CAM%154542.10.15%20macro.html





Comissió no permanent especial d'investigació sobre el procés que ha dut a la intervenció per part del Banc d'Espanya, el passat 21 de juliol, de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani (CAM), amb la destitució de tots els gestors, en un procés de reestructuració adreçat a un nou intent de privatització que fins i tot podria desembocar en la desaparició de la societat, realitzada el dia 15 d'octubre de 2012.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 2/XV.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
no tenim notícies de l'arribada de la senyora Pilar Aurora Cáceres González, que és el primer compareixent de l'ordre del dia de hui.

Si els pareix, suspenem fins a les onze i esperarem notícies.

Gràcies.

Se suspén, doncs, fins les onze.

(Se suspén la reunió a les 10 hores i 40 minuts)

(Es reprén la reunió a les 11 hores i 1 minut)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
a la senyora Pilar Aurora Cáceres González.
No tenim notícies d'ella.
Anem a respectar el que haja pogut tindre algun problema.

Si al llarg del matí no tenim notícies d'alguna excusa justificada per part d'ella, si els pareix bé, tornarem a requerir amb apercebiment esta senyora perquè vinga en una altra sessió.
Però anem a respectar primer, no siga la temptació que li haja ocorregut algun tema de carretera o qualsevol cosa.

Bé, jo crec que suspenem fins a les 12:00, que serà la compareixença del senyor Pere Joan Devesa Martínez.
Gràcies.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 2 minuts)

(Es reprén la reunió a les 12 hores i 1 minut)

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Juan Mariano Castejón Chaler)

El senyor vicepresident:

Senyories.

Senyors diputats, reprenem la comissió.

Compareixença del membre del consell d'administració de la CAM, senyor Pere Joan Devesa Martínez

El senyor vicepresident:

En esta ocasió sí, el compareixent ha sigut puntual.
I anem a reprendre la comissió amb la compareixença en aquesta comissió d'investigació de la CAM amb el senyor Pere Joan Devesa Martínez, membre del consell d'administració de la CAM, que, en primer lloc, com fem a tots els compareixents, li agraïm, com no?
, la seua assistència, la seua disposició per a poder informar davant els diferents grups parlamentaris sobre esta comissió d'investigació que portem ja fa uns quants mesos.

I repetir-li el que repetim a tots els compareixents.
Açò no es tracta d'un juí, ni es tracta d'un tribunal de la Inquisició, simplement els grups parlamentaris li van a fer preguntes per a intentar recaptar la màxima informació possible, d'això se tracta, que vosté informe allò que sàpiga, allò que bonament puga informar.

Dir-li que tindrà, en principi, un torn de cinc minuts per a fer la primera exposició, de presentar allò que vosté considere oportú.
A partir d'eixe moment tindrà una intervenció cadascun dels quatre grups parlamentaris, els seus portaveus, de cinc minuts.
I vosté després de forma conjunta, a tots a la vegada, en un període de deu minuts, haurà de donar resposta -en el que puga en este temps- a tots els grups parlamentaris.
Hi haurà una intervenció de repreguntes de cinc minuts per cadascun dels grups.
I vosté tindrà cinc minuts per a contestar.
I en el torn final, per part dels grups parlamentaris de cinc minuts i tancarà vosté també en altre torn de cinc minuts.

És una mica farragós, però en principi té cinc minuts per a fer la introducció que vosté considere oportuna, i després ja aniré marcant-li i explicant-li els temps.

Moltes gràcies, i vosté té la paraula.

El senyor Devesa Martínez:

Bon dia a tots.

Jo, en primer lloc, dir que vaig ser membre del consell d'administració de la CAM durant el període de temps que va de finals de febrer de 2010 fins a la intervenció per part del FROB.
Aproximadament uns disset mesos, setze o disset mesos.

Durant eixe temps vam formar part del SIP en les altres caixes que vostés coneixen, no?
, Cantàbria, Extremadura i Astúries.
Al voltant de deu mesos.
És dir, que la labor efectiva de direcció de la CAM, formant part de l'òrgan de direcció de la CAM, es va vore reduït per estes circumstàncies.

I aquí estic, a la seua disposició, per a contestar tot allò que vostés creguen que jo puga saber i informar-los.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

Per al primer torn de preguntes, tindrà la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, el senyor Lluís Torró.

Quan vullga, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Devesa, per la seua amabilitat en vindre ací a comparéixer.

Bé, estem tractant d'entendre què és el que va passar a la CAM i entendre també com funcionava la CAM, per poder, en definitiva, comprendre una miqueta quins han sigut els problemes que van tindre i quines responsabilitats, sobretot de caràcter polític, almenys és això el que nosaltres entenem com a fonamental, en este cas, es deriven de tot este procés.
Per tant, les meues preguntes van una miqueta en relació a açò.

En primer lloc, m'agradaria saber quin és el procés pel qual acaba vosté sent membre del consell d'administració de la CAM.
Ja coneixem.
.
.
, té una trajectòria empresarial prou evident, perquè no ha sigut només un empresari «exitós» en el ram de l'hostaleria, sinó a més ha ostentat càrrecs d'importància en les associacions al respecte, sobretot a Hosbec.

Però, evidentment, quan vosté arriba, primer al consell, a l'assemblea general i després al consell d'administració, ho fa a proposta d'un partit polític, en este cas del Partit Popular.
M'agradaria saber com es produïx eixe procés.
Vull dir, perquè.
.
.
Qui és el que el proposa?
Si vosté té alguna vinculació d'algun tipus amb el Partit Popular?
Com entra en la llista?
Per què diu que sí?
I, finalment, com passa de ser un conseller dins de l'assemblea general a formar part del consell d'administració?
Eixa seria, diguérem, la primera part.

Després, una curiositat, no?
Perquè vosté no va presentar al·legacions en la primera part de l'expedient del Banc d'Espanya, i m'agradaria saber per què no les presenta.
És de les poques persones.
.
.
, la major part de la gent que estava ahí en principi immersa dins del procés presenten al·legacions.
Nosaltres hem tingut accés a eixa documentació que té el Banc d'Espanya en el seu poder.
I, per tant, ens agradaria saber per què no al·lega.
Ja sabem que després hi ha plec de càrrecs més concret on es fan, diguérem, imputacions més concretes.
Però en el primer no hi ha ninguna cosa que vosté al·legue al respecte.

Després, m'agradaria que aclarira el famós assumpte de les quotes participatives, el que li afecta a vosté en concret, tot allò que va eixir en la premsa que vosté havia venut primer unes quotes participatives, concretament en març de 2011.

Per què tenia eixes quotes participatives?
Supose que seria abans que vosté entrara com a conseller en la CAM.
I després, l'operació de recompra eixa que es va fer, que va ser objecte d'informacions o notícies en la premsa.
I m'agradaria que eixa qüestió l'aclarira perquè tot el món ho tinga clar ací, en la comissió.

I després hi ha unes coses concretes.
M'agradaria que ens explicara un poc com era el funcionament intern en el consell d'administració.
Ací se'ns ha parlat molt que la informació que arribava als consellers no era completa, que hi havia una espècie de nucli dur que celebrava unes coses que alguns anomenen com a preconsells, on més o menys es passaven i es decidien les coses més importants.

I després quin era el paper que vostés feien directament, concretament en el consell d'administració.

A mi em preocupa moltíssim totes les operacions que sobretot es produïxen durant 2010 respecte a tota eixa sèrie de coses o d'operacions que tenen com a objecte acabar dissimulant o camuflant els comptes de l'entitat.
Coses que el Banc d'Espanya detecta.
Concretament dos grans coses, però, d'una banda, la rehabilitació de determinats crèdits dubtosos i fallits per a poder presentar-los en una altra categoria dins dels comptes; i, particularment, a mi m'estranya moltíssim, moltíssim, com és possible que es produïren les operacions de titulització, que es produïxen al llarg de 2010, diferents operacions de titulització que el Banc d'Espanya destaca com a operacions fraudulentes, perquè en realitat no són vendes realment de títols, sinó unes operacions que el que pretenien era fer aparéixer com una venda alguna cosa que no ho era.
I de tal manera, d'eixa forma, desfer-se d'una sèrie d'actius que no eren ja realment tals actius.
I en no presentar-los en els balanços, encara que, lògicament, hi havia una opció de recompra que implicava que després eixes coses.
.
.

Aleshores, m'agradaria saber què és el que sabia el consell d'administració sobre eixes operacions, com arribaren al consell d'administració, com se'ls presentaven eixes operacions.
I després, si la informació que tenien era completa o no respecte a eixes operacions, i què és el que vostés van dir.

Bé, tinc algunes qüestions més respecte al tema de la famosa pensió vitalícia i al tema de la pensió social complementària, sobretot també respecte al pla d'actuació que presenta el Banc d'Espanya.
Però com veig que no hi ha massa temps, després, si de cas, si no entren els meus companys, entraré també en estes qüestions.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Torn ara del Grup Parlamentari Compromís, la seua portaveu, la senyora Mireia Mollà, té la paraula, quan vullga.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Devesa, benvingut a la comissió d'investigació de la CAM.
Potser haguera esperat en la seua primera intervenció una miqueta de valoració sobre el contingut d'esta comissió.
Jo sé que vosté segur que és conscient de quina és la finalitat d'esta comissió d'investigació.
I potser podria haver-nos il·lustrat sobre efectivament el títol d'esta, que és les causes que van dur a la CAM a ser intervinguda.

I probablement, no fent una anàlisi general de la situació econòmica global, perquè això no fa falta que tampoc vostés perden el temps en dir-nos estes coses, sinó que concretament, en el cas de la CAM, podia haver-nos parlat, per exemple, per què va fracassar la SIP al seu enteniment.
Jo crec que vosté serà conscient del que en eixe moment se va parlar de per què se trencava el SIP.

Li faria una pregunta: és cert que els socis del SIP requerien a la CAM baixar la seua participació en eixe SIP?
És a dir, després de conéixer certes informacions, els socis van decidir o van reclamar que la CAM baixara del 40%, que era la participació que tenia en un vint-i-tants per cent?
Això va arribar a ser una cosa que vostés van conéixer?
O se va amagar esta informació?

M'agradaria també que en el temps que vosté va estar, és un temps prou curt, però a l'hora frenètic en l'activitat que va tindre la CAM, si va conéixer dels requeriments del Banc d'Espanya?
I voldria parlar punt per punt.

El 21 de desembre de 2010 vosté assistix a un consell d'administració.
Està en l'acta, està allí en eixe consell d'administració, literalment, segons l'acta, se llig un requeriment del Banc d'Espanya, i un requeriment que fa almenys, dic jo, saltar alarmes entre els consellers, deuria haver saltat alarmes entre els consellers.
I pareix ser que no fou així.

Jo li preguntaria: eixe dia vosté, que va assistir al consell d'administració, se va llegir íntegrament el requeriment del Banc d'Espanya?
Això seria la primera pregunta.

El 18 de juliol de 2011 vosté assistix a un consell d'administració.
Eixe 18 de juliol de 2011 dotze consellers havien presentat un escrit, en data 12 de juliol, i això, segons ens han dit membres.
.
.
gent que firmava eixe escrit, era perquè ells entenien que s'havia perdut la confiança en el president del consell d'administració i en els directius.
És a dir, ja alguna cosa anava mal.
I, per tant, vosté, que estava present, quan va ser coneixedor -no sé si va ser un dels que firma-, i per tant li preguntaria: era un dels dotze que firmava eixe escrit?
I si no, en eixa reunió, dic jo, que algú hauria de preguntar «açò a què ve».
I ells no crec que amagaren que era, segons han afirmat ací, perquè s'havia perdut totalment la confiança amb els directius i el president del consell d'administració.
Per què s'havia perdut la confiança amb els directius?
O per què alguns companys seus havien perdut la confiança?
Vosté va a parlar d'açò?

El 21 de juliol de 2011 vosté està present en una reunió del consell d'administració i se llig íntegrament un requeriment del Banc d'Espanya.
El senyor Modesto Crespo llig un requeriment del Banc d'Espanya, ja, bé, com dient.
.
.
, anunciant la mort, no?
, perquè venia a dir que susto o muerte de l'entitat.
Perquè ja eren prou els requeriments i escrits que havien manat, i la CAM no havia fet cas d'estos requeriments.

De fet, en eixe requeriment fa mencions a altres escrits anteriors.
Este pareix ser que sí que se llig.
Per què li ho dic?
Perquè el senyor Armando Sala aleshores agafa la paraula -i consta en l'acta- i manté una discussió amb la directora general sobre el desconeixement que ell diu tindre com a conseller sobre altres escrits, a tenor del que estava dient el Banc d'Espanya que s'havien remés altres escrits.
I este senyor afirma que mai havia tingut coneixement d'altres escrits.
La directora general diu que no és així i que sempre s'ha informat al consell d'administració de tots els requeriments.
Això és cert?
És a dir, això se va produir?
Vosté està en la posició del senyor Sala que no sabien absolutament res dels requeriments?
O sí que estava informat?

A part d'açò, voldria preguntar-li coses concretes.
El tema de les quotes participatives.
Jo supose que vosté rep els informes del govern corporatiu, en este cas el de 2010.
Són informes que se publiquen en la pàgina web i que a vostés entenc que els arriba, igual que qualsevol que vullga informar-se.
Per què en els informes de govern corporatiu vosté no ix com a conseller que té quotes participatives?
Les va adquirir en 2011?
O ja en 2010 tenia quotes participatives?
Ho dic perquè és obligat informar en l'informe de govern corporatiu de tots els consellers que siguen membres del consell d'administració que tinguen directament o indirectament quotes participatives.

Per tant, li pregunte: les seues quotes eren anteriors al 2011?
Per què va creure que devia vendre-les, quan tots els consellers que han passat per ací han dit que s'han quedat amb les quotes i, per tant, les han perdut?
Vosté va obtindre alguna informació o va pensar que, lògicament, les havia de vendre perquè la cosa no anava a anar bé i, per tant, salvaguardava així eixos diners que havia invertit en quotes participatives?

El senyor vicepresident:

Senyora Mollà.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Acabe amb dos preguntes.

Qui li va proposar concretament.
.
.
, qui féu la trucada per tal de demanar-li a vosté que formara part de la CAM?
Què feia vosté en Incomed i quin sou va obtindre de ser vocal en Incomed?

I ja per a acabar -és ja curiositat-, té alguna vinculació amb el senyor Gerardo Camps Devesa?
Ho dic pel cognom.
No sé, com açò moltes vegades les famílies són.
.
.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Torn ara per al Grup Parlamentari Socialista.
El seu portaveu, Ángel Luna, quan vullga, té la paraula.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

Como ya vamos aprendiendo en el funcionamiento de esta comisión, y casi todas las preguntas están ya hechas, yo le voy a hacer alguna más, y quizá no consumiré todo el tiempo.

Pero antes de nada, le diré que.
.
.
Bueno, ha hecho usted una escuetísima intervención primera donde ha dicho: «Bueno, yo estuve realmente diecisiete meses, o dieciséis, de los cuales durante diez meses estuvo funcionando el SIP.
» Permítame que le corrija, no es verdad.
El SIP se constituye mediante escritura pública el 28 de diciembre de 2010 y termina el 30 de marzo de 2011, la posibilidad de SIP, porque el resto de asambleas de las otras cajas no acuerdan segregar sus negocios financieros en favor del Banco Base.
Por lo tanto, lo que habría sería en funcionamiento la preparación del Banco Base, pero el SIP como tal, no llegó a constituirse realmente y, por tanto, no llegó a funcionar.

O sea, que ustedes.
.
.
, quiero decir con esto que ustedes, miembros del consejo de administración, eran plenamente responsables del funcionamiento de la Caja de Ahorros del Mediterráneo durante todo el tiempo que estuvieron en el consejo de administración hasta la intervención por el Banco de España.

Me gustaría saber si usted ha sido vocal del consejo consultivo de Iberdrola.
Me gustaría saber si eso tiene algo que ver con la Caja de Ahorros del Mediterráneo, es decir, si esa participación en el consejo consultivo de Iberdrola le viene dada por su calidad de miembro del consejo de administración y por la participación accionarial que tuviera la caja en Iberdrola o es independiente de eso.

Sobre lo que le han preguntado, yo haría especial hincapié en que nos relatara el consejo de administración del 21 de diciembre de 2010, porque es importante saber, y aquí hemos tenido opiniones contradictorias, es importante saber para nosotros si a ustedes les leyeron o no les leyeron en ese consejo de administración el requerimiento del Banco de España de 14 de diciembre de 2010.
Un requerimiento bastante duro donde ponía de manifiesto todas las deficiencias que, por otra parte, venían poniendo de manifiesto desde el año 2005 el Banco de España en relación con la caja.
Quería saber si ustedes tuvieron conocimiento de ese requerimiento.

Sobre el tiempo que usted estuvo -que la verdad es un tiempo intenso y que supongo que habrá sacado enseñanzas interesantes-, hay dos temas graves que se plantean o que son conflictivos en los consejos que se celebran a lo largo de 2011.
Uno de ellos, ya ha sido comentado aquí, es por qué se rompe el proyecto del Banco de Base.
Es decir, si es verdad que el resto de las cajas de ahorros le requieren a la CAM para que rebaje su participación, y en qué términos le requieren y a qué enfrentamiento da lugar esa posición dentro del consejo de administración.

Y el segundo de ellos es todas las tensiones que se producen en torno al plan de recapitalización.
Cuando el resto de las asambleas deciden no segregar en favor del Banco Base sus negocios financieros, que es el 30 de marzo, todas las asambleas de las cajas eran el 30 de marzo, ustedes celebran un consejo de administración después, el 1 de abril, y en ese consejo de administración se les lee un requerimiento del Banco de España para que presenten un plan de recapitalización y se les da un plazo de diez días para que lo presenten.
El 27 de abril se modifica ese plan de recapitalización, porque el primero al Banco de España no le gusta.
Se vuelve a modificar más tarde.
Y al final, la intervención del Banco de España se produce porque el 21 de julio de 2011 no es que le digan «les vamos a intervenir», es que les dan definitivamente, nuevamente, diez días para presentar un plan de recapitalización creíble, que dice el Banco de España que los que han presentado hasta la fecha no eran creíbles.

A mí me gustaría saber cómo se viven en el consejo estas cosas, porque supongo que para un consejero el hecho de que se presente un plan de recapitalización.
.
.
, que la directora general dice que es fantástico y que llega el Banco de España y les dice: «No, mire usted, no me sirve.
» Lo que dice el Banco de España es gravísimo de ese plan de recapitalización.
Poco menos que es el cuento de la lechera.
Se corrige, y nuevamente el Banco de España «no me sirve».
Y se vuelve a corregir y nuevamente el Banco de España «no me sirve.
» Supongo que eso daría lugar a algún tipo de intervención de carácter inquisitivo por parte de los miembros del consejo en relación con la dirección general, diciendo: « ¡Hombre!
, ¿qué está pasando aquí, que el Banco de España no para de tirarnos de las orejas?
» Eso por un lado.

Y, por otro lado, el tema del enfrentamiento con el FROB a cuenta de si parte de los 2.
800 millones que ustedes le piden se acepta por parte del FROB en participaciones preferentes o no se acepta en participaciones preferentes y va todo a, digamos, a acciones de la CAM, con lo cual, el FROB termina siendo el accionista mayoritario de la CAM.
Eso da lugar a enfrentamientos en el consejo, sobre todo en el consejo de 27 de abril y en el consejo de 18 de julio de 2011, enfrentamientos entre los miembros del consejo, porque hay miembros del consejo que no quieren aceptar las condiciones que les pone el FROB.

A mí me gustaría que nos contara todos esos entresijos, porque son importantes para saber hasta qué punto, a pesar de toda la deriva de mala práctica, digamos, financiera que llevaba la caja detrás, a pesar de todo, si hubiera habido alguna posibilidad de si ahí hubiera habido un consejo, digamos, serio, que le planteara a la dirección general de la caja las exigencias de rigor que tendría que haberle planteado el consejo de administración, si a pesar de todo, digo, se hubiera podido salvar la Caja de Ahorros del Mediterráneo, o el Banco CAM, por decirlo con más precisión, y no terminar como ha terminado, lamentablemente.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Luna.

Turno ahora para.
.
.
Torn ara per al Grup Parlamentari Popular.
El seu portaveu, senyor Vicente Betoret, quan vullga, té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, senyor Devesa, per a agrair-li la seua predisposició a comparéixer en esta comissió per tal d'aportar tota la informació necessària per tal d'arribar a esclarir què passà perquè la CAM acabara de la manera que tots sabem.

I jo com parle l'últim, comporta que s'hagen fet pràcticament totes les preguntes.
Vaig a ser molt breu i vaig a centrar-me en tres qüestions molt particulars.
La primera d'elles: tenint en compte que el passiu total de la CAM superava els 47.
000 milions de deute, aproximadament, i que la Generalitat valenciana i el sector públic de La Generalitat comportava uns 671, aproximadament l'1,42% del total del deute de la CAM, si vosté considera que açò ha tingut, el deute, en este cas, de La Generalitat, ha tingut alguna relació directa amb al situació en què ha acabat la CAM.
O, per contra, considera que no és aixina.

En segon lloc, m'agradaria que vosté fera, si és possible, una valoració sobre la intervenció del Banc d'Espanya, fonamentalment en esta última etapa, sobretot tenint en compte que el Banc d'Espanya tenia una inspecció.
.
.
o tenia sotmesa a inspecció permanent des del 2008 l'entitat.
I, bé, tots sabem quin va ser el resultat.

I, per últim, comentar-li que el senyor Iturriaga, interventor del FROB, en esta mateixa trona va comentar, en relació a la inversió de la CAM en Terra Mítica, comentà que la inversió havia sigut insignificant i en el seu moment resultava oportuna.
.
.
rendible crec que va dir.
En qualsevol cas, m'agradaria saber quina és la seua opinió respecte d'eixa inversió en concret.

Gràcies.
Res més.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Ara el senyor compareixent, el senyor Devesa, té un torn de deu minuts per a donar resposta, en la mesura del possible, als quatre grups parlamentaris.

El senyor Devesa Martínez:

Començarem pel principi.
Respondre per què me nomenen conseller de la CAM.
.
.
Jo no ho sé.
A mi me nomena exactament La Generalitat, no el PP.
Sóc per la part de La Generalitat.
Jo no sé.
.
.
Les Corts crec que són un òrgan col·legiat i no.
.
.
, totes les decisions són, igual que les del consell d'administració, són decisions col·legiades.
Mos agraden o no, formem part del consell i acceptem la votació que en ell es produïx.

Jo no crec que siga el millor per a fer una lectura dels meus mèrits per a poder estar o no en un consell d'administració.
Sí puc dir-li a vosté que jo creia, i creia sincerament, que podia aportar al consell d'administració de la CAM una opinió al voltant de les inversions turístiques que a la millor no la tenien.
I si estava jo, sí que es tindria.
Tenint en compte que la CAM desenrotlla la major part de la seva activitat econòmica dintre de la Comunitat Valenciana i les Illes Balears, que tenen com a principal activitat, o una de les principals, el turisme, jo creia que era adequat que jo estiguera en el consell, si em pregunta què pintava jo ahí.
Jo no sóc ningun expert financer, però sí que conec bé les inversions turístiques i sí que podia aconsellar, dintre d'un consell, al voltant d'aquesta qüestió.

I m'ha preguntat vosté també per què no presente al·legació.
Mire, açò és una qüestió d'estratègia de defensa.
Jo, els meus advocats em diuen que no presente al·legació ahí, que la presente després, i aixina ho faig sense dubtar.

L'altra pregunta que m'ha fet vosté és per què compre i venc quotes participatives.
Dir-li que jo no les compre.
Jo no he tingut ninguna quota participativa al meu nom, sinó que tinc unes empreses i alguna d'elles va comprar, va vendre, va tornar a comprar quotes participatives, però jo no sóc el director financer de la meua empresa.
Nosaltres, pel volum de negoci que tenim, menegem al voltant de 200.
000 euros diaris, i la xifra que va sortir crec que eren 30.
000.
És aproximadament el 15% de les operacions d'un dia.
Si això vosté.
.
.
, pot donar-li la importància que vullga.

Per què vam tornar a comprar quotes participatives en la nostra empresa?
Perquè el director financer ho va estimar oportú.
Nosaltres tenim una relació amb la CAM i amb les caixes que han anat ajuntant-se al voltant de la CAM, potser que des de l'any 1956 em van finançar la primera pensió dels meus pares.
És a dir, que és fàcil que mos venguen, que mos compren i que.
.
.
, quotes i qualsevol cosa que facen.
Nosaltres estem molt agraïts al funcionament de la CAM, nosaltres, i crec que tot el sector turístic de la Comunitat Valenciana, perquè la CAM ha apostat clarament pel sector turístic.

El que passa és que, bé, altres coses també es fan a la comunitat i en altres sectors ha entrat la CAM a la millor d'una manera més.
.
.
, més important, i segurament el sector immobiliari i la promoció de sòl s'ha emportat una part dels recursos i mos ha anat aquí en la Comunitat Valenciana com en tota Espanya, i al voltant del món, com vostés saben, i no cal entrar en més.

M'ha preguntat també pel funcionament del consell.
El consell d'administració, el que toca a un conseller de peu, funciona igual que qualsevol consell d'administració.
Hi ha la gestió.
.
.
, que la porta el director general de l'empresa i tots els directors adjunts que estaven en el consell d'administració presents, el subdirector general de l'empresa, el president del consell.
I clar que n'hi han, estic segur, reunions de direcció, clar que se'n fan, espero.
Però a mosatros mos trasllada tot el director general del consell.
I en els temes estrictament de compliment dels paràmetres, ho feia un dels subdirectors generals, i mos posaven les diapositives de com complíem exactament els paràmetres tant de Basilea I com tot el que havia establit per a les caixes d'estalvis, ¿no?
I en ningun moment el consell ha entrat en qüestions d'enginyeria financera.
Jo no sé.
.
.
, jo no ho entenc, jo no sé si vosté ho entén açò de les titulitzacions amb dret de recompra.
Són operacions financeres que, bé, no estan al meu abast, a mi mai me s'havera ocorregut fer-les, i per descomptat que en consell d'administració no es va dir que anaven a fer-se este tipus d'operacions.
Jo.
.
.
, en ningun consell a on jo estiguera present es va dir que anava a titulitzar-se amb dret de recompra determinats crèdits fallits per a falsejar o per a alterar les xifres del balanç.
Açò no es va comentar mai.
Espere haver-li contestat gairebé a totes les preguntes que m'ha fet, ¿no?

Respecte a les preguntes de Compromís, si el consell va tindre coneiximent que el SIP exigia que la participació de la CAM passés del 40 al 23%, sí.
.
.
Així i tot, nosaltres vam seguir.
.
.
, dic el consell, ¿eh?
, vam seguir les indicacions del Banc d'Espanya i vam portar a l'assemblea el SIP tal com s'havia acordat amb el Banc d'Espanya.
Perquè açò va ser una carta del SIP que es va llegir en el consell.
.
.
Si no recorde jo mal, ¿no?
Sí que vam tindre coneiximent d'aquesta.
.
.
Jo m'imagine que vostés saben que el consell d'administració va acceptar que la CAM formara part amb el 40% en el SIP perquè el Banc d'Espanya ho va ordenar així, no perquè el consell d'administració pensés que el pes de la CAM dintre del SIP fóra el 40%.
D'acord amb el volum d'actius, i comptat Cajastur.
.
.
, com l'adjudicació de Caja Castilla-La Mancha, no justificava el volum d'actius el que fóra.
.
.
, tinguera la mateixa participació.
No obstant, com era desig del Banc d'Espanya que es duguera cap al SIP i que es duguera cap a així, segons ens informava a nosaltres la direcció, jo mai he tingut ninguna conversa ni amb el Banc d'Espanya ni amb el senyor governador ni subgovernador ni inspector ningun.
És a dir, que tota la informació, a nosaltres, com ens semblava que era natural, passava a través del consell, i informava al consell o el director general o el president de les conversacions que havia tingut amb el Banc d'Espanya i amb la resta de membres del SIP.
Jo m'imagine que vostés.
.
.
Bé, la impressió que tinc jo és que la constitució d'un banc amb capital públic com era açò té un cert component polític, és a dir, política.
.
.
, no estic referint-me als partits, sinó de negociacions, i saben que hi van haver les seues tensions per a que uns tingueren el 40, els altres tingueren el 10 i, segurament, el Banc d'Espanya va ser el que va dir quant tenia de tindre cada un.
I per això ens va estranyar prou el que des del consell, i tenint el coneiximent que teníem nosaltres del balanç, que passara del 40 al 23, perquè.
.
.
, perquè sí.

Em diu si en el consell del 21 de desembre jo vaig escoltar l'escrit que està en l'acta sobre el resultat de la inspecció del Banc d'Espanya.
Jo no vaig escoltar eixe informe, cosa que.
.
.
, jo no sé si és que no estava en el moment en què el van dir, però jo no el vaig escoltar.
Jo sí que vaig escoltar un resum que mos va fer el director general, senyora, en este cas.
I jo no vaig signar, a mi no em van convocar per a signar en res en contra de.
.
.
, no exactament del president.
.
.
La qüestió que em sembla a mi que es va operar i es va produir en una reunió informal en què jo no estava present, no era tant substituir el president sinó canviar els membres de la CAM en el consell del Banc Base, i això és el que estava a l'escrit, per a demanar que canviaren els membres del consell del.
.
.
Però jo no sé la confiança que tenien els que van firmar o no sobre l'actuació del president, jo no vaig signar ni m'ho van proposar.

No.
.
.
, jo no sóc conscient de, en ningun moment, no haver fet cas d'un requeriment del Banc d'Espanya estant en el consell d'administració.
Totes les indicacions del Banc d'Espanya estant jo en el consell d'administració es van votar favorablement i seguint les instruccions del Banc d'Espanya.
La primera vegada que van rebre, i per això va ser la sorpresa més gran, la carta que ens van portar en persona a la CAM, el director del Banc d'Espanya en Alacant, aquella tarda, amb prou mitjans de premsa, que es veu que sí que ho sabien, els membres del consell no.
.
.
, era l'escrit que vostés han donat ja compte d'ell, en què es dia que no s'acceptava el pla de recapitalització.
Vostés saben que l'obligació del consell és formular-ho, però no que li agrade o no al que el té de rebre.
El consell va complir formalment les instruccions del Banc d'Espanya formulant-lo i presentant-lo.
Altra cosa és que no hi haguera alternativa.
Vostés poden pensar «segurament és que el pla estava mal fet», o segurament és que estava decidit que no hi havia solució.

L'altra qüestió que m'han preguntat és.
.
.
¿què he cobrat jo en els disset mesos estos que he estat allí?
Exactament, 13.
000 euros.
.
.
Bé, «exactament», perdó, al voltant de tretze mil, és tretze mil i escaig.
.
.
Em refereixo.
.
.
, quan jo dic «cobrar», és això de la part de dalt de la nòmina, ¿eh?
, no em referixc, el que dic, incloent impostos.
.
.
, tot, tretze mil i escaig d'euros.

Després m'han preguntat també si tinc alguna relació amb Gerardo Camps Devesa.
Doncs, sí, senyora.
Mire, el besavi del senyor Gerardo Camps Devesa era germà d'un avi meu.
.
.
(Veus) Sí, porte.
.
.
, açò pot vosté pensar que és una relació propera (inintel·ligible) .
.
.
, però és aixina.
I ho tenia preparat perquè normalment no es coneix u esta classe de parentesc, pel que m'imaginava que m'ho preguntarien.

I, després, dir-li que.
.
.
, crec que les preguntes de vosté les he contestat més o menys totes, jo diria totes.
Respecte a les preguntes del senyor Luna, diu, «és evident que el SIP no es va portar a cap», però és evident que la CAM no va fer res per a que no es portara a cap també, ¿eh?
Vull dir, la CAM va complir tot el que li se va demanar per a que es portara a cap el SIP.
El que no tindria clar són els comptes, a la millor.
.
.
, jo no sóc el supervisor de la CAM, el Banc d'Espanya tenia dos inspectors dintre de la CAM des d'un parell d'anys abans d'entrar jo com a membre del consell d'administració, i ells sí que saben segurament l'activitat bancària, i sí que sabrien el que estava fent-se, i si ells són incapaços d'esbrinar en el temps que hi han estat, què és el que estava fent-s'hi, m'imagine que jo, que sóc de formació arquitecte i que sóc del sector turístic, vosté comprendrà que tenint una reunió al mes jo no puc enterar-me'n.
.
.
No tinc la clarividència eixa.
Jo crec que si hi havia res devien haver-ho posat de manifest i d'una manera.
.
.
, assegurar-se que el consell sabia què és el que es estava ocorreguent.
Pel que sembla, el consell només se n'adona quan rep l'escrit del Banc d'Espanya dient-li que té deu dies per a reformular un pla de capitalització.

Dir-li també que jo, efectivament, com és públic, sóc membre del consell consultiu de la Comunitat Valenciana d'Iberdrola, però ho sóc crec que des de l'any 2004 o una cosa així.
Si vosté creu que això hi té alguna relació, doncs.
.
.
I.
, després, quan es va començar a parlar dels temes de Basilea III i en Espanya es va iniciar el primer pla de recapitalització d'entitats financeres, es va.
.
.
, el FROB, el pla del FROB 1, va permetre que totes les entitats financeres que pensaren que per a constituir una part del core capital adequada al que s'acostava del Basilea III, podien demanar al FROB 1 unes quantitats.
La CAM no havia entrat encara en cap de SIP i la CAM va demanar crec que són mil tres-cents i.
.
.
, al voltant de mil tres-cents milions d'euros, que són els que al final diu vosté que va demanar.
.
.
Són eixos.
La CAM mantenia la tesi que el FROB 1 no.
.
.
, el pla del FROB 1 no havia desaparegut i que podia exigir.
.
.
, ja que ho va demanar dins del termini i que el SIP no havia tingut una desfeta per ninguna actitud de la CAM, que podia demanar els fons del FROB 1.

Quan es van demanar, jo he de dir que a mi em va estranyar, perquè l'entitat, la CAM, sempre la direcció l'ha presentat com una entitat molt sanejada i sense cap tipus de problema, ¿no?
, i jo no ho vaig entendre, i vaig preguntar que per què demanàvem al FROB 1 1.
300 milions d'euros que, a més a més, crec que es pagaven al 7%.
.
.
I en eixe moment, el director.
.
.
, açò no consta en l'acta, ¿no?
, però crec que això ho puc dir, em va contestar que.
.
.
, doncs, que aixina aconseguíem tindre més core capital, sense ningun altre tipus d'explicació més.

El senyor vicepresident:

Vaja concloent.

El senyor Devesa Martínez:

Doncs.
.
.
I l'altra qüestió, que sí que jo.
.
.
, em permet que li diga, és que jo crec que el consell sí que era seriós, crec que és un adjectiu que no es mereix.
.
.
, igual que no es mereix ninguna organització.
Una altra cosa és que el consell fóra inexpert, però.
.
.
, que vosté diga que el consell no és seriós, crec que és un adjectiu que es pot aplicar a tot, ¿no?
, i que aquí no crec que siga adequat gastar-lo, ¿eh?

I ja.
.
.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Devesa.

Doncs, ara, per a tornar.
.
.
, el torn de repreguntes, novament, per temps, cinc minuts, té la paraula en representació d'Esquerra Unida el senyor Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, per repassar un poc les coses que jo li he preguntat, a vore.
.
.
Vosté s'ha estranyat una miqueta quan li.
.
.
, quan li he dit que qui l'havia nomenat i qui l'havia proposat, i si li.
.
.
, li he parlat de si tenia relació amb algun partit polític, vosté no ha vullgut entrar en això i, a més, s'ha fet un poc l'estranyat quan li he preguntat això.
.
.
Home, jo crec que vosté deuria ser conscient de titulars com este, ¿no?
(So de papers) Vull dir, això estava en la premsa, ¿val?
Per tant.
.
.
Diu: «El PP propone como consejeros en CAM a Pere Joan Devesa, Pérez Such y Cerdán.
» ¿Val?
És a dir.
.
.
, primer, segur que algú del Partit Popular li ho va dir, perquè, a més, eixe any, damunt, en les Corts Valencianes no hi va haver acord, que és el que solia ser habitual entre el Partit Popular i el Partit Socialista, per les raons que foren, que jo no vaig a entrar ahí, ¿val?
Però no hi va haver acord i, per tant, vosté anava per la part.
.
.
, per una part, ¿val?
, i eixa part és la que el va proposar a vosté, ¡i això era manifest!
Vull dir, no em diga que era manifest per a tot el món i vosté d'això no s'havia enterat.
I no estic posant en qüestió, en absolut, perquè seria estúpid per la meua part, les seues virtuts com a persona del món empresarial que podia aportar els seus coneiximents al funcionament de la CAM, això no estic posant-ho en discussió, ¿val?
Però estic parlant-li de com, com vosté arriba a on arriba, qui li ho proposa i de quina manera ho fa.

Fins ara, curiosíssimament, pràcticament ningú dels consellers que han estat proposats pel Partit Popular han vullgut explicar-mos això.
.
.
No sé per què, no sé per què s'ha d'amagar això, és a dir, no li veig ningun pecat, i menys en el cas d'una persona com vosté.
Per tant, ho dubte.
.
.
, fa dubtar que no hi hagen més raons que no siguen exclusivament la seua capacitat empresarial i que no hi haigguen més raons que fagen que vostés vullguen ocultar eixa relació que sembla que és evident per a tot el món menys per a vosté.

Quan li he preguntat pel tema de les quotes participatives, jo ja m'imaginava, ¿eh?
, perquè més o menys això es deduïx en la premsa, que, evidentment, no són les seues quotes participatives, sinó d'alguna societat limitada en què vosté serà accionista majoritari i que segurament la decisió.
.
.
dóna igual, accionista principal, val?
No em referia a això.
Em referia que supose que la decisió de recomprar-les és perquè hi ha la sospita, i això és el que d'alguna forma calia que vosté ens explicara que la seua pertinença al consell d'administració de la CAM li generarà una informació privilegiada que vosté podia, perfectament.
.
.
M'agradaria simplement que això.
.
.
o havera dit: «Mire, jo, és que, això, no li vaig dir res a ningú.
» La forma en què ens ho ha explicat, dóna la impressió que algú es va aprofitar, dins del seu estat empresarial, de la informació que vosté tenia, cosa que no ens sembla massa correcta.
No és que tinga massa importància ni des del punt de vista econòmica, evidentment, perquè això suposa que per a una empresa.
.
.
un grup empresarial com el seu, eixos diners, realment, com vosté molt bé ha dit, eren peccata minuta.

De la comissió del 21 de desembre de 2010, a mi sí que m'agradaria que ho explicara bé això, perquè en el resum que van escoltar, es va parlar de la comunicació del Banc d'Espanya?
És que ací hi han moltes informacions contradictòries sobre això.
En la reunió del 21 de desembre i la lectura del requeriment, es va fer un resum dient que s'havia.
.
.
havia parlat o es va llegir o no es va dir res?
M'agradaria que se fóra prou explícit en això perquè d'alguna manera això té a vore amb el que està dient-se i.
.
.

Quan li he preguntat pel tema de les operacions de titulització, jo supose que com tota la gent que són llecs en els temes financers, doncs.
.
.
Però, són coses que el mateix Banc d'Espanya imputa al consell d'administració.
I, per tant, el que jo vullc que m'aclarisca és, primer, si això va passar pels consells d'administració.
Nosaltres ja tenim dubtes ací, perquè ací hi ha hagut gent dient que les coses no passaven.
.
.
o que moltes coses simplement no passaven pel consell d'administració perquè.
.
.
tenim dubtes inclús de falsejament d'actes.
Per tant, si passaven pel consell d'administració; si passaven, de quina manera passaven?
I, en última instància, vull dir, jo puc entendre que u sàpia més o menys, però si jo no sé res de titulitzacions no passa res, però si sóc membre del consell d'administració d'una entitat financera com la CAM, que és la quarta caixa d'estalvis d'Espanya, en ple 2010, he d'estar al corrent d'això què és, perquè la meua responsabilitat en això és molt gran, i més des que va passar en Estats Units.

Per tant, no em val que em diga això, senyor Devesa.
Hauria de saber alguna cosa d'eixes, val?
Si no, no estar ahí, vull dir, perquè de la seua decisió depenien eixes coses, o de la seua no-decisió si no li ho dien, també és important que ho aclarisca això.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

No, no he acabat, un segon, senyor president.

I, després, pel que ha estat parlant del SIP, del pla d'actuació i tot això.
Bé, el Banc d'Espanya fa una llista tremenda de totes les coses que li s'exigixen a la CAM i de les mancances que té el pla.
Vosté, d'alguna forma, el que ve a dir-nos és que, bé, que sí que es van complir almenys formalment.
Ací, jo crec que del que es tracta d'aclarir és: ¿hi havia intenció per part de la direcció de la CAM -i quan parle de direcció parle de direcció i consell d'administració, no sé si de tots en el seu conjunt o del cor que decidia realment les coses- de complir realment allò que des del Banc d'Espanya li se dia?
I, segona, ¿hi havia possibilitats reals de fer-ho o la situació estava molt deteriorada ja en aquell moment?

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyor Torró.

Repetixo a les seues senyories, que facen el possible per ajustar-se als temps.

Cinc minuts ara per al torn del Grup Compromís.
La senyora Mireia Mollà té la paraula.
Quan vullga.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Devesa, jo voldria fer-li alguns comentaris, algunes preguntes.

Diu que vosté va entrar en el consell d'administració tenint en compte que pensava que podria aportar el seu coneiximent sobre inversions turístiques, apostes de desenvolupament econòmic en el sector turístic.
Ens podria posar algun exemple d'un consell o una aportació que vosté fera en una inversió concreta en temes turístics?
Ho dic perquè aquí els exemples que hem vist han sigut denominats com a inversions temeràries, com podrien ser les participacions de CAM en Mèxic, etcètera, però que vosté vixquera.
.
.
no sé quina va ser la seua aportació en alguna inversió concreta que vosté puga recordar.

El tema de les quotes participatives.
Vostés estan obligats a publicitar en l'informe de govern corporatiu si tenen quotes de forma directa o indirecta.
Entenc que vosté està reconeguent que tenia quotes participatives de forma indirecta.
I la pregunta és: per què la resta de companys del consell d'administració que tenen quotes de forma indirecta sí que se publiquen en l'informe de govern corporatiu com és preceptiu fer i vosté no?
Els que ho tenen directa, posen «de forma directa», i els que tenen indirecta posen «i de forma indirecta en nom de tal».
És curiós que vosté no ho tinga.
Aleshores, la pregunta és: ¿les tenia en 2010?

I després una cosa curiosa: per què pensa vosté que els mitjans de comunicació se van enterar que vosté les va vendre?
Ho dic perquè va eixir publicat en la Comissió Nacional del Mercat de Valors, amb la qual cosa vostés no és alié a eixa venda.
Vull dir, aquí, els mitjans de comunicació no veuen de sobte l'informe de la Comissió Nacional del Mercat de Valors i trobaran el seu nom.
O pensa que això no era així.
Vull dir, tindre-les a nom de les seues empreses no el desvincula de tindre eixes quotes participatives fins al punt que, fins i tot, quan vosté les ven no ho fa públic vosté, ho fa públic la Comissió Nacional del Mercat de Valors.
I, per tant, anem al tema: per què no estan publicades en els informes de govern corporatiu les seues quotes participatives?

El tema del requeriment del Banc d'Espanya, per insistir.
Vosté ha dit que o no estava.
.
.
Però el cas és que vosté no ho va escoltar.
I ha afegit després, «sí que feren un resum».
Eixa frase voldria que se contextualitzara.
Sí que feren un resum del requeriment?
És que no ho hem.
.
.
crec que no ho hem acabat d'entendre.
Feren un resum d'un escrit del Banc d'Espanya o no feren un resum de res?
És a dir, vosté no va escoltar absolutament res?
I, després, si no va escoltar absolutament res perquè estaria fora o estaria allí i no se va llegir, entenc que si s'haguera llegit algú haguera fet algun comentari.
Per tant, vosté està validant el fet que hi haja gent que haja dit que això no va ocórrer, vaja, de ninguna de les maneres?
Ho dic perquè tots al bany no crec que ixqueren a la vegada, no?
I són diversos els que han dit que això no.
.
.
eixa lectura íntegra no se va produir.

Per tant, quan parla de resum, parla d'un resum del requeriment o què està diguent exactament?

Diu, «no sóc conscient que no feren cas dels escrits.
.
.
que el consell d'administració no estiguera fent cas dels escrits del Banc d'Espanya fins que ho va dur una.
.
.
el representant del Banc d'Espanya en Alacant, en persona, en juliol del 2011, que és la primera notícia que tinc».
Com afronta vosté eixe consell d'administració?
Ho dic perquè.
.
.
Vosté diu, «ha-hi coses que jo he dit que no estan en l'acta i tal.
.
.
» Però, home, açò sí que Armando Sala va deixar clar en l'acta que va ser l'única persona pel que diu l'acta que va mantindre una discussió amb la directora general!
Vull dir, vostés veuen allí el representant del Banc d'Espanya d'Alacant, els dóna un escrit demolidor, se senten allí i no diuen res!
I ha de vindre un senyor, Armando Sala, que no és que haja passat sense pena ni glòria en Alacant, a dir, «oiga, que yo no sé nada».
I, a més, és l'únic que consta en acta.
No hi hagué més que el que va dir el senyor Armando Sala o hi ha alguna cosa més, una discussió que se produïra, que no reflectix l'acta?
Vull dir, en algun moment, algú va dir «açò què és?
», hi va haver discussió?
Perquè, clar, mai vam tindre ningun tipus de coneiximent i sentats ahí i vore la brutalitat d'eixe escrit, doncs, home!
, com a poc una discussió, no?

Diu, «el SIP no es va dur endavant però no perquè la CAM no fera tot el que calia fer per dur-lo endavant».
Jo crec que això no és cert del tot, perquè a nosaltres ens han donat un document que envia, efectivament, el responsable del Banc d'Espanya que controla, diguérem, el seguiment del SIP, i li fa una carta als membres del SIP diguent que «¿ustedes saben lo que es un SIP o son niños de patio de colegio?
», no?
O siga, diguent, «ustedes no están aquí.
.
.
» ni fent SIP ni fent res, i efectivament eixa carta la tenim, que després m'agradaria llegir-li literalment.
.
.
No sé si van tindre coneiximent d'eixe escrit.
És cert que els ho envien als membres del SIP però, bé, dintre dels membres del SIP hi han persones que podrien fer-li arribar esta informació.

Per tant, m'agradaria saber-ho.

El senyor vicepresident:

Senyora Mollà, vaja acabant.

La senyora Mollà Herrera:

I, per últim, -sí, acabe- quan ha dit que el percentatge de la CAM en eixe SIP que és d'un 40%, ha fet una argumentació sobre que tots sabem que hi va haver una negociació política i tal.
És a dir, el que vosté està diguent és que el 40% de la CAM en eixe SIP va ser una negociació política?
I de qui pensa que va ser eixa negociació?
Vull dir, no se van cenyir al que eren les dades concretes o hi hagué una decisió política i entenc que està referint-se a algú, no?

Res més.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Mollà.

Torn ara per al Grup Parlamentari del Partit Socialista, senyor Ángel Luna.
Endavant.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

Retomo el hilo de la cuestión en la última intervención de la señora Mollà porque es verdad que el señor Devesa en su intervención ha deslizado que seguramente fue el Banco de España el que decidió los porcentajes de participación en el SIP, ha dicho usted más o menos.
Mire, yo, le voy a recordar lo que pasó en el consejo de administración del 30 de marzo del 2011, donde la CAM decide aprobar la segregación de su actividad financiera y el resto de cajas no lo decide.
A ustedes ahí les leen un informe, «informe complementario al informe de administradores sobre el proyecto de segregación subscrito por Banco Base de cajas tal, tal tal, tal, tal».
Usted ha recordado hace un momento que, efectivamente, la CAM había pedido 1.
400 millones de euros al FROB 1, antes de lo del SIP, ha dicho usted.

Bien, pues aquí pasa lo siguiente.
A ustedes les requieren para que bajen su porcentaje por la siguiente razón: porque hay que pasar para cubrir las necesidades de capital.
.
.
habría que pasar de 1.
447 millones a solicitar al FROB, a 2.
784 millones, les dicen a ustedes.
Y se lee en el consejo.
Y les explican por qué.
Y les explican que esto se produce porque la CAM tiene unas pérdidas derivadas de la ruptura de los contratos con Aegon y con General Electric, lo de las tarjetas de crédito, que tienen que indemnizar.
Y, en segundo lugar, debido a provisiones por pérdida esperada derivada de la reclasificación extraordinaria de la cartera crediticia de la CAM instada por el Banco de España.
Es decir, les explican por qué ustedes tienen que pasar de pedir 1.
400 millones a 2.
784, y que por eso tienen que bajar su participación porque, si no, entrará el FROB con eso convertido en acciones y se hará con la mayoría, porque a continuación les explican lo que pasaría si el FROB se hace con la mayoría del Banco Base.
Y ustedes rechazan esto.
Ustedes rechazan esto.

Pero al día siguiente ustedes le piden al FROB 2.
800 millones de euros.
Esto es el 30 de marzo.
El 1 de abril le piden ustedes al FROB 2.
800 millones de euros.
Es decir, que con sus hechos el consejo de administración está demostrando que los socios del SIP tenían razón cuando les envían este escrito diciendo «oiga, que sus necesidades de capital no son 1.
400, son 2.
784», porque ustedes piden 2.
800 al día siguiente.
O sea que no es el Banco de España el que por razones políticas decide que ustedes tengan menos de lo que tenían.
Son el resto de los socios por razones económicas que, además, les explican y que, además, están en un acta del consejo de administración del 30 de abril, les explican por qué ustedes no pueden estar en la situación en que estaban.

Y, dice usted, «seguramente el plan de recapitalización.
.
.
», en esa tesis que, por cierto, no es el primero que ya la exhibe aquí en esta tribuna, la tesis esa de que no, el Banco de España seguramente nos tenía manía, venía a por nosotros, y dice usted, «seguramente el plan de recapitalización se había decidido que no habría solución», ha dicho usted.

Pues mire lo que dice el Banco de España del plan de recapitalización: «El plan presentado por la entidad se construye sobre dos actuaciones, un desapalancamiento del balance significativo pero de imposible logro y una reducción de costes de estructura claramente insuficiente con un ritmo de ajuste muy difícil de ejecución, aplazándose reducciones salariales a 2012 y 2013, que ni siquiera se habían negociado con los sindicatos.
No sigo leyendo porque hay aquí un párrafo que usted lo tiene porque tiene el pliego de cargo del Banco de España, que es demoledor en relación con el plan de recapitalización.

Por lo tanto, ¿qué quiere que le diga?
Yo no tengo ningún interés en calificar como serio o no serio un consejo.
A mí me da igual.
Es lo que menos me preocupa, el calificativo del consejo.
Pero a tenor de las cosas que han dicho los que han pasado por aquí, pues como que no tenían ni idea de lo que era ver un balance; que no tenían tiempo para dedicarse a no sé qué…, a las actuaciones que hemos visto y que hemos leído en las actas, a estos mismos hechos que ponen de manifiesto, de manera grave…

Porque yo creo que cualquiera se tiene que dar cuenta de que si yo me niego hoy a aceptar lo que me dicen los socios de que hay que pedir 2.
780 millones y mañana me viene la directora general y me dice: «Hay que pedir 2.
800 millones al FROB»… ¡Oiga!
, ¿en qué quedamos?
¿Tenemos esas necesidades o no tenemos esas necesidades?
Me parece que es de cajón.
Entonces, ¿qué hace el consejo ahí?
Pues, no lo entiendo y me gustaría que usted nos los explicara y que defendiera de verdad que el consejo es serio, pero con hechos.

Finalmente, me va a permitir una última pregunta.
Dado que usted dice que conoce bien las inversiones turísticas y que, por eso, le parecía razonable entrar ahí, a propuesta del PP, como le ha recordado mi compañero, porque aquí no salió nadie que no fuera propuesto por el PP… Hubo bastante bronca política en estas Cortes para seleccionar a los consejeros; y a nosotros nos dejaron fuera, a nosotros y al resto de la oposición nos dejaron fuera de esa representación.

Pero, dado que usted dice que conocía las inversiones turísticas, ¿qué pasó con Valfensal y con las inversiones de Valfensal en el Caribe y en Méjico?
Se produjeron a finales de 2009 y en 2012 inversiones… Bueno, una inversión bruta por parte de la CAM -dice este informe de Deloitte- de unos 380 millones de euros, contra el criterio de la comisión de riesgos de central de la caja y con unas tensiones parece que evidentes, porque las decisiones de don Roberto López y don Daniel Gil no parece que fueran secundadas por algunos, al menos, de los directivos de la caja.
Supongo que usted, como profesional del ámbito del turismo, y dado que estamos hablando de inversiones hoteleras y turísticas… No le hablaré de los pagos en países offshore y en países en paraísos fiscales porque, evidentemente, supongo que de eso usted no sabría absolutamente nada, claro, no le iban a contar esta historia.
Pero que sí que le pregunto si usted sabía algo de la concentración inexplicable de riesgo de la CAM en inversiones del grupo Valfensal.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Luna.

Último turno de preguntas de grupos parlamentarios a cargo del portavoz del Grupo Parlamentario Popular.
Señor Betoret, cuando quiera.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Devesa, m'agradaria que, en la mesura del possible, em fera les valoracions que li demanava en el primer torn de preguntes.

I sí que m'agradaria que quedara clar si vosté entra en l'assemblea general per la quota de La Generalitat o per la quota d'algun partit polític, quota esta última que no està prevista a ningun lloc.

Simplement, a banda de les altres tres qüestions, esta última.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Doncs, ara té el senyor Devesa un torn de cinc minuts per a intentar contestar a tots a la vegada.
Quan vosté.
.
.

El senyor Devesa Martínez:

Vaig a començar pel revés ara.

Dir, primer, que jo creïa que havia sigut nomenat per La Generalitat, per la part corresponent a La Generalitat, segons la llei de caixes d'estalvis que tenim.
Però, bé, cada u pot pensar que si ha sigut esta part o l'altra, no?
Jo entenc que són òrgans col·legiats i que tots som responsables, ens agrade o no, de les decisions que pren l'òrgan quan estem en ell.

Dir-li que.
.
.
M'ha preguntat per la inversió en Terra Mítica i si el percentatge que tenia la CAM de risc en la Generalitat valenciana podia haver precipitat o no açò.
No, en la meua opinió, no.

I la inversió que es va fer en Terra Mítica, igual que altres que ha fet la CAM en el sector turístic, que han anat millor o pitjor, financerament.
.
.
Però quan les van fer jo no estava ahí, però jo vaig aplaudir el que es feren.
Crec que la inversió que es va fer en Terra Mítica és una inversió correcta i crec que és perfectament assumible per una caixa d'estalvis com la CAM.
Cal pensar la quantitat de recursos que la CAM ha tret de la comarca de la Marina Baixa, com perquè no reinvertisca en una inversió que, a més a més, creadora de llocs de treball allí, no?
Jo crec que està fora de tota discussió.
No obstant, aquí estan vostés per a discutir entre vostés què és el que correspon fer, no?
La meua opinió és que és una inversió correcta i interessant.

I l'última qüestió que m'ha preguntat vosté és que.
.
.
I ja l'he contestada, que jo tenia pensat que estava nomenat per La Generalitat.

Respecte al senyor Luna, dir-li, senzillament, que jo no estava quan es va decidir fer les inversions eixes.
Jo vaig entrar en febrer de 2010 i eixes inversions són de 2009.

Inversions en Mèxic.
Només es va tractar en el consell d'administració un augment de participació en Hansa Urbana, crec que va ser, precisament.
Res d'inversions en Mèxic de primera vegada.

Dir-li a Compromís que vosté diu que per què jo no.
.
.
Jo no comunique res a la comissió.
Jo tinc els títols, i no són clandestins.
Si no s'han publicat, serà, doncs, perquè se'ns passaria.
Però els meus títols no són clandestins.
Estan a nom d'una empresa.
I jo no sóc qui ha d'anar a publicar.
Jo els compre i els tinc, i els tinc legalment.
I a qui li corresponga que done la publicitat que haja de donar; però jo crec que no sóc qui ha d'anar amb els meus títols per ahí, a vore si saben que els tinc o no, vaja!

I repetir-li que no són clandestins, com es va vore quan els vam vendre; que si no se n'adonaren abans, doncs, a mi què.
Pregunte-li-ho a qui redacta el bolletí o a qui és l'encarregat de fer les publicacions.
Però no em diga a mi per què no ho vaig publicar, si jo no ho publique.
És que, em fa vosté una pregunta.
.
.
Jo no ho publique.
Queda clar?
Espere.

L'altra qüestió aixina general és si hi va haver un resum, si no, de l'acta del 21 de desembre on es produïx.
.
.
, un voluminós text, per part del Banc d'Espanya, respecte a irregularitats en el funcionament de la CAM.
Dir-li que davant meua no es va llegir.
Jo només puc dir-li açò, no puc dir-li una altra cosa.
Dir-li que jo sí que vaig escoltar un resum que va fer el director general, que l'acta esta és el tancar una inspecció del Banc d'Espanya que estava oberta, igual des de 2008, des que van entrar els inspectors.
I mos van comentar que era una bona notícia, perquè s'havia tancat la inspecció, que no s'havien apreciat irregularitats i que hi havia una.
.
.
, com a mala notícia, que havien de requalificar uns crèdits fallits, de morosos a fallits, però que era una qüestió que ja tenien prevista.
I res més.

I la següent qüestió és sobre les titularitzacions i els crèdits fallits, que em pregunta vosté.
Dir-li que en el consell no es va prendre ninguna decisió de titularitzar ningun crèdit -jo crec que en açò li done a vosté resposta- davant de mi.

I si hi ha alguna cosa que volen vostés més.
.
.
Jo crec que he contestat a tot.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Devesa.

Ara tenen un altre torn per a repreguntar, si alguna cosa s'ha quedat per contestar.
Per tant, els darrers cinc minuts a càrrec del Grup Esquerra Unida.
Senyor Lluis Torró.

El senyor Torró Gil:

Sí, be.
.
.

A vore, comencem també pel principi que li he dit jo.
No sé si no ens expliquem bé o és que no ho volen entendre vostés bé.

Evidentment, ja sabem la llei de caixes i com es produïx el nomenament i tot això.
D'això no estic preguntant-li, perquè ja ho sé.
És dir, per això no li ho haguera preguntat, senyor Devesa.

Vosté entra perquè algú el proposa.
O no el proposa ningú?
Supose que algú li ho proposaria, no?
Algú li diria: «Escolte -o “escolta”, segons el nivell de confiança que tinguera- a tu no t'interessaria estar en el consell, en l'assemblea de la CAM?
Perquè pensem que -per les raons que siguen- tu deus estar ahí.
»

I és més, després d'eixe primer pas, que és perquè vosté aparega en una llista que ací es vota -es va votar ací, en estes Corts Valencianes, justet damunt d'on està, i la major part dels qui estem ací estàvem presents en eixa votació-, després d'això, en un altre acte que ningú acabem d'entendre massa bé com es produïx, algú li diu a vosté: «Vols estar en el consell d'administració?
».
I vosté passa de l'assemblea al consell d'administració directament.

Qui?
Tan difícil és això de contar?
Per què no ho volen contar?
Què és el que han d'amagar en eixe.
.
.
?
No, no, és de deveres.
No, no es riga d'això perquè estic diguent-li-ho molt seriosament.
Perquè si no ho volen dir.
.
.
Ací hi ha hagut persones que no han tingut ningun problema en explicar com han arribat ahí i altres que pareix que siga un misteri, com si fóra un pecat.
¿Hi ha algun pecat en això, en explicar quines persones són les qui fan la gestió i si eixes persones tenen algun tipus de vinculació política?
Tan difícil és això?
O és que, realment, això és un problema?
Perquè el que estem ací investigant és com funcionava la CAM.
I necessitem conéixer totes eixes coses.
Perquè, no sé si serà el seu cas o el d'altres, però és evident que, en funció de qui el proposa, doncs, lògicament té o no té determinats deutes en determinats sentits -no estic parlant de deutes econòmics, eh?
, ja m'entén vosté de què estic parlant.

Per tant, explique'ns-ho ja.
No.
.
.
I perdone que em (inintel·ligible) .
.
.
a vosté, però és que és tan reiterat el fet de que la immensa major part dels consellers que vénen ací i han proposat pel Partit Popular es neguen, inclús alguns d'ells a dir.
.
.
Bé, han dit algunes coses que són, realment.
.
.
; no s'ho pot ni imaginar com de rocambolesques que són les respostes.
Jo crec que no costa tant.
Si algú l'ha proposat, doncs, ens ho diu i punt, i ja està.

Bé, clar, jo quan li he parlat dels títols i de les quotes participatives.
.
.
Clar que els títols no són clandestins.
Ja m'imagine que algú hauria d'haver-se preocupat de, a vosté, dir-li: «Vosté.
.
.
».
Perquè jo estic donant per suposat que les quotes que vosté.
.
.
, van amb vosté ja, en el paquet, no les compra quan és membre del consell d'administració, sinó que les compra l'empresa que siga, abans d'això, val?
Algú hauria d'haver-li preguntat a vosté: «Té títols.
.
.
?
Té quotes participatives?
».
Perquè, normalment, no són tan transparents les relacions entre les empreses, val?
I vosté hauria d'haver-se preocupat de preguntar si en les carteres de les seues empreses hi havien quotes participatives.
Per tant, alguna responsabilitat sí que té.

I torne a dir-li, ¿vosté va tindre informació que, d'una manera o una altra, va servir perquè el responsable de l'empresa eixa venguera eixes quotes participatives?
Perquè això és el que realment és un problema, no tota la resta; i si apareixen o no apareixen publicades no em sembla tan greu.
Però si el fet que vosté estiguera allí el va aprofitar perquè una empresa que tenia uns valors.
.
.
Això és ús d'informació privilegiada.
I si hi ha algun responsable d'això, i no és vosté, deuria haver pres alguna determinació al respecte.

I, després, vosté diu: «El consell no va decidir titularitzar res.
» Li agraïsc eixa informació.
Però també vull advertir-li que.
.
.
, i els ho dic ja a tots els qui vénen ací.
Vull dir, pareix com si no hagueren estat en eixe consell d'administració molts de vostés, no?
Vull dir, perquè van passar moltíssimes coses i no es van enterar de res; o no es van enterar o no es van voler enterar o els ho van ocultar.
Evidentment la responsabilitat no és la mateixa.
I, evidentment, ja la responsabilitat que puga derivar-se d'açò, administrativa o això, a mi em dóna igual.
Però la responsabilitat política, per acció o per omissió, seguixen tenint-la.
I elegits per un òrgan col·legiat, com és este, deurien, almenys, reconéixer obertament quines són les seues responsabilitats en estes coses que han passat en la CAM.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Torn ara per al Grup Compromís.
Senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Devesa, jo voldria fer-li algunes preguntes i alguns aclariments.

La Generalitat té una quota.
Però no és La Generalitat qui proposa les llistes de persones, són els partits polítics en representació en estes Corts Valencianes.
I, per tant, és el Partit Popular qui elabora una llista de noms.
Únicament el Partit Popular va votar eixa llista de noms.
I, efectivament, se va fer amb la totalitat dels consellers que, per part de la Generalitat valenciana havien d'estar en el consell d'administració.
I vosté, si vol fer-nos creure que va ser alié a tota eixa discussió que va haver en els mitjans de comunicació i que no sabia absolutament res, jo he de dir-li que nosaltres ací no els xuclem el dit i, per tant, no queda clar.

A vosté algun membre del Partit Popular del govern valencià o algun biznieto d'algú -a mi me dóna igual, pose-li vosté el nom que siga- li féu una primera trucada per a dir-li que anava a estar en la llista de noms que proposava el Partit Popular en estes Corts Valencianes per a estar en el consell d'administració.
I només que volem saber qui va ser la persona que li va fer eixa trucada.
Qui va ser?

Jo li he fet algunes preguntes.
.
.
, té molt clar que la inversió de Terra Mítica fou correcta.
.
.
, bé, estes coses, no?
, que en Mèxic no va tindre coneiximent, només que una, pa-pa-pam.
.
.
i jo li he preguntat que ja que vosté va voler entrar perquè tenia criteri en inversions turístiques i etcètera, me pot posar un exemple de la seua aportació durant el temps que va estar en la CAM sobre una inversió turística concreta?
Vull dir, «doncs, mire, jo recorde que van passar no sé quina inversió i vaig dir: esta se veu positiva i esta no se veu positiva», vull dir, perquè el que sabem que ha estat fent el consell d'administració és dir «sí» a tot, i sense més opinió.
I, clar, que vosté diga que va voler opinar.
.
.
, doncs en alguna cosa concreta o.
.
.
o no.

Diu que no se va llegir, efectivament, davant de vosté el requeriment del Banc d'Espanya, que se va fer un resum, i per tant li torne a preguntar, en juliol de 2011, davant de la discussió que se té per part del senyor Armando Sala amb la directora general sobre un requeriment -que eixe he de deduir que sí que el va llegir íntegrament, el va escoltar, la lectura íntegra entenc-, allí supose que la gent se pronunciaria també al respecte, i vosté també, perquè si l'únic que havia sentit era que se tancava una inspecció i, de sobte, apareixia un requeriment d'este tarannà, entenc que se va sentir enganyat.
En eixe moment, no se van il·luminar i dir: «Ui, ací mos han estat contant una milonga»?
O l'únic que va ser, va ser Armando Sala?
, que jo de llums ja li dic que no li donaria moltes perilles, però, mire, pareix ser que és l'únic que va encendre alguna cosa.
O hi va haver una discussió més enllà del senyor Armando Sala i la directora general, com diu l'acta d'eixa reunió de juliol de 2011?

El tema de les quotes participatives.
Jo li puc preguntar a qui faça l'informe de govern corporatiu, efectivament, li puc preguntar.
.
.
, li podríem preguntar, seria un dels que vinguera ací i, probablement, a la millor me diria que vosté mai va comunicar que, a través d'una altra persona vinculada a la seua empresa, havien comprat quotes.
A la millor mi diria això.

El que jo sé és que vosté, igual que tots els assemblearis, rebien l'informe de govern corporatiu, on posa noms i cognoms de les persones que directament tenien quotes participatives.
.
.
, de forma directa o indirecta, amb noms i cognoms amb qui tenien eixes quotes participatives, i vosté no apareixia.
I probablement ni se va mirar eixa pàgina, i va dir: «Doncs jo no tinc ni idea.
» I, per tant, jo li pregunte, alguna vegada va comunicar, com a membre del consell d'administració, a la CAM, que vosté tenia quotes participatives?
Ho va comunicar?
Li van preguntar alguna vegada?
Perquè, clar, he de deduir que la CAM, per a publicar, preguntarà, no?
Perquè si apareixen noms de persones, doncs supose que li ho preguntarien també.
O no li van preguntar tampoc?
Per tant, allò de la clandestinitat.
.
.
, doncs, home.

I resulta curiós també que se vengueren justet abans de la ruptura del SIP.
Per tant, no sé si vosté.
.
.
sabia alguna cosa més del que pareix ser.

Una pregunta que l'hem feta reiterada i que, clar, m'ha cridat l'atenció, perquè vosté tenia molt clar que la participació de la CAM en eixe SIP era una decisió política.
Ho ha dit!
Per tant, li preguntaria, per què pensa que era una decisió política?
Què va sentir?
Vull dir, vos informaven de les negociacions, he d'entendre i, per tant, vosté pensa que era una decisió política per alguna cosa?
Perquè ho ha dit que pensa que era una decisió política el percentatge de la CAM en el SIP.
Per què ho pensa?
O simplement és perquè ha arribat a eixa deducció.

I dos últimes preguntes.
Una, ha activat l'assegurança Caser de responsabilitat -molt concreta, sí o no-, l'ha activat, que el protegiria de la possible indemnització en el cas de resultar expedientat definitivament?

I al començament ha fet una reflexió sobre que com que estava el SIP, doncs bé, que quasi que ja el que feren allí.
.
.
, vosté va obtindre, igual que tots els membres del consell d'administració, un informe dels lletrats del 26 de novembre de 2010 que diu clarament que, encara que se configure el SIP, qui té la responsabilitat última són els membres del consell d'administració?

Ho dic perquè este informe mos el féu arribar un company seu, i pel que s'ha vist els el donaren a tots i, per tant, vosté era conscient que, encara que estiguera el SIP, l'última paraula la tenia el consell d'administració i, per tant, la responsabilitat també és seua, fins i tot, encara que existira eixe SIP.

Res més.

El senyor vicepresident:

Gràcies, senyora Mollà.

Temps ara per al Grup Parlamentari Socialista, senyor Ángel Luna, quan vullga.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Devesa, esto es un artículo que apareció el 15 de diciembre de 2009 en un periódico, El País de la Comunidad Valenciana, se titula «La querella y el pacto de nunca jamás».
Éste lo tengo a mano, pero tengo veinte como éste que ponen de manifiesto lo que pasó en esa elección de consejeros en estas Cortes.
Es decir, a nosotros nos amenazó el entonces portavoz del Partido Popular con dejarnos fuera de la representación de las cajas si no retirábamos la querella contra Francisco Camps, y nos dejó fuera de las cajas.

Por lo tanto, después de esto, nadie pudo entrar en una asamblea general de una caja -elegido aquí en estas Cortes-, y mucho menos, en un consejo de administración sin saber que era objeto de una posición beligerante del Partido Popular, por decirlo de alguna manera, contra los demás grupos de esta cámara.
Por tanto, que quede claro que uno entra donde entra como quiere, por supuesto es libre de hacerlo, pero que luego no se puede llamar a engaño de lo que ha pasado y cómo ha pasado.

En segundo lugar, le he planteado, creo que con bastante detalle, lo que pasó en la reunión del consejo de 30 de marzo sobre la ruptura del SIP, los 1.
400 millones que luego se convirtieron en 2.
800, no sé si es que no he entendido la respuesta o me parece que no me ha dicho nada al respecto.
Entonces, me gustaría saber cuál es su opinión en relación con esto que parece que el consejo de administración hace que da la razón al resto de los miembros del extinto.
.
.
, nonato SIP y al Banco de España.

En tercer lugar, dice usted que Valfensal.
.
.
, «bueno, esto fue antes de que yo entrara».
Pues, mire, no.
Fueron antes de que usted entrara algunas cosas, y otras no.
Por ejemplo, yo tengo aquí en este informe que se utilizó en el juicio por despido de la directora general, la señora Amorós, donde dice: «Correos electrónicos de fecha 14 del diez del 2010 y 22 del diez del 2010 intercambiados entre don Manuel Lerma, director de riesgos, don Roberto López y don Francisco Martínez en los que se recoge la solicitud que realiza don Roberto López a don Manuel Lerma para que el gestor de Valfensal tramite unas operaciones con dicha sociedad.
» Es decir, siguió operando Valfensal con la CAM durante el tiempo que usted fue consejero.
Y yo le he preguntado su opinión al respecto, si sabía usted lo que pasaba con Valfensal, si no lo sabía, si sabía que se seguían haciendo operaciones o no lo sabían, pero no me lo despache diciendo: «No, eso fue anterior a.
.
.
» No, fue anterior, durante y posterior.

En cuarto lugar, me gustaría saber, en la reunión última del consejo de administración de 21 de julio, quién solicitó la intervención por parte del Banco de España.
Si fue a petición de la directora general, si fue a petición de algún consejero y si hubo debate y hubo consejeros que se opusieron a esa intervención.
Porque la carta que efectivamente les trajo en mano el director de la sucursal del Banco de España de Alicante no hablaba de la intervención; les daba a ustedes diez días para reformar el plan de recapitalización y hacerlo creíble, razonable, viable.
Y ustedes fueron los que decidieron solicitar la intervención.
La intervención la solicita.
.
.
-cosa de la que no se acordaba, por ejemplo, ni don Modesto Crespo al parecer cuando estuvo aquí- la intervención la solicita el consejo de administración.
Entonces, me gustaría saber quién propuso la intervención, después de la lectura del papel del Banco de España, y qué clase de debate se produjo allí.

Y, finalmente, una cosa que no ha salido hoy aquí, pero que a mí me gustaría que usted nos diera su opinión al respecto.
En el consejo de administración del 11 de noviembre de 2010 se adopta un acuerdo que mejora sustancialmente -es decir, modifica y mejora sustancialmente- las condiciones de los directivos para acceder a una prestación social complementaria en el momento de jubilarse.

Y en el consejo de administración de 27 de enero de 2011 se acuerda liquidar anticipadamente un bono extraordinario a largo plazo en favor de los directivos y dice el acta, «ante la inminente constitución del SIP», cuando no se daban las condiciones económicas porque no se habían cumplido los hitos, los requisitos necesarios para liquidar ese bono extraordinario a largo plazo.

Me gustaría que nos dijera usted algo al respecto, porque da la sensación de que el consejo de administración, al menos en esta parte final de vida de la caja como tal, fue extraordinariamente generoso con los consejeros, de tal manera que incluso se aceptó que este acuerdo de modificar las condiciones de la prestación social complementaria se firmara ante datado por parte del ex director general y de la directora general, como al parecer ellos mismos han reconocido ante la Audiencia Nacional y como recoge el juez de la Audiencia Nacional en un auto relativamente reciente.

Y me gustaría que usted nos contara aquí cómo es posible que el consejo de administración aceptara este cambio en las condiciones de la prestación social de los conse.
.
.
, de los directivos, perdón, y cómo es posible que aceptara que se pagara ese bono extraordinario a largo plazo cuando no se habían reunido los requisitos para ello.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias a usted, señor Luna.

Para cerrar este turno de intervenciones, por parte del Grupo Parlamentario Popular, don Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Nada más, simplemente para agradecerle que haya comparecido en esta comisión y.
.
.
nada más, simplemente para eso.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, se agradece la brevedad.

Y ahora para terminar, ya como conclusiones finales, tiene un turno de cinco.
.
.
, té un torn de cinc minuts per a concloure i fer les apreciacions que vosté considere oportunes, quan vullga.

El senyor Devesa Martínez:

Molt bé.

Dir-li que.
.
.
jo no sé quina va ser la gestació perquè jo fóra membre de l'assemblea de la CAM.
I com em vaig enterar?
Em van cridar de la direcció territorial per a dir que m'havien nomenat membre de l'assemblea.

I com passa un al consell d'administració?
Hi ha una llista, que jo personalment no vaig intervindre en absolut, i vaig vore que estava en la llista, i es va votar en el moment.
.
.
, en el de l'assemblea constitutiva.
Per cert, que a continuació es van aprovar els comptes de 2011, perquè amb la carència que tenim, un conseller que.
.
.
, -perdó, els comptes de 2009- un conseller que entra en febrer de 2010 ha d'aprovar els comptes de 2009.
Té prou temps per a vore-ho, una horeta, mitja horeta per a vore els comptes de tota la caixa, o fiar-se del sistema, no?
, que existeix.
.
.
, les auditories són de veres i que els informes que presenta la direcció són de veres.
Jo vaig optar per creure-m'ho.
Crec que per a una entitat financera és més funcional i millor per a ella aprovar els comptes, a pesar de no conéixer-los, que no, perquè el mal que se li pot fer a l'entitat al no aprovar-li els comptes pot ser horrorós.

I vaig aprovar els comptes sense conéixer-los perquè el calendari que hi ha quan un entra.
.
.
, entra en el mes de febrer i ha d'aprovar els comptes de l'any anterior.
I això m'imagine que vostés ho coneixen, perquè coneixeran la llei de les caixes d'estalvi, m'imagine.

Així és que no puc dir-li per què jo sóc membre del consell d'administració de la CAM, però ja li he explicat abans que no em va resultar una cosa estranya.
Jo he tingut càrrecs de responsabilitat en les patronals des de.
.
.
, he segut president a nivell nacional de la d'hotels turístics, és a dir, em va semblar que algú va pensar que segurament podria aportar alguna cosa.

I respecte a la responsabilitat, jo tinc la responsabilitat.
.
.
, la que em toque i l'assumisc.
Els consells d'administració estan regits per.
.
.
, tenen les responsabilitats que legalment els imputen, i a pesar que no hages fet ningun acte que puga considerar-se fraudulent, tens la responsabilitat que la llei dóna al consell, i jo l'acceptaré, la que em toque.

Si vosté em pregunta a mi, vosté creu que ha fet alguna.
.
.
, ha segut proactiu en alguna qüestió perquè la CAM arribara a la situació en la qual s'ha vist?
Li dic que no.

Si em pregunta, vosté creu que la situació en la qual està la CAM es deu als dos últims anys abans de la intervenció?
, li diré que tampoc.
Jo crec que la situació de la CAM és un procés que va lligat fonamentalment al tipus de finançament que ha donat i.
.
.
poc més, poc més.

Respecte a allò de les quotes participatives, jo m'alegre que el debat estiga en els 30.
000 euros que es van vendre.
Algun mitjà va dir que havia obtingut la meua empresa 30.
000 euros de benefici en la venda de les quotes participatives -era el valor, no?
-.
El mateix dia que sortia en la premsa això, estàvem comprant-ne.
Per què?
Doncs perquè ho vam jutjar oportú.
Estàvem comprant al voltant de 20.
000 euros el mateix dia que sortia en la premsa allò dels 30.
000.
És una qüestió política financera.
I per què ho vam comprar?
Doncs perquè al director financer li semblaria oportú en eixe moment fer-ho.
I això ho ha perdut, doncs bé, però jo no entenc que vosté em culpabilitze a mi de vendre i no em culpabilitze de comprar una vegada que s'havia rebutjat el SIP.
No ho entenc, o és que vosté no té eixa informació?
A la millor no la té.

I que jo no vaig donar compte a la CAM de quantes quotes participatives tenia: ni m'ho van preguntar.
El que sí exigix la comissió nacional de valors és una relació de les empreses en les quals tu tens càrrecs directius, i vaig haver de renunciar a alguns perquè com nosaltres som un conglomerat d'empreses familiars, és una empresa familiar, i en teníem huit o deu, havia de renunciar a algunes per a quedar-me només amb sis empreses.

I m'han preguntat també per Incomed.
Incomed era una de les societats que tenia la CAM.
.
.
, tenia tres societats que repartia als directius, tant als membres del consell d'administració, com als de la comissió de control, en les tres societats estes, fea uns consells d'administració sobre l'activitat que desenvolupaven i, mitjançant açò, pagaven.
.
.
, perquè els 13.
000 euros en els dèsset mesos no són de les dietes de la CAM, que, com saben vostés, les caixes són uns 120 euros o 150 euros per sessió, una cosa d'estes, no?
, incloent els transports i tot, incloent els consells d'Incomed.

I respecte a si és una decisió política, dic jo, o com em van informar.
Mire, en el consell d'administració no em van informar de res d'açò.
Però jo també llig la premsa com vostés, no?
, i a mi l'aspecte que em va donar la constitució esta era eixe, i aixina ho he dit perquè m'ho han preguntat vostés.
Jo he vingut ací a respondre.
Vostés m'ho han preguntat i jo he dit el que pensava.
Siga cert o no, açò és una opinió.
Pot.
.
.
no ser verídic, pot no ser verídic.
També s'ha dit que polític no referint-me a partits, sinó que hi ha hagut una negociació de.
.
.
, no del tipus purament econòmic de vore els balanços, almenys els que el Banc d'Espanya donava com a bons en el moment de la constitució del SIP.

I respecte als partits polítics i el consell d'administració, jo també em vaig enterar d'això que vosté diu, que en Bancaixa crec que no es va donar i en la CAM sí que es va donar.
Però vosté sap que en el consell d'administració hi havia persones que han tingut càrrecs en el PSOE, ho sap vosté, i estaven allí també, i estaven tots, i estaven les persones dels sindicats també.
I ningú va.
.
.
, bé, vostés tenen les actes i no crec jo que siguen persones torpes, no?
, ho dic perquè vosté pot pensar que jo sóc una persona poc seriosa, però estes persones que estic nomenant-li vosté sap qui són, i crec que no té eixa mateixa opinió, i van tindre el mateix comportament o semblant al que vaig tindre jo.

Respecte a les prestacions complementàries, jo vaig a dir-li el que ens van explicar.
Hi havien directius que no arribaven a no sé quina qüestió perquè anàvem a entrar en el SIP, i esclatava el que hi havia fet la CAM abans.
I la comissió de retribucions va proposar al consell d'administració que aprovara estos temes que diu vosté, però no, no exactament els de la prestació complementària, sinó els d'alguns directius que van tindre accés a no me'n recorde bé quina prima, i és una de les coses que vosté coneixerà perquè vénen en el plec genèric de càrrecs del Banc d'Espanya.

I respecte que si va ser generós amb el consell, doncs sí, en el meu cas 13.
000 euros en dèsset mesos crec que està bé, però no crec que siga per a.
.
.
Pero como ha dicho con los consejeros.
.
.
(Algú diu: «No, los consejeros con los directivos.
») Ah, con los directivos, que se fue generoso con los directivos.

Amb els directius va passar açò que li he comentat jo ara, que crec que ve en el plec de càrrecs del Banc d'Espanya, i vosté ja sap que hi han coses.
.
.
-m'imagine que ho hauran preguntat- coses salarials que no passaven pel consell.
Jo em vaig enterar d'algunes retribucions després.
Jo, però a la millor altres persones ho sabien.

Moltíssimes gràcies, per escoltar-me.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

No, gràcies a vosté per tota la informació que ens ha facilitat, que de bon segur tindran en compte els grups parlamentaris per a l'informe final.

A les seues senyories recordar-los que se suspén la comissió que es reprendrà puntualment a les quatre i mitja de la tarda.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 38 minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 38 minuts)

El senyor president:

(Inoïble) … en primer lloc, hi ha una proposta del Grup Parlamentari Socialista, que presenta el seu portaveu en la comissió, el senyor Ángel Luna González, que les seues senyories tenen, que hem distribuït este matí, i que demanen que s'amplie la llista de compareixents per a incloure al secretari d'actes de la CAM, senyor Juan Martínez-Arbaca Ruiz-Funes.

Com tenen coneixement de l'escrit i del seu contingut, passem directament a votar la proposta.
Vots a favor?
Gràcies.
Per unanimitat queda aprovada.

Pregue al senyor lletrat incloga en el calendari de compareixences la presència d'este senyor, i que se li comunique.

Compareixença del membre del consell d'administració de la CAM, senyor Ángel Óscar Strada Bello

El senyor president:

Senyories, donem la benvinguda al següent compareixent, que és el senyor Ángel Strada Bello, membre del consell d'administració de la CAM.

Agraïm que haja acceptat el requeriment d'esta comissió i que hui estiga present en esta.
Li diguem que estiga tranquil, que se senta en sa casa, perquè esta és sa casa, que la presidència no va a consentir que açò se convertisca en una discussió ni en un interrogatori, sinó tan sols en el que procedix, que és una sessió informativa, en la qual vosté tindrà l'oportunitat d'intervindre per un temps, en un principi, màxim de cinc minuts per a fer una breu intervenció de les seues responsabilitats davant de la comissió, i que els grups parlamentaris puguen preguntar-li per un temps màxim de cinc minuts.
A continuació vosté tindrà un temps de deu minuts per a contestar conjuntament.
Novament els grups parlamentaris tindran un torn de cinc minuts.
I vosté cinc minuts per a contestar a tots.
Per últim, la intervenció dels grups parlamentaris de cinc minuts.
I vosté tanca en altre torn de cinc minuts.

No obstant, jo aniré indicant-li en cada moment, perquè no tinga dubte, els torns, quant de temps i per a què.

Per tant, reitere el reconeixement d'esta comissió per l'acceptació a comparéixer i per la seua presència.
I esperem i desitgem que siga fructífera, per les qüestions que aquí s'estan intentant conéixer.

Per tant, té la paraula, per temps de cinc minuts, per a fer una breu introducció de les seues responsabilitats, de les que tenia o les que puga tindre -jo no ho sé-, en este moment a la CAM.

Té la paraula el senyor Strada Bello.

El senyor Strada Bello:

Bueno, muchas gracias, señor presidente.

Señores diputados y diputadas.

Mi nombre es Óscar, Óscar Strada.
Ángel viene también, pero es en desuso.
(Veus) Ángel Óscar, pero bueno, no…, no me reconozco en ese nombre, pero, bien, figura en el DNI.

Bueno, supongo, como usted bien ha dicho, el objetivo de esta comparecencia es tratar de colaborar con esta comisión y de transmitir mi experiencia en el consejo de administración de la CAM, del que fui consejero general desde principios de 2004 hasta el 2 de febrero del 2010.

Como ustedes sabrán, si no lo saben, que yo no provengo del campo de las finanzas.
Yo soy un psicoanalista y psicólogo clínico, de origen argentino.
Resido en España desde el año 1975.
Aquí llegue exiliado.
Tuve la nacionalidad española con intermediación de don Joaquín Ruiz Jiménez que me avaló entonces, en el año 1978, y me gestionó la doble nacionalidad.
A partir de entonces he sido profesor en la Universidad de Murcia y Alicante, he sido psicólogo en la Unidad de Salud Mental de Benidorm, jefe de Bienestar Social en el Ayuntamiento de San Juan de Alicante durante quince años.
Y también he trabajado en Jesús y María y en la Escuela de Trabajo Social, he sido profesor en javerianas, en la Escuela de Javerianas, de Enfermería de Alicante.

Allí tomé contacto con la CAM, a través de…, porque éstas eran dos entidades que estaban subvencionadas parcialmente por lo que entonces era la Caja de Ahorros de Alicante y Murcia y Caja del Sureste primero, y colaboraba con la obra social en diversas cuestiones de conferencias, charlas, escritos, etcétera.

He sido impositor desde el año 1976 de la CAM.
Y a finales de 2003 recibí un llamado del director de oficina de donde yo era impositor comunicándome que había salido elegido, en un procedimiento que estaba contemplado en la Ley de cajas, para integrar el posible consejo de administración, de acuerdo…, por impositores, y me pedía que pasara a firmar unos papeles.
Cuando pasé por ahí me sorprendió que el director intentara convencerme que no aceptara, que esto era «un rollo», según sus palabras, que era un trabajo que tenía mucho papeleo, que se cobraban muy poquitas dietas y que tal.
Pero lo que más me sorprendió que tenía ya redactada una carta de renuncia en mi nombre y una carta en blanco que pretendía hacerme firmar a favor de la comisión de la directiva de la CAM.

Posteriormente le dije que yo no sabía si aceptaría o no, pero que seguro que la carta en blanco no la iba a firmar, y que iba a tomarme un tiempo a informar de esto.
Informado por otras personas que conocía, me dijeron que no, que aceptara, que era una cosa interesante, que podría conocer cómo funcionaba esta entidad y colaborar, etcétera.

Cuento esto porque más allá de lo anecdótico de este hecho que relato, que es textualmente así, muestra para mi gusto cómo eran las relaciones entre la comisión directiva de la CAM y el consejo de administración.
He de decir, la directiva intentaba manipular totalmente.
Lo de firmar esto era porque había un reglamento que permitía que, si yo renunciaba después de haber sido elegido, no se hacía un nuevo acto electoral para que saliera, sino que la directiva tenía facultades para nombrar otro consejero.
Esto era así y muestra claramente cómo se manejaba la directiva respecto de los consejeros, cuál era el papel que nos atribuía y las tensiones que determinaban para mi gusto que había un cierto desprecio constitucional entre los directivos y el consejo de administración.
Para los directivos nosotros éramos, como ha llamado otro consejero aquí, «aves de paso», un mal necesario por imperativo legal, pero que.
.
.
a lo cual pretendían que nosotros pasáramos.
Ellos consideraban que los consejeros, el consejo, mejor era un consejo durmiente y dormido.
Estas frases que yo digo aquí no son cosa que se me ocurre ahora, sino es un término que yo he empleado en el consejo de administración.
Seguramente no lo encontrarán en las actas, porque las actas tenían cierta distorsión, a lo cual luego me voy a referir explícitamente, y era el mejor consejero.
Puedo decirles que en seis años que yo estuve ahí ha habido consejeros a los cuales no les he oído hablar nunca en ningún consejo de administración.
Por contra, había otros más charlatanes que hablábamos siempre.
Pero había consejeros que no hablaban nunca.
Y estos eran seguramente los mejores consejeros para la dirección.
Informaban poco y mal a los consejeros.

Muchas veces pasaba que cuando uno hacía una intervención y preguntaba algo, el presidente del consejo de administración se limitaba a responder «muchas gracias» y seguía.
Esto motivó el enfado mío, personal, y de algunos otros, donde a veces hacíamos una pregunta, y anticipábamos y decíamos: «Por favor, no haga como siempre hace y me diga “muchas gracias” y no responda a lo que le preguntamos.
» Esto era un mecanismo habitual, que la mayoría de los consejeros consentían, yo nunca pude entender por qué.
Era una falta de respeto para personalmente a quien preguntaba y para el resto.
Pero éste era un modus operandi.
Como era un modus operandi el tratar de disuadir al consejero que salía por impositores.

Otras veces nos reíamos al preguntar -era jocoso, pero era así, no es una metáfora-, por ejemplo, cuando preguntábamos por Terra Mítica sabíamos que no nos iban a responder.
Pasaban de levantar las cejas hasta a tener un representante de la CAM, que era un miembro de la directiva, no era del consejo de administración, en Terra Mítica.
.
.
, nunca pudimos conseguir en seis años que nos trajera una acta.
Al final le pedíamos un resumen, el orden del día, así, tal cual se lo cuento, ¿no?
Y nos reíamos porque no había respuesta, nunca nos dieron.
Y estaba sentado en el consejo de administración un consejero que había sido presidente o director de Terra Mítica.
No era él el que preguntaba, era un compañero, de los que se nos podía considerar en la oposición.

Es decir, el consejo tenía una función coral donde había solamente un solista, y era el director, y unas voces de segunda, no segundas voces, sino voces de segunda, que muchas veces no sabían responder.
Recuerdo, por ejemplo, en algún caso que preguntábamos a la directora adjunta de un tema, que casi nunca hablaba, normalmente se respondía que en el próximo consejo lo responderían.
Igual que cuando esos malos profesores no sabían lo que les preguntaban los alumnos e iban a ver el libro para decir la…

Ésta es mi experiencia en el consejo.

El senyor president:

Ruego vaya concluyendo.

El senyor Strada Bello:

Sí, voy concluyendo.
¿Me dijo diez minutos o.
.
.
?
Ah, cinco, perdón.
Yo había calculado para diez, pero resumiré.

Esta situación, digamos, parte de un punto en el cual, evidentemente, nosotros, los consejeros, somos responsables de haber permitido esto.
Pero esto sucedía en la primera sesión de todos los consejos de renovación.
Yo asistí a dos, al de 2004 y 2007, donde el primer punto del orden del día es el siguiente: «Los consejeros generales delegan las atribuciones en la comisión directiva.
» Este punto, que parece ser que era tradicional y que era aceptado, y se explicaba que tenía que ser así, venía en el orden del día; orden del día que los consejeros tampoco hacíamos.
El orden del día venía impuesto, de ese consejo y de todos los siguientes, por la comisión directiva.
Y esto creo que era el principal error de delegar las atribuciones.

Cuando preguntamos por qué tenía que ser así nos decían que la naturaleza de las operaciones financieras determina que la velocidad con que tienen que manejarse para competir con la competencia hace que no se pueda hacer un consejo para ver si esto se hacía antes o después, y el temor a la filtración, a las filtraciones, lo más temido de la directiva de la CAM eran las filtraciones a la prensa.

Y esto hacía que nosotros nos tuviéramos que enterar de la oficina de Miami, de México, de Ecuador, de Marruecos.
Nos enterábamos a posteriori.
Y la función de consejo digo que era coral porque solamente tendía a ser a ratificar las decisiones que ya se habían tomado.

Si me dice que tengo que terminar, termino.
Solamente, si me permite, dos cosas.

Los consejeros no teníamos atribuciones definidas.
Cada uno nos ubicamos en lo que por nuestra procedencia o capacidad nos parecía.
Sí había consejeros, como por ejemplo Jesús Navarro, que se dedicaba al tema de márquetin.
Por mi relación, que expliqué al principio, de la obra social, me dediqué a la obra social.

Yo estoy muy… Bueno, a mí me pueden decir, bueno, si era así por qué usted no renunció o por qué siguió estando ahí.
Tengo que decir muy simplemente: primero, porque la CAM iba bien, lo que no iba bien eran los directivos; segundo, porque nosotros intentamos modificar esto, y en el 2007 hicimos un grupo de consejeros lo posible para constituir otra lista, que no la pudimos sacar adelante porque hacía falta, de los 20 consejeros, 11, naturalmente.
Nosotros éramos opositores, éramos 5 consejeros decididos, más algunos otros que sumaban a veces puntualmente.
Nunca pasamos de 8 o 9 para constituir esto.

Pero sí que se hicieron cosas muy importantes.
Yo quería decir esto para terminar, estas dos cosas, señor presidente.

Una, que la obra social llegó a manejar en un año un presupuesto de 74 millones de euros.
Yo estoy muy orgulloso de haber participado en esto, lo quiero decir porque uno aparece imputado, implicado en un expediente administrativo, con multas y demás.

Yo me dediqué al tema de obra social básicamente con tres cuestiones fundamentales.
En la CAM, cuando yo llegué, no había ningún programa para la mujer ni para la violencia de género.
Una propuesta mía logré instituir, con ayuda de la entonces síndic de Greuges, que era Emilia Caballero, la Unidad de Violencia de Género…

El senyor president:

Le ruego…

El senyor Strada Bello:

.
.
.
que dirigía Antonia Gres, logramos que se instituyera eso.

Luego hicimos un programa de inmigración, que tampoco existía, que inauguramos en Alicante, con la entonces secretaria de estado Leyre Pajín.

Y, finalmente, yo puedo decir que se distribuían muchos miles de euros, por lo menos dos millones cada año, para la red social, que se sostenía con el apoyo de la CAM.

Esto para mí justifica la obra social y tal.
Lo que pasó después del 2010, cuando yo dejé de ser consejero, ratifica lo que siempre pensábamos, que el consejo de administración era más o menos como la orquesta del Titanic, y que estos señores directivos eran como los oficiales que huyeron en los botes salvavidas con millones de euros…

El senyor president:

Le ruego finalice.

El senyor Strada Bello:

.
.
.
en sus bolsillos.
Pero el papel del consejo no era otro que el seguir tocando para mantener la legalidad vigente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Strada.

A continuación, interviene, en representación del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, el ilustre diputado señor Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Gràcies per la seua informació, senyor Strada.

A més, ja havíem llegit les seues al·legacions, les que va presentar al.
.
.
, que la veritat és que són molt interessants, perquè se n'ixen molt de la pauta que s'ha practicat ací per la major part dels compareixents.
I per això són especialment interessants.
Però ara el que està dient-nos resulta jo crec que doblement interessant.

Jo a tots els consellers els he preguntat pel mateix, i a vosté li ho torne a preguntar perquè és el primer que ha donat alguna informació que jo crec que té alguna rellevància respecte als procediments de l'elecció dels consellers.
I m'agradaria que s'estenguera el màxim possible en explicar-nos com funcionava això, perquè és evident.
.
.
, que vosté ens ha dit ací, que la directiva era un poc, diguérem, la que feia i desfeia en la CAM.
Eixa idea més o menys ja la teníem tots prou ben assentada.

Però és evident que per a aconseguir això necessitaven dues coses importants.
La primera, tindre un consell d'administració controlat.
I per això feia falta la segona, que és controlar els procediments d'elecció del consell d'administració.
I també, vull dir, per una banda, els que anaven.
.
.
, diguérem, els procediments menys controlables, que són els dels impositors i, per una altra també, és més controlable els que són.
.
.
, els que eren per les quotes, diguérem, de caràcter polític.

Per tant, el primer que m'agradaria és que m'explicara tot el que sàpiga sobre el procediment d'elecció d'impositors, perquè el llegir el reglament, li assegure que no aclarix pràcticament res.
El reglament de «procedimiento para elección y designación de los miembros de los órganos de control», un el llig i no acaba d'entendre massa bé com funcionava.
Sí que sé com arribaven, per exemple, els ajuntaments, o La Generalitat o els treballadors com elegien els seus membres en el consell d'administració.

Però quan un arriba als impositors, és molt complicat entendre.
.
.
Perquè segons el que més o menys s'entén d'ací i que algun compareixent ha dit, evidentment el sorteig el que designava era uns compromissaris.
D'eixos compromissaris, eixien els consellers que formaven part de l'assemblea general; i d'eixos consellers de l'assemblea general eixien els que formaven part bé del consell d'administració, bé de la comissió de control.
Com es produïa això?
Perquè ara vosté ens ha explicat una història que realment és molt curiosa, i és que a vosté directament li diuen que té d'entrar ja directament al consell d'administració, la qual cosa confirma el que han dit altres persones, però d'alguna forma, quan vosté va ahí ja li diuen que no.
M'agradaria si sap alguna cosa més del que ens ha explicat, perquè jo crec que és un dels punt més importants per entendre com funcionava l'entramat este que se sostenia.

La segona cosa.
.
.
com no crec que tinga molt de temps, després li faré més preguntes d'algunes coses que vosté cita en les seues al·legacions.
(Veus) És que esta no es veu.
(Veus) Gràcies.

Bé.
L'altra part per a controlar.
.
.
És a dir, està clar que la directiva era, diguérem, la que dirigia l'orquestra, però necessitaven el concurs evident i actiu d'una bona part del consell d'administració, perquè no totes les funcions estaven delegades i el consell d'administració tenia de ratificar finalment una bona part de les decisions que es prenien.
I, lògicament, per a aconseguir això, necessitava que, com a mínim, hi haguera una majoria qualificada per a poder sostindre les decisions, algunes d'elles absurdes, com les que vosté cita ací, altres que hem anat saben pel tema del Banc d'Espanya.
O per a fer coses, com les que vosté.
.
.
, que sí que m'agradaria que parlara d'això, perquè ratifica el que han dit altres compareixents, que n'hi ha un evident falsejament de les actes i no d'una o dos, com creiem fins ara, sinó de moltes actes, perquè hi han.
.
.
Segons el que ens diu vosté en les seues al·legacions, moltíssimes de les decisions que sembla que estaven preses pel consell d'administració, resulta que moltes voltes vostés les coneixien a posteriori que la decisió que estiguera presa.
Per tant, això és molt difícil sostindre's si la majoria del consell d'administració no ho tolera això.

Per tant, com funcionava, és a dir, com es tenia.
.
.
, com es controlava el consell d'administració i, en el fons, si hi havia algun tipus de peatge que es pagava fora dels àmbits estrictes del que seria la CAM.
I ahí entra, per exemple, el tema de Terra Mítica, i vosté he vist que és una de les qüestions que incidix en el seu.
.
.
, en la seua.
.
.
, en les seues al·legacions.
I si creu que eixe tipus de qüestions són les que expliquen perquè la directiva podia continuar fent això.

També m'agradaria que ens explicara tot el que sap d'eixes operacions, com vosté per exemple cita la del Grup Ballester, que jo crec que és important, que són moltes de les que cita el Banc d'Espanya com les que generen el gran forat que ha provocat l'enfonsament de la CAM.
Vosté creu que eixe tipus d'operacions en gran mesura podrien ser el peatge que es pagava per a mantindre els directius en la gestió?
I si això té, diguérem, alguna lectura política, perquè, en definitiva, també és el que a nosaltres ens interessa com a representants del poble en el parlament i responsables en la mesura que molts dels directius que han estat ahí han estat triats en esta casa.

I de moment, això.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Corresponde ahora intevenir a la ilustre diputada señora Mireria Mollà, que representa al Grupo Parlamentario Compromís.

Senyora Mollà, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Strada, benvingut, bona vesprada.

La veritat és que és un plaer -tinc de reconéixer-ho- que després de tantes compareixences hi haja una persona que sense pèls en la llengua i sense pors, vinga a parlar del que ha viscut en la CAM.

I a més, ho dic sense por en el sentit que és gratificant també que persones reconeguen que, efectivament, la responsabilitat que açò passara és seua, que probablement hi han moltes coses que s'intentaren fer, però que la responsabilitat està clar que és dels membres del consell d'administració, per dinàmiques establertes, no establertes, de deixar-se dur o a la millor haver vullgut fer i no haver anat fins a les últimes conseqüències.

I en este sentit, jo vull plantejar-li una qüestió, que jo crec que és al fil del que estava plantejant el senyor Torró.
I és: podem pensar que, efectivament, hi havia un nucli, que no era majoritari, que no volia continuar amb eixes dinàmiques, o que a la millor no estava d'acord amb certes inversions que venien ja aprovades a priori i que podrien haver demostrat el seu malestar en els consells.
.
.

Jo voldria preguntar-li si se produïen votacions discordants.
I si no, per què no votaven.
.
.
Vull dir, perquè probablement no haguera sigut la mateixa història si malgrat ser una minoria, hi hagueren tres, quatre, set vots en contra de determinades coses.
I tampoc sé, perquè ja no sabem què creure en les actes, si alguna vegada, efectivament, se va produir una situació de confrontament sobre determinades coses que valdria la pena saber i que les actes probablement no ho estiguen reflectint.

Per exemple, el tema de les retribucions.
Vosté diu clarament -i jo li tinc de donar el vot de confiança ara mateix- que en cap moment se va parlar del que anava a cobrar, per exemple, el senyor Modesto Crespo en Tinser.
Bé.
Jo voldria preguntar-li.
.
.
.
Vosté estava de vocal en Incomed, tenien unes retribucions.
.
.
Bé.
Durant la seua etapa de vocal d'Incomed, se modificaren fins i tot per dos vegades el que anava a cobrar un vocal o el president d'eixa participada.
I jo tinc les actes.
Avui podem dir també per boca de vosté que probablement les actes de les participades també estiguen falsejades?

Vull dir, vosté estava en la reunió, en 2008, on se va modificar multiplicant per quatre el sou del president d'Incomed, per exemple, perquè passara de cobrar 40.
000 euros que estava cobrant a 80.
000 euros, i vosté que seria un vocal simple passara de cobrar 16.
000 a 20.
000?
O siga, estava en eixa reunió?
Ho dic perquè jo tinc les actes, i les tinc firmades per determinades.
.
.
.
(Veus) 20.
000 euros.
O siga, jo les actes les tinc ací i vostés, suposadament, però per dos vegades.
.
.
En 2005, passaren de cobrar 8.
000 a 16.
000 euros.
I estes actes se suposa que vosté estava allí.
No sé si tampoc són actes que se produïren en una reunió o després s'han col·locat ahí xifres que vostés no sabien.
Vull dir, fins on arriba el seu desconeixement.
.
.
Perquè, clar, després el que cobrara Modesto Crespo en su cartilla que lo ingresó.
Però, home!
, el que vosté cobrava.
.
.
tenia de notar diferències, dic jo.
I, per tant, no sé fins a quin punt.
.
.
O el que cobrava, per exemple, Martín Sevilla, per presidir Gesfinmed.
Home!
, de 40.
000 a 80.
000 euros, veritat que un diu: «¡Ostras!
(Rient) Quién lo pille, no?
» M'agradaria saber fins a quin punt.
.
.

El tema d'arribar al consell d'administració.
M'agradaria que ho aclarira moltíssim.
O siga, vosté pensa que, efectivament, hi havia un sorteig?
Ho dic perquè ací hi ha hagut persones que podríem discutir, per les seues pròpies relacions, com d'entre tants impositors, van eixir per un sorteig com a impositor.
Vull dir, són massa casualitats.
Vosté podria dir-me a mi si creu que hi havien impositors que estaven ahí i que podria vosté dubtar que hagueren sortit per un sorteig?
Ho dic perquè a la millor resulta que la trampa -feta la llei, feta la trampa-, a la millor tenim d'anar-nos-en molt més avant.
Inclús el sorteig bàsic que tenia de produir-se ni tan sols se produïa.
Si la primera trucada que li fan a vosté és per a anar directament al consell d'administració, que això se salta tots els tràmits, no sé si vosté en això.
.
.

El tema de quina era la part que no estava a favor.
.
.
Sabem que diu vosté: «El solista era el señor Crespo, había voces de segunda, que era la directora adjunta.
.
.
» Podem pensar que els directius, efectivament, no volien donar més informació.
Però qui eren els que se negaven a seguir este sistema, perquè, de moment, l'únic que clarament ho ha dit i que ho va intentar va ser vosté.
Els altres, a mitges tintes diuen que açò va passar.

El tema de l'assemblea -amb açò acabe-.
El consell d'administració veia que hi havien acords que venien predefinits.
I vosté, ja li dic, votaven en contra, a favor, què feien?
Però i després en l'assemblea?
M'agradaria també eixe punt de vista, que això normalment no ho preguntem.
Vosté formaria part de l'assemblea després també, on estaven ja tots.
Allí quins comptes se retien.
Encara menys?
S'ocultava informació al conjunt de l'assemblea, que vosté poguera dir: «Mire, una cosa que vam tractar en el consell d'administració mai en la vida se va vore en l'assemblea, quan tenia d'haver-se vist en l'assemblea.
»

I en principi, estes són les meues preguntes.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Procede ahora que intervenga el representante del Grupo Parlamentario Socialista, excel·lent senyor Ángel Luna.
Senyor Luna, té la paraula.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Strada, me gustaría que nos precisara si ha recibido pliego de cargos del Banco de España y si ha hecho alegaciones al pliego de cargos, y si las ha hecho, si nos las puede aportar.
Nosotros tenemos conocimiento de sus alegaciones a la propuesta de incoación de expediente, pero no al pliego de cargos.
Entonces, si nos pudiera aportar las alegaciones, si las ha hecho, al pliego de cargos, se lo agradeceríamos, porque ya las alegaciones a la propuesta de incoación han sido bastante sustanciosas.

Me gustaría a mí saber cuándo entró de vocal de Incomed, al hilo de intentar aclarar los temas de dietas de Incomed a que hacía referencia mi compañera la señora Mollà.

¿Tiene usted conocimiento de la existencia de preconsejos?
Algunos de los comparecientes aquí verbalmente o por escrito incluso han llegado a decir y han llegado a citar expresamente quiénes constituían una especie de preconsejo, que se reunía al parecer antes de cada consejo de administración donde se adaptaban de verdad las decisiones que luego prácticamente se trasladaban sin más al consejo y el consejo, con los debates que fuera, las aprobaban.
Preconsejos que venían a constituir una especie de núcleo duro de la caja, y según algunos de los comparecientes, pues, estaban formados no solamente por los directivos de la entidad.
.
.
, yo creo que la voz solista no era el señor Crespo, era el señor Roberto López, me imagino, y el resto de directivos, y el presidente, vicepresidentes y algunos consejeros, han llegado a señalar en algunas alegaciones otros comparecientes.
Me gustaría que, en la medida de lo posible, nos detallara un poco el funcionamiento de eso, es decir, ustedes eran conscientes de que se reunían antes, venían, contaban.
.
.
, en fin, todo lo que nos pueda decir.

Me gustaría que nos detallara también cómo funcionaba el tema de las actas.
Es decir, usted, en concreto, en sus alegaciones deja entrever que las actas no.
.
.
, y lo ha dicho además ahora, que las actas no se correspondían a la realidad, no es el primero que lo dice, algunos han preferido eufemismos del tipo «hombre, yo.
.
.
, si se dijo, yo no lo oí», «yo no soy consciente de haberlo oído».
.
.
Esta mañana se ha comentado aquí jocosamente que eran muchos los que se iban al servicio de golpe, ¿no?
, para no oír en función qué cosas.
Pero, usted, en concreto dice que el acta del 27 de noviembre del 2009, donde se aprueba la retribución al señor Crespo con efectos retroactivos, es falsa.
Literalmente, lo dice así, que está manipulada, que no.
.
.
Me gustaría que nos dijera cómo es el proceso, cuándo se entera usted de que el acta está manipulada y si hace algún tipo de actuación en relación con eso.

Según los datos que nosotros manejamos.
.
.
, según las actas, en los consejos de 29 de septiembre del 2005, de 22 de marzo del 2007, de 13 de diciembre del 2007 y de 27 de noviembre del 2009, en relación al periodo que usted estuvo ahí, se recibieron y se dio cuenta de escritos de recomendaciones, los primeros, y de requerimiento ya los últimos, del Banco de España advirtiendo a la caja de los serios desequilibrios que se estaban produciendo en la evolución de la operativa financiera de la entidad.
Bueno, las actas dicen que fue así y, entonces, me gustaría que usted nos dijera si eran conscientes de que eso era así, si no se produjeron esas comunicaciones, o por lo menos no se produjeron de manera literal sino de manera eufemística, «bueno, pues, ha llegado aquí algo del Banco de España que dice que deberíamos de quizá ajustar alguna cosa», o si se leyeron los requerimientos del Banco de España.

No sé si usted es consciente de.
.
.
supongo que sí, de la importancia que ha tenido en la deriva negativa de la caja el funcionamiento de TIP, tenedora de inversiones y participaciones de la entidad, que le ha provocado más de mil millones de euros de pérdidas, según los datos que nosotros tenemos.
Me gustaría saber si usted conocía quién tomaba de verdad las decisiones en TIP, si las decisiones de inversión de esta tenedora de inversiones y participaciones, que fueron tanto en empresas inmobiliarias del entorno de Alicante o la Comunidad Valenciana, incluso de España, como fuera de España, pues, operaciones en el Caribe, en Méjico, etcétera, etcétera.
Me gustaría que nos dijera quién.
.
.
, si pasaban por el consejo de administración, o si se daba información mínimamente detallada de estas operaciones de TIP, si conocieron, por ejemplo, pues, las relaciones de TIP con Polaris World, que es uno de los grandes problemas que ha tenido TIP, o la actuación de la misma en paraísos fiscales.

En relación con las retribuciones, ya la señora Mollà le ha hecho referencia al tema de las dietas de las participadas.
Según los datos que nosotros tenemos, en 1999 el consejo de administración de la caja establece un límite que luego, además, la asamblea de la caja, en el 2000, establece en concreto la cantidad que se puede cobrar por asistencia a la asamblea general y a los órganos de la caja, consejo de administración, etcétera, etcétera, cantidades muy pequeñas, entonces estaban en pesetas, creo que eran del orden de unas treinta mil pesetas, más o menos.
Al parecer, la comisión de retribuciones, y se supone que luego el consejo de administración, porque se trata de revocar una decisión del consejo de administración del 1999, en marzo del 2005 revoca ese acuerdo de limitar las dietas de las participadas al mismo importe de las dietas de los órganos de la caja.
Eso se revoca, según mis datos, en marzo, el comité de retribuciones se reúne el 14 de marzo del 2005 y a continuación se supone que el consejo de administración lo revoca.
El comité de retribuciones, en noviembre del 2005, establece las dietas a 16.
400 euros para las participadas, y el doble para presidentes, vicepresidentes y secretarios que no fueran, a su vez, presidente o vicepresidente del consejo de administración de la caja, y el comité de retribuciones.
.
.

El senyor president:

Le ruego concluya, señor Luna.

El senyor Luna González:

.
.
.
-sí, voy terminando, señor presidente-, y el comité de retribuciones del 13 de marzo del 2008 actualiza las dietas, las eleva a 20.
000 euros y establece que para el caso del presidente será del cuádruple, no del doble, como decía anteriormente, sino del cuádruple.
Este.
.
.
, el 13 de marzo del 2008, el comité de retribuciones.
El mismo día se celebra consejo de administración y, sin embargo, en ese consejo de administración.
.
.
, en el acta del consejo de administración no está esa información, esa.
.
.
, esa información del comité de retribuciones.
Yo.
.
.
, yo simplemente quiero recordar que el comité de retribuciones no tenía facultad para fijar estas cosas, el comité de retribuciones informaba al consejo, pero, en definitiva, debía ser el consejo quien adoptara ese tipo de decisiones.
El consejo, a su vez, trasladaba la decisión a las participadas en cuestión; como la caja era socio único de las participadas en.
.
.
, por ejemplo, de Incomed, pues, automáticamente, se reunía la junta general de accionistas, que era uno solo.
.
.

El senyor president:

Ruego termine.

El senyor Luna González:

.
.
.
y aprobaba esto.
Entonces, me gustaría que nos precisara si estas cosas, en estos términos, han pasado así por el consejo de administración o si también tenemos que pensar que las referencias a estos extremos en las actas de los consejos también son fruto de la imaginación del redactor de las mismas.

He terminado, señor presidente.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Luna.

Por último, en este primer turno, interviene el representante del Grupo Parlamentario Popular, ilustre señor Vicente Betoret.

Té la paraula, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Muy buenas tardes, señor Strada y, en primer lugar, agradecerle su predisposición a atender el requerimiento de esta comisión, y me gustaría preguntarle, en primer lugar, teniendo en cuenta que el pasivo total de la CAM (veus) es de más de cuarenta y siete mil millones de euros y que el pasivo de La Generalitat, y del sector público valenciano en su conjunto, con la CAM es de aproximadamente seiscientos setenta millones de euros, un 1,42, si usted considera que esto puede.
.
.
, este pasivo que mantiene La Generalitat y el sector público valenciano, puede haber sido el que ha llevado a la situación en la que se ha encontrado la CAM definitivamente.

En segundo lugar, me gustaría saber cómo valora usted la intervención del Banco de España en la entidad, teniendo en cuenta que desde el 2008, como usted bien sabe, existía una inspección permanente del Banco de España en la entidad, y que finalmente, en el 2011, pues, ocurrió lo que todos sabemos.

Me gustaría también saber si usted personalmente conoció o tuvo acceso a algún tipo de recomendación o a algún tipo de requerimiento de los que se ha manifestado aquí que el Banco de España le hizo a la entidad, si tuvo conocimiento en algún momento, cuándo lo tuvo y de cuál de ellos, de todos o de alguno.

Me gustaría también que nos precisase, si es tan amable, cuando habla de la directiva, a quién se refiere, porque, claro, director, presidente, directores adjuntos.
.
.
, si fuera posible, nos concretara exactamente a quién.
.
.
, quiénes están dentro del concepto de la directiva.

Y, luego, usted ha manifestado aquí que las actas estaban.
.
.
, que las actas tenían cierta distorsión, claro, lo cual, traducido al lenguaje habitual, es que las actas estaban falseadas, como se ha dicho aquí.
Y resulta curioso que no figure ninguna protesta en ese sentido de nadie de que las actas estaban manipuladas, más aun teniendo en cuenta que la manipulación del acta es una falsedad, es un delito.
Entonces, resulta curioso que, si esto ocurría.
.
.
La pregunta es: ¿esto ocurría desde el primer momento o, lo de la falsedad de las actas o de la distorsión de las actas, ocurre en el periodo final en el que usted estuvo?
, ¿o detectó que esto ocurrió desde el primer momento?

También me gustaría preguntarle en relación con las asignaciones de dietas y otro tipo de emolumentos que le han preguntado los compañeros que han intervenido antes que yo.
¿Usted se opuso en algún momento o manifestó que constara su protesta.
.
.
?
, o igual no tuvo conocimiento, pero, en caso de que sí que tuviera conocimiento de las dietas y demás para todo el personal directivo, si se opuso, formuló protesta, consta en alguna acta, en algún lugar, su oposición a esto, y, si no es así, por qué en ninguna acta aparece que nadie.
.
.
, no solo usted, nadie dijese, «oiga, yo formulé protesta en relación con esta cuestión.
.
.
, como primer punto del orden del día procede aprobar el acta de la sesión anterior, y como no consta esta protesta que yo hice, no me parece bien».
Lo digo por aclarar ese extremo.

Y yo creo que en la primera intervención.
.
.
, yo creo que no me queda nada por preguntarle.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Gracias a usted, señor Betoret.

Ahora tiene usted un turno de diez minutos para contestar conjuntamente a todos.

Tiene la palabra el señor (inoïble) .
.
.
.

El senyor Strada Bello:

 (Inoïble) .
.
.
lo que pueda, por el orden en que he tomado nota.

Elección de consejeros impositores.
Bueno, este procedimiento viene, efectivamente, mal redactado.
.
.
, opacamente, como todo, con la misma opacidad de casi todo.
Nosotros no sabemos cómo fue eso en la realidad.
Es decir, si usted me pregunta si yo creo.
.
.
, no sé también si me pregunta usted o la diputada si.
.
.
, este, yo creo que existían esos sorteos, (sorolls) yo le puedo decir que he conocido a gente que.
.
.
, con la cual hemos trabado amistad (remors) posteriormente, durante esos años, que también venían por impositores, inclusive de otras provincias y tal, y tenían el mismo grado de desconocimiento que yo, y creo yo que, efectivamente, sí que el sorteo se debió haber hecho, debió haber estado un notario, tenía que ser ante notario, todo eso tiene que figurar, este, las actas y tal, y que el sorteo yo creo que ha existido.
Me hace pensar también que no era manipulado de entrada la experiencia que tuve yo con el director de oficina.
.
.
, que a lo mejor no esperaban que saliera yo y saliera otra persona.
.
.
(Remors) Y, luego, otras personas que realmente no aparecían, como en el caso mío, ligados a ningún gripo de presión ni grupo inmobiliario ni financiero ni tal, como es mi caso y el de otros impositores que yo conozco, (remors) o que conocí ahí.
Por lo tanto, yo creo que sí, efectivamente, como se.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

Continue.

El senyor Strada Bello:

Hay que llamar al orden, ¿eh?
, a los señores diputados.
.
.
(El senyor president diu sense micròfon: «Sí, sí, lo acabo de hacer.
») Bueno, hágalo, porque (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Lo acabo de hacer, pero (inoïble) .
.
.
preside y dirige soy yo.

El senyor Strada Bello:

¡Se puede callar, por favor, señora!
, ¡señora diputada!

El senyor president:

Señor compareciente, limítese.
.
.

El senyor Strada Bello:

¡Ah, perdone usted!
, perdón, perdón, perdóneme.

El senyor president:

.
.
.
a su intervención.
Ruego respeto.

El senyor Strada Bello:

No, no.
.
.
¡Respeto a mí!

El senyor president:

Puede continuar.
.
.
Puede continuar, que lo tiene.

El senyor Strada Bello:

Bueno, si estoy hablando y están hablando, no creo que me estén respetando.
Vale.

El senyor president:

Usted puede continuar como crea conveniente y cuando.
.
.

El senyor Strada Bello:

Yo, de todas maneras, si alguien habla.
.
.

El senyor president:

.
.
.
concluya, ha concluido.

El senyor Strada Bello:

.
.
.
no hablo.
.
.
, no hablo al mismo tiempo.

El senyor president:

Está en su derecho.

El senyor Strada Bello:

Entonces, yo me siento no respetado.
(Veus) Perdóneme, señor presidente, tenemos un distinto concepto.
.
.

El senyor president:

Está en su derecho de hacerlo.

El senyor Strada Bello:

.
.
.
del respeto, si es eso.

Entonces, yo no le puedo decir qué pasó con los 150 compromisarios, porque ni los conozco ni sé.
Cómo, por qué algunos llegamos al consejo y otros se quedaron en la asamblea, también lo desconozco, nosotros no participamos en ese proceso.

De la misma manera, puedo decirle que.
.
.
, a la diputada, que los consejeros no formamos parte de la asamblea.
Cuando se hace la asamblea, son unos representantes, los consejeros son otros.
Cuando en la asamblea se vota algo, los consejeros no votamos.
.
.
, estamos ahí arriba, sí, estamos ahí arriba y escuchamos, pero cuando se produce la votación, (veus) nosotros no sabemos qué es lo que se vota.
.
.
, ni tampoco conocemos a los consejeros.
Mire, venían consejeros del consejo de.
.
.
(soroll) -está perdonado-, del consejo que viene de.
.
.
-perdonado-, que viene de afuera, de otras provincias, que ni conocemos, en ese momento, ni sabemos.
.
.
, nos vemos un momento, una vez al año se hacía una comida conjunta, que estábamos todos juntos, pero tampoco había tiempo de conocerlos.
Yo no sé realmente lo que votaban los consejeros.
Supongo que venían por distintas fracciones.
Es evidente que había de entidades fundadoras, que había impositores y de los grupos políticos, La Generalitat y ayuntamientos y demás.

Este, entonces, yo puedo decir que los impositores yo creo que sí, que realmente salían por sorteo.
¿Cómo llegaban luego a hacer ahí?
, ahí intervendrían otras fuerzas seguramente, que decían este me parece bien, este me parece mal y este no, no lo sé, cuáles eran los criterios.
.
.
Tampoco si tiene que ver la capacidad o.
.
.
, nominativa de alguien, o titulación, creo que tampoco, porque había gente (veus) de variado tipo.
Así que, ahí, desgraciadamente, yo no le puedo decir, porque realmente no lo sé, se lo diría si lo supiera.

Supongo que intervendrá mucha gente y que a algunos los dejarán pasar y a otros no, pero los criterios, exactamente, no los puedo decir.

Sobre el tema de la falsificación de las actas y todo esto que todo el mundo.
.
.
Bueno, sí, yo, realmente, lo he puesto por escrito y le puedo decir, mire, si uno.
.
.
En el acta que me preguntaba también el señor Luna, del acta del 27 del XI de 2009.
Efectivamente, esa acta está absolutamente falsificada.
Cuando yo digo «falsificar» utilizo la palabra.
.
.
Digo esto porque el señor Luna.
.
.
lo escuché en una intervención con un consejero, que usted le dice: «Si usted dice que está falsificado se mete en un lío y, si no, también porque lo ha firmado.
» Y parecía un callejón sin salida.
Yo no creo en esos callejones sin salida.
Realmente, si uno piensa lo que dice el diccionario del Espasa Calpe, por lo menos le puedo decir que utiliza tres acepciones para falsificar: adulterar, falsear y contrahacer.
Falsear, adulterar y contrahacer, en este orden.
En este sentido, de las dos acepciones que da el diccionario de Espasa Calpe, le puedo decir que están falsificadas, porque están adulteradas y están contrahechas.
¿Por qué digo esto?
Dos razones fundamentales.
Está aquí también mi abogado, el letrado Pedro Beltrán, que les va a hacer llegar el pliego de cargos, si lo piden, no sé cómo pero se lo puede decir a él y se lo indica.

En esa acta está el tema este en cuestión de los 300.
000 euros de las dietas de Modesto Crespo, está apuntado en el punto 2 y luego está aprobado en el punto 4.
Eso no es lógico.
Eso.
.
.
Hay una adulteración.
Está contrahecha esa acta.

Dos.
No aparece ninguna intervención de ningún consejero.
Le puedo asegurar que yo hablaba en todas, porque siempre había algo que preguntar.
Si nos reunían una vez al mes, nos leíamos antes las actas, había cosas.
¿Quién puede creer que esa acta es verdadera con semejante cuestión?
Porque las filtraciones que había en cada consejo, basta ver la hemeroteca.
Todos los periódicos de Valencia, de Murcia y de Alicante decían lo que había pasado en el consejo y la directiva se tiraba de los pelos porque no sabía cómo habían salido.
¿No es cierto?
¡Y no apareció absolutamente nada!
¿Usted cree que una noticia de este tipo pudo haberse planteado en el consejo?
¡Pero no habría forma ni medios de que esto hubiera podido evitarse, la filtración!
Es absolutamente.
.
.
Yo me enteré, por supuesto, cuando vino la imputación y fui a ver las actas.

Igual que le puedo decir al diputado del Partido Popular que realmente las actas yo no las miraba, porque nunca las vimos.
Se operaba por un principio.
.
.
Yo, las actas, la primera vez que leí un acta fue cuando aparece la imputación del Banco de España, que me fui a ver las actas que estaban en un ordenador.
Porque a nosotros no se nos daba copia de acta ni siquiera las firmamos.
El consejo no aprobaba las actas.
Los consejeros no aprobábamos las actas.
Las actas las aprobaba el presidente y el secretario de actas.
Eso sucedía así.
Yo también sé que es una barbaridad pero así era.

Entonces, esa.
.
.
Punto uno.
Punto dos: tampoco hacían resúmenes de las actas.
Y hubo las suyas con el secretario de actas.
El secretario de actas que existía hasta el 2007 fue cesado delante mío directamente cerrándole el paso, que era una señorita que no me acuerdo del apellido.
Se llamaba Maite.
.
.
No me acuerdo cómo.
La anterior secretaria de actas.
El nuevo secretario general de la institución, que era Modesto Crespo, se opuso a que entrara y quiso designar su propio secretario de actas que fue secretario de actas hasta el final.
Y esta persona, lo digo literalmente, porque íbamos a pasar juntos, y en ese momento le dijeron que no podía entrar.
Es decir, que el tema de las actas.
.
.
Yo digo lo que digo, no quiero decir nada más, pero esto sucedió exactamente así.
Y si ahora aparece con que en esa acta aparece una distorsión de ese tipo, nosotros jamás supimos que el señor Modesto Crespo iba a cobrar esa cantidad ni se informó de eso en el consejo.
Absolutamente.
Además, si nadie se acuerda, nadie quiere decir.
.
.
no quiere decir que ¿no es verdad?
No entiendo por qué, si ha pasado esto aquí con otros consejeros, porque eso fue literalmente así.
Y, además, les vuelvo a decir, ¿cómo se iba a poder evitar una filtración de este tipo?
Es imposible.
Nunca había sucedido en la caja, una barbaridad, una barbaridad.
Eso ¡jamás!
se dijo y nos enteramos a posteriori por la prensa.

Las votaciones discordantes.
Las votaciones discordantes, efectivamente que es: votábamos a veces en contra y votábamos en oposición y nos absteníamos.
Pero esas cosas tampoco figuraban en acta.
Lo que se nos decía, primero (inintel·ligible) .
.
.
había ciertas votaciones que separaba el consejo y entonces nos reunía en el despacho.
.
.
se reunía no a todos, algunos, en el despacho de Roberto López y se trataba de llegar a un acuerdo, porque el criterio era que era muy malo por una entidad financiera, igual que un presidente no saliera electo por unanimidad, y esto era como un problema de márquetin o que iba a alterar este.
.
.
no sé, el valor de la entidad en el mercado si aparecían muchas disensiones.
Esa apelación a la confianza y a que no salieran las discordancias, siempre estuvo presente en las votaciones de la CAM.
Entonces, es evidente que no aparecían estas discordancias en las actas, que nosotros no veíamos.

Que usted me dice, «bueno, pero es responsabilidad de ustedes, debería ser así».
Sí, seguramente debería haber sido así.
Y digo «debería haber sido así» que de entrada nosotros no hubiéramos aceptado la delegación de atribuciones que se venía haciendo por principio desde los tiempos no sé cuánto, inmemoriales.

Este.
.
.
Les puedo decir, el tema de los preconsejos, bueno, no sé si se llamaban así, porque no tenían nombre, pero, efectivamente, había una comisión ejecutiva.
.
.

El senyor president:

Ruego vaya concluyendo.

El senyor Strada Bello:

Sí, ¿dejo sin responder lo que me han preguntado o cómo hago?

El senyor president:

Ruego vaya concluyendo.

El senyor Strada Bello:

Vale.
Muy bien.
Entonces, tratando de cumplir lo que dice el presidente, voy a decirles que en este punto, efectivamente, se reunían los vicepresidentes, y entraban algunos elegidos.
No sé cómo los elegían pero no entrábamos todos.
Desde luego, yo nunca asistí a estas reuniones.

La comisión ejecutiva (inintel·ligible) .
.
.
los directivos, me preguntaba el señor diputado, puedo decir, sí, me refiero a los directivos.
Allí, la voz cantante evidentemente era el director general, el resto de los directivos eran todos personas que estaban relacionadas por confianza y por trayectoria común en la caja.
Casi todos venían de la misma zona y con la misma historia y constituían un núcleo duro, diríamos, de que.
.
.
muy uniforme, y eran los directivos.
La voz cantante siempre era la del director.
Los otros hablaban cuando se les dejaba paso por alguna cuestión particular.

El senyor president:

Ruego finalice.

El senyor Strada Bello:

Bueno, lo dejo aquí.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pues procede ahora la intervención del señor Torró.

El senyor Torró, quan vullga.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Strada.

Hi han algunes qüestions que jo no sé quasi si preguntar-li més coses o donar-li més temps perquè ens explique.
.
.
No, jo li diré algunes qüestions de les que m'agradaria, sobretot, de les que deixa caure en el seu escrit d'al·legacions perquè s'estenguera una miqueta més en elles.

Bé, el tema de.
.
.
Vosté parla d'algunes de les inversions -abans li ho he comentat- com el tema del Grup Ballester o de Polaris.
És cert que eixes coses no s'aprovaven en el consell d'administració?
¿No s'aprovava allí sinó que s'informava d'alguna decisió que ja estava presa, que és el que ve a dir vosté en les seues al·legacions, no?

També m'agradaria que parlara sobre el pla de jubilació de directius, que també vosté afirma taxativament que eixa aprovació del 27 de juliol del 2007 amb la cobertura mínima del 60% i tot això, que diu textualment: «Esta modificación no fue objeto de aprobación por el consejo.
» Per tant, també m'agradaria que explicara això.

També m'agradaria que explicara.
.
.
què més coses.
.
.
Ja està, de moment, de les coses que planteja vosté en les seues al·legacions, estes, val?

Bé, em sap mal que.
.
.
Una de les coses que lamente és que no puga explicar més del tema del procés d'elecció.
I és evident que és una de les qüestions més importants perquè si controles l'elecció, controles el consell.
I com vosté ha dit, efectivament, jo crec que del que has dit també es deduïx que és cert que la direcció de la CAM (inintel·ligible) .
.
.
els directius, els tècnics, però que és evident que hi havia una direcció, diguérem, política, en el sentit del consell d'administració, perquè accions com la de Modesto Crespo no té ningun sentit sense tindre una gran capacitat de decidir.
Per tant, eren estes persones les que d'alguna forma.
.
.
Jo no sé.
.
.
Això sí que m'agradaria que m'expressara la seua opinió.
Qui.
.
.
eren.
.
.
¿era la direcció de la CAM la que feia amb el consentiment del nucli dur.
.
.
estar en el consell d'administració?
I si era així, què obtenia este nucli dur del consell d'administració a canvi d'això, a banda d'estes retribucions espectaculars, no?
Alguna cosa més obtindria, no?
, per a poder perpetuar-se tant durant tant de temps en el govern.
O quin poder acumulava, per exemple, el senyor Crespo per arribar a fer coses que abans ningun president havia fet?
, perquè les retribucions, l'autoritarisme que.
.
.
no és l'únic vosté que ha parlat una miqueta d'eixa forma d'actuar.
I això com s'explica?
Vull dir.
.
.
És que ens agradaria molt.

Hi ha una cosa que jo no acabe d'entendre i ho deixe ací.
.
.
perquè l'Institut Valencià de Finances, que sap que junt al Banc d'Espanya tindria les funcions de control de l'entitat, realment no exercia eixe control, eh?
I no feia de supervisió.
I (inintel·ligible) .
.
.
ací que ja estava la supervisió del Banc d'Espanya, etcètera, etcètera.

Però hi ha un punt exacte en què el Banc d'Espanya no intervé i l'Institut Valencià de Finances, sí, i és precisament en els processos electorals.
Segons l'article nové del famós reglament este que ningú hi ha que l'entenga del procés electoral i l'article 42 dels estatuts de la CAM, la comissió de control es transforma en comissió electoral quan ve el procés electoral i un representant de l'Institut Valencià de Finances pot estar ahí.

Per tant, quin és el paper que creu vosté que juguen les institucions autonòmiques en tot este procés?
M'agradaria.
.
.
Ja sé que açò, al final, resultarà només una opinió, com tantes altres, però ací s'ha intentat molt parlar de l'escassa representativitat que tenia el pes dels crèdits que tenia la CAM amb la Generalitat valenciana, però jo pense que no està només.
.
.
la qüestió no està només en la quantitat sinó que, de vegades, tan important com la quantitat és la qualitat, no tant quantes inversions sinó quines inversions i quines eren les que (inintel·ligible) .
.
.

Si vosté ens pot donar la seua opinió com a persona informada al respecte molt més que nosaltres que hem vist les coses a través de la premsa i a través del que ara sabem i, per descomptat, no arribarem mai al nivell de coneiximent que tenen vostés, a nosaltres ens seria molt útil que ens poguera parlar una miqueta de quines vosté creu que eren les raons d'eixe funcionament tan estrany.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
de tot este procés.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que hi ha un argument que no sé si a algú se li havia ocorregut però no ho havíem verbalitzat mai en el tema de Modesto Crespo i els seus 300.
000 euros de Tinser, que és el tema dels mitjans de comunicació.
Veritablement.
.
.
No, li he de reconéixer que no ho havíem verbalitzat i jo ni ho havia pensat, el que un dels arguments a favor d'aquells que afirmen que s'ha falsejat l'acta i que això no era del seu coneiximent, efectivament, és que la premsa s'ha assabentat, probablement abans que vosté, pel que afirma, i que és qui ho ha publicitat en els mitjans de comunicació i que, probablement vostés s'han enterat per ahí, perquè, efectivament, era un escàndol, ho és avui i, probablement, en el seu dia també haguera sigut una qüestió de treure-ho en els mitjans de comunicació.
I sí que crida l'atenció que no se filtrara i, per tant, en això li he de dir que me pareix un bon argument.
Me pareix molt bon argument, la veritat.

Hi ha una cosa que, aleshores, voldria preguntar-li.
Per què pensa que hi han companys seus que no volen admetre obertament que les actes estan falsejades?
Perquè aquí hem tingut de tot però que pronuncien la paraula falsejar i, a més, ho diga clar.
.
.
I per això haurà llegit que li insistim molt, de fet, a un conseller que volia insinuar això jo li vaig dir que si no ho deia ell no ho anaven a vore en el nostre resum de conclusions, perquè si vostés no pronuncien eixa paraula, jo no puc dir «y el consejero tal insinuó.
.
.
», perquè no, veritat?
Aleshores, per què pensa que els costa tant admetre açò?

Perquè hi ha una història també, i voldria preguntar-li.
.
.
, i jo crec que açò també és, un poc, una opinió.
Suposadament, el tema de les retribucions ha passat també per la comissió de retribucions.
I en la comissió de retribucions també està en les actes tot el tema de les retribucions del senyor Crespo i de les indemnitzacions i tot açò.
¿Vosté pensa que la comissió de retribucions sí que sabia el tema dels sous?
Ho dic perquè estaríem parlant de falsejar les actes del consell d'administració, falsejar les actes de la comissió de retribucions, falsejar les actes de tot, no?
I, clar, és un poc complicat.
.
.
Ho dic perquè els membres de la comissió de retribucions no han negat saber que el senyor Modesto Crespo, per exemple, cobrava 300.
000 euros.
I, per tant, ¿vosté pensa que hi havien membres del consell d'administració, a part del president, que eren coneixedors del que estava passant?
Encara que en foren tres, però algú més havia de saber.
.
.
És que no me puc creure que, de vint, el senyor Modesto Crespo ho sabia tot i ningú més.
Crec que hi havia alguna cosa més, no?

El tema de l'assemblea.
Jo me referia no a les votacions, sinó que vostés que hi estaven presents si veien coses que deurien dir-se a l'assemblea i que no se deien, no?
Perquè el Banc d'Espanya sí que diu: «I açò.
.
.
I estos acords que havien d'acabar sent aprovats per l'assemblea mai arribaven a l'assemblea».
I, clar, si vosté estava present en les assemblees ho voria, que determinats acords que havien d'anar a l'assemblea no acabaven anant a l'assemblea, encara que després se votara a favor o en contra o tal, sinó que ni se tractaven determinats temes.
Això vosté ho va viure?

El tema de la secretària és molt.
.
.
Jo.
.
.
, m'ha cridat l'atenció.
I, de fet, estic per fer un escrit perquè puga vindre ella també, ja que ve.
.
.
No?
Perquè, per què pensa que l'acomiadaren?
Ho dic perquè és curiós, no?
Perquè, home!
, prohibir-li l'entrada a una sala a una persona i acomiadar-la aixina, d'eixa manera.
.
.
; canviar a una altra persona que, de fet, és molt probable que tinga una implicació més del que a priori pareix, doncs, home!
, no sé eixa secretària d'actes, efectivament.
.
.
Si en algun moment vosté va viure alguna situació en què ella mostrara un.
.
.
, o no vullguera donar vistiplau a algunes coses, no sé.
O el va pillar de sorpresa?
Probablement sí, no?
Però seria interessant que vinguera.

El tema d'Incomed.
També li he preguntat.
M'agradaria que vosté me resolguera eixos dubtes.
Perquè, ja li dic, jo és que tinc les actes d'Incomed.
I li dic açò perquè, clar, esta sí que és curiosa.
Esta és curiosa en el sentit que vosté va estar en una època, efectivament, en què se van canviar per dos vegades les retribucions i se van cobrar.
Vull dir,.
.
.
Sap?
, açò podríem dir: «Bé, no se va acordar en ningun lloc.
De sobte, un dia vaig trobar que m'ingressaven més diners.
Doncs, bé, tampoc.
.
.
No ho sé.
La veritat, no vaig fer cas.
» O sí que va passar això?
Sí que va estar present en les reunions d'Incomed on se canviaren eixes retribucions?
Ho dic no per jutjar-lo, li ho puc prometre; l'únic que vull saber és si eixes actes també les done per vàlides o les pose en quarantena.

Acabe de seguida.
(Se sent una veu que diu: «Sí.
»)

M'agradaria saber si li ha.
.
.
-açò és ja el final-.
Li ha sorprés el que ha passat en la CAM finalment?
Vull dir, ¿l'ha pillat per sorpresa o podia imaginar que, conforme estava açò, no anava per bon ritme?
Li sorprén la manipulació que acusen dels balanços?
És a dir, ¿després de vore les informacions, vosté pot dir: «Doncs, mire, la veritat és que no m'ha sorprés que s'impute als directius una manipulació en els balanços»?

I el tema del Banc d'Espanya, m'agradaria saber si també els van negar tindre coneixement del que estava fent el Banc d'Espanya en la inspecció in situ que portava, des de 2008, realitzant allí.

Res més.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

La verdad es que esto es un ejercicio imposible porque cada vez le decimos más cosas y cada vez tiene menos tiempo para contestar.
Con lo cual, esto va a ser realmente…

Yo no le voy a decir muchas cosas nuevas.
Sí que voy a incidir un poquito en el tema de las actas.

Usted dice…, por ejemplo, refiriéndonos al acta ésta del 27 de noviembre de 2009, ¿no?
Es más surrealista de lo que usted dice.
Porque en esta acta parece como que la comisión de retribuciones da cuenta del informe favorable al nombramiento de Modesto Crespo de presidente de Tinser.
No dice absolutamente nada de lo que va a cobrar.
Después, en el punto segundo es verdad, como usted dice, que se recoge que es nombrado presidente y que va a cobrar 300.
000 euros con carácter retroactivo.
Y en el punto número 8 es donde se acuerda nombrarle presidente.
Lo cual es… Verdaderamente es una locura.

Y tiene usted razón en el sentido de que las actas no las aprueba el consejo -está al final de todas ellas-.
Las aprueba el presidente y el secretario del consejo, no el secretario de actas, sino el secretario del consejo.

Entonces, mi pregunta es la siguiente: ustedes, ¿no tenían ninguna posibilidad de leer las actas, incluso después de aprobadas -no digo ya antes de aprobarse, después de aprobadas?
¿No tenían posibilidad de leerlas?
¿No tenían ninguna curiosidad por leer las actas anteriores, a ver cómo se ha recogido?
Porque, claro, todos ustedes dicen más o menos lo mismo, ¿no?
«Yo las he visto ahora.
» Pero, claro, si había alguna posibilidad en su momento, deberían de haberla ejercido.
Porque es evidente que, en estos momentos, se encuentran en una situación como poco incómoda, porque se supone que alguien ha recogido que ustedes han hecho una serie de actuaciones en el consejo de administración y ustedes entienden que no ha sido así.
Y desentrañar esto va a ser importante.

Bueno, yo le he preguntado -y se lo recuerdo, simplemente- cuándo entró como consejero de Incomed, qué fecha, para saber si fue antes de 2005 o después, porque en 2005 es cuando se cambia el sistema de dietas.

Le he preguntado lo de los preconsejos.
Me ha parecido que decía que sí.
Pero no me señalaba quién asistía a los preconsejos, si es que lo sabe.

Le he preguntado algo de TIP, de Tenedora de Inversiones y Participaciones.
Si usted tenía conocimiento, simplemente, de que, como dice algún informe por ahí, eran los señores Roberto López Abad y Daniel Gil los únicos que tomaban decisiones en TIP y, sobre estos temas, el consejo no decidía.

Y, bueno, me ha dado la sensación, aunque no ha quedado muy claro, de que no han tenido conocimiento, en ningún momento, de los escritos de recomendaciones y de requerimientos del Banco de España.
Ya sé que usted termina en febrero de 2010, con lo cual, la parte -digamos- más convulsa del final de la caja, pues, no lo vive, ¿no?
Pero, hasta esa fecha, sí que hay una serie de requerimientos que cambia mucho, naturalmente, la percepción que pueda tener un consejero el hecho de que haya conocido o no haya conocido un determinado informe del Banco de España.

Yo, por tanto, reiterándole las preguntas que me ha dejado sin contestar, casi le cedería lo que me queda de tiempo para que pueda el señor presidente ser un poquito más flexible con usted.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Luna.

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Strada, me gustaría saber en qué momento tuvo usted la sensación o tuvo usted la certeza de que las actas del consejo podían estar falsificadas.
Porque yo creo que es importante saber si fue desde un primer momento o si fue a partir de determinada circunstancia, a partir del cambio de la secretaria de actas o el secretario de actas o en qué momento fue.

Las actas, yo…, si no tengo mala información, se aprobaban en cada consejo de administración, por cuanto que son reflejo de lo que se dijo en el consejo anterior.
¿No tuvo nadie la curiosidad…, o no sabe usted si usted o alguno de los consejeros que compartían consejo con usted si tuvo alguien la curiosidad de, en alguno de los consejos, pedir ver las actas éstas en el formato que fuera, formato informático, en formato escrito…?
Lo digo porque resulta curioso, por no utilizar otro término, que durante seis años nadie se diese cuenta de que podía estar ocurriendo una falsedad -que, finalmente, como he dicho antes, es un delito- en la falsificación de lo que acontecía en el consejo de administración.
Y, ya digo, por lo menos resulta curioso.

Si determinados acuerdos, tal y como se ha comentado aquí, tenían que ser ratificados en la asamblea general y no fue así, ¿a nadie le llamó la atención que esos acuerdos, que debían ser ratificados por la asamblea general -me refiero a acuerdos tomados en el consejo de administración-, no se llevaran a la asamblea general y que luego se ejecutaran?
¿Recuerda si alguien llamó la atención dentro de la asamblea general, o usted mismo fue el que llamó la atención en algún momento en la asamblea general, respecto a este particular?

Y, por último, usted en su primera intervención ha manifestado algo que me ha llamado poderosamente la atención y que me gustaría un poco que precisara.
Usted ha manifestado que la CAM funcionaba bien; lo que no funcionaba bien era la dirección.
(Remors) Si la CAM funcionaba o iba bien, ¿cómo es posible que acabara como ha acabado?
La verdad es que se lo pregunto porque me ha chocado, pues, porque parece un contrasentido, ¿no?
, que la CAM fuese bien y que, lamentablemente, hoy se encuentre…, bueno, que haya ocurrido lo que todos sabemos.

Nada más.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Betoret.

Para contestar a sus señorías, por tiempo de cinco minutos, tiene la palabra el señor Strada.

El senyor Strada Bello:

(Inoïble) … tema Ballester, etcétera, ¿no?
Las cosas que llegaban al consejo de administración llegaban ya con el filtro de la comisión de riesgos, de inversiones, etcétera.
Siempre había un representante que… O sea, en los consejos estábamos los veinte consejeros más la dirección y, en este caso, miembros de lo que era la comisión directiva de la CAM, que eran jefes de inversiones, de riesgos, etcétera.
Y, entonces, se presentaba ahí, en una pantalla, el préstamo solicitado, las garantías que se daban, etcétera.
Y venía ya con el visto bueno.

Es verdad que, algunas veces, sí que nos parecía que no correspondía.
Había veces que se pretendía que se diera un préstamo con la garantía de un terreno que se iba a recalificar.
Eso lo hemos mandado atrás.
Eran cosas muy gordas, ¿no?
Pero cosas que venían con su correspondiente informe, etcétera, nosotros no teníamos otra manera de verificar esto, ¿no?
, de si esto era así o no era así.

Y, también, vuelvo a decirles, seguro que lo que llegaba era para aprobar.
Lo que llegaba al consejo venía con todos los informes favorables, si no, no llegaba.
Esa era la cuestión.

Acerca de los electores de los impositores, le puedo decir, mire, de los veinte, por impositores entraron siete, entraron siete, que esto es la tercera parte del consejo.
Es decir, por sí solos, los impositores no iban a determinar la marcha del consejo porque era más importante el resto, los trece diferentes.
Siempre, si hubiera habido una votación, trece a siete, nunca…; aunque hubieran salido los siete limpios y sin ninguna manipulación de ningún tipo, contrarios a la dirección, igual, controlando La Generalitat, los ayuntamientos, entidades fundadoras, etcétera.

Yo, también, respondiéndole a una pregunta anterior que me hacía el diputado del Partido Popular, yo creo efectivamente que, si esas son las cifras y usted las da, yo las doy por buenas porque no las tengo como usted.
Esto…, evidentemente, no parece incidir en la debacle económica de la CAM.
Lo que yo creo que sí es responsable La Generalitat de promover a algunos directivos a esas funciones que, evidentemente, no tenían la capacidad para hacerlo.
Y, en ese sentido, venían con todo el apoyo de la Generalitat valenciana.

«¿Por qué no admiten que las actas estaban falsificadas?
».
Yo no sé.
Porque, posiblemente, por temor a pensar que les van a meter una querella y todo eso.
El miedo influye mucho, está finalmente en la psicología del pueblo español, ¿no?
, y también del americano.
Y, entonces, es probable que todo esto se hiciera.

Yo… ¿Que tengan prebendas a cambio de esto?
, no lo puedo saber.
Evidentemente, podría haber habido gente que tenía…, había consejeros que tenían muchísimos préstamos.
Eso lo saben ustedes mejor que yo.
Tienen todos los datos de préstamos enormes.
Yo no.
.
.
puedo decir mi caso.
Yo nunca tuve un préstamo, y si tuve alguno en treinta y siete años de cliente de la CAM lo tuve a lo que marcaba la ley, etcétera.
Nunca fui…, y menos en la época de consejero.
Pero es probable.
Había consejeros que tenían muchísimos millones de euros en préstamos.
A lo mejor, sentían algún tipo de deuda y algún tipo de… Yo no lo puedo decir porque no lo conozco.

Las versiones de por qué no querían a esta secretaria… No sé.
Yo creo que debería ser una persona también que sería interesante para ustedes que participara.
Alguna cosa que yo he oído, que esta mujer estaba a cargo de lo que fue el proceso electoral y que no quería admitir una lista, que era la lista oficialista, porque fue presentada siete minutos tarde -esto es lo que yo he oído-; y que, entonces, se la tenían, más o menos, marcada y jurada.
Y, cuando ganó la lista oficialista, dijeron que no.
.
.
, que no.
Eso es lo que yo he oído.
Pero es un dato que ustedes deberían corroborar si fuera así.

Sobre los cambios de retribución -que me preguntaba también el señor Luna- de Incomed, yo no le puedo decir.
Yo entré… Lo que yo sé es lo que yo he cobrado y que está en la cuenta mía bancaria y que no tengo inconveniente en (inintel·ligible) … Durante 2004 y 2005, los consejeros no cobramos absolutamente ninguna dieta, cobramos 134 euros o 137 euros con monedas, etcétera.
Fue a partir del 2006 al 2008 que cobramos 1.
600 euros por año.
.
.
No, perdón, cobramos unos 800 euros, más o menos, mensuales.
Y, luego, del 2008 al 2009 hubo una subida de pocos euros.

En total, yo le puedo decir que he cobrado de dietas, todo esto, en los seis años, 43.
485 euros, que significa 613,958.
.
.

El senyor president:

Ruego vaya concluyendo.

El senyor Strada Bello:

Yo no dispongo de mi cuenta, no ha sido ingresado, o sea que.
.
.
(Rient)

Luego, acerca del duplicado, etcétera, de esto.
Sí, yo me enteré también que los que eran presidentes y vicepresidentes cobraban el doble de dietas por ser cargos.
Creo que esto existe en muchos organismos, supongo que aquí también, en muchos organismos existe esto.
Pero, bueno, tampoco teníamos nosotros datos.

Del Banco de España, evidentemente, no tuvimos nunca los consejeros ninguna referencia directa ni nunca nos dijeron que algo iba mal.
Cuando yo digo que la CAM iba bien era porque hasta el 2010, por lo menos, que yo me fui, éramos como la novia -en palabras del presidente-, como la novia deseada por todos, esa actitud motivó el saboteo a algunas fusiones que nosotros, muchos consejeros veíamos muy interesantes, como con Murcia, por ejemplo, y había superávit.

El senyor president:

Ruego finalice.

El senyor Strada Bello:

Iba bien porque había superávit, ¿no?

«Yo pensé que estaban falsificadas.
» Nunca pensé que estaban falsificadas las actas ni que estaban distorsionadas.
Es verdad lo que dicen algunos consejeros que, quizás, era responsabilidad nuestra haber pedido las actas.
Nunca las pedimos porque siempre confiábamos, pensábamos que ¡¡no nos engañaban!
, que las cosas iban bien.
Si decían que había superávit y, después, resulta que el Banco de España, que ha supervisado esto, además de tener el Banco de España, teníamos esas auditorías y todo decía que la CAM iba bien, ¿desde cuándo íbamos nosotros a pensar que iba mal?
No nos gustaban los modos que tenía la dirección, ¿no?
, pero parecía ser que era con éxito.

También es verdad, alguien me preguntó si nosotros no pensamos que todo esto iba a pasar.
Sí, muchas veces salíamos de algún consejo y decíamos: «Hemos aprobado tantos millones de euros y todos son para la construcción.
El día que se pinche la burbuja, nos hundimos», porque no había préstamos a la industria.
Cuando decíamos esto, se lo decíamos a la dirección, se lo hemos dicho directamente a Roberto López, y la respuesta que nos daba era que el negocio hoy estaba ahí; si no lo hacíamos nosotros, la CAM, lo hacía otra entidad y que, entonces, íbamos a perder, y que gracias a eso llegamos a estar en el cuarto lugar en España.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Strada.

El senyor Strada Bello:

De TIP no teníamos información ninguna, absolutamente.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Torró.
Última intervención de los grupos.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, poques més per afegir.

A mi m'agradaria preguntar-li -per a acabar- el tema de los quotes participatives, què sap de les quotes participatives, vull dir, com li van explicar eixe producte als membres del consell d'administració, si sap alguna cosa dels criteris o dels mecanismes per a vendre.
Sap perfectament que moltíssimes persones han acabat comprant producte financer tòxic sense saber què és el que estaven adquirint.

Per tant, vosté estava en l'època en què es va aprovar… Això, si els van explicar el perquè i si té alguna informació sobre com s'utilitzava la xarxa d'oficines per a col·locar, quins incentius utilitzaven per a col·locar eixes quotes, i si això ha de vore amb eixa decisió o amb eixe fet final.

Si sap o si tenien coneixement que en 2008 -com ha dit el Banc d'Espanya- ja van haver-hi operacions per a maquillar la comptabilitat, passant dubtosos directament a fallits per a tornar-los a habilitar a finals d'any i, des d'eixa forma, presentar beneficis i disminuir la taxa de mora.

I l'última cosa que volia preguntar-li respecte a açò ha de vore amb.
.
.
Se me n'ha anat del cap.

No res, doncs ho deixe ahí perquè sé que volia preguntar-li una cosa més, però se me n'ha anat en estos moments.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Strada, algunes coses.

No sé si és possible que vosté ens puga, perquè jo, personalment, les actes que tinc són a partir del 2008, per tant, no sé el nom de la secretària d'actes anterior.
I si vosté poguera en algun moment rebuscar -si sap el nom- perquè jo puga fer la petició perquè vinga.
Li deixe encomanat eixe favor que li pregue me faça.

El tema dels préstecs, perquè m'ha paregut que vosté deia, diu: «Bueno, yo si tuve algún día era de forma legal.
» No sé si se referix que n'hi ha préstecs de consellers que sí que és cert que se donaven amb condicions més avantatjoses al que estava oferint la CAM a les persones normals i corrents.
Sense entrar que vosté ho sàpiga tot, si sí que n'hi havia per ahí un remor que, efectivament, podies aconseguir préstecs en situacions més positives, ¿no?
, més favorables als consellers.

El tema dels diners del.
.
.
(Rient) És una cosa curiosa.
Vosté diu: «¡Home!
, jo no ho he ingressat, ¿no?
, els diners d'Incomed.
» Li puc assegurar que vosté, almenys, en 2008 i en 2009 hauria d'haver ingressat cada any 16.
500 euros, cada any.
En eixos dos anys, vosté havia d'haver ingressat 33.
000 euros sols en eixos dos anys, perquè ací està l'acord, i, de fet, això ho han dit altres consellers d'Incomed, de Gesfinmed, de TIP.
.
.
I m'agradaria, bé, a la millor amb vosté li van fer la trampa, ¿no?
El que sí que és cert és que, efectivament, eixe acord se produí fins al punt que el que presidia, per exemple, Incomed o Gesfinmed, va passar de cobrar (el senyor Strada Bello diu: «El doble.
») el doble ¡i quatre vegades!
Sí, sí, sí, en el mateix 2008, 2009, 2010, va multiplicar per quatre el que cobrava un vocal.
I això se pren en un acord que, en el cas d'Incomed -jo tinc l'acta- és de 31 de març de 2008 -i, per tant, si vosté té apunts, ¡busque'ls!
-, el 31 de març de 2008 n'hi ha un acord d'Incomed en l'acta que el que fa és passar de 16.
000 euros, que se suposava que estava cobrant un vocal normal, a 20.
000, i multiplicar fins a per quatre, fins a 80.
000, al que presidia.
I eixe acord, jo, després, si vol, li l'ensenye perquè veja que està ahí.

El tema del Banc d'Espanya.
Li vaig a fer jo un raonament, ¿val?
, perquè diu: «Nunca tuvimos referencia directa de lo que estaba haciendo el Banco de España.
» Val.
I jo voldria donar-li la volta a l'argument, és a dir, aquí n'hi ha persones que volen fer creure que el Banc d'Espanya no va dir absolutament res mai.
I nosaltres -jo crec que tots- coincidim que el Banc d'Espanya no va arribar a ser l'organisme supervisor que havia d'haver sigut, en això jo crec que coincidim tots.
Ara bé, no crec que el Banc d'Espanya s'invente ni els escrits ni els requeriments que féu.
Me puc creure més la versió que a vostés no els va arribar eixa informació.
Però, ¿vosté creu que sí que estaven inspeccionant i que, efectivament, manaven escrits?
Ho dic pel següent, perquè després de vore tot el que ha passat, ¿qui ha falsejat les actes?
No ho ha fet el Banc d'Espanya, ¿veritat?
¿I per què han tingut interés els directius de falsejar les actes?
Doncs, serà perquè no volen que el Banc d'Espanya sàpiga que han estat fent coses al marge del que són els tràmits normals, que era que ho aprovara el consell, que ho aprovara l'assemblea, etcètera, etcètera.

És a dir, quan n'hi ha directius, president del consell d'administració, ta, ta, ta, que falsifiquen actes perquè n'hi hagen acords perquè, si no estan eixos acords, han estat furtant directament, l'interés de falsejar és per alguna cosa, ¿no?
I entenc que és perquè, efectivament, l'organisme supervisor estava trobant coses que anaven a dur que agafaren tots els documents allí, digueren: «salid por esa puerta perquè, ara, anem a entrar i anem a tocar-ho tot perquè aquí haveu fet i desfet com vos ha donat la gana.
» No sé si vosté en això coincidix amb mi en este raonament.

I, per últim, entenc que no li ha sorprés allò de la CAM perquè diu que, efectivament, si la bombolla immobiliària esclatava, esclatava la CAM perquè s'havia convertit en una immobiliària.
El tema de la manipulació dels balanços, el tema de les retribucions dels directius, el dany patrimonial en eixes retribucions, etcètera, etcètera, entenc que tampoc l'ha sorprés però, no sé si ha pogut seguir les compareixences que han fet els seus companys, o ha pogut saber què han pogut dir.
No sé si li sorprén el posicionament de companys seus.
I en això, faig la pregunta que li he fet a meitat.

¿Pensa que era del consell d'administració, el senyor Modesto Crespo, l'únic que sabia què era el que estava passant?
¿O hui podem saber noms de consellers que estaven d'alguna manera involucrats en la dinàmica de la directiva i que pogueren donar el vistiplau?

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

Per exemple, la comissió de retribucions o la comissió de control, també.

Res més.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señor presidente.

De alguna manera, lo que termina diciendo la señora Mollà enlaza con una de las preguntas que yo le había hecho sobre el núcleo duro, la composición del núcleo duro de la caja, en la medida en que se puede identificar ese núcleo duro.

No le añadiré nada nuevo, pero sí que le diré que me ha sorprendido mucho lo que ha dicho de TIP, que «no teníamos información ninguna sobre TIP» -dice usted-.
Y, previamente, había dicho que las cosas llegaban al consejo con el visto bueno de la comisión de riesgos y otros filtros.
Esto me sorprende extraordinariamente porque, por ejemplo, en el año 2009, en marzo de 2009, la caja suministró inversiones, participó en inversiones en Valfensal, a través de TIP, por importe de 380 millones de euros, con el informe en contra de la comisión central de riesgos de la caja, y, además, un informe en contra muy documentado, dice que: «incertidumbre sobre el grado de cumplimiento de los planes de negocio; reducción de las valoraciones de las inversiones hoteleras en el Caribe; falta de credibilidad de los presupuestos de inversión presentados por esta empresa, ya que en todos los proyectos financiados por la entidad se han producido notables desviaciones; excesiva concentración de riesgo; impacto notable en la liquidez; retorno de la inversión mínimo en la inversión de este grupo», es decir, un informe muy duro de la comisión de riesgos y, a pesar de todo, se aprueba porque parece ser que la dirección general considera que es una inversión de carácter estratégico.

¿Esto no ha pasado por el consejo de administración?
Esto es de marzo de 2009 y son inversiones relacionadas con una sociedad que se llama Valfensal, y son en el Caribe, posiblemente República Dominicana, sí, alguna en Méjico tienen también, pero, vamos, lo de Valfensal es una historia un poco rara, no tenemos ya tiempo para entrar en ella.
Pero, me gustaría saber si esto, por ejemplo, esta operación en concreto, ¿esto no ha pasado por el consejo de administración?
Es que me parece verdaderamente notable que una inversión de 380 millones, ¿eh?
, que no estamos hablando de cuatro perras, que no haya tenido.
.
.
Y, además, con un informe tan contundente de la comisión de riesgos central.
(El senyor Strada Bello diu: «Figura que ese informe se leyó en.
.
.
»)

El senyor president:

Después, le puede contestar usted, cuando le llegue el turno.

El senyor Luna González:

No, no, no figura nada, no he conseguido identificar un acta donde aparezca esta historia.
Pero me gustaría saber si, al menos, a nivel de comentario a usted le suena que se haya hablado de esta historia y en qué términos se ha hablado de esta historia.

Nada más, señor presidente.

El senyor president:

Gràcies, senyor Luna.

Senyor Betoret, i finalitzem aixina les intervencions dels grups.

Té la paraula, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Para continuar un poco con las palabras que usted decía que la CAM iba bien pero que los directivos eran los que no iban bien.
Si el presidente de la CAM lo nombra el consejo de administración, tenemos que acabar deduciendo que ustedes alguna responsabilidad tendrán en que los directivos eran los que no iban bien.

Y, por último -y por acabar y no ser muy redundante-, si la CAM iba bien, ¿a nadie le extrañó que desde el 2008 hubiese presencia permanente en una inspección del Banco de España en la entidad, que yo creo que era algo que se conocería?
¿O es que desconocían también que existía una inspección permanente y que la caja estaba monitorizada -valga la expresión- por el Banco de España?

Y nada más, simplemente finalizar agradeciéndole su predisposición a colaborar con esta comisión.
Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Betoret.

Ja per a finalitzar la compareixença.
.
.
, y por tiempo máximo de cinco minutos, tiene la palabra el señor Strada.

El senyor Strada Bello:

Bueno, muy bien, tengo un lío aquí de notas, ya no sé.
.
.
(Rialles)

Vamos a ver, cuotas participativas.
Este.
.
.
, cuotas participativas, efectivamente.
.
.
las cuotas participativas fueron la unción del culto a la personalidad del director de la CAM.
Se hizo un acto en la IFA, con María Escario, el señor De Guindos, actual ministro español, y Ontiveros, un catedrático de economía.
Todo el mundo bendijo esto, hasta el Banco de España lo aprobó.
Entonces, ¿qué consejero listo puede haber -más listo- para ver lo que todo el mundo decía que era una maravilla?
Creo que a nadie se le ocurrirá imputar a los consejeros un desconocimiento o responsabilidad en esto, ¿no?
, pues ya me parecería el colmo.

Luego, que hubo presión.
¡Claro que hubo presión!
A los directores de oficina se les decía que tenían que hacer 600 euros diarios, que eran cien cuotas, y entonces tenían un beneficio que era como un sueldo más o menos.
Sé de algún director que para llegar a esta cuota lo ponía de su bolsillo y compraba cuotas.
Esta presión se ejerció evidentemente para vender.

No solamente yo, sino algunos consejeros nos opusimos a que los consejeros pudieran adquirir cuotas participativas porque pensábamos que no era justo que si esto iba a estar en el mercado y que nosotros íbamos a tener información privilegiada.
.
.
Había quienes querían comprar cuotas.
Todo el mundo estaba enloquecido con las cuotas, parecía, no sé, el invento del siglo.
O sea que, en ese sentido, es lo que le puedo decir.

Lo de Incomed que me decía la diputada, yo realmente nunca oí que se cuadruplicara.
Oí, sí.
.
.
, pero tampoco porque se haya tratado en una reunión en la que yo he estado.
Yo creo que he participado en casi todas, excepto en el año 2008, fui operado, tuve una operación importante y estuve unos meses de baja en general.
No digo como excusa que haya sido en esos meses, pero yo nunca oí que cobraran cuatro veces.
Sí que cobraban dos veces los presidentes y vicepresidentes.

Luego.
.
.
, el nombre de la secretaria.
Se llamaba Maite Blázquez, si no me confundo.
Pero lo puede corroborar, en algún lugar estará esto.

No sé yo si hay una cosa importante que me dejo, porque no me entiendo las notas.
Alguien, si me quiere recordar algún punto, dentro de los cinco minutos, importante, lo puedo tratar de.
.
.

Nunca pensamos que hubiera maquillaje de estas actas y si se hicieron así.
.
.
, si había grupos que se había.
.
.
, no sé, si me preguntan había grupos que efectivamente tenían que ver.
.
.
, había lo que nosotros llamamos el grupo de automotor, algunos consejeros que tenían que ver con el tema de automóviles y que pudieran tener préstamos.
Yo creo que había consejeros de este tipo que tenían préstamos importantes.
(Remors) Este.
.
.
, se puede ver a cuánto estaba en el mercado.
.
.
el importe y a cuánto se les daba.
Si quieren ver eso, podrían tener una orientación de ese tipo.

Y, entonces, bueno, esos mismos consejeros seguramente podían participar de las reuniones en petit comité de decisión de algunas cosas que podían pasar o no pasar.
Por otra parte, duraban creo que de cinco a quince minutos esos preconsejos, no eran unos consejos extraordinarios.
El resto de los consejeros estábamos en la sala de espera.
.
.
, y estaban reunidos ahí en ese petit comité.
O estaba todo ya muy mascado antes y sabían qué era lo que iban a decir, pero tampoco se elaboraban grandes cosas.

Bueno, yo no sé si.
.
.
, seguramente han quedado muchas cosas, pero lo básico me parece que les he respondido.

Este.
.
.
, vuelvo a decirles, iba bien porque los.
.
.
, este.
.
.
, porque los números que daban la caja.
.
.
, era bien y se situaban a ese nivel.
Cuando lo del Banco de España, decían que era rutina, que eran cosas rutinarias, y que si había informes del Banco de España.
.
.
, si había alguna vez alguna cosa, era una cosa formal, nunca nos dijeron a nosotros que habían un problema serio, ni nos hicieron ninguna acta, ni cosa por el estilo.
Ni tampoco el Banco de España se puso en contacto directamente con nosotros, pero no sé si lo podría hacer o no, pero nosotros nos enteramos prácticamente del Banco de España después, cuando vino el FROB, cuando vino la intervención.
Antes estaba, porque no molestaban a nadie, era una cuestión de rutina, que hacían inspecciones.
Eso es la información que nosotros teníamos y así lo veíamos.

Y, efectivamente, cuando usted dice: «Había una responsabilidad.
» Sí, pero, mire, si yo le digo a usted: ¿Quiere este tipo de agua o aquella otra?
Usted puede elegir.
Pero si le dicen: «¿Quiere agua?
» Tiene una sola, había un solo candidato a presidente de La Generalitat, y venía como el alfil del señor Camps -era vox pópuli, vamos, era vox pópuli.

Yo le puedo decir que estuve en Roma, cuando.
.
.
, este.
.
.
, estaba todavía el señor Vicente Sala de presidente, y el señor Modesto Crespo estaba sentado al lado del señor Camps, y el presidente entonces estaba sentado en otra punta con su mujer.
Era evidente que ya todos sabíamos que.
.
.
, todo el mundo, vamos, lo decía la prensa, no creo que usted se asombre, ni tampoco creo que sea nada raro.
Yo, según tengo entendido, los presidentes de Generalitat siempre han impulsado a algún presidente de la CAM, como en otras comunidades, otros presidentes de caja.
Eso lo sabe todo el mundo, ¿no?
Entonces no creo que sea algo para.
.
.
(Remors) ¿Eh?
Bueno, no podíamos votar en contra.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Strada Bello:

.
.
.
era la hecatombe de la CAM.
Imagínese que el presidente de La Generalitat propone a alguien y la mayoría de los consejeros.
.
.
, porque allí ahí había claramente dos grupos, oficialistas, campistas y zaplanistas, y luego había otro grupo de adscripción opositora socialista, que eran cinco miembros.
.
.
de veinte miembros, que no tenían mucha posibilidad de incidir, y entonces las disputas eran entre estos dos grupos.
Eso lo vivimos, y les puedo asegurar que era tenso.
Los consejos no eran cómodos.
Eran tensos y había gran disputa fundamentalmente entre estos dos grupos.
Entonces, todo el mundo sabía.
.
.
, lo sabía la prensa, lo sabía todo el mundo.
Yo creo que esto hizo bastante daño a la imagen de la CAM.
Pero bueno, es una opinión personal.

El senyor president:

Muchas gracias, una vez más, por su presencia y por la colaboración que haya podido prestar a esta comisión.

Senyories, se suspén la sessió fins al proper dilluns, dia 22, a les deu i mitja.

Bona vesprada.

(Se suspén la reunió a les 18 hores i 16 minuts)