Untitled Web Page



**Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat realitzada el dia 22 de febrer de 2005.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix l'Il·lustre Diputat Senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 8.**

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el procés d'adopció del tractat internacional sobre comerç d'armes, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 15.
120 BOCV número 63).***

 

 

 

 

**El senyor president:**

Li pregue al senyor secretari comprove el quòrum.

 

*(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)*

 

Moltes gràcies, senyor secretari.

Les seues senyories tenen en la carpeta l'acta, com és habitual.
I és el moment de fer alguna observació, si ho creuen convenient, pel contrari considerarem que queda aprovada.
*(Pausa)* Queda, per tant, aprovada per unanimitat.
Moltes gràcies.

El segon punt és: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el procés d'adopció del tractat internacional sobre comerç d'armes, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds.
Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, jo voldria referir-me a certs aspectes que ens pareixen importants que consten en acta i que la gent tinga coneixement d'ells.

Nosaltres considerem que la proliferació d'armes a nivell mundial, en lloc d'assegurar la seguretat, en lloc de donar més seguretat i més garanties de respecte als drets de les persones, considerem que se suprimixen i que cada vegada reduïxen més eixos drets.
A més la proliferació d'armes, nosaltres comentem en l'exposició de motius d'esta proposta de resolució que presentem, que cada any moren mig milió de persones per tirs d'armes convencionals.
Aquí no incloem els armaments més pesants, eh!
Per tant, mor una persona per minut assassinada, morta per una arma convencional.

Actualment hi ha entre 300.
000 i 500.
000 xiquets soldats que participen en conflictes armats.
Evidentment, si són armats és perquè algú els ven les armes i tenen la possibilitat de tindre-les.

Els valors de les exportacions autoritzades d'armes és de 21.
000 milions de dòlars a l'any.
Entre el 80 i el 90% de totes les armes il·legals provenen originàriament de transaccions legals aprovades pels estats.
És a dir, que quan les armes acaben en mans de gent que les usa de manera irregular, en el principi del comerç hi havia un contracte i hi havia un acord aprovat per algun estat de manera, diguérem, legal.

639 milions d'armes lleugeres al món.
És a dir, una per cada 10 persones.
Un terç dels països del món estan invertint més recursos en les forces armades que en els seus serveis de salut.
I és un dels motius pels quals de vegades els serveis de salut i certs serveis públics no estan suficientment ben dotats.
Cada any es fabriquen vuit milions d'armes de foc noves.
Cada any es fabriquen 14.
000 milions d'unitats de munició militar.
Repartits per cada persona del món ixen a dos bales i mitja per persona.

La producció d'armes, en els dos majors productors d'armes, Estats Units i Rússia, la producció va en augment.
I les armes velles, en lloc de destruir-se, es revenen a uns altres actors armats, el que fa que al final, en lloc de reduir-se d'alguna manera les armes de foc, només fan que augmentar, i a més acaben en mans d'exercits irregulars de terroristes, etcètera, etcètera.

Només hi ha tres països al món que tenen una política de destrucció d'excedents d'armes i d'armes confiscades, són Nigèria, Letònia i Sud-àfrica.
Les altres, els altres països, excepte estos tres, se suposa que les armes les venen a uns altres.
I cada any es perden o es roben un milió d'armes de foc.

Jo pense que les xifres estes són realment espectaculars, però a més diuen, centren bé l'existència d'un problema greu, que és que el comerç d'armes no està suficientment controlat, ni està suficientment.
.
.
ni és suficientment transparent, ni a més hi ha mesures perquè les armes vagen reduint-se en lloc d'augmentar.

Nosaltres ací tenim, en la nostra proposta de resolució, parlem d'instar al govern espanyol a fer algunes coses.
Però abans per això m'agradaria dir alguns aspectes de la política d'armament de l'estat espanyol.
Açò són xifres i dades que es referixen a l'any 2003.
Però puc dir que en l'any 2004 no han hagut canvis substancials i a l'any 2005 probablement tampoc no hi hauran.
Estes dades es referixen a l'any 2003 perquè van ser donades pel govern a les organitzacions que controlen la transferència, van ser donades a l'octubre de l'any 2004, i per tant és al que es tenia accés.

En els últims deu anys, des del 93, el govern espanyol ha informat cada vegada amb més detall de les seues exportacions d'armes.
Cada vegada ha hagut més mesures de control.
De totes formes actualment les armes estan arribant, algunes armes espanyoles estan arribant a països que no haurien d'arribar si s'aplicara el codi de conducta de la Unió Europea al respecte.

Espanya ha doblat el volum de les seues exportacions en els últims tres anys.
L'any 2003 van ser de 322 milions d'euros.
I encara que el 90% de les seues vendes han sigut a països de la Unió Europea, en els altres destins, el 40% dels destins, podrien estar violant el codi de conducta de la Unió Europea.
Vull ressaltar un poc alguns aspectes d'este codi de conducta.

Diu que no s'haurien de vendre armes segons uns determinats criteris.
Per exemple, un determinat criteri diu que eixe país de destí final de les armes ha de respectar els drets humans; que el destí final de les armes no siga a països on la situació interna estiga.
.
.
hi haja una tensió o conflictes armats interns.
Eixe.
.
.
eixos criteris també diuen que el país comprador, front a la comunitat internacional, ha de ser de respecte, és a dir, ha de ser una actitud de rebuig al terrorisme.
No es poden vendre armes quan hi ha existència de risc que es desvie d'eixe país comprador a uns altres països que no complisquen les condicions anteriors, de respecte als drets humans, d'inexistència de tensions o conflictes armats, etcètera.
I després també es diu que no s'hauria de vendre armes on eixa venda d'armes supose un desviament dels recursos des de la prestació de serveis, des del desviament de recursos humans i econòmics útils per a la salut i per als serveis públics, i que es desvien per a l'armament.
És a dir, quan això passe, quan hi haja perill que això passe tampoc no s'haurien de desviar recursos.
.
.
tampoc no s'haurien vendre armes a eixos països.

Entre els països als quals Espanya ven armes, una tercera part no complix el criteri número 2, de respecte als drets humans; la meitat no superarien el criteri número 3, és a dir, que hi ha conflictes armats en l'interior; més del 40% no superarien el criteri número 6, és a dir, el respecte als compromisos internacionals, la no utilització de la força i el compliment dels compromisos de no proliferació d'armes; i més del 60% no superarien el criteri número 8, és a dir, que la importació d'armes ha de respectar el desenvolupament humà d'eixos països.

Per tant, seguim veient com hi ha alguns aspectes que caldria millorar.
A part han hagut transferències d'armes que no han aparegut en l'informe del govern: tres avions de transport militar a França, dos avions a Jordània, dos avions a Colòmbia, un avió de transport a Polònia, un avió de transport a Paraguai, etcètera, etcètera.

Són aspectes que el control transparent d'armes també hauria de tindre previstos.

Bé, davant d'esta situació és en la que nosaltres plantegem la necessitat d'actuar d'alguna manera, sobretot perquè moltes d'estes exportacions han sigut per molt poquets diners.
Les exportacions a Colòmbia, per exemple, en el 2003 van ser 3.
000 euros, però el benefici.
.
.
és a dir, el benefici que produïxen a les indústries productores d'armament és escassísim, és ínfim, fins i tot podríem dir que és nul.
Però el cost humà i humanitari que pot provocar eixa xicoteta venda d'armes a llocs inadequats pot ser espectacular i terrible.

Per tant, nosaltres considerem que fins i tot no hi ha motius econòmics per no adoptar mesures de transparència i mesures de control superior.

Nosaltres esta proposta de resolució l'hem presentada d'acord a una campanya que porten diverses organitzacions no governamentals sobre el control d'armes.
De fet la campanya es denomina "Armes sota a control", en ella estan Amnistia Internacional, està Green Peace, Intermon-Oxfam, algunes organitzacions no governamentals més.

I el que demanem és el següent.
Les Corts Valencianes insten el Consell que prenga, davant el govern central, unes mesures encaminades a.
.
.
una primera, i molt important, és imposar un tractat internacional sobre comerç d'armes.
Considerem que és important les normes internacionals, que les normes de conducta de la Unió Europea haurien de millorar i haurien de canviar.
En això ens referíem en el segon punt.
Haurien de millorar el codi de conducta sobre l'exportació d'armes a la Unió Europea.
I el que hauria de passar és que els criteris que existixen ja en eixe codi de conducta realment es compliren i en tots els casos.

Per una altra part, considerem en el punt tres que el govern espanyol hauria de complir els compromisos adquirits en matèria de transparència.
És a dir, que quan passen les dades, siguen realment totes i estes dades es presenten de forma regular i puntual.
Ja he comentat que l'any anterior es van presentar a octubre de 2004, que era molt tard.

En el quart punt parlem de reforçar la legislació nacional de control en matèria de comerç d'armes, és a dir, que s'estiga d'acord en els codis de conducta de la Unió Europea, en eixa millora dels codis de conducta que nosaltres pensem que s'hauria de treballar per part dels governs.
I també que en l'exportació d'armes, el comerç d'armes, es tinga molt en compte el respecte als drets humans i que realment hi haja una legislació específica sobre intermediaris.
És a dir, que no puguem vendre nosaltres armes a un país que després les venga a un tercer que realment no complisca els drets humans.

I, finalment, considerar com a referència per a la prohibició de transaccions militars a països en els quals hi ha greus violacions dels drets humans, els informes d'institucions dedicades a la defensa dels drets humans.
És a dir, els informes que puga presentar Amnistia Internacional o els informes que puguen presentar les instàncies de l'ONU que treballen en drets humans, siguen realment presos en compte a l'hora de considerar que un país no ha de ser destinatari del comerç militar d'armes fabricades ni a l'estat espanyol i a la Unió Europea.

Nosaltres considerem que estos cinc punts que plantegem són molt positius i que realment farien que el comerç d'armes almenys no contribuïra tant com està contribuint a estes xifres que he comentat al principi, que suposen una proliferació innecessària, inútil i que de cap manera està treballant per la seguretat de la gent, i que més bé suposa una agressió als seus drets de vida i de seguretat.

Per tant, supose que serà aprovada pels dos grups parlamentaris d'aquesta cambra.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Gràcies a vosté, senyor Cardona.

A esta proposició no de llei s'ha presentat una esmena, amb registre d'entrada 26.
044, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ricardo Martínez.

 

**El senyor Martínez Rodríguez:**

Moltes gràcies, senyor president.

Molt bé.
Molt breument.
Nosaltres simplement volíem fer constar el nostre suport a les proposicions que fa el grup proponent.
Ara bé, modificant el text en el que fa referència, on diuen: "Las Cortes Valencianas instan al Consell para que tome ante el gobierno central las medidas dirigidas a.
.
.
", i fóra modificat per: "Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell inste al gobierno de la nación a.
.
.
".

Eixa seria simplement la nostra modificació per tal de donar suport a tota l'exposició perquè, evidentment, el Govern Valencià no té la possibilitat més que d'instar el govern ja que no té competència en tots els temes que el grup proponent ha fet.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Martínez.

Senyor Cardona, té la paraula en el torn d'acceptació o de rebuig de les esmenes.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Jo considere que la redacció que planteja el Partit Popular beneficia a la proposta de resolució, queda més clar el que és pretén.
A més, en l'esmena que es presenta queda també implícita l'acceptació de tot el contingut de la proposició.

Per tant, evidentment, acceptem l'esmena que pensem que millora la redacció inicial i, a més, mostra el suport del Partit Popular a esta proposta de resolució presentada.

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Per a la fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Sanchordi té la paraula.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Des del Grup Parlamentari Socialista volem anunciar ja el vot favorable a esta proposició no de llei d'Esquerra Unida perquè, com no pot ser d'una altra manera, estem d'acord en avançar en l'adopció tant de mesures de control com de transparència pel que respecta al comerç d'armes.
A més, i com a exemple, podem assenyalar que el govern de l'Estat espanyol està avançat en este tema i ha pres tota una sèrie d'iniciatives al respecte.

En eixe sentit, ressaltar la nova legislació, pel que fa respecte a la comercialització d'armes, regulada pel Reial Decret de juliol, de 2004, que estableix el reglament del control del comerç exterior de material de defensa, productes i tecnologies de doble ús, que substitueix a l'anterior de data 1998.
Esta nova legislació respon, entre altres qüestions, a la necessitat de reforçar els controls en l'exportació, controls com, per exemple, ha comentat el senyor Cardona, l'extensió d'estos controls a les operacions efectuades pels intermediaris en el comerç d'armes, realitzades des de territori espanyol.

A més, cal assenyalar que Espanya participa en els següents règims de control d'exportacions d'armaments: en la Convenció sobre prohibicions o restriccions de l'ús de certes armes convencionals que puguen considerar-se excessivament nocives o d'efectes indiscriminats; també participa l'Estat espanyol en la Convenció sobre la prohibició de l'ús, emmagatzemant, producció i transferència de mines antipersona i sobre la seua destrucció, ratificada per Espanya en gener de 1999.

En el camp de les armes lleugeres, el més preocupant referit en la proposició no de llei d'Esquerra Unida, Espanya és l'Estat participant en el següents documents i acords: els principis reguladors de les transferències d'armes convencionals acordades en el si de l'Organització per a la Seguretat i Cooperació Europea, és a dir, l'Osce; el document de l'Osce sobre les armes lleugeres; el programa per a previndre i combatre el trànsit legal d'armes convencionals de la Unió Europea; també ha insistit el senyor Cardona en el codi de conducta de la Unió Europea en matèria d'exportació d'armes; també ha participat en l'acció ­ i participa­ en l'acció comú de la Unió Europea per a combatre l'acumulació i la proliferació d'armes lleugeres; també en el reglament del Consell sobre el control d'exportacions de béns de doble ús; l'acord de Wassenaar i la seua via de millors pràctiques i criteris d'exportacions d'armes lleugeres; en el registre d'exportacions d'armes de l'ONU i també en el programa d'acció de l'ONU sobre armes lleugeres.

Cal ressaltar que tots estos documents i acords expressen un compromís polític, encara que no jurídic, respecte del control d'exportacions d'armes lleugeres.
Açò, unit al poc temps que porten alguns d'estos documents en vigor a escala internacional, fa que la seua implementació en alguns casos sí que puga considerar-se insuficient per al greu problema que es tracta de fer front, com és la proliferació d'armes convencionals.

L'impuls d'un tractat internacional sobre el control d'exportacions d'armes convencionals ha sigut una continua voluntat, no només de les ONG, compromeses en la lluita contra la disseminació incontrolada d'armes lleugeres, sinó també pel Govern espanyol en repetides ocasions.
La Unió Europea, a més, és probablement l'organització que amb més rigor ha impulsat acords que controlen, regulen i limiten el trànsit d'armes i material de doble ús.
I al seu si, Espanya s'ha caracteritzat per recolzar estos esforços i aplicar amb rigor els criteris i acords adoptats.

El govern d'Espanya està compromés en l'actualitat en la reducció de l'amenaça d'armes lleugeres participant en un esforç internacional relacionat, precisament, en la reducció d'estes armes al si de l'Organització per a la Seguretat i Cooperació Europea, a través de la cooperació d'experts en l'avaluació per a la destrucció d'excedents d'estes armes a Bielorússia.
La inexistència hui per hui d'una regulació internacional en el comerç d'armes no pot en cap cas atribuir-se a la falta d'iniciativa d'impuls tant de la Unió Europea com de l'Estat espanyol, però el que és evident és que el Grup Parlamentari Socialista, en este cas, i el govern de l'Estat espanyol, sí que han manifestat la seua voluntat expressa d'adherir-se i de recolzar qualsevol avanç en este tema.

Per tot açò anem a votar a favor de la proposició no de llei.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Bo, finalitzat el debat, passem a votar la proposició no de llei que ha defensat el senyor Cardona, que es modifica per l'esmena defensada pel senyor Martínez i que ha assumit el senyor Cardona en representació del seu grup.

Vots a favor?
Moltes gràcies.
Per unanimitat queda aprovada.

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la possibilitat de disposar de paperetes electorals en braille per a les persones invidents, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 17.
725 BOCV número 77).***

 

 

**El senyor president:**

 

El tercer punt és: Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la possibilitat de disposar de paperetes electorals en Braille per a les persones invidents, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Breument, i sense gastar tot el temps que podem dedicar-li a la defensa de la proposició no de llei, volem ressaltar la necessitat d'anar superant les barreres que una discapacitat pot representar per a una persona.
Nosaltres considerem que tota la ciutadania ha de tindre l'accés més ordinari i natural a tots els serveis i a tots els drets que dóna esta societat.

Per tant, en este cas concret, nosaltres trobem que les persones cegues quan arriben a l'hora de votar no poden fer-ho sense l'ajuda d'una tercera persona.
Al final, evidentment, voten amb l'ajuda d'eixa tercera persona, però a mi m'agradaria ressaltar la legislació que hui en dia hi ha sobre eixe tema.
I voldria ressaltar que en l'article 68, de la Constitució espanyola, es diu que el Congrés dels Diputats serà elegit per sufragi universal i diu: "lliure, igual, directe i secret".
És a dir, estableix la condició de secret com una de les característiques del vot per a cada una de les persones.
De la mateixa manera, el Senat diu el mateix: "el vot també serà secret".

Si veiem el que hi ha al voltant d'estos articles, l'article 14 de la Constitució diu que: "Els espanyols són iguals davant la llei i no pot haver cap discriminació per raó de naixement, de raça, de sexe, de religió, d'opinió o de qualsevol altra condició o circumstància personal i social".
I ací ens trobem com algunes persones, les persones cegues en concret, sí que poden sentir-se ­i realment ho estan­ discriminades a l'hora de no poder exercir el seu vot secret conforme la resta de la ciutadania.

Evidentment, nosaltres el que volem és que tots els ciutadans participen dels assumptes públics, com també diu la Constitució en el seu article 23.
I, a més, considerem que s'han de ficar, la societat, l'Administració, tots hauríem de posar els recursos necessaris per a fer eficaços els drets de totes les persones, per a superar eixes barreres que poden existir.

Bé, sense estendre'm més, voldria dir que la Llei de règim electoral general, que sí que estableix en l'article 86 que el vot és secret, però en l'article 87 diu que: "Els electors que no sàpiguen llegir o que per defecte físic estiguen impedits per a llegir la papereta i col·locar-la dins del sobre per a entregar-la poden servir-se d'una persona de la seua confiança".
Això està clar, però, evidentment, no és el vot secret en el mateix nivell que està previst per a la resta, per a tota la ciutadania.

És en eixe sentit que nosaltres presentem una proposta no de llei on diu que: "Les Corts Valencianes insten el Govern Valencià pel que faça les gestions pertinents perquè en les pròximes eleccions municipals i autonòmiques les persones invidents puguen disposar de paperetes en Braille per a poder votar, perquè simplement prenguen la seua decisió d'una manera secreta i sense l'auxili d'una tercera persona".

De la mateixa manera: "Les Corts Valencianes insten el Govern Valencià perquè s'adrece al govern de l'Estat perquè en les pròximes eleccions generals les persones invidents també puguen disposar de paperetes en Braille".

Nosaltres considerem que això permetria superar algunes de les limitacions, permetria superar una barrera que tenen estes persones i que, realment, hui en dia, bé en Braille o bé amb unes noves tecnologies que es puguen implementar, haurien d'estar, haurien poder permetre el que estes persones pogueren votar de manera autònoma i independent.

Una última referència al tema de les noves tecnologies.
Açò avança molt de pressa, quan nosaltres vam presentar esta esmena d'esta proposta no de llei, i tal com ho demanaven també les associacions de cecs, vam presentar que podia ser que les paperetes en Braille resoldrien algun problema.
Però, hi ha unes altres circumstàncies que les paperetes en Braille no poden resoldre.
Nosaltres considerem que hui en dia amb la implantació de noves tecnologies pot ser que es puguen superar moltes altres carències i moltes altres dificultats a l'hora de votar.
Per això, consideraríem també convenient poder introduir en esta proposta no de llei que fóra més ampli i que no es dedicara només a les paperetes en Braille, però això ja depén de l'aportació que puguen fer els altres grups.

Per tant, jo considere que aprovar esta proposició no de llei o alguna semblant que suposara la voluntat de les administracions de superar les barreres que puguen trobar-se les persones pel motiu de la seua discapacitat seria realment positiu i igualaria la ciutadania en drets i en possibilitats davant l'Administració.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

A esta iniciativa no s'han presentat esmenes.
Per tant, per a fixar la posició dels grups parlamentaris, en este cas del Grup Parlamentari Socialista, el diputat, senyor González, té la paraula.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Vaig a parlar en castellà.

Yo quiero lamentar, en principio, ¡hombre!
, pues, sin acritud, en este tema no me gusta la poca sensibilidad que ha habido porque ya en junio entregamos nuestro grupo una proposición no de ley al respecto y entiendo que llegaremos a un acuerdo hoy de consenso, pero, bueno, desde junio hasta ahora podía incluso haberse podido forzar un poco para que en este referéndum que hemos pasado el domingo, pues, podía haber sido una pequeña prueba de fuego del tema que estamos hablando porque es factible y es prácticamente con costo cero el tema.

En principio, sí que a nosotros nos gustaría proponer un entendimiento con el Grupo Popular y Esquerra Unida para llegar a un acuerdo final, que entiendo que será de agradecer por el colectivo interesado, que son todos los ciegos tanto de la comunidad como del resto de España, como apoyo a este cambio que puede suponer importante para nosotros, el tema del derecho de voto, y, ya digo, sería de agradecer.

Yo he notado un cambio a este respecto por el Partido Popular, quizá sea porque hay gobierno en Madrid de signo contrario, pero yo prefiero que sea así.
A ver si aquí en la comunidad yo puedo pedir estas cosas habiendo un gobierno socialista, o sea que problema tampoco es.

Efectivamente, como ha dicho el compañero Ramón Cardona, mi voto como ciego no es secreto.
De modo taxativo el artículo 86 de la Ley orgánica de régimen electoral general, la 5/85, afirma que el voto es secreto, así, taxativamente, y lo hace así porque la Constitución de 1978 ­ya se han dicho los artículos 68, 69 y otros­ manda que sea secreto.
Y la Constitución Europea, refrendada justamente anteayer, aquí en la comunidad y el resto de España, por casi el 80% o más de todos los españoles que ejercimos nuestro derecho a voto, en su artículo, en el apartado 99 proclama igualmente que el voto es secreto para todos los ciudadanos de la Unión Europea, y, en efecto, lo es.

Cualquier vecino o vecina de la Comunidad Valenciana, el pasado domingo, se acerca a un colegio electoral, escoge una papeleta, la introduce en el sobre, se dirige a la presidencia, la entrega, después de identificarse, y el presidente introduce el voto en la urna, se mezcla con el resto y su voto no lo sabe nadie, nadie sabe qué vota, nadie sabe qué eligió, nadie sabe lo que él internamente decide en la cabina.
Nadie vio si votó *sí* o *no*, que eso para algunos era una maravilla, porque yo me imagino a muchos que no les hubiera gustado, como se vio lo que yo votaba, porque pregonaban el *sí* y votaron el *no*, yo no sé.
.
.

Pero, bueno, su voto cumplió los requisitos legales de universal, libre, directo, igual, secreto.
Pero no todo es así de simple.
Para todos los españoles, este humilde diputado, señorías, se acercó a su colegio electoral con el perro Kepis que tengo, que no está aquí, me dirigí a la cabina de votación y, una vez allí, me quedé con la duda en las manos y en las papeletas, porque no sabía cuál era la del *sí*, ni la del *no*, ni en *blanco*.

Entonces, se acercó amable un interventor, me preguntó si quería ayuda y dije que efectivamente, le dije que me ayudase, y me dijo que la de más a la izquierda del todo era la del *sí*, la del centro, la del *no*, y a la derecha estaba el voto en blanco.
Pero allí estaba lleno de gente, yo cogí la papeleta del *sí*, la introduje en el sobre y todo el mundo vio como yo voté *sí*, cosa que, repito, a lo mejor no les ha gustado que les vieran a más de cuatro.
*(Veus)*

Voluntarioso fue, mucho, el interventor, pero yo repito: me gustaría saber si alguna de sus señorías, alguno de los españoles, en las próximas elecciones municipales o autonómicas será capaz de poner en el sobre para votar una de las papeletas que un interventor cualquiera les indique, "esta es del Psoe", "esta es del PP", "esta es de Esquerra Unida".
.
.
Si son sinceros, quizás tengan que reconocer que luego de haber apartado cada papeleta, no podrán resistirse y entreabrirán los ojos para cerciorarse de que eligen lo que les pide su ideología.

Porque, si se ubican, es lo que me ocurrió a mí.
A mí podían haberme, exactamente, engañado y decirme que la del centro era una y la de la izquierda era otra, y yo votar lo que no quería votar.
Y puede hacer eso un interventor, lo puede hacer una persona de confianza, puede hacerlo cualquier ciudadano, porque el cándido legislador, en el 1978, pensó que cada ciego tiene siempre una persona de confianza, y eso no es cierto.
Quizás no leyó nunca *El Lazarillo de Tormes*.
.
.

Pero, bueno, lo que sí que es verdad es que ahora que ya han pasado unos cuantos años, que ya sabe todo el mundo que el braille existe y que los ciegos leemos en braille, y, repito, el tema sería: con coste cero se pueden imprimir papeletas, porque no hacer falta tener una economía muy boyante para eso, dado que en algunos países hispanoamericanos se está aplicando este derecho y se imprimen las papeletas en braille.

También hay que reconocer que no solo en España estamos así, que hay que reconocer que son, pues, prácticamente todos los países de la Unión Europea los que están en esta situación, o sea que, si aplicamos el refrán de mal de muchos, remedio de tontos, pues, no podíamos quedar tranquilos.
Pero lo que sí que es cierto es que hay que hacer justamente todo lo contrario, hay que intentar en esto también, como en el refrendo de la Constitución Europea, ser los primeros, y en eso estamos.

Hay bastantes ya parlamentos autonómicos que están aprobando este tipo de acuerdos, y esperemos que para las próximas generales, o quizás antes, para las autonómicas, haya cambiado el panorama.

Unas tareas pendientes que yo recordaría aquí, uniéndome a lo que ha dicho el diputado Cardona, serían, bueno, recordar que el Consell debe tener en cuenta que hay que preparar para las próximas autonómicas y municipales el voto accesible y la accesibilidad a los espacios de votación, la accesibilidad a la información oficial para sordos y ciegos.

Y, por otro lado, lo que hoy, sobre todo, consta, que yo creo que es lo más importante del acuerdo que podemos tomar, que se inste, desde luego, al Gobierno central para que antes de próximas elecciones se llegue a una situación en que se pueda imprimir como modelo oficial una mínima sigla en las papeletas, que, como ya hemos demostrado varios compañeros, no afecta para nada al voto, no influye en nada a la impresión, no lleva ningún costo y supondría un cambio revolucionario en el derecho a votar secretamente de los ciegos en toda la historia.
*(Veus)*

Para eso, pues, haría falta modificar la Ley 5/1985, ¿eh?
, y mandar, por supuesto, que el modelo incluya unas impresiones o relieves de puntitos en braille para que las personas que no pueden leer accedan a la información del voto en este sistema.

Nada más, presidente, muchas gracias.
Espero que lleguemos a un acuerdo y que votemos por unanimidad la propuesta del señor Cardona.

**El senyor president:**

Gràcies a vosté, senyor González.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular té la paraula el senyor Ovejero.

**El senyor Ovejero Adelantado:**

Gracias, señor presidente.

Cuando leímos la proposición no de ley original consideramos muy efectiva la medida, aunque, ya puestos a defenderla, como siempre el Grupo Popular, señor González, viene realizando y reclamando la normalización, estadio superior a la integración en todos los ámbitos de la discapacidad, pensamos que podíamos ir un poco más lejos.

De ahí que, en conversación con el proponente y representante del Grupo Socialista llegamos al acuerdo en solicitar los expuesto por el señor Cardona, pero incluso más ampliado.

Debemos intentar que todo ciudadano deba decidir libremente y en igualdad de condiciones el sentido de su voto, con lo que se daría cumplimiento al mandato constitucional en sus artículos 23, 68 y 69, así como a los derechos reconocidos en la ley electoral.
Derechos que aparecen también contemplados en la propuesta de Constitución Europea, el domingo refrendada, a través de los artículos I-2, II-81, III-118 y III-124.

Hemos de desarrollar los mecanismos e instrumentos necesarios, y la tecnología ahora lo permite, para que toda persona con derecho a voto pueda ejercerlo con toda libertad, por lo que el Grupo Popular apoyará la iniciativa consensuada e instamos a la prontitud de su elevación al Gobierno central para que lo aquí aprobado pueda surtir efecto en las próximas elecciones autonómicas y municipales del 2007.

Por lo tanto, por lo expuesto, señor presidente, le ruego un receso de dos minutos para que los grupos puedan elaborar ya esta transaccional, que casi está ya realizada.

**El senyor president:**

Gràcies, senyor Ovejero.

No serà la presidència qui s'opose que els grups intenten aplegar a un acord.

Se suspén la sessió per cinc minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 18 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 27 minuts)*

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
a la Mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la.
.
.
, diu "de la Comunitat Valenciana", si els firmants m'ho permeten, ho rectifique i pose "de la Generalitat".
Gràcies.

Els grups parlamentaris sotasignats presenten la següent esmena transaccional a la proposició no de llei 17.
725 sobre la possibilitat de disposar de paperetes electorals en braille per a les persones invidents, presentada pel Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Esmena transaccional:

"1.
Les Corts Valencianes insten el Govern Valencià a adreçar-se al Govern de l'Estat per tal d'impulsar actuacions que permeten a les persones cegues poder exercir el dret a vot garantint que este puga ser secret mitjançant les mesures de caràcter tècnic que siguen factibles i aplicables.
Per això proposarà la reforma de la Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, de règim electoral general.

2.
Obrir converses amb les organitzacions més representatives de gent amb discapacitat per definir, de manera consensuada i tècnicament adequada, la realització de totes les adaptacions necessàries per a garantir que tota la ciutadania puga accedir als col·legis electorals i a la informació necessària per a exercir el dret a vot amb les garanties i reserves que establix la Constitució Espanyola.

3.
Donar compte a les Corts Valencianes, en el termini de sis mesos, de les actuacions realitzades per complir esta resolució.
Corts Valencianes, 22 de febrer del 2005".

Signat pels tres grups parlamentaris.

Passem a votar l'esmena transaccional.
Vots a favor?
Moltes gràcies.
Per unanimitat, queda aprovada.

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'oposició al xantatge que el govern català del tripartit fa al govern central perquè aquest negue l'idioma valencià, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 18.
123 BOCV número 81).***

 

 

 

**El senyor president:**

 

El següent punt és el punt 4.
Presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'oposició al xantatge que el Govern català del tripartit fa al Govern central perquè este negue l'idioma valencià, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

He d'afanyar-me a recordar-los que tinc ja una experiència de diverses legislatures en este parlament, i això pel fet que no vull que se'm title d'ingenu quan afirme la meua esperança que esta proposició no de llei serà acceptada per unanimitat i la seua conseqüència votada afirmativament per tots els grups de la cambra.

I això, senyories, perquè els que defenem la llibertat d'expressió, els que creguem en la democràcia, els que creguem que el diàleg és convenient i fructífer quan existix discrepància, podem i devem, i de fet estem en contra de qualsevol xantatge, de qualsevol tirania, de qualsevol imposició.

Per tant, no sols el Grup Parlamentari Popular sinó tota la cambra ha de mostrar el seu rebuig davant d'una postura de força, davant d'una intolerància.
En definitiva, davant d'un xantatge que a més ens afecta directament a tots els que som i ens sentim valencians.

Per això, m'he precipitat a advertir-los que no és ingenuïtat el que em mou, sinó la responsabilitat que hem d'estar tots els valencians per a defendre esta proposició no de llei.
*(So d'un mòbil)*

El Grup Parlamentari Popular a què represente els demana que instem el Govern d'Espanya per a mostrar la nostra disconformitat al que de totes totes va ser una *polacada* del polític més perjudicial per a la nostra comunitat, més danyós per a la identitat valenciana que crec ha existit fins a hui.

Poden vostés imaginar que s'oferisca un vot favorable o negatiu contra una cosa que mana una llei orgànica?
Poden vostés imaginar que s'establisca una coacció contra les senyes d'identitat d'un poble?
Es pot utilitzar un vot per a coaccionar, per a obligar a prendre decisions arbitràries?
Pot servir el vot d'una minoria per a decantar tot un parlament de l'Estat en contra del que és estatutàriament competència dels valencians?

El vot en democràcia no és això, senyories.
El vot és, davant de tot, respecte a l'ordenament jurídic.
En la seua conseqüència, demanem, com a representants del poble valencià, el màxim respecte al nostre Estatut d'Autonomia i a les nostres senyes d'identitat.

No pot pretendre's que des d'altres instàncies es tracte de dir al poble valencià quines són les seues senyes d'identitat, quin és l'idioma que parla i quina és la seua obligació respecte a això.

Igualment, els demane, els demana el meu grup parlamentari, el seu vot favorable perquè es reconega que amb esta actitud s'està atemptant contra la sobirania del nostre poble, que s'estan vulnerant els nostres drets tradicionals, que s'estan oblidant les nostres senyes d'identitat i que s'està despreciant tot el que en l'esdevindre dels segles ha representat i representen la llengua i la cultura valencianes, la màxima expressió de la qual va constituir el segle d'or del nostre idioma valencià.

Per això assenyala igualment la proposició no de llei que estic defenent, que les nostres senyes d'identitat, en definitiva, la nostra comunitat, el nostre regne de València no siga utilitzat com a moneda de canvi, vexant i menyspreant els valors de tots i cada un dels valencians que sempre hem demostrat la nostra solidaritat amb la resta dels pobles d'Espanya.

Finalment, demanem que este acord que anem a votar es trasllade a totes les instàncies que siguen necessàries per a preservar la nostra identitat com a poble.

Senyories, després que la nostra Comunitat Valenciana a través del seu Estatut d'Autonomia, que no oblidem, és una llei orgànica de l'Estat espanyol que com a tal pertany al bloc constitucional que obliga a tots els espanyols, després que adquirira la plena recuperació de la seua autonomia, els valencians hem d'oblidar-nos dels nostres tradicionals complexos d'inferioritat, dels nostres sucursalismes i defendre-mos com a poble.
I açò, la defensa i la dignitat del poble valencià és la més sagrada de les obligacions que tenim encomanades els diputats i diputades de les Corts Valencianes.

Per totes estes raons he començat dient-los que serà recolzada per tots vostés esta proposta i acabe amb la confiança que aixina siga.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
25.
037, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
Per a la seua defensa té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Probablement la proposta de resolució serà aprovada, però no serà amb el nostre suport, si no és, clar, que arribàrem a una transaccional, cosa que a mi també m'agradaria arribar, senyor Ferraro, però dubte molt.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Cardona, és per a defensar la seua esmena, no és per a fixar posició.
Defense vosté la seua esmena i després possiblement tinga un altre torn per a manifestar.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Precisament, precisament, però he de motivar la meua esmena, senyor president.

En principi, la proposta de resolució que hem examinat i hem llegit, ens pareix, sincerament, no només fora de lloc, ens pareix falsa i manipuladora.

Jo he revisat els acords del Govern de Catalunya per si de cas hi havia hagut algun acord en este sentit, de negació de l'idioma valencià, i no n'he trobat cap.
A més, tampoc he trobat cap qüestió que tinga a vore entre el Govern de Catalunya i l'aprovació dels pressupostos, perquè el Govern de Catalunya no té cap atribució a l'hora d'aprovar els pressupostos de l'Estat.
Els pressupostos de l'Estat els aproven els diputats en les Corts espanyoles.
I revisant la documentació tampoc he trobat cap acord dels tres partits que estan governant a Catalunya, és a dir, ja no el Govern sinó fora del Govern, no he trobat tampoc cap acord dels tres partits que faça cap referència a cap negació de l'idioma valencià, ni a cap referència de fer dependre l'aprovació dels pressupostos generals de l'Estat d'algun tipus de contrapartida en este sentit de la negació de l'idioma.

No l'he trobat.
No n'hi ha cap declaració ni del conjunt del tripartit ni inclús, diria jo, dels partits individuals que formen eixe conjunt del Govern de Catalunya, perquè també, revisant la documentació i les coses que han pogut traure eixos partits, no m'he trobat tampoc res que fera referència a això.
Ara, sóc coneixedor de declaracions públiques fetes per una persona que pertany a un partit que forma part d'un acord més gran que, a més, forma part del Govern de Catalunya.

Però crec que el primer que s'ha de fer és no embolicar les coses.
Perquè jo no dic que les declaracions del senyor Rus o les declaracions del senyor Giner són declaracions del Govern de la Generalitat, ni inclús, ni inclús se diu que són del PP.
Es diu d'una persona del PP i d'un càrrec del PP.
Per tant, jo vull que això quedara molt clar.

Considerem que tot el punt 1 no té base en què basar-se, no està basat en cap fet i, per tant, com no està basat en cap fet, no sabem a què ve esta referència.
A vore, podria imaginar-ho, eh?
, perquè en el tripartit, de prompte fiquen vostés en el sac a totes les seues bèsties negres, doncs és possible, però, atenció!
, ni el tripartit, ni el govern, ni els partits oficialment, ni.
.
.
a vore, sigam una miqueta precisos i una miqueta concrets.

Jo li podria dir, senyor Ferraro, que unes declaracions inacceptables, per exemple, d'una persona, inacceptables realment, a vegades en una reunió concreta per a fer declaracions oposades i declaracions que deixen les coses al seu lloc, n'hi hauria prou.
Però, clar, vostés tiren per la via de fer una proposta de resolució perquè aixina ho tractaran en les Corts i en les Corts mos dedicarem durant tot el temps a tractar coses de fora d'este país, i dient-los a.
.
.
i sentint-mos ofesos pel que uns altres fan, i aquí dins, mentres, no estem fent res.

Perquè eixa és una cosa que a mi m'agradaria comentar.
Jo no trobe que el Partit Popular estiga fent propostes de futur respecte a l'ús del valencià i respecte a la protecció del valencià.
Totes les propostes que han fet els altres partits.
.
.
, jo recorde les 100 esmenes que vaig presentar sobre el tema de la potenciació del valencià en els pressupostos, vostés les van rebutjar.
La setmana passada, quan vam presentar una proposta que dia que les empreses que contractava la Generalitat per a fer algun treball tingueren una especial cura en el respecte al valencià.
.
.
, dia això.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Cardona, li pregue per segona vegada que se dedique a defensar la seua esmena i no a parlar d'altres qüestions.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

No, no, és que estic defensant la meua esmena.

 

**El senyor president:**

La presidència va a continuar observant-lo i sentiria haver d'adoptar alguna mesura que no vull.
Centre's en l'esmena, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

No sé, vosté, si ha llegit la meua esmena sap a què va dedicada i sap que va dirigida a la potenciació concreta del valencià.
I estic fonamentant tot això.

Mire, nosaltres hem vist que totes les mesures que ha pogut prendre el Partit Popular durant esta legislatura de potenciació del valencià, de defensa de les nostres senyes d'identitat, de defensa real, que realment el valencià fóra potent, perquè, a tot açò, és al que ve la primera part i la segona de la nostra esmena de modificació.
La millor defensa, dignificació, possibilitat de pervivència, possibilitat de ser forta, possibilitat de tindre incidència fóra de la nostra terra, la millor defensa és un ús intensiu digne per totes les institucions, d'una manera molt, molt.
.
.
­si vol que li ho diga d'alguna manera­ militant, militant.
Un ús del valencià que si no es fa aixina s'anirà perdent.

Mire, jo vull recordar estes estadístiques que de tant en tant s'han de recordar.
El valencià en el 1989 es parlava en casa per un 43% de la gent; en el 2004, per un 35%.
Ahí n'hi ha hagut una reducció del 8% de gent que el parla en casa.
Això sí que és una cosa que ens ha de doldre, perquè és la nostra llengua en la nostra terra.
I nosaltres hem de procurar potenciar-la i que, per descomptat, que a ningú se li ocórrega menysprear-la, però perquè aquí estem fent tota una faena de recuperació i de potenciació.

La comprensió del valencià ha baixat, els que l'entenen prou bé i perfectament, ha baixat des del 1992 fins ara, ha baixat el 8,6%; els que saben parlar en valencià, els que el parlen prou bé o perfectament han baixat dels del 1992 fins ara, el 7,5%.
Açò no s'ha deixat de parlar fora, açò no s'ha deixat de parlar per cap atac extern, açò s'ha deixat de parlar per manca de polítiques positives de potenciació.

Quan el Partit Popular ha fet polítiques de potenciació?
Per exemple, quan van parlar del decàleg sobre l'ús del valencià que implicava que l'administració anava a usar-lo de manera més potent, més clara, on indicava molt clarament que les comunicacions entre conselleries deurien ser en valencià, que es començaria a parlar amb el públic en valencià, etcètera, etcètera.
Al cap de dos dies, el mateix Partit Popular havia transformat el decàleg en paper mullat.

I ara, en este moment, jo no entenc per què vostés no aproven mai les propostes que potencien el valencià i que demanen i que busquen que el valencià siga utilitzat més normalment dins de la nostra terra.
No les aproven mai, les rebutgen sempre.
I, aleshores, jo me pregunte per què.
Tots estem d'acord amb això.
Estan d'acord les universitats, estan d'acord les institucions cíviques, estan d'acord, inclús, totes les institucions opinen el que opinen sobre la identitat de la llengua, totes estan d'acord en potenciar el valencià.
Però és que vostés s'empenyen que, quan u demana potenciar el valencià, ja no és valencià, s'empenyen en això.

Nosaltres, evidentment, això no ho entenem.
Vostés han arribat a un punt en què, com fora no se'ls planteja cap pega a la utilització del valencià i volen tots que s'utilitze, vostés mateixos s'han buscat enemics dins de vostés mateixos.
Ara no aproven cap proposta que pretenga potenciar el valencià perquè dins de vostés mateixos no estan d'acord amb el tema.

Però, anem a vore, estem parlant de l'ús de la llengua; que el valencià siga reconegut en tots els llocs, dins d'ací i fora d'ací; que el valencià siga una llengua forta, que tot el món sàpiga que aquí es parla una llengua diferent al castellà, que ens pareix important.
I per això nosaltres presentàvem coses que deuria ser una intervenció molt diferent i que deuria presentar les mesures de manera molt potent.

Nosaltres seguim insistint en el mateix.
En esta esmena que nosaltres presentem parlem que, des de les diverses modalitats i formes de parlar que configuren la nostra llengua, el valencià té la mateixa jerarquia i dignitat que qualsevol altra modalitat, té unes característiques pròpies.
I que la realitat lingüística valenciana i la normativització consolidada a partir de les normes de Castelló són unes bones bases per a anar a un ús més gran del valencià.

Considerem que les Corts deurien considerar, clar, que la millor defensa, dignificació i possibilitat de pervivència d'una llengua minoritzada com la nostra exigix una gran solidaritat entre tots els seus usuaris, l'allunyament de qualsevol temptació fragmentarista i de qualsevol esperit uniformitzador monocèntric.
Li diria que algunes paraules estan tretes, evidentment, del dictamen de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, en què nosaltres no estem d'acord en tot, però considerem que d'algun punt hauríem de partir.

Les Corts Valencianes insten a totes les institucions, administracions i poders públics, especialment a les valencianes, al sistema educatiu, al mitjans de comunicació, les entitats, els organismes i les empreses de titularitat pública o que compten amb finançament públic, a les empreses privades i a tots els valencians i valencianes a emprar el valencià i a fer un ús normal, intensiu i constant del valencià, com a millor manera de defensar la seua existència i creiximent en el context actual de globalització i uniformització del món.

I finalment, les Corts Valencianes insten a totes les institucions, organismes, empreses i persones, i especialment als parlants del nostre idioma, a evitar malbaratar el valencià com a eina d'enfrontament i a utilitzar-lo com a eina i vehicle de comunicació i cultura.

És l'única manera.
Primer, nosaltres hem de col·locar, ubicar el valencià en l'estatus que es mereix, que és el de primer lloc, i inclús el de primera llengua en la nostra terra.
Sabem que n'hi ha una altra llengua oficial, però és que el valencià és el que s'està perdent.
Hem de prendre accions de potenciar-lo, i això és el fet bàsic, el fet principal i el fet primordial.
I això és el que després ens permet intervindre davant de qualsevol cosa que realment ataque l'existència del nostre idioma, que ja li dic que en este cas no ha sigut de cap manera el govern català, no ha sigut el tripartit, no han sigut els partits que formen part del tripartit, sinó que han sigut inclús declaracions públiques d'alguna persona d'algun partit.

Si ens hagueren plantejat això de dir: "Què opineu d'eixe tema?
Què podem fer respecte a això?
" Com pensa vosté que no haguérem reaccionat a una persona que diu que el valencià no existix?
Clar que haguérem reaccionat.
Evidentment.
Però és que n'hi han coses que no es poden permetre.
Eixa és la qüestió.
Ara, n'hi ha unes altres coses on pot n'hi haver discrepància, pot haver dissensió, poden haver discussions.
Però, mire, dos coses en què m'agradaria que no hi haguera discussió: Deuríem gastar cada vegada més el valencià, i, segon, la Generalitat té obligació de prendre les mesures adequades perquè tinga l'estatus adequat i siga gastat per tots.
Jo estic convençut que almenys en això arribaríem a un acord.
Segona part.
Podem estar molt d'acord que mai estarem d'acord amb una persona que negue l'existència del valencià, perquè el valencià és el que parlem, el valencià és la llengua de la nostra terra i el valencià és allò que pensem defensar i deuria estar parlat per tots els valencians.
Ahí és on està la qüestió.

Nosaltres no entenem estes propostes de resolució que miren cap al passat, que no miren al futur, que no plantegen cap proposta positiva.
Ja està bé!
A vore, facen propostes positives, ací, en les mateixes Corts.
Facen-les.
D'augmentar l'ús, de defensa del valencià, de protecció.
Això és el que toca.

Mire, ens estem trobant que vostés mateixos s'estan armant un embolic gravíssim.
Nosaltres pensem que estan buscant els adversaris dins de vostés mateixos per a poder després justificar el no-ús, i això ens pareix inacceptable totalment, totalment inacceptable.
De fet, cada vegada que presentem una proposta en les Corts sempre se'ns diu que el que pretenem no és el que diu, sinó el que pretenem és una altra cosa, no s'atrevixen ni a dir-la.

Mire, el que pretenem és el que diu ací, ací, el que diu ací.
Volem que el valencià siga la llengua primera i principal de l'administració valenciana, que es note.
Volem que totes les coses que tenen projecció internacional ­el Circuit Ricardo Tormo, l'Ivam, la Ciutat de les Ciències­ volem que facen la seua publicitat sobretot en valencià.
Per què?
Perquè toca, perquè toca inclús publicitar-la fora d'ací i que tot el món sàpiga que ací en la nostra terra es parla una llengua, es parla el valencià, s'escriu el valencià, la gent usa el valencià, el respecta.
I amb totes eixes armes podem clarament anar de cara a qualsevol que intente atacar-la mínimament i dir: "no, és que aquí nosaltres som els principals defensors de la nostra llengua".
Però cada vegada parlant-la menys.
.
.
Per què?
Perquè ens ataquen des de fora?
Ja seria fàcil això, ja.
Però el problema és que cada vegada es parla menys perquè els d'aquí no fem el suficient perquè cada vegada es parle més.

Jo demanaria que s'aprovara la meua esmena perquè pense que és més raonable.
Inclús, si cal, estaríem disposats a intentar consensuar alguna cosa.
Ho veig difícil, perquè el to de la proposta de resolució que s'ha presentat no és acceptable i les coses que diu no són acceptables, però bé, oberts a tot estem, si això va a significar un millor ús del valencià i una potència de la nostra llengua dins i fora de la nostra terra.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

En el torn per a acceptació o no d'esmenes, té la paraula el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Cardona.
Anem a vore.
En la seua esmena de modificació hi han coses que me pareixen perfectes; a mi no, a mi i al meu grup, totalment i absolutament.
Coincidim, clar que coincidim.
Com no anem a coincidir que les diverses modalitats i formes de parlar que configuen la nostra llengua tenen la mateixa jerarquia que qualsevol altra llengua?
Clar que sí.
El que passa és que vosté fica una cosa en què mosatros no estem d'acord.
Vosté diu "en altra modalitat territorial del sistema lingüístic".
Si vosté m'admetera a mi que fóra "en altre idioma del diasistema occitano-romànic", jo li ho acceptaria perfectament.
Fixe's vosté.
Clar!
Però vosté això no ho ha acceptat.
Clar, per a vosté això no és científic segurament.

Que estem d'acord en la millor defensa i dignificació i possibilitat de pervivència de la llengua minoritzada, com la nostra valenciana, que vosté diu.
Vostés sempre estan en l'eufemisme de "la nostra llengua", "el valencià".
Diga-li vosté "la llengua valenciana", diga-li vosté "l'idioma valencià".
Si vosté ho fica en la seua proposició, jo no tindria ningun problema en acceptar-li-ho com a esmena d'addició.
Vosté m'accepta a mi això que jo propose i addicionem tot açò, amb les matisacions que jo li estic fent, i aleshores parlaríem.
Perquè, clar, senyor Cardona, l'Estatut d'Autonomia parla molt clarament d'"idioma valencià", i la Llei d'ús i ensenyament del valencià parla de "llengua valenciana".
I clar, allò que està molt clar és que això equival a dir clarament que esta llengua no és la mateixa que una altra, no és la mateixa que una altra, diga allò que diga ningú, ni els científics ni els no científics.
Cadascú pot dir el que li done la gana, però l'Estatut és clar i contundent en eixe sistema.
L'Estatut, al definir el que parlem els valencians com a llengua o idioma, està d'alguna manera determinant l'essència del que parlem en València.
I vostés això no accepten.
Si vosté vol, ens fiquem d'acord.
Vosté m'accepta a mi això d'idioma o llengua valenciana i jo li accepte la resta de l'esmena com esmena d'addició.
Si vosté m'accepta això del sistema occitano-romànic, de seguida entrem a parlar.
Però vostés no, vosté vol allò que vosté vol.
Vosté no vol açò que mosatros defenem.

Jo li puc dir a vosté una cosa claríssima: el Grup Parlamentari Popular no acceptarà cap document, cap proposició en esta cambra, que signifique la unitat de la llengua, per molta acadèmia que vosté me traga, per molt que vosté me diga.
No ho acceptarà, i ho dic ací ben clar.
A la millor li ho podran dir més alt; més clar, no.
No s'acceptarà.
I això li ho puc dir amb tot el recolzament del meu grup parlamentari.
Que quede molt clar.
No acceptarem ninguna proposició que represente unitat de la llengua.
Si vosté lleva d'ací qualsevol al·lusió a eixa unitat, qualsevol eufemisme que puga portar a eixa unitat, de seguida ho acceptem com a esmena d'addició.

Estem d'acord, estem d'acord que se defense el valencià.
Vosté ha dit que no presentem propostes positives, i té vosté una proposta positiva, veja vosté si la presentem.
Està clar?

Vosté ha dit també al principi que si ningú ha parlat en contra del poble valencià.
Per l'amor de Déu, senyor Cardona!
Qui ha parlat en contra forma part del tripartit català.
Qui ha parlat en contra dóna suport, dóna suport i governa, i governa en Catalunya.
Però, a més, dóna suport al govern de l'estat espanyol.
No me diga vosté que això no és un govern el que parla en contra dels valencians.
Si vosté creu que el seu grup polític no ha d'estar en contra d'eixes manifestacions, diga-ho ací clarament, però no me diga vosté a mi que ha de substituir esta proposta de condemna a la ingerència en una cosa molt sagrada per als valencians.
A més, no estic parlant-li d'una cosa que no és competència dels valencians, que l'Estatut mos dóna als valencians.
Ningú hem de consentir que puga eixir en contra d'estes coses, senyor Cardona.
I vosté i tots els grups parlamentaris han d'estar defenent, perquè esta cambra s'ha constituït per a això, per a defendre el poble valencià, perquè no laminen el poble valencià, perquè no s'utilitze el poble valencià per altres qüestions com són qüestions de soberanisme o separatismes.

En esta qüestió de la llengua valenciana allò que està en el fons de la qüestió, senyor Cardona, no és la mateixa llengua valenciana, és allò que dia Hitler, "parlen alemany, són alemanys", ací poden dir: "parlen català, són catalans".
No, senyor Cardona, per ahí no anem a passar.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Ferraro.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Com sempre, eixa part última és la seua suposició.
En cap lloc se diu.
No s'ha de confondre mai la concepció que u tinga sobre la unitat de la llengua amb l'opció política que cada u defense.
Això de vosté identificar-ho és cosa seua, no nostra.
Nosaltres som federalistes i valencians.

Bé.
Nosaltres fem política, no filologia.
Quant a la filologia, nosaltres escoltem el que diuen les entitats que fan filologia, i per tant, nosaltres no fem filologia, fem política.
Per tant, com a polítics, el que nosaltres volem és que el valencià s'use, i s'use molt.
I nosaltres estem presentant tot un conjunt de propostes on només parla de "valencià", res d'unitat de llengua ni res, i vostés les rebutgen totes.
Perquè a mi me dóna igual el que vostés aproven respecte la unitat de la llengua o no, és qüestió seua.
Però, anem a vore, el que vostés aproven sobre l'ús del valencià no és tan qüestió seua, no és una qüestió del Partit Popular, és una qüestió que està en l'Estatut, és una qüestió que està en les lleis, és una qüestió que està en l'essència de la constitució d'esta comunitat autònoma.

Per tant, a la qüestió que vostés pensen del que vullguen, pensen allò que els done la gana, voten allò que siga, però quan vostés estan rebutjant sistemàticament cada vegada que ix qualsevol proposta d'utilitzar més el valencià, això ja no és una qüestió que només els toque a vostés i que poden passar i simplement depén de la seua voluntat.

Perquè, a més, això ho estan fent no només amb les propostes que presenta Esquerra Unida, l'oposició, l'Entesa o el Partit Socialista o un grup cívic; vostés ho estan fent amb les propostes que presenten vostés mateixos.
Cada proposta que a algú del Partit Popular se li ha ocorregut presentar que potencie l'ús del valencià ha sigut ràpidament laminada i després resulta ser absolutament inexistent.
I mos estem referint a tot, inclús a la mateixa Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Nosaltres no vam votar a favor, van ser vostés.
Però són vostés els que l'estan atacant, no nosaltres.

La qüestió està que no entenem per què vostés entren a tots els draps que els posen des de fora, que els ensenyen una miqueta un coloret i vostés entren a tot, entren a tot com elefant en *cacharrería*, perquè este primer punt és un elefant en *cacharrería*, trenca tot, quan només n'hi ha una persona que ho ha dit en unes declaracions concretes, i vostés van sumant, van sumant perquè els interessa.
Haguera pogut dir que tots els hòmens, perquè el que ho ha dit és home, no?
En lloc de ficar el tripartit, hagueren ficat que tots els hòmens fan un xantatge.
Doncs no, ho ha fet un.

Per tant, la qüestió està que vostés, a qualsevol temptació que els presenten, vostés entren ahí, i a més, els encanta este tipus de coses que ens plantegen, "perquè quede en evidència el que pensen els altres".
En evidència de què?
Clar que hi ha evidència.
Si nosaltres no tenim cap problema en dir-ho.
Si ens fiquen un altaveu, nosaltres diem tot el que pensem, i si ens diuen inclús què pensem sobre si el valencià és català i tal, els direm que nosaltres estem a allò que diuen els filòlegs, perquè nosaltres aquí fem política, i la política nostra està decantada en un tema molt concret i molt clar: volem que es parle més el valencià, volem que es parle més en les cases, volem que s'utilitze en les tendes, volem que s'utilitze en els cartells, en la publicitat, en la propaganda.
I per això nosaltres pensem que l'exemple de la Generalitat i l'exemple de l'administració és imprescindible.

Per tant, totes estes coses que nosaltres fiquem aquí, en la normativa acceptada pels filòlegs, acceptada per la Generalitat i, a més, en valencià, nosaltres el que volem és que això es potencie i vaja avant.
I no estem d'acord en res del que vostés estan plantejant, que degrada, que posa.
.
.
Hi ha gent, hi ha gent que està dient inclús que faran les seues coses en valencià quan els valencians arriben a un acord.
I precisament nosaltres pensem que hi ha gent que està impedint els mínims acords en l'ús del valencià, precisament perquè.
.
.
embolicar la troca, vaja, per dir-ho clarament.
Quan més embolicada està, menys es gastarà; quan més embolicada està, menys estatus; quan més embolicada està, més gent que dirà: "En castellano no tengo ningún problema".
Doncs no, no.
I això és una obligació.
I com és una obligació, nosaltres insistim en demanar-la.
I a més, és que si no es concedix eixe estatus, ja poden fer *virgueries* i poden protestar tot el protestable, perquè el valencià anirà cada vegada sent menys utilitzat, menys gastat i menys normalitzat.

Per tant, nosaltres el que diem és que canvien el sentit, anem per una altra via, potenciem l'ús.
En això si que estem tots d'acord, no?
Va, vinga!
Però amb coses pràctiques damunt la taula.
Esta és una cosa pràctica damunt la taula.
Usem-la, vinga!
, que d'això es tracta.
No anem a aprovar la proposta de resolució, evidentment, de cap manera.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Per al torn de rèplica, té la paraula el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Senyor Cardona, anem a vore.

Senyor president, gràcies.

Senyories.

Senyor Cardona, vosté me parla de la filologia.
Bé, i què té a vore la filologia amb tot açò?
Perquè anem a vore.
Què té a vore la filologia amb el tema de rebutjar una ingerència.
.
.
?

 

**El senyor president:**

 

Senyories, per favor, guarden silenci.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Però li vaig a dir una altra cosa.
De quina filologia me parla vosté?
Perquè, clar, filòlegs n'hi ha que tenen un parer i altres que en tenen un altre.
La filologia no és una entitat que puga, que puga.
.
.
No, no.
Són senyors que tenen una carrera, que tenen uns estudis i que.
.
.
I a més, la filologia tots sabem el que fa.
És la història de la llengua i el que fa és d'alguna manera estudiar l'evolució de les llengües.
I la llengua no la fan els filòlegs, senyor Cardona.
La llengua la fan els pobles.
Totes les llengües les han fet els pobles sempre.
I la llengua valenciana la fan els valencians, la catalana els catalans i la castellana els que parlem en castellà també, que també parlem.
És una llengua tan valenciana com el valencià el castellà, senyor Cardona.
I a més, li he de dir.
.
.
*(Remors)* Sí, senyor.
Tan castellana.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Cardona, per favor.
.
.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

En el ple de pressupostos una companya meua ja li ho digué, que no renunciem ningú .
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Ferraro, senyor Ferraro, perdone'm.
Mentres vosté ha estat intervenint el senyor Ferraro ha estat callat.
Pregue que vosté es comporte de la mateixa forma.
*(Remors)* Pregue que estiga calladet, senyor Cardona.
Gràcies.

Pot continuar, senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyor president.

Li dia, senyor Cardona, que no renunciem ningú a la cultura valenciana escrita en altra llengua, no renunciem.
És molt nostra.
I esta dicotomia castellà-valencià.
.
.
No, senyor.

Però, a més, li he de dir una altra cosa.
Vosté està ficant en dubte la utilització del valencià.
Mire, senyor Cardona, jo discrepe de vosté, i el meu grup també.
Mai s'ha parlat el valencià com es parla ara, mai en la vida.
Jo li remet a vosté, inclús a esta mateixa cambra, veja vosté les primeres legislatures quan es parlava en valencià i quan no i què es dia.
Agarre vosté els *Diaris de Sessions*, que estan ací, i mire a vore si es parla més el valencià ara que es parlava abans, i si hi havia alguna qüestió de rebuig al valencià o no n'hi havia i si n'hi ha ara alguna qüestió.
Per ningun lloc.
Veja-ho vosté.

Digam vosté en les escoles si parlen el valencià.
Qualsevol xiquet hui parla en valencià i escriu en valencià.
Lamentablement, lamentablement, no sempre en valencià.
Lamentablement.
Però, bé, eixa és una altra qüestió.
I la millor, senyor Cardona, si no tinguérem estes discrepàncies, si no tinguérem eixa utilització de l'idioma per una altra cosa, que no és precisament la seua utilització, a la millor la gent seria més procliu a parlar-lo i escriure'l.
El que passa és que hi ha un sentiment de rebuig moltes voltes a parlar el valencià, i no sóc el primer que ho diu en esta cambra, precisament per això, perquè s'ensenya altra cosa que no és valencià.
S'ensenya una ortografia aliena al valencià, i no se transmet l'ortografia que hauria de ser corresponent a la fonètica valenciana.
No es fa.
Ahí està la faena de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ahí està la faena: en transmetre als papers el que parlem els valencians i no un altra cosa.

Jo lamente molt que vosté no haja vollgut.
.
.
Pèro, clar, també me dia una cosa: que si se fica el tripartit i si se fica.
.
.
És que vol dir vosté que si jo ficara un nom en compte de tripartit, vosté acceptaria la proposició?
Si vosté diu això, a la millor podríem parlar d'això, ficar el nom que siga, el que ho ha dit.
Però vosté no m'ha.
.
.
Si vosté està d'acord, diga-m'ho i parlem.
Mire, parlem i ja està, fiquem el nom.
*(Remors)*

No, no.
Ací el que s'ha de fer és defendre, defendre, la ingerència de persones estranyes a l'ordenament jurídic valencià, valencià, en la política valenciana ­en la política, no­, en les competències que són exclusives de l'Estatut, de l'Estatut, dels valencians.
I tots tenim l'obligació de complir l'Estatut.
I l'Estatut parla sempre d'idioma valencià, i dins del desenrotllament del mateix, idioma o llengua valenciana.

I rés més.
Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Ferraro.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Perelló té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Quiero dejar sentada la premisa de que nuestro grupo no asiste a esta propuesta pensando que va a hacer un debate sobre la lengua, que no es tal y que no estamos dispuestos a entrar en ello, porque hay otras instancias donde resolver esas cosas, y parece que están ya resueltas.

Por tanto, venimos a otra cosa, que es a aprobar o no el texto, una propuesta que de entrada, cuando se empieza a hablar del respeto a las normas, a mí me gustaría señalar, aunque solo sea por respeto a esas normas, que en la tramitación ya presenta un doble rasero.
Yo estoy bien seguro de que si nuestro grupo hubiera presentado una propuestas en estas Cortes cada vez que alguien chantajea a alguien, lo cual es un severo juicio de valor, no habría sido admitida a trámite.
Lo quiero sentar como premisa para señalar que el respeto a las normas es más laxo según quien tiene que cumplir esas normas.

En el contenido, la propuesta es evidente.
Solo hay que leerla, y no con mucho detenimiento, para darse cuenta de que es inexacta, es extemporánea.
Está formulada sobre presupuestos falsos y ­lo que es peor­ utiliza una vez más como munición algo tan digno de respeto como la lengua que nos es propia: el valenciano.

La mera lectura, como digo, superficial demuestra la extemporaneidad y la inexactitud, porque ni en este momento se están negociando los presupuestos del Estado ­me da igual cuando se haya presentado la propuesta, estamos en el mes de febrero de 2005­, no se están negociando los presupuestos del Estado y no se ha tenido ni siquiera el detalle de modificarla para darle temporalidad, porque el tiempo es una cosa que en esta cámara pasa distinto a como le pasa al resto de ciudadanos cuando están fuera de esta cámara.
Por lo tanto, no se están negociando los presupuestos del Estado.

Y el gobierno de la nación no está siendo víctima de ningún chantaje ni ninguna extorsión.
Y lo que es más claro y más rotundo: nuestra lengua no corre, ni ha corrido en ningún momento, ningún peligro.
En el hipotético caso de que alguien perciba, conozca, advierta, presuma o tenga pruebas de que el gobierno de la nación está siendo extorsionado por un chantaje, hace bien poco limitándose a presentar una proposición no de ley en esta cámara.
Debería haber corrido con toda urgencia al juzgado de guardia a denunciar un delito de tamaña magnitud.
Hablamos del gobierno de la nación, que está sometido a un chantaje, por lo tanto, está siendo extorsionado, y con ello afectando a toda la nación.
Alguien debería haber ido.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Chantaje es algo que requiere ser denunciado en los tribunales, si es que se sabe lo que se dice cuando se escribe y si es que se quiere evitar, claro.

En la propuesta quedan muy claros los complejos de inferioridad ­permítanme que lo diga con respeto, pero con rotundidad­, porque a simple vista se ve lo que ha sido una constante en los últimos tiempos en esta comunidad, que es la búsqueda permanente y desesperada de un enemigo exterior.
¿Para qué?
Para que justifique, señorías, la más absoluta nada política y de gestión en que se encuentra nuestra comunidad.
¡No hay más, no hay más!
El enemigo exterior ha sido muy recurrido, no es novedoso.
El bien del pueblo, la defensa de la patria, la identidad robada, los símbolos en peligro, se han utilizado a lo largo de la historia, unas veces, en muchas ocasiones, por gobiernos democráticos, pero ya agotados por una u otra causa, y otras, que no mencionaré, mucho peores, por dictaduras.
Pero se han diferenciado en poco los usos que se han hecho de esos símbolos, de esas llamadas, de esos fantasmas prefabricados que en estas Cortes en los últimos tiempos se proyectan, como si aquí hubiera una pantalla grande donde venir a proyectarlos.

Por lo tanto, estamos, a nuestro juicio, de nuevo ante una propuesta que está situada en esa gran trinchera de complejos políticos que algunos han decidido excavar en todo lo que son los lindes de nuestra comunidad con el exterior.
Y es ni más ni menos, a nuestro juicio, el producto de la falta absoluta de comprensión de esa nueva realidad política que hay en España, que algunos siguen sin comprender ni asumir, no de ahora sino desde la pasada primavera.

El pluralismo y el juego democrático de acuerdos, ha quedado claro que espanta a quienes saben desenvolverse más en el absolutismo de la mayoría que ni siquiera en la mayoría absoluta.
Pero, claro, ese no es un problema de los valencianos, ese no es un problema de la lengua.
Ese es un problema de los que no saben desenvolverse en esta nueva etapa y está pidiendo a voz en grito un jubileo, a través de las urnas, rápido, que es lo que seguramente merecerán de seguir por esta vía.

Y no quiero dejar de resaltar ­con la importancia que nos merece a nosotros, y lo resalto con bastante luminosidad­ la gran dosis de descalificación que esta propuesta, pretendiendo descalificar a otros, presenta a lo recientemente afirmado por el president de la Generalitat en esta cámara hace tan solo cinco días.
El se levantó allí y dijo: "Los radicales no caben, la polémica de la lengua está terminada.
Y, además, ha habido un órgano que se ha pronunciado".
Bueno, al leer la prensa las últimas 72 horas, y la fresquita de hoy, uno se da cuenta de que no todos en su partido piensan igual.
Alguno en el partido del señor presidente se deprime ante la mera posibilidad de que esta polémica se agote.
"¿Y qué haré yo ahora sin polémica, y qué haré sin polémica, si no tengo cosa mejor que hacer?
"

¿Pero no están descalificando al tripartito, no están descalificando al gobierno socialista, no están descalificando a la oposición?
Están poniéndole un esparadrapo a la boca al señor presidente, que tan solo hace cinco días ­aún están los ecos en la cámara­ dijo que daba por concluida la polémica.
Y ustedes, en vez de discretamente, que todos lo habríamos entendido, retirar la propuesta, vuelven aquí a azuzar y hablar de polémicas de lengua, y habar de filología y de política y a hablar de lo que el pueblo usa.
Yo no entraré en polémicas, pero no todo lo que usa el pueblo lo hace el pueblo.
No se confundan.
La letra de cambio, por ejemplo, la usa el pueblo, la sufre el pueblo, la paga el pueblo, y se la inventaron los mercantilistas para vender más rápido y mejor.
Y la usa el pueblo, y a nadie en el pueblo se le ocurrió hacer una letra de cambio.
Lo digo solo entre paréntesis, por aquello de que nos llenamos la boca a veces de todo para el pueblo.

Desde luego, nosotros no vamos a entrar a considerar en ningún momento que tengamos que plantearnos un debate político con esta propuesta, porque la propuesta en sí misma es absolutamente inaceptable, absolutamente inaceptable.
¿Qué les mueve a plantear permanentemente un rechazo a los problemas que tienen, según ustedes, de otra comunidad?
Las injerencias.
Pero es que las injerencias, en múltiples ocasiones inaceptables, si es verdad que son inaceptables, no es menos cierto que la envergadura de las injerencias es directamente proporcional al tamaño de la incapacidad del que la recibe, que queriendo ir contra ellas, las alimenta permanentemente y les da carta de naturaleza y les da rango de categoría, que ni siquiera el que se planteaba la injerencia pensaba y aspiraba a tenerlo en esa cantidad, permanentemente haciéndole propaganda al que ha hecho una injerencia.
Cuando alguien está seguro de lo que dice, está seguro de que gobierna con plenitud, de que tiene un proyecto, de que puede avanzar y de que además está abierto al mundo, hay injerencias que las deja de soslayo.

Porque ¿qué peligro corre el valenciano en esta comunidad?
¿Quién de esta cámara ha planteado que se cambien el nombre de la lengua en el único lugar en el que se puede plantear, y con el único instrumento que se puede plantear, que es la reforma del Estatuto y estas Cortes?
¿Nadie?
¿De qué estamos hablando entonces?
¿Por qué estamos azuzando fantasmas, para curarnos de complejos, haciendo aquí hazañas bélicas, seguramente tanto tebeo leído en la infancia?
¿Pero esto qué es?
Permanentemente aquí, cuando no es el plan Ibarretxe, es el tripartido, y mientras tanto los problemas de los valencianos están chocando contra el inexpugnable muro del registro de entrada de esta cámara.
Mientras tanto.
Inexpugnable.
Hay un muro en el registro de entrada, lo que no toca no se discute.
Pero, eso sí, tenemos que defendernos del enemigo exterior, que al final, a juzgar por cómo se mueven las cosas, están en el exterior y en el interior.

Yo, en estos momentos, después de estos últimos días, estoy pensando que algunos miran al norte con la mirada alta a ver lo que pasa, porque si miraran al frente en la propia casa se les caerían las pupilas al suelo e irían rebotando por el suelo, porque hay que ver lo que hay en la propia casa para mirar de frente.
Solo hay que ver las portadas de los periódicos de hoy.
¿Quién es el enemigo, y de quién es y por qué esta confusión?
No cuenten con nosotros nunca más, ¿eh?
, ni para enmendar, ni para arreglar, ni para corregir, ni para llegar a un acuerdo sobre cosas que no tocan, ni nos busquen en polémicas estériles para ayudar con nuestra participación a tensionar a la sociedad valenciana.

No nos busquen, lo decimos ya de antemano, porque hay muchos problemas que atender que sí revisten peligro.
Hay problemas en la educación, hay problemas en la sanidad, hay problemas en los servicios sociales, hay problemas en la economía, y no los traen aquí a debatirlos.
Al revés, cuando pensamos ver algunas cuentas, tapan los números.
Y eso no es importante.
Siempre que nos hundamos económicamente.
.
.
*(inintel·ligible)* del exterior, será una muerte digna.
No, no cuenten con nosotros para esto.
No vamos a dejarnos arrastrar nunca más por estas polémicas, primero, porque están resueltas; segundo, porque no ha habido ningún tipo de peligro de los que se destilan en esta propuesta; y tercero, si quieren, por un mínimo de respeto al president de la Generalitat.
Que lo tenga que decir yo, tiene alma, ¿eh?
Por un mínimo de respeto.
Porque es que fue el el que dijo que la polémica está acabada.
Y cinco días después la tenemos otra vez aquí afirmando que el Grupo Popular en toda su extensión no haga caso a no sé cuántas cosas.
Si yo hubiera dicho que el portavoz del Consell tiene un coma profundo, me habrían dicho de todo.
Porque lo dice alguien de su partido que vicepreside una institución, ¿qué dirían si yo estuviera diciendo o algunos de mi grupo estuviera diciendo lo que dice el señor Giner?

Sinceramente, señor Ferrando, y con el cariño que sabe que yo le tengo, señores del Grupo Popular, esto no es de recibo.
Y no lo vamos a votar sencillamente porque no es de recibo.

No me gustaría que me dijeran además que utilizo solo *(rient-se)* la lengua castellana para defenderme de algo.
Saben que no utilizo demasiado el valenciano por respeto, sobre todo porque cuando algunos lo queríamos aprender estaba prohibido, y lo prohibieron algunos de los que ahora reclaman que se hable.
*(Remors)* Sí, sí, no se podía estudiar.
Voldria dir que el valencià no corre cap perill sinó el que es deriva de l'actuació d'aquells que el gasten exclusivament com a arma política d'atac permanent per a evitar que es vegen les nombroses *carències* que com a responsables polítics institucionals tenen.
I nosaltres, en eixe camí de confusió, de tensió i de *(inintel·ligible*) de la convivència en la societat valenciana.
.
.
*(inintel·ligible)* mai més, mai mes!
I per això anem a començar hui votant que no a esta proposició, que no té sentit.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Perelló.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyor president.
Senyories.

Pues mire, yo le voy a hablar en castellano, señor Perelló, sin ningún problema.
Porque ya le he dicho antes que entiendo tanto el castellano como el valenciano, son dos lenguas de los valencianos.

Tengo que decir que usted me ha hablado de que no conocemos la nueva realidad de España.
¡Y tanto que la conocemos los valencianos!
Si las realidades de España es precisamente ir en contra de todo lo valenciano.
¿Qué quiere usted que le diga del Plan hidrológico nacional?
¿Qué quiere que le diga del Ave?
¿Qué quiere que le diga del propio idioma valenciano y la injerencia?
Dígame usted si es normal que otra autonomía, que otro.
.
.
incluso el gobierno del Estado interfiera en las competencias que por el estatuto de autonomía, que ya le he dicho en mi primera intervención, que pertenece al orden constitucional, pues interfiera en las competencias de los valencianos.

Yo creo que a usted no le puede parecer correcto.
Otra cosa es que usted hace su papel.
.
.
Si me parece muy bien, señor Perelló, tiene que defender lo que tiene que defender, pero evidentemente, estas Cortes, como le he dicho antes, se constituyeron en el año 82, precisamente como consecuencia de haber recuperado nuestra autonomía.
Y nuestra autonomía tiene unas competencias perfectamente delimitadas en el Estatuto, entre ellas está la competencia lingüística.
Por tanto, nadie debe interferir.
Otra cosa es que fuera una competencia del Estado, muy bien, pues mire usted, si el Estado piensa otra cosa.
.
.
mejor dicho, el gobierno del Estado piensa otra cosa, pues tendremos que aceptarlo.
Pero una competencia que es nuestra, y ustedes no quieren salir en defensa de nuestras competencias.
.
.
pues mire usted, mal favor le hacemos al pueblo valenciano de esa manera.

Usted mismo lo ha dicho.
Todo está referenciado en el Estatuto y estas Cortes son las que tiene precisamente que defenderlo.
Pues eso es lo que estamos haciendo.
Estas Cortes están saliendo en defensa de una injerencia, y lo del chantaje, señor Perelló, pues es una forma más o menos coloquial de decirlo, aunque no creo que el chantaje esté tipificado en el Código Civil precisamente como delito, ni muchísimo menos.
Es una forma coloquial de decirlo.

Y bueno, pues un chantaje, una forma de intromisión en las competencias valencianas, y que tenemos que salir, está obligada esta Cámara a salir a defenderlas.
Por lo tanto, señor Perelló, es cierto que he citado que pudiese el ingenuo pensar que ustedes.
.
.
vamos, los demás grupos de la cámara aceptara mi propuesta, pero en todo caso vamos a mantenerla y la vamos a sacar adelante.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies a vosté, senyor Ferraro.

Per a réplica té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ferraro, yo le agradezco el tono, pero mire, yo no he querido utilizar tiempo haciendo una reiteración de argumentos que el señor Cardona ya había hecho.

Intervienen en política, intervienen tomando las decisiones y hacen injerencias realmente palpables quienes resuelven con los instrumentos de poder que tienen en la mano.
Pero cuando no encontramos ni en los partidos que forman un gobierno, legítimo, porque en democracia gobierna el que más votos tiene o el que es capaz de formar gobierno, porque a veces uno tiene más votos y no es capaz de formar gobierno, hay cientos de ejemplos en la Comunidad Valenciana en ayuntamientos y en toda España.

En democracia la legitimidad es una o la suma de varias que dan una para formar gobierno.
Pero quienes tienen esa legitimidad no han dejado ningún señuelo en ningún documento oficial de que les preocupe el sur mucho más de lo que a nosotros nos puede preocupar el Congo.
"Hay una injerencia por una resolución".
¿Qué resolución?
Pero si les digo, si es que no han modificado ni su propuesta, si es que cualquiera que la lea ahora pensaría que nosotros estamos en otro tiempo.
Es que cualquiera que vea ahora dirá: "Pues sí que han empezado este año pronto a negociar los presupuestos del Estado, en febrero".
El tema va a dar de sí.
Es que dice que están chantajeando al gobierno porque están negociando los presupuestos generales del Estado.

Es que si realmente se quiere decir otra cosa, señor Ferraro, si realmente estuviéramos hablando de una cosa de identidad de lengua, realmente, claramente, se habría modificado la propia propuesta, no importa el texto, no importa lo que diga, no importan las palabras.
.
.
Pues mire, si es verdad lo que decía el doctor Lacan de que un hombre ­y una mujer, supongo, él dijo un hombre, pero supongo que se refería al ser humano­ es lo que su lenguaje, estamos apañados.

Porque a algunos les da igual un lenguaje que otro, y a algunos les da igual una palabra que otra, les da igual un tiempo que otro.
No hay en este momento una discusión que aquí se pone.
Solo por eso habría que rechazarla.
Porque no responde a la realidad de lo que se plantea.
Y además no es verdad que tengamos una prueba fehaciente de que nadie haya tomado una resolución de injerencia en nuestra Comunidad.
Las opiniones, como usted dijo al principio de su intervención, pertenecen al terreno de los principios y de la libertad de expresión y son eso, uso de la libertad de expresión, que son tan gordas como se hacen o tan grandes como las quiere hacer el que escucha.
Sobre todo si el que escucha se asusta cuando le hacen palmas y los dedos de las manos le parecen enemigos o huéspedes incómodos.

Ese es un problema también el que tiene uno.
Uno cuando habla de otro habla también de sí mismo, habla también de sí mismo.
Yo me atengo a lo que leo en las resoluciones oficiales.

Si el chantaje fuera un delito no estaría en el Código Civil, estaría en el Código Penal, pero lo más *(inintel·ligible)* que encuentro al delito de chantaje es la extorsión.
Y un gobierno que está siendo chantajeado está siendo extorsionado.
Y, por tanto, es de ley.
.
.
Yo, si me enterara que el gobierno de la Generalitat está siendo extorsionado por alguien, iría en su ayuda, porque no se puede extorsionar ni chantajear a aquello que responde a la voluntad de los ciudadanos.
Y el gobierno de la Generalitat, aunque a mí no me guste, responde a la voluntad de los ciudadanos.

El problema no es que no queramos defender o no.
Nosotros hemos demostrado lo que queremos defender siempre.
El problema es que ha llegado un momento en que junto a una gran mayoría de valencianos no queremos formar parte del gran hartazgo de la manipulación de la lengua.
Y hemos dicho "hasta aquí ha llegado.
" Tenemos un límite como sujetos que lo hemos hecho límite colectivo en nuestro grupo, y hemos dicho: "No formamos parte de este hartazgo, permanentemente con la misma monserga", Mientras lo demás se va diluyendo, mientras no avanzamos, mientras no podemos aclarar las cuentas de la Generalitat ­se lo he dicho­ y otros temas que sí que nos importan.
Al que se le está cayendo el techo en la sala de partos de La Fe quiere saber por qué no se lo reponen, y le da igual que se lo digan en valenciano que en arameo, quiere que se lo repongan.
Y eso aquí les importa muy poco.

Sí que defendemos, lo que no queremos es formar parte de un ridículo reiterado, a veces con temores del qué dirán.
Ya nos da igual lo que digan, de verdad, no vamos a caer en ese prejuicio pequeño burgués de baja catadura moral, del qué dirán.
Digan lo que quieran, hagan lo que les de la gana, critíquennos como quieran, pero no cuenten con nosotros para escenificar parodias de este tipo.
Porque ni corre peligro el valenciano, ni hay ninguna polémica ya que resolver, porque hay una institución que usted votó junto conmigo que ha resuelto, y porque el presidente lo dejó bien claro el miércoles pasado.

Bueno, pues yo no sé si votó el grupo o no, y el mismo grupo que ha dice ahora que no aceptará, ese mismo grupo que la votó ­a ver si lo votamos solo nosotros­ que también podría ser, no lo sé, yo digo que aquí se votó con un gran pacto.
Los únicos que no votaron y lo pueden decir con la boca llena son el Grupo de Izquierda Unida, que no la votaron.
Y están siendo más prudentes en ese tema que otros que sí que la votaron.

Vamos a plantear de qué hablamos.
Aquí venimos a rechazar lo que se plantea ahí, no venimos a hablar de la lengua, venimos a decir que es impropio y poco de recibo que se hable de que hay un gobierno de España chantajeado por no se sabe quién, o una cosa que es el tripartito, que ni siquiera institucionalmente existe, porque no existe una figura que se llame tripartito.
Existe un gobierno de la Generalitat de Cataluña que no ha tomado ninguna resolución, y lo demás son.
.
.
globos en el aire, que algunos se acogen a ellos porque solo les queda flotar sobre el desastre del gobierno, viendo si cogen muchos globos que les hagan levitar.
Algunos ya, sin globo, ya levitan.
Pero eso es problema de ellos, no es problema nuestro.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Perelló.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la iniciativa que ha defensat el senyor Ferraro.
Vos a favor?
Vot en contra?
Per 8 vots a favor i 7 en contra, queda aprovada la proposició no de llei sobre l'oposició al xantatge que el govern català del tripartit fa al govern central perquè este negue l'idioma valencià.

 

 

***Pronunciament de la comissió per a decidir la compareixença del subdelegat del Consell a Elx per a informar sobre les seues declaracions al diari Información d'Alacant i, concretament, de la frase adreçada a l'expresident del Consell de la Generalitat de recordar-li: ".
.
.
algunas cosas quizá no confesables", presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 23.
231).***

 

 

 

 

 

 

**El senyor president:**

 

Passem al quint punt de l'ordre del dia: Pronunciament de la comissió per decidir la compareixença del subdelegat del Consell a Elx per a informar sobre les seus declaracions al diari *Información* d'Alacant i, concretament, de la frase adreçada a l'expresident del Consell de recordar-li: ".
.
.
alguna cosa quizá no confesable", presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señor presidente.

Antes de entrar en materia, señorías.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Per favor, senyories, guarden silenci.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
quería decir que la solicitud que hoy quiero defender para que comparezca el señor subdelegado del Consell en Elche, viene motivada porque creemos ­es más, tenemos la íntima convicción de las necesidad de defender tanto a las instituciones de la Generalitat como a las personas que han desempeñado ese cargo.
Es decir, estamos empeñados en defender la honorabilidad, la honestidad y los principios de las personas que se han desempeñado, repito, como presidentes de la Generalitat Valenciana, desde el primer presidente de la Generalitat hasta el actual.

Pues bien, sentado eso, señorías, comentarles que, como bien saben, el pasado 24 de noviembre el subdelegado del Consell en Elche lanzó en un lenguaje pretendidamente críptico graves imputaciones y descalificaciones contra el ex presidente de la Generalitat Valenciana, don Eduardo Zaplaza Hernández-Soro.

El señor subdelegado del Consell en Elche, don Manuel Ortuño, hablando sobre la organización y desarrollo del Congreso provincial del PP en Elche, en el que el ex presidente de la Generalitat Valenciana salió elegido presidente provincial, y refiriéndose a la ayuda que entonces le prestó, dijo textualmente a varios medios de comunicación: "Es probable que no se acuerde de ese momento histórico, o no quiere acordarse.
Si quiere un debate, le recordaré eso y otras cosas algunas quizá no confesables".

Días después, y con el fin supuestamente de clarificar sus declaraciones, y sin que nadie le preguntase por tal extremo, manifestó en los micrófonos de Radio Elche, de la Cadena Ser, sobre el piso que el ex presidente había adquirido en Madrid que ­dijo textualmente- "a mí me preguntaron también cómo era posible que se hubiera comprado un piso de 600 millones de pesetas en Madrid, y dije que eso era una cuestión personal y particular y que cada uno puede hacer con su dinero lo que quiera.
*(Remors)*

Continuando con las declaraciones a la citada emisora, y ante las preguntas de uno de sus colaboradores, sobre su disponibilidad a escribir un libro en el que contase sus relaciones con el ex presidente de la Generalitat, el subdelegado del Consell se pronunció en los siguientes términos: "Antes o después, mientras esté en la vida política, no creo que tenga vocación de escribir, pero no cabe duda que más de una *enciclopedia británica* podría escribir".

A la vista de estas manifestaciones que, no hay que olvidarlo, no son realizadas por una persona cualquiera contra cualquier otra, sino por un alto cargo de la Generalitat Valenciana, un subdelegado del Consell, nombrado por el actual presidente de la Generalitat Valenciana don Francisco Camps, contra un ex presidente de la Generalitat Valenciana, don Eduardo Zaplana, destacadas autoridades de la Comunidad Valenciana levantaron su voz para exigir, en primer lugar, una reparación inmediata del autor de estas veladas imputaciones al destinatario de las mismas y, posteriormente, una decisión drástica por quien podía tomarla, sobre la continuidad en el cargo de un subdelegado del Consell que, con sus aviesas y malintencionadas declaraciones, no sé si ciertas, pero sí aviesas, puso ­perdonen por la vulgaridad­ a los pies de los cabellos o, si lo prefieren, en el ojo del huracán.
No a una persona, no a un dirigente político cualquiera, que ello también habría sido muy grave, sino a todo un ex presidente de la Generalitat Valenciana, a un hombre, señorías, que elegido por los representantes de la *(inintel·ligible)* popular, nos ha representado, no hay que olvidarlo, a todos los valencianos, unos los hemos votado y otros no, pero nos ha representado a todos, durante ocho años.
Y como tal representación, a nosotros, mientras no se demuestre lo contrario, nos merece todo el reconocimiento como mínimo al respeto y al decoro debido.
No sé si a todos en general, pero a nosotros, a pesar de no haberlo votado, no lo merece.

No es solo el Grupo Socialista, no es solo el diputado que les habla, el que cree que estas declaraciones atentan contra el honor y la dignidad del ex presidente, salvo que el señor subdelegado del Consell conozca hechos o tenga pruebas que avalen sus calculadas, premeditadas y crípticas ­reitero- imputaciones.
Otros grupos políticos además también han coincidido en la misma valoración.

Es más, hasta la máxima autoridad de estas Cortes Valencianas, su presidente, el señor Julio de España, poco sospechoso de mantener posiciones coincidentes con nosotros, con la oposición en general, manifestó en declaraciones a los medios de comunicación y en relación a las declaraciones del subdelegado del Consell en Elche, que ­literalmente- "la conducta del señor Ortuño no es la más adecuada para un cargo de su categoría", señalando además que quien le mantiene en esa responsabilidad es quien tiene que tomar decisiones, apuntando ­desde nuestro punto de vista- a la necesidad de proceder disciplinariamente contra el autor de las citadas declaraciones.

Las pretendidas aclaraciones posteriores, o excusas del señor Ortuño, a juicio de nuestro grupo, han contribuido muy poco a lavar la imagen del ex presidente de la Generalitat Valenciana.
Así lo han entendido la gran mayoría de los valencianos y de los medios de comunicación, que, no hay que olvidarlo, contribuyen a formar la opinión de.
.
.
*(inoïble)*

La sombra de la duda, esparcida por el subdelegado del Consell sobre la figura de un ex presidente de la Generalitat, merece ser eliminada de raíz para que la ejecutoria del señor Zaplana recobre la dignidad que pudiera haber perdido a consecuencia de las declaraciones del señor Ortuño.

Para ello, señorías, creemos necesario que el señor subdelegado del Consell, don Manuel Ortuño, comparezca ante esta comisión al objeto de que pueda ser preguntado directamente y en profundidad por las citadas declaraciones, y, en caso de desearlo, si fuese así, desdecirse puntual y efectivamente de las mismas.

Señoras y señores diputados, señoras y señores del Grupo Popular, creemos que estamos enfrentando un hecho muy grave y sin precedentes de la reciente historia político-económica: que un alto cargo del Gobierno acuse artera y subrepticiamente, al parecer, a una persona que ha representado a la más alta institución de nuestra comunidad.
Así lo entendieron también altos representantes del propio gobierno del Partido Popular: el propio portavoz del Gobierno, señor González Pons, anunció que el presidente Camps había encargado al vicepresidente Víctor Campos, y cito literalmente, "estudiar las consecuencias institucionales que pudieran derivarse de las manifestaciones realizadas por el subdelegado del Gobierno en Elche".

El propio portavoz manifestó, literalmente, insisto, que el Consell no comparte, en absoluto, y rechaza las manifestaciones realizadas por Ortuño en menoscabo de personas, de instituciones y de militantes o parte de un partido político que puedan ser efectuadas por esta persona, subrayando que en ningún caso y con ningún matiz y en ningún sentido puede hacerlas suyas.

Aseguró, además, que en próximos días se dará a conocer la decisión que definitivamente adopte el presidente de la Generalitat sobre esta actuación.

No es que hayan pasado días, es que han pasado meses, señorías, y no conocemos que el presidente de la Generalitat, que debería haber sido el primer interesado en decidir absoluta y rápidamente sobre la cuestión, al menos que sepamos, no se ha pronunciado.
¿Ha tomado alguna decisión?
Si resultara que sí, que lo desconocemos, sería conveniente que los valencianos supieran en qué han consistido, sobre todo para conocer cómo había graduado el señor Camps las valoraciones de su subordinado respecto de su antecesor.
Valoraciones del señor Ortuño que, conviene recordar, hacían referencia ­repito­ a cuestiones inconfesables en su relación con el presidente, al precio de adquisición de una lujosa vivienda en una de las zonas más exclusivas de la capital de España y a la atención que la prestigiosa *Enciclopedia Británica*, referencia mundial y obligada en el sector, prestaba al señor Zaplana y de la que este, precisamente, no salía airoso.

¿Qué quiso decir el señor Ortuño cuando se refería a las cuestiones inconfesables en sus relaciones con el ex presidente?
Los valencianos necesitan, necesitamos saber, qué relaciones inconfesables existieron, si así fue, entre el actual subdelegado del Consell y el que nos representó en la más alta institución de la Comunidad Valenciana.
Si existieron esas cuestiones, debemos conocerlas, siquiera sea por higiene democrática.

Si no ha sido así, y lo acepta de esta forma el señor Ortuño, entendemos que el lanzamiento de infundios no debe de estar entre los valores que deban adornar la figura de un subdelegado del Consell y mucho menos quedar impune.

La referencia a la *Enciclopedia Británica*, señorías, entendemos que no fue baladí.
El señor Ortuño pudo referirse a cualesquiera otras de las conocidas por el gran público y también prestigiosas, la *Enciclopedia Larousse*, la *Sopena*.
.
.
, pero, no, se refirió exclusivamente, y sin haber sido preguntado por ello, por la *Británica*.
Luego las coincidencias en política, como ustedes convendrán con nosotros, a veces son cada vez más difíciles de entender, ¿no?
Enciclopedia, que, vuelvo a referir, se interesó por el señor Zaplana y por el supuesto papel que el entonces presidente jugó en el denominado caso Naseiro.
¿Casualidad o propósito determinado?

Las referencias, sin ser preguntado por ello, al piso del ex presidente en Madrid, seguimos pensando que fueron más fruto de la premeditación que de la improvisación.
Todo el mundo sabe que este extremo, el de la compra de este piso, por un valor declarado superior a los 300 millones, fue objeto de una polémica importante en esta comunidad cuando se conoció el hecho.

Repito: el señor Ortuño no fue preguntado por este asunto.
Sin embargo se refirió a él y, como quien no quiere la cosa, puso en circulación una supuesta cifra no de 300 sino de 600 millones de coste, eso sí, atribuyéndolo a personas que se lo habrían comentado.

En resumen, señorías, todos debemos estar interesados en conocer la verdad de los hechos.
Para ello, creemos necesaria la presencia del subdelegado en esta comisión.
Sus declaraciones, a nuestro juicio, supongo que al de ustedes también, fueron tan graves que no pueden ser reparadas con aquello de no dije lo que dicen que dije: todo el mundo entendió lo mismo.
Es más, por lo menos en la parte de Alicante, en Elche, ya empiezan a haber especialistas en interpretar las declaraciones del señor Ortuño, y solo una declaración formal en este cámara, ante esta comisión, afirmándose por decisiones sobre lo dicho, podrá poner fin a este bochornoso asunto que, repito, una vez más, compromete la figura nada más y nada menos que de un ex presidente de la Generalitat Valenciana.

Señores diputados y diputadas, señores diputados y diputadas del Grupo Popular, soy consciente de que tienen ustedes ante sí una difícil papeleta: elegir entre lo necesario para todos o lo deseable para unos pocos.
Quiero confiar en que sabrán anteponer el derecho de los valencianos a saber, a conocer, ante el interés meramente particular y partidista.

Nada más y muchas gracias.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Torn en contra?
Fixació de posicions?
Per a fixar la posició del seu grup, el senyor Cardona té la paraula.

**El senyor Cardona i Pla:**

Molt breument: l'argumentació que ha fet el senyor diputat del Partit Socialista em pareix raonable i convincent.

Nosaltres anem a votar a favor de la compareixença del subdelegat del Consell a Elx, però sí que volem ressaltar dos aspectes, i és que nosaltres estem trobant que la política del Govern darrerament es veu moguda moltes vegades per modificar la correlació que en les diverses institucions poden tindre els mateixos membres del partit del Govern: s'agarren decisions institucionals atenent aspectes de política partidista interna del Partit Popular.

No seria un problema si no se generaren càrrecs abans inexistents, si no s'utilitzaren recursos públics per a sostindre eixos càrrecs, però la qüestió està que això passa: se generen que depenen de la Generalitat i, a més, se gasten diners públics en el seu sosteniment.
I per a final de tota la història, estos càrrecs no donen compte mai a les institucions democràtiques que han sigut triades pel poble.
Mai vénen ací a les Corts a explicar-nos quina és la seua funció, en quines coses estan treballant, etcètera, etcètera.

Per tant, nosaltres considerem que estes persones no poden fer declaracions públiques com si foren persones privades.
Són persones públiques!
Són persones sostingudes amb els pressupostos de la Generalitat!
Són persones que han col·locat ahí els màxims dirigents de la nostra terra, per tant, no són persones privades i no deuen poder fer declaracions com si no portaren cap tipus de consecuencia ni tingueren cap tipus de repercussió.

Volem, saber a què es referia el senyor subdelegat del Consell a Elx en eixes frases i en algunes altres referides al mateix tema.
Però, per descomptat, el que lamentem de manera terrible és que tota la política interna del Partit Popular està invadint la política de la Generalitat d'una forma absolutament cancerígena i destructora del que deuria ser una administració raonable que treballara pel bé de tots els valencians i valencianes i no només per les seues batalletes i les lluites internes.

Votarem a favor d'esta compareixença, que em sembla o a soles molt raonable, sinó absolutament necessària.

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Finalitzat el debat, passem a votació.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Per 8 vots en contra i 7 a favor, queda rebutjada la petició de compareixença.

Senyories, s'alça la sessió.

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 37 minuts)*