Pol%C3%ADtica%20Social%590382.09.20%20macro.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 20 de setembre de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix la diputada senyora Maria Josep Ortega Requena.
Reunió número 12.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … procedir a la celebració de la Comissió de Política Social i Ocupació.
I procedirem en primer lloc a la constància dels assistents.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hay cuórum.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Abans de començar en la compareixença que ens ocupa la convocatòria.
.
.
Bé, el primer punt és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior però primer i com una qüestió d'ordre, comunicar-vos que n'hi ha un escrit acordant l'acumulació de les peticions de compareixences sol·licitades pels diferents grups.
No ha passat per junta de portaveus però la proposta de presidència i de la mesa és que, com l'objecte és el mateix i en realitat perden el seu sentit una vegada celebrada la compareixença, seria donar-les per acumulades.

I tindríeu tots els grups, perquè el tema quede suficientment clar donat la importància que tots veig que hem tingut per este tema, donar a tots els grups huit minuts per a les seues intervencions després de la intervenció per temps il·limitat de la compareixent, de la senyora vicepresidenta i consellera.

N'hi ha alguna intervenció en contra o alguna objecció?
Bé.
Aleshores passaríem el punt número 1 que és la lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
Alguna esmena?
Alguna modificació?
La donem, per tant, per aprovada per unanimitat.

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mónica Oltra Jarque, per a informar sobre les actuacions dutes a terme per la vicepresidència després de les informacions aparegudes en premsa el diumenge 4 de setembre al voltant de la residència de persones majors dependents de Carlet, sol·licitada a petició pròpia (RE número 32.
733)

La senyora presidenta:

I passem al segon punt.
Donem la benvinguda, en primer lloc, a la vicepresidenta Mònica Oltra que té pas a la seua intervenció per un temps il·limitat.
Endavant.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Bon dia.

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Comparec davant d'estes Corts, davant d'esta comissió, a petició pròpia i per donar compte d'un lamentable fet ocorregut a la residència de persones majors dependents a Carlet.
Com saben vostés, el passat diumenge, 4 de setembre, en un diari es publicava una informació acompanyada d'una fotografia que vulnerava, al nostre parer, els drets fonamentals d'una persona major i dependent i una imatge que atemptava contra la seua dignitat.

Vull ficar-los en antecedents.
En primer lloc vull deixar clar que des del govern valencià -ja ho vam fer personalment- volem demanar disculpes a l'usuari, a Vicente i a la seua família, no tant per la publicació de la fotografia que no depén d'este govern, però sí del fet que eixa fotografia se fera i s'estenguera fins al punt d'arribar als mitjans de comunicació, perquè entenem que eixa fotografia és una intromissió en la intimitat de la persona, en el seu propi domicili -recordem que la residència d'un usuari és el seu domicili- i sense el seu consentiment o dels seus familiars que, com saben vostés també, han presentat una denúncia per estos fets.

Insistisc, no és la publicació.
Jo entenc que un periodista que té esta fotografia la publica en un sistema democràtic, però sí que és qüestionable que aquells que havien de socórrer-lo se dedicaren a fer-li fotos en compte d'alçar-lo de terra en una situació de vulnerabilitat com mostra la fotografia.

A més, esta fotografia treta de context, òbviament, ha donat una imatge roín del servei públic d'atenció residencial que tant este Consell com els sindicats dels professionals han rebutjat manifestament.
Però la fotografia també mostra un fet i és l'efecte d'anys de perversió del sistema per alimentar l'opinió que allò públic és deficient i apostar, mentrestant, per allò privat.

Dit açò, l'actuació de la conselleria ha estat ràpida i transparent.
Immediatament es coneix a través de la publicació al diari el 4 de setembre, l'equip directiu de la conselleria va prendre mesures per aclarir l'incident, obrint una investigació interna.
Des del primer moment esta vicepresidenta va mantindre informat al Consell i es va comunicar personalment amb els portaveus dels grups parlamentaris de la Comissió de Política Social i Ocupació.
Només es va conéixer la notícia, personalment vaig demanar la compareixença a la major brevetat a Les Corts, que s'ha substanciat en un temps de quinze dies la qual cosa vull agrair a la presidència d'esta comissió.

Aclarit este punt, també vull recordar-los i posar a les seues senyories antecedents al voltant de la problemàtica de fons que es antiga i de caràcter estructural.
Les instal·lacions de Carlet són inapropiades per a la prestació del servici d'atenció residencial en les millors condicions.
És massa gran i té un disseny arquitectònic poc funcional que dificulta el control i l'atenció a les persones residents.
La gestió del personal, en especial de les substitucions de curta durada, es troba amb dificultats burocràtiques heretades.
Estos problemes s'han vist agreujats per la desatenció i les retallades practicades pel govern antic del Partit Popular i per les restriccions legals i pressupostàries imposades per l'actual govern central també del Partit Popular.

Les converses de Marcos Benavent amb Alfonso Rus a les gravacions que estan jutjades en el cas Taula sobra la mordida del tres per cent, que implicava un tractament especial per a les empreses amigues i significava, en definitiva, que els diners que havien de tindre una destinació pública acaben en les butxaques d'algunes persones sense escrúpols és només una mostra de com s'ha gestionat la cosa pública en els últims anys i, en concret, també a l'àmbit de les residències.

Vull fer-los a les seues senyories una introducció de la situació històrica del centre, per situar-la en la realitat que ens ocupa.
Es tracta de la major residència pública de la Comunitat Valenciana.
La titularitat és de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.
El centre s'inaugura per part de l'administració general de l'estat el 13 de juny de 1983, posteriorment és transferit per l'Imserso a la Generalitat valenciana en el 1986, gestionant-se de manera directa des de la xarxa pública assistencial de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.
Construïda el 1983 i planificada durant el franquisme, en els (inintel·ligible) .
.
.
de l'època, gran centres aïllats de les poblacions sense possibilitats d'inserció a la comunitat.
La concepció era de gran complex residencial per als majors que deixen la comunitat.

Malauradament, mentre la resta de comunitats autònomes han procedit a tancar i reformar estos centres heretats de l'Imserso, a la Comunitat Valenciana ha estat a ple rendiment i sense reformar.
Este no és un model habitacional per als nostres majors des del punt de vista d'este govern, del govern del botànic.
Nosaltres els volem dins de la comunitat, participant, prop de les seus famílies, un model de ciutadania.

La residència de persones majors i dependents de Carlet té una capacitat de cinc-centes vint places residencials de titularitat pública.
Si bé en l'actualitat la seua ocupació màxima està fixada en un total de quatre-centes vint places amb la distribució següent: cent quaranta places per a residents autònoms i dos-cents huitanta per a residents en situació de dependència.
En 2008 es va fixar una reducció de cent places en la zona de persones autònomes, perquè eren places que havien estat sense cobrir des de 1993, any que es guarda memòria d'esta situació.
No es cobrixen per falta de demanda.

Compresa en l'àrea d'assistits es troba una específica unitat d'alta dependència coneguda internament com unitat geropsiquiàtrica, que alberga fins a un màxim de quaranta persones majors, el deteriorament mental de les quals impossibilita el normal discórrer de la vida diària.
Junt amb l'anterior, especial importància revestix la unitat d'aguts en observació on amb vint llits disponibles s'atén tota urgència mèdica de qualsevol resident des d'on poden, si és el cas, ser derivats a centres hospitalaris.
Esta unitat acull a més de manera transitòria qualsevol nou ingrés que, havent sigut qualificat com a assistit, espera la seua assignació a habitació definitiva.

La residència també disposa d'un centre de dia en un espai annex i, actualment, i després de les instruccions efectuades per la Directora General de Serveis Socials i Persones en Situació de Dependència, des del 2 de maig passat estan paralitzats els ingressos en la residència de Carlet a excepció dels casos d'extrema urgència, els quals suposen que la persona està en una situació límit, corrent risc la seua integritat personal.

Per esta raó, en eixa data, 2 de maig de 2016 -insistisc- es van resoldre els expedients que ja estaven compromesos, quedant els ingressos des d'aleshores de la manera següent: del 2 al 17 de maig van ingressar cinc persones dependents, el 2 de setembre va ingressar una senyora dependent que estava en una situació de gran vulnerabilitat i del 5 de maig a l'1 de setembre quinze persones autònomes totes elles tutelades o vivint en el carrer.

Per tot l'anterior, en estos moments hi ha vint-i-una places lliures de persones majors en situació de dependència i vint-i-set autònoms, en total quaranta-huit places.
És a dir, des del mes de maig fins ara n'hi ha quaranta-huit places menys ocupades en la residència de Carlet.

En l'actualitat el centre compta amb cent noranta-nou treballadors i treballadores de plantilla pròpia, trenta-sis de la concessionària del servici de cuina, menjador i cafeteria, dotze persones del servici de la contracta de vigilància, cinc tècnics d'animació social amb jornades laborals reduïdes i dotze hores de jardineria a la setmana.

Quant a l'estructura i les actuacions econòmiques, és important que vostés coneguen l'estructura de la residència de persones majors dependents de Carlet que es fonamenta.
.
.
bé, el senyor García va estar visitant-la, ja la coneix, però per als que no la coneguen, es fonamenta en un edifici vertical amb una zona central de la qual ixen quatre unitats.
Té una forma de pinta amb quatre pues, diguem-ne.
Dos d'elles tenen set plantes i la quarta té huit plantes, inclosa la planta baixa.
A més hi ha un edifici de dos plantes on s'ubiquen els servicis generals.

La planta baixa està integrada pels servicis de direcció, administració, recepció, sala de reunions, moll de descàrrega i despatxos de personal, com treballadors i treballadores socials, psicòlegs i junta de govern.
En ella també s'ubiquen les unitats assistencials 1A centre de dia, 1B de persones autònomes, 1C i D amb dos (inintel·ligible) .
.
.
psiquiàtrics i les plantes de la una a la set tenen totes la mateixa estructura: dos unitats de persones autònomes i dos unitats d'assistits.
Totes les unitats assistencials tenen vint llits cada una.

En la planta dos, addicionalment, s'ubica la cuina, el menjador de persones autònomes, l'àrea sanitària, composta per dos despatxos mèdics, una consulta de persones autònomes, una zona de rehabilitació, una unitat de radiologia, una unitat de control d'infermeria per tot el centre, despatx del supervisor d'infermeria, unitat d'aguts, observació amb vint llits dotada d'oxigen i dutxa geriàtrica.

En la planta huit es troba el servici de farmàcia sociosanitari que atén els centres de Carlet i tots els centres de l'IVAS de la província de València.
També s'ubiquen en esta planta els despatxos dels sindicats.
Durant els últims anys ha hagut de realitzar-se inversions a causa de l'antiguitat i continues reparacions per a esmenar deficiències detectades, el que deixa en evidència no solament el model de gestió sinó també l'estructura d'atenció.

Altre factor important a tindre en compte a l'hora de centrar la residència és la seua plantilla.
D'acord amb la relació de llocs de treball de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, publicada en el DOCV de 25 de maig de 2016, la plantilla de la residència de Carlet -com els deia- té cent noranta-nou llocs: un director tècnic, un administrador, un cap d'unitat administrativa, tres auxiliars administratius, un auxiliar de servicis, tres metges, dos tècnics en farmàcia hospitalària, un supervisor d'infermeria, vint-i-un infermers i infermeres, tres fisioterapeutes, un psicòleg, un treballador social, noranta auxiliars d'infermeria, quaranta-un ajudants de residència, un supervisor de manteniment, un supervisor de servicis, un supervisor de recepció, tres ajudants de manteniment, tres especialistes de manteniment, un encarregat de magatzem, dos ajudants de magatzem, quatre subgovernantes i dotze subalterns.

D'estos cent noranta-nou llocs estan ocupats, efectivament, cent noranta-sis.
Hi ha tres casos d'alliberament sindical que estan pendents de ser substituïts.

Quant a les queixes i denúncies informe de la inspecció pel que fa al procediment seguit pel servici d'acreditació, inspecció de centres i servicis, després de la presentació d'alguna queixa sobre la residència de Carlet s'inicia amb la sol·licitud al departament corresponent, direcció, departament mèdic o infermeria, s'inicia un informe que permeta aclarir els fets.
En el període 2011-2015 s'han rebut sis escrits de queixes d'usuaris i/o familiars.
Sis des del període 2011-2015.

L'última actuació presencial en el centre es va realitzar quant membres de la inspecció juntament amb tècnics de la subsecretaria, la direcció general competent en aquell moment i la direcció territorial de València van participar en el grup de millora continua creat el 6 d'octubre de 2010.
A pesar de la dimensió i capacitat de la residència de Carlet, equivalent a tres o quatre residències convencionals, de 329 queixes rebudes entre 2011 i 2015 només sis corresponen a este centre, la qual cosa suposa un 2% del total de les queixes rebudes.

En este període, en el Servici d'Acreditació i Inspecció dels Centres i Servicis s'han atés un total de 329 queixes y/o denúncies a residències de persones majors dependents, de les quals 54 corresponen a residències de titularitat de La Generalitat i, d'estes 54, 16 corresponen als centres de gestió directa; les altres de les 329 corresponen a centres de titularitat privada.
És a dir, un 20% de les queixes són a centres de titularitat pública i un 80% de queixes són als centres de titularitat privada, perquè està bé emmarcar també este marc.

Durant l'actual gestió i des del govern del botànic han estat dos les queixes rebudes a la residència i les dos van estar tractades per la direcció del centre: una data el 3 de setembre de 2015, que se sol·licita la major i millor atenció en general, així com més preocupació pels usuaris i les usuàries; i l'altra, del 16 de desembre, que relata els fets de juliol a octubre amb reiterades caigudes per part de la persona usuària del centre, així com reclamacions pel que fa al comportament del personal a horaris de menjars.
Tant una com l'altra queixa van ser ateses en primera instància per la direcció de la residència, i en eixa mateixa direcció van donar resposta.

Independentment, i atés que es tracta d'un centre de gestió directa al que la inspecció no actua directament, es participa a la Direcció Territorial de València per assegurar que es presta correctament el servei.

Així, en data 8 de setembre de 2016, es rep petició de la Direcció General de Dependència i Majors perquè procedisca a realitzar una inspecció als centres a fi d'aclarir els fets ocorreguts en este i que han anat apareixent en els distints mitjans de comunicació.

En data 9 de setembre es rep petició d'informe sobre una queixa de la filla d'una resident contra un auxiliar de clínica del mateix centre sobre uns fets ocorreguts el dia 7 d'agost.
El mateix dia 9 de setembre s'inicia inspecció per a comprovació d'estes queixes.

Es parla ara del grup de millora continua, posat en marxa en 2010.
Atenent les diferents problemàtiques que esta residència venia arrossegant des de la seua creació, el 6 d'octubre de 2010 es constituïx un grup de millora continuat com a fòrum de reflexió interdisciplinari sobre el model de serveis socials específicament en l'àmbit de les residències de persones majors.
El grup estava conformat per 14 persones, 12 funcionaris, 1 alt càrrec i 1 eventual.

El grup de millora havia d'incidir en la resta de residències de gestió directa i concretament en el de Borriana i Torrevieja, cosa que mai es va fer.
El treball pel que implicava a la residència de Carlet va concloure amb una anàlisi centrada en esta residència, en Carlet, tot i delimitant-se tres àmbits d'actuació.

Respecte de les instal·lacions, les conclusions d'este grup de millora dien: l'antiguitat, el gran tamany i la peculiar distribució arquitectònica de la residència suposaven una major complexitat per a la seua gestió enfront de la resta de centres de la seua tipologia.
Així es requereix abordar una sèrie d'obres i tasques per al seu manteniment.
No obstant, estes dimensions i la seua gran capacitat també suposen una oportunitat que pot i deu optimitzar-se.

Estes actuacions mai van desenvolupar-se per part del govern antic del Partit Popular.
Repetisc, estes actuacions mai van desenvolupar-se per part del govern antic del Partit Popular.

Respecte de les persones usuàries l'informe conclou: malgrat existir una plantilla suficient i de gran capacitació professional existix un clima enrarit i una gran desmotivació i apatia.
Sobre esta situació cal incidir mitjançant la implantació de tècniques de direcció més participatives i generant dinàmiques de treball en equip.
El govern antic tampoc va fer cap actuació en este sentit.
Repetisc, el govern antic del Partit Popular tampoc va fer cap actuació en este sentit.

Respecte del personal resident va concloure l'informe: no hi ha una percepció excessivament negativa sense perjudici que s'hagen assenyalat determinades àrees que són susceptibles de ser millorades.
Efectivament, açò sí que concorda amb el nombre de queixes presentades, 6 queixes en este període que demostren que la percepció dels usuaris no és excessivament negativa i sense dubte no ho és tant com usuaris d'altres residències, d'altres titularitats.
En qualsevol cas, tampoc es va actuar per a millorar el text.

Per tant, el govern antic del Partit Popular era sabedor dels problemes que la residència tenia i més enllà de localitzar-los no va fer res per a solucionar-los.

Això també demostra les inversions del Consell en places residencials durant els últims anys del govern del Partit Popular.
La preferència dels governs del Partit Popular del sector privat es manifesta clarament en el sector de l'atenció residencial a les persones majors.

Comparant el nombre de places a disposició de la conselleria i, per tant, finançades amb càrrec als pressupostos de La Generalitat, en 2004 i 2015, demostra: la reducció de les places en residències públiques de La Generalitat de gestió directa o integral, de 4.
063 places a 3.
886 places.
Cal destacar que l'última residència pública de gestió directa per part de La Generalitat es va posar en marxa l'any 1994, és a dir, que durant vint anys de govern del Partit Popular no es va obrir ni una sola residència pública.

La multiplicació per cinc de les places finançades per La Generalitat en residències privades, de 1.
176 a 5.
723, amb especial favoritisme per les residències del model d'accessibilitat, declarada la seua aplicació il·legal pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que van multiplicar les places finançades per set, de 626 a 4.
360, són una mostra de quines eren les prioritats durant estos vint anys.

Cal tindre en compte que dels 39 centres de titularitat pública, 29 tenen externalitzada la seua gestió integral i només 10 són gestionades de manera directa per la conselleria: 3 en la província de Valencia, 5 a Alacant i 2 a Castelló.
En tots els casos es tracta d'instal·lacions antigues, en funcionament des dels anys huitanta i, per tant, molt necessitades d'inversió per al seua manteniment i renovació.

Precisament, una dada significativa és l'evolució del capítol VI, d'inversions reals, en el programa pressupostari destinat a centres de tercera edat dels pressupostos de La Generalitat, la reducció dràstica de la inversió a partir de 2011 dóna bona mostra de l'abandonament que han patit els centres de titularitat pública de La Generalitat en els últims anys.

La voluntat de la conselleria, malgrat les dificultats financeres i les restriccions pressupostàries imposades pel ministre Montoro és recuperar i dignificar el servei públic a través de la posada en marxa de noves residències públiques, Sant Mateu, i de la millora de la ja existents, remodelació de Carlet, i per descomptat acabar amb el model d'accessibilitat Blasco-Cotino que ha privilegiat a una trama d'empreses en detriment de la resta del sector.

Les accions dutes a terme pel govern del botànic des que apleguem a la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, en relació amb la residència de Carlet, per tractar-se de la major residència de titularitat pública ha sigut objecte d'una atenció especial per part de la conselleria, ja que, a més del simbolisme, arrossega des de fa temps tensions i vicis adquirits per la manca de personal, les dificultats de substitucions de períodes vacacionals, les limitacions de reposició com a conseqüència de la Llei orgànica d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera, el manteniment de les infraestructures del centre, etcètera.

A més, la residència representa un model d'atenció a les persones majors, que està molt allunyat del model de proximitat, horitzontalitat i promoció de l'autonomia personal que es pretén dur a terme en el nou model social valencià que estem impulsant.

Una de les primeres mesures que denoten l'especial consideració amb esta residència és la classificació com a cap de servei de la direcció del centre, introduïda en el reglament orgànic i funcional de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives el 18 de setembre de 2015; i en la disposició addicional tercera considera que, degut a la dificultat tècnica, responsabilitat, dedicació i complexitat del centre, la gerència de la residència de Carlet ha de tindre rang de cap de servei.
Es tracta de l'única residencia pública el gerent de la qual té este rang administratiu; rang que, per cert, esta conselleria ha atorgat per primera vegada.

El dia 15 de desembre de 2015, jo mateixa, acompanyada de la secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal, Sandra Casas, i del director general de l'Institut Valencià d'Acció Social, Ángel Bonafé, visitem la residència acompanyats pel director, Carlos Manzanero, i altres representants de l'equip directiu de la residència.
Posteriorment ens entrevistem amb responsables del centre que ens fan arribar diversos suggeriments sobre possibilitats de la millora en la gestió quotidiana, en les infraestructures i en les persones residents.

A banda d'esta visita al més alt nivell, han tingut lloc les següents visites o reunions de treball:

El dia 5 d'abril visita la residència la directora general de Serveis Socials i Persones en situació de dependència, Mercé Martínez, per conéixer les instal·lacions i avançar amb la direcció del centre en propostes de millora, tant en infraestructures com en model.

El 26 d'abril torna a visitar el centre la mateixa directora general, acompanyada esta vegada del cap del Servei d'Inspecció, Ximo Vera, per recollir informació al voltant del suïcidi d'una resident, Marina, que havia tingut lloc el dia anterior, i estudiar protocols d'actuació que actualitzaren els existents prèviament.
D'este incident van ser informats els portaveus parlamentaris per mi mateixa, el mateix dia que va ocórrer.

El 2 de maig, és a dir, cinc dies després d'este suïcidi, es rep en la seu de la conselleria per part de la directora general de Servicis Socials i Persones en Situació de dependència, l'alcaldessa de Carlet, que és a més la presidenta de la Comissió de Política Social i Ocupació de Les Corts, amb la qual es compartix la necessitat d'abordar una reformulació del model residencial de Carlet.

El 18 de juny es manté una reunió entre la direcció general i la direcció del centre per organitzar l'acollida de diversos residents de la residència la Barraca d'Aigües Vives, que són traslladats a Carlet per la proximitat de l'incendi que està tenint lloc a Carcaixent.
La resposta del personal de Carlet i de l'equip de direcció és encomiable i motiva una carta de felicitació d'esta vicepresidenta.

El 30 de juny la secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal, Sandra Casas, es reunix amb representants del Col·legi d'Infermeria de València, entre ells amb el president, Juan José Tirado, per estudiar alternatives al model residencial de Carlet, i li fan entrega d'una proposta alternativa que en este moment està en estudi en la conselleria.

Paral·lelament la nova directora territorial de València, Isabel Serra, des que pren possessió del càrrec a l'octubre de 2015 manté reunions de coordinació quinzenals amb els caps de servei al seu càrrec, entre els quals per primera vegada i com a conseqüència de la modificació del ROF, a què hem fet referència abans, assistix regularment el director de la residència de Carlet, cosa que abans no passava.
La mateixa directora territorial visita la residència en els mesos de març i juny, els caps de secció de Diversitat Funcional i de Persones Majors, de la Direcció Territorial de València, també visiten la residència en juny per realitzar un informe sobre el mòdul de malalts mentals.

Per altra banda, el secretari territorial manté diverses reunions amb representants del comité d'empresa per intentar negociar els períodes vacacionals i les possibles substitucions, treball ardu, degut, en primer lloc, a l'escàs personal amb que compta la direcció territorial per a dur a terme totes les gestions administratives i de nòmines i de substitucions, en total deu persones, dos menys que l'any 2015.

En segon lloc, la fragmentació de la petició dels períodes vacacionals per part dels treballadors i de les treballadores de la residència dificulta molt la seua substitució en uns terminis de temps raonable.

Paral·lelament, com els he contat anteriorment, el 2 de maig se deixa d'enviar persones a la residència de Carlet, si no és que són casos d'extrema urgència, que arran de l'incident del 4 de setembre tampoc se'n deriven ja, en este moment hi ha derivació zero a la residència de Carlet.
I en juliol es canvia el sistema de cridada d'emergència i se modernitza en este mes de juliol per un import de 110.
000 euros.

Anem a l'incident al voltant de la notícia apareguda en premsa el 4 de setembre de 2006.
El diumenge, dia 4 de setembre, apareix una notícia en el diari amb una fotografia on s'observa clarament la imatge d'una persona resident de Carlet després d'haver patit una caiguda.
Del resident apareix, a més sense pixelar, el seu rostre.
El titular de la nota de premsa és: Â«Resident desatesos per falta de personal en geriàtrics públicsÂ».

A partir del dilluns 5, es procedix a la recuperació d'informació i es convoca una reunió d'urgència d'alts càrrecs de la conselleria.
Se sol·licita immediatament un informe al director de la residència per tal d'aclarir com han ocorregut els fets i per tal d'esbrinar com pot haver arribat una foto d'estes, que atempta contra la dignitat i la intimitat d'un resident a l'opinió pública.

El director en el seu informe relata com es va produir l'obtenció i posterior recorregut de la imatge.
Segons l'informe, sense ànim d'exhaustivitat, es deduïx que l'esmentada foto va ser realitzada per un auxiliar de clínica el 25 d'agost.
En el moment d'entrar a l'habitació estava acompanyada per una altra auxiliar.
La foto, segons relata l'informe, es va entregar a la directora tècnica de la residència el dia 26 d'agost, a petició d'ella mateixa.
La directora tècnica va enviar el dilluns, 29 d'agost, un correu electrònic al supervisor d'infermeria i al metge encarregat de la tercera planta.
Pel seu compte el supervisor d'infermeria reenvia de nou la fotografia el dia 30 d'agost des del correu corporatiu al grup de personal d'infermeria de la residència, el grup format per 21 persones.

La fotografia continguda en estos correus és la mateixa que apareix publicada uns dies després en un diari i, posteriorment, en altres diaris.

Al mateix temps, se recopilen, des de la direcció territorial, els informes que s'havien elaborat en relació a la cobertura del personal de Carlet, pel que fa a les substitucions vacacionals.

La conclusió fonamental de l'informe és que, degut a la fragmentació amb que se sol·liciten els períodes vacacionals -vull indicar a les seues senyories que la mitjana és la més baixa de totes les residències públiques-, la no-renovació de la borsa de treball, la diferència salarial pel mateix lloc de treball entre sanitat i servicis socials i les dificultats pràctiques derivades de l'escassesa de personal per poder tramitar correctament les substitucions, ha disminuït en 2016 el número de substitucions respecte a anys anteriors.
No obstant això, s'han cobert el 91,26% dels períodes vacacionals sol·licitats, 115 de 126.

Segons l'informe de la direcció territorial, per a evitar situacions com la d'enguany cal una combinació de dos factors: augmentar el número de personal en els serveis territorials i no fraccionar els períodes vacacionals del personal de Carlet, almenys no fraccionar-lo en estos curts períodes en què s'està fraccionant.

Per part del cap de secció de persones majors de la direcció territorial, s'elabora un informe d'ocupació de la residència a data 5 de setembre, així com de l'evolució de l'ocupació en els últims dos mesos, per tal de comprovar la disminució de ràtio de la residència, després que es decidira, per part de la direcció general, la no incorporació de més usuaris des de finals d'abril d'este any.

Com s'ha dit adés, la conseqüència d'aquella decisió va ser la disminució gradual de persones residents i, per tant, una millor ràtio personal/residents.

El director aporta un informe d'incidents de fets extraordinaris que han ocorregut a la residència en relació amb els usuaris, a petició del gabinet de la conselleria.
Durant els últims cinc anys, des de la presa de possessió de l'actual director: sis persones han mort de manera accidental; dos suïcidis, un en 2011 i un altre en 2016.
El de 2016 el coneixen, perquè jo els ho vaig comunicar.
El de 2011 no el coneixen, perquè no el coneixíem ningú; perquè, a més, quan estes notícies no han esclatat als mitjans de comunicació -i els suïcidis no solen aparéixer-.
.
.
, a nosaltres mai ens informaren en estes Corts sobre estos incidents.

Una resident mor després que una altra la tirara per les escales de manera accidental en 2013.
Vostés este incident no el coneixen; jo tampoc el coneixia.

Un resident va caure accidentalment per les escales en 2014.
Vostés este incident no el coneixen; jo tampoc el coneixia.

Una persona cau en el seu lavabo, es colpeja i la infermera no avisa el metge després de valorar-lo i mor l'endemà, en 2014.
Vostés no coneixien este incident; jo tampoc.

Una resident apareix asfixiada amb una gasa.
La policia judicial no va poder determinar si es va tractar d'un suïcidi o un homicidi compassiu, en 2015.
Este sí que el vam conéixer perquè va eixir als mitjans de comunicació.

No hem pogut saber incidents d'abans de 2011, llevat aquells que hem rastrejat en l'hemeroteca: l'incendi de 2005.
I no hem pogut conéixer incidents d'abans de 2011 perquè, sistemàticament, s'ha destruït la documentació que fa referència a estos incidents en la direcció territorial corresponent, que, òbviament, en este moment, s'han donat instruccions perquè eixos documents no se destruïsquen i siguen guardats per a tindre un historial sobre els incidents ocorreguts.

Es decidix, a la vista dels informes i de la documentació aportada, la visita, per part d'esta vicepresidència i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, acompanyada per la directora general de Serveis Socials i Persones en Situació de Dependència, la directora territorial de València, el secretari territorial, amb el suport d'una funcionària de la unitat tècnica, a la residència de Carlet, per al 6 de setembre de 2016.

Abans de començar les reunions previstes durant eixa jornada, jo mateixa el primer que vaig fer va ser visitar Vicente, la persona usuària que apareixia en la fotografia.
Li vaig demanar perdó.
Vaig comprovar el seu estat de salut.
El resident, en aquell moment, es trobava en la unitat d'aguts i m'acompanyaven la directora mèdica i el metge de la planta tercera.

Durant la visita, vaig sol·licitar accedir a l'habitació, al llit d'on Vicente havia caigut, on s'havia capturat la imatge, la fotografia, per a comprovar directament el llit, les subjeccions, la barana, etcètera.

A continuació, se va celebrar una reunió amb el director de la residència, Carlos Manzanero, la directora mèdica, Nuria García, el supervisor d'infermeria, José Luis Tapia, i el metge encarregat de la tercera planta, Olegario Tudela, on expliquen com es van produir els fets i què es pretenia amb la realització de la fotografia.

Afirmen no saber qui ha pogut filtrar la fotografia a la premsa.
I, per altra banda, consideren raonable la possibilitat que la persona de la imatge puga estar en la postura en què apareix, malgrat les subjeccions que portava, malgrat la barana del llit, malgrat la sedació del resident i malgrat que només havia transcorregut una hora entre una visita o l'altra -almenys, això consta en l'informe.

Consideren que és normal la distribució de la fotografia entre el personal d'infermeria, malgrat haver sigut obtinguda sense consentiment del resident o de la seua família, en el seu espai privat i amb una imatge incompatible amb la seua dignitat íntima.

A continuació, té lloc una reunió amb la presidenta i la secretària del comité d'empresa i la presidenta i el secretari de la junta de personal i el responsable d'acció social d'UGT, Toni Femenía.

S'exposen, per part d'ambdues parts, les opinions, en relació amb els fets ocorreguts.
Per part del comité d'empresa, es nega haver sigut ells els qui han fet pública la foto i neguen tot contacte amb esta publicació.
Per part de la junta de personal, es mostren en contra d'este tipus de fets i mostren el seu desacord absolut amb la utilització dels usuaris per a reivindicacions laborals.

Durant la reunió, es posen sobre la taula diverses reivindicacions laborals de gestió del centre, i també la necessitat de fer un replantejament compartit del futur de la residència.
Ahí mateixa, jo els trasllade la necessitat d'arribar a un acord en què els períodes vacacionals, preferentment, tinguen una durada d'un mes i, subsidiàriament, de quinze dies i, en eixe cas, n'hi haja un altre espai de quinze dies entre un període vacacional i l'altre.

En un principi, la proposta és rebuda amb bon ànim.
Però també he d'informar-los que, en l'actualitat, no s'ha avançat amb l'acord.

A continuació, esta vicepresidenta manté una reunió privada amb la família de Vicente, novament per a demanar disculpes, en nom de La Generalitat, i atendre les seues demandes.

Les decisions adoptades arran de l'incident.
Com a conseqüència de tots estos fets, s'han adoptat les següents mesures de caràcter urgent:

Sol·licitar la compareixença, a petició pròpia, d'esta vicepresidenta en esta Comissió de Política Social i Ocupació per donar compte de les accions dutes a terme per la conselleria en la residència de Carlet.
La sol·licitud es va substanciar el mateix dilluns 5 de setembre.

El mateix dilluns 5, de matí, esta vicepresidenta va informar, per Whatsapp, els portaveus dels cinc grups parlamentaris en la Comissió de Política Social i Ocupació de Les Corts, sobre l'incident i les principals mesures adoptades, i es va comprometre a mantindre informats els portaveus de les accions que s'anaren adoptant.

Es va acceptar la dimissió del director de la residència de Carlet i se'l va mantindre en funcions, mentres no es produïsca la substitució, per no deixar una situació d'absoluta ingovernabilitat en un centre tan complex.

Es van iniciar els tràmits per al trasllat de l'usuari a una altra residència, a petició de la família, que s'ha produït ja en este moment.

Es van dictar instruccions a la direcció competent perquè s'iniciara una àmplia investigació de tots els fets que aclarira tots els interrogants que, en este moment, estan sobre la taula.
Interrogants com: per què a un resident, en compte de socórrer-lo i alçar-lo de terra, se li comencen a fer fotos; com és possible que caiguera en eixa postura, estant la barana posada; i com és possible que, finalment, esta fotografia, que vulnera la intimitat i la dignitat d'una persona, acabara sent publicada, denigrant d'esta manera els familiars d'este usuari que, òbviament, han viscut un calvari durant estos dies.

També, òbviament, la investigació està dirigida a delimitar les responsabilitats i que done pas als expedients sancionadors que se'n puguen derivar, si és el cas.

S'han dictat instruccions a l'òrgan competent perquè s'incoe un expedient informatiu a totes les persones que van obtindre o distribuir o posseir la imatge de l'usuari i delimite les seues responsabilitats i possibles infraccions de caràcter administratiu.
I en el cas que es deduïren responsabilitats penals, es traslladaria esta investigació a la fiscalia o al jutjat competent de la instrucció en el seu dia.

Paralitzar, de manera definitiva, l'ingrés de cap persona en la residència de Carlet, encara que siga amb caràcter d'urgència -instrucció de la direcció general de data 8 de setembre de 2016-.
Com els he dit, en maig se paralitzaren els ingressos ordinaris; el 8 de setembre se paralitzen tots els ingressos.

Negociar amb el comité d'empresa una racionalització dels períodes vacacionals del personal del centre per a la resta de 2016 i 2017, en el sentit de sol·licitar trams vacacionals, preferentment d'un mes o, subsidiàriament, de quinze dies, però, en este cas, amb un període almenys de quinze dies entre quinzena i quinzena.

Agilitzar els treballs de la conselleria, en col·laboració amb agents externs, per reformular el model residencial de Carlet, d'acord amb els criteris que impulsen l'acció política d'este govern en matèria de servicis socials, atenció a persones majors, envelliment actiu i promoció d'autonomia personal.
De fet, la persona del gabinet tècnic que ens va acompanyar és una persona que és arquitecta i que ens va acompanyar el dia 6 de setembre per a començar els treballs de possible remodelació, fins i tot arquitectònica, del centre.

La voluntat d'esta conselleria ha estat atacar el problema des de l'arrel per a garantir una solució de futur.
Com les seues senyories coneixen, des del govern del botànic estem treballant en un canvi profund en l'atenció a les persones majors i en situació de dependència per a passar del model d'institucionalització, del qual la residència de Carlet és paradigmàtica i la trama Cotino-Blasco la seua perversió més evident, a un model que fomente l'autonomia personal.
La darrera residència pública construïda en territori valencià, com dic, data de 1994.
Des d'aleshores, la gestió del govern antic no ha considerat fer-ne cap.

En este sentit, s'ha de prioritzar el manteniment en l'entorn personal i familiar, a través de servicis com cuidadors professionals o no professionals, centres de dia, etcètera.
L'ingrés residencial ha de ser l'últim recurs i s'ha de fer en centres de dimensions més reduïdes, a escala humana i no industrial, on les persones majors i dependents es puguen trobar com a casa i no en una institució.

Cal reformular els usos de les instal·lacions de la residència de Carlet.
I, per això, estem estudiant tècnicament les diferents possibilitats perquè desagradables casos com el que ens ocupa no s'hagen de reproduir i perquè la vida de les nostres persones majors es desenvolupe en les millors condicions i que pugam considerar de la major qualitat.

Este és el repte de futur.
Açò és en què estem treballant.
I, òbviament, també volem comptar amb la seua complicitat i amb la seua col·laboració en la reformulació d'este nou model.

Fins ací el que jo els havia d'informar sobre les actuacions en la residència de Carlet, emmarcades històricament, emmarcades en què ha fet durant este últim any el govern del botànic i, en concret també, totes les decisions preses arran de l'incident de 4 de setembre.

I, a partir d'ahí ja, doncs, moltes gràcies per la seua atenció.
I estic a l'espera de les seues intervencions.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltíssimes gràcies, senyora vicepresidenta, consellera.

Passaríem a les intervencions dels grups.

Té la paraula el Grup Podem, per huit minuts.

Un momentet.
.
.

La senyora Meco Tébar:

Bon dia, presidenta.

Moltes gràcies, senyora Oltra, per comparéixer davant d'aquesta comissió a donar explicacions.

Es su obligación, evidentemente, comparecer.
Pero, mire, no estamos acostumbrados en política a que de motu proprio se soliciten, por parte de quienes toman decisiones y son responsables a comparecer, ¿no?
Y varios nombres del Partido Popular a mí me vienen a la cabeza recientemente, el señor Fernández Liria, el señor (inintel·ligible) … escondiéndose debajo de la presidencia de la cámara o, incluso, quienes, aun solicitándolo, no han comparecido.
Esta diputada aún recuerda el plantón que nos dio la señora Barberá, hoy atrincherada en un escaño, pagado con dinero público y protegido por un fuero que la privilegia, en una indigna situación que condenamos de manera unánime en el debate de política general el otro día.
Esperemos que avance rápidamente la ley de senadores territoriales, la reforma de la ley que plantea Podemos, para ver si situaciones tan graves de indignidad no vuelven a cometerse.

Dicho lo cual, agradeciendo su presencia, agradeciendo que usted solicitara su propia comparecencia, la que también solicitamos varios grupos, me gustaría decirle que, efectivamente, usted tiene la acción de gobierno, ¿no?
, la responsabilidad en la acción de gobierno.
Nosotros, como bien sabe usted, canalizamos demandas de ciudadanía a través de diferentes situaciones o canales que nos permitan reglamentariamente.
Parlamento y ejecutivo se tienen que entender en lo que es el centro de la política, ¿no?
, que son para nosotros, quienes suscribimos el pacto del botánico, las personas.

Entenderá, lógicamente, con este preámbulo que, cuando tuvimos conocimiento de la situación, pues, solicitáramos su comparecencia para que usted acudiera a explicarnos, ¿no?
, a explicarnos cómo se pudo producir y, sobre todo, a explicarnos qué medidas arbitrar.

Y permítame decirle que para nosotros no es la foto.
Es decir, la foto…, la difusión de la foto es grave, la difusión de la foto es triste, es cruda, es dura, pero para nosotros no es la foto, para nosotros la foto es lo que se traduce, lo que se traduce de un modelo del pasado, como usted bien ha descrito, de un modelo horripilante que, en vez de apostar por el servicio público o de apostar por atender a las personas, apostó por el negocio, ¿no?
, y eso ciertamente es lamentable.

Usted se ha centrado en el caso de Carlet.
Nosotros efectivamente coincidimos con usted en que es un centro atípico, vamos a decirlo así, es de los pocos centros tan grandes que hay en España, creo que hay dos de esas dimensiones en toda España, y sabemos, y somos conocedores y compartimos que la apuesta de este Consell no son esas macrorresidencias con esas características que usted nos ha descrito pormenorizadamente.
Pero el centro está ahí, las personas residen en él y, consiguientemente, está bajo el ámbito de su responsabilidad, y eso usted lo sabe y por eso usted hoy está afortunadamente aquí compareciendo.

Usted ha focalizado la intervención suya en ese ámbito, en la residencia de Carlet.
Yo lo entiendo porque la solicitud de comparecencia era explícitamente para, bueno, para que usted explicara eso.

Nuestra apuesta era un poco más ambiciosa, es decir, nuestra apuesta, es decir, el hecho de que usted viniera aquí pues queríamos aprovecharlo para que usted nos explicara exactamente la situación en la que se encuentran los centros de atención directa en la comunitat, porque no son las quejas o no son las situaciones en este caso por esa lamentable foto, insisto, que nosotros lamentamos, pero es lo que le voy a trasladar a continuación lo que nos preocupa mucho más.
No es únicamente Carlet, es Altabix, por ejemplo, donde también hay denuncias y quejas respecto de la desatención; en la que, en Altabix y en alguna otra residencia, confluyen determinados elementos que yo, permítame que le ponga encima de la mesa.
Porque usted lo ha dicho en su intervención.
No se trata de una residencia ni es una cuestión puntual, y coincidimos, se trata de mejorar las condiciones de los centros, y no es una cuestión puntual, es una cuestión estructural.

Y yo me querría centrar en esa foto, en la foto de cómo está esa estructura, de cómo se atiende o de cómo están las condiciones de atención servidas, y es donde nosotros queremos poner el prisma, queremos poner la mirada, queremos hacer esa foto, porque queremos que de ahí salgan soluciones.

La primera tiene que ver con las plantillas de los centros, con unas ratios existentes en la actualidad que no están acompasadas en el número de profesionales y en las personas residentes, y que hay que, evidentemente, adecuar.
Y para adecuarlas, lógicamente, se trata de hacer una evaluación en la que se atienda, no solamente al número de residentes en el centro, que es importante, no solamente a la estructura o a la arquitectura del edificio, que coincido plenamente con usted en que no es lo mismo 47 residentes en una planta que 400 personas en 14 módulos dispersos y en diferentes pisos.

Pero también es el estado y la evolución en la que se encuentran los residentes, en qué estado entraron y en qué estado se encuentran años después.
Si pensamos en una persona que entra con alzhéimer, la evolución de la propia enfermedad hace que pueda pasar evidentemente de válidos o autónomos a dependientes, o incluso llegar a muy dependientes.

Es también la edad que tienen los profesionales que atienden a los residentes.
También hemos de evaluar eso, porque si tenemos una población profesional envejecida, pues, evidentemente, eso puede redundar, ha de redundar, está redundando en la atención que se presta a las personas residentes.

Por lo tanto, la pregunta sería si está evaluando o se prevé evaluar con carácter periódico la situación en la que se encuentran los centros, si se tiene previsto, si se va a realizar y con qué elementos va a apoyarse para realizarlo.

La segunda tiene que ver -voy muy rápido- con el deterioro de las relaciones laborales, que también nos preocupa.
Las denuncias de los sindicatos y de los trabajadores por las deficientes condiciones laborales de los centros de atención directa pues están encima de la mesa, y eso también repercute en la calidad de la atención de los usuarios.
Usted lo ha dicho, hay problemas a la hora de cubrir las vacantes, no hay previsto un mecanismo ágil para cubrirlas, a veces la persona se incorpora antes de su baja, antes de que pueda buscar a la persona que pueda sustituirla.
Eso significa una sobrecarga de trabajo en el personal existente y esa sobrecarga pues al final redunda en el ánimo, lógicamente en el agotamiento de los trabajadores y en última o primera instancia en las personas residentes.

Nos preocupa mucho, y usted yo sé que en el ánimo tiene hacerlo, abandonar definitivamente ese modelo Cotino.
Y por eso quisiéramos saber para cuándo las nuevas bases de licitación.

Nos preocupa también la inspección de los centros.
Yo sé que el Partido Popular no trabajó mucho, no trabajó nada en hacer nada por las residencias públicas, por la atención de las personas, porque hubiera unos servicios de inspección adecuados en esta comunidad.
Veinte años de gobierno dan para mucho.
Veinte años de gobierno bien hecho nos hubiera situado en otro panorama al que tenemos en la actualidad.
Pero me gustaría saber si está previsto algún plan de inspección de servicios.

Constatada la realidad, usted lo ha descrito, Carlet es un modelo a abandonar, Carlet es un modelo a extinguir.
Me gustaría, más allá de lo que usted ha dicho, de que no se están derivando personas, me gustaría plantear, si usted está planteando el traslado de residentes o incluso un posible cierre en el caso de que no se verifiquen sustituciones adecuadas o las ratios adecuadas para atender a este gran volumen de residentes.

Nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Té ara la paraula el portaveu de Ciutadans per Huit minuts.
Endavant.

El senyor García Salvador:

Bon dia, vicepresidenta.

Mire, l'altre dia, en el debat de política general, mosatros no vam ser molt vehements i durs en esta qüestió.
És una qüestió, entenc jo, de caràcter I de com entenem la política.
No se ve ací a intentar destruir l'adversari.
Això no va en mosatros i no va en mi.

Però que no fórem durs en esta qüestió no vol dir que esta qüestió no mos importe.
Vosté ha dit que jo vaig estar en el centre, que el senyor Vicent, el vaig vore jo, estava perfectament, però jo ara trobe en falta algunes qüestions.

La primera, este senyor estava subjecte al llit quan va caure, no?
Vosté diu que hi havia una barana i que va caure.
Jo no sé si vosté pot arribar a insinuar que algú el va fer caure quan me diu això.

Volíem saber, que vosté no ha mencionat, si en el tema de subjecció de malalts si hi ha algun protocol.
Hi hauria d'haver, entenem mosatros, pel que ens van dir allí, una autorització mèdica, suposem, en principi, i hauria d'haver una autorització de la família.
Jo m'imagine que hi haurà un expedient i que això hauria de quedar reflectit allí.

Vosté ha parlat i continua parlant molt del passat, de quan se va construir, en els anys huitanta, jo supose que això ha de ser inevitable, parla molt del futur, del model a què aspiren, de major autonomia personal, del model horitzontal.
A nosaltres ens sembla bé, però la realitat és que tenim un centre que està ahí i que ve s'haurà d'atendre, a no ser que ja tinguem clar la seua desaparició, que jo crec que això no va per ahí.

Aleshores el que cristal·litza és el que se va a fer a dia d'avui.
Ben bé el passat ja està passat i el futur vindrà i vorem.
Però el que cristal·litza és el que s'ha de fer a dia de hui.
I el que jo trobo a falta, jo esperava menys.
.
.
, recordava el senyor Montoro, l'infrafinançament, tot això, bé, ja ho hem sentit moltes voltes.
Està clar que incidix, tot el món ho té clar que incidix, senyora vicepresidenta, però és que és vosté la vicepresidenta, és vosté la que pren decisions, no sóc jo, és vosté.
Jo estic segur que no sóc jo qui li he de recordar que vosté és la vicepresidenta per al bo i per al dolent, és vosté.

Quede clar que este és un modelo trasnochado, que, evidentment, quan arranca en l'any vuitanta-tres, sí, hi havia el 50% de vàlids, hi ha un 35% de dependents, un 15% de grans dependents.
De fet, el pàrquing que té demostra que allí la gent, pel que contaven, els malalts anaven en el cotxe i podien entrar i eixir, podia haver-hi un nombre important de vàlids.
I això ha canviat.
Això ha canviat i, per tant, la forma de treballar, la forma d'abordar el problema ha de canviar.

Mire, és que des de 2005 ja venien advertint els sindicats, per exemple, que l'ordre de febrer per a este centre no era la correcta.
Bé, si no és la correcta per a este centre, jo no sé fins a quin punt se pot fer una ordre ad hoc per als centres diferents.
Si per a este centre se requeria una altra ordre, escolte, posen vostés una altra ordre.

El fet fóra.
.
.
, o que se'n vaja el director, no sé si és perquè ja eixien unes altres bases per adjudicar a una altra persona a direcció o és perquè ell voluntàriament ha acceptat anar-se'n.
Jo li vaig dir el dia del debat de política general que al meu mode d'entendre, pel que vaig percebre allí, el director és una persona tremendament implicada, que va rebre moltes mostres d'adhesió, que la gent me consta que està contenta d'ell i que si de mi depenguera jo no el faria fora.
Però això és una qüestió de vostés.

Però, bé, el que sí que reclama ell, i que ho hem parlat, és que què passa en eixe 13% de ràtio per davall dels auxiliars d'infermeria, s'haurà de posar.
És que una empresa per a fer una producció necessita de la plantilla adequada i de l'instrumental adequat; si no, no se fa.
Ací, perquè açò funcione, el que reclama el director és que per favor que li posen la plantilla i els mitjans que necessita.
I en això ell intentarà que la cosa funcione.
Ell atribuïx per exemple eixos 1.
800 dies de lliure disposició, que després no se cobrixen, doncs és per a ell una dificultat.
Jo simplement, com dia Fabiola, eixim al carrer i trobarem el que la gent ens conta.

Hi ha quatre metges, però un està ja en inspeccions.
Els 1.
800 dies que no se cobrixen.
Un envelliment de la plantilla.
I li he de dir que els treballadors, també li he de dir que els treballadors estan tremendament molestos perquè se fan una sèrie de comentaris, que jo crec que no se corresponen en la realitat, com és, per exemple, d'alguns càrrecs de la seua conselleria que venien a dir que, bé, que els treballadors exigien molts drets, i que no parlen mai d'obligacions, que hi ha molt d'absentisme laboral, que els treballadors s'han fet en el centre.
.
.
Això ho han dit els responsables de la seua conselleria.
Escolte, vosté sabrà el que ha de fer, no li ho hem de recordar mosatros.

Però, ja dic, en el 2005 els treballadors ja van manifestar que l'ordre no era la que desitjaven.
Bé, s'haurà de canviar.
Ja en el 2007 hi havia inclús diputats socialistes, com era Nuria Espí, que aleshores era la portaveu de Política Social del Partit Socialista, que hui està en el govern, que ja se manifestava segurament amb bon criteri davant del Consell que presidia Francesc Camps que dia que Â«Carlet era un claro ejemplo de mal hacer del Consell de Francisco Camps en materia de bienestar socialÂ».
Ja se dia en el 2007.
O siga, ja tenim antecedents de tot açò.
Per això li dic que el que cristal·litzarà serà el que decidim avui.

Vosté parla, en fi, que s'ha fet qüestions, però volem que incidisca més en el tema este, en el tema del protocol de subjecció, que mos explique com funciona això.

El tema de la fotografia, no hem de desviar tampoc l'atenció.
En això coincidisc en els de Podemos.
Jurídicament jo crec que és una barbaritat.
És diferent a altres fotografies que ací s'han utilitzat i s'ha intentat instrumentalitzar.
Nosaltres hem dit que si volem fer de la política una cosa digna i decent s'hauria d'acabar instrumentalitzant este tipus de fotografies; jurídicament són diferents, però moralment a mosatros no mos agraden.

I simplement el que volia, això, bé, en la planta esta que vam estar hi ha dos ales, hi ha uns corredors i habitacions a un costat i a l'altre, i resulta que una persona, un auxiliar d'infermeria de nit ha d'atendre quaranta persones.
És que és molt difícil, entenc jo, una persona atendre quaranta persones.
Açò, ahí és on està el quid de la qüestió.
Això és el que volem, que se centre més en això i, evidentment, sí senyor, Montoro, taxa de reposició, tot això està molt bé, l'herència rebuda, tot això està molt bé, és complicadíssim treballar, jo ho entenc i ho puc assumir, ho entenc que és difícil, però és que vosté s'ha posar en açò, si no és que ja de forma decidida haja de dir que això s'ha de tancar.
Mentre això existisca han de posar fil a l'agulla.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té la paraula ara la representant del Partit Popular, del Grup Parlamentari Popular, per vuit minuts.
Endavant.

La senyora Catalá Verdet:

Moltíssimes gràcies.

Bon dia, senyora vicepresidenta.

En primer lloc, vull mantindre la sol·licitud del Partit Popular, materialitzada en el registre d'entrada 32.
661, perquè la vicepresidenta comparega en el ple per aquest assumpte, encara que és sabut que este matí també la vicepresidenta ha sol·licitat fer-ho en el ple, registre data 19 de setembre, per tant, és ahir.
(Veus) El registre del senyor Alcaraz és del dia 19, la seua sol·licitud és del 14, el registre del senyor Alcaraz és el dia 19.
Vosté sabrà la coordinació del Consell, jo li dic el que posa ací.

En segon lloc, dir-li, senyora vicepresidenta, que jo quan venia.
.
.
, este matí m'he alçat a preparar esta compareixença pensava, què passaria si s'invertiren els papers, què passaria si jo fóra la consellera i haguera tingut baix la meua gestió una qüestió d'estes característiques i vosté fóra la portaveu que m'interpel·lara.

I, mire, jo no vaig a practicar l'agressivitat a la qual vostés mos tenia acostumats als membres del govern.
Però sí li vaig a exigir, li vaig a demanar responsabilitats, i en esta primera intervenció li vaig a demanar algunes respostes.

Vull centrar la qüestió perquè és important.
Mire, esta és una residència pública de gestió directa.
Ací parlar del model Cotino està molt bé a efectes polítics, però esta residència no és del model Cotino.
Esta residència és una residència pública, la més gran de gestió directa de La Generalitat.

I, en segon lloc, vosté porta un any de vicepresidenta.
Després d'un any, parlar de l'herència del Partit Popular està molt bé, però en un any esta residència que és el buc insígnia del que vostés diuen que és la seua política social que és la gestió directa i pública, devia d'haver estat d'una altra manera.

A partir d'ahí li faré una sèrie de preguntes.
Vostés, la presidenta de la comissió com a alcaldessa de Carlet i vosté, va acudir a la residència al desembre.
Es van fer una foto.
Molt bé.
Va ser informada al desembre de la precària situació del personal en què se trobava la residència?
Se li va dirigir algun treballador o responsable de la mateixa residència per a comunicar-li les carències de personal que tenia?
Li va comentar alguna cosa també la presidenta i alcaldessa de Carlet?

En segon lloc, al març de 2016 -ha aparegut en premsa- se va fer un part d'incidències dels treballadors de 8 i 22 de març de 2016 que exposen la falta de personal.
Quina resposta se'ls va donar?
Se van prendre mesures?
Perquè vostés ens han parlat dels escrits de queixa dels usuaris i familiars, però a mi m'agradaria que també vosté ens contara quants, quins escrits i quant se'ls va donar resposta als escrits dels treballadors.
No només de les queixes dels usuaris.

Quan va ser coneixedora de la situació del personal de la residència de Carlet -diguem vosté quan va ser coneixedora, si va ser al desembre, si va ser al març, si va ser abans o després-, quina acció va mamprendre?
De quina data és el primer escrit que rep vosté del comitè d'empresa dirigit a la conselleria per a comunicar-li esta situació?
Quants escrits li han dirigit?
De quines dates?
Quants escrits li han dirigit les auxiliars d'infermeria en relació amb este assumpte?
De quines dates?
Ha donat resposta oficial a alguns d'estos escrits?
Ens pot donar la data i el nombre de registre d'eixes respostes oficials?

Hi ha hagut alguna reunió en la conselleria sobre este assumpte amb els representants del comité d'empresa?
Qui i quan li va informar de la situació provocada per la no-substitució dels professionals durant les vacances dels auxiliars i que ha provocat que durant diversos diumenges només hi ha hagut una auxiliar per a atendre quaranta residents, vint en cada mòdul?
El 22 de juliol vostés fan una resposta a una denúncia que ix publicada en els mitjans de comunicació, concretament en el Levante de la Ribera.
I diuen que no troben treballadors per a cobrir les baixes.

Me vol dir qui és el responsable de la seua conselleria de les declaracions vessades el 22 de juliol en el periòdic Levante on diu que n'hi ha una falta d'interés Â«que muestran las personas de la bolsa de trabajo.
Nos es imposible cubrir los turnos de vacaciones del centro porque la gente que se encuentra en la bolsa de trabajo rechaza ir a Carlet.
No les interesa una oferta que supone un breve período de tiempoÂ».
Està vosté d'acord amb estes declaracions perquè ho ha dit vosté anteriorment?
Podria explicar les accions que entaularen i què els va portar a esta conclusió?
Ha pres mesures concretes?
Ha assumit i exigit responsabilitats per estes declaracions?
Poden cobrir estes places per altres procediments, com un procediment d'urgència?
I, si és així, per què no ho ha fet?

És cert, com han manifestat els mitjans de comunicació, que vostés no han adoptat cap decisió que solucione el problema limitant-se a la resposta a esperar que se troben interessats en cobrir torns vacacionals?
Coneix vosté la resposta que donaren els treballadors a estes afirmacions i en les quals se rebutgen estes explicacions i se li acusa al seu executiu -repetisc- se li acusa al seu executiu de falta de previsió?
Va ser publicat em premsa el 24 de juliol de 2016.
Quan va saber que durant el mes de juliol dos plantes senceres s'havien quedat sense assistents sanitaris durant un parell de torns nocturns?

A l'agost, l'alcaldessa de Carlet i presidenta afirma davant una denúncia del Partit Popular el següent: Â«Desde la conselleria se estudiará el caso con la dirección territorial para ver cómo se soluciona el problema de cobertura de plazas.
Aun así dice no tener constancia de que el problema sea tan grave como denuncia el Partido Popular.
Â» Considera vosté, com diu la senyora Ortega, que l'assumpte no era tan greu?

El 4 d'agost se publica la foto.
Però mire, senyora vicepresidenta, el problema no és la foto, no és la foto.
El problema és que després d'un any de gestió vostés han permés i en comunicacions dels treballadors que no n'hi haguera suficient personal per a atendre estes persones en la major residència pública de gestió directa que depén de la seua conselleria.

Li demana a algun membre de la conselleria de forma directa o indirecta al director de la residència que abandone la seua responsabilitat després de la publicació de la fotografia?
Si és el cas, quin és el motiu?
Té bones referències del seu treball?
Per què s'ha decidit o s'ha permés que se'n vaja, si és així?
És la seua eixida com diuen alguns mitjans de comunicació Â«un paripé porque ya se había anunciado la salida de Carlos Manzanero desde hace mesesÂ»?
Incluso la convocatoria para optar a la dirección del centro fue publicada el 12 de julio.
Continua el director en aquests moments, hui, en la residència?
En què consistix la investigació iniciada per la seua conselleria?
Perquè ens preocupen les seues declaracions.

Vosté busca al culpable de la foto per a desviar la seua responsabilitat en un exercici de David Copperfield.
Jo no tinc culpa de res.
Li demane perdó per la foto i per la seua publicació.
Li demane perdó a la família per la foto i per la seua publicació.
Ens pareix molt bé, però i pel fet que va produir que s'adonara eixa situació?
Quan se demana perdó?

Està enviant vosté inspectors estos dies però que només van a la planta d'aguts de la residència?
Creu vosté que si no s'haguera publicat la fotografia s'hagueren mamprés algunes cartes en l'assumpte?
Per què només s'ha pres mesures quan s'ha publicat la fotografia?
Considera vosté que és més greu la publicació que el fet que se denuncia?
La falta de personal és un problema comú?
Per què no s'han cobert les places vacants que n'hi ha en la residència?
I per què, per exemple, no s'han licitat el contracte de cristalls o de manteniment del centre?
Dènou mil metres quadrats de cristall que no se netegen en octubre farà un any.
Estes qüestions m'agradaria que em contestara, senyora vicepresidenta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula ara la representant de Compromís per huit minuts.
Endavant.

La senyora Álvaro Cerezo:

En primer lloc, senyora consellera, gràcies.
Gràcies per prendre's seriosament el paper parlamentari i gràcies per ajudar-nos fins i tot al Partit Popular a fer una tasca digna per la qual fórem triats.

I dic açò perquè rescatant antigues compareixences podem comparar.
I mire, vosté va presentar la seua compareixença -com bé ha dit- el dia 6 de setembre.
Nosaltres des de Compromís també, igual que el Partit Socialista i igual de Podemos.
I al cap de solament set dies hàbils vosté ha vingut ací a comparèixer.
I què passaria si s'invertiren els papers?
Doncs, mire, quan al 2005 un incendi en aquesta mateixa residència que no comptava amb la legislació de prevenció de riscos actualitzada ni s'havien efectuat simulacres es va cobrar la vida la dos persones, la consellera del Partit Popular va tardar cinc mesos en venir a esta mateixa cambra a comparèixer i solament ho va fer motivada per una sol·licitud de compareixença d'Esquerra Unida.
A això em referia a l'hora de dignificar el treball.
A no haver d'esperar cinc mesos per saber què s'està fent.
És més, no haver d'esperar ni un dia, perquè les i el portaveu d'esta comissió de tots els grups parlamentaris varen estar informats des del minut u del dia 6 de quines eren les actuacions per part de la conselleria.
No feia falta fer suposicions de què passaria si s'invertiren els papers.
Ja ho sabem, no tindríem resposta.

Que la residència de Carlet és problemàtica?
Això ja ho deia l'exconsellera del Partit Popular Alicia de Miguel quan al 2005 es queixava de l'herència rebuda pel Partit Socialista el 1995 en les quals es trobava esta macrocentre.
Però, atenció!
Que lluny de posar solucions, la senyora Alicia de Miguel no se li va ocórrer altra cosa que engrandir el problema, engrandir el centre.
És a dir, en el 2006, coneguda ja de prop la problemàtica i la gran envergadura de la residència, la senyora consellera decideix, com a solució, annexionar un centre de dia amb capacitat per a quatre-centes places -segons deia la consellera- i un geropsiquiàtric amb quaranta places més.
Lluny de descentralitzar la solució, el que fa el PP era fer la bola més grossa.

I això que ja havíem hagut de lamentar diversos accidents, com ara en el 1999 quan ens trobem una dona morta a l'exterior de la residència i tarden un dia i mig en avisar als familiars perquè no s'adonen fins a dotze hores que esta persona s'havia mort en l'exterior.
O com en el 1996, quan es va cremar un resident i els responsables van tardar quatre hores en adonar-se'n.

I és que la gestió del Partit Popular a Carlet i per extensió en la resta de residències ha sigut sempre la mateixa, lucrar-se.
Lucrar Blasco, Cotino, Rus i Benavent i amiguitos del alma que avui respiren pels jutjats.
De fet, en plena crisi del 2010, podíem llegir titulars que deien: Â«Denuncian que los ancianos de la residencia de Carlet apenas comen productos frescos para abaratar costes.
Â» O altra: Â«Los usuarios de una residencia de Carlet denuncian la mala calidad en las comidas.
Â» Parlaven de desnutrició, parlaven d'aliments caducats, parlaven de necessitats.

I què fa el Partit Popular davant de notícies com aquesta?
Penal i expulsió.
Sí, senyors.
A principis del 2011, la seua antecessora -senyora Oltra- la seua antecessora en el càrrec seia ací a petició del síndic del PSOE, senyor Torres, a explicar per què havia expulsat de la residència de Carlet la persona que feia eixes queixes que justament era el president de la junta de govern de la residència.
Allò del Partit Popular, senyories, és de traca.
Vostés expulsaven les queixes, nosaltres ara les atenem, no se tapen, no se perseguixen, no se destrueix informació.

Al setembre del 2014 una pregunta registrada per l'actual vicepresidenta revetla que el nombre de places del 2008 per a la residència de Carlet és de quatre-centes vint per a necessitats objectives i cent per a urgents i emergència.
El mateix que este nou govern va heretar però amb una diferència crucial: des del 2 de maig, 2 de maig, es paralitzen els ingressos a excepció dels casos d'extrema urgència com ens han explicat.
Ordre que s'intensifica, tal i com ha dit avui la vicepresidenta, de manera definitiva el 8 de setembre.

No es va fer quan van morir persones al 1999, ni quan al 2005 un incendi per al qual el Partit Popular no havia preparat la residència es va cobrar la vida de dos residents, ni tan sols al 2010.
S'ha fet ara, durant el govern del botànic, igual que el govern del botànic ha sigut l'únic a mamprendre una veritable reforma del model i una nova estructura per a Carlet.
Abans i després de la foto, senyories.
Abans i després de la foto.

Tal i com ha explicat la vicepresidenta, les reunions per reformular el model de Carlet amb la direcció territorial es fan quinzenalment.
Les visites per part d'alts càrrecs de la conselleria s'han succeït des del 15 de desembre de 2015 i fins i tot l'alcaldessa de Carlet ha manifestat eixa necessitat i s'ha fet ressò del malestar i ha demanat en successives reunions formals eixa reformulació del model que s'està duent a terme i que no ningú pot negar abans i després de la foto, senyories.

No es poden negar els avanços ara.
Avanços a l'hora de designar el personal i el canvi de rumb anterior a l'incident.
Les múltiples reunions abans que alguns de vostés ni tan sols conegueren de l'existència de la residència de Carlet.
Com tampoc poden negar la prompta actitud de la conselleria en prendre cartes en l'assumpte, iniciar la investigació i incoar un expedient i, sobretot, el més dur, demanar perdó als familiars de Vicent d'una cosa que no tens culpa.

I a més informar amb claredat i honestedat des del primer moment, des del primer minut els representants en Les Corts.
I esta, senyora vicepresidenta, serà l'única pregunta que li faré.
En alguna altra situació semblant ha estat vosté informada de primera mà per part de la mateixa consellera o conseller?
Ha rebut vosté tota la informació que li calia per a exercitar la seua tasca com a diputada?

Mire, senyories, el que ha succeït és molt trist.
La imatge de Vicent és molt dura i poseu-vos en la seua pell si foren vostés eixa persona o fóra el seu iaio o fóra el seu pare.
Ningú mereix un atemptat així contra el seu honor com tampoc mereix l'adjectiu de persona aquell o aquella que fa la foto abans d'ajudar un ésser humà en una situació així.
I tot això s'està reconduint i el mal està fet, però d'eixa baixesa moral òbviament no té cap culpa aquesta conselleria.

Però la diferència és important.
Des del primer dia, des de Compromís i a tots els nivells hem denunciat un model que no és el nostre i amb el que no volem treballar però no podem més que canviar les coses i esperem que siga aviat.
Les forces s'estan ficant i els esforços també, però -i és ahí on està la diferència- des de Compromís sempre hem rebutjat el model de macrocentre allunyat, aïllat i industrial.
En canvi, la persona que abans presidia La Generalitat, el senyor Alberto Fabra, deia coses com aquestes: Â«La residència de Carlet és un exemple del compromís del Consell amb les persones majors.
Â» I d'això no fa tant de temps ni tantes culpes com alguns volen tirar.

El PP va crear el model de macroresidència de Carlet, i trenta-dos anys després s'ha demostrat que ahí estaven enganyats i enganyant quan deien que vetllaven els nostres majors.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Té la paraula, ara, la representant del Grup Socialista per huit minuts.
(Algú tus)

Endavant.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidenta.

Gracias, señora Oltra, señora vicepresidenta por acudir hoy a esta comisión de investigación, a esta comparecencia voluntaria para informarnos de ese expediente de investigación que se ha realizado por los hechos ocurridos en la residencia de Carlet.

Y yo quiero agradecerle que usted esté aquí porque, además, ha hecho pues un relato de todos los hechos que ocurrieron pero sobre todo ha apuntado medidas correctoras.

Es cierto que estamos hablando de una residencia con muchísimas plazas, que probablemente no tendrían cabida en el modelo actual porque hay ciento trece, por ejemplo, personas autónomas (algú tus) dentro de la residencia que serían posiblemente beneficiarias de otro tipo de recurso más adecuado que estar en una residencia.
Es cierto, también, que es una residencia que tiene un número muy importante de residentes.

Pero también es cierto que los servicios públicos no pueden verse menoscabados por un incidente muy desafortunado, que no será el único que se ha producido, y prueba de ello tenemos -los que se han mencionado por los compañeros y compañeras que me han precedido-, no puede verse menoscabado por una situación de este tipo, sobre todo si tenemos en cuenta que la ratio de personal de los centros públicos o bien con gestión directa o integrada por parte de la Generalitat valenciana es muy superior a los centros del modelo Blasco-Cotino, que es el que se implantó por el Partido Popular, algo que no tenemos que perder de vista porque estamos hablando de casi veinte puntos de diferencia, casi veinte personas por cada cien residentes.

Lógicamente, si se cuestiona la calidad de la atención de nuestros servicios públicos, ¿qué podemos decir de los servicios que se están dando en las residencias del modelo Cotino?
Que hemos podido ver en la comisión de investigación que estamos llevando muchos de los que estamos aquí presentes que, precisamente, es una de las mayores perversiones que se está produciendo en lo que es la atención a los ancianos porque no cumplen ni siquiera con esa ratio de personal que -ya digo- es un 20% inferior a la que tenemos en los centros públicos.

Que las personas mayores y sus atenciones están por encima de todo, sí, y los que estamos aquí en esta comisión de política social vamos a tener la oportunidad de poder ver cómo avanza ese nuevo modelo, vamos a tener la oportunidad de aportar desde un punto de vista responsable cuáles son aquellas mejoras y aquella modernización que se tiene que introducir en estos centros de personas mayores, de personas con diversidad funcional, de menores o de cualquiera porque son recursos necesarios que tenemos la obligación.
Y me consta que desde el Consell, desde la vicepresidencia está esa voluntad, esa constancia por cambiar y mejorar todo aquello que está mal.

No voy a entrar en la plantilla de personal, si se hacen las sustituciones o no se hacen las sustituciones.
Cualquier persona y, sobre todo, los funcionarios que estén dentro de los departamentos de personal de las consellerias saben la problemática que hay en muchas ocasiones para poder encontrar sustitutos para cuatro o cinco días, muchísima problemática, entre otras cosas porque en algunas ocasiones los derechos de las personas que puedan estar en la bolsa de empleo pueden verse lesionados si cogen una contrata de ese tipo.
Pero de todas formas yo creo que a ustedes también se lo habrán explicado.

Lo que sí que tengo claro es que debemos de confiar en los servicios públicos y de calidad, que se tienen que mejorar las cosas, sí, pero que también las cosas han cambiado; hemos pasado de unos años en los que las diputadas del Partido Socialista, como la diputada Nuria Espí que no pudo entrar a la residencia de Carlet porque se le negó por la consellera, hoy el señor Alberto García ha podido entrar sin ningún tipo de problemas y supongo que cualquier diputado que quisiéramos; hemos pasado de momentos -como se ha dicho- en los que se expulsaba al presidente de la junta de usuarios de la residencia de Carlet por hacer denuncias y quejas porque no se le facilitaba el pliego de condiciones que el Partido Popular o la dirección general correspondiente había asignado para lo que era la prestación del servicio de restauración, y no solamente se le expulsa de la residencia sino que, entonces, el señor este en protesta (algú tus), este señor se pone en una pequeña tienda de campaña en la puerta, duerme en el coche durante una temporada y la alcaldesa de Carlet, en su momento del Partido Popular, le pone una denuncia por ocupación de vía pública.

Así es como se hacía, así es como se funcionaba por parte del Partido Popular: cuando hay una denuncia, te tapo la boca; si no te puedo tapar la boca, te traslado de centro, y si no estás de acuerdo porque tienes capacidad de discernir y, por lo tanto, de elegir cuál quieres que sea tu casa donde tengas que vivir, cosa que evidentemente el Partido Popular no respetaba y que ha tenido que venir una sentencia del Tribunal Constitucional para aclarar que la persona o su familia tienen derecho a elegir libremente el centro donde tiene que ser atendido, cuando eso tampoco se respetaba en aquel momento pues entonces se le ponía una multa por ocupación de vía pública.
Lamentable, muy lamentable.

¿Qué pasa cuando oímos hablar aquí de que la plantilla de personal no es la adecuada y se empieza a hacer ahí una carrerilla de preguntas que a buen seguro se sabe?
Es como si a la señora Catalá la acusáramos de que los niños estén en los barracones, y le decimos: usted tendría que haber ido y haber quitado un barracón cada día, habérselo llevado usted a su casa y a los niños pues habérselos puesto, también, en el comedor de su casa.
¿La señora vicepresidenta puede solucionar el problema de personal de un día para otro?
Pues probablemente no, pero sí que hay algo muy importante y que ustedes han pasado por alto.

En los últimos meses, desde el mes de mayo se han reducido se han reducido cuarenta y ocho plazas.
Cuarenta ocho plazas de cuatrocientas quiere decir que se ha reducido un 10%; por lo tanto quiere decir que la ratio de personal ha aumentado, hay más personal en este momento en la residencia de Carlet del que había en el mes de mayo.
Eso es la cuenta la vieja.
Algo se ha mejorado.

Que evidentemente se va a tener que reducir el tamaño de esa residencia para que pueda, o se tendrán que hacer las adaptaciones arquitectónicas necesarias para que pueda funcionar mejor, seguro; que va a ser difícil poder atender a los usuarios de una manera perfecta, también; que se pueden producir caídas, seguro que también; que vamos a tener que avanzar con ese nuevo modelo -como se ha apuntado desde aquí- de centros libres de sujeciones, sí, y también correr los riesgos que puede significar para los usuarios y con el consentimiento de sus familias; que hay experiencias que están dando buenos resultados, sí, y se tendrá que ir intentando introducir esa nueva metodología dentro.

Y, luego, algo que no quiero dejar de decir, y es que a mí me preocupa mucho y me indigna la fotografía que apareció (veus), me preocupa muchísimo porque si hubiera sido mi padre desde luego no la hubiera consentido; y si hubiera sido mi padre hubiera exigido responsabilidades de qué persona de ese centro se atrevió a hacerle esa fotografía antes de ayudarle, de subirle a la cama, y querría que me explicara cómo es posible que estando el cordón de sujeción o la cinta de sujeción por debajo de la barandilla, cómo es posible que estando la barandilla subida mi padre hubiera podido caer al suelo.

Y todas esas cosas son dudas que me vienen a la cabeza cuando veo la fotografía y entonces son cosas que no entiendo.
Y eso a mí sí que me hubiera gustado que me lo explicara.
(Veus)

Usted a lo mejor, señora vicepresidenta, fue al día siguiente porque verdaderamente estaba preocupada, a mí no me cabe ninguna duda, estaba preocupada por lo que se había producido, y creo que alguien le ha dicho que se había hecho una foto.

Pero, mire, después de todas las reducciones de personal y de las denuncias que se hacían por parte del comité de empresa, de los trabajadores de Carlet que llegan a manifestarse delante del palau de La Generalitat y que en aquel tiempo ya dicen que se ha pasado de tener ochenta ayudantes de residencia a cuarenta, y de ciento veinte auxiliares a noventa por la amortización de plazas que se habían producido, no porque no se habían podido cubrir sino porque se habían amortizado, pues, bien, la responsable de la conselleria se marcha a hacerse una fotografía en Fallas con una señora vestida de fallera, y dice: Â«El compromiso de La Generalitat con las personas mayores a los que ofrece recursos y servicios que cubran sus necesidades y favorezcan su bienestar.
Carlet es un centro de gran profesionalidad donde se estimula a las personas mayores con el fin de frenar el desarrollo de posibles enfermedades degenerativas, ralentizar su evolución.
Â»

Esto, esta foto, ya que cuestiona usted tanto otras fotografías, es la que se hacían los representantes del Partido Popular a los cuatro días de haber tenido una denuncia diciendo que se había reducido la plantilla en un 40% en lo que respecta a la atención directa.
¡Muy mal!
, señora Catalá, ¡muy mal!
, no estoy de acuerdo con lo que usted ha dicho.

Y, por supuesto, señora vicepresidenta, estamos de acuerdo en que se tienen que hacer mejoras, en que se tiene que replantear el modelo de Carlet, pero ante todo yo creo que hay que defender lo que son la calidad de los servicios públicos.
(Veus)

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Va a tindre vosté després possibilitat de parlar.

La senyora Catalá Verdet:

Sí, però vaig a contestar-li a la meua companya per al·lusions directes en dos ocasions, dos ocasions.

La senyora presidenta:

Bé, això no forma part del debat.

No obstant això, té vosté dos minuts per a intervindre i fer al·lusions.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Miren, si vostés estan més còmodes en l'oposició ho tenen molt fàcil: tornen vostés a l'oposició.

O siga, ¿han vingut vostés ací hui a parlar de l'herència del PP i de la gestió del PP?
Miren, els vaig a parlar de la gestió del PP, de la residència de Carlet: 2010, 646.
000 euros; 2011, pressupostos, 600.
000; 2012, 374.
000…

La senyora presidenta:

Perdone, senyora Catalá, no està fent vosté…

La senyora Catalá Verdet:

Estic contestant a la meua companya per al·lusions directes.

La senyora presidenta:

No, no, les al·lusions personals són al·lusions personals.
Si vosté ha demanat la paraula per al·lusions personals…

La senyora Catalá Verdet:

Naturalment.

La senyora presidenta:

…s'ha d'atendre una al·lusió personal.

La senyora Catalá Verdet:

¡Clar!
, i estic fent-ho.

La senyora presidenta:

Vosté està fent una nova intervenció que formaria part del següent torn.

Si va a continuar en eixa línia, ho sent però he de llevar-li la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vaig a contestar a les al·lusions personals, si vosté em deixa, perquè com per a vosté són nous temps i vostés són tan democràtics i deixen a la gent parlar…

La senyora presidenta:

Mire, jo sóc molt democràtica…

La senyora Catalá Verdet:

…i vosté com a presidenta ho fa.

La senyora presidenta:

Disculpe'm i deixe'm parlar que estic presidint jo la sessió.

Vosté no està contestant a una al·lusió personal, està fent un nou torn d'intervenció.

Per tant, es guarda eixes dades per al pròxim torn que serà de quatre minuts i tindrà vosté l'oportunitat de parlar.

La senyora Catalá Verdet:

Molt bé, senyora presidenta.

Doncs, si em deixa vosté parlar…

La senyora presidenta:

Si són al·lusions personals, sí; si no, ho sent però la tallaré.

La senyora Catalá Verdet:

…i si considera vosté apropiada la meua intervenció, ¿eh?
, li diré que en l'al·lusió personal que ha fet la senyora portaveu del Partit Socialista a la meua persona s'ha fet referència a la meua intervenció.
I jo estic contestant a l'al·lusió personal i em referència a la meua intervenció.
(Veus) (Se sent una veu que diu: Â«Ha hecho muy mal, señora Catalá.
Â»)

Anem a vore, Â«ha hecho muy mal, señora CataláÂ», Â«ahí té vosté fotos, senyora CataláÂ», tinga, jo li he tret el tuit de la senyora vicepresidenta el dia 27 de juliol diguent que ara rescatem les persones quan ja era coneixedora de la situació que es vivia a Carlet.
¡Ja està bé!

Miren, vostés facen la labor que han de fer: recolzar el govern, ¡molt bé!
, però ací hem vingut a saber una cosa molt clara: el que passà a Carlet.

Així que, si em permeten vostés, si em permet la senyora presidenta i no m'interromp i no em censura la meua intervenció, doncs li diré que les al·lusions personals huelga, perquè la referència al PP huelga, perquè després d'un any vostés tenen la responsabilitat d'actuar i vostés són els únics responsables.

Assumisquen vostés el seu paper, vinguen vostés a fer el seu treball, i estiguen ací per primera vegada contestant a la seua responsabilitat, que després d'un any i de gestió directa a la residència i servicio público ja li valdria a vosté bé dir, almenys, perdó per la situació que s'ha produït i no tant al fotògraf, a la premsa, a expedientar a tots els treballadors i cessar el director.

Eixes són les seues formes de treballar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Catalá.

Té la paraula, ara, la senyora vicepresidenta i consellera per un temps il·limitat.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, gràcies també a vostés per les seues intervencions.

Efectivament, jo estic d'acord amb vosté, no és la foto, senyora Meco, no és la foto, el problema no és que es publique la foto.

Però jo sí que considere, i és la part que em toca a mi i la responsabilitat és meua efectivament, jo no defuig la responsabilitat i per això estic ací, ¿eh?
, que em preocupa que una persona entra en l'habitació d'una persona que està en terra i en compte d'alçar-la de terra es dedica a fer-li fotos, que no sé si varen ser una o vint-i-tres, ni quan de temps va estar en terra mentre li feien fotos.
I crec que això s'ha d'investigar òbviament, perquè això és una omissió del deure de socors, que té moltes més implicacions.

Però de la part que a mi em toca com a responsable política del que passa en eixa residència em preocupa que una persona entra a una habitació i l'instint que tenim totes les persones que és anar i alçar-lo, en compte de fer això es dedica a fer-li fotos, al marge dels interrogants que la foto desperta, de pura física, ¿eh?
, de pura física -i la senyora Andrés ja n'ha apuntat algunes-, per això vaig anar-hi a vore el llit.

Primer, quan jo visite el 6 de setembre la residència el primer que faig és vore Vicente, que estava bé, en el seu estat però bé, i d'ahí me'n vaig a vore el llit, a vore si físicament era possible.
I ahí n'hi ha molts interrogants.
¡I clar que s'ha d'investigar!
¡Clar que s'ha d'investigar!
¡Òbviament s'ha d'investigar!
Ja sé que vostés durant vint anys no han enviat inspeccions, ni han investigat i han deixat que les coses passaren.
Jo això ho sé, però este govern investiga eixes coses i depura responsabilitats, perquè si no, no seríem un govern responsable, seríem un govern com el qual vostés tenien.

I, efectivament, el que n'hi ha darrere de la foto és una sèrie de problemes, que ja es varen detectar en el 2010 i que jo els he relatat que en el 2010 es fa el grup de millora, que quan n'hi ha un canvi en la conselleria, se deixa açò perdut.
Un grup de millora que no només havia d'atendre Carlet, sinó també Torrevieja, com els he dit adés i que ja diu que Â«pese a existir una plantilla suficiente y de gran capacitación profesional, existe un clima laboral enrarecido y de gran desmotivación y apatíaÂ».
Açò diu un informe de desembre de 2010.
No governava el govern del botànic precisament.
Clar que s'ha d'investigar i s'han de depurar les responsabilitats.

I clar, senyora Meco, que el problema està relacionat amb la privatització i l'abandonament dels servicis públics durant vints anys.
Si ho he dit, si l'última residència se construïx en 1994.
Si les residències privades han augmentat les places finançades per La Generalitat per cinc i les places públiques han baixat en estos vint anys.
Clar que n'hi hagut una indolència i un abandonament del sistema que ha provocat també això.
Una plantilla no se desmotiva en sis mesos.
Una plantilla se desmotiva en vint anys d'abandonament en els quals s'han sentit ningunejats i en els quals s'han sentit simplement no formant part d'un projecte.
Clar, ¿val?
I, efectivament, senyora Meco, és la meua responsabilitat.

Senyora Catalá, és la meua responsabilitat.
Sí, efectivament.
Però és la meua responsabilitat amb unes circumstàncies de les quals vostés són els màxims responsables.

L'ordre de 2005 en la qual estem treballant.
Efectivament, jo crec que eixa ordre té unes ràtios que no s'adeqüen a les necessitats, sobretot quan n'hi han moltes persones en situació de dependència en una residència.
I anem a eixe model.
Perquè si nosaltres estem diguent que el que volem és que la residència siga l'últim recurs i que persones autònomes no tenen per què estar en una residència, òbviament les residències van a estar plenes de persones en situació de dependència i, a més, amb una situació de dependència avançada.

Les ràtios no són suficients, no, i se porta mesos ja treballant amb les entitats i els sindicats en modificar esta ordre, que tampoc se modifiquen d'un dia per a un altre.
Un no entra en el govern i fa amb la vareta màgica, ding, i ja esta tota la legislació i totes les ordres canviades i tots els concursos fets.
Clar, un entra en el govern, després de vint anys de desastre, ¿i què se troba?
En febrer, la sentència del tribunal superior de justícia que se carrega el model d'accessibilitat tal com s'estava implantant i el considera il·legal, i se troba en eixe pastís.
En un pastís que, ara, cada dia, ja sabem per què se fea eixe pastís.
Perquè ací el que s'estava fent és el negoci de Taula.
Per a això s'utilitzaven les residències.
Clar que no importava la residència de Carlet.
¿Com anava a importar la residència pública si ahí no se podia fer negoci?
Importaven els Â«xanxullosÂ», i concertar places i omplir les places dels amiguets, les residències d'Ortiz en el cas Brugal i les d'accessibilitat en el cas Taula.
Clar que sí, això és el que importava.
I, aleshores, vint anys de parèntesi per a la cosa pública.
I vostés volen que en un any arreglem tot el desgavell que vostés han fet en vint anys.
Doncs no, home, no.

Diu: Â«No poden vostés parlar d'herència.
Â» Però si vostés continuen parlant de Zapatero, ¡per l'amor de Déu!
Que fa cinc anys que no governa.
I vostés, erre que erre, ¡tots els dies!
¡Tots els dies!
Que jo.
.
.
, clar, t'oblides d'ell.
Però no, no te pots oblidar, perquè sempre estan ells ahí, pim-pam, pim-pam.
¡Vostés encara parlen de Zapatero!
Aleshores, clar, ¡com s'atrevixen!
Però si les herències.
.
.
, si el pitjor és.
.
.
, si vostés.
.
.
, si l'herència l'estan reben vostés tots els dies.
¿No se n'adonen?
No se n'adonen que cada dia tenen vostés una píndola en els telediaris i en els periòdics.
Que, ¿què té a vore?
Té a vore que el desastre este l'han provocat vostés i mosatros estem arreglant-ho.
I mosatros estem arreglant el desastre.
Cada dia, un nuevo afán.
Cada dia, una coseta millor.
Cada dia, més persones rescatades.
Però un dia darrere d'altre.
I vostés, cada dia, un titular de com falsejaven les residències per a fer ric al senyor Rus i al seu partit.
Eixa és la diferència.
Si l'herència, l'herència l'anem a superar nosaltres abans que vostés.
Mire el que li dic.
Vostés van a patir més la seua herència que nosaltres.
Perquè nosaltres cada dia estem fent, cada estem fent, i cada dia resulta més fàcil fer.

I si canviem el Govern d'Espanya.
.
.
, perquè, clar, senyor García.
.
.
(Veus; rialles) No.
.
.
Pues, mire, ahora que lo dice.
.
.
, ahora que lo dice, igual sí.
No, li venia a dir.
.
.
, li venia a dir, li venia a dir, perquè com vosté me diu: Â«Vosté és la vicepresidenta.
Ja sé jo que està ahí Montoro, però vosté és la vicepresidenta.
Â» Home, ja, però jo no me puc saltar les lleis de l'estat.
El que vull és que se canvien.
Per això li dia: escolte, ajude-mos a llevar al senyor Montoro i segur que millorem les taxes de reposició.
Perquè les taxes de reposició són una imposició legal, que mosatros podem.
.
.
, bé, cada volta, per exemple, una de les coses que estem fent és dictaminar que determinats llocs són d'atenció directa.
Perquè, clar, la taxa de reposició no mos afecta en Carlet.
Però sí mos afecta a l'hora de tramitar les nòmines en la direcció territorial, que són les substitucions de Carlet, perquè açò és com un dòmino.
Aleshores, clar, si no tenim personal en la direcció territorial per a fer les substitucions, sí que ens afecta a un personal d'atenció directa.
¿Què estem fent nosaltres?
Declarar llocs d'atenció directa -i ho vam fer fa tres mesos- amb una ampla normativa, que n'hi hagen determinats llocs que siguen d'atenció directa també en els servicis que gestionen, per a poder eludir la llei de Montoro.
Però això té un marge.

I, després, senyor García, jo li agraïsc moltíssim la seua línia d'intervenció.
També li diria: quan vostés parlen que s'ha d'aprimar l'administració, el síndic parla d'això, estem parlant d'estes coses.
(Veus) No, però li estic explicant, senyor García.
No parlem dels auxiliars de clínica, però algú ha de tramitar la nòmina de l'auxiliar de clínica i la substitució de l'auxiliar de clínica i les vacances de l'auxiliar de clínica, i això són funcionaris que vostés diuen que s'ha d'aprimar.
(Veus) Bé.

La senyora presidenta:

Per favor, que no es cree diàleg entre.
.
.
Apunte-s'ho i, després, en la seua intervenció ja li ho diu.
Gràcies.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

 A mi no m'importa, però bé, és de veres que si no açò se desmadra un poquet.

Efectivament, en Altabix tenim també problemes, senyora Meco, i ja s'ha enviat dos voltes la inspecció -que no havia anat mai en vint anys- i s'han fet dos reunions amb els representants dels treballadors per a vore també com se soluciona eixe tema.
O siga, que no és la foto.
Si haguera segut la foto, les actuacions que jo els he relatat ací hagueren segut a partir del 4 de setembre.
Però jo els porte relatant actuacions des de desembre.
No, atenció, ja en setembre, en el ROF, la gerència de la residència de Carlet se fa l'exigència en el ROF que siga cap de servei, precisament conscients que Carlet és una residència amb dificultats.
Açò ja passa en setembre de 2015.
Des de setembre de 2015 se porta treballant, un any abans de la foto.
Si la foto haguera segut l'únic leitmotiv, no s'hagueren fet les actuacions abans de la foto.

L'ordre de 2005, efectivament, s'ha de canviar i estem treballant en això.
Però, atenció -i ho ha recordat la senyora Andrés-, és que la ràtio s'ha millorat en un 12% en el que va d'any.
És que les ràtios n'hi ha dos maneres de millorar-les: ampliar personal o baixar usuaris.
Com que allò d'ampliar personal el senyor Montoro mos ho dificulta un poquet, ¿què hem fet?
Baixar usuaris.
Entre altres coses, també, perquè volem reformular la residència, que no se va a tancar, senyora Meco, i que, en tot cas, la remodelació intentarem fer-la per mòduls.
En eixe cas, el trasllat se produiria, en tot cas, entre mòduls.
Però no tenim en este moment pensat traslladar ningun resident de Carlet, més enllà que.
.
.
, òbviament anirà baixant el número de residents per les baixes naturals que se causen.

Aleshores, l'ordre del 2005 estem reformant-la i, a més, hi ha hagut diverses reunions i la subsecretaria de la conselleria està negociant amb entitats, amb sindicats, etcètera.

I sí, estem avaluant.
Estem avaluant les situacions de les diferents residències, no només de la de Carlet; les de gestió directa, les de gestió integral i les que sufraguem amb diners públics, ¿eh?
, que també són responsabilitat nostra, les places que sufraguem amb diners públics.

El concurs públic.
Crec que era la senyora Meco o el senyor García.
No recorde qui preguntava per a quan estaria -la senyora Meco-.
El que acaba amb el model.
.
.
, amb la mala aplicació del model Cotino-Blasco, perquè eixe model sí que té una part, el primer terç, que s'esgotarà quan passen els quinze anys.
Eixe concurs calculem aproximadament un mes.
.
.
, ja té l'informe favorable d'advocacia, s'està ja tramitant i calculem que en un mes aproximadament pot estar publicat, ¿val?

El tema de les subjeccions al llit que preguntava el senyor García.
Efectivament, n'hi ha un protocol, que és del 2009.
A mi no m'agrada les subjeccions al llit, ¿eh?
, he de dir-li.
I òbviament vénen motivades pel que vénen motivades.
Però a mi no m'agraden.
No obstant, hi ha vegades que quan una persona està en una gran agitació o s'està autolesionant, que també passa.
.
.
Perquè, clar, ací vull fer-los una reflexió.
Nosaltres, en residències, tenim persones que estan en unes situacions molt deteriorades, de molta dependència i, en alguns casos, terminals.
Són persones que estan terminals i que estan en una situació de molt deteriorament físic.
Clar, també vull fer la reflexió al marge.
.
.
Eixes imatges són tristes, són impactants, i més, en una societat com la nostra, que allò de la mort no ho viu molt bé, ¿no?
, i vivim d'esquenes a la mort.
I, aleshores, descontextualitzar determinades situacions, que al final són l'últim tram de la vida i que són el que són, i que posats en una imatge impacten, no vol dir que això siga un menyscabament del servici, sinó que a vegades també vol dir que n'hi han situacions com les que n'hi han en les residències.
I, a vegades, les subjeccions són necessàries, sobretot quan hi ha persones que s'autolesionen, poden lesionar un altre, etcètera.
Encara que a mi, com li dic, no m'agraden.

En qualsevol cas, el protocol.
Xifres de residents amb subjecció física, ¿val?
, segons.
.
.
Perquè el que hem fet també, arran de l'incident, és recordar els centres el tema de com han de funcionar les subjeccions i del necessari consentiment que se necessita dels familiars quan la persona està en una situació en la qual no pot donar el consentiment.

A data 11 de febrer de 2016, n'hi havia 19 persones i a data 17 de setembre de 2016, 31 persones, que vénen a ser al voltant del 12% del número de places d'assistits ocupades.
N'hi un protocol des del 2009.
Si vosté el vol, puc fer una fotocòpia o pot demanar-lo i li'l farem arribar.

Vosté.
.
.
, bé, dia, Â«el passat és passat, però és molt presentÂ», ¿no?
I com li dic, com li he dit també a la senyora Meco, jo sóc conscient que açò ho hem de gestionar nosaltres.

Allò del 2005, ja li ho he contestat a la senyora Meco.

I les ràtios.
Miren, la ràtio.
.
.
, -encara estan mal- de quaranta persones per a un cuidador.
.
.
Jo vaig preguntar en concret sobre esta qüestió i allí se'ns informà per part de tots els directius que això podia haver passat dos, tres voltes, com a màxim, este estiu.
La ràtio és una persona cada vint.
¿Que és insuficient?
Sí.
Sí, ho és.
És insuficient.
I més, amb persones en esta situació de dependència.
Però, clar, la pregunta i els interrogants vénen precisament perquè.
.
.
, i ara vaig a la intervenció de la senyora Catalá, que la primera.
.
.
Bé, el primer que m'ha dit és que què passaria si fóra al revés.
Doncs que no estaríem ací, perquè vosté no haguera comparegut voluntàriament.
Igual haguera comparegut d'ací sis mesos o a la muerte del siguiente obispo, però vostés compareixien ací.
.
.
, vostés compareixien ací cada mort de bisbe, aleshores.
.
.
, i era impossible.
.
.
És més, vosté haguera fet que la seua secretària autonòmica fera una petició pròpia de compareixença per a eludir vosté l'obligació de comparéixer.
Això és el que vosté haguera fet, perquè és el que ha fet els últims anys quan governava.
Sí, vostés s'escudaven amb els secretaris autonòmics per a no vindre ací a donar la cara.
Aleshores, si la cosa fóra al revés, ni vosté ni jo estaríem ací.

Dit açò, sóc conscient que la responsabilitat és meua, ¿val?
Però, clar, vosté el que no pot fer és llavar-se les mans.
¿Què té a vore el model Cotino-Blasco amb una residència pública de Carlet?
Doncs té molt a vore.
Clar que té molt a vore.
¿Com no ha de tindre a vore si vostés saquejaven els diners públics per a posar-los en el model Cotino-Blasco i en les butxaques de les persones estes amb tanta vergonya que tenien vostés d'amics i abandonaven residències públiques?
Si vostés no han arreglat este problema.
¿Vosté ha vist els incidents que jo li he llegit?
Ja no dic el de 2005.
Â«22 de marzo de 2010, suicidio.
13 de febrero de 2011, suicidio.
1 de febrero de 2014, suicidio.
Â» Sí, suicidios.
Sí, sí, suicidios, suicidios.

Vosté, o siga, fixe's vosté en la seua vara de mesurar, val.
Tenim una foto d'un senyor que s'ha caigut del llit, val, molt mal, fatal.
Val?
Una foto d'un senyor que se cau del llit; mal, fatal, la vicepresidenta ho fa fatal.
Ara, si se li tiren a vosté de la planta setena, això ja vosté no podria evitar-ho, no?
És això.
(Veus) Sí, sí, un suïcidi.
(Veus) No, no, tots hem callat no.
Disculpe, disculpe.
Disculpe, vostés ho saben perquè jo els ho he contat.
Cosa que tot açò no ho sabíem perquè vostés no ho contaven.
Vostés ho saben perquè els ho he contat.
I és arran d'eixe suïcidi que se paralitzen tots els ingressos que no siguen greus en Carlet.
Està clar?
Se paralitzen tots els ingressos i se millora la ràtio un 12%.

16 de març de 2015.
Cau una senyora per les escales.
27 de març, falleció en la residencia.
.
.
, bueno, tenía graves infecciones respiratorias.
 21 de febrer de 2013, cau per les escales de la residència amb la seua cadira de rodes.
15 de febrer de 2014, rellisca en el quarto de bany, colpejant-se el cap, la enfermera de guardia tras trasladarlo lo deja ingresado en la (inintel·ligible) .
.
.
, no avisa al medico y muere esa noche.
I aixina.
Si vols seguisc.

Però estos incidents nosaltres no els coneixíem, vostés sí i se'ls tingueren calladets.
L'únic incident que hi ha hagut abans d'este, que va ser el suïcidi d'una senyora, i se van prendre mesures, vostés el conegueren el mateix dia.
Eixa és la diferència.
Quan vosté diu, què passa quan vosté està ahí i jo ací?
Eixa és la diferència, que vostés saben les coses per mi, les saben per mi, perquè crec que han de saber-ho, però això són representants del poble i han de saber-ho.

Vaig ser informada de les carències de personal?
El dia 15 de desembre quan vaig fer la visita ja se'ns va informar.
Però sobretot se feia molta insistència en la dificultat arquitectònica de l'edifici, com dificultava el treball.
Val?
Perquè, diguem, el problema, la queixa de personal, se'ns trasllada per escrit en juny i ha de vore ja en les substitucions més que en una qüestió del dia a dia, que també, com dic, s'ha de millorar, val?

Hi ha hagut diverses reunions de la directora territorial, del secretari de la direcció territorial amb el sindicats, també per a negociar el tema de les substitucions.
I certament, el dia que jo vaig estar se mostraven predisposats a arribar a este acord, que només duraria el que queda de 2016 i 2017, que les vacances s'agarraren en períodes preferentment d'un mes o quinzenes subsidiàriament, però en les negociacions que s'estan duent a terme el comité d'empresa no està accedint a això, que és una dificultat, perquè també crec que en una situació com esta se necessita un poquet de compromís.
Val?

En qualsevol cas, els escrits dels treballadors s'han contestat fent reunions amb ells i baixant les ràtios.
El que s'ha fet és actuar.

Com dic, el tema d'una auxiliar per a quaranta, a nosaltres se'ns ha informat que això ha pogut passar dos, tres voltes, dos, tres nits i només, i que ha sigut una qüestió molt puntual.
Estem investigant, en qualsevol cas, a vore si és veritat o no.

La substitució en les borses de treball.
Vosté sap, senyora Catalá, i açò és un tema sobre el que estem treballant també, que ací necessitem una qüestió, que és equiparar les retribucions del personal sanitari de servicis socials a les retribucions del personal sanitari que treballa en la conselleria de sanitat.
Això és, primer, perquè fan una feina al mateix nivell i no tenen per què cobrar uns menys que altres.
Això en vint anys vostés no ho han solucionat.
Anem a vore si nosaltres almenys anem millorant en això en estos pròxims anys.

Quin efecte té això sobre les substitucions?
I és ben lògic, no se tracta de culpabilitzar a ningú, és que jo entenc.
.
.
Si tu estàs en una borsa de treball esperant que te criden i te criden per a cinc dies, i damunt els servicis socials, dir, oiga, vaig a esperar-me perquè a la millor tinc un mes en sanitat, que són més dies i més diners.
I això és lògic.
Si no s'està culpabilitzant a ningú, però les borses funcionen aixina.
Amb la qual cosa és més dificultat encara per a la direcció territorial, perquè això és més gestió i més gestió, perquè has de gestionar les negatives també, cridar una altra persona, buscar-la, i mentrestant està passant el temps.
Val.
Això és la dificultat de les substitucions i que les borses ja estan baix mínims també, i estan baixant.

Què s'ha d'arreglar?
S'ha d'arreglar les retribucions de sanitat i servicis socials i equiparar-les.
Per què una infermera cobra menys en servicis socials que en un hospital?
Jo no ho entenc, però és aixina.
Doncs això s'ha d'arreglar.
No s'arregla en tres dies ni en quatre, eh.

I després s'ha d'arreglar també que les substitucions li paguen la pena a la gent que està en la borsa i que no s'hagen de tramitar mil i tantes substitucions, perquè és una cosa que els servicis territorials no donen a l'abast, perquè no només està Carlet, eh?
, hi ha altres residències; i totes estes persones han de tramitar-les totes i dels mateixos funcionaris de la casa, eh?

Vosté preguntava què s'està investigant.
Bé, jo ja ho he explicat, però, si vol, li ho torne a explicar.
S'està investigant la responsabilitat de les persones que havent d'alçar a una persona de terra se dediquen a fer-li fotos.
Si a vostés això els pareix bé, diga-ho, diga-ho.
Si vosté pensa que se pot entrar a una habitació la persona encarregada de cuidar un home major i, en compte d'alçar-lo de terra immediatament, posar-se a fer-li fotos.
.
.
Si a vosté això li pareix moralment acceptable, a mi no, i per descomptat me pareix poc professional.
Val?
Per tant, s'investiga això.

S'investiga per què damunt eixa foto se fa circular, quan és una foto que atempta contra la dignitat d'esta persona.
I com aplega a l'opinió pública.
Perquè òbviament esta conselleria també té la responsabilitat subsidiària del que passa amb un resident en una residència nostra i de les responsabilitats que se'n deriven d'això.
Val?
Això una.

S'investiga com se produïx la caiguda, com és possible que s'haja produït la caiguda, tal i com mostra la foto.
Sí és cert que entre una ronda i l'altra ronda només passa una hora.
El que diu l'informe és que entre una ronda i la següent ronda només passa una hora.
Una ronda és a les nou i mitja i a les deu i mitja se'l troben aixina, tenint barana i subjeccions, i una persona que no té la mobilitat com la podem tindre nosaltres.

Aleshores, en algun lloc falla alguna cosa, en algun lloc falla alguna cosa.
En el temps de la ronda, en les subjeccions o en la barana.
Això és el que s'està investigant.
Però tot no pot ser veritat.
Tot el conjunt és físicament impossible.
Per això vaig demanar anar a vore el llit, i els assegure que és físicament impossible.
Això s'està investigant, òbviament.
Val?
I el resultat de la investigació estarà a l'abast de la fiscalia o del jutjat d'instrucció a qui corresponga, perquè açò ja està denunciat per la família, i internament se derivaran els expedients informatius que s'hagen de derivar d'una mala praxis, d'una mala praxis.
Però no perquè la foto s'haja publicat en el diari que, insisto, un periodista té eixa foto i l'ha de publicar.
I ho entenc perfectament.
Encara que tots els matisos que els he contat abans de les fotos que se descontextualitzen, eh?
, en les residències cauen persones, eh?
I a vegades un auxiliar està vestint una persona i se li cau, perquè això passa, perquè som humans, o perquè pot estar molt agitat o per mil coses.
Això vol dir que això passa tots els dies a totes hores?
Doncs no.

Però el periodista la té, la publica.
Ara bé, la part interna, de com eixa foto arriba a l'opinió pública, això toca investigar-ho perquè és una mala praxis, perquè és una intromissió il·legítima en la intimitat, i en l'honor i en la dignitat d'una persona que està al nostre càrrec, i que a la família li ha causat molt de dolor.
Clar que sí, clar que s'ha d'investigar.

I açò no és perseguir a ningú ni buscar culpables.
La responsable política d'açò sóc jo, per això estic ací donant la cara.
Jo això ho tinc claríssim, senyora Catalá.
Però hi ha una mala praxis que s'ha d'investigar.
Val?

Jo crec que els he explicat tot el que els havia d'explicar, els he explicat el que volem fer en el futur, els he explicat el que no s'ha fet en el passat, els he explicat la transparència que hi ha ara.
I jo no tinc ningun problema, per estos canals formals, parlamentaris, per canals informals, mantindre'ls al corrent de tot, com he fet sempre.

I eixa és la diferència, senyora Catalá, entre que vosté estiga ahí i jo estiga ací o que siga al revés.
Tot el conjunt és la diferència.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Tenen ara els grups quatre minuts per a fer una segona intervenció.

Comencem pel Grup Podem.
Endavant, quan vosté vullga.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, presidenta.

Bueno, por la discusión de la foto y de la no foto, bueno, yo soy jurista, soy abogada, y sé de la importancia de esa foto y sé de lo que trastorna ser jurista y mirar la realidad con los ojos de jurista.
Pero yo buscaba otras fotos, o busco otra foto, busco otro prisma, busco una apertura del objetivo de la cámara.
Y mi intervención primera buscaba ser propositiva.

La verdad es que yo me canso del Â«y tu másÂ», yo me canso mucho, porque además no les gana nadie, es decir, son los reyes, son las reinas del mambo, no les va a ganar nadie.
Están en tribunales en toda España.
O sea, que es que no les va a ganar absolutamente nadie.
Por eso yo trataba de mirar la foto de…, una foto distinta, que me parece que es la que en sintonía nosotros estamos trabajando, que es la foto de los servicios públicos, que es la foto de la valorización de lo público, de los derechos laborales, de las relaciones personales.
Esa es la foto que a este grupo le preocupa.

Y, evidentemente, somos conscientes de esa herencia, pero también somos conscientes de que la política de cuidados está poco valorada, incluso la de los propios profesionales que se dedican a ello.
Es un trabajo duro, generoso, al máximo, mal pagado y poco reconocido en muchas ocasiones.

Yo agradezco que usted haya dicho que están haciendo ese informe de evaluación de los centros, que desde luego nos gustaría conocer en cuanto lo que tenga.

Pero sí que me gustaría volver a poner el dedo en algunas cuestiones.
Porque usted ha dicho, bueno, una persona cada cuarenta, pues puede ser que eso no se dé más que equis veces.
Una persona cada veinte será más.
Pero yo le pregunto: qué veinte.
Porque, claro, no es lo mismo levantar a veinte, no es lo mismo atender a veinte que son personas válidas, que son personas no dependientes, que atender a veinte de los cuales muchos son dependientes.
No es lo mismo atender a personas con grúa que atender a personas que no son grúa.

Por eso yo, no sé si está haciendo, a lo mejor sí, pregunto simplemente, es si en ese informe, en esa valoración de los centros se está poniendo el acento también en el estado y en la evolución de los residentes y en otro elemento que creo que hemos compartido algunos de la mesa, que son la edad de los profesionales que los atienden, y el posible planteamiento de…, también en clave propositiva, de un plan para atender ese envejecimiento, que también redunda en la atención.
Porque, claro, si no incorporamos esos elementos, pues las caídas pueden seguir.
Y no es culpa de nadie o es culpa de todos.
Pero, evidentemente, conviene hacer todas las variables posibles.

Y en cuanto a lo de atado o no atado, o por qué atado y cuáles son las condiciones.
Yo creo que nosotros hemos de ir más allá, ¿no?
, hemos de ir a plantearnos un modelo de centros libres, de sujeciones, y ya hay realidades en España que trabajan respecto de esas realidades, que además están auditadas con el programa Â«desatar al anciano y al enfermo de alzhéimerÂ», y avalado por la Confederación Española de Organizaciones de Mayores.
Es decir, creo que hemos de darle una vuelta a todo este modelo.

Y yo termino diciéndole que en este grupo siempre va a encontrar usted, y usted lo sabe, proposiciones, acción, trabajo, para dejar la huella del cambio.
Yo creo que a eso nos hemos comprometido, por eso firmamos ese acuerdo, para desterrar de una vez por todas las políticas mercantilistas de los que siempre ganan; esperemos que nunca en los tribunales.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Meco.

Té ara la paraula el representant de Ciutadans, per quatre minuts.
Endavant.
.
.

El senyor García Salvador:

Bé, primer volia fer referència al tema de…, això, de adelgazar la administración, que sempre se mos acusa.
Jo vull que s'entenga bé que nosaltres el que parlem és que el nepotisme, l'enxufisme, l'haver colonitzat l'administració de cap a peus, que ha fet la gent que ha governat, el PP i el Partit Socialista.
Tot el món sap que moltes vegades entraven les persones que no eren els més adequades per a fer la faena.
Eren les persones o de partit, o amics o familiars.
I això també és un problema després per a desenrotllar el treball, també és un problema, perquè moltes vegades els aptes i els qui ho mereixien quedaven fora.
Això és el que volem nosaltres.

I després, bé, ja no li parlo, bé, de temes com Jaime II el Justo, que ja va voltar no sé quantes voltes, que diu que això no val per a res.
Bé, després premiar a algun responsable polític en el Consell Jurídic Consultiu, quan no ha fet res per a ser premiat, doncs tampoc mos pareix bé.
Això és el que entenem.
Però no té res a vore ni amb mestres, ni amb metges, ni amb infermeres…, res en absolut.

I quant al nou govern, bé, jo no sóc qui pot decidir, però sí que pot decidir a la millor el senyor Puig i el seu partit i li pot dir al senyor Montoro: Â«¿Vols els vots nostres?
Â» A passar per l'aro.
Finançament i reposició de personal.
Segurament té més força ell que jo.

I respecte del que ací s'ha conclòs, bé, pel que entenem… Un tema, no s'ha parlat -o jo no he estat al tanto- del tema dels inspectors de serveis socials, que vaig tindre oportunitat de conéixer una persona allí i me va dir el mateix, que segons la llei, hauria de ser un per cada 250.
000 habitants, que serien 20 en este cas.
I a mi, bé, em semblen pocs, però, bé, serien 20.
I ara estem en set o huit, segons me van explicar ells.

Eixe és un tema que també se deuria d'abordar, entenc jo.
Seria bo -no sé- que el responsable de serveis socials vinguera ací a Les Corts, com pot vindre el Síndic de Greuges, a donar compte de quines inspeccions s'han anat fent durant l'any, què és el que han anat veent, que mos informaren i què van a plantejar per a l'any futur, bé, quins són els objectius.
Estaria bé augmentar el nombre d'inspectors i que pogueren donar compte ací de què és el que se van trobant, que no mos tinguérem d'enterar…, bé, te pots enterar per les fotos, però sí vore què és el que s'està fent.

I per la resta, bé, anar baixant la…, el nombre de persones que estan en la residència, doncs sí, pot ser un opció i equilibrar això farà que puge el nombre de treballadors, fins que això vaja desapareixent.
Però sí que està a les seues mans el fet que els treballadors estiguen més contents, augmentar…, equiparar els salaris, com vosté dia, del personal sanitari en l'àmbit de la sanitat i el personal sanitari dels serveis socials, suposo que serà complicat, però ho hem de fer, ho hem d'aconseguir perquè eixes disfuncions no existisquen, acabar amb l'envelliment de la plantilla, el tema de les vacances… Tot això és el que hem anat veent que són els problemes que tenim.

Simplement mosatros esperem que vosté mos vaja informant i que, de fet, haurà d'abordar eixos temes.
I, bé, si això ja, més prompte que tard, pot ser una realitat.
En definitiva, els beneficiaris són les persones com el senyor Vicent.
Vull dir, que està clar que el tema és complicat i val la pena, però, ja li dic, és vosté la que pot fer…, la que pot revertir la situació.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Té la paraula ara la representant del Grup Parlamentari Popular per quatre minuts.
Endavant.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, les diferències, vicepresidenta, són les formes, les diferències són les formes.
Les diferències són que mosatros som un grup ací de cinc i mosatros no els culpem a tots vostés d'actituds, bé, que són de vergonya, de persones del seu partit.
I no els carreguem el mort.

I no estem tot el dia fent al·lusió a un home que ha fet no sé què del partit no sé quants, dient-los a tots vostés que són com eixe home.
Ni tampoc ens dirigim al govern atacant-lo de les desgràcies de les persones, perquè som molt conscients que n'hi han moltíssimes qüestions que no se poden resoldre d'un dia a un altre.

Però, mire, senyora vicepresidenta, vosté ha tingut un any, un any sencer per a solucionar la situació de la cobertura de les baixes en la residència de Carlet i no ho ha fet.
I n'hi han moltíssimes realitats, moltíssimes que no coneguem.
N'hem conegut una, però moltíssimes que s'hauran produït en un any i no coneguem.

I quan vosté mos fa, mos comenta i mos consulta una qüestió i mos comunica qüestions de suïcidis o d'incidents en centres de menors, ¿sap el que fem nosaltres?
Callem i som lleials a vostés.
Per això me pareix tan poc…, tan surrealista que haja vingut vosté hui ací a narrar tots els suïcidis de la residència de Carlet de l'època del PP.
Per això me pareix tan surrealista.
És que no té sentit, senyora vicepresidenta, no té sentit.

I mire, no ho dic jo, no ho dic jo, ho diu moltíssima gent.
I mire, Antonio Velázquez, de la plataforma Hazte Oír: Â«Había sido denunciado en reiteradas ocasiones, sin que la consejera Oltra resolviera el problema ni diera la cara.
Resulta que los que presumían de rescatar personas, también recortan aquellas partidas que no les interesan.
Â»

Ho diu Elvira Murcia, i diu el següent: Â«Indignante la respuesta por parte de igualdad, que han hallado dificultades para cubrir la plantilla de Carlet.
Sobre esa cuestión recuerdo que Mónica Oltra fue elegida para aportar soluciones, velar y proteger a las personas más vulnerables.
Y en este sentido, el desamparo que han tenido que vivir los usuarios de ese geriátrico todo el verano, y sin olvidar las condiciones de los trabajadores, nos demuestran que no es el bienestar de las personas el primer objetivo, sino la rentabilidad y el beneficio económico.
Â» Això ho diu de vosté.

Ho diu de Comissions Obreres, Vicent Soler, sobre la gestió d'Oltra, Â«no ha dado el empuje a los servicios sociales públicos que debería durante su mandatoÂ».

Això ho diuen les persones de vostés, no ho diu el Partit Popular.
El problema no és la foto, i ens pareix molt greu que se publique la foto.
Però, ¿sap quin és el problema?
El problema és que la foto ha tret la realitat d'una situació que vosté no havia atés.
El problema és que vostés també parlaven de la foto.

Mire, ¿sap el que dia vosté el dia 5 de desembre de 2013?
Li ho vaig a llegir.
Â«Només quan un tema salta als mitjans de comunicació i es tan sagnant, com, per exemple, fa uns dies el desnonament d'una família amb un xiquet de tres anys amb càncer, amb leucèmia, només aquí, quan és tan sagnant la ferida, els bancs fan marxa arrere.
Però, ¿quants n'hi han d'eixa majoria silenciosa que mai salten als mitjans de comunicació i que són posats al carrer amb xiquets, amb malalts, amb dependents?
I, el que és pitjor, on més es desnona precisament és en el nostre territori, en el territori valencià.
Â» Eixes són les seus paraules en referència a una fotografia, en referència a una realitat.

Diuen vostés que només quan ix una fotografia l'administració respon.
I ¿sap el que passa?
Que només quan vosté ha vist una fotografia ha respost i durant un any ha permés.
.
, durant un any vosté, vosté, només vosté ha permés que n'hi hagueren usuaris que foren atesos per una persona, 40 usuaris per una persona, 40 usuaris dependents, en el que era el buque insignia de la gestió dels dependents pública i directa de la seua conselleria.

Mire, vicepresidenta, no m'ha contestat a ninguna de les qüestions.
Sabia que no anava a fer-ho.
Però vaig a acabar demanant-li una cosa: que mos faça arribar totes les queixes que ha tingut per part del comité d'empresa i dels auxiliars d'infermeria i totes les respostes formals que s'han produït a eixes queixes; que ens done accés immediat a l'expedient; que pugam comprovar quantes queixes hi han hagut i quina ha sigut la resposta de la conselleria i, sobretot, un accés directe a eixa investigació.

Acabaré dient-li una cosa: per a nosaltres els responsables no són els treballadors públics de la residència de Carlet.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Catalá.

Té ara la paraula la representant del Grup Compromís per quatre minuts.
Endavant.

La senyora Álvaro Cerezo:

I seré molt breu.

Perquè si una cosa ha quedat clara és que ací les mesures s'estaven prenent abans i després de la foto, s'estaven prenent des de setembre, amb eixa remodelació del ROF, que deu ser de les primeres coses que es va fer en el Consell.
Se van prendre des de la primera visita, on la vicepresidenta, el 15 de desembre, va visitar la residència, així com en les diverses reunions, entre elles les quinzenals, que se tenen en la direcció territorial, per eixa reformulació del model.

És evident que les mesures se prenien abans i després, però sobretot abans.
I així ha quedat comprovat.
I és cert, totalment cert, les diferències, les diferències estan en les formes a l'hora d'informar, en les formes a l'hora de transmetre la informació, en les formes a l'hora de no mentir, a l'hora de no destruir informació i en les formes que no s'han pogut narrar ni descriure aquells suïcidis perquè no se coneix, perquè s'ha evitat conéixer, perquè s'ha destruït la informació, cosa que actualment no passa ni deu passar.

Reiterar el nostre agraïment per aquesta compareixença, una compareixença dura, duríssima, i també, doncs, fer-li arribar per part de Compromís les nostres disculpes a la família de Vicent, que, malauradament, doncs jo crec que no tindríem avui per què conéixer el nom d'esta persona i conéixer on es troba actualment.
Però, evidentment, la qüestió ha segut així.

I avui coneixem quines han segut les mesures per a reformular el model de Carlet i, evidentment, que aquestes van a seguir endavant; i, evidentment, que han de millorar; i, evidentment, que aquest no és el nostre model i, evidentment, s'està treballant.

Moltíssimes gràcies.
I endavant.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Álvaro.

Té ara la paraula, per quatre minuts, la representant del Grup Socialista.
Endavant.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidenta.

Bien.
Yo quiero decir en este momento que no es una cuestión de hablar de herencia, ni de ver lo mal que lo dejaron todo, que también, y con lo que nos hemos encontrado.
Yo lo que creo es que no hay que olvidar la historia y las circunstancias impactantes que han acompañado a un centro que ha sido el buque insignia en la atención a personas mayores en nuestra comunitat.

Entonces, no podemos olvidar que había denuncias de los sindicatos, hace poco tiempo, hace pocos años, en las que se decía que en semana santa no había médico, no había servicio de médico, que las personas se quedaban sin ninguno de los dos médicos que estaban porque se acumulaban las vacaciones.
Eso, evidentemente, es un problema de organización.
Y eso se denunciaba por parte de los sindicatos.

Y la conselleria contestaba, dice: Â«Si falta un médico, que no hay médico presencial, no impedirá que se asegure la asistencia durante estos días, si fuera necesario, mediante la visita del médico de familia del consultorio de Carlet.
O hasta incluso que los residentes pueden ir con el servicio de urgencias al centro de salud.
Â» Entonces, se daban estas contestaciones como si no pasara nada.

Entonces, a mí lo que me parece surrealista es que hayan declaraciones -no voy a citar nombres por el tema de las alusiones-, en las que se diga: Â«Hay una falta de atención manifiesta y una ausencia de gestión de la vicepresidenta que permite estas situaciones deplorables.
Â» Eso más que surrealista llega a ser ofensivo.

O sea, yo, la verdad, no entiendo cómo alguien puede culpar a una vicepresidenta, a una directora general, a una secretaria autonómica de ser la responsable de la gestión de un centro en concreto y además decir que su falta de gestión permite este tipo de situaciones tan lamentables, cuando la verdad de lo que estamos hablando es un incidente que cualquier persona humana hubiera intentado evitar, sí o sí, no cabe ningún tipo de duda.

Y no solamente en los cargos políticos de la conselleria, sino aquellos responsables de la dirección del centro, que allí estaban no solamente el director del centro sino también el responsable de enfermería, el director médico, incluso los propios auxiliares.
Nadie quiere, desde el último trabajador de la residencia hasta el último responsable de la conselleria, que se caiga una persona mayor al suelo.
Eso es algo que es así.

Y además, también me sorprende que ya que hemos repetido en muchas ocasiones…, lo que pasa es que hay algunas personas que repites y repites y no hay manera de que se les quede la idea.
Es una cuestión de comunicación o de entendimiento, podríamos elegir cualquiera de las dos versiones.

¿Por qué nos preocupamos solamente de los ratios?
Â«Yo quiero que se investiguen los ratios de las residencias públicas.
Â» Y de las privadas.
Públicas y privadas.
Porque aquí estamos para una cosa: para poder demostrar que coincide con la petición que ha hecho la señora Meco, que la estoy escuchando Hay otros grupos políticos que no hablan de privadas, ¿eh?
, no hablan.

Porque yo creo que tenemos que tener claro una cosa.
Primero, en esta comisión ha quedado claro que hay una voluntad transparente, transparente, de velar por el respeto a la dignidad de las personas, que es fundamental, por mucho que se quiera enmascarar, y de defender los servicios públicos y la calidad de la atención, y que hay que hacer todas las medidas que esté al alcance de la vicepresidenta y Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas para que esa atención mejore y sea lo más perfecta posible.
Y aún así, probablemente se seguirán cayendo yayos y yayas, porque eso va a ser inevitable.

Pero lo que sí que está claro es que hay que resolver los problemas de organización que puedan existir en el centro de Carlet y en otros muchos que puedan existir, que hay que mejorar también todo lo que serían los protocolos de atención a las personas mayores -es así, es evidente- y que eso es un trabajo arduo.

Que, por supuesto, cuenta con la colaboración de este grupo, señora vicepresidenta, para intentar ayudar en la medida de lo posible y para también comprender que situaciones de este tipo no son agradables.
Seguro que pasaría unas horas muy duras, porque cuando una persona tiene la responsabilidad política de estas cosas se sufren y se padecen de una manera especial.
Y que estamos dispuestos a poder compartir con usted todas aquellas mejoras que se introduzcan en ese nuevo modelo en el que se está trabajando en la conselleria.

Gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Té ara la vicepresidenta quatre minuts per a tancar la intervenció.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies als portaveus, a les portaveus i al portaveu.

Sí, senyora Meco, jo també he intentar obrir eixe gran angular, perquè, efectivament, a més….
, i posar en valor el servici públic.
A mi me pareix molt important, perquè n'hi han molts interessos a devaluar el servici públic, molts voltors per ahí que volen devaluar el servici públic i, per això, he fet un gran angular de tot el que s'està fent i el que s'ha de fer encara, no?
Òbviament queda molt per fer.

Els inspectors, senyor García; doncs, no m'ha escoltat vosté quan jo vinc ací a les compareixences, perquè jo açò ja ho havia contat.
En principi, en necessitaríem vint-i-set per a anar la cosa bé; això va per població i, aleshores, també va basculant però, bé, entre vint-i-dos i vint-i-set estaria la cosa bé.
Quan nosaltres aplegàrem n'hi havia set; ara n'hi ha nou, val?
, hem augmentat en dos.
I és una de les prioritats seguir augmentant en inspectors.
Inspeccions a estes residències no havien anat en vint anys.
En este cas va el servei d'inspeccions; ara van, també perquè vosté ho sàpiga i, de moment, efectivament, baixar el número és una manera de millorar la ràtio, que és el que estem fent, no només per la situació en què està esta residència sinó també perquè volem remodelar-la i necessitem poder baixar les ràtios per a fer eixa obra per mòduls que jo li contava abans a la senyora Meco.

I a la senyora Catalá, efectivament, estic d'acord amb vosté en una cosa: les formes no són les mateixes, no ho són, no ho són.
Per això vosté sap tot el que sé jo.
Vosté, el senyor Zaplana en este cas, però després va i li ho conta, que és el portaveu d'esta comissió, sap tot el que sé jo; ací, en els centres de menors, etcètera.
Al revés no era aixina.
A la millor, si jo haguera tingut la informació que vosté tenia, a la millor, haguérem estat inclús més alertats quan entràrem a vore Carlet, del que ja mos alertava la seua política.
D'estos incidents hem tingut notícia ara.
Són formes diferents.
Vosté sap exactament el mateix que sap el govern.
Eixa és la gran diferència.

I vosté falta a la veritat quan diu que en Carlet n'hi ha un cuidador per cada quaranta persones.
Això és mentira i vosté ho sap.
Això també és faltar a les formes.
N'hi ha un cuidador per cada vint.
I, aleshores, que tres nits hi haja hagut una situació puntual on algú ha agarrat una grip a última hora i no se l'ha pogut substituir i haja estat una persona al càrrec de quaranta, dir que això és una categoria en Carlet és mentir, senyora Catalá.
Ahí les formes també ens diferencien.
Jo he pogut vindre ací i tindre una dada mal donada, però jo no me he dedicat a mentir com ha fet vosté ara.
Vosté està mentint quan diu que en Carlet n'hi ha un auxiliar per cada quaranta persones.
Això no és veritat.
I vosté ho sap.
N'hi ha un auxiliar per cada vint persones.
Que un, ara mateixa, un treballador, haja caigut per l'escala i es quede una persona a càrrec de quaranta, no és dir que Carlet està en esta situació.
Això és lleig.

I, mire, i li ho vaig a dir, les formes, efectivament, vosté diu, Â«és que no mos poden tirar la culpa d'estes personesÂ»; però és que vostés han format part d'estos governs; és que açò és una estructura de la qual vostés s'han beneficiat; una estructura corrupta, no és una manzana ni dos ni setenta y siete; és que és la cistella sencera la que està podrida, val?
Açò quant al passat, que vosté diu que, Â«oiga, a mi no me diga lo que hacían estas personasÂ»; home, doncs a qui li ho he de dir?
A qui li ho he de dir?
Vosté compartia govern amb estes persones.

Bé, doncs, mire, compartia govern amb esta persona, don Alberto Fabra.
Saben vostés on està esta placa?
En la residència de Carlet.
Saben vostés què diu esta placa?
Â«El molt honorable president de La Generalitat, Alberto Fabra Part, visitó la residencia para personas mayores dependientes y centro de día con motivo de su treinta aniversario.
Carlet, 20 de junio de 2013.
Â» Açò tampoc ho trobarà.
Jo he anat ja dos voltes, no se preocupe, no me gastaré els diners dels valencians amb plaques.
2013, gestió zero, però, això sí, la plaqueta penjadeta en la porta de Carlet.

Moltes gràcies, senyories.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Abans d'acabar la sessió sí que volia aclarir, perquè hi han hagut unes acusacions de falta de democràcia i de censura i m'agradaria aclarir que l'article 69 del reglament diu exactament que quan se demana la paraula per al·lusions se podrà concedir sempre que no s'entre en el fons de l'assumpte del debat, contestant estrictament les al·lusions realitzades.
Si el diputat o diputada s'excedix d'estos límits, la presidència li retirarà la paraula immediatament.
En este cas no li he retirat la paraula per democràcia i per respecte, però vosté s'estava excedint de l'al·lusió personal concreta.

Moltíssimes gràcies.

S'alça la sessió.

La senyora Catalá Verdet:

Demane la paraula perquè s'ha vulnerat l'honor del Grup Parlamentari Popular durant tota la sessió.
(Remors) Reiteradament.
(Veus) Si vosté té a bé donar-me-la me la dóna i, si no, no.

La senyora presidenta:

Bé, jo crec que la sessió ha acabat.
Ja havia dit que s'havia alçat la sessió…

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies pel seu tarannà, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

…que era una intervenció que fea per una qüestió d'ordre i crec que, ho sent molt, però és el reglament, eh?

Gràcies.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 55 minuts)