relació a esta disposició transitòria novena.

I per tant, haurem de trobar l'espai per a escoltar i donar compliment a l'informe del Consell Jurídic Consultiu, o quina fórmula podem articular per a salvar la possible il·legalitat o irregularitat de la llei, perquè mai va a ser la nostra voluntat.
Anem a treballar durant estos dies en vore com ho fem possible, però també vostés han de ser conscients que des d'esta cambra no podem donar cabuda a l'incompliment o dur a una llei situacions de irregularitat o d'il·legalitat.

Per tant, com dia el meu company de Compromís, a nosaltres sí ens agradaria també preguntar-li com creu vosté, des del seu sindicat, que podríem fer possible este projecte de llei i l'informe desfavorable del Consell Jurídic Consultiu.

El senyor president:

Moltes gràcies i tanquem les intervencions dels grups parlamentaris amb el senyor Jorge Bellver, del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Camarasa, fa escassament un any en seu parlamentària es produïx un debat en el qual, el qui hui és president de Les Corts dia, Â«no volem una nova radiotelevisió valenciana; quan governem paralitzarem la liquidació i amb la participació de CGT i del Grup Parlamentari Socialista, que té presentat el recurs, aconseguirem reobrir la radiotelevisió valencianaÂ».
No em quadra molt eixa.
.
.
, a la qual cosa el senyor Montiel li donava la raó.
Dia: Â«Té raó vosté, és una qüestió de voluntat política.
Â»

Però no em quadren molt eixes declaracions amb el fet que vosté diga -o jo ho he entés malament, és la pregunta que li vull fer- que no s'han assegut vostés amb l'actual Consell.
O, una vegada asseguts no han arribat a acords?
Clar, no és el mateix.
Jo he volgut entendre que ni tan sols han arribat a seure's.
Doncs no ho entendria.
Ara, entendria que vostés s'hagen assegut i, després de parlar, doncs no hagueren arribat a acords.
Però no em quadra gens amb allò que es diu en seu parlamentària, que no hagueren arribat ni tan sols a asseure.

Jo ho vaig dir en el debat parlamentari que tinguérem -l'últim debat parlamentari que tinguérem respecte a esta llei- i dia el mateix que dia l'actual Consell en el seu dictamen.
El Consell diu que és molt important, a l'hora de recuperar este servei, fer-ho amb la seguretat jurídica i tècnica necessària.
Clar, la seguretat jurídica i tècnica necessària, mentre no es diga el contrari, qui la dóna són els informes jurídics i tècnics que estan previstos.

Si esta proposició de llei, en compte de ser una proposició de llei fóra un projecte de llei que haguera dut el govern valencià, hauria de tindre l'informe del Consell Jurídic Consultiu, l'informe del Consell Econòmic i Social, l'informe de l'advocacia de La Generalitat i nosaltres, amb el nostre vot particular, vam demanar a més a més que n'hi haguera un informe de la direcció general de pressupostos.

Bé, doncs els promotors d'esta proposició de llei han decidit que no, que no n'hi hagen els informes sol·licitats, però sí que han demanat el del Consell Jurídic Consultiu i, des del nostre punt de vista, buscant exclusivament una qüestió i era resoldre's el marrón -si em permet l'expressió- el marrón que tenien amb els treballadors.
Tot el que havien dit que anaven a fer respecte als treballadors i jo no sé si ja sabien des del primer moment que no anaven a fer-ho o ha sigut una cosa sobrevinguda.

Però, en qualsevol cas, també.
.
.
(Veus) Que he manipulat el Consell?
(Veus)

El senyor president:

De moment, continuem amb la intervenció i que ningú intervinga pel seu compte, perquè si no.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

Al final la pregunta que li volia fer era esta, és dir, si s'han assegut amb el Consell i no han arribat a acords o si ni tan sols han arribat a seure i sí dir una qüestió -i ara sí que vaig a fer una al·lusió directa- home!
, em crida molt l'atenció que ara els grups que sustenten el govern diguen Â«és que clar, tenim un informe del Consell Jurídic Consultiu i hem de donar compliment a l'informe d'eixe consell perquè no voldran vostés que fem una il·legalitatÂ» però que no digueren exactament això quan era el Partit Popular el que estava en el govern i tenia eixos informes del Consell Jurídic Consultiu.
Però bé, eixa és una explicació que ja hauran de donar davant de la societat valenciana.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Senyor Camarasa.

El senyor Camarasa Bravo:

Bé.
En primer lloc arreplegar el guant que ens han oferit tant el senyor Montiel, com el senyor Nadal i també la senyora Peris.
Nosaltres continuem buscant eixe espai de negociació.
És de veres que hem parlat algunes vegades de com se podria fer.
Per a nosaltres la llei va per una banda i la negociació per altra.
I en un moment donat poden ajuntar-se.
Eixa és la nostra proposta.
Com més coses hi haja a la llei, més fàcil serà després arribar a un acord.

Nosaltres no tenim línies roges, senyor Montiel.
No hem parlat.
.
.
(veus) Sí, sí, no, no.
(El senyor Montiel diu: Â«No ho deia per vostés.
Â») No, no ho sé, però el comité no ha posat un nombre damunt de la taula de treballadors, s'han contat moltes mentides -ho ha comentat el meu company Fitó- que si volien que tornaren els mil sis-cents, això és mentida.
S'han contat moltes coses que no són exactes.

Nosaltres el que sempre hem volgut.
.
.
, -li conteste al senyor Bellver- no ens hem assegut a parlar, hem tingut contactes amb tots els grups polítics, també amb el seu, i se li han fet dos propostes al Consell.
Però no han sigut tingudes en comptes, no hem obtingut resposta.

Fins i tot CGT va intermediar entre eixes dos propostes.
I sí que es de veres que se varen reunir amb el senyor Montiel i amb la senyora Oltra a títol particular per a intentar desbloquejar la mateixa proposta que després li feren en el comité.
Però no han arribat a cap lloc, és a dir, no hi ha hagut.
.
.
, per això demane que comencen eixes negociacions.

Estem oberts a la setmana que ve, quan siga, a parlar.
I primer, doncs, esmenar esta llei però, en paral·lel, arribar a un acord.
Quin seria eixe acord?
A vore, nosaltres pensem que tenim uns drets.
No volem que la tele siga només amb els treballadors Â«no, recuperem la nostra plaçaÂ».
Però sí que volem estar ahí.
S'ha de donar cabuda també a gent jove, noves categories.
No tanquem la porta com s'ha intentat fer, no?
Â«Volem entrar nosaltres i que els altres es queden fora.
Â» Eixa gent sí que hauria d'entrar per un procés d'oposició, igualtat, mèrit i capacitat.

Però pensem que per la forma en què es va tancar nosaltres tenim drets que ens pot avalar una sentència davant l'Audiència Nacional.
Es tracta de seure'ns a parlar, de vore quanta gent d'eixos mil sis-cents està disposada a tornar, perquè n'hi haurà gent que haurà refet la seua vida laboral, gent que no vulga tornar perquè hauria de tornar les indemnitzacions.
I, després d'eixe número, arriben a un acord amb uns criteris que han de sempre haver passat unes oposicions, unes proves -a nosaltres ens agrada dir oposicions, perquè les considerem com a tals- i l'experiència.
Per a nosaltres això és fonamental.

Després ja parlarem del nombre de treballadors.
I això és un projecte molt complex.
Està clar que no tots -com ha dit molt bé en algunes ocasions el senyor Montiel- no tots van a tornar, però s'han de buscar altres eixides, com podrien ser mesures socials perquè els majors de determinada edat no tornaren, cooperatives de treballadors entren a treballar en la nova llei, que se li done eixida a esta gent en el mercat audiovisual amb un conveni just i un conveni que tinga unes condicions bones -cosa que actualment no existix- i bé, rescatar el major nombre possible de treballadors.
Però no posem cap número, sempre el màxim.

El que està clar és que amb tres-centes persones no es pot fer una tele.
Podem parlar d'un nombre de treballadors i si vostés me pregunten, doncs, CGT igual que el comité té el seu model que va un poc per la línia del que han dit els experts de la universitat.
Ja voríem com se faria.
Però el primer que hem de fer és seure'ns a parlar.

A vore, l'informe del Consell Jurídic Consultiu.
Bé, tenim moltes coses a dir.
Pensem que la forma en què s'ha presentat a última hora quan ja pensàvem que els nostres drets estarien recollits en la disposició transitòria novena, ha sigut un poc.
.
.
, bé, no ens l'esperàvem.
Pensàvem que la llei recolliria els nostres drets i al final se'ns ha donat eixa portada que dia.
N'hi ha formes.
Hi han hagut col·lectius als quals se'ls ha.
.
.
, d'alguna manera, se'ls ha tingut en compte la seua experiència, haver passat un procés de selecció en altres empreses, en altres col·lectius.
Podríem buscar les fórmules eixes.

El que sí que m'agradaria dir també és que del Consell Jurídic Consultiu s'han comentat algunes coses però no s'han dit d'altres.
El Consell Jurídic Consultiu avisa d'una possible continuïtat d'empresa, avisa dels riscos també de la nul·litat i d'això no s'ha fet ressò la premsa, és a dir, agafem l'informe en tota la seua totalitat.
Però hi ha fórmules, segur que n'hi ha fórmules.
Nosaltres tenim algunes fórmules i parlant amb experts, amb experts en dret mercantil, el que siga, podem trobar fórmules perquè els nostres drets estiguen defensats.

És de veres, senyora Peris, l'herència rebuda ha sigut terrible, però nosaltres pensem que amb ganes i amb voluntat se pot eixir endavant.
El primer -i ja és un poc amb el que m'ha preguntat el senyor Subiela- nosaltres sempre hem pensat que parar la liquidació haguera sigut la solució, fins i tot, quan el govern va arribat a finals de juny, principis de juliol, eixa va ser la nostra proposta.

Nosaltres pensem que és molt més fàcil, ja que la demanda està contra l'RTVV, SAU que no es pot liquidar fins que no isquen totes les sentències i els judicis, estaria bé parar la liquidació i tornar a la SAU.
I, a partir d'ahí, en paral·lel la llei pot eixir endavant, és a dir, se pot establir un període transitori que haguera permés posar en marxa la tele ja.
I després, sí, legislar una nova llei.
Eixa va ser la nostra intenció, però des del primer moment se'ns va dir que no, que s'havia de liquidar, no sé per què i que passaríem a un nou ens.

Això complica les coses perquè, clar, si hi ha una sentència de nul·litat nosaltres tornem a una empresa que està en liquidació i l'altra a la millor està ja funcionant.
Pensem que haguera sigut més fàcil parar, tornar a la SAU i, a partir d'ahí, fer este desenvolupament de la llei, no?
Però tot passaria per eixe acord.

Crec que més o menys he respost a totes les preguntes.
Efectivament no ens hem assegut a parlar, segons el senyor Bellver.
I, bé, nosaltres proposem eixe camí.
Per a nosaltres és molt dur -com ha dit el meu company- que uns sindicats diguen Â«doncs anem a parlar de reducció de plantillaÂ» és molt dur.
Però pensem que és l'únic camí.
Recorde que quan se va produir el tancament li férem arribar també una proposta al senyor Ciscar que també passava per eixes mesures.
És a dir, nosaltres estem disposats a assumir el risc que suposaria un redimensionament de la plantilla, però crec que vostés, els partits del govern i els que estan legislant, també han d'assumir el seu risc perquè tot este procés arribe a bon port.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Compareixença del senyor Joan Durà Sanz

El senyor president:

Passaríem a la següent compareixença del senyor Joan Durà Sanz.

Bé, donem la benvinguda al senyor Joan Durà i li donem les gràcies, també, de part de tota la comissió i quan estiga preparat pot començar la seua compareixença.

El senyor Durà Sanz:

Molt bé, moltes gràcies.

Jo vinc en representació de l'Associació de Treballadors de l'Audiovisual.
Vull deixar clar, perquè n'hi ha dubtes sobre açò, de tots els treballadors, no només dels que abans estaven treballant en l'antiga televisió valenciana.
Sobretot dels que tenen un perfil tècnic i creatiu.
Professionals que se dediquen a la realització, a la direcció artística, a la construcció de decorats, son càmeres, tècnics de manteniment, en fi, tot el ventall del sector audiovisual.

Som l'única associació d'aquest tipus que existix a la Comunitat Valenciana i tenim un ferm compromís amb la reactivació del sector audiovisual valencià.
Aquest compromís ens va conduir a promoure la creació de la Mesav, la mesa sectorial de l'audiovisual valencià, entitat en la qual, a més, els nostres representants són els que exerceixen tasques de coordinació i representació.

Per cert, parlant de la Mesav, és una iniciativa inèdita a la resta de l'estat espanyol, integrada per associacions de professionals, creatius i empresaris però que també compta amb destacats representants de la universitat.
Ha demostrat capacitat d'assessorament, de mediació i de participació, que són característiques necessàries per a lluitar contra la situació que suportem.
Però entenem, des d'Atrau i des de la pròpia Mesav que no han sigut enteses estes característiques per part de la nova administració, en fi.

En Atrau sempre hem mostrat un esperit constructiu i voluntat per a aportar solucions consensuades que ajuden a solucionar i evitar errades comeses en el passat.
Creiem que la participació ciutadana és una eina molt útil a l'hora de tractar conflictes que afecten al conjunt de la societat, com és el que ens ocupa ara.
Per açò els agraïm que se'ns brinde l'oportunitat d'estar ací hui.

Però no podem oblidar que la participació ciutadana és un mitjà, no un fi, i de res servix si després no són tingudes en compte les recomanacions o propostes que es fan des de la ciutadania.

Si entrem ja en matèria, en la proposta de llei, sense anar més enllà de l'exposició de motius, en el seu segon paràgraf s'exposa que Â«la present llei té com a fi aconseguir uns mitjans de comunicació potents i rigorososÂ», i al llarg del text doncs apareix freqüentment la paraula qualitat.
I nosaltres considerem que per a disposar d'uns mitjans de comunicació potents, rigorosos i de qualitat és necessari una dotació pressupostària potent, rigorosa i de qualitat.

Malauradament, i si fem cas a les manifestacions dels diferents representants polítics, tenim seriosos dubtes que vaja a ser així.
Nosaltres creiem que es el moment d'apostar amb convicció pel sector de manera decidida, és el moment de deixar de veure els recursos emprats en el sector audiovisual com una despesa i passar a veure'ls com els que realment són, una inversió necessària.

El sector audiovisual és un sector estratègic, econòmicament parlant, i així ho entenen en la majoria de les societats desenvolupades.
L'audiovisual és un sector amb una elevada capacitat de creixement futur enfront d'altres com el turisme o la construcció que ja han arribat al seu sostre.

D'altra banda, està demostrat que cada euro invertit en el sector audiovisual es multiplica per cinc pel volum de negoci que generen altres sectors com pot ser la cultura, el turisme o la restauració, i té un marcat caràcter afavoridor del consum intern.

A ningú se li escapa la importància que la nova radiotelevisió ha de tindre dins del sector audiovisual privat i el seu efecte d'arrossegament sobre les empreses que el componen.

Tant en els informes amb els que Atrau ha col·laborat amb Mesav, com en el redactat per la comissió d'experts, la Cecuv, s'advoca per una distribució del pressupost de la nova radiotelevisió (algú tus) en el qual s'assigne un terç per a despeses de personal, un terç per a les despeses de producció pròpia i aliena i drets d'emissió (soroll de papers), i un altre terç per a la producció pròpia externalitzada, externalitzada preferentment per empreses valencianes.

Evidentment, d'açò se desprén que quan més inversió en radiotelevisió valenciana, major repercussió en el sector audiovisual privat.
Però una major inversió no implica necessàriament una major càrrega per a les arques públiques; si generem productes de qualitat aconseguirem exportar-los i capitalitzar-los.
Per a un pressupost determinat, quan més siga el volum d'ingressos menor serà el cost net per a l'administració.

Creguem que ara és el moment de decidir si el que volem és un servei de radiotelevisió de perfil baix, abans hem sentit un servei públic de low cost, o per contra apostar de debò per un servei potent que complisca amb els objectius que una societat avançada com la nostra li exigix, i que oferisca uns productes de qualitat que satisfacen als seus usuaris primaris, que seríem l'audiència de la Comunitat Valenciana, però que també permeten la seua recapitalització.

Valga, comencem per açò que estic parlant ara, el cas de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals que fa un parell de dies i en la seua comunicació de necessitats de contractació externa (soroll de papers) per a la pròxima temporada sol·licitava una ficció seriada de gran format destinada a prime time i amb vocació internacional, i açò val una pasta.

El principal motiu que justifica l'existència d'uns mitjans de comunicació públics valencians és la difusió de la nostra llengua evidentment.
La nova radiotelevisió ha de ser eina cabdal que facilite que ens coneguem i ens reconeguem, que ens cohesione i ens faça prendre consciència de la nostra identitat.
Açò, encara que apareix reflectit en aquesta llei un poquet de manera difosa, convé que des de l'Atrau advertim.

Segons en els estudis comparatius tant en l'àmbit estatal com en l'europeu, els mitjans de comunicació de comunitats i regions amb llengua pròpia necessiten un major esforç inversor que aquelles sense una llengua diferenciada per necessitats de doblatge o de generació de continguts propis, evidentment.
No podem, i exclusivament per qüestions de contenció pressupostària, buscar una comparació amb radiotelevisions autonòmiques espanyoles amb el cost més baix perquè corresponen precisament a autonomies que no tenen una llengua diferenciada.

És fàcil inferir en tot açò que el sector audiovisual és peça clau per a la difusió cultural, tota la resta d'indústries culturals necessita per a la difusió de les seues activitats del sector audiovisual.
Amb la qual cosa, invertir en el sector audiovisual és invertir en cultura.

També ens ha cridat l'atenció llegint aquesta proposició de llei l'absència de referència als treballadors, llevat que siga per a parlar dels pertanyents a l'antiga radiotelevisió i això sembla que porta camí de desaparéixer també.
Es parla d'associacions cíviques, d'empreses, de productors, etcètera, però no mai es parla de treballadors, i no deixa de ser paradoxal sent ells els que finalment realitzen el treball.

Les condicions laborals dels treballadors del sector audiovisual valencià, i especialment aquells que exercien les seues funcions fora de l'anterior radiotelevisió valenciana, han patit una gradual i constant degeneració que s'ha vist agreujada amb el tancament abrupte de l'ens.

Aprofitant la tradicional falta de cohesió en el sector i el pràcticament nul control de l'administració, els contractes precaris i les jornades laborals abusives han sigut -i continuen sent ara mateix- el principal problema amb el qual s'enfronten els treballadors del sector audiovisual.
Era habitual que un treballador cobrava menys del 50% del sou que la productora pressupostava a radiotelevisió valenciana, i ara mateix ens trobem casos dins del sector privat de salaris de 250 euros per a operadors de càmera en horari de cap de setmana, professionals que a més es veuen obligats a portar equip i vehicle propi, unes condicions laborals insostenibles i extremadament precàries.

Malgrat que entitats com la nostra pugam denunciar aquesta situació, és imprescindible la implicació de l'administració.
La nova llei haurà de marcar les línies que faciliten la creació dels mecanismes de control que impedisquen la precarietat laboral en el nostre sector controlant que els salaris que s'abonen als treballadors són els pressupostats, fomentant els convenis col·lectius i establint altres tipus de mesures com ara la impossibilitat que una empresa tinga contractes amb la radiotelevisió si té deutes contrets amb els seus treballadors o la seguretat social.
I tot açò hauria de fer-se extensiu a ajudes com les que se concedixen des de la conselleria de cultura o altres organismes.
És necessari que es vigile el compliment de la legalitat i imprescindible la creació del consell de l'audiovisual, el més prompte possible.

Parlant també de treballadors i de contenció pressupostària, i tenint en compte que les professions tècniques que sobretot formen l'Atrau, evidentment, tècniques i creatives, estan basades preferentment en l'experiència; a banda dels coneixements, necessiten d'una ampla experiència per a poder desenvolupar-se.

Nosaltres considerem que és un autèntic balafiament desaprofitar l'experiència acumulada pels treballadors de l'antiga xarxa de televisió, formació i experiència que, a més a més, ha sigut sufragada amb fons públics.

De tota manera, també considerem que seria desitjable completar la futura plantilla del mitjà públic amb la incorporació de nous professionals que cobrisquen les necessitats que planteja el nou entorn comunicatiu.
En relació amb aquest entorn, nosaltres entenem que l'estructura que es proposa dins d'esta proposta de llei per a la nova radiotelevisió posa, per una banda, uns canals de televisió, un canal de ràdio, i després una plataforma multimèdia, no es correspon amb una estructura avançada que es necessitaria en l'actualitat.
És l'estructura que tenien corporacions televisives que ja estaven formades abans que vinguera l'entorn multimèdia i tot açò, és el cas de Canal 9, en Canal 9 n'hi havia un canal de televisió, ràdio i al costat una plataforma multimèdia.

Nosaltres considerem que hem d'aprofitar esta situació d'ara mateix i dotar a la nova radiotelevisió d'una estructura més avançada en la qual la plataforma multimèdia siga una amalgama en la qual tots els altres canals estiguen integrats, aconseguint així una autèntica transversalitat i permeabilitat dels continguts.
Evidentment, per a fer açò hauran d'establir-se nous fluxos de treball i es necessitaran nous professionals i noves funcionalitats.

En aquest sentit, tampoc estem d'acord quan es diu que quan s'implanta una plataforma multimèdia es reduïxen els llocs de treball, ja que en realitat el que passa és que es creen de nous.

El senyor president:

Senyor Durà, ha d'anar acabant.

El senyor Durà Sanz:

Bé, ho parlarem després.

Parlar un poc de la importància que té la relació amb la universitat, no només en el cas que vinguen becaris o vagen becaris a una televisió sinó que s'han d'establir convenis amb les universitats, i no només amb les que tinguen especialitats en comunicació o periodisme; les politècniques, la formació professional també té molt a dir.
Acabe amb açò i ja està.

Estem ara mateix en un moment crucial per al sector audiovisual valencià, som a temps de fer les coses bé i de no repetir errors del passat.
És el moment de fer cas dels que de debò saben.

La veritat és que no estaríem hui ací si haguérem un respecte escrupolós a la llei de 1994, no ja la del 2012 sinó la del 1994, una llei que sembla prou a esta; com no estaríem ací si s'haguera escoltat a la Sindicatura de Comptes o a tots els que ens avisaren que anàvem per mal camí.

Vostés poden redactar lleis, les millors lleis possibles i acompanyar-les dels millors reglaments possibles, però recorden que també tenen l'obligació de fer-les complir i la responsabilitat que les complisquen vostés també.
(Soroll de papers)

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Comencem el torn dels grups parlamentaris.

Té la paraula el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé, senyor Durà, i moltes gràcies per les seues reflexions.

Jo crec que té vosté raó, és a dir, la dotació pressupostària ha de ser ajustada a l'ambició dels objectius de la llei.
I en això, en la mesura que ens pertoca, en el debat pressupostari per al 2017 anem a defensar aquesta correspondència entre l'ambició dels objectius i la dotació pressupostària.

Estic d'acord amb vosté que el sector audiovisual és un sector estratègic, en una economia desenvolupada com la nostra, i ho serà molt més, ¿eh?
, i ho serà molt més.

Considerem que, efectivament, és inversió i no despesa i que açò té un retorn important en termes econòmics però en termes també de dignificació de coneixement i reconeixement dels valencians i les valencianes i, per tant, en termes identitaris.

Estem d'acord i, de fet, no sé si ho hem dit amb prou claredat en la llei, jo crec que sí però encara es podria dir amb més rotunditat, que es tracta d'una llei, quan parlem de sostenibilitat nosaltres no parlem d'una radiotelevisió de butxaca, o siga, que coste poc, ¿no?
, estem parlant d'una llei que coste el que ha de costar la televisió que es mereixen els valencians i les valencianes però que puga generar (algú tus) productes, i per tant tinga ingressos, més enllà de la subvenció pública tinga ingressos per publicitat perquè tinga una alta audiència, siga una radiotelevisió orientada de qualitat però també orientada a l'audiència, i també, en general, productes de qualitat que puguen ser, per tant, capitalitzats i que, a més, puguen competir amb els mercats, en festivals i en els entorns en el que es dóna el mercat audiovisual mundial.

Nosaltres, com sí que pensem que l'administració ha d'implicar-se en eixe control de la situació de la resta dels treballadors del sector audiovisual, nosaltres hem dit moltes vegades que és un sector ferit de mort, que té un 95%, hem passat de dos-centes empreses a menys de trenta en uns pocs anys, i també en un 95% d'atur.

Per tant, estem d'acord que no es tracta de crear, com passa en estes reformes laborals que es van fer en el 2010-2012 que pensàvem que anaven a crear llocs de treball i ara el que fan és dos llocs de treball per la mitat, no es tracta de crear qualsevol tipus d'ocupació en el sector audiovisual sinó en ocupació de qualitat.

I, per tant, n'hi hauria d'haver una correspondència també entre el que la radiotelevisió negocia amb els seus treballadors i el que vol comprar en el mercat i, per tant, les condicions laborals dels professionals del sector privat.

Estem d'acord en lluitar, per tant, contra la precarietat laboral, tant en els termes de les convocatòries d'ajudes com en els plecs per a les contractacions cal ficar clàusules socials que garantisquen el respecte a aquestos drets.

I també estem d'acord amb vosté que, al final, tal vegada es puga dir amb més claredat també allò de la integració en la plataforma multimèdia dels canals clàssics, com que siga el node articulador aquesta plataforma multimèdia, i que aquesta concepció no suposa que n'hi haja exclusions de ningú sinó que es poden atraure nous professionals, n'hi ha noves funcions, nous llocs de treball i, a més, estem també recollint el guant.

Jo crec que hem deixat clara ja la possibilitat dels convenis amb les universitats i també en els espais de la Formació Professional; de fet, hem tingut alguna reunió amb professors en matèria de Formació Professional.

Bé, agrair-li, de nou, les seues reflexions, tal vegada en algunes coses -crec- coincidim però que es puguen dir amb major rotunditat en la llei i intentarem portar-lo via esmena.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Montiel.

Comentar-li al senyor Durà que com li ha tocat acurtar una miqueta la seua intervenció, després pot posar, si vol, les còpies a disposició del servei de la cambra i els podem fotocopiar per a tots els grups parlamentaris.
(Algú diu: Â«No queda massa, però bé.
Â»)

Correspon el torn a l'il·lustre diputat senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gràcies, president.

Bona vesprada, senyor Durà.

Com després solament té quatre minuts per a contestar-nos a tots, li vaig a fer solament una pregunta, a vore si me pot contestar.

Jo volia preguntar-li si vosté creu que externalitzar producció, subcontractar les empreses de l'audiovisual valencià la graella, la programació, sempre ha de portar unes condicions laborals precàries.
Si d'alguna manera eixe nul control de l'administració que vosté ha parlat se pot modificar, o siga, se pot variar.
Si se pot ficar d'una manera senzilla les formes perquè un control adequat d'eixa subcontractació, d'eixa externalització ens done unes condicions laborals dignes i d'acord a llei, que siga el mateix estar treballant en el sector privat que dins del mateix ens de Radiotelevisió Valenciana.
Vosté, crec que com representant de l'associació de treballadors, crec que és el més indicat per a poder donar-me contestació a eixa pregunta.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Donem el torn de paraula ara a l'il·lustre diputat senyor Josep Nadal, en representació del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor Joan Durà, per estar ací, a la seua associació també, poder estar ací a la casa de tots els valencians.

Primer que res, pel que ha dit.
.
.
, el que comentava vosté, que si realment volem una televisió gran, la inversió ha de ser gran.
Des de Compromís, també estem d'acord amb aquesta afirmació.

El que possiblement.
.
.
, les coses hauran de ser progressives i, a la millor, el primer dia no podem tindre realment tot el que volem.
Nosaltres, evidentment, no volem una televisió low cost, no volem la televisió de Múrcia, no volem la televisió d'Extremadura.
.
.
Però també és veritat que el n'hi ha, juga, i haurem de començar segurament des d'unes quotes que no són exactament les que volem.

Després, els companys han parlat.
.
.
, el més interessant de tot és el tema laboral que vosté estava comentant, és el que més m'interessa.
Voldria.
.
.
, realment, estem a la seua disposició, com han dit els meus companys, perquè mos diga quins creu que haurien de ser els mecanismes que hauria de tindre esta llei perquè es continguen les clàusules socials necessàries perquè els treballadors externs, d'alguna manera, de les productores que treballaran i donaran productes a la nova RTVV, d'alguna manera tinguen una situació laboral digna.
M'agradaria que mos fera alguns apunts i, també, convidar-lo que presente esmenes a esta llei.
I estem.
.
.
, en este cas, estem per a ajudar-lo en el que faça falta.

Jo, a més, volia comentar-li que, abans, des del comité d'empresa.
.
.
, el president del comité d'empresa ha comentat que una de les causes de fer.
.
.
, que esta televisió ell pensa que serà una televisió low cost amb el tema de l'externalització, a més ha dit que seria una televisió governamental i, com a exemple, més que la pròpia llei, ha posat el fet que, de manera prèvia que n'hi haja una estructura legal de la pròpia.
.
.
, de la nova corporació, s'estiga fent.
.
.
, s'estiguen preparant ja programes de ficció i de no ficció perquè estiga tot a punt per a, quan entre la nova programació, poder.
.
.
Realment, és complicada la situació.
Ell ha dit que, a la millor, s'hauria d'haver fet d'una altra manera, perquè les coses s'han de fer amb temps, però nosaltres també hem rebut, com vosté diu, des del mateix sector audiovisual, la veu d'alarma moltes voltes perquè en estos casos dels sectors externs que necessitaven ja també.
.
.
, i veien que el millor era començar a treballar ja, perquè quan es fera el disseny legal de la nova corporació ja es comptara amb una base de programació per a poder funcionar.

En este sentit, vosté que.
.
.
, la seua associació, m'ha semblat entendre, que compta tant amb treballadors que estaven dins, com treballadors que estaven fora, ¿quina opinió té al respecte d'este procés que s'ha engegat pel tema de la producció externa?

I res més.
També, dir el tema de plataforma multimèdia i també.
.
.
, ho hem parlat bastant ací.
Pensem que la seua aportació ha segut molt interessant.
I res més, reiterar-li la nostra disposició al diàleg i que ací estem.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

És el torn ara del Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Durà, moltíssimes gràcies per la seua compareixença i per les seues aportacions, traslladant-mos, una volta més, les preocupacions i la situació dels treballadors i treballadores del sector audiovisual.

Jo voldria fer-li una pregunta.
Molts dels treballadors i treballadores que formen part de l'associació i els quals vostés representen, molts d'ells treballaven durant tots estos anys a través de diferents productores i diferents empreses en la tele, en la Radiotelevisió Valenciana.
¿Vostés ens podria dir en quina situació quedaren després del tancament?
És a dir, ¿quina fou la situació o quina és encara la situació laboral d'aquells extreballadors del sector audiovisual?

Alguns d'ells ens conten que darrere del tancament de radiotelevisió, anà el tancament de productores i se volatilitzà tots els drets que tenien, des de salaris, indemnitzacions.
.
.
En fi, ens agradaria que també ens contara eixa realitat.

Nosaltres compartim amb vosté la necessitat d'articular mecanismes de control per a no dur la precarietat laboral, sobretot quan hi han fons públics.
En este cas, el sector audiovisual que puga contractar en la nova radiotelevisió hem d'articular mecanismes perquè puguen competir entre ells, però amb qualitat, els millors productes, i que no la competència se genere a base de dir una cosa a l'administració i fer-ne una altra.

Perquè vosté ací el que ens ha dit és que cobraven sols per baix del que pressupostava les pròpies productores, amb la qual són mecanismes d'engany en el qual hem d'articular els mecanismes perquè això no se produïsca, perquè entenc que no era voluntat, per descomptat, de l'administració, ni dels treballadors fer este tipus de.
.
.
, trampes.

Segurament, a la millor, el fer possible aplegar els TC o els mecanismes perquè l'administració conega quina és la cotització, quins són els salaris reals, i no sols l'execució del programa, sinó també quins són els costs reals, no ho sé.
.
.
, d'això.
Jo crec que és important que vosté ens ho diga.

En relació al projecte, és de veres que hem de crear el consell audiovisual.
Està previst, en el termini de sis mesos, en la disposició addicional sèptima, el consell audiovisual.
Compartim amb vostés la necessitat que es fique en marxa.
I, sobretot, apostem per eixe contracte programa entre La Generalitat i la corporació, que done estabilitat, que marque les línies estratègiques, i encetem una nova etapa on el sector audiovisual de la Comunitat Valenciana, que està ofegat -som conscient d'això-, puga respirar.

I, com dia el portaveu de Compromís, a pesar de les crítiques, nosaltres entenem que la decisió que s'està fent ara d'avançar la possible contractació de molts productes del sector audiovisual, doncs a la millor no és el mètode més ortodox, però, des del punt de vista pragmàtic i pràctic, pot ajudar i pot començar que el 2016 siga un any ja no de tantes pèrdues.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris.

I tancaríem la ronda amb la intervenció del Grup Parlamentari Popular.
En este cas, correspon el torn a l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Durà.

Sap vosté que, abans de la redacció d'esta proposició de llei, vàrem tindre un procés de participació ciutadana en la qual vostés també estigueren.
I una de les qüestions.
.
.
, i jo crec que, també, després, a l'hora de la redacció del projecte, hem parlat molt de quins mecanismes se podien establir per a lluitar contra la precarietat laboral i salarial dels treballadors del sector audiovisual, perquè ja vostés mos havien anunciat i mos havien plantejat que, efectivament, eixa era una realitat que estava ocorrent.

També és de veres que en tot eixe procés de participació este va ser un tema que mos preocupà a tots, a mi personalment, i vaig fer moltes preguntes respecte al mateix.
I, ací, els experts varen dir coses com que és molt difícil funcionaritzar el talent i que, per tant, el sector privat i els treballadors del sector privat audiovisual és importantíssim per a tindre un bon producte.

I també dien una altra cosa important, vull dir: vostés poden establir en les lleis mecanismes per a evitar eixa precarietat laboral o salarial, però, finalment, és una qüestió de voluntat política, dien, ¿no?
Poden vostés fer la llei, però després fer la trampa.

Per tant, dir-los que mosatros estem oberts a qualsevol iniciativa en la qual entenguen que poden millorar la redacció d'esta llei, però, també, en el que va.
.
.
, les decisions que se van a prendre amb posterioritat.
Esta llei no va a salvar totes estes qüestions que vosté.
.
.
, i no es una crítica.
És impossible amb esta llei intentar salvar totes les qüestions que vosté està plantejant, però sí que cal prendre decisions, a partir del moment de l'aprovació d'esta llei, en la qual haurem de tindre molt en compte totes estes qüestions, i mosatros aixina ho farem.

Res més i gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyor Durà, és ara el seu torn per a poder respondre les qüestions plantejades pels diferents portaveus parlamentaris.

El senyor Durà Sanz:

Agrair-los a tots la bona voluntat mostrada quant a col·laboració i que, evidentment, respondrem des de la nostra associació.

Sí que és un tema en el qual han coincidit tots este de la.
.
.
, el de la precarietat laboral.
.
.
, saber com controlar estes coses.
Evidentment, el primer que necessitem és un conveni laboral sobre el qual treballar.

Després, quan una empresa externa a Televisió Valenciana contractava, presentava un pressupost en el qual es posaven els sous que anaven a cobrar els treballadors d'eixa productora.
Ahí és on es posava, per exemple, que un realitzador cobraria 4.
000 euros, però, després, realment cobrava 1.
800.
Això és el que n'hi han.
.
.
, segur que n'hi han mecanismes per a controlar això.
Segur que podem buscar la manera de controlar estes coses.

I, evidentment, dins d'un.
.
.
, si existix un conveni laboral i si es generen els organismes adequats de control, de contractació, de fiscalització de com se gasten els diners, sobretot quan se tracta de diners públics, trobarem la manera d'evitar açò.

Una de les coses, quan vàrem fundar Atrau, que més ens preocupava era aconseguir d'alguna manera evitar eixe suposat privilegi de treballar en Televisió Valenciana enfront de treballar fora, precisament per estes coses.

L'ideal seria que treballar en una televisió o en una productora siguera una qüestió conjuntural i de, en un moment donat, estar ací o estar allí.
No buscar el millor perquè està allí, perquè ho puc trobar en altres llocs, ¿no?

El que m'ha comentat el senyor Montiel, pràcticament estem els dos d'acord en moltes coses.
Si és qüestió de col·laborar, ací està Atrau per al que faça falta, evidentment.

La pregunta del senyor Subiela.
Doncs crec que ja l'he contestada amb açò.

Quant a allò de la televisió més gran o més xicoteta, en cap moment hem vist que pose progressivitat en ningun lloc.
Potser, si diguérem, Â«esta llei és el que podem fer ara, però anem a fer una evolució perquè on volem arribar és allàÂ», ho sabríem.

Clar, ací tenim una llei davant que la pinta que té és prou negra, per això ho diguem.
Vull dir, la pinta que té el que ens arriba quant a quina va a ser l'assignació pressupostària.
.
.
, no dóna per a pensar que serà una televisió potent.
Que potent no significa que siga gran, no té per què ser gran, però ha de ser de qualitat.
Ha de tindre la mesura que té la comunitat.
Si no és pot fer ara, digam-ho que no es pot fer ara i plantegem eixa progressivitat, però no la veiem.
.
.
, la llei.
I ja està, ¿no?

Crec que en la majoria de les coses que.
.
, han preguntat tots el mateix i crec que ja ho he contestat.

Allò de la.
.
.
, evidentment, la plataforma multimèdia esta suposa l'entrada de nous treballadors i això és una cosa que té a vore amb el que ha dit el company Camarasa al voltant de quines serien les que haurien, evidentment, d'entrar per un procés de selecció, si tenim en compte el que parlàvem de l'experiència.

Crec que no me deixe res per.
.
.
¡Ah!
, sí.
Quan comentaven.
.
.
, m'han preguntat també allò que ara s'estiga fent un procés de preselecció de continguts i que si mosatros considerem que això està bé o que haguera.
.
.
Evidentment, tot estaria millor si haguera sigut fet amb la llei ja funcionant, perquè jo crec que ara, conforme passe este procés, anirem adonant-nos-en que hi ha problemes, que és una qüestió que va a donar problemes, ajustos, no sabem qui és qui va a fer la tria d'eixos.
.
.
, no sabem si seran professionals o serà gent triada com s'ha triat, per exemple, el consell consultiu, que la majoria dels seus membres no tenen relació amb el sector audiovisual.
Això encara no està clar.
Són els dubtes que poden que quedar-mos ahí per a saber si és una cosa que està bé o no.

Mosatros no coneguem quina va a ser la constitució, quan se faça la tria qui estarà en eixos tribunals.
És una qüestió que a la millor si ja estiguera legislat, si ja existira una.
.
.
, seria més fàcil de saber.
No és una qüestió que ens semble mal que estiga ara el que es fa, perquè, evidentment, fa falta, evidentment ara fa falta que hi haja alguna cosa perquè el sector està parat, però haguera sigut molt preferible que siguera dins d'un entorn ja legal establit.

I crec que està tot.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Durà.

Cridem ja el senyor Antonio Navarro.
(Pausa)

Compareixença del senyor Antonio Navarro Eduardo

El senyor president:

Molt bé.
Donem la benvinguda al senyor Antonio.
I com ha estat present també ha anat podent seguir l'evolució i també s'ha fet una idea de com funciona; la seua intervenció és de huit minuts i després els grups parlamentaris.

Benvingut i té vosté la paraula.

El senyor Navarro Eduardo:

Moltes gràcies, senyor president.

I moltes gràcies senyors i senyores diputades.

Bé, jo, evidentment, pertanc a un col·lectiu de persones amb discapacitat i la nostra preocupació és l'accessibilitat del nou canal i que els trets que mosatros hem ja adquirit no se perden.

Perdoneu, parlaré en castellà perquè seré més àgil.

Bueno, realmente esta intervención no tendría que tener sentido porque los derechos de accesibilidad a los medios de comunicación ya se nos otorgan por las leyes de carácter superior.
Y nos ha sorprendido mucho ver que en esta ley de la radiotelevisión valenciana no hubiera una referencia clara a las personas con necesidades especiales y necesidades de accesibilidad.

Esta ley empieza con su artículo 1.
2, en el punto 2 no aclarando muy bien lo que es accesibilidad.
Yo, por ejemplo, le tengo mucho miedo cuando se habla de la accesibilidad porque hay mucha gente que el concepto no lo entiende.
El alcalde del Puig, donde vivo yo, decía que el Puig era el pueblo más accesible de la Comunidad Valenciana porque teníamos tren, teníamos autopista y baipás, evidentemente no entendía lo que era la accesibilidad.

Pues bien, como ha dicho el compañero, esos derechos vienen desde la convención de los derechos de las personas con discapacidad, pero también lo recoge nuestra Constitución y también lo recoge el Real decreto legislativo 1/2013, que unifica los derechos de las personas con discapacidad.

Nosotros hemos observado en la ley que sí que se hace referencia a la discriminación por género, a la acción positiva hacia las mujeres, y eso nos ha hecho pensar que nosotros también tenemos que entrar ahí de igual manera.
Nosotros estamos aprendiendo mucho de los movimientos feministas, parece mentira, pero hace dos días aún estábamos aquí, en este mismo lugar, intentando que compañeros, personas con discapacidad recuperen su derecho al voto.
Seguimos discriminados desde ese punto.

Y en la televisión, aunque la legislación nos reconoce nuestro derecho a la información y a la comunicación, si la accesibilidad no se toma desde el principio no va a poder ser posible.
Hay que pensar que la accesibilidad tiene que ser universal, para todas las personas, en todos los servicios, los productos y bienes que se produzcan, tanto en la televisión como fuera de ella, en la producción propia y en la producción externa tiene que ser obligatoriamente accesible.

En la ley, creo que es en el artículo 24, hace referencia al artículo 8 de la Ley general de la comunicación audiovisual.
Esa ley es del año 2010.
También pensamos que una nueva televisión, una televisión moderna, no puede retroceder hasta un artículo de una ley estatal del año 2010, en el que, leyéndolo, podemos encontrar que hay un 75%, obligación de un 75% de subtitulación y luego dos horas a la semana de audiodescripción y dos horas de lengua de signos también a la semana.
¿Qué quiere decir esto?
Parece evidente que con dos horas no se está dando acceso a la información ni sabemos esas dos horas a qué van a estar referidas, ni sabemos si será a las cuatro de la mañana o a las ocho de la tarde.

Esto, aun siendo la ley estatal a la que se refiere este artículo, nos parece poco, realmente, y pensamos que para poder hacer una ley deberíamos de plantearnos en ese sentido qué queremos que sea la televisión, si totalmente accesible o no.

Me sorprende también que se haga referencia a este artículo de la ley estatal.
Sin embargo la Radiotelevisión Española tiene obligación de un 90% de subtitulación y diez horas, que ya es algo más, de lengua de signos y audiodescripción.

Por otro lado, también he oído hablar aquí del tema de la televisión andaluza.
Nosotros sí que vemos como referente o como posibilidad el segundo canal accesible, aunque hay que pensar que este canal de la segunda de Andalucía no ha sido una voluntad política de accesibilidad, sino los recortes, pues se cerró la segunda cadena y para ahorrar se repite la misma programación de forma accesible.

Esto mejora muchísimo el problema que hay con la lengua de signos y con los intérpretes.
La subtitulación y el audex podían ir en el canal de audio y en el canal no sé exactamente, el teletexo, y hay otro canal de la digital.
Pero, bueno, es mucho más cómodo y mucho más fácil.

También somos conscientes de que aquí cada punto que se toca, cada artículo que podíamos decir, nos parece, lleva detrás una serie de consecuencias que nosotros no conocemos.
Nosotros no pretendemos legislar.
Nosotros podemos aconsejar o decir nuestras necesidades, pero no nos atrevemos a decir lo que tiene que ser la ley porque somos conscientes de que cada uno de estos movimientos supone un problema económico o un problema que desconocemos.
Nosotros no venimos de la televisión, somos puramente usuarios.
Yo pertenezco a la discapacidad sensorial, que serían sordos y ciegos que tenemos problemas al acceso, a lo audiovisual.
Y realmente pues ahí estamos.

También hay algunos pequeños matices, cuando se habla de la familia, las familias diferentes.
Bueno, familia diferente también es una familia con una persona con discapacidad.
Necesitamos un poco más de cariño en la ley, conforme se les ha dado al colectivo de mujeres, que lo agradecemos, porque además el colectivo de personas con discapacidad del 50%, evidentemente, también son mujeres, y han participado mujeres en esta discusión que hemos tenido.
Y por ejemplo, también, en la parte, creo que es el artículo 32, cuando hablamos del deporte, del deporte valenciano, el deporte femenino, también hay un deporte paralímpico.

Son matices de un poco más de comprensión con las personas con discapacidad y un poquito más de atención a la diversidad que significa ser o nacer con una discapacidad, como ha dicho el compañero, somos el 10%, somos el 10% de la población, es una cantidad ya significativa como cuando alguien legisla pensar en este colectivo.

Y ya, por último, miedo nos da la parte multimedia, la parte…, porque también está legislado aquí, evidentemente.
No se cumple la legislación ni en páginas web ni en prácticamente ningún sitio.
Por ejemplo, esta casa sube los vídeos de los plenos o incluso a lo mejor esta comisión, y yo con mis ayudas técnicas no los puedo ni visualizar.
Sería capaz de oírlos, pero no sé ni siquiera si van subtitulados.
Esa sensibilidad es que la hace falta.

Respecto al empleo, hombre, pues nosotros también partimos de lo mismo.
Nos guste o no nos guste existe una legislación sobre el empleo de las personas con discapacidad, cualquier empresa tiene que tener un 2% de sus empleados con discapacidad.
He oído hablar de 1.
500, 200.
Bueno, hablaremos de 1.
500, que a mí me parece mucho mejor.
Y estaríamos hablando de 30 personas con discapacidad.
Evidentemente también es poco, pero, bueno, es lo que la legislación de momento nos da y lo que aún no se está cumpliendo.

Respecto al centro especial de empleo, que he oído, le da mucho miedo también o nos da mucho miedo porque, como decía el compañero, hay centros especiales de empleo muy buenos y centros especiales de empleo muy malos.
¿Pero qué nos vamos a encontrar?
El centro especial de empleo es muy peligroso, porque el centro especial de empleo hace que una empresa se pueda liberar de tener un 2% de trabajadores con discapacidad si contrata con él.

Su buena fe es muy buena idea, pero si en algún momento el que está detrás no tiene buena fe es una forma de enriquecimiento a base de bonificaciones y a base de explotación de las personas con discapacidad.
Que no son todos, pero existen.

Y ya, para terminar, pues eso.
Nosotros consumimos televisión.
Podemos empatizar con los consumidores.
También podemos empatizar con los trabajadores, porque muchos de nosotros hemos sido y somos trabajadores, pero ahora ya os pido a vosotros futuros…, o espero que ya trabajadores del nuevo canal, que empaticéis con las personas con discapacidad.

Y gracias.

El senyor president:

Gracias, Antonio.

Donem pas ara als grups parlamentaris.

Té la paraula el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Buenos días, Antonio Navarro.

Bueno, muchas gracias por el esfuerzo, que se nota que se ha hecho para revisar toda la ley.
Uno a uno todos los artículos creo que efectivamente hay necesidad de clarificar el concepto accesibilidad que se incluyó en la ley y hablar de accesibilidad universal e incorporar la idea de transversalidad también.
Nos parece… Todo lo que se propone como enmiendas nuestro grupo parlamentario está dispuesto a asumirlo.

Creo que, además, se ha hecho yo creo desde el respeto absoluto a la legislación internacional, a la declaración de la ONU de 2006, pero creo que también se ha hecho una interpretación muy adecuada de la discriminación positiva, de la acción, perdón, positiva.

Y me ha gustado que, efectivamente, a lo mejor falta…, muchas veces cuesta trabajo ponerse en el lugar de las personas con diversidad funcional y vamos a hacer todo lo necesario para que se mejore el texto de la ley y que se note ese cariño, esa mayor sensibilidad con una situación que afecta de manera particular a un 10% de la población.
Pero no solo por eso, sino porque creo que también esta televisión tiene que ser un referente en ese sentido e incorporar todas las tecnologías y todos los lenguajes para convertirse realmente en una televisión de la que todos y todas podamos estar orgullosos.

Por tanto, gracias por el trabajo.
Tendremos en cuenta las enmiendas, las asumiremos como propias e intentaremos además que en el convenio marco y en el contrato programa que se haga periódicamente, se tenga también cuidado de que las medidas concretas de desarrollo de gestión de la empresa y de los objetivos y la dotación de la misma también mantengan esta sensibilidad hacia los temas de la diversidad funcional.

Gracias.
(Veus)

El senyor president:

Gràcies, senyor Montiel.

Correspon el torn ara al senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señor Navarro.

Poco más que añadir a lo que usted ha expuesto y a lo que acaba de comentar el síndico del Grupo Podemos.
Creo que queda ya claro que el borrador, el que ha salido de la ponencia, tiene una carencia de atención a la discapacidad, que, por suerte, aún queda trámite parlamentario para poder solucionarlo.

Por lo tanto, no tenga ninguna duda de que también desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos vamos a leer con atención y a asumir como propias también todas estas propuestas que nos están llegando desde su colectivo, bueno, desde todo el colectivo en general.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Subiela.

Correspon el torn ara al Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula… Els dos demanen la paraula.
(Veus) ¿Mònica?
La il·lustre diputada Mònica Álvaro.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

Senyor Navarro, benvingut i gràcies per les seues paraules.
I li seré franca: agafem i prenem nota de l'amable estiró d'orelles i farem d'esta proposta de llei, una llei realment integradora i inclusiva.

En la nostra disculpa dir que hem anat lluny a l'hora de garantir drets en este projecte de llei, però tenen vostés raó quan diuen que encara podem i devem anar més lluny.

L'article 1, que vosté menciona, per a nosaltres clau.
Promoure eixa accessibilitat entesa com a un tot i com a una inclusió.
Igual que quan parlem de pluralitat.
Però estem disposats, com li he dit, a anar més lluny i a ser més concrets i, al mateix temps, el que vosté està demanant, més inclusius.

Per descomptat que, òbviament, no podem ni devem renunciar a la igualtat, però estem d'acord amb vosté que tenim de tindre esta també com a inclusió, que és el que ací s'està demanant.
Dos paraules: igualtat i inclusió, que han d'anar de la mà.

Agrair-li -¿com no?
- el seu extens treball del qual prenem bona nota i el nostre compromís d'esmenar, com ja li he dit abans… I agrair-li també als companys de Cinesín i, com li reitere, a vosté mateix per estes aportacions.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Álvaro.

Donem la paraula ara al Grup Parlamentari Socialista, la senyora Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, president.

Señor Navarro, creo que estamos de acuerdo la mayoría de los grupos en que la accesibilidad, es cierto, es otra cosa.
No es la autovía o el tren, es otra cosa muy distinta.

Por desgracia, seguimos necesitando esa discriminación positiva a colectivos que si bien somos iguales, son todos iguales ante la ley, la realidad nos marca, nos marca otro escenario.

Por tanto, mi grupo, es cierto, igual que los compañeros que me han precedido, tendremos muy cuenta las aportaciones que se nos hacen en las enmiendas que nos han presentado.

Pero yo quería hacer referencia también a la compareciente anterior, cuando el señor Roberto Sindes hablaba de ese organismo transversal que garantice la accesibilidad.
Yo creo que es un tema que deberemos estudiar todos de forma muy concienzuda, porque aquí estaríamos englobándolo prácticamente todo.

Quisiera darle las gracias por sus consejos y por transmitirnos sus necesidades, porque aquí todos somos conscientes, todos somos sensibles, pero agradecemos, por supuesto, sus aportaciones y, por lo menos -y creo que ahí estaremos todos de acuerdo-, pondremos nuestro empeño en hacer real esa petición de cariño que nos ha dado.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Caballero.

I, per concloure les intervencions, correspon el torn al Grup Parlamentari Popular.
I a tal efecte, donem la paraula a l'il·lustre diputat el senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Y muchas gracias, señor Navarro, por lo que calificaba la representante de Compromís como el amable tirón de orejas, porque es cierto que en los trabajos de la ponencia sí hemos tenido y, vamos, sí hemos hablado de estas cuestiones y hemos intentado tenerlo en cuenta a la hora de la redacción.

En el proceso de participación que hubo previo de comparecencias de expertos, también se habló de estas cuestiones.
Hemos intentado reflejarlo, pero, como decíamos, nos merecemos ese tirón de orejas porque no hemos sido capaces de expresarlo con la claridad que queríamos hacerlo y que seguro que con su aportación y su comparecencia, pues vamos a conseguir mejorar un tanto la redacción respecto a estas cuestiones.
Y respecto a algo que, vamos, que parece muy sencillo, pero que es muy importante.
Lo de empatizar con las personas con discapacidad es algo que tenemos que tener en cuenta también los que legislamos, y no solamente los que legislamos, en este caso, en esta ley.

Por tanto, agradecerle su intervención por lo que afecta a esta ley y por lo que tiene que afectar a las futuras.

Y sí quisiera hacerle una pregunta especial.
Usted ha dicho al finalizar casi su intervención, dice, Â«¡hombre!
, el centro especial de empleo, vamos a ver, nos genera…Â» incluso creo que ha dicho Â«nos da miedoÂ».
Esto puede ser algo muy bueno o puede ser muy malo.
Más que miedo, ha dicho peligroso, Â«puede ser algo peligrosoÂ».
Y ha dicho: Â«Porque se puede librar la corporación de la obligación de contratar al 2%.
.
.
Â» Me gustaría, si es posible, que nos explicase más esta cuestión, porque yo personalmente, desde luego…

El senyor Navarro Eduardo:

Le voy a poner un ejemplo.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

El senyor Navarro Eduardo:

Perdón.

El senyor president:

Sí, sí, Antonio.

El senyor Navarro Eduardo:

Le voy a poner un ejemplo.
Y voy a empezar por este… La Ford compra sus volantes a una empresa especial de empleo de la ONCE o de Luminium en estos momentos.
Al contratar con una empresa especial de empleo, se libera de la obligación de que el 2% de la plantilla tenga que ser personas con discapacidad.
A su vez, la empresa que fabrica estos volantes recibe bonificaciones por contratar a personas con discapacidad.
(Veus) Y esa es la rueda.
Depende de quién sea el empresario que genere esa empresa, el beneficio va a los trabajadores o al empresario.
Es una cuestión ya vista y estudiada, pero que es así.
(Veus) Ese es el miedo que me da, porque podemos tener muy buena voluntad, pero no sabemos si estamos generando un bien social o un monstruo.

(Veus) Bueno, en general, gracias a todos por la comprensión hacia este planteamiento.
Tengo que decir que respecto…, ha sido la inclusión de la perspectiva de género la que nos ha llamado la atención de que hacía falta que nuestra perspectiva también estuviera y que estamos muy de acuerdo con eso, porque somos uña y carne.
Tenemos el mismo objetivo, tenemos casi el mismo esfuerzo por conseguir la igualdad de oportunidades.
Esto se va consiguiendo más por parte de las mujeres tal vez porque tenemos mujeres aquí, mujeres en el Congreso de los Diputados y mujeres senadoras.

El problema es que no tenemos personas con discapacidad.
Conozco a Pilar, es una persona con discapacidad, está en el Senado, pero hace falta más gente.
No sé cómo se podría solucionar, pero ahí es donde nosotros fallamos, que no estamos entrando en las instituciones para que nuestra perspectiva pase a tomar parte de la vida política.

Y gracias a todos, ¿eh?

El senyor president:

Muy bien, Antonio.
Muchas gracias también a ti por tu intervención.

Compareixença del senyor Ricardo Cobo del Prado Reverte

El senyor president:

Ja per a acabar el matí, donem la benvinguda al senyor Ricardo Cobo del Prado.
(Pausa i veus)

Bé, siga benvingut senyor Ricardo a les Corts Valencianes, a la seu parlamentària.
I ha pogut observar també la dinàmica i el funcionament, ¿no?

El senyor Cobo del Prado Reverte:

Sí, perfectament.

El senyor president:

Disposa vosté ara de huit minuts.
Per tant, pot començar.

El senyor Cobo del Prado Reverte:

Perfecte.

Un, escoltant el senyor Antonio Navarro, la veritat, pensa, Â«no me puc queixar de resÂ».
Però m'han de creure, tenim raons per a queixar-nos.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Seré breu.
Crec que hem passat tot el matí ací, ja tenim ganes d'acabar, anar acabant.
Ja dic que seré breu.
Però no tots els dies un té l'oportunitat d'adreçar-se als seus representants polítics.

El meu nom és Ricard, Ricard Cobo, Cobo del Prado.
Sóc extreballador o treballador de Radiotelevisió Valenciana, com vostés vullguen, i represente…, i vinc ací en qualitat de representant de la junta directiva d'Aprop, de l'Associació de Professionals per Oposició, de vora uns 400 treballadors de totes les categories professionals -no només periodistes, cal dir-ho; jo sóc periodista- que vam accedir al nostre lloc de treball mitjançant la superació d'una oposició, és a dir, places selectives, segons els principis d'igualtat, mèrit i capacitat que han de regir en tot accés a l'administració pública i el seu sector públic, com vostés saben.

Però ha passat més d'un any des del canvi de govern de La Generalitat i més de dos des que una llei, aprovada sols pel Partit Popular, tancà la radiotelevisió valenciana de tots els valencians.
I a més, ens llevà la nostra faena.

Ara, una nova llei vol recuperar-la, però sembla que sense el col·lectiu d'extreballadors, als quals…, bona part dels quals representa Aprop.
Per això estem hui ací.
Volem agrair que ens conviden a este acte i a tots els actes que tinguen com a finalitat reivindicar la tornada a una radiotelevisió pública, clar que sí.
Creem, estimem i valorem esta institució com la casa de tots, com la màxima representació del nostre poble.

Volem, però, com ha fet el senyor Antonio Navarro, i abans altres companys, alçar la veu per a deixar ben clara la nostra postura.
Considerem que esta llei que s'està tramitant ha de contemplar, com ja ho va fer la Llei 12/2015, de recuperació del servei públic d'RTVV, a la seua addicional segona on es parlava d'un reconeixement explícit dels nostres drets, allò de tindre una especial consideració a l'experiència acumulada i al sistema d'accés.
S'enrecorden?
No fa ni sis mesos.
De no fer-ho així eixa llei, esta llei que s'està tramitant, serà una injustícia, una immoralitat i una autèntica humiliació.

Volen, el govern, no sé qui, volen que ens tornem a examinar per abastar la plaça que ens furtaren en un autèntic cop d'estat, com així va definir -no és una definició meua- l'ha definit l'ara president de Les Corts, el molt honorable senyor Enric Morera.
El PP ens furtà el lloc de treball i els actuals governants no els en tornen no considerant-nos, ningunejant-nos; estan avalant la decisió injusta presa pel Partit Popular, pel tancament capritxós d'Alberto Fabra, que el TSJ, el Tribunal Superior de Justícia va anul·lar l'ERO en considerar-lo il·legal.

Aquella llei de tancament, vull recordar, com ha fet també el company Manolo Camarasa, de la CGT, va ser denunciada pel Partit Socialista davant el Tribunal Constitucional en considerar que vulnerava el principi de seguretat jurídica, la tutela judicial efectiva i el principi d'interdicció de l'arbitrarietat en els poders públics i suposava -i llig textualment- un atropellament dels drets fonamentals.
I ara què?

Durant estos dos llargs anys, Aprop s'ha reunit en diverses ocasions amb totes les forces polítiques que firmaren el pacte del botànic i amb Ciutadans.
Tot han sigut bones paraules, però, com es diu en valencià, de forment ni un gra.
Segurament Aprop ha agafat un protagonisme, més encara del que li correspondria, segurament dic, per la negació constant d'atendre al comité d'empresa al qual Aprop defensa, respecta i considera com la màxima representació dels treballadors, que quede molt clar.

Creiem que no hi haurà televisió sense els treballadors de Radiotelevisió Valenciana.
Els ho hem dit per activa, per passiva, per perifràstica.
Però no només nosaltres, ara resulta que eixa necessitat de considerar als treballadors en el nou s'han afegit alguns dels juristes més prestigiosos del nostre país, com ara, el catedràtic de dret laboral, el valencià Tomás Sala Franco, o l'expresidenta del Tribunal Constitucional Emilia Casas, tots ells adverteixen de l'alt risc de nul·litat de l'ERO.

La factura d'una més que possible nul·litat s'acosta en 350 o 200 milions d'euros, que no són cromos del Coyote, que haurem de pagar tots els valencians en una comunitat, com vostés saben, en fallida tècnica.
El govern s'encabota en no negociar, en no rescatar persones, grans professionals experimentats que mai hem deixat de formar-nos per a estar a l'altura de la televisió del segle XXI, de la digitalització.
No es vulguen amortitzar, per favor, ni soterrar professionalment, no estem morts, estem molt vius.
Aprop lluita i lluitarà pels drets dels treballadors amb oposició, molt d'ells majors de cinquanta anys, abocats a un futur dramàtic, com vostés saben, per la devastació de la indústria audiovisual valenciana.
Amb 200 treballadors no es fa una tele digna, dir una altra cosa és faltar a la veritat.

També apostem perquè la plantilla de Radiotelevisió Valenciana es renove, naturalment que sí, és una de les primeres propostes que tenia l'ideari d'Aprop.
Però esta renovació no ha de ser una esmena a la totalitat, no pot ser-ho.
Som els primers que donem suport a la convocatòria de noves oposicions, però com és natural sempre i quan es respecten els nostres drets, els nostres llocs de treball.
No entenen que és una barbaritat?
Sols el reconeixement de les oposicions passades és la garantia del respecte a les oposicions futures.

Va ser precisament el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana qui va declarar nul l'ERO, eixe ERO miserable, perquè entre altres raons no acatava l'oposició, ni l'antiguitat com a primers criteris de selecció i baremació.
Estan caient en la mateixa errada, estan avalant la barbaritat perpetrada pel Partit Popular.

En este sentit, Aprop vol participar en el procés de recuperació de la radiotelevisió pública, clar que sí, per tal de garantir que també en el cas que calga fer una selecció s'apliquen criteris objectius: oposició i antiguitat, com ja reconeixia la mateixa llei a la qual he al·ludit abans, la llei 12/2015, de fa només sis mesos.
Estem oberts al diàleg, com deia Manolo Camarasa i la CGT als quals recolzem plenament.
Però estem decebuts i indignats a parts igual.

Clar que entre els treballadors de Radiotelevisió Valenciana amb oposició i sense ella hi havia gent que no va dignificar precisament la seua professió, però els demane que no ens criminalitzen a tots pel que feren uns quants.
Per cert, uns quants d'ells, per cert, protegits ara amb contractes blindats amb les diferents administracions públiques que ara vostés dirigeixen.
Van ser els gestors els qui portaren a RTVV al seu desastre.

Amb esta llei volen crear un nou ens propietat de La Generalitat, com el d'abans, amb el mateix objecte social, les mateixes instal·lacions, les mateixes freqüències, els mateixos béns i drets per a la prestació del servei públic de radiotelevisió valenciana, tot igual, tot igual que abans.
Llevat de qui?
Dels treballadors.
Se n'obliden intencionadament del principal actiu, treballadors que amb una capacitació professional ja obtinguda i demostrada en haver superat els diferents processos selectius mai poden quedar al marge.

Acabe.
Ara la radiotelevisió de tots els valencians esdevé més necessària que mai.
Des d'Aprop els diguem que si l'Audiència Nacional declara l'ERO nul, ¿li tiraran la culpa al PP, veritat?
No seré jo, ni ningú d'Aprop qui li lleve la culpa al PP d'aquell tancament tan lamentable.
Però el govern serà responsable també per no haver volgut negociar, dialogar i arribar a un acord.
Encara estem a temps.

Diran vostés a la societat valenciana que els treballadors són els culpables, com va fer el PP?
Jo ja estic escoltant que som un obstacle per a la nova radiotelevisió valenciana.

I, per últim, recorreran la sentència l'Audiència Nacional?
No són privilegis, són drets i el que estem vivint ací i el que estem patint és una anomalia democràtica.
On està l'estat de dret?
El que ha passat i el que encara està passant no és un desastre natural, hi ha responsables, noms i cognoms en el passat, per favor.
També hi ha responsables en el futur, hi hauran responsables en el futur.
Serà la justícia la que ho diga.
Amb esta llei que s'està tramitant -i acabe- vostés tenen una gran oportunitat de desfer una gran injustícia.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cobo.

Comencem ara el torn dels grups parlamentaris.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, senyor Cobo.

Bona vesprada, moltes gràcies.

Estem d'acord amb vosté que, evidentment, els treballadors no són responsables, que la responsabilitat venia dels gestors i que a més -ja no sé com qualificar-la, ho hem dit tantes vegades- la irresponsabilitat, la prepotència, la supèrbia, la falta de visió, fins i tot la falta de visió política del senyor Fabra, del president de l'anterior Consell, el va portar a adoptar una mesura desproporcionada i fer una llei ad hoc per a tancar una radiotelevisió en lloc de buscar la fórmula de negociar els termes del compliment de la sentència.

Per tant, poc que objectar al que vosté planteja.
Jo crec que ho he dit abans que està la possibilitat de respectar els drets, cal articular els mecanismes de com fer efectius els drets, el reconeixement a l'experiència acumulada i el fet d'haver superat una oposició.
I això se pot trobar una solució jurídica.

I crec que de la mateixa manera que cal pensar també en un espai de negociació, un espai d'acord per a contemplar tots els escenaris i fins i tot també vore les circumstàncies del personal que ostentaria drets derivats d'haver superat una oposició, però que per la seua edat, per les seues circumstàncies personals, etcètera, poden encetar un altre camí o poden simplement passar a una jubilació o a una altra fórmula amb convenis especials en la seguretat social, etcètera.
Però, en qualsevol cas, jo crec que hi ha un espai per a vore i negociar mirant tècnicament les diferents opcions i, per una altra banda, avançar en la llei en la mesura que siga possible.

Nosaltres hem estat buscant eixa fórmula i en el que ens toca, que és a soles l'espai parlamentari, nosaltres continuarem escoltant, continuarem treballant i buscant on està eixa solució tecnicojurídica, que jo crec que haberlas haylas.
Jo recorde alguns exemples, encara que no siguen exactament igual, com eren els processos de consolidació d'ocupació que es van fer en diferents administracions públiques al llarg del temps per a garantir els drets de treballadors o processos de funcionarització, etcètera, etcètera, que no són iguals, però que podrien constituir tècniques que no són estranyes, no són alienes al nostre ordenament jurídic i que es podrien tindre presents com a exemple, com a referent a l'hora d'abordar solucions.

Per tant, nosaltres continuem amb eixa filosofia que reflectix la disposició addicional segona de la Llei 12/2015.
I, en la mesura que puguem, continuarem treballant per a fer possible eixa reparació, que no és a soles una reparació moral, crec que ho vaig dir i es va interpretar malament, que també ha de tindre un marc jurídic.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

És el torn ara del senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señor Cobo.

Mire, estoy o estamos, nuestro grupo parlamentario está totalmente de acuerdo con lo que acaba de exponer.

Yo le quiero hacer una pregunta.
Cuando estamos hablando de que en la nueva ley estamos intentando respetar los derechos de los extrabajadores -y me incluyo, porque estoy participando de ella- yo me pregunto si cuando se coge el camino de abrir un nuevo ente no estamos fulminando los derechos de los extrabajadores que pertenecen a otro ente.

Yo me pregunto también si intentar reconocer los derechos de los extrabajadores de un ente en otro, intentar reconocer los procesos selectivos de una empresa en otra, no está dando por hecho que está mal hecho, que hay una continuidad de empresas.

Entonces, yo me pregunto si realmente no se está intencionadamente avanzando sin decir claramente a la ciudadanía valenciana qué costo puede llegar a tener reabrir de esta manera Radiotelevisión Valenciana.

Nosotros siempre hemos entendido que Radiotelevisión Valenciana es importante tenerla, no prioritaria en esta situación económica en la que nos encontramos, pero sí importante.
Pero, desde luego, siendo transparentes.

Entonces, todo esto que está envolviendo a la situación de los extrabajadores no lo acabamos de ver claro.
Y por eso le quisiera preguntar si usted ve lo mismo que nosotros, o sea, ve que haber cogido el camino de un nuevo ente realmente es una fulminación de sus derechos.
Y si intentar recuperar esos derechos en el nuevo ente no está diciendo claramente o no claramente, pero sí dejando entrever, que lo que se está haciendo no es el camino que se debería haber cogido.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Subiela.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula el senyor Josep Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor Cobo, per vindre ací a esta que és sa casa.

Des de Compromís, en primer lloc, dir-li que teníem segurament un problema pràcticament filosòfic pel que fa al quid de la qüestió, el que vostés ací.
.
.
, el que s'anomena Associació de Professionals per Oposició.
No ho tenim.
.
.
, jo, en este cas, personalment, no ho tinc ben clar això d'oposició; preferisc anomenar-ho Â«proves selectivesÂ».
En tot cas, seria, diguem-ne, una discussió més aviat filosòfica, en el sentit que sí que tenim clar que, sobre la gent que ha estat fent unes proves selectives, es pot assentar una bona part d'allò que creguem l'experiència i el mèrit que tenien els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana.

En este sentit, a mi m'agradaria fer-li un parell de preguntes.
¿Com valora vosté la disposició transitòria novena?
¿Com valora l'informe del Consell Jurídic Consultiu?
I, sobre això, també preguntar-li que, evidentment.
.
.
, ho ha deixat caure vosté, perquè si ja han fet vostés ja les proves selectives, no haurien de tornar a fer-les.
En este cas, jo li preguntaria com es valoraria l'experiència d'aquells treballadors que no havien passat les proves selectives; ¿com la valorarien, de cara a la nova radiotelevisió valenciana?

I, després, li preguntaríem com farien vostés.
.
.
¿De quina manera es farien aquestes proves selectives -i això és una pregunta que he fet abans al representant de la CGT també- perquè no es tornen a vore les crítiques que es van fer en els anteriors processos selectius, fetes per alguns sindicats, sobretot pel que fa a la publicitat d'eixes proves?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Nadal.

Donem la paraula ara al Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula la senyora Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Cobo.

Evidentment, benvingut a esta comissió.

De les huit intervencions que hem tingut hui, quatre han tingut a vore sobre la situació dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana, la qual cosa demostra.
.
.
, podríem dir que tenim damunt de la taula una situació no ben resolta, almenys si estem parlant del projecte de llei que tenim damunt de la taula.

Les seues paraules són dures, molt dures.
Les acceptem com a parlamentaris, evidentment.
Però, bé, ho deixaré simplement diguent que són dures.

En el punt en què estem hui, i més enllà de la disposició novena, la disposició transitòria novena, estem parlant, si les xifres no me ballen, d'entorn de set-centes persones, més o menys, que passaren per un procés d'oposició, de processos selectius, més o menys set-centes.

Si nosaltres optàrem per un mecanisme en què les persones que passaren per un procés de selecció sigueren respectats els seus drets al complet, necessàriament i legalment deuria la nova.
.
.
, o la radiotelevisió valenciana immediatament deuria incorporar les mil set-centes persones de la plantilla, immediatament, perquè és una successió d'empresa.

Per tant, el que volia dir-li és que, reconeguent que, efectivament, n'hi hagué un grup molt important, al voltant de set-centes persones, que aprovaren un procés de selecció, l'articular un mecanisme que salvara, que protegira, que reconeguera eixe procés diferenciador dels altres treballadors els duria a una situació en què, legalment, no cabria diferenciar, simplement caldria incorporar mil set-centes persones.
(Se sent una veu que diu: Â«I fer un tercer ERO.
Â») Eixa és la proposta.
Sí, sí, clar.

Vull dir-te, jo el que volia intentar explicar és que una cosa du a l'altra.
I, probablement, hi ha una posició que té a vore amb la defensada pels treballadors, que hauria d'haver-se fet un tercer ERO, és una posició legítima, raonable i, a més, explicada; i una altra és la posició que s'ha adoptat d'iniciar un nou marc legislatiu, de tindre un projecte nou.

Jo, senyor Cobo, simplement dir-li que a la millor mos hem equivocat i mos hem equivocat molt, no ho sabem.
Però sempre hem intentat -i en este projecte ho estem intentant- fer-ho el millor possible, dins del marc de la legalitat i, sobretot, intentant oferir a la ciutadania valenciana allò a què ens vàrem comprometre, que tornaríem a recuperar els mitjans de comunicació públics a la Comunitat Valenciana.

El senyor president:

Gràcies, senyora Peris.

I per a acabar ja el torn dels grups parlamentaris, té la paraula l'il·lustre diputat Jorge Bellver, en representació del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor Cobo, per la seua intervenció i pel fet d'estar ací hui, que no deu ser gens fàcil.

Jo la veritat és que, després d'estar sentint tot el que estic sentint al llarg d'este matí, clar, me dóna la sensació que s'està.
.
.
, no sé si la paraula, el qualificatiu seria utilitzant els informes tècnics o escudant-se darrere d'informes tècnics, però uns informes tècnics que han vingut abocats.
És a dir, els grups que hui estan en el govern en el seu dia varen dir que anaven a reobrir la radiotelevisió valenciana.
I no vull torna a repetir les meues intervencions respecte.
.
.
, ¡vaja!
, en la intervenció, en la compareixença del senyor Fitó o del senyor Camarasa.

Però els grups que hui estan sustentant el govern varen dir el que varen dir.
I ací, al final, tots som responsables de què diguem i de què fem.
Doncs, el Partit Popular ho ha sigut, i alguns podran pensar que inclús des del punt de vista electoral s'ha pagat; però també s'ha de demanar responsabilitat als grups que estigueren en l'oposició i que durant tants anys estigueren diguent el que varen dir, i ho varen dir.

Clar, i tenien dos opcions: tenien l'opció de, com deia el senyor Morera i donava la raó el senyor Montiel, de Â«vamos a parar la liquidación, vamos a paralizar la liquidación y vamos a reabrir la radiotelevisión valenciana, teniendo en cuenta que tenemos las instalaciones, los profesionales y la capacidadÂ».
I tenien vostés una altra opció que era no complir la seua paraula, no fer el que varen dir que anaven a fer, i és ara dir que no: Â«Claro, es que, como estamos.
.
.
Tenemos informes en contra.
Â» Home!
, tenemos informes en contra perquè vostés estan diguent el contrari d'allò que digueren que varen dir.
Si vostés haveren pres la decisió de complir la seua paraula, doncs, a la millor, els informes no serien.
.
.
Home!
, clar.
A la millor els informes de què vostés hui estan parlant no serien com estan parlant.

És cert que el govern actual, que el Consell, té informes de l'advocacia que estan diguent que Â«no hay peligro de sucesión de empresasÂ».
És que és cert.
L'actual Consell té un informe de l'advocacia de La Generalitat que diu que Â«no hay peligro de que se considere que existe una sucesión de empresasÂ».
És aixina.

És cert que l'informe del Consell Jurídic Consultiu diu el que diu respecte als extreballadors de Radiotelevisió Valenciana.
Però, torne a dir, és que al final s'ha de ser conseqüent.
Vostés ja sabien perfectament, quan prenien esta decisió, què és el que anaven a dir eixos informes del Consell Jurídic Consultiu, clar que sí.
I si cal atendre, i si cal.
.
.
Clar, és un convenciment personal que vostés sabien perfectament què estaven fent.
Però, en qualsevol cas, el que no pot ser és que els informes del Consell Jurídic Consultiu siguen vinculants a l'hora de prendre una decisió política quan afecta a uns i no ho siga quan afecta a altres.
N'hi havien informes del Consell Jurídic Consultiu, com vostés també han reconegut este matí ací, que deien que l'ERO que es va materialitzar en el seu dia era perfecte, impecable, i ho deia el Consell Jurídic Consultiu.

Bé, doncs, eixe mateix Consell Jurídic Consultiu, eixa mateixa advocacia de La Generalitat és qui està diguent en estos moments el que els està diguent i el que està condicionant les seues decisions.

Per tant, jo.
.
.
I és cert que estic fent una crítica política que, a la millor, no deuria fer-la en este moment, no és este el moment més adequat, però me dóna la sensació que estan vostés utilitzant els informes, estan vostés escudant-se en els informes per a no complir la paraula que varen donar en el seu dia.

Jo, açò és el que volia comentar.
I no vaig a reproduir la meua intervenció respecte a què ha dit el senyor Fitó i el senyor Camarasa, que deuria ser, doncs, pràcticament el mateix el que.
.
.
(Sorolls; inoïble)

El senyor president:

Molt bé.

Senyor Cobo, té ara vosté l'oportunitat de comentar tot el que considere necessari.

El senyor Cobo del Prado Reverte:

Si em permet la senyora Peris, vaig a començar pel final.

Senyor Bellver, dir-li que cadascú és responsable dels.
.
.
, o ha d'assumir les conseqüències de tal.
I vosté és una de les persones que va apretar el botó d'aquella llei del tancament, feta ad hoc per a deixar-nos en el carrer i per a deixar cega i muda esta comunitat.
Entenc que està assumint les conseqüències en eixos temps.

Jo he d'agrair a la resta de components o als components del govern que me permeten estar ací i dir unes coses que abans no podia dir o que abans, per alçar la veu en Radiotelevisió Valenciana, m'arraconaren com a tants i tants altres treballadors, com ens arraconaren per dir la nostra.

Informe de l'advocacia.
¿S'està referint també vosté, senyor Bellver, a l'advocacia que va dir que Valmor era una bona operació que se comprava per un euro?
Entenc que és una utilització.
I això, als qui no som professionals de la política ens arriba, i la veritat és que fa pudor vore com l'advocacia de La Generalitat la utilitzen segons qui, o el Consell Jurídic Consultiu també.

¿Saben vostés que el Consell Jurídic Consultiu també diu i advertix que la possibilitat de nul·litat de la successió empresarial suposaria la integració immediata dels treballadors?
Però no, eixe no és un titular que els aprofite.

Continue parlant.
.
.
Aprofite per a parlar amb la senyora Rosa Peris.
Perdone la duresa, però pot entendre que més dur és tindre tres nanos i estar a l'atur.

És un camp de mines, açò és un camp de mines absolut, ho ha dit abans en la intervenció de Manolo Camarasa.
Però els qui estem dins som mosatros.
I mosatros no hem fet res.
Mosatros ens hem dirigit, ens hem sotmet a l'estat de dret.

I hem estudiat com a bojos per a tractar de superar eixes oposicions -passe al senyor Nadal-.
Oposicions.
Oposicions, ho diu el DOCV de 1989, són oposicions.
Però me té igual.
Jo tinc aprovades les oposicions de Radiotelevisió Espanyola també.
Són oposicions, no són oposicions o què són, però jo vaig haver de renunciar a eixes perquè vaig creure en les de televisió valenciana.
Aleshores, que m'explique algú on està la seguretat jurídica, ¿qui m'està emparant a mi?
Eixa n'és una.

I dir també que molts dels professionals per oposició haurien de ser tribunal.
¿Per què no?
Tenim la força, els coneixements, la saviesa, la maduresa.
Ara, en els millors anys, ¿ens fan això?
És molt dur -acabe.

Subiela.
Doncs, m'alegre que estiga vosté d'acord amb mosatros.
I sí, n'hi ha un gran risc de successió d'empreses, ja ho sabran.
La CGT té els informes, tant de María Emilia Casas com del senyor.
.
.
, com el de.
.
.
-perdó, perquè a més és un informe que hem encarregat mosatros-, del senyor.
.
.
, (veus) Tomás Sala Franco -perdó-, catedràtic de Dret Laboral -estic una miqueta nerviós.

I, per últim, acabe amb el senyor Montiel.
Imaginació al poder.
N'hi ha molta gent que ha votat per vostés perquè li peguen una volta al sistema, a com estava tot.
Anem a imaginar que vostés tenen eixa capacitat de dir: Â«Anem a vore com ho fem.
Recol·loquem a gent en l'administració.
Â» Compten amb esta gent.
N'hi ha gent en Qatar, n'hi ha gent en Austràlia, en Suècia.
.
.
, gent demostrant la seua vàlua, gent que ha fet la retransmissió del debat dels candidats, i són professionals de Radiotelevisió Valenciana de provada solvència.
Ànim.
Anem a fer-ho.
Anem a idear solucions imaginatives, d'acord.

Ja per últim, m'agradaria recordar-los, d'alguna forma, per si volen trobar algunes.
.
.
I mosatros ens posem a la seua disposició per a ajudar-los, si volen o si ens volen escoltar.
Vostés diuen que no pot ser que.
.
.
, no ens poden reconéixer els drets.
Però jo els dic, lligen el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana del passat divendres, sense anar més lluny, publicava l'anunci d'una mercantil com VAERSA, de titularitat totalment pública, on, per a la provisió de nous llocs de treball, es té en especial consideració -especial consideració- els treballadors afectats pel procediment d'acomiadament col·lectiu de 2014 a l'esmentada empresa.
I això que en VAERSA ningú va accedir al seu lloc de treball per una oposició.

Aniré més enllà, ni tampoc a Imelsa.
Li canvien el nom i li diuen Divalterra, però no posen en dubte a cap dels 730 treballadors que entren sense cap filtre, sense sotmetre's a cap prova d'accés.

Crec que no val la pena continuar amb tot el llistat d'empreses públiques i els seus procediments de selecció de personal.

Ens estan posant en dubte.
¿Per què eixe greuge comparatiu amb els treballadors de Radiotelevisió Valenciana que accedírem a les nostres places en superar unes proves selectives, unes oposicions, en sotmetre'ns a l'estat de dret?
Som treballadors que hem patit el major ERO del País Valencià.
És l'única empresa pública que ha enviat tota la plantilla a l'atur; l'única televisió pública tancada a Europa, amb el greuge de ser un territori amb llengua pròpia.
La grega va recuperar els d'oposició.

Saben vostés com parle jo valencià?
Jo sóc de Requena.
Nascut a València, però la meua família és de Requena.
Escoltant Canal 9, veient Canal 9.
És un drama el que s'està preparant per al futur, si no torna.
No tirem directament al fem una inversió de més de vint anys.
Sabem fer el nostre treball i tenim la formació adient per a exercir-lo amb garanties.
No parle sols de periodistes, ni de bon tros.
Érem un 10%.

Parle dels realitzadors, il·luminadors, tècnics, economistes, advocats, operadors d'equips, càmeres i un llarg etcètera.
Ens sentim utilitzats i enganyats.
És una situació d'emergència social.
No som un photocall.
Ens creguérem les seues promeses.
Les seues llàgrimes eren de ceba.

Per què eixa inquina?
M'agradaria preguntar-li-ho al senyor Josep Moreno.
Feia tantes promeses, però es veu que l'amortitzà el Partit Socialista.
M'agradaria preguntar-li-ho al senyor Enric Morera.
Però a qui vull preguntar-li-ho és al senyor Ximo Puig i a Mónica Oltra.
Per què eixa inquina?

Gràcies.

El senyor president:

Doncs, moltes gràcies, senyor Cobo.

Amb açò acabaríem la comissió de hui.
La propera comissió ja serà el debat i votació de les esmenes.
Podem fer un càlcul aproximat.
O l'11 o el 12 de juliol.

S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 59 minuts)