Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 17 de maig de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 42 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 24.
Primera reunió.**

 

 

 

 

***Minut de silenci per la tragèdia motivada per l'explosió d'una pirotècnia a la localitat de Rafelcofer.***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

S'obri la sessió.

 

Senyories, pregue ocupen els seus escons.

Les Corts Valencianes manifesten la seua condolença als familiars de les persones mortes en l'accident pirotècnic ocorregut el dilluns passat al municipi de Rafelcofer, i també el seu desig d'un ràpid restabliment de les persones que van resultar ferides.
Igualment, les Corts volen fer patent el seu condol a l'Ajuntament de Rafelcofer, de Potries i Pego perquè el facen arribar a tots els seus veïns.

A continuació, guardarem un minut de silenci en memòria de les víctimes d'aquesta terrible catàstrofe.

 

*(Es guarda un minut de silenci)*

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Política Social i Ocupació sobre el Projecte de llei de mutualitats de previsió social de la Comunitat Valenciana.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Comencem pel primer punt de l'ordre del dia, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió de Política Social i Ocupació sobre el Projecte de llei de mutualitats de previsió social de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable senyor conseller d'Ocupació.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Molt excel·lent presidenta de les Corts.

Senyories.

Hoy tiene lugar la deliberación en Pleno del Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana, texto cuya iniciativa ha correspondido a la Conselleria de Empleo y que en esta intervención presento.

Quisiera empezar con una aclaración que considero pertinente, y es la de la responsabilidad que a todos nos incumbe para suscitar interés social en la materia del mutualismo, especialmente en un momento histórico de auge sin precedentes del sector no lucrativo, del protagonismo social y de las iniciativas de naturaleza solidaria.

Ello nos hace doblemente responsables, puesto que actuamos bajo el convencimiento de que las instituciones de la Generalitat Valenciana, y de forma especial el Gobierno y estas Cortes, trabajan en asuntos que directa y principalmente incumben al bienestar de los ciudadanos, a la mejora de sus condiciones de vida.

Porque ante todo habrá que tener en cuenta que la realidad sobre la cual la ley pretende actuar es la localización y cobertura de riesgos sobre los valencianos y valencianas que se vean afectados por contingencias derivadas de desgracias personales, accidentes de trabajo o necesidades profesionales, así como los riesgos sobre los bienes o el patrimonio.
Cuestiones además que afectan a nuestra vida cotidiana, ya se trate de adquirir una vivienda, de utilizar la maquinaria en una pequeña empresa o de las cosechas cultivadas directamente por el labrador.

Comprendemos, por todo ello, que la regulación jurídica del mutualismo es importante, y yo diría que mucho más de lo que a primera vista pueda parecer.

En un momento cambiante y dinámico, la espontaneidad social adquiere una importancia crucial: las fronteras entre lo público y lo privado adquieren nuevos perfiles y se asiste a una redefinición de esperas.
Utilizando una expresión conocida, se afirma que la consecución de los fines públicos deja de ser monopolio de las instituciones públicas.
La época del exclusivo protagonismo de lo público ha pasado.
Los propios ciudadanos quieren cuidar de sus necesidades y su calidad de vida, y por eso hablamos en ocasiones de estado activo del bienestar, de políticas activas de empleo y así sucesivamente.

La opinión pública es sensible a estas cuestiones.
Toda perspectiva de cambios en la protección social y laboral suscita reacciones políticas, y esto no deja de ser paradójico si se tiene en cuenta que nunca la solidaridad social había estado tan desarrollada como en nuestros tiempos.

Por ello, quiero manifestar ya desde este momento el especial interés que para el Gobierno Valenciano entraña una iniciativa legislativa de esta envergadura.
Detrás de ella hay una real necesidad social, importante desde el punto de vista económico, que puede y debe conducirnos a unas mutuas saneadas financieramente y con capacidad para invertir en recursos humanos y materiales necesarios para hacer frente a las responsabilidades que la ley les asigna.

Pero sobre todo ello, es relevante desde la perspectiva del asentamiento jurídico-institucional porque completamos el desarrollo autonómico de las instituciones de ahorro y previsión.

La regulación legislativa del mutualismo valenciano entronca además con una larga tradición histórica anterior a la existencia del estado moderno y centralizado surgida tras la desaparición de los gremios.
Constituyeron una de las escasas formas de asociación con la que los trabajadores podían procurarse una protección social particular.
Recuerden el textil de Alcoy, las hermandades de labradores y ganaderos, por citar sólo algunos ejemplos.

Las transformaciones sociolaborales y las innovaciones tecnológicas han hecho emerger nuevos sectores motores de la economía valenciana, pero las necesidades de protección laboral permanecen y la transformación y modernización del sector mutualista no ha venido acompañada de la correspondiente modernización del marco jurídico regulador.
Ha sido la propia vitalidad del propio sector la que ha ido creando un dinamismo que exige, ya sin ninguna dilación, que actualicemos un marco jurídico de modo que el mutualismo valenciano pueda desarrollarse con la generosidad y amplitud que estos tiempos demandan.
Esta nueva etapa que se inicia debe suponer el definitivo fortalecimiento del sistema y la superación de las trabas funcionales que aún podían subsistir.

Por todo ello, el propósito que ha guiado al Gobierno Valenciano en la redacción del texto es ante todo fomentar la libertad de actuación y desarrollo de estas entidades, otorgándoles una personalidad jurídica independiente y diferenciada de quien las promueva para evitar cualquier confusión patrimonial y velar por los derechos de los asociados, aumentando la protección de los mismos mediante el ejercicio de facultades de control necesarias.

También se persigue que las mutualidades actúen con criterios de transparencia y solvencia en la gestión, dotándolas de los instrumentos técnicos precisos.
Hemos evitado incurrir en reglamentaciones farragosas, optando, en cambio, por un texto simple y de principios.

Y en esta operación, señorías, no les oculto el propósito claro de una llamada al consenso y al acuerdo; consenso de los agentes sociales implicados y consenso de los grupos parlamentarios aquí presentes.

El texto cuenta con el aval jurídico del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana.
Además, en su redacción fueron consultadas las entidades más representativas del campo del mutualismo, tanto a nivel estatal como autonómico, y hemos incorporado las sugerencias y las propuestas que los agentes directamente implicados en este campo nos han señalado.

Se recoge en el capítulo primero de este proyecto de ley los principios más avanzados del derecho comparado, especialmente en orden a garantizar los derechos de los asociados por la doble vía del establecimiento de fórmulas de control y aumentando los mecanismos de protección.
Se regula el marco general del mutualismo valenciano restringiendo el ámbito de la ley a la relación societaria que surge en el seno de cada entidad, relegando los aspectos de aseguramiento a la legislación estatal específica.

El capítulo segundo aborda el contenido mínimo de los estatutos, el proceso de inscripción de cada entidad y los derechos y deberes de los asociados, facultando al Gobierno Valenciano para que, en uso de su potestad reglamentaria, desarrolle la ley.

El capítulo tercero desarrolla la estructura del gobierno y administración de las mutualidades, sobre la fundamental distinción de un órgano soberano, que es la asamblea general, y otro de administración, que es la junta rectora, sin perjuicio de que se conceda un margen de autonomía organizativa que se plasmará en los estatutos de cada entidad.

El régimen económico administrativo viene regulado en el capítulo cuarto, estableciendo unas normas mínimas cuya concreción se difiere a la regulación reglamentaria.

El capítulo quinto prevé las figuras de agrupaciones y federaciones como manifestaciones del asociacionismo mutual, al tiempo que establece la figura de la colaboración de estas entidades en la acción administrativa.

El capítulo sexto prevé funciones administrativas de seguimiento e inspección, regulando el ejercicio de la potestad disciplinaria de los entes públicos.

Y, finalmente, en sede de derecho transitorio, se opta por establecer un plazo relativamente corto de transición al nuevo régimen, optándose, a falta de tal adaptación, por el efecto jurídico de la inoponibilidad.

El proyecto, en definitiva, ofrece un rigor técnico alto, combinado con la incorporación de los más modernos principios que se aplican a las mutualidades actualmente.
Y entiendo, por todo ello, que constituye un referente normativo que necesita en este momento nuestra comunidad.

Por último, quisiera hacer un llamamiento al acuerdo de los grupos parlamentarios para incorporar a nuestro acerbo jurídico una institución más acorde a nuestro sistema de protección social y avanzar de este modo en el desarrollo del marco estatutario y, en definitiva, en el cumplimiento de lo que señala nuestro artículo 31 del Estatuto de Autonomía.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la senyora Mollà.

 

**La senyora Mollà Soler:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Ilustres señoras y señores diputados.

La Comisión de Política Social y Empleo ha tenido a bien designarme para presentar ante el Pleno el dictamen del Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana.

Comparezco, pues, ante esta tribuna con una doble satisfacción: la que me proporciona la confianza depositada en mi persona y la que me produce el poder presentar, para su debate y votación en el Pleno, el dictamen de este proyecto de ley que regula las mutualidades de previsión social en el ámbito de la Comunidad Valenciana.

El proyecto de ley fue presentado en las Cortes Valencianas el día 1 de febrero del presente año, y publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes* número 31, de 14 de febrero.

Efectuada esta publicación, se inició el plazo de presentación de enmiendas, que en principio finalizaba el 2 de marzo del presente año.
Sin embargo, la Mesa de las Cortes Valencianas, a petición del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, acordó la ampliación del plazo para la presentación de enmiendas hasta el día 11 de marzo.

Con anterioridad a esta fecha, y de nuevo a petición del mismo grupo parlamentario, la Mesa de las Cortes acordó una nueva ampliación del plazo, que en este caso finalizó el día 15 de marzo.

Agotadas definitivamente las prórrogas, no se presentó ninguna enmienda a la totalidad, pero sí 35 enmiendas parciales, correspondiendo 3 al Grupo Parlamentario Popular, 24 al Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y 8 al Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià.

La Comisión de Política Social y Empleo, en su reunión celebrada el día 21 de marzo, nombró la ponencia que tenía que informar sobre el proyecto de ley.
Nombramiento que fue publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 37, de 3 de abril.

La ponencia se reunió el mismo día 21 de marzo, emitiendo su informe que se sería publicado en el *Boletín* número 38, del 10 de abril.

Finalmente, la Comisión de Política Social y Empleo se reunió el pasado día 2 de mayo para realizar el debate en comisión de dicho proyecto de ley, aprobando el correspondiente dictamen que aparece publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes* número 42, del pasado lunes.

En el curso del debate en comisión, he de destacar que de las 35 enmiendas, 13 fueron aprobadas y, por tanto, incorporadas al dictamen.
Así mismo, se presentaron dos enmiendas transaccionales *in voce*, que fueron igualmente aprobadas e incorporadas al dictamen.

Por ello, llega a esta sesión plenaria el proyecto de ley acompañado todavía de 22 enmiendas que se mantienen para su defensa ante el Pleno, si bien, como presidenta de la comisión, he de indicar que a muchas de estas enmiendas, al menos, tal y como se manifestó en el curso del debate en comisión, existía el propósito de presentación de algunas transaccionales durante el debate que vamos a iniciar.

Para finalizar, quiero manifestar que en este primer proyecto de ley que hemos tramitado en la Comisión de Política Social y Empleo en esta legislatura, el debate se ha desarrollado con una absoluta normalidad, con un claro interés de todos los grupos parlamentarios de contribuir a que la ley que se apruebe sea una ley consensuada políticamente y con un contenido que pueda satisfacer las expectativas que en esta materia requieren las valencianas y los valencianos.

Y por ello, espero que el debate que se va a desarrollar esta mañana siga por el mismo camino que el que tuvo en la comisión el pasado día 2 de mayo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Anem a continuació a passar al debat de la llei.

A l'article 1 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, comença la votació a l'article 1.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 65 vots a favor, cap en contra i 1 abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

A l'article 2 hi ha tres esmenes del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per al torn a favor per a l'esmena número 2, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Señora presidenta, queremos unificar la enmienda 2, 3 y 5.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per a la defensa conjunta de les tres esmenes, 2, 3 y 5.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Por parte del Grupo Socialista al presentar esta enmienda lo que pretendíamos era clarificar, efectivamente, no dejar sólo, en lo que es la definición del marco de desenvolvimiento de la ley, no dejar sólo lo que es el concepto, sino entrar también en los requisitos que el anteproyecto que nos presentaba, efectivamente, no los recogía.

Consideramos que los requisitos son fundamentales en la propia definición de la misma ley porque marca, como aquí especificamos, cuáles son las condiciones que todas las mutuas o todos los colectivos o personas que se acojan a las mutuas deben de aplicar.

Por tanto, sometemos a la consideración del pleno que se aprueben los requisitos tal como voy a leer a continuación:

a) Ser entidades sin fin de lucro.
­Ese es uno de los objetivos de esta ley­.

b) Tener como fin la protección de los asociados en sus diversas contingencias o de sus bienes, siempre con carácter social, contra riesgos fortuitos y/o previsiones.

c) Inexistencia de límites para el acceso a la condición de mutualista, salvo los fijados justificadamente en los estatutos aprobados por el órgano administrativo competente.

d) Igualdad de derechos y obligaciones de los socios sin perjuicio de que las aportaciones y prestaciones guarden la relación que establecen los estatutos.

e) Estructura y composición democrática de los órganos de gobierno.

f) Gratuidad en el desempeño de su función de los representantes de la entidad.

Con estos requisitos creemos que las garantías de la aplicación de la Ley de mutualidades queda perfectamente clara y sometemos a la consideración del plenario su aprobación.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

Torn en contra.

Senyor Pérez Fenoll, té la paraula*.
(Remors)*

¿No?
No hi ha torn en contra.

Passem, per tant, a la votació de les esmenes 2, 3 i 5.
Votació conjunta.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queden aprovades les tres esmenes.

Votació a l'article 2 amb les esmenes incorporades.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 2.

A l'article 3 no hi ha esmenes presentades.
Votació de l'article 3.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 3.

A l'article 4 tampoc hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon votació de l'article 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 4.

A l'article 5 no hi ha esmenes presentades.
Votació de l'article 5.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 5.

A l'article 6 hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula, per al torn a favor, la representant del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

En este caso también pedimos el debate conjunto de la 8 y la 10, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Per a la defensa conjunta de l'esmena 8 i 10.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Efectivamente.

En este caso tiene relación con el artículo que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Espí.

L'esmena número 10 està aprovada en comissió.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Pues la 8.
Es cierto.
Perdón.

En definitiva, tiene vinculación con lo mismo.
Y, de alguna forma, es una vez más un enmienda para garantizar el estricto cumplimiento y los requisitos que planteábamos en el propio artículo 2, y, en definitiva, que los estatutos de las entidades, en este caso de las mutuas, estén acogidos a la presente ley, la garantía de lo que lo estén.
Han tenido cinco años para regularizarse con respecto a la Ley de 1995.
En este momento legislamos nosotros nuestra propia ley.
Y, efectivamente, lo que vamos a plantear es impedir que no haya entidades que no se acojan a los estatutos o que los estatutos no se acojan a la propia ley, porque pueden haber entidades que tengan unos estatutos anteriores a la promulgación de la Ley del 95 o a esta misma que aprobamos hoy.

Por tanto, planteamos donde pone: "Los estatutos deberán contener como mínimo.
.
.
", "El contenido de los estatutos se ajustará a lo dispuesto en esta ley, disposiciones que la desarrollen y legislación estatal aplicable ­me refiero a la Ley del 95-.
Los estatutos deberán cumplir los requisitos del artículo 2 y contener como mínimo.
.
.
", y seguiría el texto.

Lo someto a la consideración del pleno.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

Torn en contra?
No hi ha torn en contra.
Per tant, votació de l'esmena número 8.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena 8.

Votació a l'article 6 amb l'esmena incorporada.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 6.

A l'article 7 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 7.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 7.

A l'article 8 hi ha una esmena, l'esmena número 11, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Torn a favor.
Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

La Seguretat Social complementària és lliure i voluntària.
Només és obligatòria la Seguretat Social obligatòria.
I açò que la Seguretat Social complementària siga lliure i voluntària és, fins i tot, per actiu constitucional.
Per tant, l'adhesió a les mutualitats de previsió social cal que siga sempre voluntària.

I resulta que ací en l'article 8 introdueix un mecanisme d'adhesió que sembla que force una miqueta la voluntarietat.
I això és perquè permet que un acord col·lectiu puga introduir a tots els seus associats dins d'una mutualitat.
I si això és així, és necessari que siga l'individu que pertanga a eixe col·lectiu el que haja de dir que vol eixir-se d'eixa mutualitat.

Per tant, nosaltres pretenem que es canvie eixa redacció de manera que no es force en absolut que una persona pertanya a una mutualitat determinada.

Respecte als.
.
.
*(inintel·ligible)* es parla de cooperatives i col·legis i després resulta que només parla de col·legiats.
És una cosa que, en fi, no sé si s'hauria de recollir també allò de cooperativistes.

Aleshores, nosaltres pretenem que la redacció de l'article 8 o bé que siga només: "La incorporació a una mutualitat serà sempre voluntària i requerirà una declaració individual del sol·licitant en eixe sentit", o bé ­tal i com posa en el BOE­ redactar-ho de manera que: "La incorporació a una mutualitat serà sempre voluntària i requerirà una declaració individual del sol·licitant o bé de caràcter general derivada d'acords adoptats pels òrgans corresponents d'una persona jurídica o institució que siga soci promotor de la mutualitat.
Aquest acord serà vàlid excepte quan hi haja una manifestació expressa en contrari de qualsevol persona integrant dels col·lectius, la incorporació de les quals a la mutualitat s'haja decidit mitjançant la declaració general a la qual s'ha fet menció.
En cap cas podrà limitar-se l'ingrés en la mutualitat per causes diferents a les previstes en els seus estatuts".

Nosaltres trobem que és important que això estiga ben amarrat en la llei.

Moltes gràcies.
Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra.
El senyor Díez té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular.

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Parlamentari Popular no pot acceptar l'esmena presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida en els termes que es fa per dos motius.
Per un costat, perquè considerem que el text que es proposa és pràcticament el mateix que existeix en el projecte de llei que hui estem debatent, perquè si s'examina eixe articulat vorem perfectament que la incorporació a la mutualitat és sempre, en tot cas, voluntària.
Naturalment, és voluntària quan es tracta d'una persona física, individual, que vol adherir-se o formar part o ser promotor d'una mutualitat, i en el cas que siga un col·lectiu, anomenem-li cooperativa, anomenem-li persona jurídica, que vulga constituir la mutualitat o incorporar-se a ella, sempre queda salvaguardada la voluntat de qualsevol dels associats de no incorporar-se.
Creem que en el text està perfectament definit així.

Però és que hi ha una altra qüestió que creem que és més una qüestió tècnica que altra cosa, i per eixe motiu crec que tampoc podem acceptar l'esmena amb el contingut tal qual ve.
I és que s'està referint que "la persona jurídica o institució siga soci promotor de la mutualitat", la qual cosa no correspon en absolut, amb este article vuit, perquè en este article vuit comença eixe paràgraf dient la incorporació a una mutualitat.
Per tant, estem contemplant ací un supòsit on ja hi ha una mutualitat constituïda i establim la normativa o establim les condicions per les que una persona física o una persona jurídica puga adherir-se, puga incorporar-se a eixa mutualitat que, per suposat, si estem parlant d'incorporació, és perquè ja està existent.
Del contrari estaríem en l'article 5, del projecte de llei, que és quan està parlant de constitució de la societat.

Per tant, com considerem que les diferències són francament mínimes, li proposem al Grup d'Esquerra Unida i als grups parlamentaris ací representats que redactàrem de nou este paràgraf tercer de l'article vuit amb la seguretat que puguem arribar a una esmena transaccional.
Per a la qual cosa demanaria de la presidència una suspensió d'uns minuts per tal de fer una redacció en la que es complagueren totes les sensibilitats que tenen els distints grups polítics amb esta esmena.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor Díez.

Hi ha una proposta, si no hi ha inconvenient, se suspén la sessió per a poder aplegar a un acord, a una proposta alternativa.

Se suspén la sessió per cinc minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 14 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 52 minuts)*

**La senyora presidenta:**

Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3, del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 11, al Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana.

Enmienda transaccional al artículo ocho.
Sustituir el tercer párrafo por el siguiente: "La incorporación a una mutualidad será siempre voluntaria y requerirá una declaración individual del solicitante, o bien de carácter general, derivada de acuerdos adoptados por los órganos correspondientes de la persona jurídica o institución que pretenda dicha incorporación.
Este acuerdo será válido, a excepción de manifestación expresa en contrario de cualquier persona integrante de los colectivos, cuya incorporación a la mutualidad se haya decidido mediante la declaración general a la que se ha hecho mención.
En ningún caso podrá limitarse el ingreso en la mutualidad por causas diferentes a las previstas en los estatutos".
Cortes Valencianas, 17 de mayo de 2000.
Firmado por: Esquerra Unida, Grupo Popular, Grupo Socialista­Progressistes.

Per tant, anem a votar l'esmena transaccional.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional corresponent a la número 11.

Votació a l'article vuit.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 72 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'article vuit.
*(So per interferència d'un mòbil).*

A l'article nou, no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article nou.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'article nou.

A l'article 10 hi ha una esmena, la número 12, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula la senyora Espí, en torn a favor.

 

**La senyora Espí de Navas:**

Bueno, por parte de mi grupo, esta enmienda la vamos a subsumir en una que presentó Izquierda Unida y que se va a transaccionar al artículo 30.
Por lo tanto, retiramos esta enmienda y sometemos el artículo a votación.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyora Espí.

Per tant, votació corresponent a l'article 10.
Senyories, comença la votació a l'article 10.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'article 10.

No hi ha esmenes presentades a l'article 11.
Votació corresponent a l'article 11.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'article 11.

A l'article 12 tampoc hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 12.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'article 12.

A l'article 13 hi ha una esmena, esmena número 13, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyora Llinares, té la paraula per al torn a favor.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Les mutualitats de previsió social són unes institucions que són complementàries a la seguretat social.
Si és així està bé, però no poden en cap moment ser entitats que juguen un paper alternatiu al règim públic de la seguretat social.
No podem de cap manera, a través de les mutualitats de previsió social, fraccionar el sistema de protecció social.

Com això és així, que sí que hi ha en la legislació estatal que en alguns casos pot haver una alternativa a la seguretat social, per exemple, en els autònoms, però és en casos molt especials, nosaltres no podem fer una llei on fomentem d'alguna manera el trencament de la seguretat social.

I a nosaltres ens pareix que el paràgraf f), d'este article 13, que diu que la cobertura a professionals col·legiats com alternativa a la seguretat social en els termes establerts en la legislació estatal.
.
.
ens agradaria que este paràgraf f), que posa això de l'alternativa a la seguretat social, desapareguera.

Eixe és el motiu de la nostra esmena, que espere que tinga una acollida favorable.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra?
No hi ha torn en contra.

Passem a votació l'esmena número 13.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'esmena 13.

Votació a l'article 13, amb l'esmena incorporada.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
S'aprova l'article 13.

A l'article 14 hi ha dos esmenes, la número 14, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula, per al torn a favor, la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

*(Des de l'escó)* Puc fer-ho des d'ací, senyora presidenta?

 

**La senyora presidenta:**

Clar que sí, senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies.

A nosaltres és que ens pareix que l'actualització de les prestacions en les mutualitats, si no hi ha res que ho impedisca en contra, deu de ser automàtic.
I, aleshores, ha de ser l'IPC el que diga què és el que ha d'augmentar-se tots els anys.
I aleshores ens pareixia que a la llei havia de quedar perfectament especificat que, d'acord amb l'IPC, seria el muntant de les rendes del capital o en les prestacions mixtes que es donaren.
I volguérem que quedara reflectit la referència a l'IPC de l'actualització de les rendes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra?
El senyor Díez té la paraula.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Hem de discrepar del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida perquè, en definitiva, el projecte de llei que estem debatent i estem aprovant ­afortunadament, per unanimitat­ comporta que té unes lleis bàsiques estatals que han de ser respectades i que tinguem eixe marc jurídic superior en el que hem d'assumir este projecte de llei.

Per tant, ens trobem que precisament en l'article 65 de la Llei 30/1995, que és la Llei d'ordenació i supervisió de les assegurances privades, s'estableix la possibilitat de què estos límits als que es refereix l'article 14 siguen actualitzats, però en cap moment d'una forma automàtica.
Existeix la possibilitat en la llei bàsica de què es produisca eixa actualització, però no de forma automàtica, reitere.

Per tant, com crec que estem en un nivell de diàleg i de consens important, i que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida sabrà comprendre ­o esperem que puga comprendre­ estes raons que expressem, demane una molt menuda suspensió de tres minuts, solament perquè este punt siga transaccionat, com espere que així siga.
Un breu descans només, molt breu.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a la possibilitat d'aplegar a un acord, se suspén la sessió per tres minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 4 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 8 minuts)*

**La senyora presidenta:**

 

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda 14 al Proyecto de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana.

Enmienda transaccional al artículo 14, primer párrafo.
Sustituir el texto del proyecto por el siguiente: "Las prestaciones económicas podrán otorgarse en formas de renta de capital o mixtas.
Dichas prestaciones estarán sujetas, cuando impliquen aseguramiento, a un límite de 3 millones de pesetas de renta anual y de 13 millones como percepción única de capital.
Estos límites podrán ser actualizados a propuesta de la asamblea general al cierre de cada ejercicio económico, considerando la suficiencia de las garantías financieras para atender las prestaciones sociales.

Cortes Valencianas, 17 de mayo de 2000.
Firmado por Esquerra Unida, Grupo Popular y Grupo Socialista­Progressistes.
"

Senyories, correspon la votació a esta esmena transaccional corresponent a l'esmena número 14.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada esta esmena transaccional.

Esmena número 15, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula la senyora Espí per al torn a favor.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Gracias, señora presidenta.

En fin, planteamos un añadido al final del párrafo del artículo 14, que diría que "las prestaciones que otorgan las mutualidades de previsión social son compatibles con las que pudieran corresponder a los mutualistas como beneficiarios de la Seguridad Social respecto a situaciones específicamente protegidas por esta o por otras entidades públicas o privadas".

Creo que la filosofía de la enmienda es clara, es garantizar la compatibilidad entre las prestaciones de las mutualidades y de la Seguridad Social, la compatibilidad y por otro lado también el que nunca se puedan producir irregularidades o nada que actúe en detrimento, como la ley no actúa en detrimento del régimen general de Seguridad Social, que ese sí que es universal para el conjunto de trabajadores.

 

**La senyora presidenta:**

 

Torn en contra?
Senyora García, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Esta enmienda el Grupo Parlamentario Popular no puede aceptarla tal y como se presenta por parte del Grupo Parlamentario Socialista, ya que, entendiendo adecuada esta enmienda, sí que debemos hacer referencia, entendemos que debemos hacer referencia a lo fijado por la legislación estatal en materia de Seguridad Social.
Por ello, planteamos una transaccional que diría: "Las prestaciones que otorgan las mutualidades de previsión social son compatibles con las que pudieran corresponder a los mutualistas como beneficiarios de la Seguridad Social respecto a situaciones específicamente protegidas por esta o por otras entidades públicas o privadas, siempre según lo dispuesto en el artículo 149 de la Constitución Española.
" Está firmada por los tres grupos, señora presidenta.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Correspon la votació a l'esmena transaccional corresponent a l'esmena retirada, la número 15.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional.

Votació a l'article 14, amb les dos esmenes transaccional aprovades.
Senyories, comença la votació a l'article 14.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 14.

A l'article 15 hi ha una esmena, la número 16, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Torn a favor?

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

En este caso lo voy a plantear desde el escaño, señora presidenta.
Y quisiera plantear añadir, después de "las mutualidades", "que cumplan los requisitos del artículo 2 de la presente ley".
En este caso la enmienda quedaría en función.
.
.
que se han recogido los requisitos en el artículo 2.
.
.
no tendría ningún sentido porque está ya recogido en la propia ley; por lo tanto, la mantengo pero.
.
.
pienso que no tiene sentido el mantenerla, o sea, que la retiro.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Espí.

Retirada l'esmena número 16, correspon la votació a l'article 15.
Senyories, comença la votació a l'article 15.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 15.

A l'article 16 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 16.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 16.

A l'article 17 no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 17.

A l'article 18 hi ha una esmena, l'esmena número 17, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Torn a favor?
Senyora Espí, té la paraula.

**La senyora Espí de Navas:**

 

Al artículo 18 planteamos una enmienda de modificación con lo que serían las competencias de la asamblea general, y donde dice "modificación de estatutos o fusión, transformación, escisión y disolución de la entidad", nosotros planteamos que recoja una serie de puntos que son imprescindibles o competencia de la asamblea, es decir, la democratización o la máxima competencia de la asamblea general de socios.
En este caso sería el punto a), con "aprobación y modificación de estatutos y reglamentos"; en el punto b), "elección, nombramiento y revocación de los miembros de la junta rectora"; el c) sería "aprobación de las cuentas anuales"; el e), "fusión, transformación, escisión y disolución de la entidad"; f), "examen y aprobación de la gestión de la junta rectora y de la memoria, balance y estado de las cuentas de la mutualidad"; g), "la federación y agrupación con otras mutualidades", y h), "cualquier otra cuestión extraordinaria que se suscite para cuya resolución no hayan sido facultados otros órganos de la entidad por los estatutos".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

Torn en contra?
Senyora García, té la paraula.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Esta enmienda el Grupo Parlamentario Popular tampoco la puede aceptar, tal y como viene redactada, la enmienda que presenta el Grupo Parlamentario Socialista, ya que en el punto c) se hace referencia a la autorización para celebración de asambleas generales mediante el sistema de compromisarios, y nosotros entendemos que el último párrafo del artículo 19 indica que los estatutos podrán prever que la asamblea general vaya precedida de asambleas territoriales que elegirán ya unos delegados.
Es por eso que ofrecemos una transaccional a fin de llegar a un acuerdo.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Si no hi ha inconvenient, se suspén la sessió per cinc minuts per a aplegar a una transaccional.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 18 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 19 minuts)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 17, del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, al Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana.

Enmienda transaccional.

Al artículo 18.
Sustituir el texto por el siguiente: Artículo 18.
Competencias.
La asamblea general es el supremo órgano de expresión de la voluntad social en las materias que le atribuyan y en la forma que determinen los estatutos.
Corresponde, en todo caso, a la asamblea la adopción de los siguientes acuerdos: a) Aprobación y modificación de estatutos y reglamentos.
b) Elección, nombramiento y revocación de los miembros de la junta rectora.
c) Aprobación de las cuentas anuales.
d) Fusión, transformación, escisión y disolución de la entidad.
e) Examen y aprobación de la gestión de la junta rectora y de la memoria, balance y estado de cuentas de la mutualidad.
f) Acordar la federación y agrupación con otras mutualidades.
g) Cualquier otra cuestión extraordinaria que se suscite para cuya resolución no hayan sido facultados por los estatutos otros órganos de la entidad.

Corts Valencianes, 17 de mayo de 2000.
Grupo Popular, Grupo Socialista, Esquerra Unida.
"

Per tant, correspon la votació a esta esmena transaccional corresponent a l'esmena número 17.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional.

Votació a l'article 18, amb l'esmena incorporada.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 18.

A l'article 19 hi ha esmenes incorporades, esmenes presentades, la primera és l'esmena número 19, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyora Llinares, té la paraula per al torn a favor.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vaig a retirar-la, l'esmena 19 i la 22, perquè nosaltres allò que preteníem és que, com nosaltres pensem que en estes mutualitats la participació dels socis ha de ser ben alta, llavors amb ben poquets socis ja ha de convocar-se l'assemblea i han de posar-se punts de l'ordre del dia, però en abaixar el nombre mínim de socis de cinquanta, que és el que teníem, a vint-i-cinc, el 5% de vint-i-cinc és 1,25, o siga, una o dos persones, i el 10% de vint-i-cinc són 2,5, o siga, és una persona o dos.
És una diferència molt xicotiua, i per tant, no val la pena mantindre estes dos esmenes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Llinares.

Queden retirades les esmenes 19 i 22.

Correspon la defensa, el torn a favor, de l'esmena número 20, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyora Espí, té la paraula.

 

**La senyora Espí de Navas:**

*(Inoïble)* .
.
.
la enmienda 20, planteamos que donde dice que los socios que representen al menos un diez por ciento.
.
.
en cuanto a las representaciones y asambleas, nosotros planteamos que sea un cinco por ciento para poder convocar una asamblea o para convocar una reunión o pedir la reunión del consejo.
Intentar que el número se ajuste a la máxima democratización.
Estamos en la enmienda 20 al artículo 19.
*(Remors)* ¿Señora presidenta, ha dicho enmienda 20 al artículo 19?
Yo estoy defendiendo la enmienda 20 al artículo 19 y dice: "Los socios que representen al menos un diez por ciento.
.
.
" y nosotros planteamos lo del cinco por ciento.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyora Espí.

Torn en contra?

 

**La senyora García Herrero:**

 

Señora presidenta, rogaría un receso de medio minuto para.
.
.
Es que habíamos hablado de ese tema anteriormente con el Grupo Parlamentario Socialista.
Entiendo que se ha producido una confusión en este momento y yo pido un receso de medio minuto si la presidenta me lo concede.

 

**La senyora presidenta:**

 

Esta presidencia no tiene ningún inconveniente en dar el receso.

Senyora Espí.
*(La senyora Espí parla sense micròfon)*

Senyora Espí, pida la palabra.
.
.

 

**La senyora Espí de Navas:**

La retiro.
Chin-pum.

 

**La senyora presidenta:**

Solucionado el tema, queda retirada la enmienda 20

Enmienda número 21, del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes al artículo número 19.
Turno a favor.
Señora Espí, tiene la palabra.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Bueno.
Añadir después de donde dice "a solicitar la inclusión de algún punto en el orden del día", planteamos se añada: "Si la junta rectora no convoca la asamblea general en el plazo legal, cualquier socio puede instarle a hacerlo".
Es decir, que cualquier socio pueda instar a la convocatoria de la asamblea.
Esta es la enmienda que planteamos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Espí.

Per al torn en contra, té la paraula la senyora García.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Bueno, pues el Grupo Parlamentario Popular entiende que esta enmienda, aun siendo aceptable, no estaría bien situada donde la coloca el Grupo Parlamentario Socialista, sino a continuación del párrafo tercero de este artículo, ya que es donde se hace referencia a la convocatoria de la asamblea general.
Y por eso presentaríamos una transaccional.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Pareix que hi ha una proposta d'una esmena transaccional.
*(Remors.
Pausa)*

Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 21 del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes al Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana.
Enmienda transaccional al artículo 19.
Añadir después del tercer párrafo: "Si la junta rectora no convoca la asamblea general en el plazo legal, cualquier socio podrá instarle a hacerlo".
Corts Valencianes, 17 de mayo de 2000.
Grupo Popular, Grupo Socialista, Esquerra Unida.

Votació a l'esmena transaccional corresponent a l'esmena número 21 retirada.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada l'esmena transaccional.

Queda l'esmena número 23 a l'article 19, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Torn a favor, senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

El Grupo Socialista retira la enmienda.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Espí.
Queda retirada l'esmena número 23.

Esmena número 24, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Torn a favor.
Senyora Espí, té la paraula.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Es sencillamente añadir al final del párrafo en lo que se refiere a asambleas territoriales "de acuerdo con lo establecido en sus estatutos".
Añadir ese párrafo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Torn en contra?
*(Pausa)* No hi ha torn en contra?

Votació per tant de l'esmena número 24.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada l'esmena número 24.

Votació a l'article 19, amb les esmenes aprovades.
Votació a l'article.
Senyories comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 19.

A l'article 20 hi ha dues esmenes.
Correspon la defensa de l'esmena número 25, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Torn a favor.
Senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

El Grupo Socialista retira la enmienda.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Espí.
Queda retirada l'esmena 25.

Esmena número 26 a l'article 20, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyora Espí, té la paraula.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Bueno, nosotros planteábamos donde pone que "la mayoría de los dos tercios de los votos presentes y representados" pueden solicitar una votación secreta, nosotros decíamos que "la votación será secreta cuando lo soliciten el 20% de los presentes".

 

**La senyora presidenta:**

 

Torn en contra.
Senyora García, té la paraula.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Bueno, esta enmienda, estimando la oportunidad de recoger la posible confidencialidad del voto, sí que entendemos el Grupo Parlamentario Popular que no debe ser únicamente a petición de un 20%, sino que cualquiera de los miembros presentes en una asamblea pueda pedir la votación secreta.
Y de ahí planteamos *(so per interferència d'un mòbil)* una enmienda transaccional en ese sentido.

Gracias.
*(Pausa)*

**La senyora presidenta:**

 

Hi ha una esmena transaccional firmada pels tres grups parlamentaris: Grup Popular, Grup Socialista­Progressistes, Esquerra Unida.
Y es una enmienda transaccional a la enmienda número 26, del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes al Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana.
Enmienda transaccional al artículo 20, enmienda de adición; después de "la mayoria de dos tercios de los votos presentes y representados", añadir un nuevo párrafo: "la votación será secreta a petición de cualquiera de los presentes en la asamblea".

Correspon la votació a esta esmena transaccional, quedant retirada l'esmena número 26 a l'article 20.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional.

Votació a l'article 20, amb l'esmena incorporada.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 20.

A l'article 21 no hi ha esmenes presentades.
Votació corresponent a l'article 21.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 21.

A l'article 22 tampoc hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació de l'article 22.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 22.

A l'article 23 tampoc hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon la votació de l'article 23.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 23.

A l'article 24 hi ha una esmena, la número 32, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyora Llinares, per a torn a favor té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En estes mutualitats hi ha socis protectors, i resulta que estos socis protectors estan en la junta directiva, poden anar a les assemblees i, bo, i a més poden votar.
Aleshores, cal prendre unes mesures per a què els vots dels socis protectors no siguen suficients per a controlar l'assemblea, per a controlar els òrgans de direcció.
Per això, encara que en l'articulat diu que tinguen els vots però salvaguardant sempre que l'assemblea, el comportament de l'assemblea siga democràtic i tots els òrgans siguen democràtics, a pesar de tot, a nosaltres ens agradaria posar encara més coses, i ens agradaria limitar eixe número de vots al 10%, per a què de cap manera els socis protectors s'unisquen, en alguns, en molt poquets, i controlen l'assemblea i aleshores duguen l'assemblea i els camins de la mutualitat per llocs per on no volen anar els mutualistes.
És simplement, en fi, mesures preventives per a què cap soci protector puga controlar les assemblees ni els òrgans directius.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

No hi ha torn en contra, per tant passem a votació l'esmena número 32.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada l'esmena.

Votació a l'article 24 en l'esmena incorporada.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 24.

A l'article 25 no hi ha esmenes presentades.
Votació a l'article 25.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 25.

A l'article 26 no hi ha esmenes presentades.
Votació corresponent a l'article 26.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 26.

A l'article 27 no hi ha esmenes presentades.
Votació d'este article.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 27.

A l'article 28 tampoc hi ha esmenes presentades.
Votació corresponent a l'article 28.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 28.

A l'article 29 no hi ha esmenes presentades.
Votació a l'article 29.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 29.

A l'article 30 hi ha una esmena, la número 33, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Torn a favor.
Senyora Llinares, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Esta esmena fa al·lusió que en el moment que existisquen resultats positius d'un exercici no haja una derrama activa, en fi, no haja una distribució de rendes, sinó que este resultat positiu vaja al fons de reserva mutualístic perquè garantisca la solvència de la mutualitat, i perquè si en un moment resulta que la mutualitat té algun problema, doncs, no haja d'haver una derrama passiva, o siga, no hagen els mutualistes de posar més diners dels que ja estan normalment posats, perquè la mutualitat tindrà un fons de garantia que previnga els possibles problemes que la mutualitat tinga en el futur.

Per això, ens agradaria que l'article 30 quedara redactat tal i com posa l'esmena.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra.
El senyor Díez té la paraula.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

No puguem acceptar el text que ens presenta el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Entenem que, fonamentalment, per unes raons tècniques, perquè no oblidem ­com he dit ja abans­ que tenim una llei marc, la Llei 30/95, que exigeix un determinat sistema econòmic, financer i comptable, que entenem que aprovant el text tal qual el proposa Esquerra Unida estaríem vulnerant eixe sistema econòmic, financer i comptable perquè es necessitaria fer una separació en eixe sistema del que serien pròpiament les operacions de segur respecte de les operacions econòmico-financeres.
Amb esta forma no podem acceptar-ho.

Com resulta que també el Grup Socialista ha fet menció a este article i a esta esmena quan ha retirat la seua esmena número 12 a l'article 10, considerem escaient, i amb el permís de la presidència, sol·licitar una breu suspensió perquè els tres grups combinen les pretensions que tenim amb el respecte a la legislació bàsica vigent.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Se suspén la sessió per tres minuts.

 

*(Se suspén la sessióa les 12 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 10 minuts)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue que ocupen els seus escons.
*(Remors)*

"Los portavoces del grupo parlamentario abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 33 al Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana".

Señorías, ruego silencio, por favor.

Enmienda transaccional al artículo 30.
Sustituir el texto del artículo por el siguiente:

Artículo 30.
Resultados económicos.

"La mutualidad no podrá ortorgar ninguna cantidad en concepto de dividendos o entregas que impliquen lucro o ganancia mercantil en caso de obtener beneficios.
En todo caso, sus resultados económicos deberán respetar las previsiones de la legislación básica en cuanto a las dotaciones de los fondos mutual y de garantía y cualesquiera otras dotaciones a que se refiere el artículo 28 del Reglamento aprobado por Real decreto ley de 4 de diciembre de 1985.

Conforme a lo dispuesto en sus estatutos, las mutualides de previsión social podrán destinar anualmente hasta un 5% de sus resultados positivos a un fondo especial para atender fines sociales siempre que se cumplan, en todo caso, los requisitos necesarios para el otorgamiento de prestaciones sociales una vez cubiertos todos sus fondos y dotaciones preceptivas".

Firmado por los tres grupos parlamentarios.

Correspon, per tant, la votació d'esta esmena transaccional.

Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional corresponent a l'esmena retirada número 33.

Votació a l'article 30.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article.

A l'article 31 no hi ha esmenes presentades.
Votació de l'article 31.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 31.

A l'article 32 tampoc hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 32.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de la votació és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 32.

A l'article 33 tampoc hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació a l'article 33.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 33.

A l'article 34 no hi ha esmenes presentades.
Votació de l'article 34.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 76 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 34.

A la disposició transitòria no hi ha esmenes presentades.
Votació a la disposició transitòria.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria.

A la disposició final primera hi ha una esmena, l'esmena número 34, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Torn a favor.
Senyora Espí, té la paraula.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

El párrafo de la disposición final dice: "Corresponderá al Gobierno valenciano, a propuesta del conseller competente en la materia desarrollar reglamentariamente esta ley".

Mi grupo considera que hay que acotar los plazos de desarrollo de la ley y, por tanto, planteamos: ".
.
.
en el plazo de un año".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

Torn en contra.
No hi ha torn en contra.
Per tant, votació a l'esmena número 34.
Senyories, comença la votació.
El resultat és 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena.

Votació, per tant, de la disposició final primera amb l'esmena incorporada.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició final primera.

A la disposició final segona no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació de la disposició final segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició final segona.

A l'exposició de motius com a preàmbul de la llei no hi ha esmenes presentades.
Per tant, votació de l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 78 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Votació final del Projecte de llei de mutualitats de previsió social de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 77 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el Projecte de llei de mutualitats de previsió social de la Comunitat Valenciana per unanimitat.

Per a explicació de vot, té la paraula la senyora Llinares en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller, quan vam rebre esta llei, i ens la vam estudiar nosaltres i els nostres assessors, el primer que vam pensar és que anàvem a fer una esmena a la totalitat, que nosaltres anàvem a rebutjar la llei.
I anàvem a rebutjar la llei perquè en eixa llei ens quedava més o menys clar en algun punt que es podria prendre com a alternativa la Seguretat Social.
En la llei hi havia algun punt en què l'obligatorietat per a certs col·legiats o cooperativistes de ser d'una mutualitat determinada, a la millor això no acabava d'estar clar.
Estava clar allò del control dels protectors.
.
.
També això, en fi, ens espantava.
I alguna que altra cosa.

Però nosaltres vam pensar que tal vegada en el transcurs del debat en la comissió a la millor podíem aplegar a.
.
.
al que hem aplegat.
Podíem parlar i a vore si es canviaven tota una sèrie de coses i nosaltres sí que podíem aprovar esta llei.
Bé, això és el que ha passat.
Per a nosaltres era molt important, molt important, el trencament de la Seguretat Social.
O siga, això ens preocupava.
Això s'ha solucionat.
Era important també allò de l'obligatorietat, de fer-se d'una mutualitat determinada.
Era molt important allò del possible control dels protectors.
Tot això ha sigut solucionat en unes esmenes transaccionals, o simplement acceptant-les per part de vostés.
I, bé, allò de l'IPC no ha pogut ser.
I allò del 5% tampoc és tan greu.
Que siguen dos persones o que en siguen tres les que puguen fer que una assemblea es convoque, tampoc hi ha tanta diferència.
I en un pacte un no sempre guanya, sempre ha de cedir.
El que passa és que hi ha coses que un pensa que no puc cedir en açò, mentre que sí que puc cedir en això.

D'ahí que haguem canviat el vot.
Quan venia en el cotxe des de la Vila este matí amb els meus companys, veníem decidit a un no com una casa, un no a l'articulat i un no a la llei en conjunt.
Després ha començat la negociació una miqueta de pressa i correguda, però en fi, s'ha fet la negociació i a nosaltres el resultat final ens ha complagut.
D'ahí el nostre vot positiu.

També ens preocupava, i ens preocupa, allò del reglament.
Vostés és que fan unes lleis que.
.
.
bé, ja ho reglamentarem.
Xe, ja ho reglamentarem.
"Tu fes les lleis, que jo faré els reglaments".
Espere que estiga vosté també ahí i que faça el reglament.
I eixe reglament *sine die* que posava en la llei, que ja hem aclarit que no, que ha de ser en un any, era una altra cosa que també ens preocupava.

Eixe és el motiu del nostre vot afirmatiu.
Vostés han arreplegat tot allò que a nosaltres, a nosaltres i als nostres assessors, ens pareixia irrenunciable.
I per este camí, sempre que vulguen, ens trobaran, sempre estarem.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

La senyora Espí té la paraula per a explicació de vot, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La seyora Espí de Navas:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

Señores diputados y diputadas.

Antes de iniciar la defensa de la aprobación por parte de mi grupo de la ley, sí que quisiera saludar al conjunto de diputados y diputadas por esta mi primera comparecencia ante el Pleno.
Decir que me siento satisfecha de poder representar a los valencianos y a nuestros votantes y, en su conjunto, hacer un trabajo que enriquezca a nuestra comunidad.

A partir de ahí, y superado el trance del primer día, vamos a empezar un poco a comentar lo que nos ha llevado al Grupo Socialista, después de un trabajo en la comisión, después de haber preparado alrededor de treinta y tantas enmiendas, de haber intentando dejar muy claro desde la exposición de motivos cuál era nuestra posición con respecto a una obligación, con respecto a ampliar nuestro marco competencial, porque estamos mandatados y el Estatuto nos da competencias en su artículo 31.
21, nos da competencias para regular las mutuas.
.
.
Es una obligación que tenemos.
Como Cortes Valencianas, como Gobierno, tenemos la obligación de regular el trabajo y la ley de las mutualidades laborales no integradas en la Seguridad Social.

Yo quisiera decir también que hay preceptos que son superiores, como la Ley 30/95 y el Real decreto 2.
421/83, que mandata a unos mínimos que tiene que tener nuestra propia reglamentación.
Si bien corresponden al Estado las normas básicas sobre la actividad aseguradora que desempeñan las mutualidades, el régimen jurídico de organización y funcionamiento nos corresponde a nosotros como comunidad autónoma.
Somos, tras Cataluña y el País Vasco, la tercera comunidad que legisla, que estamos cubriendo el marco competencial ­y eso tiene que hacer congratularnos­, llegando a nuestro techo competencial y cada vez dotar a la comunidad de mayores competencias.

Pero para nuestro grupo, y dicho esto, era fundamental debatir en profundidad, como hicimos en comisión y como hemos hecho en el Pleno ­veis que ha habido un número de enmiendas­, para que quedaran claros tres preceptos y no nos fuéramos a discursos contrapuestos que nada tienen que ver con lo que hoy hablamos aquí.
Hoy hablamos de la regulación de algo que también está marcado por una ley de rango superior, una ley estatal, y estamos trasladando a nuestra comunidad en la materia de la reglamentación y nuestras competencias.
No estamos hablando de sistemas públicos o no de Seguridad Social, o de coberturas o de pensiones.

Por tanto, no ha lugar, o.
.
.
sí ha lugar, a hacerlo en una intervención, como ha hecho el conseller, cuando dice que se ha terminado la época de que lo público es monopolio de la administración pública.
Ahí dejo parte de su discurso y algún día lo discutiremos.
Pero desde luego recordar que las mutuas, el origen es el siglo XIX y que proviene de los gremios.
No creo que en nada contravenga ni a los sistemas públicos ni a la Seguridad Social, que desde luego para nada están en contradicción con lo que hoy estamos aprobando aquí.

Y los tres ejes básicos de nuestras enmiendas iban en ese sentido.
Primer elemento fundamental: que no está en contraposición a la Seguridad Social y es complementario.
Cualquier trabajador de forma libre ­libre­ podrá adscribirse o no a las mutuas.
Nunca ninguna mutualidad podrá obligar a un trabajador de ningún sector a ser socio de las mutuas.
A través del debate lo hemos podido ver.

Y un tercer elemento que era fundamental también para nosotros en esta, y en todas las leyes, porque estamos viendo últimamente el desarrollo de las mismas, es que como los plazos no se establecen al final, el cumplimiento se alarga en demasía.

Por tanto, los tres elementos que son básicos para nosotros, que es que se inicie cuanto antes, que quede claro que no entra en contradicción con la Seguridad Social, que no estamos hablando de debilitar el sistema público, y que desde luego aprobar las mutualidades, si alguien lo piensa, está profundamente confundido, está equivocado, porque no es así.
Y en tercer lugar, la voluntariedad y la no obligatoriedad.

Quedando eso claro, sin confundir conceptos, nos congratulamos también de que el consenso haya sido la dinámica de que los tres grupos hayamos hecho un trabajo de verdad importante con respecto a esta ley; que nos alegramos de que haya sido mayoritariamente votada y que se hayan recogido prácticamente todas las enmiendas, las aportaciones de los grupos; y que esperamos que la tónica de esta comisión, señor conseller, sea en general de todos los grupos y que no ocurra lo que ha ocurrido en recientes ocasiones, como en el tema de la mujer y otros, en los que ha sido imposible que nos pongamos de acuerdo.
Me alegro.

También yo diré que la responsabilidad de los grupos nos ha llevado al consenso, que lo estamos haciendo muy bien, pero tomemos nota para siempre y no sólo cuando nos interesa.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

La senyora García té la paraula per a explicació de vot, i en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Parlamentario Popular ha defendido este Proyecto de ley de mutualidades de previsión social de la Comunidad Valenciana desde el convencimiento de su necesidad para el conjunto de la sociedad valenciana, y ello porque esta ley establece el marco normativo por el que se regirán nuestras mutualidades, indicando que las relaciones jurídicas entre la mutualidad y cada mutualista se regirán en el aspecto societario por lo dispuesto en esa ley y en las normas de desarrollo y, en lo que se refiere a la condición de tomador del seguro o asegurado, por la legislación especial propia, como la Ley 30/95, de 26 de noviembre, de ordenación del seguro privado, ley del contrato de seguro y demás normas reguladoras de la actividad aseguradora.

Pero hay que indicar, señoras y señores diputados, que la Comunidad Valenciana, con esta ley autonómica, se convertirá en la tercera comunidad autónoma que posee normativa propia en materia de mutualismo de previsión social, junto con Cataluña y País Vasco.
Se recogen en esta norma preceptos básicos establecidos por normas estatales y regula, dentro del marco de nuestra competencia, aspectos de organización y funcionamiento.

Esperamos de esta ley que potencie y fomente este tipo de entidades en nuestra comunidad, al mismo tiempo que sea referente normativo para las mismas.
Y además, esta ley pretende establecer un régimen más flexible que el establecido por la norma estatal, atendiendo a las características de nuestras mutualidades.

En el desarrollo de la tramitación de esta ley, el gobierno de la Comunidad Valenciana ha cumplido una vez más con la voluntad manifestada por el presidente Zaplana de buscar y lograr el máximo consenso posible, tanto con las fuerzas políticas en la oposición como con la sociedad valenciana.
Y así, la redacción de este proyecto de ley fue consensuada con la Federación de Mutualidades de la Comunidad Valenciana, y en su tramitación se ha logrado, con los grupos parlamentarios en la oposición en esta Cámara, el consenso que hoy se ha puesto de manifiesto con esta votación unánime.

No me queda más que agradecer a todos la buena disposición en la negociación para que esta ley fuera votada hoy por todos y para que esta ley sea hoy una ley de todos.

Nada más y muchas gracias.

 

 

***Presa en consideració de les Proposicions no de llei sobre promoció de la creació d'unitats multidisciplinars d'atenció a persones afectades d'espina bífida als hospitals i centres públics d'atenció primària de la Comunitat Valenciana i sobre reconeixement de les persones afectades d'espina bífida com a malalts crònics, presentades pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE 8.
145 i 8.
146, BOCV número 37).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Passem a continuació al punt dos.

En relació al punt dos, i donat que els punt dos i tres són relatius a un mateix tema, i una vegada consultats els portaveus i d'acord amb la Mesa, segons estableix l'article 156.
4, es procedeix a l'acumulació del debat de les dos proposicions no de llei corresponents al punt dos i al punt tres.

Esta presidència dóna compte que s'ha presentat una proposta alternativa a estes dos proposicions.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula el senyor González.
*(Remors)*

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Bon dia.

Senyora presidenta, gràcies.

Senyories.

Senyors diputats, com bé ha dit la molt excel·lent presidenta, s'han refós en una sola proposició no de llei els documents 8.
145 i 8.
146.
Per tant, vaig a referir-me conjuntament a les dos proposicions no de llei i que és el que em porta hui aquí.

En primer lloc, jo sí que voldria aprofitar la primera ocasió que em trobe en esta trona per a agrair a la molt excel·lent presidenta, i a la Mesa de les Cortes, i aquells companys i companyes diputades i al personal de la casa, l'amabilitat que en tot moment s'ha demostrat cap a esta persona, i crec que és una situació que és agradable i que és clar no crec que siga encetar una conducta de les Corts, per suposat, però sí que és per a mi una experiència agradable i bonica viure eixa comprensió, sensibilitat i amabilitat constant.

Tots tenim dies negres i dies lluminosos.
Jo vaig a parlar breument de dos tipus de dies, un negre i un lluminós.
El negre, per cert, em toca a mi.
Perquè vull compartir amb tots els companys de la Cambra que, home, és una total casualitat, crec jo, perquè crec que no s'ha pogut ni tan sols saber, per suposat, però que avui coincidix, avui ja a estes hores, que fa trenta-cinc anys que, degut a una bomba que m'esperava per ahí perduda en les muntanyes, vaig perdre la vista i la mà, justament avui.
Em pareix a mi que és una simple casualitat, però és d'eixos dies negres que un té en la història de la seua vida.
I que jo sempre dic també que no hi ha res roí que no siga per a bé, i una de les coses bones que ha tingut la conseqüència d'eixe fet tan trist i d'una situació històrica tan trist i lamentable és que ha portat l'alegria d'estar avui ací entre tots els companys i companyes, i també tindre l'honra de representar, allò millor que pot un, un col·lectiu que té grans dificultats de desenvolupament.

Bé, deixem això i passem al fet lluminós, que jo crec que sí que seria i crec que ho ha de ser que avui un col·lectiu de minusvàlids, el qual em va espentejar a redactar i presentar les dos proposicions no de llei refoses en una avui, estiga aquí el dia en què ells vegen aconseguits uns objectius, aconseguits els objectius pels quals estan lluitant fa temps.
Ja fa uns quants anys que estan amb este objectiu de consecució d'ajudes, d'homologació de la malaltia, d'aconseguir una coordinació de l'actuació mèdica sanitària per a les seues revisions.

I eixe és, en definitiva, el cos de la proposició, cosa que ve donada per una situació del col·lectiu de les persones.
Jo recorde a les seues senyories que estem parlant de sis-centes o set-centes persones, que jo crec que en són més, perquè els afectats són eixos però em pareix que una mare també és una afectada, i un pare també, i germans, i més persones, familiars.
A la millor parlem de uns quants milers de persones que viuen una situació no volguda, no desitjada mai, però que els comporta grans problemes i també diria jo un sacrifici familiar econòmic, en el tema econòmic, per exemple, en la qüestió de temps, de dedicació.
La presència d'una persona amb dificultats motòriques o de la parla o de qualsevol dificultat física o psíquica o mental comporta una readaptació de la família, una adequació de la família a una situació que abans no tenia res a vore amb el que és després.
Cal adaptar-se a un *tempus* distint.
Quan s'ix a llocs, en moments determinats no es pot, cal adaptar-se al transport, cal.
.
.
Són molts els canvis.

Això ve donat per una sèrie de dificultats que els companys que són objecte avui de la proposició, els malalts d'espina bífida, tenen per la malaltia seua o la malformació que, arran de la.
.
.
Bé, no anem a entrar en aspectes mèdics perquè no entenc en absolut, però simplement enunciar que, en trobar-se destapada la medul·la espinal, comporta una multiplicitat de problemes, com són infeccions o insensibilitats a partir del punt de la lesió cap avall, i a partir també d'eixa situació multitud de disfuncions fisiològiques i motòriques, cosa que comporta la necessitat d'acudir a nombroses cures diàries, revisions mensuals durant tots els mesos de l'any, durant tota la seua vida pràcticament; o siga, són eterns clients i pacients dels hospitals i dels metges, dels especialistes.
Per un altre costat, el tema de les despeses en material per a solucionar la seua problemàtica, material ortopèdic, per exemple, com botes, cadires de rodes, etcètera, no entraré ahí.

Llavors, estes despeses i esta situació de dedicació de la família als malalts ja dic que comporta un sacrifici econòmic, i que en estos moments, fins el dia d'avui, no té ninguna ajuda oficial del govern, en la nostra comunitat, per suposat, parlem de la nostra comunitat.
Això els ha plantejat a reivindicar-ho repetidament, i vorem hui què és el que passa aquí, que ja pareix que està clar.
És un dia d'esperança.

També el tema de la constant assistència a revisions durant l'any escolar dels xavals, dels xiquets, que són pràcticament un 70 o 80% dels afectats d'espina, comporta un absentisme laboral molt elevat.
Igual que per als pares que els han d'acompanyar també té unes repercussions en el tema laboral, perquè han de deixar la faena, demanar permisos constantment.
Recordem que pràcticament són, en els casos menys greus, pràcticament vint-i-cinc, més de vint-i-cinc revisions anuals que han de fer, o siga, és tremend.
Els que no ho passem no sabem això què pot ser.

A vore.
*(Pausa)* Sí, volia dir simplement que la solució d'esta situació problemàtica per als escolars, per exemple, ells pensaven, i és així, per això s'ha presentat com a proposta, que se solucionaria creant una unitat multidisciplinar en el sentit de coordinar les actuacions dels metges, de coordinar als que han d'acudir amb els que han de rebre els afectats, els malalts, els xiquets o persones amb espina bífida.
Una coordinació que comportaria un abaratiment dels costos generals, perquè s'aprofitarien molt millor les presències dels afectats en els centres hospitalaris.
Perquè ara han d'arreglar-se al seu aire la presència d'eixa assistència a les revisions, i han de quedar amb l'especialista d'un tema o d'un altre, quan això s'hauria de fer per una unitat coordinada.
És allò que ells demanaven i és allò que nosaltres, contestant eixa petició i eixa demanda, hem traslladat a la Mesa de les Corts.

Nosaltres pensem, per suposat, que és una reivindicació justa, tant la creació d'unitats multidisciplinars ­que han donat raons que fan pensar que serà fructífera, que serà rendible, millor dit­ com la demanda d'ajudes per part de la conselleria a les despeses que tenen les famílies, amb totes estes despeses per a cuidar i mantindre almenys una salut mínimament digna, el manteniment d'un estat de salut, el manteniment d'una situació que no vaja a empitjorar, que és també del que es tracta.
Per tant, dic que esta mesura està esperada per tots ells amb autèntic deliri.
Crec que serà molt ben acceptada.
Crec que donarà resposta als seus desitjos i a la seua necessitat.

En estudiar els papers per a redactar la proposició, estava mirant jo el *Diari de Sessions* de les Corts.
.
.
, que, per cert, m'arriba en suport informàtic i que puc accedir fàcilment a ell.
És un plaer patir una ceguera total i tindre, per mitjà de la tècnica, accés a texts que d'una altra manera seria pràcticament impossible accedir.
És un plaer autèntic, eh?
Vos ho compartisc.
Estudiant, dic jo, llegint el *Diari de Sessions*, vaig recordar, vaig vore que el dia crec que era.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor González.
Como usted me ha solicitado, le recuerdo que quedan tres minutos.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, señora presidenta, muchas gracias.

Vaig rellegir com la consellera de Serveis Socials anunciava les seues línies d'actuació de la conselleria, i em va encantar llegir com manifestava com a totalment necessari i concretament dia que era un objectiu immediat per a la conselleria el desenvolupament del reglament de la Llei 5/97, de Serveis Socials de la nostra comunitat, i raonava que a més entenia que perquè el desenvolupament fóra correcte i eficaç era necessari i anaven a convocar immediatament el Consell Valencià de Serveis Socials, en el qual també es manifestava allí que estava la representació social del col·lectiu dels agents socials afectats, així com les corporacions locals.
No obstant, durant estos dies que estava llegint açò s'ha donat la circumstància que, per accedir a un càrrec no sé si superior o no, a un altre càrrec, ha de deixar la seua conselleria la senyora consellera.

Jo avui, amb un col·lectiu afectat que anem a intentar resoldre una problemàtica, crec que el govern del País Valencià ha de reflexionar seriosament sobre la política que s'està duent en relació al col·lectiu de minusvàlids i al col·lectiu social en general, al col·lectiu que requerix o al que afecten tots els temes socials de la conselleria.
No es pot, en cinc anys, tindre quatre consellers.
Jo vaig preguntar a companys què opinaven d'esta situació, i van dir que això indicava dos coses: o que no era seriosa la política que es tenia sobre això o que les persones que es posaven ­jo crec que esta segona dóna honra als senyors que han estat al front de les conselleries, de la Conselleria de Benestar Social­, que estes persones són bones, per suposat, perquè després han anat a càrrecs d'importància, coneixem els casos.
Però que en canviar constantment de cap la conselleria no es pot portar una política seguida que beneficie els col·lectius, cosa en la qual ha de treballar la conselleria.
Jo sí que demane humilment al Consell valencià que tinga en compte, molt en compte, la preocupació de tot el col·lectiu, i que canvie esta actitud, perquè si no, no podrem traure endavant mai la problemàtica social de la comunitat.

Per un altre costat, ja per acabar, vull dir que crec que el fet que els tres grups parlamentaris hagen arribat a un consens, pel qual ha eixit un text consensuat per a donar solució a la problemàtica que plantegen els valencians i valencianes amb espina bífida, crec que és un fet que demostra una maduresa, crec que cal dir-ho així, cal congratular-se; maduresa política i que va més enllà de l'àmbit d'esta cambra, i que se n'ix de nosaltres per a eixir fora a la societat, perquè la societat també vol arribar a eixa maduresa social, i diria jo més, fins i tot maduresa humana.
Jo agraïsc el fet del consens als grups parlamentaris.
Ja dic, repetisc, em congratule del tema.
Naturalment anuncie que votarem en alegria i il·lusió la present proposició no de llei, i espere que ens ho agraïsquen en el futur els companys minusvàlids afectats que seran en el futur sense dubte.

I res més.
Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

Un momento, un momento.
.
.
*(remors.
Pausa)*

Moltes gràcies, senyor González.

Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 156.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la propuesta alternativa a las proposiciones no de ley número 8.
145 y 8.
146.
Propuesta alternativa, sustituir el texto por el siguiente: las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell inste a: Uno, el gobierno de España para que la espina bífida tenga la consideración de enfermedad crónica, y que entre tanto la Conselleria de Sanidad mantenga las prestaciones sanitarias a estos pacientes y amplíe la cobertura de sus necesidades específicas.
Dos, la creación de la figura del coordinador para la atención en los hospitales y centros públicos de atención sanitaria de la Comunidad Valenciana a las personas afectadas de espina bífida.
Tres, que dentro del ámbito de los servicios sociosanitarios se contemple específicamente la problemática de los pacientes de espina bífida y sus familias.
Cuatro, que del cumplimiento de la presente resolución se dé cuenta en el próximo período de sesiones.
Corts Valencianes, 15 de mayo de 2000.
Firmado, los tres representantes de los grupos parlamentarios.

Per tant, correspon ara la votació d'esta proposta alternativa.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada esta proposta alternativa.
*(Aplaudiments)*

A continuació correspon la paraula per a explicació de vot a la representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Hem votat que sí al problema dels malalts d'espina bífida perquè, en fi, jo diria que és de caixó, però que és el que tocava.
El que no hi ha qui aconseguisca explicar-se és com és possible que quan un xiquet naix en espina bífida, això no es cura, és una cosa que ho tindrà per a tota la vida, i que ningú haja mai en la vida volgut considerar que això és una malaltia crònica.
Mai.
I hagen de pagar el 40% de les medicines, hagen que semestralment anar a què els segellen les receptes.
I bo, ací a València a la millor tenen l'inspector més o menys propet, però jo que he parlat en el meu poble en els pares de xiquets en espina bífida, cal anar a Benidorm a pels bolquers per a què segellen els bolquers.
.
.
és una cosa incomprensible.
Diguem que una.
.
.
no sé, una actitud molt ronyosa de l'administració, molt miseriós per part de l'administració, perquè total tampoc són tants al País Valencià.
Bo, i si foren molts, també té igual.

Al País Valencià són 500 o 600 i les medicines que es necessiten i els bolquers que es necessiten, tampoc són unes despeses que.
.
.
Els viatges, només en els viatges que han de fer des dels pobles fins a buscar als inspectors per a què els ho segellen, ací ja es té moltíssim més despesa en contaminació, en gasolina i en això que els diners que puga costar el que es considere una malaltia crònica, se'ls ho done tot gratis, totes les medicines que vulguen i que necessiten i estiguen totalment atesos.
Per això, jo, el que no entenc és com ha vingut ací hui tan tard i no fa segles, no fa ja la tira d'anys que açò s'ha aprovat.
En fi, no ens quedava més remei que dir que sí.
Era el que tocava, era una cosa de caixó.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per a explicació de vot, té la paraula el senyor Clemente en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Desde el Grupo Parlamentario Popular lo primero de todo es congratularnos de que en este tema las distintas ideologías hayan sido apartadas y que el consenso haya predominado en esta Cámara.
Pensamos que la espina bífida es una enfermedad, una patología muy concreta y que requiere soluciones que sean adoptadas por todos los grupos.
Quisiera aclarar que sí que este tema es cierto que en la pasada legislatura vino a esta Cámara, y desde luego hubo conversaciones de los portavoces de todos los grupos parlamentarios para presentar una propuesta conjunta, que finalmente no vio la luz por motivos que no hacen al caso.

Y sí quisiera también aclarar que el gobierno, el gobierno del Partido Popular, es sensible a esta problemática, al igual que el Grupo Parlamentario Popular.
Sin ningún tipo de deseo, puesto que esto debe ser una explicación de voto, sin ningún tipo de deseo de entrar en polémica, repito, sí que hay que aclarar que en este momento ya existen unos centros para atender a los recién nacidos, el Servicio de Neonatología de La Fe, donde existen protocolos para actuaciones coordinadas de las diferentes especialidades a las que están afectadas los enfermos de espina bífida.
Así mismo las personas mayores son atendidos en este momento en el hospital de rehabilitación de la Fe en las secciones de Cirugía Ortopédica y Rehabilitación.

De todas formas, como viene recogido en la propuesta alternativa que hemos aprobado en esta Cámara, hemos considerado también que era mejorable el que existiera una coordinación, y por eso se crea la figura del coordinador de los servicios que pueden estar afectados de resolver o de mejorar la situación de los enfermos *(so per interferència d'un mòbil)* de espina bífida.

Así mismo hemos tenido contactos con la Federación de la Comunidad Valenciana de Espina Bífida donde nos han planteado una problemática.
Era fundamental, es fundamental el que sea considerado como enfermedad crónica, y así viene recogido en la propuesta alternativa que hemos aprobado todos los grupos.
Ya hemos citado la creación de la figura de coordinador.
Pero también pensamos que esta enfermedad tiene unas necesidades sociosanitarias que hay que atender, tanto desde el punto de vista del paciente como desde el punto de vista de la familia, y así viene recogido en esta propuesta.

En estas conversaciones que hemos tenido con la federación, han planteado una serie de necesidades inmediatas que había que atender, como eran las sondas, que en este momento ya son gratuitas, y así mismo unas necesidades de absorbentes y de problemas de aportaciones con las prótesis.
Es un hecho, y así lo hemos constatado con las conversaciones que hemos tenido con la federación, que estos temas se están tratando y que están pendientes de una próxima resolución.
Es un hecho también que existe la necesidad de modificar posiblemente la aportación de los medicamentos que son utilizados, como se ha citado, de forma bastante importante por los enfermos.
Aunque es necesario recordar que esto es una competencia de la Agencia Española del Medicamento, a pesar de lo cual la conselleria está también haciendo todo lo posible para que este tema sea de alguna manera solucionado.

Señorías, insistir una vez más en que se están haciendo cosas, como queda también constancia en la propuesta que hemos aprobado, pero que se puede hacer mucho más, y agradecer a todos los grupos el esfuerzo que han hecho para consensuar este tema.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Se suspén la sessió que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

***Preguntes números 671/00 i 672/00 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre el CP El Romeral d'Alcoi, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, bona vesprada.

Il·lustres diputades i diputats, reanudem la sessió amb la intervenció de l'il·lustre diputat senyor Cardona Pla, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià sobre el col·legi públic El Romeral, d'Alcoi, i comprén les preguntes 671 i la 672.

Senyor diputat, té vosté la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, aquestes preguntes fan referència al col·legi públic El Romeral, d'Alcoi, que va ser construït per a dos línies i, tanmateix, ara ja té tres línies en tots els seus cursos.

Per tant, aquest centre està molt faltat d'espais i de llocs adequats per a fer la seua tasca educativa i, per tant, les preguntes anirien adreçades en eixe sentit.
És a dir, si la conselleria tenia prevista alguna actuació, alguna ampliació del centre, i, en eixe cas, en el cas que tinguera prevista alguna actuació, en quin punt es troben les gestions per tal d'ampliar-lo o de d'adequar-lo a les necessitats que aquest centre té.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

El senyor conseller, en Manuel Tarancón, té la paraula.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, en resposta a la seua pregunta jo vulguera fer-li una consideració prèvia.

Dins del que és la previsió d'infrastructures educatives que té en el mapa de construccions la conselleria tenim a Alcoi ja finalitzat el col·legi públic San Vicent, que té 6 línies infantils i 12 de primària ­estic parlant de primària-; adjudicats i en execució el col·legi públic Huerta Mayor, que té també 6 línies d'infantil i 12 de primària, i, pel que fa referència a ensenyament secundari, l'institut *(inintel·ligible)* en redacció, que és l'institut de secundària Cotes baixes amb un perfil de 8 unitats de secundària obligatòria, 4 de batxiller, 8 de cicles formatius, a més de ja altres elements auxiliars.
Però, eixos que li deia en referència a la construcció purament educativa, de perfil educatiu.

Tota esta programació és la que nosaltres entenem que deixa en una oferta adequada bàsicament al municipi d'Alcoi per a l'aplicació de la Logse.
Vol dir, en conseqüència, que qualsevol actuació que s'haja de fer en El Romeral serà, una vegada estiga acabat tot este procés d'actuació i els que tenim en marxa, per vore si realment es necessita una actuació suplementària en el cas de El Romeral; i una vegada tinguem acabades estes actuacions, que són més prioritàries que l'actuació sobre El Romeral.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Bé, senyor conseller, en este moment concret, en Alcoi existeixen 12 escoles concertades i 4 escoles públiques i, a més a més, es dóna el cas que Alcoi, que ha crescut molt en barris perifèrics, doncs, té poques places escolars d'escola pública en estos barris d'ampliació.

En este cas concretament, en el barri que està aquesta escola, que té 20.
000 habitants, expressen reiteradament els professionals d'esta escola i els professionals de la pública en general de tot el poble que sempre hi ha més demanda d'escola pública que aquella que realment s'ofereix.
A més a més, ací s'afegeixen alguns altres problemes, és a dir, en esta escola sempre ha hagut falta d'espai.
Ja des del principi, des que es va començar a utilitzar hi havia falta d'espai, s'utilitzen quatre aules que estan ubicades en un lloc que no està en principi fet per a centre escolar, com és el d'un centre social del barri, i, aleshores, aquí es donen diverses circumstàncies.
Per una part, el centre no té les condiciones adequades a l'aplicació de la Logse, sens dubte; el que està utilitzant un espai de centre social que hauria de ser utilitzat pels veïns del poble; i, a part, el que ja li he comentat que Alcoi és deficitari en places de pública.

De manera que en aquest cas concret, fins i tot en la construcció d'aquests col·legis nous, tindrem problemes per a escolaritzar a tota la població que vol escola pública en aquesta població.

Per tant, crec que els professionals dels centres s'han adreçat a la conselleria per tal de demanar-li l'adequació.
Crec també que la inspecció ha fet un informe favorable que cal modificar les condicions d'aquest centre i, per tant, quan, per exemple, han mirat les previsions de construcció que ens ha donat la pròpia conselleria, aquest centre no apareix en cap lloc.
Clar, jo entenc que vosté em diu que hi ha unes altres actuacions prioritàries, però, fins i tot, encara que hi hagueren unes altres prioritàries, crec que aquesta adequació d'este centre hauria d'aparèixer en les previsions de la conselleria perquè la comunitat escolar sabera a què atendre's i sabera quant de temps ha de suportar més aquestes circumstàncies molt negatives per a l'educació.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, dir-li que, efectivament, respecte El Romeral, en el seu moment inicial el mapa escolar li assignà un perfil al centre de 6 unitats d'infantil i 12 de primària.
Eixe perfil permetia i no feia necessari en els seus espais nous una ampliació ni una adequació, és a dir, en les condicions que el mapa escolar va afrontar els servicis o l'oferta que havia de donar el col·legi públic El Romeral, d'Alcoi, estava en perfectes condicions.
És a iniciativa del Consell escolar municipal i l'ajuntament quan es produeix eixa modificació i se'l dota d'un altre perfil, que són les 9 unitats d'educació infantil i 18 de primària.

Això és el que precisaria una actuació, que la tindrem, sempre i quan ­com li deia­ les altres actuacions en el municipi d'Alcoi que hem portat endavant o que estem portant endavant en este moment ­com li havia comentat abans­ en el cas de primària del col·legi públic San Vicent, ja adequat a Logse, o bé el col·legi públic Huerta Mayor, que està adequant-se en este moment, ja quan estiguen acabades eixes actuacions ens permetrà programar amb la garantia de poder conéixer quina és l'actuació que hem de fer a continuació, però després d'estes que són prioritàries, en el col·legi públic El Romeral.

Moltes gràcies, senyor Cardona i senyor president també.

 

***Preguntes números 673/00, 674/00 i 675/00 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre el CP Severí Torres de Villanueva de Castellón, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Continuem amb les preguntes 605 i 606 del senyor Joan Francesc Peris García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula.
.
.
*(Pausa)* Esta presidència s'ha equivocat, perquè corresponien a un conseller que ha justificat la seua absència.
Percatat de l'errada, que subsane immediatament, passem a les preguntes 673, 674 i 675, que queden agrupades, del senyor Ramón Cardona Pla, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, una qüestió semblant a l'anterior, que també ens fan arribar la pròpia comunitat educativa dels centres, i en este cas es refereix al col·legi públic Severí Torres, de Castelló de la Ribera; Villanueva de Castellón, en castellà.

En aquest cas també ens trobem amb un centre que no té les condicions adequades per a portar endavant la tasca educativa, sobretot es comenta el tema ­i així li ho reflectisc en la pregunta­ del pavelló infantil que es va fer provisionalment fa 20 anys i encara segueix la provisionalitat, doncs, en plena marxa.

Aleshores, en eixe sentit, és a dir, també amb la carència de les infrastructures necessàries per a donar adequadament les classes, és per la qual cosa li faig les preguntes següents sobre si la conselleria ha rebut informació de la inspecció del consell municipal o de la mateixa escola sobre aquestes circumstàncies; si té prevista la conselleria alguna actuació per corregir les mancances d'aquest centre; i, també, finalment, en quin moment de la gestió es troben les possibles actuacions de la conselleria per tal de resoldre aquests problemes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, efectivament la conselleria ha rebut informació tant de la inspecció com de la pròpia comunitat escolar.
En algun cas ­com diu vosté­ hi ha mancances que cal corregir, que estan programades en allò que nosaltres diem Pla d'obra menor, per això no ho té vosté en la relació del que són obres majors, de més envergadura, ho té previst la direcció territorial en eixe Pla d'obres menors d'actuació immediata.
I, en conseqüència, jo espere que poguera posar-se en marxa al llarg d'este any l'adequació d'allò que no està en les condicions que hauria d'estar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona, per a rèplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Em sembla que la seua resposta, si es compleix realment que dins d'enguany comencen les obres d'adequació d'aquest centre, serà ben rebuda per la comunitat escolar del Serverí Torres.

De totes formes, jo li faria notar les diverses carències que aquest centre té, també la quantitat d'alumnes que està atenent.
Per exemple, li comentaré algunes coses.
Mire, el pavelló este infantil ­el que era provisional des de la dècada del 70­ estava fet per a dos unitats i ara en té tres; el sostre d'este mateix pavelló és de fibrocement, és a dir, és evidentment provisional, i, tanmateix, continua utilitzant-se per a això.

En un edifici construït en el 82, de 8 unitats, actualment n'hi ha 12.
S'estan utilitzant des dels menjadors, és a dir, el menjador s'utilitza per a una unitat, s'utilitza la cuina per a sala de professorat.
.
.
Evidentment, no poden tindre laboratoris de cap manera.
La biblioteca, que abans era la sala del professorat, ara està ocupada per un nivell de primària.
És a dir, moltes vegades obliga l'Administració a treballar als propis mestres, a l'administració de l'escola, amb unes condicions realment difícils per a portar endavant la seua tasca.
Després, l'absència d'espais comuns, de sales de professorat o l'absència de laboratoris, tot això són qüestions que fan ben difícil la tasca.

Jo considere que no és suficient amb la infrastructura per a donar qualitat educativa.
Jo estic convençut que en molts llocs sense eixes infrastructures necessàries es dóna educació de molta qualitat, però també pense que no podem obligar als professionals a treballar en estes condicions tant difícils i tan complicades.

Per tant, jo en este cas com en l'altre el que li demanaria clarament és que ens fera constar, o que fera constar, fins i tot a la pròpia comunitat educativa, quins són els terminis reals en els quals realment es faran estes coses i que no vagen allargant amb promeses en el temps, doncs, la pretensió o la previsió de modificació i d'arreglament.

Per tant, en este cas, jo faré arribar a la comunitat escolar esta resposta i supose que la comunitat escolar, si veu que enguany no comencen les obres de remodelació, doncs, tornarà a queixar-se a les instàncies escaients.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Prendrem el màxim interés perquè en eixe pla d'actuacions de la direcció territorial d'adequació i de posar els centres públics en les comissions que han d'estar, doncs, puguem mamprendre estes obres de millora.
I li puc assegurar que ens preocupa, perquè de fet tenim una sèrie d'informes, i una sèrie d'informes també tècnics de les unitats tècniques de la direcció territorial, que ens ha fet incloure en la programació d'actuacions els centres de Vilanova de Castelló.

 

***Preguntes números 781/00, 782/00, 783/00 i 784/00 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre el col·legi públic Horta Major d'Alcoi, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

Continuem amb les preguntes dirigides al mateix conseller, i en este cas per la il·lustre diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula per a les preguntes 781, 82, 83 i 84.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Les meues preguntes van, i vosté ja ho sap perquè ho ha llegit, sobre el Col·legi Públic Horta Major d'Alcoi.
Vosté sap que les obres de remodelació d'este col·legi en un moment determinat es van trobar en fase de ralentí.
Nosaltres volem saber per quines raons resulta que, en fi, això s'ho van prendre tan espaiet, tenint en compte que per a setembre del 99 havien d'estar acabades.
Volíem saber si vosté era conscient que els xiquets i les xiquetes del col·legi públic de l'Horta Major d'Alcoi es veien obligats a realitzar els seus estudis en aules d'una antiga escola abandonada.
I, en fi, volem saber si té previst la conselleria l'augment del personal de l'equip d'obres, per tal d'accelerar la remodelació del Col·legi Públic Horta Major d'Alcoi.
I sobretot el que volem saber és en quina data té previst la conselleria que el Col·legi Públic Horta Major d'Alcoi estarà en condicions de ser utilitzat per a impartir classes.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Efectivament, com vosté sap ací hi ha una sèrie d'actuacions d'adequació en el Col·legi Públic Horta Major d'Alcoi per a adequar-lo a la Logse; el perfil de les sis unitats d'infantil i dotze de primària.
Les obres es van adjudicar a finals del 98 i s'iniciaren en un període d'execució de dotze mesos en novembre del 98.
Això vol dir que en el seu termini normal havia d'haver-se acabat en novembre del 99.
Duen retard.
Hem iniciat un expedient sancionador per retard, però tenim la pràctica garantia, quasi la garantia, que les obres s'entregaran en juny del 2000 i per tant estaran en condicions per al pròxim curs escolar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, nosaltres vàrem cridar despús-ahir quan sabíem que venia esta pregunta, vàrem cridar a Alcoi.
I aleshores ens assabentàrem que, en efecte, en el moment que nosaltres vàrem fer aquests preguntats es va començar ràpidament ­no allí, en fi­ vosté va posar un equip ràpidament i es van posar allí a treballar.
Però el personal d'Alcoi no troba que vosté haja posat allí suficient personal, i té les seues dubtes metafísiques que el curs proper estiga el col·legi completament acabat i que es puga posar en funcionament.
Aleshores, si jo he mantingut la pregunta és per a vore si li torne a sentir el que acaba de dir que, en fi, segur, segur que en setembre de l'any 2000 estarà tot acabat i que els xiquets podran començar les classes allí.
Però sap, senyor conseller, que ha de posar algun reforç; en la gent que té treballant allí en setembre no ho tindrà acabat, i és precís que pose alguna altra coseta per a què les coses vagen una miqueta més de pressa.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies a vosté, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Nosaltres farem el que correspon fer en estos casos, que és instar a l'empresa a què tinga això acabat per al curs escolar.
Jo no li puc parlar mai, vosté deia dubtes metafísiques.
Jo no puc parlar-li de seguretat metafísica.
I el més lamentable que pot fer una administració és haver de fer un expedient sancionador per retard, perquè el millor seria no haver de fer cap expedient.
Però allò cert és que nosaltres estem vigilant l'execució d'eixes obres, i tenim el major interés en què estiguen en condicions de ser utilitzades per al curs escolar.
I esperem i desitgem que així siga.

No puc dir-li més, perquè en el moment que una obra està adjudicada queda fora de les competències de l'administració.
L'administració pot fer el que ha fet en este cas, que és com li deia iniciar un expedient sancionador per retard, però un expedient sancionador no agilita l'execució de les obres.
I com li dic, estem en totes prenent-nos el màxim interés perquè les empreses complisquen, però este és un cas en què s'ha produït un retard i que eixe retard no volem que siga major.
Esperem que no siga major del que jo li he dit i per tant que puguen entregar-se les obres en juny.

 

 

 

***Preguntes números 785/00 i 786/00 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre la rehabilitació del Palau d'Altamira d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

El senyor Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, la pregunta 785 i 786, dirigida al mateix conseller d'Educació.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Toca una pregunta que en el Ple anterior es va quedar al tall, es va acabar la sessió sense poder contestar-la formalment, encara que l'havíem estat xarrant abans.
La pregunta fa referència a la rehabilitació del Palau d'Altamira d'Elx.
És un tema vell, és un tema que ja va sent promés des de fa molts anys.
Ací s'ubica el Museu Arqueològic Municipal, i bo, doncs s'ha promés en diferents ocasions que això estava pràcticament fet.
Fins i tot en l'any 99 n'hi havia una partida pressupostària, i finalment no va quallar allò, al final va desaparéixer.
Fins i tot a vosté en una visita a Elx li van preguntar els mitjans de comunicació què havia passat, i efectivament havia sigut una víctima més del famós retall del mes d'agost aquell que van desaparéixer tantíssims milions de pessetes.

Ara pareix que per part del ministeri, mitjançant la fórmula aquesta de l'1% per a obres culturals, doncs pareix que el ministeri té ací una quantitat al voltant de 100 milions de pessetes.
I bo, d'acord també en el que ja sabem i hem xarrat i tal, sí que pareix que en esta ocasió poguera anar d'una volta, ara seriosament, el tema de la rehabilitació.
La pregunta nostra anava en el sentit per una banda si, bo, era coneixedor o tenia confirmació que per part del ministeri eixa quantitat estava, i si hi havia alguna possibilitat ja formal que es poguera signar algun tipus de conveni per a dur endavant aquesta rehabilitació.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Efectivament, la filosofia d'este projecte de restauració que té l'Ajuntament d'Elx per un total d'uns 300 milions de pessetes, perquè el projecte ja està redactat, que són 291 parlant de memòria.
Sempre ha sigut una filosofia de participació de les administracions: l'administració local, l'administració de l'estat i l'autonòmica.
Confirmar, naturalment, la participació de l'ajuntament i confirmant la de l'administració central a través del Ministeri de Foment.
Nosaltres posarem en marxa els mecanismes que ens permeten, igual que en el cas de Foment, en un conveni a tres anys, incorporar la part corresponent a la Generalitat, que serien 100 milions de pessetes en tres anys i que permetria començar el procés d'adequació del Palau d'Altamira com a museu arqueològic.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies senyor Tarancón.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Bé, això seria, la veritat, una gran notícia, perquè al poble d'Elx ve demandant des de fa molts anys que el Palau d'Altamira, que és probablement el monument més important que tenim a la ciutat a eixe nivell, puga ser rehabilitat, puga servir amb major comoditat i amplitud de museu arqueològic, i en definitiva de ser utilitzat com un espai cultural, un referent cultural per a la ciutat.
Ens agradaria que, definitivament això es poguera dur endavant, i que no tornara a frustrar-se una expectativa que està ací.

Sí que, en tot cas, ens agradaria saber també si hi ha alguna data prevista de signatura del conveni, si això suposa alguna modificació pressupostària, o en els mateixos pressupostos m'imagine que igual en alguna partida genèrica es podrien utilitzar.
I animar-lo a què això, ja que l'ajuntament ha manifestat la seua voluntat i que per part del ministeri està que en l'any 2000, el que queda de l'any 2000 les obres ja pogueren començar.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Efectivament, com li deia, el projecte global que té redactat l'ajuntament és de 291 milions de pessetes.
D'eixe projecte n'hi ha un desglossament d'una primera fase de 53 que està en condicions de començar-se, perquè té, donat el caràcter del Palau d'Altamira, que precisa les autoritzacions de la Direcció General de Patrimoni, i està també autoritzat, de manera que puga començar-se eixa primera fase.
En conseqüència, jo el que puc dir-li és que anem a accelerar els tràmits al màxim, per a què el conveni permeta utilitzar tant diners del Ministeri de Foment com de la Generalitat i de l'ajuntament, i en conseqüència es puga contractar eixa primera fase en l'any 2000.

 

***Preguntes números 721/00, 722/00, 723/99 i 724/00 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre la unitat de planificació familiar de Borriana, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

Acabat el torn de preguntes de control al conseller de Cultura, Educació i Ciència, passem al conseller de Sanitat, a les preguntes 721 a la 724 inclusivament, que les formula el senyor Ramón Cardona Pla, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula el senyor Pla.
El senyor Ramón Cardona, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Aquestes preguntes es refereixen al centre, a la unitat de planificació familiar de Burriana.
I nosaltres considerem estes unitats de planificació familiar com uns serveis importants.
Creiem que han sigut eficaços perquè donen una atenció integral, perquè estan molt propers als ciutadans.
I fonamentalment perquè tenen una vessant preventiva i comunitària que pensem que és molt important.
Són àgils per a atendre als usuaris i ens dóna la sensació que responen bé a necessitats concretes de la nostra societat.

Bé, normalment estan sostingudes per fonts de la Generalitat, de la Conselleria de Sanitat.
Però hi ha excepcions, diverses excepcions.
Una d'elles esta de Burriana que està sostinguda en un 60% per conselleria i un 40% per l'ajuntament aproximadament.
El mes de febrer, i una miqueta abans, van aparéixer notícies a la ciutat de Burriana en el sentit que aquesta unitat anava a desaparéixer.
La cosa van ser més que remors, és a dir, quan va eixir als mitjans de comunicació no va haver un desmentit clar per part de l'ajuntament.
Tampoc en eixe moment va haver un desmentit clar per part de conselleria.
I la gent, els usuaris es van mobilitzar, van arreplegar firmes i es va fer una certa mobilització per fer notar que aquest servei era important, i que estava donant solució a problemes realment existents.

Davant d'aquestes notícies, no desmentides en principi, és per això pel que fem les preguntes sobre si el conseller tenia constància d'alguna manca de qualitat en la prestació de serveis.
I diguem açò perquè realment sí que va haver algun intent d'assignar una manca de qualitat al servei de la unitat de planificació familiar de Burriana.
Preguntàvem també si era conscient del prejudici que causaria a la població l'eliminació d'este servei, i si la conselleria tenia prevista alguna acció per mantenir el servei.
Finalment i és una qüestió que considerem importantíssima, li preguntàvem a la conselleria en quina data tenia prevista assumir la transferència d'aquesta unitat, d'acord amb la transitòria tercera de la Llei 8 del 87.
Per tant, nosaltres agrairíem molt la resposta a les tres preguntes i aquestes respostes foren positives per al manteniment d'este servei.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Cardona.

Me plantea su señoría cuatro preguntas sobre el centro de planificación familiar de Burriana y su integración en el nuevo centro de salud de dicha ciudad, que fue inaugurado el pasado 18 de abril, es decir, dos meses después de la fecha que figura en las preguntas de su señoría.
De cualquier manera, como usted conoce, en la provincia de Castellón existen cinco centros de planificación familiar, dos en Castellón capital, uno en Vila-real, otro en Burriana y otro en la Vall d'Uixò, y estos dos últimos de dependencia municipal; en concreto el centro de Burriana viene prestando servicios a la población de las zonas básicas 9 y 18 del área 2 desde el año 1989, mediante convenio de colaboración entre el Ayuntamiento de Burriana y la propia conselleria.

Su primera pregunta, si tengo constancia de alguna insuficiencia de calidad en la prestación de servicios de esta unidad, me gustaría comentarle a su señoría que desde la conselleria no podemos sino considerar óptimo el servicio que prestan los profesionales que se han citado.
Prueba de ello son las 2.
000 firmas que se recogieron entre los ciudadanos de la zona el pasado mes de febrero, apoyando la continuidad de dicho servicio que, por otra parte, en ningún momento, con independencia de las interpretaciones libres que siempre caben, se pensó en suprimir.

Su segunda pregunta, el grado de perjuicio que causaría potencialmente su desaparición a las poblaciones, debo de repetirle que jamás ha existido la intención por parte de la conselleria de eliminar este servicio.
Lo único previsto desde un principio fue trasladar dicha unidad con sus profesionales al nuevo centro de salud que, como he dicho, se inauguró a mediados de abril y como así se repitió desde la dirección territorial de la conselleria en Castellón y la propia dirección de área al menos desde principios del presente año.

Por tanto, el director territorial de la conselleria se reunió con los profesionales de la unidad de planificación el 2 de marzo, manifestándoles la intención de permanencia del servicio una vez entrase en funcionamiento el nuevo centro.

El 13 de abril, la dirección territorial se manifestó en el mismo sentido en el transcurso de una reunión con los representantes de los grupos políticos de Burriana.
Y el 18 de abril, como he dicho antes, quedó inaugurado el centro, quedando integrado en la unidad de planificación familiar.

Su tercera cuestión sobre las acciones que adoptará la conselleria para mantener.
Bueno, pues sí, esto queda explicado en todo lo que acabo de decir.
Pero, vuelvo a repetirle, no existe ninguna intención por parte de la conselleria de suspender este servicio.
Y, evidentemente, esto se ha venido reiterando en medios de comunicación y en reuniones con los profesionales eventualmente afectados y, lo que es más importante, en un mensaje claro a la ciudadanía del mantenimiento del servicio.

Su cuarta pregunta: en qué fecha tenemos previsto asumir la transferencia, tal y conforme se especifica en la Ley 8/87.
Bueno, tal y conforme queda considerado en tal disposición, es intención de la conselleria asumir mediante integración todos los recursos sanitarios públicos en un dispositivo funcional único y realizar la adscripción a la propia conselleria de los servicios correspondientes.
El plazo para la transferencia ha venido siendo ampliado en sucesivas leyes de presupuestos y la conselleria ha previsto en los presupuestos de este año en curso el importe para realizar la precitada transferencia.
Hasta el momento en que esa transferencia sea efectiva se va a continuar con el convenio de colaboración con el ayuntamiento que, por otra parte, tan óptimos resultados ha venido dando desde su firma inicial.

Muchísimas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor Concepción per a què demana la paraula?
No le oigo.
¿Quiere poner en pie, por favor?
*(El diputat parla sense micròfon)* Muchas gracias.

El diputat interpel·lant, senyor Cardona, té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Sí, senyor conseller, jo vaig tindre constància pels mitjans de comunicació crec de missatges clars en el sentit que no s'anava a eliminar aquest servei de manera posterior a la realització d'aquestes preguntes.
De totes formes, el que va passar allí fou un poc més que remors, ja que va hi haver d'alguna manera l'atribució de què un servei d'este estil no era el que feia falta i el que era necessari era canviar la composició d'este equip, que recorde que està en este cas format per un metge de família, un psicòleg, una infermera i una administrativa, que hi havia una intenció de canviar-lo per un tocoginecòleg o tocoginecòloga i una matrona, cosa que quan ho van vore escrit, és a dir que està escrit en el *Butlletí Municipal de Borriana* com a intenció del Partit Popular i indicat com a millora del servei, a nosaltres no ens pareixia que una composició d'una unitat de planificació familiar poguera ser substituïda per esta composició concreta en el centre de salut.

Tenim constància pròxima, nosaltres que a voltes som bastant crítics amb el funcionament de l'administració i alguns dels seus serveis, tenim constància directa de l'excel·lència d'aquest servei expressada pels propis usuaris.
I, a més, en este cas concret, en este moment, tenen 6.
000 històries obertes i fan unes 5.
000 consultes a l'any i a part hi ha valoracions, inclús per professionals de la Universitat Jaume I, que assenyalen que és un servei de plena qualitat i que respon a les necessitats de la població.

Nosaltres, a voltes, en este tipus de casos no tenim més remei que fer les preguntes, perquè ens dóna la sensació que al Partit Popular a vegades se li desbanda la pròpia gent o que està en els ajuntaments o que té una altra opinió.
I en este cas, senyor conseller, jo m'alegre moltíssim de la resposta que ens ha donat i espere que realment durant aquest any aquesta unitat de planificació familiar puga estar integrada ja en el conjunt de la sanitat.

Per tant, agrair-li la resposta i esperem que tots els centres de planificació familiar que encara són de dependència municipal passen a formar part de la conselleria.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, señor presidente.

Me alegro profundamente de coincidir con su sentimiento.
Lo que sí que le puedo decir es que un *(inintel.
ligible)* de un excelente servicio que ha sido integrado plenamente en un excelente centro de salud.
No sé si usted conoce el centro que se inauguró a mediados de abril; realmente es un centro yo diría que de la máxima solvencia en la prestación asistencial.
Por tanto, considero que es una magnífica cohabitación, coexistencia, hasta que se produzca esa integración plena, como usted señala, de acuerdo con la Ley de 1987.

Muchísimas gracias.

 

***Preguntes números 728/00, 729/00, 730/00, 731/00 i 732/00 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre l'hospital d'Alzira, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gracias, señor conseller.

Continuem amb el torn de preguntes que formula la il·lustre diputada Àngela Llinares, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, que van de la 728 a la 732, ambdues incloses.
Té la paraula la il·lustre diputada.

 

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, sempre estem igual.
L'Hospital d'Alzira ens dóna molt a fer.
Vostés li tindran un amor loco, però cal vore el quefer que això dóna.
Anem a vore, té el senyor conseller coneixement que a l'Hospital d'Alzira s'han realitzat 13.
000 intervencions quirúrgiques en compte de les 19.
000 previstes?
338.
000 consultes externes en compte de les 630.
000 que es preveien, i que s'han produït 13.
000 ingressos programats dels 19.
500 que s'havien d'efectuar?
Açò, l'efectivitat eixa i la productivitat i tot això que a vosté li agrada tant, ací trontolla.

Quines explicacions pot donar el senyor conseller pel que fa a l'incompliment per part de l'Hospital d'Alzira dels seus compromisos de prestació de serveis?
Quines responsabilitats ­i açò és el més important, bo el més important és el principi, per què ha fet tan poca faena­, quines responsabilitats ha demanat el senyor conseller als directius de l'Hospital d'Alzira donat l'incompliment dels objectius i els compromisos previstos durant l'any 1999?
I quina és la quantitat que l'Hospital d'Alzira deu ­i això és molt important, perquè són els diners de tots­ a la conselleria en concepte dels serveis sanitaris no coberts en aquest hospital?
I quan té previst la Conselleria de Sanitat que l'Hospital d'Alzira faça efectiu el reintegrament del cost dels serveis no prestats?

Molt amor a l'Hospital d'Alzira, però, en fi, hi ha amors que maten, senyor conseller.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies a vosté, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Llinares, como su señoría conoce, el Hospital de Alzira lleva 16 meses operando entendemos que con rendimientos excelentes y que fue auspiciado desde la conselleria precisamente para dotar de una instalación hospitalaria al área de salud número 10, que venía reivindicándola con un carácter histórico y que jamás fue atendida.

Desde su inauguración, el hospital de la Ribera ha supuesto un auténtico hito; no se trata de amor, se trata únicamente de constatación empírica.
Y desde las expectativas que se abrieron con su puesta en marcha estas se han visto confrontadas y concertadas, corroboradas con los hechos.
En estos momentos, como decía, tras 16 meses de existencia, la Ribera ocupa un lugar de vanguardia entre los centros hospitalarios de nuestra comunidad, con datos.

Llegados a este punto, y en contestación con su primera pregunta sobre una supuesta disparidad de cifras, es preciso recordar que durante el proceso de análisis del proyecto y en concreto en toda la fase de estudios previos elaborados al efecto, se previó el volumen asistencial en el que el centro debería desarrollar, asumir, durante su operativa.
Es importante que su señoría tenga claro que esa capacidad se determinó a través de su ajuste a unos estándares, que no eran los aplicados convencionalmente por la red hospitalaria de la conselleria y sí por las empresas adjudicatarias, es decir, eran estándares distintos.
Por ejemplo, el Hospital de Alzira establece en el balance de actividad de 1999 cifras análogas a las siguientes: 13.
670 intervenciones quirúrgicas acreditadas durante ese ejercicio, en las que no se incluyen aproximadamente 6.
000 intervenciones de carácter ambulatorio, con las que sí se alcanzaría el nivel al que usted alude en su pregunta.

En cuanto a las consultas externas, en las 630.
000 que estaba previsto contabilizar, se incluían las pruebas ambulatorias, tales como laboratorio o radiología, que en el resto de centros de la red pública se engloban en los respectivos servicios.
Por último, y en lo que concierne a los 19.
500 ingresos programados, el centro englobaba tanto los ingresos hospitalarios como la actividad desarrollada por la unidad de cirugía sin ingreso.

Detectada esta disparidad en los criterios de medida, lo que se pasó es a producir una homogeneidad que son en los momentos en que nos encontramos en el presente.

Su segunda pregunta, sobre incumplimientos, queda suficientemente acreditada con lo que le acabo de decir.
No ha habido ningún incumplimiento sino más bien al contrario; ha habido unos datos reales por encima de la previsión cuando estamos homogeneizando las cifras de comparación.

Sobre la tercera cuestión, sobre responsabilidades, quiero decirle que sobre la eficiencia y calidad del servicio prestado a los 230.
000 habitantes del área las estadísticas son imbatibles.
En estos momentos, y gracias a la eficacia de gestión en una amplia cartera de servicios, el hospital ha transcendido el carácter comarcal y se sitúa entre los grandes hospitales de referencia de la Comunidad Valenciana.
Las 98.
500 urgencias atendidas le permiten ocupar el séptimo puesto de la comunidad, las 362.
000 consultas externas le llevan a ocupar el quinto lugar, y el mismo lugar también puede ocuparlo si se considera el volumen de intervenciones programadas.

Además quisiera destacar singularmente dos facetas.
Primero, que es el centro número uno en cuanto al volumen de actividad de la unidad de cirugía sin ingreso, y a 31 de diciembre de 1999 no existía lista de espera quirúrgica.
Queda, pues, acreditado que los objetivos asistenciales se cubrieron satisfactoriamente.

En cuanto a sus dos últimas preguntas sobre la deuda del hospital hacia la conselleria y las previsiones de reintegro de gastos, usted conoce, su señoría conoce, que, tal y como establece el pliego de cláusulas de explotación, en base anual y hasta dos años posteriores a la finalización de la prestación y siempre con anterioridad al 30 de octubre de cada año se debe proceder al reajuste del importe cobrado.
Este reajuste se hace en base a dos factores de corrección, por una parte las eventuales modificaciones en la población del área de referencia y, el segundo, el importe facturado por la conselleria a la empresa adjudicataria y viceversa; siempre, y esto es importante, durante el período comprendido entre el 30 de septiembre de un año, es decir, del ejercicio anterior, y el 30 de septiembre de este ejercicio.

El importe neto que surja de los anteriores cálculos se satisfará por la conselleria o por el adjudicatario, según corresponda, siempre con anterioridad ­y esta es otra fecha­ al 1 de marzo del ejercicio siguiente, previa la correspondiente compensación de créditos de ambas partes.

Hasta el próximo 30 de septiembre, la comisión mixta que supervisa el funcionamiento del centro no procederá al cruce de la facturación, abriéndose posteriormente un período de alegaciones recíprocas para ambas partes.
Si el saldo fuese a favor de la conselleria, según establece el pliego, se detraerá la cantidad adeuda del crédito destinado al hospital para el ejercicio 2001.
Dicha suposición descansa en el hecho de que al no contar con determinados servicios, como oncología infantil, etcétera, la Ribera depende de otros centros de referencia, lo que podría generar una deuda a favor de la conselleria.

Nada más y muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Acaba de dir que "podría generar una deuda a favor de la conselleria"?
Ha sigut la seua última frase?
Això és el que m'agradaria saber, el deute a favor de la conselleria.
Eixa última frase m'agradaria que me la contestara.

Perquè, bé, vosté ha començat parlant d'un estudi, però eixe estudi pel qual es contracten una sèrie de coses amb l'Hospital d'Alzira, el que està clar és que no s'ha complit, eh?
Molts diners deu l'Hospital d'Alzira a la conselleria.
Molts malalts no ha vist.
És de veres que n'han desviat 4.
500 a centres públics?
És de veres?
És de veres que ens deu 2.
000 milions pels malalts que no ha vist?
Això és de veres?
O són 3.
000 milions el que li deu a la conselleria perquè no ha vist eixos malalts?

Mire, senyor conseller, el paper és molt sofrit i les paraules també.
A mi m'agradaria vore i que vosté explicara ací.
.
.
el concert que nosaltres hem quedat amb l'Hospital d'Alzira és que vera 47 malalts.
D'eixos 47 malalts, en compte de vore els 47, n'ha vist 327.
Llavors, la conselleria li deu tants diners.
O n'ha vist 45 i llavors ens deu.
.
.
?
O siga, volguera jo vore el balanç entre el que nosaltres hem quedat, el concert que vosté.
.
.
en fi, la Conselleria de Sanitat, la cosa pública, ha quedat amb l'Hospital d'Alzira i el que de veritat ha passat, perquè la sensació que es té, senyor conseller, és que.
.
.
Diu: "És que no tenen llistes d'espera" Clar, que no tenen llistes d'espera, s'ho lleven tot de damunt, s'ho lleven tot de damunt!
El que els molesta, el que té una miqueta de complicació, fora, fora, a La Fe, al Lluís Alcanyís, que així ho veuen els del Lluís Alcanyís d'apurats.
Clar que no tenen llistes d'espera!
Clar que cobreixen allò de la cirurgia d'un dia!
Això és el més barat del món!
Entren, la cirurgia, lo que siga, en mig hora o en una hora arreglat i tres hores després a sa casa.
Més barat impossible!
Llavors, eixe és el tipus de sanitat que fa l'Hospital d'Alzira i tots els possibles hospitals d'Alzira i tots els possibles hospitals que funcionen com este.

Jo volia aclarir ací que molts diners ens costa l'Hospital d'Alzira, molt d'efecte d'assistència tenim a l'Hospital d'Alzira.
Molt ha d'augmentar els pacients en el Lluís Alcanyís, molt augment en els pacients en La Fe.
Vosté diu que fa alguna cosa.
Clar que sí, alguna cosa haurà de fer!
Un hospital tan gran i tants metges.
.
.
Ja sé que estan duent-se metges amb uns contractes que són millors que els que els metges tenen a la sanitat pública, ja sé que estan duent-se metges a l'Hospital d'Alzira dels hospitals públics.
Per exemple, sé allò de La Fe, sé que algun metge de La Fe l'han contractat amb unes condicions millors que tenen a La Fe.

Però això és el que jo volia aclarir, senyor conseller.
Molts diners ens costa.
Què han de fer alguna cosa?
Clar que ha de fer alguna cosa!
I un hospital més xicotet també faria alguna cosa i algú atendria.
Clar que sí!
Però entre el que ha de fer, els pacients a qui ha d'atendre, les coses que ha de fer i els diners que li paguem i l'actual realitat, quina diferència hi ha?
Molts diners ens deu.
Molt d'efecte de pacients per atendre hi ha.
Que no té llistes d'espera?
Clar que no, els envia al Lluís Alcanyís.
Això sí que m'ho sé, perquè eixa regió me la sé.
Eixes coses voldríem que ens aclarira el senyor conseller.
I, bé, si no ho aclarim hui, un altre dia ho aclarirem.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, per a rèplica.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señora diputada, el papel es muy sufrido y los debates en esta Cámara también pueden ser muy sufridos si no se apoyan en argumentos certeros.
Y yo en lo que me voy a apoyar para contestarle en esta réplica es en argumentos imbatibles, como es lo que opinan los 230.
000 ciudadanos que tienen como prestador de servicio a un hospital que se llama Hospital de la Ribera.
Y esas encuestas de satisfacción lo que dicen es que el 91% destaca la alta calidad del servicio prestado.

Por tanto, esto es lo que dice la gente, la gente que está viviendo allí.
No la gente que va de visita, no la gente que habla por teléfono con alguien.
No.
La gente que recibe prestación asistencial y que está allí.
Que el 97% afirman que están dispuestos no solamente a volver al centro, sino a recomendarlo.
Por tanto, no creo que salga de allí corriendo hacia otro hospital de referencia o más próximo.
Y que un 87% considera que la atención de urgencias es positiva.
Y, finalmente, que un 93% considera que el trato dispensado por sus profesionales es excelente.
Por tanto, la percepción de los ciudadanos de la Ribera es magnífica y corrobora la decisión acertada que el gobierno tomó en su día tomando esta iniciativa.

Si lo que su señoría pretende es tener el estado financiero, el estado contable *on line*, ahora, de eso, yo le tengo que decir a usted que eso no corresponde a lo que el pliego de condiciones del concurso exigía: que había una anualidad fundamentada de septiembre a septiembre, un mes de contabilización de débitos y créditos septiembre a octubre y, hasta marzo del año siguiente, un período de liquidación.
Eso es lo que dice el pliego, que era público, y bajo esas condiciones se presentaron los oferentes.

Por tanto, es más que obvio que no se pueden modificar esas condiciones simplemente porque queramos en esta Cámara modificar los criterios de ese concurso público.
Desde luego, el gobierno no apoya la modificación de ese concurso.

Muchísimas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

 

***Preguntes números 739/00, 740/00 i 741/00 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre l'examen MIR i sobre una formació postgrau per als llicenciats en medicina que els capacite per a exercir la medicina en el sistema públic, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Corresponen les preguntes 739, 740 i 741, formulades per la diputada Àngela Llinares i Llorca del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyora diputada, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, el problema dels xiquets que acaben la carrera de medicina i que.
.
.
en fi, és un problema.
Tants anys estudiant i després resulta que s'han de presentar a un examen, al MIR, per a intentar formar-se.
Si l'aproven, que no és tan fàcil, després d'estar tot un any, fan unes oposicions per a formar-se ­el súmmum ja.
I si l'aproven, estan tres anys ahí formant-se.
I ara resulta que es pretén un altre examen, una volta que hagen acabat això.
I de cap manera es pot exercir la medicina en un centre públic, sense que el MIR estiga aprovat i sense que la formació postgrau estiga acabada.

Això, nosaltres que li tenim afició al que passa *allende los Pirineos* ­jo mai diré el que passa a Europa, perquè pense que els primers europeus som nosaltres­, el que passa *allende los Pirineos*, m'agradaria que la conselleria contestara tota esta sèrie de preguntes que jo li he fet, però prenent-se l'interés com a propi.
O siga, nosaltres tenim tota una sèrie de competències, tenim una sèrie de competències sobre la universitat i sobretot tenim una sèrie de competències sobre les places reals en els hospitals de la Comunitat Valenciana.
I eixes places que poden ser ofertades, moltes més places que hem de crear perquè es precís.
.
.
La qualitat de vida comença primer pel menjar i després per la sanitat.
I llavors la sanitat ha d'anar perfeccionant-se cada dia.

Per això m'agradaria conèixer què és el que pensa i què és el que ha dir el senyor conseller sobre allò de la formació postgrau dels metges.
I que em contestara totes les preguntes que li he formulat, però dient-ho amb una visió de futur, amb una visió de compromís, intentant adquirir un compromís amb tots els nostres llicenciats en medicina que necessiten obrir-se camí en la vida.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula, l'honorable senyor conseller de Sanitat.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señora Llinares, me temo que aquí el campo de maniobra desde los gobiernos autonómicos es limitado.

Como usted conoce, la expedición del título de médico especialista es competencia de los ministerios de Sanidad y Consumo y Educación y Ciencia.
Dicha expedición está regulada básicamente por el Decreto 127/84, de 11 de enero, que en su artículo 1 establece cómo el título de medico especialista está expedido por el Ministerio de Educación, será obligatorio para utilizar de manera expresa la denominación de médico especialista, y para ejercer la profesión con este carácter y ocupar un puesto de trabajo en establecimientos o instituciones públicas o privadas.

Esto es lo que dice este decreto, que además, en su artículo 4.
1, establece que las especialidades relacionadas en el anexo de dicho decreto realizarán la formación de médico especialista como médico residente en centros y unidades docentes acreditadas para desarrollar estos programas.
Con este decreto se establece, con carácter general, el mecanismo de residencia en instituciones y centros sanitarios acreditados como sistema único para la formación y posterior obtención del título de médico especialista.

En paralelo, la entrada en vigor de la Directiva 86/457, refundida ulteriormente en la Directiva 93/16, establece la necesidad de una formación específica, fundamentalmente práctica, para el ejercicio de las funciones de médico general y obliga, por tanto, a los estados miembros a subordinar, a partir del 1 de enero de 1995, el ejercicio de las actividades de medicina general en los sistemas públicos de Seguridad Social a la disposición de diplomas, certificados o títulos que acrediten dicha práctica y que en España se asimilan al título de médico especialista en medicina familiar y comunitaria.

Por tanto, todo este *background* legislativo ha hecho necesario establecer un sistema de acceso a la formación especializada de medicina familiar y comunitaria de los licenciados en medicina a partir de la fecha señalada, viéndose condicionado su ejercicio profesional dentro del sistema público al previo cumplimiento de este requisito.

El Decreto 931/95 dicta normas en relación con la formación especializada en medicina familiar y comunitaria de los licenciados en medicina a partir del año 1995, estableciendo para estos, en su artículo 2.
1, una convocatoria específica de plazas en medicina familiar y comunitaria que se añade ­y es importante­ a la convocatoria general para médicos especialitas existente en cada momento.

Por tanto, en base anual se producen dos convocatorias: una para los médicos de familia que acaben en ese año y después una general para los médicos especialistas y de medicina comunitaria.

Para descongestionar el sistema, en relación a la formación de médicos especialistas, especialmente en los colectivos que se licenciaron antes del año 1995, se habilitó, además de todo lo expuesto para la especialidad en el caso de medicina familiar y comunitaria, un procedimiento excepcional de acceso al título de médico especialista mediante el Decreto 1497/99, que es lo que se ha venido o convenido en llamar decreto Mestos.

Con estos antecedentes, paso a contestarle sus preguntas, señoría.

Con respecto a las razones por las que no se aplica la normativa europea ­creo que aquí en la Comunidad Valenciana se refiere su señoría­ entendemos que dicha pregunta se refiere, evidentemente, a los médicos de medicina general.
Y en tal caso debo decirle que la normativa europea establece en las directivas que ya hemos citado, 86/457 y 93/16, que son adaptadas mediante el decreto 1739/98, que para desempeñar las plazas de medicina de familia en centros propios integrados o concertados es requisito imprescindible poseer el título de médico especialista en medicina familiar y comunitaria, o certificación acreditativa del ministerio para los que estuviesen licenciados antes del 1 de enero de 1995.
Por tanto, lo que estamos haciendo es aplicar la normativa europea en base a las directivas precitadas.
Si la pregunta se refiere al resto de especialidades, existe la obligatoriedad de encontrarse en posesión del título de médico especialista tanto en el ámbito público como en el privado, según el Decreto 127/84.

Su segunda pregunta, señoría, de las razones por las que un licenciado en medicina puede ejercer como médico en la privada y no puede hacerlo en la pública si no aprueba el Mir, le repito que la mera titulación de médico en medicina y cirugía no permite el ejercicio en la sanidad pública, debido a que reglamentariamente, para desempeñar las plazas de medicina de familia en centros propios integrados o concertados, es requisito poseer el título de especialista en medicina familiar y comunitaria para los licenciados en medicina a partir del 1 de enero del 95, o la certificación que he dicho antes a partir de esos cursos prácticos para los que hubiesen acabado su licenciatura con fecha anterior.

Finalmente, señora presidenta, señoría, su pregunta sobre la predisposición del Consell para establecer una formación postgrado a los licenciados posteriores al año 95, debo contestarle de nuevo que la expedición del título de médico especialista es una competencia de los dos ministerios que he citado, por una parte Sanidad y por otra Educación, según el decreto ya citado, no siendo competencias transferidas sino competencias exclusivas del estado.
Por tanto, señoría, en la Comunidad Valenciana estamos aplicando una normativa que es básica en el aspecto nacional y comunitaria en tanto que país miembro de la Unión Europea.

Muchísimas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En fi, això que per a poder exercir en la privada no cal el Mir i que per a poder exercir en la pública cal tindre el Mir perquè és la normativa, això ja ho sabem, senyor conseller.
Pareix mentida que vosté conteste això.
Sí que és de veres, això és el que hi ha.

Bé, des d'ací de la comunitat jo pense que vosté, la seua conselleria, sé que hi ha alguna cosa que pot fer, i és posar més places ­és allò que li he dit abans­, és posar més places en joc.
El camí que ha encetat, almenys allò que jo estic dient i allò que em dóna la sensació des del dia que estem ací, vosté està encetant el camí de la medicina privada, i en la medicina privada ni Mir ni res, o siga, això no ho necessita, un pot ser especialista d'allò que li done la gana sense haver fet ninguna especialitat.

Bé, allò que jo li propose des d'ací és que es comprometa a posar més places públiques sobre la taula, sobre la taula del ministeri, perquè en el moment que es convoquen els Mir.
.
.
, que els xiquets ja lluiten perquè esta formació postgrau siga de lliure accés, siga de qualitat i siga remunerada, ells ja lluiten per això i, en fi, en allò que puguem cal ajudar-los, perquè la veritat és que tenen raó.
I ja lluiten perquè en el barem de l'expedient es compten les assignatures troncals i obligatòries i no qualsevol assignatura.

Però allò que nosaltres sí que podem fer, o allò que vosté sí que pot fer des de la conselleria és prendre's.
.
.
no m'agradaria que s'ofenguera, però en fi, prendre's més seriosament allò de la sanitat pública, allò de les places en els hospitals, en els.
.
.
en els ambulatoris anava a dir, però ara es diuen els centres de atenció primària, i en els centres d'especialista.
Crear totes les necessàries i posar sobre la taula moltes més places, que són necessàries perquè en el País Valencià els metges acabats de llicenciar tingueren moltes possibilitats i, a còmput a nivell nacional, quan apareixen les places del Mir ací en el País Valencià en tingueren prou perquè els metges pogueren formar-se i a més amb seriositat en els diferents hospitals.

Ahí sí que es podria vosté preocupar de l'existència de places de formació en els ambulatoris, en els centres d'especialitats i en els hospitals.
Per ahí va més la petició que.
.
.
en fi, ja sabem que és una cosa a nivell nacional i que en això la conselleria té el poder que té, que és ben poquet, però per a oferir places sí que en té.
I per tant, eixa seria la petició que des d'ací li faríem.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

El senyor conseller té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señora Llinares.

Yo me creo profundamente la sanidad pública.
La prueba está en que cuando hace apenas mes y medio he tenido ocasión de una intervención quirúrgica bastante complicada, se ha realizado en el Hospital de La Fe, no se ha realizado en ningún hospital privado.
Y le puedo decir que en condiciones normales de cualquier ciudadano.

Pero fíjese usted, la espita de los Mir no la tenemos nosotros, desgraciadamente.
Si yo pudiese pedirme el número de profesionales por especialidades en función de las deficiencias o de las escaseces por especialidades que yo tengo en los hospitales, sería magnífico, pero no esto no está así, esto está más allá del control autonómico.
Que usted quiera decir que se propugne una modificación de ese estatus legislativo, yo le diré que de acuerdo, que apoyemos todos en el Congreso de los Diputados en Madrid la modificación de este sistema, con lo cual, evidentemente, yo me pondría seguramente con usted al frente de esa manifestación.

Si usted en lo que me está hablando por oferta pública a lo que se refiere es a oferta pública de empleo le diré que también estamos en eso.
En el mes de enero, a principios de enero, se llegó a un acuerdo con los sindicatos sobre oferta pública de empleo, pero vuelvo a repetir, eso es para abandonar la precarización del empleo, pero no para que no existan esos empleos que, de una manera provisional o interina, están trabajando ya en la administración pública.

Por tanto, en lo esencial estoy de acuerdo con usted.
Lamentablemente, la legislación es una legislación básica y además amparada por directivas comunitarias que tenemos que cumplir, y eso es lo que estamos haciendo.

Muchísimas gracias.
Gracias.

 

 

***Preguntes números 792/00,79636 i 794/00 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre el centre de salut de Sant Miguel de les Salines i sobre la plaça de pediatria del centre de salut de Sant Miquel de les Salines, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Corresponen les preguntes número 792, 793 i 794, al conseller de Sanitat, formulades per la il·lustre diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyora Llinares, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Voy a hacer mi intervención en castellano, porque, en fin, se trata del pueblo de San Miguel de Salinas, y mis compañeros de allí, mis compañeras, me piden que la intervención sea en castellano.

Señor conseller.
Este es uno de los granos que usted a veces tiene en la sanidad.

En el centro de salud de San Miguel de Salinas el 1 de julio de 1996 ustedes firmaron un contrato a un pediatra.
Digo un pediatra.
.
.
Firmaron un contrato a un médico.
La plaza era de pediatra.
Este señor no estaba en la bolsa, no estaba.
En la bolsa que está en vigor desde el 94 este señor no estaba.
A tres personas que sí que estaban en la bolsa, el mismo día se les dio sustituciones por vacaciones y a él se le concedió una vacante.
No es pediatra, licenciado en medicina pero no es pediatra.

En San Miguel de Salinas tienen un grave problema con este médico.
Hay la tira de reclamaciones de diagnósticos, y no solamente de reclamaciones de diagnósticos de niños sino también de reclamaciones de diagnósticos y del tratamiento cuando hace guardias, reclamaciones sobre diagnósticos, reclamaciones sobre el trato a los pacientes.
Existe en estos momentos un escrito firmado por los vecinos y que ha sido presentado en el ayuntamiento en que se solicita que la plaza de pediatría sea ocupada por un médico pediatra, y solicitan que, mientras tanto, se haga cargo de esta plaza otro profesional que, con un eufemismo, dicen que tenga más experiencia, y que además esté en la bolsa.

Nuestra pregunta es sobre qué es lo que sabe usted sobre la actuación de este médico que ocupa la plaza de un pediatra y qué es lo que piensa hacer usted, si piensa escuchar el clamor de los vecinos de San Miguel de Salinas y tomar algún tipo de determinación al respecto.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Honestamente, señora Llinares, no soy consciente de ese clamor, y me he informado bastante bien de cuál era la casuística que estuviese planteándose en San Miguel de Salinas en estos momentos.
La información que se tiene en la conselleria es de todo lo contrario, es decir, que es un profesional que goza de enorme prestigio y, entre la ciudadanía, de una alta valoración y aprecio personal.
Por tanto, seguramente no sé si estamos hablando del mismo pueblo, pero desde luego la información que tiene la conselleria es que las cosas funcionan razonablemente bien, si bien es cierto, como usted indica, que no es un pediatra, porque en el momento de la adjudicación no hay bolsa de pediatras.
Y la bolsa de pediatras, desgraciadamente, no existe, porque existe carencia de profesionales en esa situación laboral de espera en el ingreso, aunque sea provisional, en el sistema público.

¿Y qué es lo que ha hecho la conselleria?
Como no existían pediatras, puso en su lugar a un profesional que tiene una amplia experiencia y que es un profesional de medicina general, que lo permitía la legislación presente y en concreto el Decreto 2065/74, de 30 de mayo, que autoriza a los médicos generales a prestar asistencia a la población infantil en las zonas médicas en las que no existen médicos especialistas en pediatría.
Por tanto, esta legislación está en vigor.
Ha de quedar muy claro que el que no exista este especialista y que esté un médico general prestando ese servicio no es óbice para que la atención al paciente siempre prime sobre cualquier otra circunstancia, por lo que ante un problema clínico de rango superior, tanto si es pediatra como si no lo hay, el paciente es derivado de forma inmediata al hospital del área, ingresando en él por vía de urgencia.

Bien, esta es la circunstancia, por tanto, señoría.
Con independencia de que cuando exista esa bolsa sea reintegrado un especialista, la situación en estos momentos no es crítica, es una situación normal.
Y vuelvo a repetirle, la información que tenemos en la conselleria es que este es un profesional que tiene.
.
.
Mire usted, es difícil de creer que un profesional aguante cuatro años en un pueblo siendo despreciado y denostado por la población y con ese clamor.
Eso, efectivamente, en las democracias no existe, porque existen procedimientos de protestas, de manifestaciones.
Con todos los respetos, este profesional hubiese durado menos que un pastel en la puerta de un colegio.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Llinares, té la paraula per a rèplica.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Van a empezar enseguida, señor conseller, van a empezar.

Mire, señor conseller, ese señor es un enchufado, que alguien enchufó, y lo enchufó el día 1 de julio de 1996.
No estaba en la bolsa.
En la bolsa había tres personas, tres médicos por lo menos, a los cuales se les dio sustituciones de vacaciones, y a él se le dio una vacante.
¡Ni bolsa, ni nada!
El señor éste venía de Murcia.
¡Y no se sabe muy bien cómo!
Había dejado ya de cobrar el paro, que estaba en el paro.
El paro ya se le había acabado.
Y, entonces, le hacen el contrato.
Hay otros médicos que sí que están en la bolsa.
Él no está en la bolsa.

¿Le leo, señor conseller, el escrito del Colegio?
¿Se lo leo?
El día 18 de noviembre de 1999, el alumno fulano de tal sufrió una caída en el patio del centro al tropezar fortuitamente con un compañero; como consecuencia de la misma sufrió un fuerte golpe en la cadera que le impedía moverse ni mantenerse en pie.
¿Se lo leo?
Firmado por el director del centro.

¿Le leo las firmas que existen contra este señor?
Pero, ¿quién le informa, señor conseller?
¿Quién le informa?
¿Cómo le doran tanto la píldora?
¿Qué caramelitos le dan, señor conseller?
¿Qué información le dan?

La semana pasada, en una discusión que tuvimos, también la información era de cualquier manera.
No tenía mucho que ver la información que usted dio aquí con la información que después existía.
Pero, la de hoy, de ninguna manera.

En estos momentos, señor conseller, se está sensibilzando el pueblo.
Piensan que ya está bien, que de tomaduras del pelo ya está bien, que si alguien quiere enchufar a este señor y mantenerlo allí, que lo mantenga en su casa, y que lo alimente en su casa, y que cure a los de su familia, pero que a la gente del pueblo que la dejen estar.

Intervenga, señor conseller, porque no es preciso que sobre sus espaldas caiga todo lo que funciona mal en la sanidad.
No es preciso.
Pero, para que esas cosas no le ocurran a usted es preciso que intervengan y quien lo haga mal, pues, abra un expediente, y si el expediente da que se tiene que ir a la calle, que se vaya a la calle.
Y si en su momento este señor fue enchufado y no tenía porqué, porque no estaba en la bolsa de trabajo, que se vaya a la calle, y que entre el que estaba en la bolsa de trabajo, que en una democracia las bolsas de trabajo sirven para algo.
Actúe, señor conseller, en el pueblo de Salinas o el pueblo de Salinas le dará algún disgusto.
Suya es la actuación, suya es la palabra.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora diputada, tomo nota de la advertencia­amenaza­consejo­no sé cómo calificarla.
Tomo nota.

Mire usted, yo francamente no sé ahora, en estos momentos no sé cuándo es el clamor, si del 96 al 2000, o, a partir del año 2000, porque usted parece ser que estaba diciendo o prefigurando que allí había habido una protesta con firmas y ahora dice que es a partir de ahora cuando se puede armar una auténtica.
.
.

Mire usted, usted ha hecho un magnífico discurso, seguramente con una intencionalidad, focalizando en una base electoral determinada que yo respeto, pero vuelvo a reiterar lo que he dicho antes.
La información que tiene la conselleria es que es un magnífico profesional, pero, vuelvo a repetir, eso no consolida ni hace estructural una posición laboral.
En el momento exista un pediatra en la bolsa usted me lo dice a mí, y, en ese momento, lo cambiamos, si a usted le parece.

Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 924/00, 925/00, 926/00 i 927/00 al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre el contracte de l'empresa MV Asesores amb l'hospital universitari La Fe, que formula el diputat José Camarasa Albertos del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 36).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Preguntes números 924, 925, 926 i 927, formulades a l'Honorable Conseller de Sanitat per l'il.
lustre diputat senyor Camarasa.

Té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Buenas tardes.
Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, mire, en mi grupo desde hace algún tiempo tenemos interés en conocer qué cantidad, para qué, por qué importe, con qué proveedores se están negociando los contratos menores de las distintas consellerias de la Generalitat Valenciana.
Hasta ahora, hay que decirlo, sin éxito.
Pedíamos una relación, que el gobierno podía haber enviado en 10, 12 folios, pero nos dicen que vayamos y digamos concretamente qué contrato menor queremos ver.
Yo pienso, pero es una interpretación muy personal, que es una obstrucción a la labor parlamentaria.
Ustedes en su criterio pueden decir que digamos qué, cuándo y dónde y que nos lo facilitan.

Desde luego, concretamente, lo que a la parte de sanidad hace referencia acepto gustoso la invitación y le anuncio que próximamente visitaré esa conselleria donde tendré ­me imagino­ los documentos a mi disposición.

Pero, más concretamente.
Mire, conseller, el pasado día 23 de febrero un medio de comunicación de esta ciudad hacía referencia a un contrato menor que habría formalizado el hospital La Fe para una cuestión que a mí me parecía un tanto sicodélica, por utilizar una expresión.
.
.
­ permítanme esa expresión­ que era la creación de una unidad de solidaridad y cooperación al desarrollo.
Para entendernos, todos ustedes lo saben, señorías, una ONG.
Bueno, y yo me planteaba y decía: una ONG en un hospital, constituida, con personal, con medios, con estructuras.
.
.
No tenía conocimiento de que eso existiese en el resto del estado español.
No me consta.
No digo que no exista, digo que no me consta.
Pero, menos me constaba que hacer un estudio sobre eso hubiese supuesto un desembolso de 1.
628.
000 pesetas a una empresa que decían ustedes que se había contratado en un pueblo de la serranía de Madrid.
Bueno, se habían pedido dos presupuestos a dos empresas y las dos empresas de los 20, 30, 40.
000 pueblos que hay en España estaban en la misma localidad de la serranía de Madrid.
Podía ser una coincidencia.
La estadística tiene esas cosas.

Entrando ya más concretamente en el tema, señor conseller, y con permiso de la presidenta, quería decir que quería una contestación, si fuese, de las cuatro, porque del conocimiento que tenemos de ese contrato, conseller, por lo menos a mi grupo le da la impresión que, haciéndole un favor, ha sido hecho una mala noche en una mala posada.
¿Sabe usted?
No quiero ir a más en esta primera intervención.
Supongo que con los datos que usted ahora me dará podrá convencerme.
Estoy muy receptivo.
Y, entonces, quisiera saber qué conclusiones establece el informe, qué decisiones ha tomado su conselleria para establecer esa unidad de cooperación al desarrollo; quería saber también si no se podía haber hecho con los medios que hay en el hospital, en la conselleria y en la propia Generalitat, y, la última, conseller, preguntarle­prácticamente era la misma­ preguntarle a usted si creía necesaria la contratación externa de estos servicios de asesoramiento, prescindiendo de esos servicios, y si usted lo consideraba una práctica normal.

¿Por qué le decía todo eso?
Porque, mire, alguna información sobre ese trabajo he podido conocer.
Porque, claro, como hace tanto tiempo que hicimos estas preguntas, pues, hemos tenido oportunidad de que su conselleria nos remitiese parte o la totalidad de ese trabajo.

Bueno, pues, conseller, es su turno y con mucho gusto atiendo la información que nos pueda dar sobre los extremos que he tenido el honor de formularle.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Per a donar resposta, té la paraula l'Honorable Senyor Conseller de Sanitat.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Camarasa.

Con fecha 18 de mayo del pasado año se dictó por parte del hospital de La Fe la resolución de adjudicación del contrato de consultoría y asistencia técnica a la empresa MV Asesores para la realización del estudio que usted menciona.
En noviembre del mismo año la empresa consultora entregó al hospital dicho informe.

En primer lugar, y respecto a su primera cuestión sobre conclusiones o recomendaciones que el informe establece, decirle que éstas se centran en el porqué de la creación de esa unidad de solidaridad, realmente darle consistencia a esa decisión, y en cómo organizar, no solamente los elementos de esa unidad, sino también la logística que, eventualmente, procedería a la distribución de esos equipos o de esos bienes que quedaban obsoletos o que se consideraban reutilizables en otros países con otro nivel de desarrollo.

Usted conoce, señoría, que cualquier hospital está sometido a un proceso de modernización, y ahí existe una obsolescencia, y que, como se desprende del propio informe, era necesaria la renovación de parte de dicho material, de dicho equipo, por la vejez del mismo o por la obsolescencia.

Por este motivo se revela en el informe que es necesario crear un cauce de salida de ese material que por las razones citadas debería ser retirado del hospital, siempre que el proceso de retirada y distribución se ajustase a la ley estatal y a la ley autonómica.
No cabe duda que este material podía ser utilizado en sociedades menos avanzadas e instituciones benéficas y sin ánimo de lucro.

En primer lugar, destaca el informe que sería necesaria la creación de dos comisiones para el buen desarrollo del funcionamiento de la unidad de solidaridad.
Por una parte, una comisión técnica de clasificación, la cual debería ser gestionada fundamentalmente por personal técnico del hospital junto con la parte jurídica e interventora.
Dicha comisión tendría como finalidad decidir el destino del mobiliario y del aparataje.
De esta forma, se canalizaría todo el material deteriorado o fuera de uso mediante una clasificación del mismo, reutilizable en depósito o chatarra.
En resumen, se trataría de calificar el material no servible y establecer nuevos procedimientos para su gestión.

De otro lado, se crearía la comisión de distribución para la solidaridad que sería competente para adjudicar los bienes previamente calificados, establecer las prioridades determinando en cada caso a qué organización no gubernamental o institución.
.
.
Por tanto, no se está creando una ONG, lo que se está haciendo es un órgano que va a tener una relación con las ONG, como cualquier institución caritativa, de suerte que se pueda entregar ese material que en ese triple criterio se haya calificado y verificar el control posterior del material y de su correcta utilización por parte del adjudicatario.
El informe, además, hace hincapié en el hecho del funcionamiento de la unidad siempre desde la normativa legal, que por economías de tiempo omito, pero que si su señoría tiene el gusto se lo diré en mi turno de réplica.

Explicadas, señora presidenta, señor diputado, las recomendaciones del informe de forma sumaria, paso a contestarle a la siguiente pregunta sobre decisiones del hospital para desarrollar dicha unidad.
La dirección del hospital ha trasladado el proyecto sobre la unidad a la Conselleria de Sanidad, concretamente a la Dirección general para la prestación asistencial, para aprobación e impulso y su puesta en marcha.
Y quiero adelantar que por parte de la conselleria el proyecto va a merecer el máximo apoyo, lo está mereciendo y que va a ser aplicado siguiendo las recomendaciones, en cuanto a los comités, en cuanto a los criterios técnicos de clasificación.

Y respecto a su tercera cuestión, sobre si se considera que es una práctica normal de un hospital constituir un organigrama, una unidad de cooperación al desarrollo, esto no es crear una unidad, un injerto nuevo, es decir, es reutilizar verdaderamente recursos ya existentes.

Nosotros, como objetivo dentro del hospital de La Fe, nos marcamos la implantación de un proceso de mejora continua o de calidad total como base para buscar la excedencia en cada una de nuestras áreas.
Y para ello estamos utilizando el modelo de la fundación europea para la calidad de gestión que ­no es ocioso lo que estoy diciendo, señoría­ en su artículo 8 dice ese modelo EFQM, dice que: "Es necesario ir acercando el hospital a la sociedad a la cual presta los servicios, incluso a través de esa distribución de bienes que eventualmente no son de utilización".

Por tanto, el hospital de La Fe pretende, con la implantación de esta unidad, poner en marcha una estructura a nivel interna, que ya existe, es reclasificarla, para que puedan vehicularse estos objetivos y estos equipos de electromedicina hacia las ONG u otras instituciones sin ánimo de lucro a las que pudieran prestar un servicio todos estos.

Finalmente, respecto a su pregunta de si creemos que es necesaria la contratación externa y tal, bueno, esto es un tema en el que usted puede mantener un criterio distinto.
Nosotros hemos creído que el coste, que era un coste de 1.
600.
000 pesetas, nada desdeñable, nos garantizaba la objetividad en la aplicación de un mecanismo en donde necesariamente iba a haber una distribución, donaciones, una distribución gratuita de bienes con un precio nominal, un precio de salida altamente elevado, y, aunque el valor residual contable fuese mínimo, sí tenían un valor alto en cuanto a la reutilización, vuelvo a repetir, en esas sociedades menos desarrolladas.
Y nos pareció que era mucho mejor seguir las instrucciones de una empresa, un tercero, que desde la objetividad y desde la imparcialidad podía hacernos este tipo de recomendaciones.
Ese fue el objetivo y por eso lo hicimos.

Muchísimas gracias, señora presidenta.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor conseller, yo estoy de acuerdo en que determinados encargos se tengan que hacer a empresas externas.
No todos, pero creo que hay algunos donde evidentemente nos pueden marcar un camino que pueda ser aprovechado por las instituciones.
Desde ese punto de vista, nada que objetar a lo que ha dicho.
Pero mire, le voy a decir una cosa, y esto se lo digo mirándole a los ojos y sabiendo que usted me va a entender bien, directo.

Este informe, señor conseller, este informe ha consistido en levantarse ­en el argot­ 1.
628.
000 pesetas.
Este informe, tengo la absoluta convicción de que se ha hecho escasas horas antes de mandárselo a usted.
Y le diré por qué.
Y le diré por qué.
Y digo levantarse, porque no quiero utilizar otros términos, que cualesquiera de sus señorías si leen este informe no tendrían más remedio que estar absolutamente de acuerdo conmigo

Hablaba usted de excelencia en la gestión; nada que objetarle.
Pero, mire usted, es que la excelencia en la gestión y las recomendaciones se compadecen poco con que una de las recomendaciones del informe diga anexo tres, número de expediente, a cumplimentar por los servicios centrales del Insalud, y bajo ponga Valencia.

Mire usted, la excelencia, en el año 2000, poco tiene que ver con la excelencia del año 1988.
Primera parte.
¿Sabe lo que le digo?
Que esto es un documento de enajenación, que usted conoce muy bien por su profesión anterior y la actual, que se ha tenido que meter ante la necesidad de tener que enviarle a usted un documento porque se ha pedido.
Un documento en que se confiaba que nadie iba a pedir, porque como es un contrato menor, no lleva fiscalización previa.
Y de esto, conseller, en La Fe al menos, y no descarto que en otros hospitales, los hay a cientos.
Y se lo digo mirándole a los ojos, y para que usted tome decisiones en ese hospital, y con mucho gusto le ofrezco mi colaboración para decirle cómo veo ese punto de vista.

Mire usted, Insalud, Valencia, 1988.
Y usted tiene ese informe, su gabinete también, lo que pasa es que seguramente se le habrá ido.
.
.
Está en letra pequeñita.
Y claro, un informe que tiene siete folios, el resto es la legislación aplicable, la legislación de patrimonio del estado, la legislación de patrimonio de la conselleria, y cosas tan evidentes como mezclar en solidaridad el tema de venta y enajenación a cambio de nuevas compras.
Mire usted, eso no es solidaridad, eso es chapuza, chanchulleo y ganas de justificar 1.
628.
000 pesetas que algunas personas se han levantado de ese hospital.

Y usted, si lo lee esta noche, si tiene tiempo, y si sus múltiples ocupaciones se lo dejan, verá usted en la intimidad de su pensamiento que está de acuerdo conmigo.
Está absolutamente de acuerdo.
¿Pero cómo se puede decir aquí que se ha presentado un trabajo novedoso presentando formularios del Insalud, conseller?
Esto es el Servicio Valenciano de Salud.
Esto es la Conselleria de Sanidad.
Lo tiene usted aquí, no crea que se lo mando por mensajero, lo tiene usted aquí a su disposición.
Y luego ya me dirá usted, que conocen supuestamente a los que han hecho este encargo, cuando hablan de que habrá que contratar mozos.
Usted sabe que no puede contratar mozos, y aquí se habla de mozos.
Y se habla de administrativos, y de líneas telefónicas, y de personal.
Quien ha hecho esto, conseller, ha cogido, ya digo, la primera información que tenía porque tenía que enviarle a usted esta información.
Así de claro.
Esto es grave, no tanto por la cantidad sino por el hecho.

Y el hecho se repite, y hay dos personas que están abusando sistemáticamente de los contratos menores en ese hospital.
Ya digo, en ese porque alguna información tengo, y en alguna ocasión tendré que venir usted a responder por cuestiones que son responsabilidad política suya, pero que no las hace usted directamente.
Esto, conseller, y se lo digo muy seriamente, no quiero hacer más demagogia, esto es de una gravedad extrema, porque se está produciendo sistemática y reiteradamente, y porque está produciendo un expolio de las cuentas de la Generalitat Valenciana que son las cuentas de todos los valencianos.
Y no le digo.
.
.
No me estoy inventando nada, aquí está el documento que usted ha tenido la amabilidad de mandar a este grupo.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Camarasa.

Yo, evidentemente, siempre voy a aceptar la colaboración de su grupo, y la he pedido desde esa tribuna, aunque no siempre.
.
.
o algunas veces he tenido respuestas más refractarias de la acogida que usted está dando y el ofrecimiento que usted está dando en esta tarde.
Yo desconozco la versión del documento que usted tiene de ese informe.
No sé, no sé si es un resumen ejecutivo en donde puede haber, efectivamente, algún tipo de error, que se confunda y se ponga Insalud ­que en ocasiones ocurre­ que sea un error de transcripción del original o lo que sea.

Pero lo que no me cabe duda es que la utilidad de ese trabajo, en tanto y en cuanto que existe un plan decidido de implantación con un cronograma que le puedo facilitar también y con una serie de tareas a desarrollar, eso es incuestionable.
Y que esa unidad de solidaridad va a estar funcionando en La Fe de forma inmediata.
Y que yo tendré mucho gusto de venir a esta Cámara a explicarle los resultados de los primeros envíos de qué forma se están realizando, porque con ese objetivo y desde ese fundamento de objetividad fue creada esta unidad en función a unas recomendaciones que nos hizo una empresa, que se consideró la mejor en aquel momento, para su contratación.
En cualquier caso, agradezco su ofrecimiento y desde luego haré uso de él.

Muchísimas gracias.

 

***Preguntes números 907/00, 908/00, 909/00 i 910/00 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez, sobre el conreu del nesprer a la Marina Baixa, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 36).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Corresponen les preguntes número 907, 908, 909 i 912 a l'honorable consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, sobre el conreu del nesprer a la Marina Baixa, que formula el diputat senyor Pérez Grau.

 

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

Com vosté coneix ja, perquè em consta que ha visitat la zona, el cultiu del nesprer a la Marina Baixa, sobretot a Callosa d'En Sarrià, és una cosa absolutament fonamental.
Fa uns anys no era molt important el desviar part de la fruita a la indústria perquè, donat que era la primera fruita que apareixia a la primavera, tenia tot el mercat cobert i es venia tota.
Però ara les mutacions d'altres fruites han fet que s'avancen, i que l'albercoc, la bresquilla o la nectarina competisquen en el nespre, perquè aporten el 60% de la seua producció de forma col·lateral en el temps.
Això fa que en estos moments siga molt important el tindre algun tipus d'ajuda per a la desviació a la indústria, tenint en compte que les altres fruites el tenen i en no tenir-lo el nesprer, doncs actua en inferioritat de condicions.
Donat que és un model de gestió el que hi ha entorn al nespre, perquè com vosté sap es controla per part dels agricultors tot el procés, en el camp, des del reg, la poda, l'adobament, el tractament a després en el magatzem el control de qualitat, l'encaixat, l'embalatge, en fi, tot; creiem que és molt important que des de la conselleria es faça el que es puga per a què esta fruita poguera introduir-se en l'OCM per a tindre algun tipus d'ajuda; sobretot en el tema de derivació a la indústria, donat que no sols és per a derivar aquella fruita que no té el calibre adequat, sinó que també, com és una fruita que dura molt poc en el temps.
Aproximadament un mes, com vosté coneix, és molt important invertir en els derivats per a què la fruita estiga present durant tot l'any en la casa dels consumidors.

Per una altra banda, també tenim que, donat que la producció és molt costosa, quan es fan els derivats ixen a un preu no competitiu.
El suc de nespre o l'almívar de nespre no és competitiu en els seus rivals, donat el cost de producció tan important que té el nesprer, donat que com és una fruita molt delicada no pot aguantar el suport d'un tren d'emmagatzematge i recol·lecció, s'ha de fer tot de forma manual.
Per tant, ho creiem absolutament necessari i així ho creuen els llauradors de la meua comarca.

Per una altra banda també no existeix una assegurança específica que contemple la pedregada, el vent i la pluja, perquè Enesa, que és l'asseguradora que tenim habitual, l'Agroseguro, no contempla eixa especificació.
En conseqüència entenem que estan actuant en inferioritat de condicions els llauradors de la Marina Baixa, sobretot en les zones d'Altea, Polop o Callosa d'En Sarrià.
I per totes estes raons que li he comentat li formule les següents preguntes.

¿Considera la senyora consellera justa la reivindicació de sol·licitar per al nesprer destinat a la indústria, una ajuda per quilo a l'igual que gaudeixen altres fruites competidores de mercat?
¿Té previst la senyora consellera fer les gestions corresponents i que els agricultors lligats a aquest cultiu puguen gaudir de l'esmentada ajuda?
¿Considera la senyora consellera justa la reivindicació de sol·licitar per al nesprer una assegurança específica?
I ¿té previst la senyora consellera fer les gestions corresponents i que els agricultors lligats a aquest cultiu puguen gaudir de l'esmentada assegurança?

A l'espera d'escoltar la vostra resposta, res més.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Grau.

Te la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat.

Com bé indica vosté i ha dit, el cultiu del nespre té una gran importància econòmica i social en esta zona, i a Callosa d'En Sarrià i a totes les altres poblacions de la comarca.
I que sobretot és una agricultura altament competitiva, com ha dit, basada en esta fruita.
I a més sobretot que els llauradors també estan, que és important, associats en la cooperativa que s'encarrega d'una forma molt adequada de la comercialització d'esta fruita que es destina fonamentalment a l'exportació, sobretot a Itàlia i a França, que a més és un producte emparat baix la denominació d'origen, i que té un consell regulador que garanteix i treballa bé, garanteix l'origen d'esta fruita com a eixe sinònim de qualitat.

Quant a la conselleria d'Agricultura col·labora, com vosté molt bé sap, en este sector tant en les ajudes al funcionament del consell regulador de la denominació d'origen, en esdeveniments puntuals que han realitzat des d'allí, com la recent celebració del Primer dia del nespre, que va contar amb l'ajuda d'esta conselleria, campanyes publicitàries que també han començat i presentaren també recentment, i altra sèrie d'actuacions destinades a promocionar el consum d'este producte i també en altres casos altres fruites.

En este sentit, pel que vosté formula, ja en l'any passat com diu en les seues preguntes en la introducció, es va destinar aproximadament dos milions de quilos a la indústria, que efectivament no es varen poder acollir a cap tipus de, a les ajudes que existixen per a la industrialització de fruites i hortalisses, que contempla el reglament de la Comunitat Europea 2000.
201 del 96, que establix eixes ajudes de l'OCM el sector per als productes transformats a base de fruites i hortalisses.

Però també he de dir-li que les ajudes per a la transformació no sols estan excloses per al nespre, que indubtablement és injust, sinó que estan exclusivament contemplades per a tres o quatre aproximadament fruites.
Igual que el nespre n'hi ha moltes altres excloses, el que evidentment crea eixa situació com vosté diu de greuge comparatiu.
I creiem, efectivament, des de la conselleria que és una reivindicació justa, i que seria també just que reberen o tingueren opció a rebre este tipus d'ajudes.

Coneixem perfectament eixa circumstància, i bo, este és un treball que no és exclusiu de la conselleria, sinó que estem parlant d'una possible modificació de, diguem, dels productes que tenen ajuda dins d'una OCM.
I que s'està treballant en este tema i que dins de no sols de la Comunitat Valenciana, sinó que dins de l'estat s'haurà d'incloure esta i altres produccions, per a en un moment en el qual està a punt de tindre també una reflexió i un anàlisi de l'aplicació concreta de l'OCM de fruites i hortalisses.
Llavors quant a què és just i que molts altres productes també estiguen ací, però que dins de l'àmbit de les nostres competències s'està actuant perquè entenem que és necessari, efectivament per a donar eixida a un producte de molta qualitat, que a més, transformat també té una gran qualitat i possibilitats importants de competir en els mercats.

Respecte a l'assegurança, en l'actualitat el cultiu del nespre està inclòs en el règim de tarifa general de l'assegurança agrària que cobreix el risc de pedra.
I el que vol el sector en este moment, i ja fa algun temps, és cobrir el risc dels danys per vent, per l'aire.
I donat este interés i esta demanda també necessària, la comissió territorial, presidida pel director general de Producció Agrària de la conselleria, ha encarregat, ha format un grup de treball per a l'estudi de la viabilitat d'esta assegurança dels danys per vent per al nespre.
Un estudi que està en una fase d'elaboració i a la vista dels resultats es prendran, per Agroseguro o per Enesa, les decisions que nosaltres evidentment açò no pot ser com vosté sap, una petició sols, una demanda sense justificar, sinó que este estudi és necessari, participen totes les parts per a convéncer, d'alguna forma, justificar-ho tècnicament que és necessari.
I en este sentit i en general i respecte al cultiu del nespre, i satisfets crec que tots, vosté i tots de com s'està fent en esta comarca, de les grans possibilitats que tenen i estan aprofitant, des de la conselleria estem sempre disposats a escoltar totes eixes suggerències, idees i necessitats del propi sector i des dels propis diputats per a estudiar-lo amb el major interés i objectivitat i dins el marc de les competències, i en aquelles que no siguen traslladar-lo enèrgicament a altres instàncies, treballar sobretot per a mantindre eixe futur, eixa agricultura, que és a més el sustent econòmic i la base social d'esta comarca.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, crec que el que ha fet és desplegar unes bones intencions, però en cap moment li he sentit que es va fer un escrit sol·licitant que en la pròxima reforma de l'OCM, com es va fer en la de 1999, que primer hi havia un llistat de fruites en 1996, en el 1999 es va fer una reforma i es van incloure altres.
Açò és el que voldria que vosté diguera: "anem a sol·licitar que en la pròxima reforma el nesprer estiga allí col·locat".

En estos moments i en esta campanya, a pesar d'allò bé que ho fan, que ho fan molt bé, ha ocorregut que el nesprer ha vingut molt tard, és molt tardà enguany.
I ocorre el següent, per a la seua informació, que crec que la té: probablement, la pròxima setmana desaparega la fruita ja dels hipermercats, perquè no compensa la venda el lloc que ocupa a l'hora de col·locar-la en els aparadors dels supermercats importants.
Això ja ha sigut comunicat a les cooperatives.
Això vol dir que més que altres anys va haver de ser derivada a la indústria una quantitat de fruita que altres anys no es preveïa, ja no els dos milions que vosté ha comentat i que efectivament era així d'anys anteriors, sinó que anem a superar amplament eixa xifra.

El que demanen els llauradors és molt clar: és una ajuda entre 15 ó 20 pessetes per quilo, que és inferior a la que té la seua fruita competidora, que és la bresquilla, perquè és la que apareix al costat en el magatzem quan està ficada en almívar, per exemple.
Aleshores, això és el que volen.
I el que jo crec que esperen de vosté i del govern valencià és que es faça eixa sol·licitud concreta a la ministra d'Agricultura dient-li concretament: "volem que en la pròxima reforma de l'OCM aparega el nesprer.

I allí es pensa que això no es fa perquè afecta a un nucli molt reduït de xicotets agricultors.
I, clar, no hi ha una forta empresa industrialitzadora, com puga tindre la bresquilla en la part de Múrcia, i per això és pel que no s'aconsegueix.
Almenys això és el que ells creuen.
I, aleshores, igual que li ho han dit a vosté quan va visitar Callosa, m'ho han dit a mi perquè ho diguera ací també.
I jo crec que això és el que s'ha de fer.

I respecte al tema de l'assegurança dir-li que ells creuen que ja han fet tots els estudis que cal fer i, és més, que els han enviat.
I que els han enviat on correspon i que els han pagat ells.
Almenys eixa és la idea que ells tenen, els agricultors.

Per tant, ja no es tracta de parlar més d'estudis sinó de dir concret i de forma textual "va a incloure's una assegurança específica del nesprer cada any ­per exemple l'any que ve o l'altre­ i tindrà estos condicionats i s'haurà de pagar açò o s'haurà de pagar allò".
D'una forma concreta, perquè si no el que hem dit, el que ha dit vosté, el que he dit jo, i que supose que diríem tots els que estem ací, perquè estem molt contents de poder-lo dir, és que ho fan molt bé, que volem que seguisquen fent-lo bé, que és tot meravellós, però no ens plantegem què passa si comencen a haver problemes allí, com per exemple imagine's vosté que comença la gent a tallar els nesprers, cosa que ja s'ha donat en alguns llocs, en llocs de costa.
El que apareixen després sap el que són?
Habitualment urbanitzacions.
D'alguna manera eixos nesprers que estan fent-se prop de les muntanyes, fent nous bancals i tot això, estan fent els llauradors allí unes funcions de guardians mediambientals entre altres coses.
Crec que no hem de permetre'ns a la Marina Baixa que desaparesca este tipus de pulmó.

Per tant, insistisc, senyora consellera, i sé que ho farà així, diga una data concreta per a sol·licitar la inclusió de nesprer en l'OCM de fruites.
Una data concreta.
I una data concreta de quan hi haurà una assegurança específica a disposició de tots els agricultors.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Pérez Grau.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, jo crec que els problemes estos no es resolen dient "li envie un escrit al ministre", que és molt fàcil escriure una carta i firmar-la.
I a més si això dóna satisfacció, que no crec que done satisfacció exclusivament, sinó els resultats.

Està clar que cal incloure ajudes per a la industrialització no sols dels nesprer sinó d'altres produccions de la Comunitat Valenciana tinguen l'extensió i ocupen el número que ocupen, quan a més compleixen unes altres funcions socials.
I amb això s'està treballant entre totes les comunitats autònomes per tal que l'Estat tinga una anàlisi de què és el que volem o què és el que hem trobat a faltar i quines deficiències i quines carències té l'OCM i quines carències ha demostrat en la seua aplicació en este temps.

I, en este sentit, jo li puc dir que nosaltres sí que estem treballant per tal que s'incloga.
Però, bo, si es tracta de dir li envie una carta al ministre o ni li l'envie, bé, li la envie, li dic la data i ja està.
Eixe no és el tema.
El tema és treballar-ho i que l'Estat ho demane i que després tinguem tots la capacitat de convéncer a tots els altres països i a les institucions europees de què s'han de donar també ajudes als nesprer.
Que aquí és on està realment el gran problema, no dins l'Estat, dins la Comunitat Valenciana ni de les autoritats d'ací, sinó que és eixe el treball que s'està fent, que no és fàcil, que no es poden marcar dates, perquè ni tan sols se sap com anirà el document de reflexió que s'està fent a Brussel·les a estos nivells, i que això també es treballa a altres nivells en els corredors, amb els funcionaris, perquè això ho arrepleguen.
Eixe és un tema que compartim, però que no depén exclusivament ni d'este govern, ni possiblement al cent per cent del d'Espanya.

Quant al tema de l'assegurança és una cosa pareguda, no exactament.
S'estan fent els estudis perquè està acabant-se l'estudi, però jo no és perquè haguem de fer un estudi per passar el temps allí en la comissió d'assegurances, evidentment, si no perquè vosté sap molt bé, i tot el sector sap molt bé, que cada volta que s'ha aconseguit incloure algun dany per a qualsevol producció agrària dins la cobertura de l'assegurança ha costat moltíssim temps i convéncer moltíssim de la seua viabilitat i després, clar, per a d'ells de la seua rendibilitat pels que estan en Enesa i Agro Seguro.
I el que s'intenta és traslladar açò amb la major convicció i amb la major documentació per tal que s'incloga una cosa que realment ha d'estar.

De totes maneres, jo en esta legislatura que ha començat ara a nivell de govern d'Espanya, per les informacions que tenim, hi ha un plantejament general també de canviar el sistema d'assegurances, que aniria molt més enllà del nesprer.
Però, en qualsevol cas, en este tema concret i puntual ni es retarda el temps en l'estudi, ni està acabat i guardat sinó, molt al contrari, s'està treballant amb ell perquè el ministeri i tota la part siguen conscient d'eixa necessitat.

Jo tampoc puc donar-li la data, perquè les assegurances no les marca la conselleria ni el govern autonòmic i diu "cobertura d'esta assegurança, prima, etcétera" sinó que és una cosa que hem d'aconseguir que s'incloga.
I a partir d'aquí podran rebre inclús l'ajuda, la subvenció que la conselleria dóna a la prima d'assegurança.

En definitiva, possiblement vosté que, junt a una altra representació estigueren allí fent-se eco d'estes reivindicacions, que efectivament coneixem tots i en les quals estem treballant i agraïm eixa col·laboració i sobre tot el saber que tots anem pel mateix camí, però que jo no li puc donar terminis en allò que no depén de la conselleria.
I saben perfectament que s'estan fent les accions i que no depèn de nosaltres el dir "ja podem incloure'l, ja hi ha línia pressupostària".
No es tracta d'això sinó que es tracta de canviar moltes coses, unes a nivell europeu i unes altres a nivell d'Espanya i del sistema d'assegurances, que esperem que amb este estudi puguem arribar a tindre inclós el dany del vent per al nesprer, en este cas el que està emparat per la denominació d'orige.

Gràcies.

 

***Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre política general de la conselleria en matèria de defensa del patrimoni cultural no catalogat (arquitectura de l'aigua, compliment de la Carta de Benassal, etc.
), que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 39).***

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Correspon el punt següent de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència sobre la política general de la conselleria en matèria de defensa del patrimoni cultural no catalogat, arquitectura de l'aigua, compliment de la carta de Benassal, etcètera, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula el diputat interpel·lant.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Bona vesprada a tots i a totes.

Jo crec que no mereix la pena, senyor conseller, no tenim la necessitat de descriure tots els valors i les virtuts que té el patrimoni cultural no catalogat.
Vull partir de la premissa que compartim l'interés i compartim que és un be a protegir, a preservar, a rehabilitar i a dedicar, si més no este temps parlamentari també el temps de la seua conselleria i de la seua actuació de govern.
De manera que partiré d'eixa base, que jo desitge, com he dit, que puguem compartir, sense dubtar en què té un interés que, a més a més, s'ha de vore reflectit en el que és la llei cada any de pressupostos de la Generalitat i en concret de la seua conselleria.
I és aquí on ja, tal vegada, trobem un punt de distància i un punt de controvèrsia que sí que vull explicitar.

Explicitar això i explicitar també alguna consideració.
Que jo crec que este patrimoni no és precisament l'expressió de la part del patrimoni cultural i artístic més depurada, per dir-ho d'alguna manera, més artística, més acadèmica, més escolàstica, per entendre'ns.
Però que sí que té una sèrie de valors i d'interés.
Jo crec que estem davant una realitat que té, per descomptat, molt a vore amb la cultura, amb la història, però també amb la personalitat i la idiosincràsia de moltes comarques, amb el caràcter de tota una geografia, que a més a més, com vosté sap, bàsicament es residència i rau en les comarques d'interior, en les comarques rurals del nostre país, té a vore amb la cultura del treball; estem parlant d'edificacions, de construccions, de béns patrimonials vinculats al treball de la pedra en sec sobre tot; estem parlant d'edificacions vinculades a l'agricultura, a la ramaderia; estem parlant de tot allò que ha despertat i ha activat de veritat l'interés de la Unesco per davant del que hauria de ser un interés d'avantguarda de la nostra pròpia administració, de la seua administració, de l'administració de la qual vosté és titular.

Precisament la primera entitat que va descobrir, per dir-lo així, o va assenyalar, va indicar que això és important, no va ser la conselleria sinó va ser la universitat, la Politècnica de València, per fer un poc d'història i per enllaçar directament en què és la carta de Benassal.
La carta de Benassal és una iniciativa que parteix de l'estament universitari i que tracta de cridar l'atenció sobre la germana pobra, per dir-lo així, o l'assignatura maría de, no sé si dir de la conselleria, si més no de la direcció general de Patrimoni, que abans es deia d'una altra manera, però que en definitiva és la que té la responsabilitat primera d'actuar i d'intervindre davant estes qüestions.

De manera que es tractava en la carta de Benassal, que per a entendre'ns, si em permeten l'atreviment, és al patrimoni cultural no catalogat el que una Constitució podria ser a un Estat; una Constitució és a un Estat ­ho diré d'esta manera­ el que la carta de Benassal és al patrimoni rural, a l'arquitectura no catalogada.
De manera que va significar un abans i un després, un senyalar l'interés i un dir-li a l'opinió pública, a l'administració sobre tot, però també a la societat civil de les comarques implicades, que aquí tenen futur.
Que aquí tenen futur des del punt de vista que és important preservar tot eixe patrimoni, és important posar en valor eixe patrimoni i és molt important fer possible que eixe patrimoni ajude, puga contribuir a la sortida de la crisi socioeconòmica que pateixen els territoris que alberguen feliçment, si és tracta adequadament, que alberguen el que és el patrimoni i l'arquitectura rural anomenada no catalogada.

Voldria recordar-li per a evidenciar el contrast que significa el que per a mi, és la meua versió i després vosté dirà la seua, però ja he sentit alguna altra d'algun dirigent popular, precisament si la carta de Benassal es redacta, es comença a construir, a confeccionar, a debatre, a articular punt per punt en 1995, tot coincidint en el principi de l'etapa Zaplana, després han passat quatre consellers de Cultura, jo crec que és una notícia molt trista per a la cultura valenciana eixa interinitat, eixa fugacitat, eixa precarietat, eixa sinistralitat laboral, entre cometes, que hi ha a la conselleria de la qual vosté és avui el titular, però ja el seu primer conseller, el senyor Villalonga, el que avui crec que està a punt de ser president de la fundació Telefònica i tal, el mateix que va mostrar un interés extraordinari ja a setembre de 1995, recent aprovada la carta de Benassal.
De manera que jo li escoltaré amb molt d'interés, però hem escoltat altres vegades a altres consellers com contaven moltes coses que després el vent se les emportava o se les ha emportades.

Vull dir-li, senyor Tarancón, que, efectivament, eixe interés de quan toca parlar aquí ser el que més, passar-nos a tots per l'esquerra, o per la dreta, o pel centre, o per on siga, però dir i tractar d'explicitar aquí que estan al corrent de tot i que estan al capdavant de tot, però després en la vida real això no passa.

I vull contrastar eixa actitud amb la que és, avui en dia ja, l'actitud de molts municipis, de moltes corporacions municipals, de molts ajuntaments d'estes zones afectades ­i aquí hi ha un alcalde de la zona­ que han proposat la possibilitat.
.
.
perquè moltes vegades hi ha dirigents del seu partit que es desfan la seua imaginació per tal de dir l'última, de dir la més grossa, a vore quin parc temàtic inventarem, per exemple, a Castelló.
I al final hi ha una proposta ferma, rigorosa i absolutament basada en la realitat d'este patrimoni, un parc temàtic vinculat al patrimoni rural i a l'arquitectura rural.
Vull dir, hi ha un interés des de la mateixa societat civil de la zona i del municipalisme de la zona.
I això contrasta amb eixa certa desídia, per què no dir-ho, que han evidenciat, si més no, els consellers, els quatre o cinc que hi ha hagut abans que la seua persona.

De manera que més enllà del que és el romanticisme d'invertir en el interior i fer aquí el discurs ­de vegades vostés diuen victimista­ de les zones rurals i tal, més enllà de tot això, està la justícia d'una decisió per tal de fer que tot este patrimoni siga la taula de salvació, des del punt de vista de l'esperança, per exemple, en el turisme rural i en el turisme cultural i en els nous productes turístics, en el recursos que el nostre interior té, si es posen en valor, per tal de ­torne a dir-ho­ ajudar a sortir de la crisi d'identitat, de la crisi de la ramaderia, de l'agricultura, dels sectors productius que el món rural de les nostres comarques, malauradament, ha experimentat i experimenta.

Des de fa cinc anys, senyor conseller, que existeix la carta Benassal tenim la impressió que no hi ha voluntat, no hi ha interés, no hi ha ganes de treballar, per què no dir-ho, i el que és més trist, no hi ha gestió, no hi ha gestió.
La inestabilitat de la conselleria crec que ajuda a entendre la manca de gestió.

I li demane, abans de deixar-li la paraula i que vosté em puga rebatre i desmentir tot el que he dit ­i no seria més feliç que vosté em diguera que estic equivocat i que hi ha en curs una sèrie d'inversions, de projectes, etcètera­, però que vosté intentara, per favor, passar a la història no com el *sepulturero*, per dir-ho d'alguna manera, d'este patrimoni.
I si ho ha de ser, almenys no li conte, com van fer els altres, no li conte a esta Cambra que anaven a passar pels salvadors del patrimoni, en este cas, del patrimoni no catalogat.
Almenys, si ha de ser el *sepulturero*, no li conte el contrari, perquè els altres van dir que serien els salvadors, mentrestant anaven entonant el rèquiem del que és este patrimoni.
Però ara l'escoltaré i tant de bo puga vosté desmentir-me i jo li donaré la raó si és capaç de convèncer-me.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor colomer.

Té la paraula, l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Un se'n duu la sensació, després d'escoltar amb atenció al senyor Colomer, que estem parlant de comunitats distintes, no de la Comunitat Valenciana en què vivim i treballem.
A mi em dóna la impressió, senyor Colomer, que vosté ha estat utòpic, però utòpic en el sentit etimològic de la paraula, que no ha estat en el lloc.
Ha parlat segurament d'un altre govern i d'una altra comunitat.

I li vaig a demostrar per què ha parlat vosté d'un altre govern i d'un altra comunitat, explicant-li el que s'ha fet, si més no, com vosté ha dit, des d'iniciatives dels consellers que m'han precedit, i que jo estic naturalment continuant i fent possible, en contra de la seua intervenció, fent possible portar endavant des dels pressupostos de la Generalitat.
I, a més, com s'han de fer estes coses, que és involucrant a totes les administracions.

S'ha referit vosté a la carta de Benassal, i en eixa carta de Benassal és on se basa la política de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència en matèria de l'anomenat patrimoni no catalogat.
Com vosté sap, però per donar una informació a la Cambra, la carta Benassal és un document marc que estableix una sèrie de principis i objectius dirigits a la conservació del patrimoni no catalogat.

Vosté no ha dit ­i llavors ho afegisc per centrar la qüestió­ que eixe document, la carta de Benassal, s'elaborà precisament amb motiu d'un seminari d'arquitectura popular que estudià els problemes i solucions per a la conservació del patrimoni no catalogat, que organitza la Universitat Politècnica de València, però que impulsa la Conselleria de Cultura i Educació ­i no hi ha millor impuls que el finançament­, és a dir, que financia, que patrocina, que fa possible la Conselleria de Cultura i Educació, amb una important aportació econòmica que, d'altra forma, eixe seminari no haguera existit, eixe màster que està donant-se en la Politècnica, que té l'ajuda de la conselleria any rere any, no seguiria podent-se donar i la carta de Benassal mai haguera existit.

I dins d'eixa línia de participació dins de la carta de Benassal, la conselleria forma part de fundacions que tenen per objecte la creació, protecció, rehabilitació, promoció i difusió del patrimoni cultural valencià, sobretot, en especial, el patrimoni rural.
La conselleria és membre, juntament amb altres institucions, com la Diputació Provincial de Castelló, la confederació d'empresaris, de la Fundació Blasco d'Alagón, que té per objecte, d'acord amb els seus estatuts, promoure i finançar actuacions en zones rurals estimulant la cooperació del sector públic i el sector privat.

La conselleria firmà el 24 de juny de 1998 un conveni de col·laboració amb esta fundació amb l'objecte de recuperar el patrimoni immoble rural d'interés històric de les comarques de l'interior de la província de Castelló, i compta enguany amb una aportació de 8 milions de pessetes.
És més, jo no vull ser exhaustiu, però li podria fer una referència exacta d'actuacions concretes que s'han portat endavant, inclús de compra patrimonial per a poder rehabilitar i restaurar i després poder ser utilitzada, que, sense dubte, és una forma, segurament la més adequada, perquè determinat patrimoni d'este tipus es mantinga.

És membre també la Generalitat de la Fundació Pere Compte, conjuntament amb la Diputació Provincial de València, en la mateixa línia, amb l'objectiu de protegir el patrimoni artístic, arquitectònic, arqueològic, etnològic, paisatgístic i mediambiental de la província de València.
També hi ha unes aportacions semblants a les que abans m'he referit en la Fundació Blasco d'Alagón.

Igualment, participem en la Fundació de protecció del patrimoni històric industrial de Sagunt, l'objectiu del qual és la protecció i conservació d'eixe patrimoni industrial, amb eixa nova ­nova des del punt de vista del temps ja comprovat­ especialitat de l'arqueologia, que és l'arqueologia industrial i que també compta amb aportacions de la Conselleria de Cultura de la Generalitat per al seu funcionament.

I tenim un pla dins del que és el pla d'instal·lacions culturals, que es posà en marxa tant en col·laboració amb les diputacions com els ajuntaments, de l'arquitectura de l'aigua.
Dins de la creació de nous plans de recuperació i conservació del nostre patrimoni, cal destacar per la importància que té des d'antic l'aigua com a elemental vital i dinamitzador de la nostra cultura i de la nostra economia, eixe pla que està desplegant la Direcció General de Patrimoni Cultural conjuntament amb les corporacions locals, diputacions i ajuntaments.

En eixe sentit, i en el marc de convenis de col·laboració per a l'execució del programa d'infrastructura cultural i rehabilitació del patrimoni artístic subscrit amb les tres diputacions, hi ha previstes actuacions en elements integrants de l'arquitectura de l'aigua que no tenen una protecció especial, i de les quals no vaig a fer referència de les quantitats, que són importants en el seu conjunt.

Caldria destacar la cava gran en la província d'Alacant, en el municipi d'Agres; a València, l'antiga nevera Pou de neu de Barx; la cava de Sant Blai a Bocairent; la intervenció en l'aqüeducte de Porxinos, que travessa els municipis de Vilamarxant, Riba-roja i Manises; o a Castelló, la intervenció a Castellnovo amb la restauració de l'algup, o la intervenció a Xèrica en la restauració de la Font de Santa Agueda.

Estem duent endavant també promoció d'estudis sobre arquitectura rural, dels quals hem de destacar l'estudi sobre la tipologia de l'arquitectura rural de la Comunitat Valenciana, elaborat per Miquel del Rei Ainat, i l'inventari sobre els pous de neu de la comunitat, elaborat per Jorge Cruz Orozco, i que han sigut editats.
De manera que són ja inventaris que, sent patrimoni no catalogat, queda des del punt de vista formal, que no legal, en eixa catalogació, que és la millor garantia per la seua conservació.

Hi ha també intervencions realitzades a la Valltorta, de les quals cal destacar l'inventari de les construccions rurals o de pedra en sec en la zona que constituirà el futur parc cultural, la restauració d'un forn de calç com a element rural que forma part dels itineraris previstos en eixe futur parc o l'enjardinament de l'entorn del museu arqueològic per tal de recuperar i protegir tècniques d'arquitectura tradicional.

En definitiva, jo podria allargar-me més, donar una referència exacta d'actuacions d'eixes fundacions que formen part de la política de la Generalitat.
I si entrarem en la participació també de la Generalitat a través de les intervencions de les diputacions, o de les mateixes corporacions locals, o d'ajudes en convenis amb les corporacions locals per a la recuperació d'eixe patrimoni, el llistat seria inacabable.
Tot això ve a demostrar que està vosté realment.
.
.
ha fet vosté una intervenció fóra de lloc i una intervenció, si em permet repetir-ho, utòpica, segurament en un país equivocat que no és la nostra comunitat, perquè des de l'any 1995 no s'havia tingut una actuació tan intensa i tan convençuda en allò que diem patrimoni no catalogat.

Si vosté vol dir-me ­i jo li passe al davant­ que queda molt per fer, li diré que sí.
Per la nostra sort, tenim una comunitat riquíssima en patrimoni, però no és menys cert que s'han posat les bases des de la catalogació dels elements, des de la cooperació, des de la incorporació en actuacions en el pressupost de la Generalitat, i com deia, des de la cooperació amb altres institucions ­perquè ací ha de jugar un paper molt important l'administració local­, i des d'eixa cooperació amb l'administració local ho hem fet, s'han posat les bases perquè tinguem la satisfacció d'haver encetat un camí que és ja irreversible en la recuperació, el manteniment, la catalogació, valga el contrasentit, i el manteniment d'eixe patrimoni no catalogat.

Moltes gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, senyor Colomer.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, la veritat és que basar el seu balanç de resultats en el que és la creació de les fundacions, i per la que més conec per raons de la meua circumscripció, el tema de la Fundació Blasco d'Alagón com a paradigma del que és la política de concertació des de la conselleria amb altres interlocutors, en este cas, privats.
.
.
si eixe és el balanç que pot presentar aquí en seu parlamentària, la veritat és que.
.
.
no és el meu estil, però.
.
.
­jo que sé­ trien vostés l'adjectiu.
És que en cinc anys d'existència, i li hem fet seguiment rigorós, no ha fet absolutament res.
En un altre fòrum diríem que això és.
.
.
és que no vull tampoc faltar a ningú, però d'una.
.
.
d'una paràlisi total i d'una ganduleria, per què no dir-ho, perquè la Fundació Blasco d'Alagón no ha fet absolutament res, absolutament res.

Saben les seues senyories que no són de Castelló què és la Fundació Blasco d'Alagón?
La Fundació Blasco d'Alagón té com a missió.
.
.
és una versió ­moltes vegades ho hem dit­ postmoderna del *cuento de la lechera*.
Comprarem amb diners de constructores privades masos a l'interior, masies en l'interior de Castelló, les rehabilitarem, les tornarem a posar a la venda al mercat fent el que és una activitat de compra-venda immobiliària pura i dura, i amb el diners, amb el capital, amb el excedent d'eixe negoci, ja el dedicarem, amb majúscules, al que significa restaurar el gòtic de no sé què, el romànic, el no sé *cuantos*, no?
Fins el moment, res.
No pot ensenyar ni una fotografia, que és el que sol fer ­i no és una crítica, estic descrivint i no valorant­.
No pot ensenyar cap balanç de la Fundació Blasco d'Alagón.

Per tant, vull dir, més enllà del *paripé*.
.
.
Que a més es fa tot això a esquenes dels ajuntaments, de qualsevol ajuntament de qualsevol color.
No hi ha cap alcalde, no hi ha cap població local des del punt de vista autòcton que estiga col·laborant amb eixes fundacions, de manera que la gran experiència històrica del que és implicar, buscar la complicitat més enllà de la frontera d'allò públic, en matèria de patrimoni, senyor conseller, no és invent seu.

Per tant, vosté el que fa aquí és tractar de rentar un poquet la imatge del fracàs que això ha significat des del punt de vista d'esta primera experiència de buscar noves fórmules, un fracàs absolut.
No se li ocórrega més, per favor, senyor conseller, presentar-ho com un balanç.
Almenys eixa és la impressió que tinc, i si vosté em pot dir aquí, i no és un repte, simplement és una pregunta, amb tota la cortesia que em mereix, què ha fet en cinc anys la Fundació Blasco d'Alagón i les altres, què ha fet, retiraré tot el que he dit.

Jo he de dir-li que, per tal de presentar un balanç adequat, per tal d'evidenciar a esta Cambra i a la societat que hi ha un treball desplegat, que hi ha una cura, una sensibilitat, una dinàmica oberta, haurien de mostrar, més enllà de l'inventari.
.
.
perquè inventariar el que ja la Unesco ha fet no té massa mèrit, senyor conseller, o té un mèrit relatiu, no per a estar molt content.
Val?
Em seguix?
Vull dir, eixa és la meua versió.

Quina és la participació que té el patrimoni no catalogat, l'arquitectura rural, en l'1%, com a mínim l'1%, que per llei vosté ha de dedicar cada any a la preservació, "acrecentamiento", tot allò que diu la Llei de patrimoni, l'1%, que algun dia parlarem en esta Cambra dels incompliments des del 98 de la Llei de patrimoni que es va aprovar en la Valldigna.
L'1% del total de les inversions de tota la Generalitat, fixen-se vostés la quantitat de milions a l'any que és, vosté ha d'estar dedicant-los.
En quin percentatge participa este patrimoni que avui ens ocupa, matèria objecte del debat d'esta vesprada?
En quin percentatge participa?
Perquè a més, per llei vosté ha de fer cada any una proposta de quin és l'inventari de patrimoni que entra en el lot de l'1% cada any, què pot aportar del patrimoni que avui estem discutint.
Què?
Quina obra?
Quines obres?

Vull dir, un tema que se m'ha ocorregut per tal de donar-li idees si vosté vol i si me les vol escoltar i agarrar, el famós PDR, que són els diners europeus, que continuarem participant encara uns anys més, feliçment per a la nostra comunitat, i que és possible que estiguem participant dels diners europeus precisament perquè les zones rurals, que són les que avui servidor i el seu grup pretenen que siguen notícia aquí, les zones rurals han fet possible que encara entrem en els comptes de la Unió Europea, les zones rurals, no les àrees metropolitanes ni les comarques taulelleres ni industrials, que tant fan per la balança comercial i el PIB, etcètera.
Són estes zones pobres, deprimides, de l'interior les que han fet possible la milionada que vostés podran gastar i invertir encara uns anys més.
És de justícia que aquelles zones que han fet possible que encara se'ns compte com a zona preferent per a invertir perquè encara se'ns veu com a pobres per estes zones rurals d'interior, és de justícia que ara els retornen els diners, si més no, en una quantitat mínimament digna.

Per tant, hi ha un programa operatiu, a vore si li sona, senyor conseller, dedicat a cultura i un altre dedicat a turisme, i estem parlant, en el tema que ens ocupa, pràcticament de la mateixa cosa.
Vosté ha presentat en tots estos programes operatius, perquè siguen destinació d'inversions, algunes de les obres dels exemples de l'arquitectura rural?
Si està en disposició de dir-ho *(rient-se)* és que aprovarà l'examen; si no, l'examen.
.
.
Una manera de parlar, no?
Estarà en disposició de quedar-se amb la parròquia, no sé com dir-ho, dir que efectivament ens passa per davant a l'oposició, és la prova de foc, allò que diuen "la prueba del algodón".
Estes tres coses per a mi són paràmetres de veritat, no que vosté diga blanc i jo diga negre i vosté blanc i jo negre.
Això no va a cap lloc.
Sobretot quan han passat quatre abans de vosté i abans de la Carta de Benassal del 95.
Cinc anys del govern Zaplana, cinc anys perduts.

Jo crec que si no hi ha recursos i si no hi ha tècnics, les delegacions territorials de cultura.
.
.
Vosté sap per exemple la que més conec, que és la de Castelló, quants arquitectes té en plantilla per a supervisar, per a taxar el que valen els projectes, per a fer projectes, per a supervisar-los, per a visitar este patrimoni, per a desplegar tot el treball, sap quants n'hi ha, per a tota la província?
Un, absolutament desbordat, un.
Només que hi hagueren dos i menys assessors, menys imatge, menys parafernàlia ­la seua directora general d'açò sap moltíssim, tampoc el vull fer a vosté responsable de tot­, totes les despeses inútils, si només hi haguera un arquitecte més o dos arquitectes més triplicarien la plantilla.
Les potencialitats que això significarien per al patrimoni serien extraordinàries, comparades amb les enormes dificultats que avui en dia tenen.
Neguen el pa i la sal a allò que sí que és invertir i creure i demostrar sensibilitat, que és, per exemple, tindre dos arquitectes o tres en plantilla, i no tants assessors i tants estudis fora de la conselleria i tanta parafernàlia i tant tirar amb pólvora de rei en allò que no ajuda en res a preservar el patrimoni.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Colomer, vaja finalitzant.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

I això faria possible que avançàrem de veritat.

Li demane per a la pròxima, perquè anem a fer seguiment i no és l'última vegada que parlarem d'este patrimoni, senyor conseller, li demane que ens puga mostrar no una fotografia del que era l'abans i el després d'una peça patrimonial, que és el que solen fer, i no ho critique sinó que així és com es fan les coses, no una fotografia sinó un àlbum, senyor conseller.
A la pròxima, un àlbum per a demostrar que vosté en açò es diferencia dels quatre o cinc que hi ha hagut abans que vosté, i que aprove este examen.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Colomer.

Allò de l'àlbum pot vosté presentar la sol·licitud quan vulga, perquè serà extraordinàriament fàcil.
Extraordinàriament fàcil perquè tant en aquelles actuacions en què hem participat conjuntament amb altres administracions com en aquelles altres on la responsabilitat és directa nostra, de la conselleria, hi ha, com li dia abans, suficients actuacions que justifiquen una política d'atenció especial a eixe patrimoni no catalogat.
Per cert, un patrimoni del qual m'agradaria vore no un àlbum sinó alguna fotografia d'anys anteriors, quan no hi havia ningun tipus de política.
*(Remors)*

Vosté ha volgut centrar, s'ha oblidat de l'arquitectura de l'aigua, que és una actuació importantíssima en allò que estem parlant.
Estem parlant de patrimoni no catalogat, i en conseqüència, hem de centrar-nos en eixe patrimoni, el patrimoni no catalogat.
I ha volgut centrar, minusvalorant no sé per què eixe atreviment, l'actuació de.
.
.
S'ha referit a una fundació, l'altra no la coneix per a res, pel que veig, la de Pere Comte, i per tant s'ha centrat vosté en l'actuació de la Blasco d'Alagón.

Jo crec que a la vista està el que està fent esta fundació en quant a recuperació patrimonial.
Bens immobles adquirits: Todolella, a les Coves de Vinromà, a Ortells, la casa abadia d'Ortells, a Todolella un altre immoble.
Actuacions de la Fundació Blasco d'Alagó en altres plans.
Pla d'ermitoris: Ortells, Todolella, Castellfort, Vilafranca, Santa Llúcia de Morella, San Marcos de Morella, Mare de Déu de l'Avellà de Catí.
Pla de retaules ceràmics: la Mata, Vinaròs, Forcall.
Pla de recuperació de masies rurals: li les he mostrat abans.
Fundació Pere Comte de València, actuacions: Torrella, a Vallada, a Genovés, al monestir de la Valldigna, a Xàtiva, a Fuenterrobles.
I el Pla d'arquitectura de l'aigua, que li havia llegit abans les localitzacions i que no li havia donat les quantitats, perquè són importants, tan importants que inclús potser únicament eixes superaren l'1% del que són les inversions, perquè són unes actuacions importants quant a nombre d'actuacions i quant al pressupost.

Estem, en conseqüència, com dia, en situacions absolutament distintes.
Jo crec que vosté no respon a la realitat de les coses.
No té res a vore.
.
.
ha mesclat, ha mesclat vosté el personal d'unitats de supervisió de les direccions territorials.
Què té a vore això amb les actuacions que estan portant-se endavant amb participació de les corporacions locals?
Jo he fet molta referència i molta insistència, i vosté després ha dit, ha parlat precisament de la participació dels ajuntaments, he fet molta insistència que en este tipus de patrimoni qui té el paper fonamental són les corporacions locals, i ha de ser de la mà de la cooperació amb les corporacions locals com hem de seguir avançant en la seua recuperació.
Estem en eixe camí, i en eixe camí continuarem.
Continuarem fent possible, dins de l'esperit de la Carta de Benassal, fent possible que en eixes zones rurals tingam actuacions d'importància.

Per cert, es referia vosté a fons europeus en allò que respecta a la recuperació de patrimoni i la utilització d'eixe patrimoni per a fer possible la seua utilització des del punt de vista turístic, i en eixa línia està treballant-se també, sobretot en algunes actuacions tan importants com pot ser el monestir de la Valldigna, que és una actuació emblemàtica i important quant a edifici i que ha de tindre eixa virtualitat, eixa doble virtualitat de poder ser recuperat per allò que són les rutes de coneixement del nostre patrimoni.

Per tant, si vosté estava.
.
.
Estem parlant de l'arquitectura no catalogada, i vosté ha mesclat l'arquitectura no catalogada amb l'arquitectura catalogada.
Dins de l'actuació, i informe's vosté precisament d'eixos fons europeus, veja vosté si no està en un error pensant que poden haver actuacions o que s'admetran actuacions des de les instàncies comunitàries precisament sobre patrimoni que no està catalogat, que el fet que no estiga dins de la catalogació és allò que obliga que l'esforç haja de ser un esforç més coordinat des de l'administració autonòmica amb les corporacions locals.
Per tant, és molt complicat que les coses vagen avant si vosté mescla una cosa amb l'altra.

Naturalment que sí que hi haurà actuacions en els nostres béns patrimonials, en eixa doble utilització de patrimoni i foment de turisme, però lògicament, això haurà de produir-se precisament en un territori o en uns béns patrimonials que són els que estan catalogats, i no en este patrimoni, que és el no catalogat i que porta endavant les actuacions a través de la cooperació amb les distintes administracions.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Se suspén la sessió, que es reprendrà demà a les deu del matí.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 4 minuts)*