Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 16 de maig de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 44.
Primera reunió.**

**La senyora presidenta:**

 

S'obri la sessió.

Senyories, pregue que ocupen els seus escons.
Bon dia.

Antes de comenzar el debate del punto 1, en primer lugar, y en base al artículo 63.
1, se propone la alteración del orden del día en los siguientes términos.
El punto 2 pasa al 3 y viceversa, y se debatirán conjuntamente las comparecencias de los puntos 13 y 14 y las comparecencias números de registro de entrada 16.
817, 17.
055, 17.
056, 23.
088 y 24.
310, que por acuerdo de la Junta de Portavoces se ha solicitado la incorporación al presente pleno.

En primer lugar, someto a votación por asentimiento el punto 2 al punto 3.

Senyor Perelló, per a què demana paraula?

 

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Sí, para una cuestión de orden y una aclaración.

Si lo que vamos a votar ahora es lo del punto 2 o 3 no tenemos nada que decir, pero en lo siguiente sí que me gustaría opinar y a la vez informarle de una situación que se ha dado.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Perelló.

Voy a pasar ahora a votación por asentimiento del cambio del punto 2 al 3 y viceversa.
¿Hay inconveniente en el cambio?
¿Del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida no hay inconveniente?
Por lo tanto, el punto 2 pasa al punto 3 y el punto 3 pasa al punto 2.
De acuerdo.
Aprobado por asentimiento.

Para la siguiente votación, tiene la palabra por una cuestión de orden el señor Perelló.

 

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Sí, señora presidenta.

Posiblemente es que no le habrá llegado todavía, pero creo que está en registro.
Es que es difícil acumular la 17.
521 porque el Grupo Socialista ha pedido el aplazamiento de la misma.
Y señalar también que, efectivamente, las acumulaciones de comparecencias que se producen son por acuerdo de la Junta de Portavoces, no por mayoría, y la decisión de la presidenta, pero es que el Grupo Socialista ­recordará­ no compartió esa idea.

Entonces, es señalar que no compartimos la idea de estas acumulaciones; por tanto, nosotros estamos en desacuerdo, y que es imposible acumular la 14 porque está solicitado el aplazamiento.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Perelló.

Evidentemente, no ha llegado a esta Presidencia el aplazamiento que se solicita correspondiente al punto 14.

Por lo tanto, ésa no se somete, evidentemente, a votación para el debate en conjunto de estas comparecencias.

Senyories, comença la votació.

El resultat de la votació és de 45 vots a favor, 32 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada esta alteración del orden del día.
*(Remors)*

Al haberse agrupado este debate habrá flexibilidad.
.
.
Por favor, silencio, señorías.
Al haberse agrupado este debate, quiero anunciar a los ilustres diputados y diputadas que habrá flexibilidad en el tiempo para que se pueda debatir en profundidad y también, incluso, que podrán intervenir repartiéndose en el tiempo, si lo consideran oportuno, diputados del mismo grupo parlamentario.

 

 

 

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 25.
787, BOCV número 83)***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, comença el debat del punt 1.

Debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Detectius Privats de la Comunitat Valen-ciana, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

Senyories, pregue silenci, per favor.

Conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante el pleno de las Cortes para presentar el Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Detecti-ves Privados de la Comunidad Valenciana.

Como conocen sus señorías, nuestro Estatuto de Auto-nomía atribuye a la Generalitat competencia exclusiva en materia de colegios profesionales y profesiones tituladas sin perjuicio de lo dispuesto en los artículos 36 y 139 de la Constitución Española.
En su desarrollo normativo, la Ley 6/97, de 4 de diciembre, de consejos y colegios profesionales, es el marco donde se asienta la creación de tales entes mediante la ley de la Generalitat, previa audiencia de los colegios profesionales existentes que puedan resultar afectados.

De otro lado, la función de detective privado está incluida entre las actividades específicas reguladas por la Ley 23/93, de 30 julio, de seguridad privada, y su reglamento de desarrollo aprobado por Real Decreto 2.
364/94, de 9 de diciembre.

A tenor de la citada normativa, corresponde a este colectivo las siguientes actuaciones: obtener y aportar información y prueba sobre conductas y hechos privados, investigación de delitos perseguibles sólo a instancia de parte por encargo de los legitimados en el proceso penal, y, por último, vigilancia en ferias, hoteles, exposiciones, así como en ámbitos análogos.

Del mismo modo la propia Ley 23/92 exige para el ejercicio de tal profesión la autorización administrativa del Ministerio del Interior, cuya atribución, en virtud de la Orden de 7 de julio de 1995, requiere la superación de las pruebas correspondientes acreditativas de conocimientos y capacitación necesarios para el desempeño de su labor.

A consecuencia de todo ello, la razón objetiva que justifica la presentación de este proyecto de ley no es sino el establecimiento del marco institucional adecuado para que un colectivo de profesionales proceda a ordenar en la Comu-nidad Valenciana, y para la Comunidad Valenciana, su completa ocupación, además de permitirles velar y defender sus particulares intereses contra actuaciones, sobre todo de intrusismo, tan dadas en este tipo de funciones.

Si a ello unimos la creciente incidencia que en la sociedad actual tiene la actividad que nos ocupa con las consiguientes repercusiones profesionales y sociales derivadas del ejercicio de la misma, llegaremos a la necesaria conclusión de exigencias de un colegio profesional para los detectives privados que racionalice y unifique esta ocupación en nuestro concreto ámbito territorial.

Pues, bien, el presente proyecto normativo que hoy presentamos tramitado a iniciativa y petición de la comisión gestora afectada, una vez cumplidos todos los requisitos establecidos por la normativa vigente y conforme con el dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, se estructura en una parte expositiva o preámbulo, una dispositiva con tres preceptos, y, una última, con dos disposiciones transitorias y una disposición final relativa a su entrada en vigor.

El artículo 1 hace referencia al objeto esencial de la ley, la creación del Colegio Oficial de Detectives Privados de la Comunidad Valenciana como corporación de derecho público, con personalidad jurídica propia y plena capacidad para el cumplimiento de sus fines.

Su ámbito territorial, artículo 2, coincide con el marco geográfico de la comunidad como límite de sus concretas y específicas actividades.

Por último, en cuanto a su ámbito personal, el mencionado colegio oficial agrupa a las personas que, de acuerdo con la normativa vigente, anteriormente citada, resulten habilitadas para el ejercicio de las funciones de detective privado.

Por su parte, la disposición transitoria primera asigna a la comisión gestora la obligación de aprobar los estatutos provisionales del colegio a los efectos de regular la convocatoria y funcionamiento de la asamblea colegial constituyente.
Ésta, a su vez, la asamblea, tiene el deber de elaborar y aprobar también los estatutos definitivos, así como el cometido de elegir a los miembros de los órganos de gobierno que sean procedentes.
El resultado de estas acciones, reflejado en las actas con todos los requisitos exigidos, serán objeto de remisión a la Conselleria de Justicia y Adminis-traciones Públicas con el fin de verificación de su legalidad, y, en consecuencia, realizar la oportuna inscripción registral y su posterior publicación en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana.*

En definitiva, señorías, creo que tenemos una excelente oportunidad de permitir al colectivo de detectives privados asentar las bases que les permitan ofrecer sus servicios con las mayores garantías posibles.
Una apuesta en este sentido no hace sino favorecer de manera decidida su específica labor, además de permitir a la sociedad valenciana en general beneficiarse de su trabajo y actuaciones como realmente corresponde.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Correspon ara la defensa de l'esmena a la totalitat.
Té la paraula la senyora Llinares en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Les passades lleis de creació de col·legis professionals duien sempre implícites el desmembrament de l'actual organització social en les dues vessants d'associació dels tre-balladors i d'organització de la Seguretat Social.
I per molta cançó que cante l'il·lustre diputat del Partit Popular ho repetiré sempre, perquè eixe i no altre és el motiu últim de la confecció d'estes lleis com qui fa xurros de col·legis professionals.

Els treballadors amb títol o sense títol actualment poden associar-se o no associar-se.
És la llibertat d'elegir el que està reflectit en la nostra Constitució i el que forma part del programa d'Esquerra Unida.

Les lleis de creació de col·legis professionals condu-eixen a organitzar els treballadors per compte d'altre en: sense títol, que poden o no, són lliures per fer una cosa o altra, associar-se a algun sindicat, si volen sindicar-se que se sindiquen, i, si no ho volen, que no ho facen.
Això és el preconitza Esquerra Unida i això és la llibertat d'associació.
I hui, els treballadors que estiguen en possessió d'un títol hauran, per imposició del Partit Popular, forçosament d'associar-se amb els col·legis professionals.

El terror a la llibertat que té el partit que ens governa fa que presente compulsivament, a corre-cuita, com si s'acabara el món, lleis obligatòries d'associació, com si estiguérem encara en el franquisme i el sindicat vertical aquell.
S'ha acabat pels treballadors amb títol.
El PP instaura l'època de l'obligatorietat d'associació.
S'ha acabat la llibertat.
Com li tenen tanta por a la llibertat?
O el terror solament és a uns sindicats lliures, forts i potents?

I l'altra cosa que desmembren en els col·legis professionals és l'actual organització de protecció social.
Van crear la Llei de mutualitats per a recolzar l'organització d'assegurances que es poden fer a partir de l'associació obligatòria als col·legis professionals: Podran amb les mutualitats crear-se assegurances mèdiques i no tindran necessitat d'anar a centres de salut, als centres d'especialitats públiques.
Seran clients de clíniques privades.
Tindran un gran privilegi.
No tindran per què cotitzar per jubilació al règim general de la Seguretat Social.
Tindran els seus plans de pensions privats, que els permetran, junt amb altres plans de pensions, construir una gran massa dinerària que circularà pel món, invertint en les borses vàries i creant, quan convinga als amos dels diners, grans crisis financeres mundials per a influir en els dirigents polítics i en l'economia mundial.
La falta de llibertat serà doble: no tindran llibertat d'associació i tampoc tindran llibertat d'organitzar-se la seua protecció social, les dues coses van a vindre emparellades.

Però en el cas dels detectius privats, l'obligació de col·le-giació du a una cosa molt greu, al meu parer de lectora empedreïda, i és que es carrega la majoria de la novel·lística d'intriga amb les seues pel·lícules corresponents.
Si a Carvalho ja li costa un horror conservar la llicència de detectiu, que sempre està la policia amenaçant-lo que va a anul·lar-li-la, com va a apuntar-se obligatòriament a una associació que es diu col·lege professional?
Els mateixos directius del col·lege no el trobarien presentable.
I què farien de l'honor de Sherlock Holmes o d'Hèrcules Poirot?
El seu orgull personal, les seues cèl·lules grises, no podrien permetre tanta humiliació de sotmetre's obligatòriament a una associació professional, i perdríem unes novel·les excel·lents.
I tots els americans, Marlowe i companyia?
Ahí ens carreguem els detectius i les pel·lícules.
No els han agradat a les seues senyories aquelles pel·lícules de Humphrey Bogart i del Robert Mitchum, amb el clotet a la barba?
I no em diga que són uns detectius per a apuntar-se a un col·lege professional.
Eixos, igual que a Carvalho o al modern Torrente Ballester, ni ells es poden apuntar, ni ningú els pot admetre.

I què passa, ens hem de quedar amb Simenon ­Maigret­ i amb el comissari este de Muñoz Molina de *Plenilunio*?
Doncs, això no és el mateix, senyors del Partit Popular, no és el mateix: els comissaris de la literatura són sempre una miqueta tristos, i mai els peguen pallisses ni s'enamoren de la xica, que li dóna una mica de *morbo* i al·licient a la novel·la, i posteriorment a la pel·lícula una cosa boja.
.
.
I tot això, van a suprimir-ho vostés també amb esta llei.

Té moltíssimes conseqüències insospitades fer lleis com qui fa botifarres, en rastrelleres.
El nostre rebuig a aquestes lleis hui té un motiu addicional: la literatura i el plaer de llegir.

Però anem a aquesta llei concreta.
Fins ara la justificació que li donaven a l'aprovació de les lleis era la incidència merament econòmica en la societat, com si hi haguera alguna activitat econòmica que no influïra en l'economia.
L'"existència d'un títol universitari" ­que si no existia, el creen­, "que és una professió reconeguda", com totes, i alguna obvietat més.
La justificació d'aquesta llei de hui és la "incidencia creciente en la sociedad moderna".
Doncs, comencen les seues senyories a pensar en un col·lege professional per als costurers i les costureres que dissenyen i duen a cap els vestits de moros i cristians o els de les falleres i fallers, gaiateres i gaiaters, i els de les alacantines, que tenen molta més incidència o, almenys, tanta, en la societat de hui com els detectius.
És molta la importància creixent de les nostres festes, dels seus vestits, i l'interés participatiu dels valencians i valencianes.
Comencen a pensar vostés a fer el títol universitari de costurers i costureres i el seu corresponent col·lege professional.

Però el que més em meravella hui, i m'ha meravellat des del primer col·lege professional, és la declaració expressa que fa el Partit Popular governant sobre la seua incapacitat per a garantir i defendre els drets dels ciutadans que necessiten i busquen un detectiu privat, en aquest cas, o un fisioterapeuta, en el cas dels fisioterapeutes, o un publicista, en el casos anteriors.
No sé jo com poden declarar amb eixa tranquil·litat que no poden garantir que els detectius tinguen una actuació deontològica.
Però tan incapaços es troben vostés per a poder regular l'exercici d'una professió?
No saben com fer-ho?
És molt fàcil, a altres països d'Europa tenen el model, a eixos països que vostés admiren tant i els consideren el súmmum de la perfecció, pregunte'ls-ho, que segur que els informen; en els innombrables viatges que fa el seu president, que ho pregunte, que s'informe, que ho aclarirà.

I això em fa pensar que no sols vostés no poden garantir que els detectius tinguen una actuació deontològica, sinó que no poden garantir que unes elementals regles de decència i de moralitat imperen en les relacions socials en el País Valencià, i això em preocupa.

A tota professió, vostés, segons preàmbuls, creen una corporació de dret públic, ni més ni menys, però totalment privada, a fi de garantir que els ciutadans que requerixquen els serveis dels professionals d'eixa corporació compten amb una major garantia i defensa dels seus drets en la relació que mantinguen amb estos professionals, i al mateix temps, que els professionals tinguen una actuació deontològica adequada.

O siga, que se'ls crea un col·lege als professionals perquè ells garantixquen que es portaran bé.
La Generalitat no pot garantir que es portaran bé, la Generalitat es veu incapaç, amb inspectors i amb el que faça falta, de fer complir la legislació ­que en tenim molta sobre això dels detectius privats­ i el seu desenvolupament reglamentari; de tota eixa legislació que tenim a nivell estatal, vostés es veuen incapaços de fer-la complir.

No posa en cap lloc quins són els fins d'aquest col·lege.
Posa l'article 1: "Es crea el Col·legi Oficial de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana com a corporació de dret públic amb personalitat jurídica pròpia i plena capacitat per al compliment dels seus fins"; i a l'exposició de motius transcriu el que posa el Reial Decret 2.
364/1994, de 9 de desembre, sobre el seu àmbit d'actuació i les funcions que els són pròpies: "Obtenir i aportar informació i proves sobre conductes o fets privats, la investigació de delictes perseguibles només a instància de part", etcètera.
O siga, el que diu la llei que han de fer els detectius.
O siga, que es crea un col·lege professional per a complir la llei que diu que és el que han de fer.

Per a complir la llei vostés han d'encarregar necessàriament als mateixos professionals.
Aplicant eixa lògica, re-creem un col·lege per als ensenyants, tornem a crear-lo, i podem suprimir el cos d'inspectors.
El col·lege garantix el comportament deontològic dels ensenyants, mos estalviarem la tira de diners.
El col·lege garantirà que les coses es facen bé, per a què tants inspectors?
Els inspectors mèdics, no tenim per què tindre'ls, llevem-los, llevem-los perquè amb el col·lege de metges ja es garantix que tot funcionarà bé i el comportament deontològic dels metges i que ells compliran amb el seu deure.

D'acord amb esta història de per què vostés creen els col·leges professionals, simplement perquè els professionals complixquen la llei, no tenim per què tindre ningun tipus d'inspector d'absolutament res, ni ningun tipus d'organització, amb els col·leges professionals ja en tenim prou.
Pense en les conseqüències que té donar-los esta potestat als col·leges professionals, perquè podem desfer completament tota l'organització administrativa que tenim actualment.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra?
Té la paraula la senyora Rico, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Rico Llorca:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Comparezco en nombre del Grupo Parlamentario Popu-lar para manifestar nuestro voto en contra a la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida al Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Detectives Privados de la Comunidad Valenciana.

Hemos comprobado, en primer lugar, que la señora Llinares sabe mucho de cine, sabe mucho de ficción.
Y yo no, yo simplemente sé y conozco la realidad de la calle.
Es de lo que voy a hablar.

Este es un debate que ya ha sido abordado en siete ocasiones anteriormente, esta es la octava vez que va a ser abordado.
Por tanto, conocemos ya perfectamente cuál es la postura de cada grupo parlamentario y sabemos que hoy no va a cambiar el sentido de nuestro voto por lo que aquí se diga.
Sabemos que ustedes, que el Grupo Parlamentario Izquierda Unida, no quiere regular la actividad de los profesionales mediante la creación de colegios profesionales, que apuestan por la sindicación, por la asociación.
.
.
Y nosotros, en cambio, lo que queremos es que se regulen las actividades profesionales a través de la creación de colegios profesionales.

Las razones que tenemos, estimamos que son razones de mucho peso.
En primer lugar, actuamos por imperativo legal, estamos cumpliendo con la legalidad vigente, empezando por que la propia Constitución nos obliga.
Nos obligan también el resto de disposiciones estatales que ya no voy a mencionar aquí porque son de sobre conocidas en este octavo debate, y también nos obligan las leyes autonómicas.
En concreto, voy a citar la Ley 6/1997, de 4 de diciembre, de la Generalitat Valenciana, que dispone: "La creación de colegios profesionales se hará mediante ley de la Generalitat, previa audiencia de los colegios profesionales existentes que pudieran verse afectados".

En segundo lugar, nosotros estamos actuando a instancia de parte, no de oficio.
Ha sido el colectivo de detectives privados de la Comunidad Valenciana el que nos ha solicitado la creación de este colegio profesional.

En tercer lugar, entendemos que este es el modelo más moderno que existe para regular jurídicamente las profesiones, el de colegios profesionales, ya que son corporaciones de derecho público con personalidad jurídica propia y plena capacidad de obrar.
Modelo que es perfectamente compatible con el derecho de asociación y con el derecho de sindicación que tienen sus miembros individualmente considerados.
Así lo estima el Tribunal Constitucional en una sentencia, al afirmar que "la colegiación para los que quieren ejercer profesiones tituladas no impide que puedan sindicarse, participando en la función de las organizaciones sindicales, o afiliarse a las existentes, sin perjuicio de que como titulados sean miembros de una corporación profesional".

Y nosotros queremos colegios profesionales y no asociaciones o sindicatos, porque la principal función de los colegios profesionales no es la defensa de los intereses particulares de sus miembros, como piensa el colectivo Izquierda Unida, sino que es la defensa y protección de los intereses de una colectividad, para regular una actividad profesional que pueda servir mejor a los intereses de terceros que contraten con los profesionales.
Por tanto, se puede decir que los colegios encarnan un auténtico servicio público, que al regular una actividad profesional protege los intereses del particular que reclama los servicios del profesional determinado.

Los colegios profesionales cuidan de la buena práctica del ejercicio profesional, otorgan una tutela eficaz de normas deontológicas, contribuyen a constatar la existencia de titulaciones oficiales, luchan contra el intrusismo, luchan contra la competencia desleal, luchan contra la publicidad engañosa y persiguen malas prácticas que muchas veces no llegan a constituir delito y fácilmente pueden escapar al control judicial normal.
Creemos nosotros que todas estas razones son más que suficientes para avalar la creación de colegios profesionales.

Y en el caso que nos ocupa, con respecto a la creación del colegio de detectives privados, tenemos que decir, en primer lugar, que se requiere una titulación específica que es la expedida por los institutos de criminología o por centros oficiales habilitados por el Ministerio de Educación.

Luego, siempre, siempre, cuando se trata de la creación de un colegio, ha de existir un interés público que motive la creación de ese colegio.
Pues, bien, en este caso, el interés público viene determinado por el campo de trabajo tan delicado que abarca la profesión de detective privado, ya que recae sobre conductas y hechos privados donde están en juego derechos fundamentales como son el derecho al honor, a la intimidad, a la propia imagen y al secreto de comunicaciones.
Todos ellos son bienes jurídicos de la máxima relevancia.

Así también lo entiende el Tribunal Constitucional en sentencia de 11 de mayo de 1989, "que la creación de un colegio profesional es lícita cuando queda justificada por la necesidad de servir un interés público".
Por tanto, no existe ningún tipo de duda en cuanto al interés público que justifica la creación de este colegio profesional.
Eso es algo indiscutible.

Luego, en la tramitación de todo el procedimiento se ha seguido escrupulosamente, se ha observado escrupulosamente toda la legalidad vigente.
Incluso se ha concluido con un dictamen favorable del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana.

Y si a todo ello, a todo lo que he dicho, unimos que es el propio colectivo de detectives privados quien solicita la creación de un colegio profesional, entonces entendemos que está perfectamente justificada la creación de este colegio profesional.

Miren, al presentar esta enmienda a la totalidad el Grupo de Izquierda Unida, no sabemos exactamente qué es lo que pretende.
Porque entenderíamos que se presentase un texto alternativo, entenderíamos que hubiese enmiendas al articulado, pero la devolución al Consell de esta ley es imposible, porque ya he dicho anteriormente que estamos actuando por imperativo legal.
Las normas de rango superior nos obligan a que la regulación de los colegios profesionales se realice ­ya lo he dicho­ mediante la creación de colegios profesionales.

Tenemos muy claro qué es lo que quieren los detectives, que es que se cree un colegio profesional para regular su actividad.
Tenemos muy claro qué es lo que queremos en el Grupo Parlamentario Popular.
En primer lugar, estamos dando cumplimiento a un programa electoral.
En segundo lugar, estamos sacando adelante una petición que ha efectuado todo un colectivo de ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Pero el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida va contra todo.
Entonces, yo me pregunto una cosa.
Vamos a imaginar por un momento ­un supuesto hipotético, que no va a ser verdad­ que prosperasen las tesis que propugna Izquierda Unida y que no existiesen colegios profesionales, que existiese únicamente para sus miembros la facultad de asociación o de sindicación.
Entonces, yo me pregunto: si un particular, un ciudadano acude a un profesional y este profesional no actúa como debiera, no llega a cometer un delito, pero no actúa como debiera y el particular quiere presentar una reclamación, ¿adónde tendría que ir?
¿Tendría que ir a un sindicato?
¿Tendría que ir a Comisiones Obreras a preguntar si está allí esa persona afiliada?
¿Tendría que ir a UGT a preguntar si está allí?
¿A ELA-STV?
¿Tendría que irse a la GCT?
¿Adónde?
Y si no está afiliada a ningún sindicato, ¿tendría que irse a una asociación, de las muchísimas que puedan existir en el ámbito nacional, a ver si está allí afiliado, asociado ese profesional?
Y si ese profesional, entre comillas, ha optado por no afiliarse ni asociarse, dígame ¿dónde tiene que ir un particular, un ciudadano, que quiera presentar una reclamación que por una actitud de un profesional no llega a constituir delito?
Yo no lo sé.
Y la verdad es que eso sería un caos.

Y ¿sabe lo que digo, señora Llinares?
Que flaco favor se haría a la sociedad si no se regulase la actividad de los profesionales a través de colegios profesionales.
Porque un colegio profesional ofrece garantías, ofrece seguridad jurídica a sus propios miembros integrantes y a la propia sociedad, que es lo que más nos importa.
Nosotros no creemos en un estado intervencionista, creemos en la sociedad, en su propia capacidad para autorregularse.
Debemos dar a la sociedad las competencias para que ellos mismos se solucionen sus problemas.

Además, este proyecto de ley, al igual que todos los demás que ya se han visto, supone algo muy importante para todos los valencianos, que es una mayor dosis de autogobierno, es una paso adelante para conseguir nuestra autonomía, que todos lo queremos.

Y además, le digo otra cosa.
Si todas las comunidades autónomas de España tienen leyes de colegios profesionales, incluso en Cataluña tienen un colegio de detectives privados, yo me pregunto: ¿por qué si en la Comunidad Valenciana se cumplen todos los requisitos para ellos, no vamos a poder dar un colegio profesional a este colectivo de detectives privados?

En fin, por todo ello, señorías, entiendo que hemos de votar en contra a la enmienda a la totalidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Rico.

Té la paraula la senyora Llinares per a rèplica.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, vaig a intentar contestar-li, anava a fer un.
.
.
*(inintel·ligible)* a intentar contestar-li.

En primer lloc, vull contestar-li que diem que no, que això que.
.
.
Bé, sí que diem que no als col·legis professionals.
I astò és el que hem explicat reiteradament, que els col·legis professionals a la llarga són un tipus d'organització de la societat que mosatros no volem.
I això jo pense que ho he explicat.
.
.
ho he explique cada volta que puge a esta trona a parlar de col·legis professionals.

En segon lloc, vosté ha dit que la Constitució obliga.
La Constitució no obliga a res, de cap manera.
La Constitució no obliga a res.
No solament la Constitució no obliga a res, sinó que la Constitució només diu.
.
.
I això va ser -si vosté es llig una miqueta la història d'aquell moment-, va ser un senyor president d'un col·legi professional fort el que obliga que es pose eixa frase en la Constitució.

Però la jurisprudència diu "que no se puede entender que la Constitución ampare la existencia a un derecho a la creación de colegios profesionales por el mero hecho de la existencia de una titulación oficial.
Es decir, que la creación de colegios profesionales no se debe producir únicamente con la mera presencia de una profesión titulada".
I vostés, la veritat és que creen el col·legi professional quan hi ha un títol.
I si no n'hi ha, el creen el títol.
I això és el que van a fer amb els costurers i les costureres, i ho faran dins de dos dies.
I vostés creen el col·legi professional, i vosté ho ha dit, quan ho sol·licita un col·lectiu, i no es plantegen més coses.
El col·lectiu ve i diu: "Que vull un col·legi professional" i vostés diuen: "A la carta, de seguideta.
M'apresse jo corrent a dur a les Corts allí que s'aprove".
Això, sense cap tipus de discriminació, simplement perquè els ho han demanat.

Després diu que és el model més modern.
El model més modern en l'edat mitjana, perquè és el model dels gremis de l'edat mitjana.
L'època moderna precisament es caracteritza per carregar-se als gremis de l'edat mitjana i poder llevar el *corsé* de l'economia.

Torne a dir.
Mire, problemes de metges que ho han fet mal, n'hem tingut la tira, i eixos metges la veritat és que han anat al jutjat.
El seu col·legi professional ni s'ha enterat que hi ha hagut metges que resulta.
.
.
bé, persones que exercien de metges, que resulta que no tenien ni el batxiller.
Ni s'han enterat els col·legis professionals.
Molts problemes han tingut en urbanitzacions.
Què els ha passat als arquitectes?
Quin col·legi professional ha dit qualsevol cosa d'eixos arquitectes?
Cap col·legi professional ha obert la boqueta, cap col·legi.
Ni dels metges ni dels arquitectes, que són les coses més grosses que han passat últimament.
Han hagut de ser els inspectors i els jutjats els qui els hagen exigit responsabilitats.
No han necessitat anar a UGT ni a Comissions, que vosté diu.
Això què vol dir?
Que no té vosté cap confiança en l'organització administrativa d'esta societat, en els jutjats i en els inspectors?
Llavors, vostés el que pretenen és carregar-se la majoria de la nostra organització administrativa.

I sap què fan els col·legis professionals?
Els col·legis professional impedeixen el lliure exercici de la professió.
Si una persona no es col·legia, no pot exercir la seua professió.
Eixa obligatorietat que li coarta.
.
.
un no pot exercir una professió, no és lliure d'exercir la seua professió, si no és que passa pel tub del col·legi professional.
O s'apunta al col·legi professional o de cap manera.
Eixe concepte de la llibertat tan restrictiu, eixe obligar que tot el món es col·legie, eixe és un dels nostres problemes per a l'assumpte dels col·legis, junt amb l'organització de la societat.

I després, mire, a mi em dóna la sensació que vostés volen que s'acaben estos quatre anys i dir: "Hem fet 300.
000 lleis.
Som la comunitat espanyola, i la mundial, que més lleis hem fet en quatre anys".
Perquè totes estes lleis.
.
.
vostés en fan una i llavors posen: "Article 4, caben ací tots estos títols, tots, tots, tots.
.
.
".
I s'agarren tots els títols universitaris i els que vindran, i amb una llei ho havíem aclarit tot.
Però no.
Vostés fan totes les lleis exactament iguals.
En una posen detectius, en l'altra posen publicistes, en l'altra fisioterapeutes, en l'altra callista.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Ja he acabat.

Això és el que mosatros no volem.
I som Esquerra Unida.
Vosté sabrà molt del carrer, però pareix ser que sap menys.
Izquierda Unida en el País Valencià no existeix, només existeix Esquerra Unida.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula la senyora Rico per a rèplica.
*(Remors)* Senyories, pregue silenci.

 

**La senyora Rico Llorca:**

 

Gracias, señora presidenta.

Vamos a ver, señora Llinares.
No sé por qué, siempre que la escucho dice lo mismo.
Habla de la edad media, de la época franquista, de Atapuerca.
.
.
No sé.
Yo solamente hablo de la actualidad, de lo que conozco, de la realidad, de lo que pasa en la calle.
¿Pero sabe por qué creo que usted habla de la edad media y de lo franquista?
Porque como no tiene argumentos, no tiene argumentos sólidos para defender la postura que tiene, entonces se va a eso, a la edad media, a la época franquista.
.
.
Y a lo mejor retroceden un poquito más, ¿no?
No lo sé.

Mire.
Nosotros lo que estamos haciendo es cumplir un programa electoral ­ya lo he dicho­ y sacar adelante temas que le interesan a la sociedad.
Le voy a contar una cosa.
En 1999 se reunió el colectivo de detectives privados de la comunidad, y ellos decidieron por unanimidad, porque se reunieron todos, decidieron la creación de un colegio profesional.
Ellos tuvieron una reunión con nosotros, con el Grupo Parlamentario Popular, y entonces empezamos a trabajar.
Y hace escasos días, una semana, ­no sé­ tuvimos una reunión con ellos.
Y ¿sabe lo que nos dijeron?
Que estaban muy satisfechos por la celeridad con la que se había trabajado.
Y yo le digo también que con más celeridad incluso hubiéramos trabajado si no tuviese esta Cámara un bombardeo constante por parte de las preguntas que ustedes nos hacen, al gobierno.

Nosotros tenemos la conciencia muy tranquila de que estamos haciendo lo que tenemos que hacer, hacemos lo que debemos, porque conocemos la realidad, lo que pasa en la calle.
Y eso es así.
Pero ustedes piensan que estamos equivocados, pero piensan que están equivocados quienes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, silenci.

 

**La senyora Rico Llorca:**

 

.
.
.
redactaron la Constitución, piensan que se equivocaron las personas que redactaron las leyes estatales, piensan que se equivocan por supuesto las que han hecho las leyes autonómicas, piensan que se equivocan los miembros del Tribunal Constitucional.
­¿ve?
, como habla por teléfono, luego no sabe contestarme, porque no tiene los argumentos­, piensa que se equivocan también en Italia, en Francia y en Alemania, que me he informado, no en viajes sino ahí en la biblioteca, y sé qué modelos siguen; siguen un modelo muy parecido al nuestro.
O sea, ustedes piensan que se equivoca todo el mundo menos ustedes.
Esto es como el chiste de la autopista, que todos van en dirección contraria menos nosotros.
No es así.
Eso no es así, señora Llinares.
Tienen que reflexionar, tiene que reflexionar, porque no somos nosotros, todo el mundo quien está equivocado.
Pueden serlo ustedes.
Ustedes parecen discípulos de Unamuno: "decidme de qué estáis hablando para que me oponga".

Mire, nosotros lo que queremos es una sociedad moderna, abierta, un orden.
No que haya un colectivo de profesionales asociados a una asociación, otro afiliado, otro no se sabe dónde.
No queremos eso.
Queremos que haya un orden, una adecuada regulación.
Y eso sólo se consigue mediante la creación de colegios profesionales.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señora Rico.

Ya no hay lugar a réplica, señora Llinares.
Per a què demana la paraula?

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Per a fer-li una petició a vosté.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Diga, senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
a la seua senyoria.

 

**La senyora presidenta:**

 

Diga.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

M'agradaria que vosté declarara ací públicament que el deure i el dret de l'oposició és fer preguntes en esta Cambra per a controlar el govern i a l'equip de govern, i tenim el dret i el deure de fer propostes perquè tot el món sàpia les nostres alternatives.
Espere la seua declaració, senyora.
.
.
*(S'interromp la gravació)*

**La senyora presidenta:**

 

Señora Llinares, no corresponde en este momento declaraciones de la presidenta.
Usted ha utilizado un turno en forma de réplica que no correspondía, señora Llinares.
Nada más.

Continua la fijación de posición.
Señor Mestre, tiene la palabra.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats i diputades.

El Grup Socialista­Progressista va a abstenir-se davant aquesta esmena a la totalitat presentada pel Grup d'Esquerra Unida.
Va a abstenir-se perquè, per una banda, en aquest cas sí, i sense obligació de la col.
legiació, podem estar d'acord amb la creació d'aquest col·legi tant, com esmenta la pròpia comissió gestora, perquè interessa al col·lectiu social i per a protegir els futurs professionals i, sobre tot, perquè, evidentment, donades les especials i delicades funcions que tenen assignades aquests professionals se'ls ha de possibilitar una millor garantia i defensa dels drets dels ciutadans en la relació que establisquen amb aquests professionals.

Recordem, evidentment, que l'activitat del detectiu privat s'inclou entre les regulades en la Llei 23/1992, de 30 de juliol, de seguretat privada, definint en el seu article 19.
1 als detectius privats com aquells professionals que a sol·licitud de persones físiques o jurídiques s'encarreguen: a) d'obtindre i aportar informació i proves sobre conductes i fets privats; b) de la investigació de delictes perseguibles sobre instància de part per a encàrrec deslegitimats en el procés penal; i c) de la vigilància en fires, hotels, exposicions i àmbits semblants.

És evident que en aquest marc de funcions i de finalitats hi ha una implicació que fa referència als drets a l'honor, a la intimitat personal i familiar, a la pròpia imatge i al secret de comunicacions, que posa en perill o que pot posar en perill per la pràctica de l'intrusisme i la competència deslleial.
I en aquest sentit, per tant, podem entendre, repetisc, sempre sense el condicionament de l'obligatorietat, podem comprendre la creació d'aquest col·legi.
Uns col·legis, senyora diputada del PP, que no és d'obligació ni d'imperatiu legal per part de la Constitució, que la Constitució empara i possibilita, que el govern ha de respondre si hi ha una petició, evidentment, dels professionals al respecte, però que no és obligat acceptar la creació d'un col·legi per imperatiu legal.
Per tant, no és una afirmació excessivament afortunada aquesta, l'esmentada per la llei.

Diem que, per una banda, per tant, podem entendre, i sobre tot donades estes característiques, la creació d'este col·legi, però per altra nosaltres ho hem dit en reiterades ocasions, quan ací, en aquest marc s'ha plantejat aquest projecte de llei, amb coherència, per tant, amb el nostre criteri, respecte a la Llei de col·legis professionals, continuem, continuem veient en la normativa bàsica que regula aquests col·legis professionals dos qüestions que ja en aquell moment vam defensar i ens va impedir el vot a favor, que és, en primer lloc, que no acceptem el caràcter obligatori.
Tinguem en compte que hi ha tota una normativa específica i bàsica que permet exercir aquesta professió amb les màximes condicions de seguretat i amb les màximes condicions de seguretat per als ciutadans i ciutadanes, donada la implicació de tots aquests elements que deia abans.
Per tant, no seria necessari per a l'exercici professional, d'acord amb la normativa d'un col·legi professional; tenim una normativa bàsica que és la Llei de seguretat, repetisc, de 1992 i el Reglament que la desenvolupa de 1994, per tant no seria obligatori.
I, en segon lloc, perquè creem ­i em remet de nou a eixa normativa bàsica- no s'ha aconseguit traure el màxim profit per a la societat de la regulació dels col·legis professionals; és a dir, que els col·legis foren una garantia per als ciutadans de què els serveis que presten als professionals col·legiats responguen a l'ètica professional, a les normes deontològiques, a les normes de qualitat de les prestacions professionals i a les normes de lliure competència.

La normativa bàsica, doncs, no és la més desitjable.
I, per tant, si tota la creació dels col·legis específics s'ajusta a aquesta normativa bàsica, és evident que no podem acceptar-la en la seua totalitat.

I com el temps m'ho permet, jo voldria ací esmentar, donat que de col·legis professionals estem parlant, en este cas de detectius privats, quelcom, alguna cosa, repetisc, que és important dir en aquests moments.
I és lamentar en aquesta estructuració col·legial de la societat professional que, per exemple, per a Alacant, ara quan els sindicats i les ONG han demanat als col·legis d'advocats, de gestors, excepció feta, cal subratllar-lo, dels graduats socials, quan han demanat la seua ajuda per a rebaixar les tarifes a la gestió dels papers dels immigrants, aquests col·legis professionals han contestat que no, han contestat que no.

Jo he de lamentar aquesta actuació d'aquests col·legis i, evidentment, situar-me en aquest context per a demanar als col·legis que una volta creats siguen sensibles als problemes socials que tenim en aquesta societat, entre altres el tema de l'immigració.

Finalment, desitge que si es crea aquest col·legi estic plenament segur i el meu grup està plenament segur que el primer objectiu d'aquest col·legi de detectius, a proposta del Grup Popular, serà que investigue tots els problemes que al voltant del Ivex té el Grup Popular i la seua relació amb els paradisos fiscals.
Com en eixa experiència estem, s'abstenim, no votem en contra, s'abstenim, esperant que el col·legi professional de detectius privats tinga com a primera activitat aquesta.

Moltes gràcies, senyors diputats, senyores diputades.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Mestre.

Correspon, per tant, la votació ordinària.
Senyories, co-mença la votació del debat de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 43 en contra, 33 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 33 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 6 minuts)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre impuls del procés de negociació per a solucionar la crisi de l'empresa Sintel, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista­Progressistes i Esquerra Unida del País Valencià (RE 25.
881, BOCV número 98)***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

Es reprén la sessió.

El punt dos de l'ordre del dia és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre impuls del procés de negociació per a solucionar la crisi de l'empresa Sintel, presentada pels Grup Parlamentari Popular, Socialista­Progressistes i Esquerra Unida.
El procediment serà de votació ordinària i a continuació explicació de vot per un temps de cinc minuts.

Senyories, per tant, comença la votació.
El resultat de la votació és de 60 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre impuls del procés de negociació per a solucionar la crisi de l'empresa Sintel, dels tres grups parlamentaris.

Per a explicació de vot, té la paraula el senyor Ribó, en representació del Grup.
.
.
*(Pausa)* Senyor Ribó, entenc que pren la paraula per una qüestió d'ordre.

 

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Sí, senyora presidenta.
Respectant la seua capacitat de dirigir el debat, nosaltres pensem que el tema de Sintel és un tema d'una gran importància en aquests moments per a moltes persones, molts treballadors del nostre país.
Nosaltres havíem entés que l'explicació de vot seria més ampla, i demanaríem una ampliació a deu minuts.

Gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

Señor Ribó, esta cuestión fue sacada por esta presidencia precisamente en la Junta de Portavoces de ayer y se acordó en la Junta de Portavoces este procedimiento.
Sabe usted que el Reglamento impide que la explicación de voto sea superior a cinco minutos.
Podía haber sido cualquier otro procedimiento que la Junta de Portavoces hubiera considerado ayer, pero entiendo yo que su grupo parlamentario recuerdo que en la Junta de Portavoces se manifestó a favor de este procedimiento, igual como el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y el Grupo Parlamentario Popular.
Por lo tanto, entendí yo que había unanimidad, creo que así consta en el acta esta unanimidad.
Y la explicación de voto da un máximo de cinco minutos, señor Ribó, en el Regla-mento.
De todas maneras, con alguna flexibilidad, pero esta presidencia no puede hacer otra cosa que lo que la Junta de Portavoces también debatió ayer y se pronunció.

Tiene la palabra la senyora Llinares, per a explicació de vot.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Senyora presidenta.

Senyories.

Jo pense que el que ha dit el portaveu del meu grup, que este problema de Sintel és un problema el suficientment important com per a què en un plenari tinga un tractament molt més ample i damunt com perquè en un plenari les senyories no estiguen parlant i fent una altra cosa, perquè açò de Sintel és un problema que afecta a tota una sèrie de treballadors que ja fa cinc mesos que estan en la Castellana i que les seues dones estan en l'Almudena, que van eixir anit pensant que algun tipus de negociació anava a començar, però que afecta sobre tot a tot el món del treball.

Açò és una lluita que estan duent avant capdavanters els de Sintel, però que de veritat tots els treballadors espanyols estem ahí perquè estem jugant-nos el que les empreses mos puguen xafar i puguen fer el que ens done la gana, se'ns puga vendre una empresa tan gran com Sintel a l'anticastrisme cubà, que es diga els diners que vulguen dir-se però que no els paguen, que ahí ningú ha pagat res, que Telefònica es comprometa a ocupar eixa empresa i els treballadors d'eixa empresa i a encomanar-li tota una sèrie de faenes i que després no pague eixes faenes i entre tots conduisquen a l'empresa a la fallida, i que estiguen contínuament.
.
.
, primer, un expedient, tants treballadors al carrer i que, clar, el govern diu: "Ai!
, no puc acceptar el que diu l'empresa".
No pot acceptar que tiren al carrer mil i escaig.
No, mil i escaig no.
Ell pot acceptar quasi mil.
O siga, no pot acceptar tot el que diu l'empresa, sinó quasi tot el que diu l'empresa.
I ahí estem jugant-nos nosaltres, els dels món del treball, perquè sempre les empreses i el govern estan, almenys, en els mateixos interessos.
És una empresa que ha estat deixada de la mà de Déu i, sobretot, deixada per tots els nostres governants.

Fa res, nosaltres en el mes de juliol vam presentar una proposició no de llei que no van considerar que s'haguera de vore en este ple, i després de quasi un any es va vore en una comissió.
I la veritat és que va ser desconhortador.
Va ser desconhortador perquè el diputat del Partit Popular que va parlar desconeixia totalment el problema de Sintel i no tenia ni idea com estava l'empresa Sintel en eixos moments.
Lògicament, van contestar que no a la continuació de l'empresa, que no a què se'ls pagara als treballadors, que no a tot.
Simplement van acceptant els expedients de regulació d'ocupació.
Clar, ara, en estos moments han posat a l'empresa Sintel ja tan aigua al coll que ha presentat ja fallida.
I esperem que el govern en eixe ànim que té que ací qui guanya sempre és el capital, es pose al costat del capital i accepte, com ha acceptat fins ara els expedients d'ocupació, accepte també la fallida.

Cal dir que és una desgràcia el que recolzem hui ací, però no queda altre remei.
És una desgràcia perquè diu: "Les Corts Valencianes acorden que el Consell inste al govern d'Espanya a continuar impulsant amb la seua presència".
Resulta que astò es firma igual a Madrid, en el parlament nacional, això un dia 17, i un dia 29 resulta que el mateix Ministeri de Treball se'n va a l'oficina de l'atur a dir: "Ahí estan els set-cents i escaig treballadors de l'expedient d'ocupació per a apuntar-se a l'atur".

O siga que, per una banda, resulta que el govern del Partit Popular firma esta història i aprova esta història que, si vostés se l'han llegida, és un cosa vaga, indeterminada, que no compromet a res, però és que un quants dies després fa efectiu que els treballadors han d'anar al carrer.
I, clar, l'empresa s'envalentona i, aleshores, diu: "Molt bé, ara l'expedient d'ocupació dels que queden.
Ara anem a tirar-los tots perquè sé que el govern del Partit Popular sempre me'ls acceptarà".

A nosaltres mos pareix.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Acabe de seguida, senyora presidenta.

A nosaltres mos pareix malament, mos pareix una burla al treballador.
Però, la veritat és que més val això que.
.
.
dos bufetades.

Nosaltres ho hem firmat i diem que sí, que a vore si amb tanta commoció que hi ha a nivell de tota Espanya el Partit Popular es veu obligat, a més de fer astò, que no ho haguera volgut fer de cap manera, a continuar intentant fer alguna cosa com que hui a les dotze del matí comença a obrir-se la taula de negociacions amb una empresa que no sé si saben vostés, que ningú sap ja qui és esta empresa, ha anat *de pelotazo en pelotazo y tiro porque me toca.
.
.*

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, acabe ja.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
i en estos moments això ja és un desgavell.

Sentim que els senyors del Partit Popular no vulguen comprometre's amb el món del treball i amb els treballadors i estiguen només a la defensa del capital.
Això ho sentim molt.
Però, el camí és llarg i nosaltres continuem en la lluita.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula per a explicació de vot el senyor Pérez Grau, en representació del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

El primer contacte que jo vaig tindre amb Sintel, més enllà del que havia aparegut ­diguem­ en la premsa, va ser precisament de la mà d'Àngela Llinares, la il·lustre diputada que m'ha precedit en l'ús de la paraula.
Vam anar a l'assemblea que estàven fent ací a València i vam poder viure en directe, perquè estes coses humanes cal viure-les en directe, el gran problema humà que eixes persones estaven patint.
Em van dir de tot.
Em van dir, fins i tot, coses que no era a la millor molt agradable estar sentint allí, però cal estar per a sentir a tots els llocs i on faça falta.
Però, del que sí em van conscienciejar és del problema que tenien, que hi havia una empresa que havia abandonat els seus treballadors, que havia abandonat la pròpia empresa i que sols el que pretenia era únicament especular amb unes vendes que mai es van produir perquè mai es va fer la contraprestació del pagament, i que es veu que van fugir amb tot allò que van poder vendre i van deixar el mort ací.

Però, bé, quan va produir-se això ens vam enterar en aquells moments que acabava d'haver una càrrega policial de conseqüències un poc fortes, de fet van haver presos i van haver ferits.
I vam anar a interessar-nos a comissaria per a vore exactament l'estat dels malalts i quins eren els càrrecs que anaven a ficar-se en contra dels treballadors que havien sigut presos.
Bé, després d'un tira i afluixa perquè no ens deixaven primer entrar, vam poder accedir, vam fer que els treballadors, els seus representants es posaren en contacte amb els que estaven detessos, i vam pensar que la cosa s'havia encaminat d'una forma que anava.
.
.
pensàvem que molt bé.

Eixe mateix dia donava la casualitat, eixe mateix dia, que teníem Comissió d'Indústria.
Clar, és ideal, és el lloc ideal per a fer una proposició en la que estiguérem tots d'acord, dur-la allí, i bé, ja una vegada que l'hem feta, doncs, aprovar-la i tirar endavant.
I què és el que va ocórrer?
A pesar de l'amabilitat, com sempre ho demostra, del president de la Comissió d'Indústria, que va demanar un recés perquè ens ficàrem d'acord els portaveus, no va haver manera de ficar-se d'acord, no hi havia cap possibilitat d'aprovar res en eixe sentit.
I no és que fórem exigents, perquè qui demana alguna cosa sabent que no té la majoria té perfectament clar que allò que van a oposar-se alguna cosa, bé, que estiga d'acord el grup majoritari i que no vaja contra el govern, però ni tan sols això ho van poden fer.

I què és el que ha ocorregut amb posterioritat?
Bé, després que el Partit Popular ha rebut l'autorització de Madrid, ja estan autoritzats, deia una proposició que es va aprovar en les Corts espanyoles, en el mateix sentit literal de la que estem aprovant ací, ja que s'ha tingut això, doncs, ja ha canviat tot, ja és possible.
Bé, doncs, arriba tard però ens alegrem que arribe.

No obstant això, fixe's vostés fins a quin punt arriba la cosa.
No hi havia manera que els treballadors de Sintel aconseguiren que l'opinió pública a través de la Televisió Valenciana clavara ni un segon, ni un segon.
Es firma la proposició d'acord els tres i ens entrevisten a tots els que anem a parlar.
Ja comença la cosa a funcionar.
I això és el que no pot ser.
Cinc mesos de conflicte i ni un segon.
Ja estem tots d'acord, anem a dir astò, ara ja.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez Grau, atenga's a la qüestió, que és d'explicació de vot d'esta proposició no de llei.
*(Remors)*

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Sense cap problema, senyora presidenta, atenent-me a la qüestió.

Bé, doncs, anem a atendre's a la qüestió, que és del que es tracta, que és de l'explicació de vot.
Hem votat a favor.
*(Remors)* Està claríssim perquè ja s'ha produït.
Veritat, senyor Maluenda, que ja hem votat a favor?
Molt bé, doncs, ja hem votat a favor.
I com ja hem votat a favor es tracta de recolzar-los.

I en eixe sentit, m'agradaria parlar d'algunes coses més.
Jo considere i em pareix oportú que ara és el moment de demanar que si encara, si encara no s'han retirat els càrrecs als treballadors de Sintel que estan allà, que el Govern Valencià ­i en això és en el que estem­ medie perquè siguen retirats i que s'assabente del que està passant i d'alguna forma puga col·laborar que eixos càrrecs es retiren i que la gent ja no tinga més preocupacions.

Ahir ja es va abandonar la Almudena per part de les dones de Sintel.
Bé, aprofite per a dir-les a les dones de Sintel que això és vertaderament una pràctica de feminisme real i de recolzament a la família i no les bogeries que a voltes hem de sentir en aquestes Corts d'un altre tipus de feminisme.
*(Remors)*

Jo crec que quan nosaltres hem demanat, quan nosaltres hem demanat que el govern estiga present en les negociacions, el que volem dir-li al govern ­i em dirigisc als escons del PP perquè li ho facen saber­, el que volem dir-li al govern del Partit Popular allí a Madrid és que amb la seua presència el que ha de fer és no utilitzar soles l'acció d'or com la utilitza per a col·locar els amics al Consell d'administració.
No soles per a això.
Ara ha d'utilitzar l'acció d'or per a fer pressió front a Telefònica perquè donen solució i viabilitat a tota la reestructuració que Sintel es mereix i que estan lluitant totes les famílies en la Castellana, *(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* que allí és on està el problema creat.

Bé, atenent-me a la qüestió, hem votat a favor, el que volem és pressionar perquè Telefònica done una solució a esta profunda crisi que està vivint i de forma molt dramàtica tots els treballadors.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez Grau, acabe.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Acabe.

Als negociadors, a la Mesa, bona barca, bon vent i un bon port d'arribada que satisfaça a tots els afectats.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Grau.

Té la paraula per a explicació de vot el senyor Costa, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo creía que venía aquí a hacer una explicación de voto de un acuerdo que yo creo que es importantísimo para garantizar los puestos de trabajo de los trabajadores de Sintel.
Yo creía que venía aquí, fruto de un gran acuerdo político como el que se produjo en Madrid, para garantizar que el Gobierno Valenciano continúe con su labor de apoyo a los trabajadores de Sintel.

Pero, no puedo empezar a hacer eso sin hacer alguna referencia que se ha hecho aquí sobre algún pasado debate.
No se puede acusar precisamente a un diputado del Grupo Parlamentario Popular.
.
.
que yo no pongo en duda el conocimiento y la capacidad de los señores diputados que me han precedido, pero que probablemente sea por sus anteriores responsabilidades quien más en contacto ha estado con el problema de Sintel en la Comunidad Valenciana.

Y lo que no se puede decir.
.
.
porque negociar no tiene por qué suponer llegar a un acuerdo.
Negociar supone plantear propuestas razonables.
Y lo que no se puede plantear en una comisión es una proposición no de ley donde se dice que el Gobierno Valenciano no hace nada, mientras los trabajadores de Sintel reconocen públicamente que la Comunidad Valenciana con su gobierno al frente ha sido la primera que ha apoyado a los trabajadores en sus reivindicaciones contra el comité de empresa contra Sintel.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* Eso no se puede negociar.
Eso no se puede negociar.

Pero, en cualquier caso, yo creo que hoy es un día importante para los trabajadores y las trabajadoras de Sintel.
Hoy, las mujeres de los empleados salen de su encierro.
Hoy las mujeres de los empleados dicen que se ha dado el primer paso para llegar a un acuerdo.
Hoy se ha abierto una mesa de negociación con el gobierno español a la cabeza para poner de acuerdo a todas las partes, y eso ha sido por algo que ustedes desprecian, como ese gran acuerdo político que se dio en Madrid, que ha refrendado el apoyo de todos los grupos políticos a los trabajadores y las trabajadoras de Sintel; se ha hecho por el esfuerzo de negociación importantísima, tanto del gobierno de la na-ción como del gobierno de la Comunidad Valenciana, pero sobre todo, señores y señoras de la oposición, se ha hecho por el importante esfuerzo y el importante sacrificio que los trabajadores de Sintel han estado haciendo estos me-ses.
Esfuerzo y sacrificio al cual yo quiero reconocer, y al cual el Gobierno Valenciano, el Grupo Parlamentario Popular y el gobierno de la nación, ha estado día a día a su lado.

Y lo que no se puede decir.
.
.
*(remors)* lo que no se puede decir es tener.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
la hipocresía política que algún grupo parlamentario está teniendo aquí.
Porque claro, ahora dice: no, que solucione el problema el gobierno.
Pero parece ser que aquí hay un cierto lapsus o amnesia histórica, amnesia.
.
.
*(Remors, protestes)* Yo entiendo que les moleste.
Pero realmente, ¿ustedes saben quién autorizó la venta de Sintel en el año 1996?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

El gobierno socialista, después de perder las elecciones, autorizó al presidente de Telefónica, puesto por el gobierno socialista, por el señor Felipe González, autorizó al señor Cándido Velázquez, que su consejo de administración, *(remors)* que su consejo de administración autorizara la venta de Sintel.

Y ese consejo de administración no lo formaban profesionales independientes.
Lo formaban altos cargos interinos del Partido Socialista.
Lo formaban el director general de Presidencia del señor Felipe González.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
lo formaba el subsecretario de Economía y Hacienda.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor.
.
.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
lo formaba el director general de Tributos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa.
.
.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
lo formaba el jefe de gabinete.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
atenga's a la qüestió.
.
.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
del secretario de estado del señor Borrell.
Lo formaba el secretario de estado de Administraciones Públicas.
Lo formaba el secretario de estado de Industria.
Esos fueron *(so per interferència d'un mòbil)* los que vendieron Sintel, vendieron los puestos de trabajo y lo vendieron a bajo precio.
*(Remors i aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Costa.
Aténgase a la cuestión.
Estamos en explicación de voto, señor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Pues como iba diciendo y explicando el voto de mi grupo parlamentario, *(remors)* desde entonces, y lo dicen los trabajadores y trabajadoras de Sintel, se hizo una venta a bajo precio, se vendió a una empresa por 4.
900 millones que facturaba 48.
000, y que tenía filiales en Iberoamérica, en Argentina, en Chile, en Perú, en Ecuador.
Y se vendió a una empresa sin garantizar los puestos de trabajo.
No lo digo yo, ni el gobierno, lo dicen los trabajadores y trabajadoras de Sintel.

Porque de 4.
317 trabajadores con los que el gobierno socialista vendió ­en funciones­ Sintel a bajo precio, hoy hay 1.
800 trabajadores.
Tiene una deuda de 30.
000 millones de pesetas.
En el 97 ya se planteó un expediente de regulación de empleo, que la Dirección General de Trabajo rechazó, porque decía que la empresa había concedido beneficio, y que además los trabajadores estaban en disposición de negociar y de hacerlo con la empresa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa.
.
.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
para plantear las soluciones.
Y hecho la protección de los trabajadores.
Y el Gobierno Valenciano, de los tres expedientes de regulación, ha dicho a los tres que no.
Y el Gobierno Valenciano, como piensa que es importante la situación económica de los trabajadores de Sintel, ha conseguido llegar a un acuerdo para financiar préstamos personales para los trabajadores y trabajadoras de Sintel.
Y ese es el apoyo real, no el de boquilla, señores de la oposición.
Ese es el apoyo con hechos.

Y hoy hay un gran acuerdo, a pesar de las reticencias de sus grupos parlamentarios, que pone de manifiesto la voluntad que ha tenido este gobierno por apoyar económica y socialmente a los trabajadores de Sintel.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa, acabe.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Termino, señora presidenta.

.
.
.
y la voluntad del Grupo Parlamentario Popular porque estas Cortes marchen a la cabeza de esa reivindicación que solucione la grave problemática de los trabajadores de Sintel.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre suport al Pla Hidrològic Nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 23.
238, BOCV número 90)***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Passem a continuació al punt 3, presa en consideració de la Proposició no de llei sobre suport al Pla hidrològic nacional.
.
.
*(remors)* presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Per a la presentació, defensa i l'esmena de modificació 25.
947, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Intervinc per a defensar la proposició no de llei del Grup Parlamentari Popular, al que represente en este moment, relacionada amb anteriors acords d'esta Cambra respecte del Pla hidrològic nacional.
Però primer vull fer una prèvia, i dir que com resulta que la iniciativa es va presentar el 7 de febrer, i d'aleshores a ara han ocorregut fets importants.
Saben vostés que ja el Congrés dels Diputats ha aprovat el Pla hidrològic nacional, que ja el Projecte de llei del Pla hidrològic nacional ha entrat en el Senat, en data de 30 d'abril, que hi ha un termini per a presentar esmenes, també en el Senat, que ha sigut ampliat a petició de part i que finalitza el 21 de maig, i que va aprovar-se en el Senat en algun dels plens del mes de juny.
Clar, hi ha una realitat distinta.
I hem fet una esmena de modificació que no altera en absolut el contingut de la proposta de resolució que fem, únicament l'actualitza.

Per exemple, en el punt 2, on diu que "el govern deu d'iniciar ­diem en aquells moments­ gestions per a buscar el consens"; ara diem que "deu de prosseguir les seues gestions per augmentar el consens".
I en el punt 5, al final, quan diem que "s'agilite la tramitació del projecte"; que ja està en el Senat, hem dit, igualment volem que diga "i l'execució dels projectes d'infrastructures".
Perquè és molt important, perquè el Pla hidrològic nacional, saben les seues senyories que contempla una sèrie d'infrastructures importantíssimes, pròxima als quatre bilions de pessetes.

Bé, acceptem esta esmena que modifica esta qüestió.
I diem, que la proposta de resolució que hui plantegem a les seues senyories, perquè entenem que és necessari que la societat civil valenciana sàpia quina és l'opinió que els grups de la Cambra tenen respecte al projecte que el govern de l'Estat està portant endavant; i dic que és l'únic projecte possible, és l'únic projecte possible, perquè és el que goja de consens suficient per a portar-lo endavant.
I és el que es basa en una realitat, i és l'aportació que han fet els plans hidrològics de conca, de cada una de les conques, l'especificació dels dèficits hídrics, i els sobrants que hi ha en les zones excedentàries per a poder contemplar també eixos recursos, el transvasament de part d'eixos recursos.

I, el que deia abans, hi ha comunitats que tenen aigua, però que no tenen infrastructures per a aprofitar eixa aigua.
El Pla hidrològic nacional contempla una sèrie d'actuacions importantíssimes en matèria d'infrastructures, que també el pla va posar endavant.
Referint-nos a la nostra comunitat, que és la que més directament mos afecta, he de dir que és una inversió pròxima als 250.
000 milions de pessetes.
Mai s'ha fet una inversió semblant en un projecte d'estes característiques, no en la Comunitat Valenciana en estos moments, sinó en cap moment des que vam recuperar el nostre autogovern, i España afortunadament va retornar a la democràcia.

Bé, dit astò, creem que és necessari que els grups diguen clarament quina és la seua postura sobre eixe projecte.
Perquè unes voltes acudim a pronunciament, com va ser en setembre de l'any passat del Grup Parlamentari Socialista, ací en la Cambra, que conjuntament vam redactar i vam signar una resolució que vostés van aprovar, i que d'alguna forma venia a reforçar el projecte que el govern estava tramitant.

Clar, com després es van produir altres esdeveniments de declaracions d'alts càrrecs del Partit Socialista, dient que no estan per eixa tasca; després ha hagut una votació en el Congrés dels Diputats, en la que ha hagut diputats socialistes de Múrcia que s'han pronunciat clarament en favor del Pla hidrològic nacional del govern; diputats d'Almeria; inclús importants alts càrrecs públics socialistes d'esta comunitat al llarg dels últims anys, com és el senyor Císcar que no han votat en contra, i el dubte que té la societat civil valenciana en estos moments, és si vostés continuen mantenint-se en els acords anteriors.
Perquè jo he de dir que jo tinc aquí divuit, perdó, dinou acords, dinou acords tots en matèria de política d'aigua que s'han adoptat pel vot del Partit Socialista i del Partit Popular; dinou, des de la primera legislatura fins a eixa resolució que he mencionat, la 83/V, del 28 de setembre de l'any passat.

Clar, ¿han canviat d'opinió, es mantenen igual després del que ha ocorregut en el Congrés dels Diputats?
El PSPV continua dient el que deia abans d'eixe fet fins el 28 de setembre o no?
¿Compartixen el criteri dels qui han votat en contra del Pla hidrològic nacional, compartixen el criteri dels qui no han votat en contra?
No solament ha sigut el senyor Císcar, el senyor Zapatero tampoc ha votat en contra, ni don Felipe González Márquez tampoc, i alguns alts càrrecs molt significats, torne a dir, del Partit Socialista.

La resolució en eixa línia diu: "les Corts Valencianes insten al Consell a donar trasllat.
.
.
*(Inoïble per raons tècniques)* Y yo no puedo gritar más.
*(Remors)* Ah!
, gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Van a ver los servicios técnicos de la casa.
.
.
*(Pausa)* Puede continuar ya, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Deia que la resolució, el primer punt diu el següent: "Les Corts Valencianes insten al Consell a donar trasllat al govern d'España, a tots els governs autonòmics interessats en el Pla hidrològic nacional, i al Consell Nacional de l'Aigua, de la resolució 83/V, sobre recolzament al Pla hidrològic nacional, aprovat pel Ple de les Corts Valencianes en sessió del 28 de setembre del 2000, i en la que estes Corts manifestaven el seu suport al Pla hidrològic nacional, que ha de servir per a cobrir el dèficit hídric històric de la Comunitat Valenciana en el context d'una política integral de l'aigua".

Jo recorde a les seues senyories que aquell acord, signat pel Grup Parlamentari Socialista i Popular, i votat favorablement en l'abstenció d'Esquerra Unida deia: "Les Corts Valencianes manifesten el suport al Pla hidrològic nacional que ha de servir per obrir el dèficit hídric històric de la Comunitat Valenciana en el context d'una política integral de l'aigua.
Igualment les Corts Valencianes volem emfasitzar la necessitat de continuar impulsant polítiques d'aprofitament integral dels recursos i els usos sostenibles de l'aigua: urbans, industrials, agrícoles, turístics i ambientals.

Totes estes mesures es promouran en el major consens entre els grups polítics i els agents socials i econòmics valencians, de forma que s'assolisquen les previsions del Pla hidrològic nacional sobre una política que es fonamenta en un aprofitament rigorós dels recursos, moderant les demandes, amb les aportacions externes procedents de conques excedentàries concretament de l'Ebre.
Repetisc, concretament de l'Ebre.
Al mateix temps, les Corts Valencianes donen suport a les actuacions del Consell en col·laboració en el govern d'España per a l'increment de les actuacions de sanejament i depuració de l'aigua, posant en funcionament el més aviat el segon pla director de sanejament i depuració de la Comunitat Valenciana i continuant en la millora, racionalització i redistribució dels recursos interns.

Les Corts valencianes insten igualment al Consell a agilitar l'execució dels importants projectes per a la modernització en la Séquia Reial del Xúquer previstes en el protocol d'actuacions firmat per la Generalitat i el Ministeri de Medi Ambient el 16 de gener de 1997".

Eixe és el primer punt de la resolució d'ara, el que acabe de traslladar.
El segon diu: "Les Corts Valencianes, fent causa de la resolució 83/V, insten el Consell a prosseguir quantes actuacions siguen necessàries en el fi d'aconseguir el major consens entre els grups polítics i els agents socials i econòmics valencians per a promoure les mesures que es contenen en la present resolució, de forma que s'alcancen les previsions del Pla hidrològic nacional sobre una política que es fonamente en un aprofitament rigorós dels recursos moderant les demandes en les aportacions externes procedents de conques excedentàries concretament de l'Ebre".
Van firmar els socialistes i van votar a favor.

Bo, este punt, com saben les seues senyories, està aconseguit ja que hi ha un grau de consens important.
Volguérem que n'hi haguera més i per això mateix plantegem la qüestió novament, a vore si podem ampliar eixe grau de consens.
Hi ha consens suficient per a portar endavant el projecte de llei del Pla hidrològica nacional.
Però el que volem és saber si vostés també estan disposats a incorporar-se a eixe consens, o si pel contrari van a continuar votant en contra del que són els interessos de la nostra comunitat i del que és el passat històric del PSPV ací en les Corts Valencianes, que reitere que en dinou ocasions han votat en favor conjuntament en el Grup Parlamentari Popular i el Grup Parlamentari Popular en vostés, perquè dotze d'elles es van acordar mentre que governava el Partit Socialista i sempre hem sigut solidaris en eixes qüestions del govern perquè entenem que estes polítiques d'estat almenys cal intentar buscar la unanimitat.

El tercer punt diu: "Aixina mateixa, en concordància en la resolució citada, les Corts Valencianes insten al Consell a continuar impulsant polítiques d'aprofitament integral dels recursos i usos sostenibles de l'aigua urbans, industrials, agrícoles, turístics i ambientals".
Mire, en este context des que es firmà el conveni de col·laboració el 16 de gener de 1976 entre el Ministeri de Medi Ambient i el president de la Generalitat, don Eduardo Zaplana, el mateix conveni ­que els he dit tantes voltes i que a vostés els molesta­ que el senyor Borrell no va voler firmar quan era el responsable del ministeri, eixe mateix es va firmar quan José María Aznar accedeix a la responsabilitat del govern d'Espanya.

Com a conseqüència d'això, per a complir eixos objectius s'han posat en marxa deu grans actuacions que jo voldria destacar.
Perquè l'objectiu d'eixe conveni era que tinguérem els deures fets per a poder demanar eixa solidaritat que demanàvem a les altres comunitats per a poder rebre aigua excedentària de l'Ebre.
I eixes actuacions tenien com a objectiu estalviar i reutilitzar els recursos hídrics, en definitiva, que es fera una política eficient de l'aigua.

Miren vostés, gràcies a eixe conveni, que tenia una quatificació econòmica de 70.
000 milions de pessetes, dels quals el 66% era a càrrec dels pressupostos de l'Estat i el 33 a càrrec dels pressupostos de la Generalitat, s'ha fet l'ampliació i millora del sistema de Pinedo, que l'objectiu és arribar a la depuració biològica completa, amb una inversió superior als 6.
000 milions de pessetes.
I l'estat del projecte és en execució en estos moments.

Altra actuació important ­són deu importants actuacions: conducció i reutilització de l'aigua de Pinedo-II.
Objectiu: conduir 61 hectòmetres cúbics a les sèquies de regs tradicionals de l'Horta de València, amb una inversió de 2.
000 milions de pessetes.
I la Conselleria d'Agricultura està executant les obres de les conduccions de forma paralel·la al llit nou del Túria.

L'altra actuació era ampliació de la depuradora de Castelló.
Objectiu: arribar a la total depuració biològica.
Inversió: 1.
300 milions de pessetes.
Estat: en execució.

Altra, abastiment de la Plana.
Objectiu: resoldre els problemes d'abastiment, contaminació d'aqüífers de nitrats.
Inversió: 2.
500 milions de pessetes.
Estat: primera fase pròxima a concedir-se l'obra.
Està ja en concurs, pròxima a adjudicar-se ­és l'expressió real.

Altra actuació: reutilització d'aigües depuradores de Monte Orgegia.
Objectiu: atendre les necessitats de l'Ala-cantí i fer una conducció també a Asp, que estan demanant part d'eixe cabdal des de fa molts anys.
Inversió: 3.
250 milions.
El projecte està en fase de licitació.

L'abastiment a la Ribera.
Objectiu: garantir l'abastiment d'aigua de qualitat, eliminant la contaminació dels nitrats.
Inversió: 6.
000 milions de pessetes.
Estat del projecte: declaració d'impacte ambiental favorable té ja.
Per tant, ja es pot licitar.

Interconnexió Xúquer-Vinalopó, conducció de 80 hectòmetres cúbics al Vinalopó, Alacantí i Marina Baixa per a acabar amb la sobreexplotació dels aqüífers i completar la garantia d'abastiment a les poblacions.
Inversió: 33.
000 milions de pessetes a càrrec dels pressupostos de l'Estat.
Situació del projecte: compta ja des de fa mesos amb la declaració d'impacte ambiental favorable i començaran les obres aproximadament.
.
.
anava a dir el pròxim mes, però no.
Abans que entrem en l'estiu començaran les obres d'este important projecte.

Modernització de la Sèquia Reial del Xúquer.
Objectiu: optimitzar, utilitzant recursos adaptats a noves tecnologies de reg, la transformació de regs tradicionals a goteig i estalviar 100 hectòmetres cúbics d'aigua.
Inversió: 8.
100 milions de pessetes a càrrec dels pressupostos de l'Estat.
En estos moments, el Ministeri de Medi Ambient ha començat l'execució del projecte.

Interconnexió Picassent-Manises.
Objectiu: garantir el subministrament a la ciutat de València i a l'àrea metropolitana.
Inversió: 2.
200 milions de pessetes a càrrec dels pressupostos de l'Estat.
En estos moments està redactant-se el projecte.

Abastiment a la Marina Baixa, atenció de les necessitats dels municipis d'esta comarca de la costa, amb una inversió de 1.
400 milions de pessetes i que es va acabar l'any passat.

El primer pla de sanejament que hem fet, ja saben les seues senyories que presenta un balanç enormement positiu, amb una inversió inicial que eren de 75.
000 milions de pessetes, es va incrementar un 23%, aplegant als 92.
000 milions de pessetes, per a millorar i ampliar la quantitat d'aigua depurada ­millorar-la per a què?
­ utilitzant el sistema terciari que permet aprofitar al cent per cent l'aigua depurada.
Això es pot demostrar per la quantitat de fangs que retirem en estos moments de les depuradores de la Comunitat Valenciana; fangs que serveixen per a convertir en adobs.
Miren, una xifra que demostra el grau de perfecció del sanejament d'eixes aigües és que en l'any 1993 s'apartaven 90.
000 tones de fangs i en l'any 2000 són 288.
000 tones.
Dic que era un pla de 1994, dels socialistes, que no tenia cobertura econòmica, però que el govern del president Zaplana en 1995 el va ampliar i el va dotar de pressupost econòmic, i el va incrementar posteriorment, atenent les necessitats, en un 23%.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, el temps.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Sí, senyora presidenta.
El temps eixe que no he pogut parlar, crec que no me l'ha ficat.
Sí, acabe.

Per tant, estem satisfets del resultat de l'execució d'eixe primer pla de sanejament.
Igualment, anunciem a les seues senyories que en estos moments està redactant-se el segon pla, del qual ja s'han fet actuacions a compte, com és la depuradora de Castelló, com és la depuradora de Monte Orgegia d'Alacant, l'ampliació i la conducció, i com són altres actuacions en Pinedo-II, que converteix la planta de Pinedo en la planta de depuració més important d'Europa.
Estem satisfets d'eixes actuacions que estem portant endavant.

Però, clar, això demostra que tenim els deures fets i que som acreedors de la solidaritat que demanem a altres comunitats.
I per això, demostrat que el riu Ebre, que té un cabdal mitjà de 18.
000 hectòmetres cúbics/any i que les necessitats del sistema són de 5.
500 hectòmetres cúbics, als qual cal afegir 3.
150 que necessita el problema mediambiental del delta.
.
.
a pesar d'això, i d'una reserva del 60% de les necessitats del sistema sobre 5.
500 hectòmetres cúbics, una ampliació de 3.
300, el 60%, que permet un creixement superior a la mitjana que ha crescut Espanya en els últims anys, queden encara al voltant de 6.
000 hectòmetres cúbics que van al mar.

El que demanem és que d'eixos 6.
000 hectòmetres cúbics, 1.
050 vinguen a atendre les necessitats de la província de Barcelona, per a abastiment de les poblacions, de la Comunitat Valenciana, sistema Xúquer i sistema Segura, i inclús arribe a la regió veïna de Múrcia i a la província d'Almeria en Andalusia, però sense restar-li els drets a ningú, respectant els drets de cada una de les comunitats.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, acabe.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyora presidenta.

I, per tant, senyories, volem que hui la Cambra es pronuncie sobre este tema i que sapíem.
.
.
ja sabem el que pensa el Grup d'Esquerra Unida, però jo no sé en estos moments si la societat civil valenciana.
.
.
què és el que pensa el Grup Socialista.
No sabem si continuen recolzant la resolució del 28 de setembre de l'any passat o, si per contra, han fet cas al senyor Iglesias, que defensa el que ell diu que són els interessos de la seua comunitat, però que, en qualsevol cas, aquí sí que són contraris als interessos dels valencians, si es deixen doblegar pel senyor Iglesias per mantindre el silló de govern en Aragó, o si van a ser conseqüents en la realitat i en la història d'estes Corts i del PSPV i recolzen la iniciativa de recolzament al govern.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Hi ha presentada una esmena del Grup Parlamentari Esquerra Unida, l'esmena número 25.
984.
Per a la seua presentació i defensa de l'esmena, té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Aigua de l'Ebre no sé si vorem, però rius de tinta, gràcies al Partit Popular, estem veent tots els dies un muntó.
Jo no sé si serà per la freqüència amb la qual es diuen tot este tipus de discursos ací, que avui, excepció feta del vicepresident segon, no mos acompanya cap membre del Consell, ni tan sols els més interessats en principi en el tema del pla hidrològic.
Ni està el conseller d'Obres Públiques, ni està el conseller de Medi Ambient.
Igual estan fent algun article de premsa, que últimament pareix que és al que més es dediquen, però pareix que el tema no els va.
Jo és que crec que o ja no es creuen el missatge o és que estan cansats, perquè, clar, evidentment, tot cansa, i jo crec que s'està donant eixe situació d'alguna manera entre vostés mateixos.

Lamentablement cal dir que el que hauria d'haver sigut un tema emblemàtic, d'eixos que es diu de consens, d'eixos que es diu d'Estat, un tema d'Estat, l'ha transformat el Partit Popular en un tema de partit, en un tema de confrontació, en un tema de divisió.
On s'hauria d'haver buscat el major consens possible per a intentar buscar una eixida favorable, el més favorable possible, a una problemàtica que tots tenim, s'han posat els mitjans possibles perquè això no fóra aixina.
Ha sigut més important buscar el no, crear la divisió.
Certament, no és molt difícil en determinat partit, per tota una sèrie d'històries que hi ha, però no em pareix que eixe haja de ser l'objectiu principal, en este cas, del partit que té la responsabilitat de governar tant en la Comunitat Valenciana com en la resta del país.
I molt menys quan tenim la història molt a prop.

O siga, en l'any 1993, el senyor Borrell presentà ja un projecte de pla hidrològic nacional.
I el presentà, a banda que era un mal projecte i que nosaltres el vam combatre, el va presentar amb un defecte molt important, que era que no disposava de cap consens en eixe tema.
I ja el Partit Popular, juntament també amb altres forces, es va encarregar, però a més especialment el Partit Popular amb una virulència impressionant i amb una demagògia impressionant, de criticar aquell pla hidrològic.
I el que pareix mentida és que tenint en compte eixa experiència que està ahí, que fa quatre dies pràcticament, que no solament repetisca el mateix, sinó que a més augmente el problema.

I jo crec que tots som conscients que el tema de l'aigua és un tema molt delicat.
Sempre s'ha dit que una de les coses que més crema en esta societat és l'aigua, encara que puga paréixer un contrasentit.
Probablement, per això a més, a pesar que la llei d'aigües és de l'any 1985 i que obliga a la presentació d'un pla hidrològic, eixe pla hidrològic encara no està aprovat en estos moments.
I tot això té molt a vore amb les tensions i amb les diferències de criteri que planteja.

Però, clar, això és una cosa i una altra és pegar-li la volta completament als arguments.
O siga, demanem una certa coherència.
Abans el representant del Partit Popular demanava també una certa coherència.
Bé, mosatros també.
És que mosatros tenim ací reculls de premsa del senyor Aznar, que estava en l'oposició, en el qual es deien coses com, per exemple, que ell mai aprovaria un transvasament de l'Ebre a aquestes zones; que Espanya tenia una part humida i un part seca i que això, que ho havia fet la natura, s'havia de respectar.
I hi ha declaracions d'ell, de Loyola de Palacio i d'una llista impressionant de coses que estan ahí.
Que estan escrites.
Mosatros no les hem inventat, estan escrites.
Quan han mentit estos senyors?
Perquè està clar que en algun moment han mentit.
O estan mentint ara o van mentir llavors, però estan dient justetament el contrari.
Com es pot demanar una cosa que té absoluta lògica?
I és que abans d'aprovar-se un pla hidrològic nacional, deu estar aprovat un pla nacional de regadius.
Això em pareix una cosa absolutament lògica, absolutament racional.
I això ho demanàvem mosatros i ho demanava el Partit Popular quan estava en l'oposició.
Ara el Partit Popular està manant i va a aprovar un pla hidrològic nacional sense tindre aprovat el pla nacional de regadius.
O siga, hi haurà major contradicció en eixe tema?
Això requereix una explicació, si és que la té, perquè, clar, és que probablement no la tinga, o probablement no interesse que la tinga.

Després, nosaltres tenim clara la necessitat d'un pla hidrològic nacional.
Ho hem defensat sempre, sempre.
Pensem que en el tema de l'aigua fa falta un instrument, a més a banda de ser legal, que regule, planifique i coordine una problemàtica molt greu que tenim al nostre país.
Però el que ha presentat el Partit Popular no és un pla hidrològic nacional, té eixe nom, però, en tot cas, com també diu molta gent, igual és un pla hidràulic més que hidrològic i, en tot cas, és absolutament il·lògic, perquè les seues propostes no disposen d'eixe consens, d'eixes possibilitats de dur endavant.

És el producte, certament, d'una majoria absoluta, perquè també cal dir que el Partit Popular presenta el tema quan té majoria absoluta.
També es busquen, digam, les facilitats, però està exercint eixa majoria absoluta des de la prepotència.
És fals que s'haja buscat el consens.
Mai s'ha buscat el consens.
S'ha pillat al Grup de Coalició Canària, que és.
.
.
bé, els tenen sempre amb ells per raons que no vénen al cas citar ací; després, Convergència i Unió, que tenint en compte també la situació tan delicada que té Jordi Pujol en el parlament català, inclús l'han fet canviar el vot del que va votar en Barcelona perquè recolze astò, a base també d'un increment importantíssim quant a determinades inversions que s'han de fer allí.

Però el resultat, el vertader resultat d'aquest debat, ha sigut que d'una manera innecessària s'ha dividit Espanya.
O siga, s'ha creat una divisió molt forta.
I no estem parlant entre esquerres i dretes, perquè si ens posem a donar exemples, de gent de dretes també o gent molt lligada al Partit Popular en determinats llocs, ho està passant molt mal.
O siga, en Tortosa, per exemple, dimitint.
.
.
o siga, una situació de crisi molt forta.
Per tant, no és qüestió que afecte solament aixina, sinó que ha creat eixa divisió i ja vorem com acaba eixe tema.

I és perquè s'ha començant la casa per la teulada, s'ha començat pel tema còmode, el tema dels transvasaments.
I això jo crec que és desconèixer quina és la realitat.
A més, és que no es vol conèixer quina és eixa realitat.
I els temes de l'aigua probablement siga un dels majors exemples, en els quals els números sempre estan manipulats, sempre estan manipulats.
O siga, els números, depén de qui es faça, els fa sempre a la seua conveniència.
Els plans hidrològics de conca que es van aprovar, ara s'ha demostrat.
.
.
el mateix govern ha hagut de demostrar que els números estaven absolutament unflats, unflats.
I no solament això, sinó que el propi Consell del País Valencià d'alguna manera ha de reconéixer que també estaven unflats, perquè ha hagut responsables del Govern Valencià que s'han unflat la boca de dir que ací fan falta, per concretar xifres, 900 hectòmetres cúbics.
Però, imprescindibles, que, si no, ens afonàvem.
En canvi, quan el seu govern veu que això és exagerat i dóna pràcticament la meitat, bo, val, sí, d'acord.
.
.
Què està passant ací?
Què està passant ací?
O siga, què és, una carrera a vore qui demana más per a vore què és el que passa?
Això ens pareix absolutament amb molta falta de seriositat, amb molta falta de rigor.

I és que nosaltres, a més, pensem que abans de continuar augmentat l'oferta de l'aigua cal saber què està passant amb la demanda, què està passant amb la utilització correcta dels recursos que tenim.
Si estem o no fent els deures.
Això que és diu que crec que és molt important.
I jo crec que no estem fent els deures.
Ací se'ns ha dit per cinc-centes i escaig vegades ja el tema famós de l'acord del Ministeri de Medi Ambient de l'any 1997.
El mateix intervinent que ha hagut abans ha hagut de reconéixer que gran part d'eixes qüestions que estan ahí, que eren absolutament imprescindibles, segons es deia en aquells moments, doncs, moltes d'elles estan encara en bolquers, estan començant, i, altres, ni tan sols això, i eren qüestions absolutament necessàries.

Eixa xifra multimilionària d'inversions se'ns ha dit ací, jo no sé les voltes que se'ns ha dit, i les que queden de dir-nos-ho, perquè això és un tema que cada dos per tres s'utilitza.

En els temes de depuració i reutilització es diu que som una comunitat líder.
Com estaran les altres!
Perquè mosatros ­i som dades del propi Ministeri de Medi Ambient­ estem molt lluny de reutilitzar totes les nostres aigües, estem molt lluny de depurar totes les nostres aigües, fins i tot quasi podríem dir que estem tirant al mar aigües depurades ja, depurades, la qual cosa encara té més delicte pel cost econòmic que això duu afegit, perquè estan tan mal depurades que no les vol ningú i cal tirar-les al mar, fins i tot pagar emissaris submarins.
I això està passant així.
Què està passant amb el tema dels nous regadius, la roturació de terrenys forestals, etcètera, etcètera.
I hi ha dades del propi ministeri que donen por, donen por.
Ahí està el Pla Nacional de Regadius que planteja que el *(inintel·ligible)* no es vol aprovar i que ­diguem­ és conega que en l'horitzó de l'any 2008, que hi ha unes propostes de 250.
000 hectàrees noves de regadius.
Són moltes hectàrees.

Però, també diu este document que quan això estiga aprovat encara probablement calga aprovar altres 320.
500 hectàrees.
Que això és una barbaritat.
Però és que, si no és prou barbaritat, si sumem ara aquelles noves hectàrees de regadiu que els diferents plans hidrològics de conca plantegen, ens n'anem a més de 1.
300.
000 hectàrees.
O siga, és una cosa increïble el que està passant amb eixos temes.

Després, fa falta també una nova política d'ordenació del territori.
Eixa llei famosa que sempre està pendent d'arribar ací, però també que es complisca, perquè el que tenim ara mateix és justetament el contrari.
En les zones que més falta d'aigua tenim són les zones en les quals més s'està edificant.
L'altre dia assistíem el tema que en Dénia, ciutat que és tradicional que s'haja de beure amb cubes d'aigua, una cosa tercermundista, s'aprova per part de l'ajuntament, i la conselleria pareix que ho veu bé, una requalificació de terreny de més de 4 milions de metres quadrats, duplicar la població.
I què passa?
No passa res, absolutament res.
En la província d'Alacant, una província que té dèficits greus d'aigua, doncs, és la província que més sol·licituds de camps de golf té a tota Espanya i segurament en part d'Europa.
O siga, eixe tipus de creixement no pot continuar perquè és simplement una barbaritat: tot el que hi ha al voltant de Terra Mítica, les Marines, etcètera, etcètera.
Això no pot ser.

I simultàniament en eixa situació s'estan perdent ­i són dades de l'Institut Nacional d'Estadística­ 5.
000 hectòmetres cúbics/any per pèrdues en les xarxes.
Això els suposa un percentatge del 20%.
A Alemanya, per exemple, és el 5%.
I cal fer esforços de millorar eixe tipus de qüestions abans que plantejar-se nous transvasaments d'aigua, que si es fan malament, i este crec que va a fer-se molt malament si és que realment se'n duu endavant, el problema pot ser que no es resolga, sinó que, a més a més, l'augmente.

És un projecte, a més, molt costós, que econòmicament és una cosa increïble, al voltant dels 4 bilions de pessetes.
I, a més, és ambientalment agressiu.
És desvertebrador del nostre país.
I, a més, és d'impossible compliment perquè li falta consens, li falta recolzament polític i social.
I parteix a més d'un error greu, i és considerar que l'Ebre és un riu inesgotable, que li sobra aigua a punta pala.
Ningun científic, ningun catedràtic del tema planteja el tema en eixos termes.
L'Ebre està baixant el seu capdal any rere any d'una manera molt greu.
Ahí està el delta de l'Ebre per a demostrar-ho.
El delta de l'Ebre no és que vaja a córrer perill amb este pla hidrològic, és que segurament morirà amb este pla hidrològic.
El delta de l'Ebre ja està corrent per ahí tots els anys, perquè està en un procés de regressió i d'intrusió de l'aigua del mar en el propi riu.
I això és una cosa evident.
I si vostés consultaren o llegiren simplement els informes que la gent que representa el sector científic en el Consell Nacional de l'Aigua, hi ha més.

Perquè, cal dir que en eixos informes la comunitat científica, ja no parlem dels partits d'oposició o del moviment ecologista, parlem ja de la comunitat científica a la qual se li ha demanat informe i en una gran majoria, i fonamentalment tots els que estan en el Consell Nacional de l'Aigua, s'han oposat a este pla perquè consideren que és un pla agressiu i és un pla que pot carregar-se no solament el riu Ebre sinó moltes més coses.
Plantejament de cent envasaments, cent pantans més en un país que ja som el que més pantans tenim a tot Europa.

Això són motius de preocupació i motiu de pensar què hi ha de veritat darrere d'este pla hidrològic.
Possiblement, una cosa que és evident és que és un gran negoci, un gran negoci constructiu, si tenim en compte a més que hi ha gent aquí que està barrejada, que té interessos públics i privats, que ha format part d'empreses privades que probablement siguen les que vagen a dur endavant les obres, que han estat o van a estar, o siga, hi ha una mezcolanza que ha estat denunciada a la premsa i no es pot dir que no perquè és una realitat.
És un pla hidrològic que va en contra de la directiva marc europea sobre l'aigua.

Després, hi ha un argument que sí que interessa ressaltar perquè és un argument que tristament s'utilitza, s'utilitza com a coartada i jo crec que és un argument absolutament fals i és un argument que cal denunciar.
S'està utilitzant a l'agricultura com la coartada perfecta per a aquest pla hidrològic.
I això cal dir que és fals.
Este pla hidrològic no té com a destí donar una solució al tema de la problemàtica agrícola.
La problemàtica agrícola que existeix necessita d'altre tipus de qüestions: per exemple necessita, fonamentalment, que no es continuen ampliant els nous regadius.
Eixe és un tema fonamental.
I els nous regadius s'estan augmentat d'una manera descarada; els legals, i, fonamentalment, els il·legals.
I això és un tema en el que pareix que no es vol controlar, no es vol fer absolutament res per part del govern.

Eixe sí que és un tema que per a l'agricultura és molt important perquè cada volta augmenta la superfície plantada, augmenta la competència, baixen els preus i l'agricultura, per tant, s'afona.
Que les aigües depurades ho siguen totes, totes, i, a més, de veritat, i amb bones condicions que es puguen reutilitzar, no que si es reutilitzen s'acaba salinitzant la terra, que això és el motiu fonamental que gran part d'eixes aigües depurades no es puguen reutilitzar perquè és pitjor el remei que la pròpia malaltia.
Que es continue, però de veritat i amb més esforços en el tema de la modernització de sistemes de reg.

I el que és evident és que l'agricultura, la gran part de l'agricultura, no pot pagar eixos preus de luxe en els quals ix el metre cúbic de l'aigua transvasada, que com a terme mig i d'una manera provisional ­i això és el que diu la documentació del propi pla hidrològic­ estarà a 52 pesse-tes/metre cúbic, la qual cosa és una quantitat caríssima que el propi document reconeix que la major part de l'agricultura valenciana no podrà pagar, una part xicoteta i molt localitzada, sí, perquè en estos moments s'està pagant ja a més preu, però que la majoria de l'agricultura valenciana no pot pagar perquè simplement és insostenible eixe preu.
Cal tenir en compte que les directives europees hui en dia obliguen que el cost efectiu es repercutisca en l'usuari.
O siga que ja no val allò de la subvenció!
I això cal dir-ho a la gent.
Si vol aigua, l'haurà de pagar.
Evidentment, no podran pagar-la la gran part de l'agricultura.
Qui podrà pagar eixe preu i al doble?
El sector turístic.
Eixe és el sector que de veritat va a utilitzar esta aigua a eixe preu o al preu que siga perquè li serà rendible.

Per tant, cal dir clarament que aquest és un pla hidràulic més que hidrològic, que té com a objectiu donar servici a tota una aposta que s'ha fet per part del partit governant de creixement indiscriminat, fonamentalment en la costa i molt concentrada en determinades comarques, amb una coartada perfecta que és el tema de l'agricultura, però que eixe és un missatge fals.
Nosaltres, a més, creem que este pla hidrològic no anirà molt lluny perquè li falta consens, li falta participació.
Probablement, tot astò jo crec que en les pròximes eleccions, en canvis en les diferents cambres legislatives, s'introduiran les modificacions necessàries per a corregir el que va a ser ­jo crec­ un gran error històric.

Vostés han guanyat ja en el Congrés dels Diputats, guanyaran segur en el Senat les votacions, però, com deia aquell: "Venceréis pero no convenceréis".
Eixe és el gran problema que té astò, i vostés saben que no sempre tot el que s'aprova es put dur endavant, perquè l'oposició, no solament política sinó social, és molt gran.

Per això, Esquerra Unida ha presentat eixes esmenes de totalitat en el sentit de demanar que es concrete per fi tota eixa sèrie de qüestions que s'estan parlant-se ací.
.
.
Home!
, ara estem a punt de fer ja dos anys de diputats, ja quan entràrem ací ja sentíem parlar d'eixe segon pla de depuració i tal.
Encara continuem sentint parlar d'això.
Supose que algun dia ho presentaran, lògicament, però encara està sense presentar, el tema de la nova llei d'ordenació del territori, el conveni marc de l'any 1997 que està en gran part ­ja dic­ incomplit.
O siga, han de fer vostés molts dels deures que tenen compromesos des de fa anys.
Això és molt més prioritari que dur endavant un pla que jo crec que la intervenció que m'ha precedit ha sigut una confessió del pla també.
O siga, el que es pretén amb aquesta iniciativa parlamentària que té tant poqueta audiència a nivell de Consell no és tornar a dir, perquè jo crec que això ja seria quasi un empatxo, bé, tornar a enviar-li al govern de Madrid que estem a favor del Pla Hidrològic.
.
.
, deuen estar allí empatxats ahí de rebre comunicats per part de vostés en este sentit.

Jo crec que l'objectiu és el que s'ha dit, és interrogar al Partit Socialista, vore si es pot aprofundir en eixa ferida que, evidentment, tenen, perquè, bo, és un partit molt gran i que té diferents interessos territorials, este tipus de coses.
Eixe és l'objectiu fonamental.
Home!
, és un objectiu que políticament és legítim, però implicar ací a tota la Cambra, implicar a la societat valenciana en un debat com aquest, que hauria de ser un debat de consens, de buscar solucions, si és possible, però açò no és el que vostés han buscat, en cap moment han buscat això.
Acaben de demostrar de nou que és més important aprofundir en eixa ferida, intentar obrir ahí bretxa i fent tot el possible perquè voten que no, perquè si voten que si els arruïnen, perquè, clar, l'argument se li cau.
.
.
Eixe és el gran argument.

És trist, és trist això i és molt més trist que, en canvi, a l'hora de la tramitació, a l'hora de buscar eixe consens, el pla que vostés han presentat haja estat com va dir el ministre, el famós ministre Cañete, que no solament s'aprovaria per aquella cosa física, sinó que, a més, s'aprovaria com "un paseo militar, pero un paseo militar a paso ligero", que és com s'ha aprovat en el Congrés dels Diputats.
Han estimat quatre esmenes que pràcticament no modifiquen absolutament res, excepció feta d'aquelles que afavoreixen a Convergència i Unió, que ahí sí que ha hagut una aposta decidida perquè amb el que s'està jugant és amb diners públics, doncs, no té importància, aquells que demanàvem ics mils de milions de pessetes per a fer no sé què se li posen ahí damunt de la taula i que voten que sí encara que després tinguen problemes.

Però, no s'ha buscat el consens en el Congrés dels Diputats, que crec que és on s'hauria d'haver buscat eixe consens, inclús abans d'arribar a eixe Congrés dels Diputats, i ara el que vulga creure's que en el Senat es vol buscar un consens és que no sap on viu, o siga, és que no sap amb qui s'està jugant els quartos.
És que eixe mai ha sigut l'objectiu, i ara molt menys.
Tan satisfet que està el Partit Popular de tindre ja la majoria en el Congrés dels Diputats i tindre ja aprovat eixe pla hidrològic!
Si eixa era l'objectiu!
Que es faça o no es faça, ja vorem!
Jo espere que no es faça amb els termes que s'ha aprovat perquè crec que això no és ningun bé al nostre país.
Al contrari, crec que augmentarà els conflictes fer les coses malament quan es pretenien fer-les bé, que jo crec que ací ni tan sols es pretenia fer-les bé, i, en canvi, estan fent-se malament.

Tenim l'exemple del famós Tajo-Segura.
Una cosa que tenia un bon objectiu, al final, com acabà la cosa complicant el tema.
O siga, es va fer una obra absolutament desmesurada, absolutament faraònica, mai es va completar la segona fase, mai s'han transvasat ni tan sols el 50% de la capacitat de la primera fase ­i això són dades que estan ahí­ i en canvi el problema inicialment el va resoldre però al voltant d'eixa nova possibilitat d'oferta de l'aigua el problema va créixer de manera que ara hi ha mils i mils d'hectàrees dels nous regadius que no estaven abans de fer-se el transvase Tajo-Segura.

Això mateix és el que comença a passar en el transvasament del pla hidrològic.
Ja hi ha molta gent comprant terres i posant terres en regadiu d'aquella manera a l'espera que arribe el manà de l'aigua promesa pel Pla hidrològic.
I açò és una realitat.
Clar, ja em diran, perquè s'ha publicat també, que aleshores no passa res, que el dia que s'esgote el transvasament dels 1.
050 hectòmetres cúbics de l'Ebre, si pot ser se li continua xuplant fins que se seca.
.
.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

Senyor Oltra, vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

.
.
.
i si no sempre ens quedarà el Ródano ­que hi ha per ahí declaracions- i un poquet més enllà del Ródano sempre està el Danubio, el Volga, etcètera, etcètera.
.
.
I el Nilo perquè caldria creuar el Mediterrani.

Per tant, dic, lamentar que de nou s'utilitze un tema que hauria de ser un tema de Consell, un tema d'Estat, simplement per interessos merament partidistes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

El senyor Maluenda té la paraula pel Grup Popular.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt Excel·lent Senyor President.

Senyories.

Senyor Oltra.

Jo sé que eixe consens amb vostés és impossible.
El que no entenc és que vinga ací a fer eixa demagògia que ha fet ací a la trona, però ja ens té acostumats.
I dic que és impossible perquè d'eixes 19 resolucions que jo deia, que s'ha adoptat ací a la Cambra al llarg de cinc legislatures, vostés només ens han votat una.
Sap quina?
La primera.
Una que conjuntament va presentar el diputat del Partit Comunista, aleshores els seus antecessors ací a la Cambra, el senyor Martínez Lledó, el en glòria estiga senyor Ramón Berenguer del Grup Socialista, i este diputat que li parla respecte del transvasament de sobrants del Xúquer al Vinalopó.
Eixa és l'única que van votar a favor, que ara tampoc estan d'acord, que ara ja no estan tampoc d'acord.

Per tant, vosté no em parle de consens.
Si vostés no van ser capaços ni de votar favorablement el pacte de l'aigua de la Comunitat Valenciana.
El seu representant, senyor Zamora, es va absentar a la ponència, ni cas feren a les explicacions.
I no el van votar a favor quan es va traslladar al Ple, va ser un acord d'eixes 19 resolucions que he mencionat del Grup Socialista i del Grup Popular i Unió Valen-ciana, en les que estava també les votava a favor.

Per tant, què és consens per a vostés?
Consens per a vostés és acceptar el que els diguen?
Consens és aproximar a un text que hi ha important, que és un projecte de llei del govern, que té moltíssimes possibilitats per no pecar de prepotent li diria a vosté que totes, de portar-se endavant; consens és l'intentar millorar eixe document, eixe projecte de llei amb aportacions objectives i positives.
Consens no és acceptar el que vostés vulguen, això no és el consens.
El consens és l'aproximació de les distintes opinions, però sempre basant-nos en alguna cosa.
I eixa cosa és el projecte de llei del Pla hidrològic nacional.

I a estes alçades diu vosté: "què és el pretén el transvasament d'aigua de l'Ebre"?
Està claríssim.
Està claríssim que per eixa via acabarem amb el problema històric de l'Espanya humida i l'Espanya.
.
.
Sí, senyor Ribó, jo sé que a vosté eixa cosa no li preocupa, però a mi i al meu grup sí.
I afortunadament hi ha vots per a portar-lo endavant, afortunadament.
Diu el seu company, el senyor Oltra, diu: "l'aigua de l'Ebre no la vorem".
Clar, si haguera de dependre dels vots de vosté no la voríem.
Però afortunadament el poble valencià i el poble espanyol li ha donat vots suficients al Partit Popular en la nostra Comunitat i en el conjunt de l'Estat per a què eixe projecte vaja endavant i l'aigua vinga.

I no va deslligar-me de la qüestió, per molt que ho intente.
Mire, deia acabar amb l'Espanya seca, perquè l'aigua a Espanya, que a sovint es diu que és un bé escàs, no és veritat.
L'aigua a Espanya és un bé suficient, el que passa és que ha estat sempre molt mal repartit.
Aleshores, el Pla hidrològic nacional pretén també dotar a totes les comunitats de les infrastructures necessàries per a redistribuir els capdals, partint des del respecte als drets adquirits.
A ningú va a furtar-se-li l'aigua sinó dels sobrants que van al mar.
A pesar del que vosté diu ací no m'ha rebatut les meus xifres, els sobrants que van al mar li torne a reiterar que són 18.
000 hectòmetres cúbics anuals el capdal mitjà de l'Ebre, que el sistema necessita 5.
500 hectòmetres cúbics que estan garantits, que hi ha una garantia d'un 60% d'increment per a futurs creixements, el que permet un creixement superior al creixement d'Espanya en els últims anys, que hi ha una garantia de 3.
150 hectòmetres cúbics que necessita el Delta.
I, damunt d'això, després de tot això i respectar els drets des de Fontibre fins a Tortosa, després de respectar els drets des de Fontibre fins a Tortosa, del que va al mar, demanem els nostres drets.
Nosaltres formem part de la conca?
Doncs, que no vaja tant al mar, que vagen mil hectòmetres nets menys a l'any, 1.
050 hectòmetres en brut, per a atendre totes eixes necessitats.
Què vostés no van.
.
.
?
Clar que vostés no van a recolzar-lo, si ja dic que mai van a recolzar estes coses.

I deia, deia també, senyoria, que què anem nosaltres amb eixa aigua?
El primer de tot, el primer de tot, que ho diu el projecte de llei del Pla hidrològic nacional, mentre que a Aragó que el dota amb unes infrastructures pròximes al mig bilió de pessetes i li permet incrementar la superfície de regadiu als receptors, als comitès receptors, no ens permet augmentar la superfície de regadiu.
Per tant, l'objectiu d'eixa aigua en la nostra comunitat és garantir l'abastament a poblacions, mantindre els regadius actuals sense ampliar-los, l'equilibri mediambiental, i dotar d'eixes infrastructures a les que em referisc que van a permetre'ns fer un ús millor de l'aigua del que es feia abans, que és una política que ja està demostrant-se des de l'any 1995 en la que hem invertit des de 1995 fins avui més de 142.
000 milions de pessetes en polítiques de l'aigua en esta Comunitat.
I això ens permet que s'haja millorat la qualitat de sanejament de les aigües, això ens permet que estiguen transformant-se els regadius tradicionals en sistema de goteig; per això tenim 150.
000 hectàrees de regadiu localitzat, 150.
000 hectàrees, i esperem que al llarg dels dos o tres pròxims anys apleguem a les 250.
000 hectàrees de regadiu localitzat.
I això què és el que fa?
Que amb el mateix capdal que disposem puguem tindre un millor aprofitament, mitjançant una redistribució més adequada per a què tots tinguen oportunitat.

Mire, senyor Oltra, el que hi ha a la mar és peix, i el que hi ha a la canasta, peixera.
Per tant, no vinga vosté ací a disfressar, mitjançant unes esmenes, unes esmenes que diu -i ja ho ha dit vosté que són quatre punts que no modifiquen res- a disfressar el seu vot en contra a la iniciativa.
Perquè vosté ja es va abstindre, ja es va abstindre el 28 de setembre.
Però li he dit abans que d'eixes 19 resolucions, en les que sempre el Grup Socialista demanava que com eren temes d'estat que tots els grups foren solidaris i el Grup Popular donava exemple, per això ara té força per a demanar eixe mateix comportament, perquè és un tema d'estat el que ens ocupa, si vosté el que vol és desfigurar quin serà el seu vot.
.
.
Jo sé que este tema crea problemes en el seu partit, en el seu grup parlamentari.
No, no diga que no amb el cap, senyor Ribó, o hauré de llegir el *Diari de Sessions* de pressupostos quan la senyora Pérez va presentar una esmena, va votar favorablement una esmena recolzant el Pla hidrològic nacional i vaja problema que va crear en el seu grup.
Per tant, no diga que no, perquè sinó faltaria a la veritat.

I, mire, jo crec que el consens que s'està aconseguint és importantíssim.
Vosté diu que no té suficient consens?
Però vosté creu que està parlant ara de què cal calcular novament les necessitats?
¿Vosté no sap que s'han fet uns plans de conca que, atenent al que exigeix la Llei d'aigües de 1995, formen part d'eixe important document que és el projecte de llei del Pla hidrològic nacional, i en eixos plans de conca es contemplen les necessitats de totes les conques d'Espanya?
¿Vosté no sap que en la comissió nacional de l'aigua se va aprovar amb majoria importantíssima eixe document que va traslladar al govern per a portar-lo al Congrés com a Pla hidrològic nacional i que en el Congrés ja es va aprovar i que ara està en el Senat, com li he dit anteriorment, que va entrar el 30 d'abril, i que hi ha un termini fins el 21 per a presentar les esmenes i que s'aprovarà en els pròxims mesos?
Li pareix poc consens?

Però no solament és el vot del Partit Popular, és el vot d'altres forces polítiques responsables ­¿li pareix poc?
-, altres forces polítiques responsables que ha sigut conseqüents amb les necessitats dels seues pobles, com han sigut a Castilla-la Manxa quan la Comissió Nacional de l'Aigua també van votar a favor, com han sigut a Extremadura quan la Comissió Nacional de l'Aigua també van votar a favor, com han sigut a més agricultors i regants d'Aragó que també van votar a favor en la Comissió Nacional de l'Aigua.
Qui va votar en contra?
Els representants d'Aragó, per egoisme, no per solidaritat, tot el contrari, per egoisme, i algunes persones vinculades al que vostés representen políticament ­ho dic amb el màxim respecte- o el que altres representen el que diu en el món ecològic, que moltes voltes és el més contrari a l'ecologia el que estan defensant.
Per tant, no em vinga amb això, que no.

Però fixe's vosté allò descabellat de les esmenes, vosté mateixa ho ha dit, si no aporten res, si no modifiquen res.
Per què ha de fer-se primer que el Pla hidrològic nacional el Pla nacional de regadius?
Per què?
Diga-ho vosté, perquè el que Esquerra Unida vol és que no s'aprove el Pla hidrològic nacional, que es demore.
I com sap que no va a aconseguir que no s'aprove, almenys que es demore.
Això és el que vosté vol dir.
Mire, els drets de l'agricultura valenciana estan molt ben protegits i garantits, així com l'ús sostenible de l'aigua.
Per tant, podem seguir endavant sense que es generen perjudicis, sinó tot el contrari, que es generen beneficis.

Diu "que el Consell presente l'abans possible el segon Pla de sanejament".
Mire, li he parlat abans del primer Pla de sanejament i li he dit que estem elaborant el segon Pla de sanejament.
El segon Pla de sanejament ja hi ha tres obres, tres importants obres a compte d'eixe segon pla que estan en execució, pese a què encara no s'ha conclós el segon pla.
I el conseller d'Obres Públiques, el senyor José Ramón García Antón, ha anunciat per activa i per passiva ací a la trona i en comissió que el govern valencià està summament interessat en concloure l'abans possible eixe segon pla i presentar-lo.
Però que, no obstant, ja està el tema de l'ampliació de la depuradora de Castelló, el tema de Monte Orgègia i el trasllat de part d'eixes aigües a Asp i l'ampliació del sistema Pinedo-2 que converteix, he dit abans -i si no ho he dit ho dic ara-, eixe sistema en el sistema de depuració més important d'Europa.
Tot allò són actuacions a compte del segon pla.

I vosté s'ha referit també a l'execució dels projectes del conveni de 16 de gener de 1997, eixe que he dit abans que el senyor Borrell no va voler firmar.
Bo, ahí s'han fet actuacions importantíssimes, com és la modernització del sistema de regadius, com és el tema de la sèquia de Montcada, com és la sèquia Real.
I gràcies a això permet estalviar 105 hectòmetres cúbics d'aigua dels quals 80 hectòmetres cúbics/any aniran al Vinalopó, a l'Alacantí i a la Marina.
Eixa resolució que en 1984 sí que va votar favorablement els seus anteriors representants ací a la trona.
En compliment d'allò, el govern Popular ho va posar en pràctica, i gràcies al conveni firmat amb l'aleshores ministra de Medi Ambient, la senyora Isabel Tocino, i el president de la Generalitat el senyor Eduardo Zaplana.

I això és la pura realitat, això és el que s'entén.
I com hem fet això hem complit amb tot el que Llibre Blanc de l'Aigua deia.
El Llibre Blanc de l'Aigua deia que cal aprofitar al màxim els recursos i nosaltres estem sent model d'utilització dels recursos propis en tota Espanya.
La Comunitat Valenciana és punt de referència fins i tot en comunitats on governa el Partit Socialista.
Eixa és la realitat, eixa és la realitat, senyories.

Per tant, jo crec que si foren conseqüents amb les necessitats que té el poble valencià.
.
.
Diu "és que és per a generar riquesa".
Clar que sí, és per a generar riquesa, és per a generar riquesa.
L'aigua genera riquesa i la riquesa genera llocs de treball.
És que vostés estan en contra de què hi hagen llocs de treball i es creen llocs de treball i que es mantinguen llocs de treball?
Per això fa falta generar riquesa.
I l'aigua és el motor més important que pot tindre el desenrotllament polític i social d'esta Comunitat.
Per tant, si estem d'acord no ho entenc.
O és que diuen una cosa quan parlem de Sintel i en diuen altra distinta quan parlem de la realitat socioeconòmica de la Comunitat Valenciana?

Mire, diu que demanàvem 900 hectòmetres cúbics i ara ens conformem amb la meitat.
No.
Mire, d'eixos 1.
050 hectòmetres cúbics -jo no vull abrumar-li amb xifres però vosté pot comprovar-lo- el sistema Xúquer i el sistema Segura vénen aproximadament 700 hectòmetres cúbics.
Això és un trasvase de mínims, això és un transvase de mínims.
Però amb eixa política de continuar amb l'aprofitament integral dels recursos propis, de la transformació de sistemes de reg localitzat, acabar amb els sistemes tradicionals de regar a mà i totes eixes coses i fer el sistema del goteig, això ens permet disposar més lliurement de la redistribució dels recursos interns, perquè tindrem menys consum.
I no anem a tindre dèficits.
Però en qualsevol cas, torne a reiterar-li que el Pla hidrològic nacional parla de transvase de mínims.

Mire, jo he sentit al llarg d'estes legislatures a moltes senyories omplir-se'ls la boca ací a la Cambra de parlar del canal Xert-Calig.
Clar que sí, el canal Xert-Calig.
.
.
Mire, ara el canal Xert-Calig serà una realitat, però no serà una obra abandonada, serà una conducció d'aigua que aplegue a la Comunitat Valenciana, que atenga les necessitats de tota la conca del Xúquer, de tota la conca del Segura i d'alguna forma les altres conques de la nostra comunitat, que no estiguen tan pròximes a elles, van a beneficiar-se, perquè disposarem de més i majors recursos propis per a redistribuir.

I vosté em deia allò del Ródano.
Clar que no renunciem al Ródano.
*Ojalá* aplegue l'aigua del Ródano a Catalunya, *ojalá.* Mire, si l'aigua del Ródano aplega a Catalunya més sobrant haurà per a redistribuir en l'Ebre, o no?
Per tant ens beneficiarem nosaltres.
Perquè nosaltres som part de la conca de l'Ebre, no sé si vosté s'ha donat compte.
Som part de la conca de l'Ebre, o siga que, ho dic amb el màxim respecte, una dona si està embarassada, està embarassada, no està un poquet embarassada, i ho dic amb el màxim respecte a les dones.
.
.
O siga, que som part de la conca de l'Ebre, i com som part de la conca de l'Ebre, tenim dret a reclamar els nostres drets, i tenim dret a reclamar els nostres drets que fins ara ningú havia reclamat, doncs, el president Zaplana, clarament compromés amb la societat civil valenciana, i amb les necessitats històriques d'esta comunitat ha impulsat que en el Pla hidrològic nacional es contemple eixe transvasament d'aigües al qual estem referint-nos, i que respecte els drets de tots, que no li furta l'aigua a ningú, que l'aigua no és dels aragonesos, ni tampoc és del catalans, ni tampoc és dels bascos, ni dels navarresos, ni dels càntabres, ni dels riojans: és dels càntabres, dels riojans, dels bascos, dels navarresos, dels aragonesos, dels catalans i dels valencians.

Per tant, senyoria, jo crec que està més que justificat el plantejament, jo comprenc la seua senyoria i el seu grup, si no van ser capaços de votar favorablement el pacte valencià de l'aigua, el pacte de les Corts Valencianes de l'aigua, com van a dir ara.
.
.
?
I hauran de tirar balons fora.

Jo, amb eixe consens que demane al Partit Socialista, s'haurà adonat que sempre he insistit en això, perquè sé que vostés ho tenen molt difícil, puix ja sé que vostés representen altes qüestions o estan en contra de moltes coses, i va a ser molt difícil per a vostés reconsiderar-ho, però jo només demane, amb eixe consens, que tot aquell que estiga disposat a reforçar i a millorar eixe projecte que el Govern està tramitant en estos moments en el Senat, serà ben acollit des de les files del Partit Popular, perquè entenem que este és un tema d'Estat, que este és un tema en què totes les forces polítiques que representem la societat civil valenciana, hauríem de dir ací "tots a una, com Fuenteovejuna", perquè el Govern Valencià se senta més fort en tot moment a l'hora de negociar estes qüestions amb el Govern d'Espanya, ja que en definitiva, astò genera riquea, sí, sí, vosté ho ha dit abans, genera riquea, però riquea que beneficia a tota la societat civil valenciana en general, genera riquea que crea llocs de treball, que manté els llocs existents i que incrementa, pot incrementar considerablement en el futur, l'oferta laboral que tenim, perquè és el millor motor per a desenrotllar econòmica i socialment esta comunitat.

I jo crec que és predicar en desert, és un sermó perdut, sí, però no perd la il·lusió, no perd la il·lusió, me donarien una agradabilíssima sorpresa, reconec que seria una sorpresa que vostés, almenys, no voten en contra dels interessos dels valencians, perquè, que no li càpia el menor dubte que el que aquí, este diputat, en nom i representació del seu grup parlamentari, el que està defensant és els interessos dels valencians, de tots els valencians, des de Vinaròs fins a Pilar de la Horadada, i des de Dénia fins a Ademús.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Oltra té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, podríem començar dient allò de "dime de qué presumes y te diré de qué careces".
O siga, vindria, jo crec, "como anillo al dedo", en el que estem comentant ací.

Mire, la demagògia la fa la gent que diu una cosa i fa la contrària.
Jo crec que vosté mateix ha hagut de reconéixer, perquè és evident, que nosaltres, a pesar del cost polític, perquè indubtablement això té un cost polític, i a voltes s'ha de ser més valent que el Guerra per a plantejar este tipus de qüestions en determinades zones, nosaltres mantenim una posició, des de fa molt de temps, excepció feta d'alguna qüestioneta puntual, que si entrem en qüestions puntuals podem entrar aixina, però, anem, que exepció feta i això tenim una línia històrica, de molts anys i jo crec que d'una certa coherència, que m'agradaria que altres partits tingueren, perquè, clar, la demagògia és ­ja dic­ fer el contrari del que se diu.

Jo he citat abans coses que han dit persones molt importants del seu partit, no he volgut baixar ja al nivell valencià, perquè me referisc al nivell ja més alt, els José María Aznar, la Loyola de Palacio, etcètera, etcètera, etcètera.
Com hauríem de considerar eixa gent?
Perquè, clar, és que va dir per tot arreu que mai afavoririen transvasaments, que l'aigua de l'Ebre no vindria ací, tot això dit en Saragossa, clar.
O siga, com hauríem de qualificar estos senyors?
Això de demagogs quasi se queda curt, o siga, caldria posar-li alguna cosa un poc més forta, perquè jo crec que van enganyar l'opinió pública espanyola en aquell moment, o l'enganyaren aleshores o l'estan enganyant ara.
Alguna cosa està passant ahí.

Després, se diu: home, les esmenes nostres.
.
.
mosatros no necessitem disfressar-mos de res absolutament, són més clares que l'aigua clara, o siga, estem en contra d'este Pla hidrològic nacional, i ho diem per escrit, inclús diem que el que s'ha de fer és retirar el projecte que en estos moments està en tràmit en les Corts Generals, en el Senat, i això ho diem per escrit, que es retire i que s'òbriga un nou debat sobre la problemàtica del Pla hidrològic nacional.
I això *(inintel·ligible)* que ho diem, si no necessitem dis-fressar-mos, a la millor hi ha alguns que sí que necessiten disfressar-se i no precisament de moros i cristians per a dir determinades coses depén de la circumstància, si estan en el poder o estan en l'oposició.
Espai amb eixe tipus de coses, mosatros ho tenim claríssim, i crec que tenim dret a reivindicar tota una sèrie de qüestions que estem farts de sentir-les ací per part de gent de vostés com a promeses, això de la "*revolución pendiente*" que dia un que també estava per ahí, que mai arribava.

Doncs, a vosté pareix que els passa exactament igual, això del segon pla eixe famós director de sanejament i tal, però això, estarà algun dia o no estarà?
I no solament això, sinó del primer pla, què passa amb el primer pla, perquè qui estiga satisfet amb el primer pla, doncs, també fa falta moral, perquè el funcionament i l'actuació de gran part de les nostres instal·lacions és més que defectuosa, més que defectuosa, i això també necessitaríem parlar durant un poquet.

I n'hi ha qüestions que se parla amb una alegria, o siga, com si fóra delicte que els rius tiraren aigua al mar, pareix que això siga una delicte, o siga, tota la vida els rius han tirat l'aigua al mar, o és que el model ha de ser, per exemple, el Túria, o siga, que no, el Túria no tira aigua al mar, això és cert, inclús li entra, inclús li entra.
És eixe el model que propugna el Partit Popular?
Perquè s'està parlant amb una alegria que a l'Ebre li sobren mils i mils d'hectòmetres cúbics.
.
.
si basta pegar-se una volta pel riu Ebre a vore com està!
Basta preguntar-li a la gent del PP, del PP del delta a vore com està l'Ebre, com està ara i com recorden ells que estava.
I si no, basta vore fotografies de com estava el delta, hi ha llocs del delta de l'Ebre que abans se podia anar en cotxe, caminant, i hui en dia, si no agafes una barca, no pots anar, i això és històric, això està ahí, i no és de tant de temps, i n'hi ha una regressió molt accentuada del delta, sense que s'haja fet el transvasament.

O siga que, per tant, la qüestió és molt delicada.
No s'estan tenint en compte qüestions que la comunitat científica està advertint, que és el canvi climàtic, i això no és un invent nostres, això és una realitat que està ahí.
Eixe canvi climàtic, ho estem notant tots, i també ho està notant la natura, i n'hi ha estudis de gent molt prestigiosa, a nivell de catedràtics, que diuen que el riu Ebre, amb dades en la mà, ha perdut percentatges altíssims de cabal, però no és això el més greu, sinó que hi ha estudis que plantegen que dins de quaranta, cinquanta anys ­que això pot paréixer la tira, però que tot arriba, per sort, tot arriba­, doncs, l'Ebre probablement necessitarà aportacions externes per a poder mantindre els nivells que té actualment, i això no s'està tenint en compte, quan se parla per exemple tan alegrement del Xúquer-Vinalopó.

Els plantejaments nostres.
.
.
passa, clar, quan un no vol escoltar, doncs, mira, passa el que passa.
El plantejament nostre quan el debat del Xúquer-Vinalopó, quin era?
Compte, que el Xúquer no és el mateix Xúquer de fa uns anys.
I si s'ha de fer alguna cosa, s'ha de fer molt estudiat, i a més s'han d'aprofitar recursos, i recursos vol dir utilitzar les canalitzacions del Tajo-Segura, que estan ahí, i que se podrien utilitzar, que per una qüestió merament política, de partit ­si se vol­ no s'ha utilitzat eixa via.

Com se pot dir que per a què demanem ara un pla nacional de regadius?
Home, d'entrada, ho ha demanat José María Aznar, no sé si també li cridarà l'atenció a ell per haver-ho demanat.
A mi me va paréixer que era adequat allò, i és que crec que és adequat.

O siga, el que no pot ser és que ací continuen augmentant-se a un ritme absolutament incontrolat els regadius, i això, crec que és saber també llegir -bé, saber, no, hi ha gent que sap massa-, cal llegir el que diu la documentació: què diu el Pla hidrològic nacional sobre el tema dels nous regadius?
Que l'aigua transvasada no anirà a nous regadius.
Això és el que diu.
Però.
.
.
No, si tots sabem llegir.
Però qui pot negar en estos moments que part, una part molt substancial dels regadius actuals, que estan regant-se amb aigües de pèssima, de pèssima qualitat, no van a canviar, que estan esperant com a l'aigua de maig això, no van a canviar les actuals dotacions d'aigua d'eixa qualitat pèssima ­que, exemples, si volem en podem donar un muntó­ per la nova aigua que vindrà de l'Ebre.
A on anirà eixa aigua pèssima?
A eixos nous regadius.
Si astò no té truc.
El qui no vullga vore-ho.
.
.
si astò no té truc, senyor Maluenda, si astò està més clar que l'aigua clara.

O siga, està ahí, i a més si estan llaurant-se i s'estan posant en regadiu sense demanar permís a ningú, i això és evident, i n'hi ha des de denúncies del Seprona, que s'estampen contra la paret, a permisivitat per part de moltíssims ajuntaments.
Això està ahí.

Diu ahí: el tema dels plans hidrològics de conca.
És que jo ho he dit, si vol li ho torne a repetir: els números s'unflen, i s'unflen a cosa feta.
Però, si a més, quasi que té fins a certa lògica que s'unflen, perquè a l'hora de demanar, com demanar és gratis, posar la mà, dóna'm el més que pugues, i ací s'han unflat números, d'una manera absolutament descarada, tant de necessitats, de necessitats d'aigua, com de necessitats de posada en regadiu de noves terres.
Però si els ho acabe de llegir, jo estic utilitzant documentació oficial, tant del Llibre Blanc de l'Aigua com del Pla nacional de regadius.
No és una cosa que m'estiga inventant, si és un document que està sobre la taula.

El que passa és que no interessa que s'aprove, perquè, clar, si s'aprova això, és que de l'Ebre no arriba ni una gota al mar, amb tota la seguretat, perquè els recursos serien tan impressionants que hauríem de vindre ací, que l'Ebre l'assecaríem, segur que l'assecaríem.

Per tant, considerem imprescindible que se sàpia quina és la realitat del món agrari, entre altres coses, perquè vosté no me negarà que l'agricultura consumix el 80 % de l'aigua que se consumix en este país.
Per tant, no estem parlant d'una activitat que les possibilitats de marge siguen del 5 o el 6 %, estem parlant del 80 %, que és un percentatge altíssim.

Clar, si no tanquem el tema del creixement indiscriminat de nous regadius, i pareix que no van els tirs per ahí, doncs, qualsevol transvasament d'aigua que vinga es quedarà curt, es quedà curt el Tajo-Segura, això del Xúquer-Vinalopó pràcticament ja quasi no té importància, perquè, total, 80 hectòmetres cúbics, fixa't, ara serà el de l'Ebre, mil i tants, ho dic en el to que ho dic, ho siga que també s'han d'entendre això; o siga, el transvasament de l'Ebre es quedarà també en res qualsevol dia, perquè és que necessitaran mils i mils d'hectòmetres cúbics, perquè és que això.
.
.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor Oltra, por favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí, acabe de seguida.

O siga, això és una cosa que se posa en marxa i no s'acaba.

I després està el tema del creixement, el creixement incontrolat.
Jo crec que ahí és a on està verdaderament el moll de la qüestió: si vostés estan afavorint.
.
.
jo he posat exemples molt recents, en zones molt sensibles a on no n'hi ha aigua en estos moments.
No a on a la millor no hi haurà aigua, a on no n'hi aigua ningun any, la zona de les Marines, per exemple, que és una zona clàssica en eixe aspecte, i s'estan autoritzant mils i mils de noves vivendes, hui que el transvasament no està fet, i hui que estan sense aigua, i que ara està l'estiu ahí i tornarem a ser el ridícul d'Europa.
Però no s'haurà de dir, bé, fins aquí?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí, ja he acabat.

O siga, que per tant demanem un límit també a eixe tipus de creixement en eixes zones i que se torne a obrir un debat, que jo crec que s'ha començat i s'ha començat molt mal.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, Oltra.

Senyor Maluenda, té vosté la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent president, senyories.

Mire, senyor Oltra, no canviem el Maria Moliner, fer el contrari del que un diu no és demagògia, això és hipocresia.

La demagògia és desvirtuar la realitat en benefici propi, i jo li no he dit que vosté faça hipocresia, ni molt menys, i vosté sap que no està en el meu ànim molestar.
Dic que ha fet demagògia, perquè vosté desvirtua la realitat per a.
.
.
sí, recolzar uns plantejaments que està fent que sap que són absurds.

Fixe's el que acaba de dir: diu que els dirigents de l'Estat del Partit Popular s'oposen a eixe transvasament.
Sí, ho ha dit vosté: "ha nombrado al señor Aznar, a la señora de Palacio", doncs, fixe's vosté quin reconeixement acaba fent d'eixe poder valencià que tan a sovint ens neguen.
Quin reconeixement ha fet vosté, senyor Oltra, del poder valencià que tan a menut neguen.
Fixe's si tenim força els valencians en estos moments en el context d'Espanya, de tot l'Estat, que, si és veritat ­que jo no ho sé­ que el senyor Aznar i la senyora De Palacio va dir que no.
.
.
d'aigua de l'Ebre, fixe's si tenim força els valencians i reconeixement que, mire, li agraïsc el seu aclariment, fixe's, el poder valencià aconseguix que el Pla hidrològic nacional contemple el transvasament d'aigües de l'Ebre.

Me parla de quan el segon pla, que, bé, que sempre estem parlant.
.
.
sí, mire, el segon pla, jo no sé si vosté sap que ha d'entrar en aplicació a partir del 2002.
El segon pla de sanejament ha d'entrar en aplicació a partir del 2002, i que estem elaborant-lo, i que anem a acabar-lo tan prompte com siga possible.
I ja li he dit que tres grans actuacions, que tenen una inversió al voltant de 17 o 18.
000 milions de pessetes, estan desenrotllant-se.
Els 6.
000 milions de pessetes de l'ampliació del sistema Pinedo-II, crec que són al voltant de 2.
000 i *pico* milions de pessetes de la depuradora de Castelló, els 5.
500 milions de pessetes de la de Monte Orgegia.
I a més, la conducció, una intersecció que cal fer per a portar al Baix Vinalopó, concretament a Asp, part d'eixos sobrants.
Això és tot a compte del segon pla.
Aixina que fixe's vosté.
A pesar que el segon pla encara no està aprovat, ja estem executant-lo en part.
Aixina que estiga tranquil·la la seua senyoria i no sofrisca la seua senyoria per eixa qüestió, que està clarament resolta i garantida pel Govern Valencià.

I quant al pla, que ens sentim satisfets.
Clar que mos sentim satisfets quant al balanç que presenta el primer pla.
El primer pla ­ho he dit­ era un pla del govern socialista de 1994 que van deixar sense cobertura econòmica.
Van fer xicotetes actuacions puntuals en aquells ajuntaments on políticament els interessava.
És legítim, jo això ho respecte, no estic criticant-ho.
I quan el president Zaplana adquireix la responsabilitat de governar a tots els valencians i les valencianes, transforma eixe pla i l'amplia.
I el dota de partida pressupostària, que segon les memòries, feien falta 75 milions de pessetes, però sobre la marxa, quan veu que allò està molt mal planificat.
.
.
perquè l'aigua estava concebuda com un gasto, la depuració d'aigües per als qui governaven abans era un gasto, no era una inversió, era un gasto, perquè depuraven i l'aigua depuradora no era de qualitat, però a més es perdia pels barrancs i al final acabava en el mar.
Mire, el president Zaplana transforma totalment eixe primer pla, l'amplia, i situa les depuradores en llocs estratègics i millora la qualitat de les aigües depurades per a poder-les reutilitzar.
I llavors, el que era un gasto es convertia en una inversió, perquè això sí que era invertir, gastant en depuradores, però per a aprofitar l'aigua depurada.

I he dit abans la qualitat d'eixes aigües, que en 1993 s'apartaven de fang 90.
000 tones i en 2000 són 288.
000 tones.
I a més, com són fangs que se aparten pel sistema terciari, això permet que es puguen reutilitzar les aigües al cent per cent i que a més eixos fangs es puguen convertir en adobs.
Clar, que estem satisfets.
No hem d'estar satisfets, si la previsió inicial de 75.
000 milions de pessetes la incrementem en un 23% i invertim 95.
000 milions de pessetes?
Recórrega la seua senyoria el territori de la Comunitat Valenciana i comprovarà tot el que li estic dient.

I, en definitiva, he de dir-li, per acabar, que vosté sap que el govern no és que el que ha fet els plans de conca.
Jo no dubte que els plans de conca estiguen ben fets, perquè jo crec en la responsabilitat dels integrants de les conques hidrològiques, que són els que han fet els plans de conca, no els ha fet el govern.
Crec en la honestedat i en la professionalitat de les persones que formen part d'eixes conques, representants de la confederació, representants d'agricultors, representants d'ajuntaments, representats ecològics.
Jo no dubte en cap moment d'eixes persones i crec que el que han plasmat en cada u d'eixos documents és la realitat.
I en base a eixa realitat, s'ha elaborat el projecte de llei a què mos estem referint, que jo demane hui ací, una volta més, el recolzament.
O, almenys, en el cas de vosté, que sé que és demanar-li peres al llimoner ­i li ho dic amb respecte, però és demanar-li peres al llimoner en esta qüestió; en altres apleguem a acords puntuals, però en esta qüestió seria demanar peres al llimoner­, almenys, en atenció a les necessitats, als interessos de tos els valencians i valencianes sense excepció, que almenys no voten en contra.

Res mes i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyor Peris, té vosté la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

En nom del grup Parlamentari Socialista­Progressistes, farem la defensa conjunta de les cinc esmenes que hem presentat a la proposició no de llei del Partit Popular.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris, per la seua amabilitat.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Cinc esmenes que contenen la filosofia i les propostes concretes que ens feren acordar, consensuar, la solució als problemes hídrics de la Comunitat Valenciana, del País Valencià.

Perquè nosaltres estem convençuts, com diu Gil Olcina, un dels experts que han estat consultats pel Ministeri de Medi Ambient.
.
.
consultats, i a la major part d'ells no fer-los cas, consultats però per a no fer-los cas, que és habitual en el Partit Popular, consultar als experts per a solament que diguen el que ells volen que diguen, i no els fan cas quan diuen el contrari del que ells esperaven que digueren.

Efectivament, nosaltres, agarrant les paraules d'eixe expert nostre, valencià, de la universitat valenciana d'Alacant, Gil Olcina, que diu que el pla hidrològic nacional ha de ser un pla hidrològic i nacional en el sentit de la paraula nació de la Constitució, nacional del conjunt de l'Estat.
.
.
I per això nosaltres, en eixe esforç de consens, després que el Partit Popular va votar en contra de la nostra proposta de resolució, perquè ací va haver una proposta de resolució del Grup Socialista­Progressistes que va estar votada en contra després del debat de l'estat de la comunitat, férem un esforç de consens i aportàrem a la seua posició, a la seua resolució.
.
.
perquè vostés per la majoria que tenen forçaren que el consens fóra sobre la seua resolució, nosaltres aportàrem aquell dia tres idees fonamentals de la nostra proposta, del nostre model, del pla hidrològic nacional que farien els socialistes i progressistes valencians.

Eixes tres propostes no estaven en la seua resolució, i eren: l'ús sostenible de l'aigua, el concepte d'ús sostenible de l'aigua necessari, obligatòria avui per la directiva marc europea, que obliga a la política mediambiental de tots els països membres de la Unió Europea.
Aportàrem la paraula, el concepte del necessari consens.
El consens no estava en la proposta de resolució del Partit Popular.
Érem nosaltres els que diguérem que per a donar solució als problemes hídrics del País Valencià, de la nostra comunitat, calia anar al consens.
Eixa paraula no estava en la proposta de resolució que aportava el Partit Popular.
Som nosaltres els que diguérem que era necessari el consens i aportàrem una idea fonamental, estratègica, necessària, necessària per a resoldre el problema d'avui dels valencians, el dèficit hídric, però necessària per a garantir el futur de l'aigua, no de ara sinó el futur de l'aigua per a tota la Comunitat Valenciana, que és l'aprofitament rigorós dels recursos, una política hídrica de moderació de la demanda.
Eixos tres conceptes són l'aportació al consens, al necessari consens que fem els socialistes i els progressistes.
.
.
Eixos tres conceptes no estaven en la resolució del Partit Popular.

I nosaltres avui volem començar dient que agraïm l'oportunitat que ens ha donat la proposició del Partit Popular per tal d'explicar ací, on està la sobirania del poble valencià, quina és la nostra posició.
Perquè, efectivament, vostés el que estan intentant és una gran campanya mediàtica, com algunes paregudes que ja han orquestrat simplificant el problema, i l'únic que volen dir és que vostés són els que van a resoldre el problema hídric de la Comunitat Valenciana.
A vostés no els interessa el consens, a vostés no els interessa les propostes, a vostés els interessa fer, com sempre, l'oposició de l'oposició.
Eixa és la seua proposta.
I repeteixen en la problemàtica del Pla hidrològic nacional la campanya mediàtica que en 1994 orquestraren els incendis forestals.
És el mateix sistema, és el mateix sistema, quan en l'any 1995 es va demostrar que en la mateixa estructura van acabar els incendis forestals, però vostés havien aconseguit desgastar a un govern en un campanya mediàtica, virtual, de pura propaganda.

Perquè el vostre, el seu, el pla hidrològic nacional que volen aprovar no va a resoldre el problema de l'aigua dels valencians i de les valencianes, no el va a resoldre i vostés ho saben.
I vostés ho saben perfectament.
*(Remors)* Perquè, a més, dóna la solució per al 2009.
En el 2009 vindran no els 1.
050 hectòmetres cúbics, els 350, que solament són el 10% de l'actual demanda.
És a dir, vostés estan magnificant en el 10% de l'actual demanda que necessita la nostra comunitat, el nostre territori, la solució al problema de l'aigua de la Comunitat Valenciana, del nostre país.
*Tamaña* campanya mediàtica virtual del Partit Popular, que no solament està content de tindre actualment majoria, sinó que no vol tindre ni oposició.
I per això avui no ha vingut el govern.
El govern no li interessa les nostres propostes, el govern no li interessa el consens, el govern no li interessa apropar.
No estan ni els consellers que són els responsables d'eixa gestió nefasta dels recursos hídrics.
No, no els interessa.
A vostés els interessava una votació, que nosaltres votàrem en contra de la seua proposició.
Si vostés no accepten les nostres cinc esmenes, anem a votar en contra de la seua proposició perquè la seua proposició no resol el problema hídric ­torne a dir­ del territori valencià.

Perquè vostés no han fet els deures.
Avui mateix, hi ha un informe de tècnics, avui mateix, que diuen que solament en la província de Castelló es perden el 60% de les aigües que ens plouen.
Vostés, ací, perden el 60% per uns pantans obsolets, que no tenen cap manteniment i que molts pocs dies després d'eixe esforç de consens, molts pocs dies després veiem com, després d'unes pluges torrencials, es buidava per un forat 20 hectòmetres cúbics d'aigua, 20 hectòmetres cúbics d'aigua.
I eixos mateixos dies veiem com la presa de l'Algar, que pot recuperar una mitjana anual d'uns 50 hectòmetres cúbics, resulta que està acabada i encara la Confederació hidrogràfica del Xúquer no ha pogut licitar posar-li les portes.
I resulta que eixos mateixos dies perdíem 20 hectòmetres cúbics d'aigua per una costat i quasi 50 per un altre, és a dir, molt a prop dels 80 hectòmetres cúbics que han de vindre del transvasament de l'Ebre a les comarques del nord de Castelló.
Eixe és complir els deures, eixa és la rigorositat en la utilització dels nostres recursos de la política que fa el Partit Popular.

Però vostés estan aconseguint trencar el consens dels agents econòmics i socials valencians.
Efectivament, vostés deien: "Cal fer els plans de conca, després caldrà fer el pla nacional de regadius ­ara diuen que no tenen per què, que serà després­ i després s'aprovarà el pla hidrològic nacional".
I en el pla de conca del Xúquer, efectivament, va haver un consens i es va votar per unanimitat de tots els usuaris.
I vostés saben que avui ja no tenen eixe consens.
Vostés saben que els usuaris, eixos tradicionals, eixos interessos valencians tradicionals que vostés diuen que estan defensant, estan fent al·legacions a les seues actuacions en l'aplicació d'eixe pla de conca.
Perquè van a posar molt difícil que hi haja excedents, eixos excedents necessaris del Xúquer per al Vinalopó.
Vostés ho estan posant molt difícil perquè no estan ordenant la utilització dels aqüífers de la Manchuela i estan autoritzant regadius que no estaven demanats abans de l'any 1997.
Vostés estan trencant el consens amb els agents econòmics i socials, vostés estan posant dificultats als re-gants de la Ribera del Xúquer amb les seues actuacions.

I, al mateix temps, quan molts pocs dies després d'eixe esforç de consens, en la Comissió d'Agricultura es presentava una resolució en eixa línia de consens que deia: "cal paralitzar el creixement del regadiu; cal paralitzar-ho, perquè, efectivament, això és problemàtic perquè no tenim suficient aigua", vostés trencaven el consens molts pocs dies després i votaven en contra d'eixa proposició no de llei.
I si no es paralitza l'augment de regadius, si continuem veient com en tota la conca del Xúquer es continua canviant bosc per nous bancals regats per goteig, difícilment van a eixir excedents per a poder-los enviar, per consens de tots, eixos 80 hectòmetres cúbics que necessiten els llauradors del Vinalopó, efectivament, i que nosaltres no estem en contra.

Hem discutit del traçat, hem discutit del traçat, però no de l'aportació de recursos hídrics.
Mai hem dit que estem en contra de l'aportació de recursos hídrics, i vostés, la seua política malbaratadora, malgastadora, la seua política de recolzar nous regadius, nous regadius que no tenen res a veure amb els llauradors tradicionals, que procedeixen eixos diners d'altres llocs que no són de l'agricultura tradicional valenciana, van a posar en qüestió no solament els regadius de la Ribera sinó els excedents necessaris per a enviar al Xúquer.
I per això eixos llauradors valencians tradicionals, eixos usuaris del Xúquer estan al·legant contra les seues actuacions i vostés ho saben perfectament.
Perquè, efectivament, no es pot resoldre el problema de l'aigua sense una ordenació racional del territori.
I eixa és una altra de les aportacions que fem amb les esmenes.
Com anem a consensuar amb vostés sense consensuar la Llei d'ordenació del territori?
Com anem a consensuar amb vostés el Pla hidrològic nacional si quan els esborranys que estan treballant en les conselleries volen canviar un article de l'anterior, de l'anterior Llei d'ordenació del territori valencià, aprovada en l'any 1989, que explica que s'haurà de veure com creixen les comarques que ja tenen dèficits hídrics?
Com, si vostés volen canviar eixa esmena, eixa esmena dita ja i que intenta racionalitzar l'augment de la població de les comarques que ja tenen dèficits hídrics?
Caldrà que moderar eixe creixement, caldrà parlar d'això.

També haurem de consensuar la Llei d'ordenació del territori, perquè si no, possiblement, amb els 350 hectòmetres cúbics que diuen vostés que l'any 2009 arribaria al territori valencià, amb la seua política desordenada, de creixement sense control, eixes 20.
000 vivendes anunciades ara, per exemple, a Dénia, que van augmentar de vivendes, no faria falta d'ací nou anys 350 hectòmetres cúbics, farien falta 3.
500 hectòmetres cúbics.
I, efectivament, ahí sí que hauran de dir-nos que l'Ebre no sempre tindrà tots els hectòmetres cúbics per a continuar eixe creixement inmoderat, descontrolat, de recursos.

Nosaltres, naturalment, estem convençuts que els deures no els han fet, perquè ens anuncien convenis, ara ens anuncien convenis i diuen "no és que ha arribat a un conveni el president de la Generalitat amb el ministeri".
I en l'annex del Pla hidrològic nacional, efectivament, hi ha una sèrie d'obres, algunes d'un conveni de l'any 1994 que encara no estan construïdes del primer Pla de sanejament.
Ara vostés ens anuncien compliment de convenis d'obres que havien d'estar acabades en el primer pla de sanejament i que l'Estat no ha fet.
Vosté ens ha anunciat noves actuacions que són clarament desfasades, que són clarament incomplides, com per exemple que es diga ara que s'està licitant l'abastament de la Plana o s'està iniciant l'abastament de la Ribera, quan vostés saben perfectament que eixes obres d'abastament, de millora de l'abastament de la Ribera o de la Plana, són obres pendents del primer PDR, del primer Pla de desenvolupament regional, és a dir, de 1994 a 1999; és a dir, vostés ara ens diuen que el Pla hidrològic nacional va incorporar obres que són clarament obres que vostés havien d'haver fet.
Perquè cada vegada està més clar que si no haguera estat l'aposta política decidida de la Llei de sanejament i el cànon de sanejament, que han pagat tots els valencians en el rebut de l'aigua, vostés no haurien acabat el primer Pla de sanejament, perquè les obres que depenien de voluntat política i no de la que han estat pagant els valencians en el rebut de l'aigua, eixes són les que no s'han fetes i ara ens diuen que van a fer-se ara en base al Pla hidrològic nacional.

Per això, nosaltres hem fet les esmenes que demostren que vostés són els que no han volgut el consens, ni el volgueren ací, en aquesta Cambra, pocs dies després quan hem fet propostes en la Comissió d'Agricultura; l'han trencada amb els agents econòmics i socials, defensors dels regadius tradicionals valencians des de sempre.
I en el mes de novembre, dos mesos després d'eixe esforç de consens, per a nosaltres ens va quedar clar quin era el consens del Partit Popular, el sistema del Ministeri d'Agricultura, que ho diu clarament en els titulars, el sistema del Ministeri d'Agricultura que era que per cocos s'aprovava per majoria absoluta el Pla hidrològic nacional.
Eixe és el consens que vostés han fet, eixe és el consens que vostés han balafiat.
Vostés han perdut la voluntat de consens, vostés no han cregut mai en la voluntat, en l'esforç de consens que havia fet el Partit Socialista i els grups socialistes-progressistes de la Cambra de les Corts.
Un consens no volgut que després han tornat a manifestar sempre que han tingut oportunitat.

Va haver una proposta alternativa del Partit Socialista en les Corts Generals que, és normal, vostés voten en contra.
Però hi ha tota una sèrie d'esmenes parcials, una sèrie d'esmenes parcials que un bon grup, un bon grapat d'esmenes presentem des d'ací, presentem des d'ací, que no han acceptat cap.
Vostés no és que no han acceptat la proposta alternativa, que ho entenem, però és que no han acceptat tampoc les esmenes parcials, no han acceptat vostés tampoc les propostes d'esmenes parcials presentades en el Congrés dels Diputats que afecten a la conca del Xúquer i del Segura.
No han acceptat cap.
Per això, una de les propostes que nosaltres fem és que el consens comença en el Senat acceptant les esmenes parcials que fan incidència en la part que nosaltres proposàvem, en la part d'ús sostenible, d'ús racional, de moderació de la demanda, de moderació de la demanda futura, de control d'eixa demanda, perquè som una comunitat amb problemes hídrics.
Totes eixes esmenes han estat rebutjades per vostés.

Per això, nosaltres proposem eixes cinc esmenes, cinc esmenes que van en eixa línia d'entendre la necessitat d'un Pla hidrològic nacional, d'un Pla hidrològic nacional consensuat políticament i consensuat territorialment, perquè és complicat fer un Pla hidrològic nacional sense el consens de les comunitats que han de ser donadores d'aigua, és complicat fer eixe consens.
Nosaltres estem convençuts que sense eixe consens territorial tampoc hi haurà transvasament i per tant tampoc vindran eixos 350 hectòmetres cúbics que vostés anuncien que total és el que va a vindre, eixe 10%.
Nosaltres estem convençuts que puguem tindre més recursos amb eixa política d'estalvi, amb eixa millora de l'eficiència de les xarxes urbanes de distribució d'aigua, que es perden 118 hectòmetres cúbics a l'any en les xarxes de distribució d'aigua de les ciutats, puguem buscar nous recursos, puguem buscar nou recursos des de les noves tecnologies; hem de reforestar, hem de tancar el cicle integral de l'aigua fent polítiques sobre el bosc, i en compte de fer desaparéixer bosc per a regar hem de reforestar.
I també, en eixos deures no fets que ens acostuma el Partit Popular està eixe incompliment de les 150.
000 hectàrees que deien que anaven a reforestar cada quatre anys, que al final de cada quatre anys ens queden en 15 ó 16.
000 hectàrees, és a dir, que vostés acaben complint el 10% de les seues promeses.

Per això, perquè és necessària una nova política de l'aigua, perquè no hi hauran transferències de recursos d'unes conques a unes altres, sense que cada conca faça una gestió sostenible de l'aigua on prime la moderació de la demanda, el rigor en l'ús, l'autosuficiència, perquè no li van acceptar, perquè ahí està l'informe sobre el Pla hidrològic nacional del director de l'Agència Europea de Medi Ambient, que li diu que és una nefasta proposta el Pla hidrològic nacional, nosaltres pensem que és possible el consens, però sobre eixos paràmetres, que això s'ha de demostrat en el Senat, i que cal tota una sèrie de programes, de programes des de la millora de la policia fluvial, el manteniment de les infrastructures hidràuliques, la reforestació, l'estalvi, un programa de dessalació.
Des de tots eixos plantejaments nosaltres pensem que solament així hi haurà consens possible, solament així començarem una nova gestió més racional de l'aigua que ens faça delimitar, delimitar concretament on serien les zones i quines serien, concretament, les possibles i necessàries transferències de recursos des d'altres conques.
Solament amb eixe esforç nosaltres votaríem a favor d'eixa proposició.
Per això, demanem que accepte les cinc esmenes que nosaltres li hem proposat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

El senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt Excel·lent President.

Senyories.

Mire, amb el màxim respecte, senyor Peris, és un diputat útil, vosté és un diputat útil.
Vosté és un diputat útil perquè ha permés als diputats del PSPV que no tinguen la necessitat d'alinear-se amb els criteris del que defensen uns alts càrrecs socialistes que són contraris al que defensen altres.
Els ha vingut molt bé al Grup Parlamentari Socialista la seua presència en la Cambra, i li ho dic amb el màxim respecte.
O siga, que eixa Nova Esquerra, eixa Esquerra Verda que vosté representa ja comença a fer camí per al futur, perquè els ha permet, repetisc, que l'utilitzen perquè ells no hagen de significar-se.
Així continuem sense saber qui recolza les postures de Pla, qui està d'acord amb Ciprià Císcar, o qui està d'acord amb els de Múrcia o qui està d'acord amb els d'Aragó.
I li ho dic amb el màxim respecte.
*(Remors)*

Mire, si no votàrem a favor del Pla hidrològic nacional, vosté que ha anat pegant eixos bots, bots polítics del PC a Esquerra Unida, d'Esquerra Unida a Nova Esquerra, de Nova Esquerra d'acord amb el PSOE i ara a Esquerra Verda, si no vinguera l'aigua del transvase, vosté molt prompte hauria de fundar, conforme ha fundat ara l'Esquerra Verda, l'esquerra seca.
Si no ens ve l'aigua vosté haurà de fundar l'esquerra seca, perquè de verd ens quedarà molt poquet.

Els experts.
Mire, jo tinc el màxim respecte pel senyor Gil Olcina, sí que és un expert.
Però no és l'únic expert.
Hi ha més experts, hi ha més experts, conforme els havien en la legionella.
I vostés quan es van pronunciar els van negar el pa i la sal i no van respectar ni tan sols la seua professionalitat.
I ara resulta que el Ministeri Fiscal li ha donat la raó al govern.
Per tant, analitzem els temes d'eixes afirmacions tan rotundes com vosté fa.

Està clar, això sí que ho ha dit vosté, en la votació sabem si els demés també estan amb vosté, que es desdiuen de l'acord de 28 de setembre.
Sí, sí.
Vosté ha dit més clar que l'aigua que o li acceptem les esmenes o no va recolzar la iniciativa.
I la iniciativa, he de repetir-li, per no cansar a les seues senyories, no vaja a tornar a llegir la del 28 de setembre i la de hui, però tota està basada i fonamentada en aquella, desglossant els punts i fent referència clara.

Les esmenes que vostés van presentar.
Mire, jo de veritat reconec que vostés no són experts, reconec que no són experts, perquè, fixe's, ni tan sols en astò, en els tràmits parlamentaris.
Perquè que diga vosté aquí a la trona que agraeix al Grup Parlamentari Popular l'oportunitat que li hem donat en esta iniciativa per a poder manifestar la seua opinió a la trona, és molt fàcil, és sentar-se davant l'ordinador i plantejar una iniciativa parlamentària.
Pot ser pregunta escrita, pot ser pregunta oral ­en pregunta escrita vosté no contestaria, però sí en la pregunta oral­ o en la interpel·lació o en la compareixença o en una simple proposició no de llei.
No necessitava de la col·laboració del Grup Parlamentari Popular, però, clar, ho ha reconegut que no són experts vostés.
I no ho són.

Fixe's l'esmena primera que vosté ha defensat, la 25.
990, està és absurda, amb el màxim respecte, mire el que diu.
Vosté no em donarà la raó, però dirà "xe, este té raó".
Mire, diu: que s'inste al govern perquè s'accepten les esmenes del Senat.
Mire, anem a vore, no es pot instar al govern d'Espanya a què s'admeten les esmenes a un projecte que està en el Senat, es podria instar al govern quan eixe projecte està en fase d'avantprojecte, abans que es presente.
Una volta es presenta és propietat de la Cambra i només els diputats en el Congrés, i ja sabem qui són ­i jo crec que no ho saben, si no, vosté no faria eixa cara­ uns a favor i altres en contra s'han manifestat i s'han incorporat esmenes i s'han rebutjat altres.
En el Senat ocorre el mateix.
Ara sí que anem a atendre a l'expert, ara sí.

Les esmenes, senyor diputat, les accepten en el Senat o les rebutgen els senadors.
I no es pot pretendre de cap forma que s'admeten sense més.
Diu "les esmenes presentades per l'oposició".
O siga, totes, s'haurien d'admetre totes, fins i tot les que són contradictòries?
Faríem el *Libro Gordo de Petete*.
Clar, vostés, com no tenen responsabilitat davant la societat amb eixos vaivens que tenen, que uns dia diuen que sí i altre dia diuen que no, no tenen cap problema, però mosatros sí que el tenim.

Mire, no es pot de ninguna forma ací, que s'aproven totes les esmenes presentades per tots els grups de l'oposició que no recolzen al govern.
Això és una pura demagògia, això és demagògia.
Clar.
I abans, quan he dit allò de la hipocresia no ho deia pel senyor Oltra, ho deia ­i ja sé la definició d'allò de Maria Moliner­, per allò que està clar que la hipocresia és fer el contrari del que un diu.

¿Sap el que va dir el govern socialista ­i servisca de referència­ el 18 de febrer del 93, ací a la trona, i el Grup Parlamentari Socialista va votar?
Mire el que deia el senyor Lerma, que era el president dels valencians, deia: "Esta comunidad necesita agua, y en este punto interesa que siga dando una imagen de unidad, y que tal como se decidió en estas Cortes, los partidos nos mantengamos juntos en este objetivo.
Nuestras necesidades ahora consisten no tanto en el incrementar las infraestructuras de embalses, como en la aportación de recursos procedentes de cuencas excedentarias.
Por eso la sociedad valenciana debe sentirse satisfecha, y nosotros respaldar el Plan hidrológico nacional, ya que recoge nuestras necesidades.
El hecho de que en el plan se contemple el trasvase de aguas del Ebro, la regulación de los aportes en el trasvase del Tajo-Segura, la transferencia de recursos, o del Júcar al Vinalopó, y las aportaciones externas a las cuencas del Júcar y el Segura, permiten afirmar que se va a poder resolver el estrangulamiento más importante que tenía el crecimiento de la economía valenciana en el umbral del siglo XXI".
*Diari de Sessions* del 17 de febrer del 93.

Hipocresia és aprovar una resolució per unanimitat, esta sí, per unanimitat, en la que diu: "Les Corts Valencianes ­el 18 de febrer del 93­ les Corts Valencianes acorden recolzar fermament que en el Pla hidrològic nacional i en els corresponents plans hidrològics de conca, es contemplen les transferències de recursos hidràulics necessaris per a garantir la dotació hidràulica suficient de la Comunitat Valenciana.
I en concret el transvasament de l'Ebre a la conca del Xúquer.
El canal Xúquer-Marina-Vinalopó, i la regularització dels aportaments previstos per la Llei del transvasament Tajo-Segura a les comarques del sud de la comunitat".

I rectifique i demane disculpes al Grup d'Esquerra Unida, perquè abans he dit que era una només les que ells havien votat favorablement, i esta també la van votar, per tant, demane disculpes i n'han sigut dos.

Continuem en les esmenes que vosté ha defensat.
Mire, els programes per a assegurar una gestió d'aprofitament integral i sostenible de l'aigua, ja estan en marxa en la Comunitat Valenciana des de fa anys.
I vosté ho sap.
I en tot cas, el Grup Socialista, el que hauria és concretar a quines esmenes es referix, quines són les esmenes dels grups de l'oposició que vol que s'aproven en el Senat, perquè podrien ser contradictòries totalment en el que vosté està defensant aquí.

Es pot mencionar, com he dit abans, el Pla de sanejament i depuració de les aigües residuals, pràcticament ja en la segona fase, redactat com he dit abans, i no vull cansar a les seues senyories.
Es poden mencionar totes eixes actuacions a què m'he referit.
Però el que no es pot fer és "donde dije digo digo Diego", i venir aquí a desvirtuar la realitat, i a dir: "jo he presentat unes esmenes.
.
.
" que esta ja li he dit que és absurda.
Per què?
Entre altres coses, mire, l'avaluació i la delimitació de les zones en dèficits hídrics reals, que necessiten transferències externes, ja estan contemplades en la documentació tècnica que acompanya el Pla hidrològic nacional.

Què és el que volen vostés, que tornem tot arrere altra volta?
Si ací no hi ha el problema que va tindre el Partit Socialista, en l'esborrany aquell que va fer en el 93, en què el mateix partit estava en contra, perquè no havíen sigut capaços d'elaborar els plans de conca.
Aquí s'ha fet des del compliment de la Llei d'aigües del 85, que el Grup Socia-lista a España va promulgar.
I per això es té un document conseqüent en la realitat.
Per tant, no té cap sentit.

I menys sentit encara que vostés diguen.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Sí.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
*(Remors)* Pregue silenci.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

En el punt diu, en la mateixa esmena, diu, en el punt 2.
.
.
el que vostés demanen en el punt 2 és totalment contradictori en el que diu la resolució.
I vosté demana no que se substituïsca, que s'incorpore.
Diria, dit en roman paladí, diria que estiguérem anant i quiets.
Sí, sí.
Diria, si mosatros incorporem la seua esmena diríem que el pla hidrològic anara cap avant i que estiguera quet.
O siga que, no, mire.

És contrari per tant, el que li deia, admetre el punt 2, ja que el text de la proposició no de llei vostés no pretenen rectificar-lo, sinó el que diu és que s'incorpore, quan es parla de "alcanzar las previsiones del Pla hidrològic nacional sobre aportacions externes procedents de conques excedentàries", concretament de l'Ebre, i al mateix temps afegir que les transferències externes de l'Ebre o del Tajo deuen supeditar-se a l'execució prèvia d'una sèrie de programes i una nova avaluació a realitzar en el futur.

Si s'afegira este segon paràgraf que proposa el seu partit, o el seu grup al que vosté pertany, estaria en contradicció en el que diu el punt 2.
I al mateix temps tindriem que recolzar el que és el punt 2, perquè no el substituix, ho amplia.

Mire, esta, la 25.
591.
Com és habitual el Grup Socialista confon i mescla les competències de la Generalitat i de l'Estat.
No es pot instar al Consell a elaborar, per exemple, un Pla d'actuació de la política fluvial, o un Pla integral d'explotació d'aqüífers, perquè es tracta de competències de l'Estat.
Es demanen programes que ja estan en els plans hidrològics de conca.
Per exemple, el Pla hidrològic de la conca del Xúquer, arreplega entre altres molts programes a desenrotllar durant el període de vigència del pla els següents.

Programa 1.
6, Plans d'explotació d'aigües subterrànies; programa 2.
3, infrastructures per a captació d'aigües subterrànies en període de sequera; programa 2.
6, recàrrega artificial d'aqüífers; programa 2.
7, aqüífers en problemes de sobreexplotació o salinització; programa 3.
6, control i correcció de la contaminació d'aigües subterrànies produïdes per nitrats; programa 3.
7, control i correcció de les contaminacions de les aigües subterrànies produïdes per pesticides; programa 4.
1, plans hidrològics forestals, senyor Peris, i de conservació de sòls; programa 4.
2, protecció de zona humida i altres espais naturals d'interés; programa 4.
3, determinació de cabdals ecològics, etcètera, etcètera.

No té sentit demanar un programa de paralització de nous regadius.
Una cosa és plantejar una política de limitació i control de transformacions en regadiu, que estem d'acord, que puga afectar a la disponibilitat de recursos hídrics; cosa que ja exigix el propi Plan hidrològic nacional i la Llei d'ordenació del territori, que està preparant el Consell i que introduirà mecanismes més eficaços per a eixe control, i altra cosa és fer un programa de paralitzacions.
¿Es tracta de programar, és a dir, establir un calendari d'actuacions de paralitzacions?
No li pareix absurd?
¿Com es pot programar la paralització d'unes transformacions que no es poden saber on ni quan es van a produir?
És defensar l'absurd.

Entre l'any 2002 i 2007 estarà en execució el segon Pla de sanejament de la Comunitat Valenciana, que ara s'està ultimant, i en ell estarà la reutilització de les aigües depurades que serà un element essencial.
Algunes d'eixes actuacions ja he dit abans que estan realitzant-se.
Per tant no es pot admetre que el Pla de sanejament de la Generalitat, assumisca tots els costos de depuració d'aigües residuals industrials.
L'excés de càrrega contaminant que produixen els abocaments de determinades indústries, fan necessària l'aplicació de sistemes d'autodepuració de les pròpies empreses.
No vulga vosté que siga també a càrrec de la Generali-tat.
Què quedem?
Estan a favor o en contra de la iniciativa privada?

L'esmena 25.
993, que es referix a la nova Llei d'ordenació del territori, que ja està molt avançada, i es podrà presentar a estes Corts en poc temps.
Sí, és que els seus companys actuals van fer una Llei d'ordenació del territori que buidava de competències altres lleis, com era la dels sòl no urbanitzable i com era.
.
.
*(so per interferència d'un mòbil)* i no van ser capaços mai de presentar el Pla d'ordenació.
Era una denúncia constant des de l'oposició del Grup Popular, que eren incapaços de fer el pla d'ordenació.
I eixa llei, que va buidar de contingut a altres, ara mosatros estem fent-ne una nova, moderna, que va a tindre més sentit que el que estos senyors van fer.

Els drets dels regadius tradicionals de l'agricultura valenciana estan suficientment garantits pels plans de conca.
A més, el Pla hidrològic nacional preveu expressament la impossibilitat de nous regadius en aigües del transvasament.
Als aragonesos sí que se'l permet.
Els aragonesos sí que poden augmentar la superfície de regadiu.
Però les conques que són receptores d'eixe cabdal no podem.

I quan diu "revisar las previsiones de nuevos regadíos de los diferentes planes de cuenca", quan diu això en les seues esmenes, hauria de precisar si s'està oposant al desenrotllament de nous regadius que exigix el pacte de l'aigua de Aragón.
És que estan en contra ara del que diu el senyor Iglesias?
Diga-ho també.

Quan diu que es paralitzen eixa ampliació de regadius existents, és que no vol que Aragó tinga el benefici que li concedix el Pla hidrològic nacional?
Diga-ho, diga-ho.
No, no; aixina, per gestos, no.
Jo no sé mímica.
Diga-ho vosté ací que el senten les seues senyories.
*(Remors)*

I quant a la 25.
994, el govern ha fet un gran esforç per arribar el màxim consens.
I vosté ve aquí a demanar que eixe consens siga a través de vosté.
Però jo, de veritat no ho sé, ¿qui ha de ser en este cas, en este tema que és política d'Estat, un tema tan important, qui ha de ser l'ìnterlocutor del grup que sustenta al govern en esta qüestió?
No ho sé, si és el senyor Pla, vosté està defensant ací unes esmenes que el senyor Zapatero li ha rebutjat.
Sí, eixa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
alternativa del senyor Pla ­acabe, senyora presidenta­ el senyor Zapatero se la ha rebutjada.
Si vosté està pronunciant-se en contra del Pla hidrològic nacional, el senyor Císcar no ha votat en contra del Pla hidrològic nacional, el senyor Zapatero tampoc, els diputats socialistes de Múrcia tampoc, els d'Almeria tampoc, el senyor Bono tampoc està en contra, el president d'Extremadura tampoc, i don Felipe González y Márquez, tampoc.
*(Remors)* Aixina que, clar, és molt fàcil utilitzar la seua presència en el Grup Socialista, que em pareix molt digna i molt respectable, per a que vinga ací a la trona a dir el que estos senyors *(rient-se)* no s'atrevixen a dir.
Estos senyors i estes senyores, no s'atrevixen.
Perquè si no estarien significant-se i estarien alineant-se, o estarien a favor de Pla i en contra de Císcar, o estarien a favor de Císcar i en contra de Pla, o en contra de Zapatero, o a favor de Iglesias.
I eixe és el problema.

Per tant, crec que la seua formació política ­acabe, senyora presidenta­ té un futur important en esta comunitat, perquè ja ha servit, com a mínim, per a què els diputats del PSPV puguen utilitzar-lo a vosté, i que diga vosté el que ells no s'atrevixen a dir.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula el senyor Peris per a rèplica.
*(Remors)*

Senyories, per favor, pregue silenci.
Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En eixa tècnica parlamentària que el portaveu del PP, al que jo mai qüestionaré.
.
.
*(remors)* Jo sempre pensaré que quan ací puja el senyor Maluenda és el portaveu del Grup Parlamentari del PP.
Siga l'origen el que siga, *(remors)* el seu origen el que siga.
El meu *(remors)* almenys mai en Falange, mai.
*(Rialles i remors)* I la meua utilitat, i la meua utilitat, que avance l'esquerra valenciana, sempre.
Mai la utilitat de passar-me de regidor a un lloc per a llevar-li l'alcaldia a l'esquerra, com va passar a Benidorm.
Eixa mai serà la utilitat de Joan Francesc Peris, *(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* senyor Maluenda.
Eixa.
*(Remors)*

Però no vaig a perdre més minuts de la meua intervenció, perquè jo no qüestionaré mai els portaveus que tinc.
I ahí, en eixes files, jo sé que hi ha moltíssims diputats i diputades que tampoc ho faran, perquè no tots són afiliats del Partit Popular.
*(Remors)* No tots són afiliats del Partit Popular.
I per tant, quan es proposen coses ací, en el plenari o en les comissions, jo mai li diré: ¿però açò ho proposa vosté, que és independent, això ho recolza el seu conseller, que a la millor també és independent, o que abans estava en una altra fila, o que era d'Unió Valenciana?
No és el meu estil.

Jo vinc ací a discutir de la problemàtica de l'aigua dels valencians i les valencianes.
*(Remors)* I vinc a defensar la proposta de tot el Grup Parlamentari Socialista­Progressis-tes, que diu rotundament: el PP no va a resoldre el problema hídric ni actual ni futur dels valencians i valencianes.
*(Remors) (Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* El PP malbarata una oportunitat històrica, que va a frenar, que va a frenar; perquè el senyor Maluenda no es va esborrar del PP defensant els interessos dels valencianes i les valencianes, quan davant de la proposta del senyor Borrell, el senyor Aznar a Aragó ­i també està escrit­, deia: "quien no tenga agua, que no tenga".
Això deia el senyor Aznar *(remors)* a Aragó.
I vosté defensant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
els interessos dels valencians i les valencianes no es va esborrar del Partit Popular, senyor Maluenda.
Es va callar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
es va quedar en el mateix partit.

Perquè clar que hi ha contradiccions.
Clar que hi ha contradiccions al si de totes les forces polítiques, quan estem canviant un model, un model fins i tot dels tècnics que estaven en el models hidràulics i s'està canviant als models hidrològics.
Clar que hi ha contradiccions.
I hi ha que anar acompassant eixes contradiccions.
I clar que hi ha que fer algunes transferències.
Però els transvasaments en si, cal abandonar-los com a solució, serien l'última solució perquè no és bo un transvasament.
Per això nosaltres diem, primer hi ha que fer un ús sostenible, primer cal fer eixos programes i no vulga que la Generalitat defugisca de les seues responsabilitats, perquè si no és competència quan participen en els òrgans de direcció i de gestió de la Confederació Hidrogràfica, la Generalitat participa.
.
.
Clar que té competències en la policia fluvial!
Clar que té competències el conseller de la Coput per a dir-li al senyor Aragonés: "Cesse a eixos tècnics que han fet impossible resoldre el problema de María Cristina, que estem sent la burla, quan remanem aigua estem tirant-la a la mar per un forat".
Clar que té competència!
Està en eixos organismes!
El problema no és que estiga el forat, que ja és un problema, el problema és que no passe res, que no hi haja cap cessament.
Clar que té competències!
I també té competències per a dir-li: "Licite immediatament les portes del pantà de l'Algar que ahí hi ha 50 hectòmetres cúbics".
Clar que té competències!

O siga, tenim competències per a demanar el Pla Hidrològic Nacional a l'Estat i no tenim competències per a instar a una millor de la policia fluvial dels nostres rius?
Que sí.
Diu que està acabat el primer pla director de sanejament.
Sí, però no anirà tan bé quan les nostres conques són les dels rius més bruts després de la del Guadiana, amb dades del Ministeri de Medi Ambient.
No anirà també.
A la millor resulta les fem i les abandonem.
No aniran tan bé!
Alguna cosa haurem de fer!
Alguna cosa haurem de fer, senyor Maluenda.
I no anirà també i no podrem fiar-nos d'eixe pla d'inversions que vosté diu que ja està ahí i que fa innecessari les nostres esmenes quan en el programa d'inversions del Pla Hidrològic Nacional 2000/2008, per exemple, està la estación depuradora de aguas residuales de Alzira, que és del I pla director, que és del I pla director, o la depuració integral de l'Albufera del sud, o els col·lectors generals i estación depuradora de aguas residuales de Sueca, o els col·lectors generals d'Algemesí i Albalat, o els col·lectors de Novelda i Monforte del Cid, que vosté ho sap perfectament que és del I pla director.
I ara *(inintel·ligible)* en pessetes del Pla Hidrològic Nacional.

No, senyor Maluenda.
Vostés no ha els deures.
Vostés no estan fent un ús rigorós del recurs aigua.
Vostés no estan moderant la demanda.
Vostés no estan reforestant, estan incomplint programes electorals, estan incomplint promeses directes del president Zaplana: "150.
000 hectàrees reforestarem"; 15.
000 cada quatre anys.
Per això no tenen credibilitat, vostés no volien un debat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Volien vostés ahí, efectivament, dir que qui ve ací a parlar en nom dels Socialistes­Progressistes.
Doncs, mire, ve a parlar un senyor de l'esquerra valenciana que va a treballar moltíssim per recuperar les institucions i fer que s'acabe aquesta política tan nefasta per als interessos valencians.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a rèplica el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt Excel·lent Senyora Presidenta.

La veig massa enfadada a la seua senyoria.
Sí.
 *(Remors)* La veig massa enfadada a la seua senyoria i crec que no és bo que s'enfade d'eixa forma.
O siga, jo crec que el tema està suficientment debatut.
Jo crec que el tema està tan debatut que vosté mateix ha reconegut que han presentat unes esmenes similars al que ja contempla el Pla Hidrològic Nacional, però que han comés errors importants i són les contradiccions que en algunes d'elles es fan respecte d'altres, i perquè esperaven que en eixa afinitat al que ja està fent la Generalitat cabria la possibilitat que foren acceptades, i així vostés.
.
.
, una bona capa tot ho tapa, vostés així justificàvem, votàvem en contra d'esta iniciativa i continuaven enganyant a la societat civil valenciana, dic que continuaven enganyant a la societat civil valenciana sense definir clarament si estan en favor del Pla Hidrològic Nacional o estan en contra.

Jo crec que està passant-los l'últim tren per davant en estos moments.
Açò és com el metre, si et descuides el perds.
I ara tenen l'oportunitat de canviar d'actitud, i sí que hi ha bona voluntat i bona disposició per part del Grup Parlamentari Popular perquè vostés tinguen la possibilitat d'incorporar-se a la iniciativa, d'incorporar-se a la iniciativa, i que el que aquí s'aprova és el que vam aprovar el 28 de setembre.
Però, vostés no volen, vostés no volen perquè a alguns els hauran pegat un tiró d'orelles.
El que no sé si són uns o altres.

Jo m'he referit a la situació de la seua senyoria amb el màxim respecte.
Faltaria més!
Faltaria més!
És més, no sé si l'hauré perjudicat quan he dit que té un futur important ja en la comunitat, perquè de moment ja han pogut utilitzar-lo per a ells no pronunciar-se.
El que no sabia és que era profeta, el que no sabia és que era profeta.
Si la profecia que vosté ha fet ací del transvasament és com la que el seu grup, el grup al qual pertany, va fer en el tema de l'atur a la Comunitat Valenciana, que baixe Déu i que ho veja.
Que baixe Déu i que ho veja!
Afortunadament, les profecies que es fan des d'ahí no calen en la societat i molt menys en la realitat.
Això és important per al bé de la societat civil valenciana.

Mire, vosté s'ha referit a unes qüestions de regidors, de.
.
.
Vol que parlem d'això?
Vol que parlem de qui incompleix el pacte local?
Vol que li diga jo que en el Pinós hi ha un alcalde que és un trànsfuga del Partit Popular amb els vots socialistes?
Vol que li diga això?
Ja ho han escoltat.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silencio.
*(Veus)*

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Venga, señoría, aquí.
.
.
Sea tan valiente de venir aquí, decirlo y yo le replico.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.

Guarden el orden parlamentario, por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Vol que li diga totes eixes situacions, que jo les conec?
Jo conec molts incompliments i vosté sap el que ocorre en els pobles.
Però, clar, el que no es pot és predicar i després fer el contrari, perquè eixa sí que és la definició que en el María Moliner ve sobre la hipocresia.
No em referisc a la seua persona, em referisc al que el Partit Socialista està fent en alguns llocs.

Però, no ens desviem de la qüestió.
Ací hi ha un tema que és claríssim.
Ací hi ha un projecte del govern d'Espanya que és un Pla Hidrològic Nacional que contempla una sèrie d'infrastructures per a totes les comunitats i també per a la Comunitat Valenciana pròxima a una inversió de 250.
000 milions de pessetes, que respectant els drets que totes les conques de l'Ebre tenen ens garantix un transvasament d'aigües, de part de sobrants que van a l'Ebre, per a atendre les necessitats d'abastament de població de la Comunitat Valen-ciana, mantindre regadius actuals, l'equilibri mediambiental i poder fer una reutilització i millora en l'ús de l'aigua i profunditzar en eixe II Pla de sanejament i en altres actuacions de la política de l'aigua, que tenen l'oportunitat de dir si ho volen o no ho volen, i que sàpiga la societat civil valenciana què és el que pensen al respecte.
I no posem capes per davant, no correguem ningun teló, que eixa és la realitat.

Ja sabem que el 28 de setembre de l'any passat vostés estaven d'acord en tot el jo acaba de dir i el que acabe de defensar.
Està publicada aquella resolució i la que ara plantege.
Això està claríssim.
Això és de claredat meridiana.
Vostés ara han de dir si es mantenen en l'acord de 28 de setembre, o, després dels esdeveniments que s'han produït en el Congrés dels Diputats, vostés "donde dije digo, digo Diego", i ja no ens interessa la defensa dels valencians, ja no ens interessa eixa política racional de l'aigua, ja no estem dispostos a la redistribució de recursos, ja no volen que es creen eixa sèrie d'infrastructures i ja no volen que vinga l'aigua de l'Ebre.

Això vosté no va a dir-ho de paraula perquè no van a deixar-lo, perquè ja dic que ha sigut útil a la resta, la resta està callada, però el vot ho declara tot, el vot ho declara tot, perquè la resolució diu el mateix que la del 28 de setembre i en el moment de votar sabrem el que cadascú pensa i el que cadascú defensa.
I ja sabem que ací hi ha un grup que defensa els interessos dels valencians, que és conseqüent en totes les actuacions i tots les votacions que al llarg de cinc legislatures ha hagut en la Cambra, que és conseqüent i recolza la política que el govern de la Generalitat i el president, don Eduardo Zaplana, està portant endavant, i, per tant, anem a recolzar esta iniciativa que estem convençuts que va a ser un fet històric el que tinguem un Pla Hidrològic Nacional que va a desenrotllar econòmica i socialment la Comunitat Valenciana i situar-la en el llistó de ser.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda i Verdú:**

 

.
.
.
una de les comunitats ­acabe, senyora presidenta­, una comunitat pionera a Europa.

Si vostés volen això, ho tenen molt fàcil: voten sí.
Si vostés han canviat de pensament i ja no mantenen astò que van votar 28 setembre: voten no.
Senyories, el poble ja els jutjarà.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, correspon la votació a la presa en consideració de la proposició no de llei sobre suport al Pla Hidrològic Nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la presa en consideració de la proposició no de llei sobre suport al Pla Hidrològic Nacional del Grup Parlamen-tari Popular.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 32 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 34 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

 

***Pregunta número 5.
627/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre les obres de l'Hospital General Universitari d'Alacant, que formula el diputat Luis Briñas López, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 84).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Bona vesprada a tots els presents.

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua extrema puntualitat, i a totes les seues senyories, inclosa, clar està, la presidència.

Al conseller de Sanitat li formulen unes quantes preguntes, començant per la primera, la 5.
627, de Luis Briñas, i té la paraula el senyor Luis Briñas.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Señor conseller.

Los ciudadanos de Alicante llevan sufriendo las consecuencias de la reforma del Hospital General Universitario de Alicante, unas reformas que parecen inacabables.

Los sindicatos están en barracones; los trabajadores, y sobre todo los pacientes, llevan más de seis años soportando ruido, polvo y todo lo que conllevan las obras de una remodelación de un hospital.
Un hospital que debería haber estado acabado en el año 1997, y en estas fechas aún no sabemos cuándo se va a acabar.

Por todo ello, le preguntamos: ¿En qué situación se encuentran las obras?
Y ¿cuándo prevé la conselleria acabar con la reforma del conocido ya como "Escorial Universita-rio de Alicante"?

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Gracias, señor Briñas, por su tono humorístico, que creo que es bueno a estas horas de la tarde.

Decirle que el Hospital General, por sus características, es el segundo más importante de la Comunidad Valenciana y, además, uno de los más importantes, diría yo también, de nuestro país.

Como su señoría sabe, estas obras, que fueron diseñadas, la reforma del hospital, ya en la Legislatura de 1991/1994, que se tomó la decisión de su reforma, comenzaron en febrero de 1995, y el presupuesto total de la obra aprobado hasta la fecha asciende a 7.
014 millones de pesetas.
Desde marzo de este año se ha ejecutado aproximadamente el 96,24% de lo presupuestado, concretamente 6.
750 millones de pesetas.
Como usted sabe, la primera fase de la obra está completamente ejecutada.
La segunda fase también está completamente ejecutada.
Y se encuentra en estos momentos en ejecución la tercera fase.

Tengo que decirle que hacer una reforma de esas características y una reforma tan importante como la que se está haciendo en el Hospital General de Alicante, y haberla hecho yo creo que con la organización, con la estructuración y manteniendo al cien por cien el rendimiento de la asistencia en el hospital, a usted no se le puede escapar, porque conoce perfectamente el mundo sanitario, que es algo yo creo que importante y merecedor de destacar en una pregunta de estas características.
Porque la actividad asistencial y la ejecución de las obras se han compatibilizado, y yo creo que a un nivel no solamente óptimo sino también demostrando gran profesionalidad todos los trabajadores en este caso del hospital.

Como le digo, actualmente en el proyecto de modificación número 5, en la tercera fase, se encuentran estas obras, y está prevista la finalización de las mismas, como usted ya conoce porque en alguna ocasión he tenido ocasión de contestar ya en esta Cámara, en el segundo trimestre del año que viene.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Gracias, señor presidente.

Mire.
Las obras, efectivamente, se adjudican en 1995 por menos de 6.
000 millones, y la finalización, que estaba prevista en 30 meses, se dice que tiene que ser en agosto de 1997, agosto de 1997.
En junio de 1997 se hace una modificación, y pasa a 7.
400 millones.
Finalización: abril del año 1999, abril.

La realidad es que en los presupuestos del 2000 usted pone 8.
450 millones y en los presupuestos del 2001 se incrementan en 350 millones más.
Eso supone un total de casi 9.
000 millones de pesetas, un incremento del 50% y un retraso de cinco años en las obras.

Si lo comparamos con algo que ustedes tienen como ejemplo, como es Terra Mítica, con ocho veces menos inversión, se tardan cuatro años menos en hacerlo, porque siete años más de los que ustedes dicen es lo que se tarda para hacer el hospital de Alicante, y solamente tres años para hacer Terra Mítica.
Aquí es donde podemos observar cuál es la política del Partido Popular en temas de sanidad pública.

Y además, señor conseller, con el dinero que se hubiera ahorrado si se hubiera terminado en su momento, Alicante tendría los centros de salud que le faltan para que los 100.
000 ciudadanos que no tienen centros de salud los tuvieran.

Y además, al ritmo que van las obras, no sé si usted se ha pasado por el hospital de Alicante pero hay de dos a tres trabajadores, a ese ritmo no sé el tiempo que tardaremos, pero de lo que estoy convencido es que en estos momentos hay zonas del hospital que usted debe conocer que están ya para volver a repararlas.
Ejemplos de ello los tiene en la puerta de urgencias y en algún que otro pasillo que están las losetas totalmente levantadas.

En el hospital de Alicante, si se hubiera hecho la reforma como se ha actuado en otros sitios.
.
.
Y le pongo como ejemplo el hospital de Son Dureta, que se hizo en la misma época, se hizo con plan director en tres años y ha sido uno de los 20 hospitales elegidos por el estudio ese en el cual no hay ninguno de esta comunidad recogido.
Se lo ponía como ejemplo.
Ninguno de los hospitales de esta comunidad está incluido en esos 20 mejores de España.

Y además, es muy difícil creer lo que usted dice, porque en una de las contestaciones me dice que el incremento de actividad, y ahora lo acaba también de confirmar, mientras se estaban haciendo las obras era superior a los años anteriores.
Mírese, mírese la memoria del año 1998/1999 y verá que se ha descendido en 517 el número de intervenciones, año 1999 con respecto al año 1998, se han descendido 517.
Así, las listas de espera difícilmente, difícilmente, se reducirán.

Por eso, señor conseller, nosotros le decimos que no siga poniendo excusas.
Que nos diga y se comprometa a darnos fechas y no, como dice, "en el segundo trimestre".
Yo no sé el segundo trimestre de cuándo será, porque el hospital no está para terminar en el segundo trimestre del año que viene.
Y lo que debería hacer es comprometerse aquí a dar una fecha y que sea creíble, porque, como le decía antes, lo mismo que ha pasado con las intervenciones nos ha pasado cuando le hemos dicho los jefes de servicio provisionales que hay en el hospital de Alicante.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Briñas, vaya terminando, por favor.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Enseguida termino, gracias.

Nos ha dicho que solamente había siete provisionalidades, cuando en realidad había doce.
O los servicios que tiene el hospital de Alicante, y nos decía que tiene maxilofacial.
No sé si usted sabe dónde tiene los servicios, pero maxilofacial en el hospital de Alicante no hay.

Así que, señor conseller, comprométase, que los ciudadanos de Alicante se lo merecen.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Mire, señoría, yo me he ceñido a contestar la pregunta concreta que usted me hace, que es en qué situación se encuentran actualmente las obras de remodelación del Hospital General de Alicante.
Yo sé que cuando no tienen argumentos tienen que meter todo, todo, porque no tienen argumentos para rebatir lo que le he dicho.

La planificación de la reforma del Hospital General de Alicante se hizo ya en el año 1994, y se empezaron las obras en febrero del año 1995.
Es una planificación, es una reestructuración, una modernización y una ampliación de un hospital de unas características, no de un hospital comarcal, sino de un hospital referencia para toda la provincia de Alicante.
Por tanto, siempre hay que comparar sobre iguales, porque lo demás es demagogia, y usted lo sabe.

Por tanto, estamos hablando de una reforma de un hospital importantísimo de referencia para toda la provincia de Alicante, en la cual yo le he dicho que a marzo de este año, he dado fechas concretas, había un 96,24% de lo presupuestado ejecutado.
Que la primera fase, que constaba de obras previas de remodelación de lencería, farmacia, de obras de los bloques 1, 2, 3 y 6C y primera parte de la urbanización está completamente ejecutada y finalizada.
Que la segunda fase también está totalmente ejecutada, y que comprendía la remodelación del bloque 8, del bloque 5, bloque 6A y 6B, remodelación del núcleo lateral izquierdo, remodelación cuerpo delantero del hospital general, remodelación del servicio de radiodiagnóstico planta primera del hospital general, remodelación de la cuarta planta edificio laboratorios, remodelación primera planta edificio laboratorios y remodelación pediatría planta cuarta hospital general, que también está ejecutado.
Y en la ejecución de la fase tercera usted hablaba de las urgencias; precisamente se está haciendo la remodelación de la planta baja de pediatría, urgencias y consultas, entre otras, que entran dentro de lo que es la fase tercera.

Por tanto, es una planificación que, si se hizo mal, se hizo mal en su momento.
Que yo tengo que decir, y lo reitero aquí una vez más, que compatibilizar la asistencia sanitaria en un hospital de referencia y en un hospital importante como es el Hospital General de Alicante, compatibilizando las obras y haciéndolo con la organización y manteniendo la actividad asistencial como se ha mantenido en todo momento con gran profesionalidad, y se ha aumentado ­yo tengo que decir que en el año 2000 y ahora en el 2001 se ha aumentado, y están los datos ahí para comprobarlo­ creo que es motivo más que suficiente para destacar aquí, como yo lo hago esta tarde, la profesionalidad de todos los trabajadores y la compatibilización de la actividad asistencial y la ejecución de las obras.

Y ¿compromisos?
Yo le he contestado a su pregunta.
Luego podremos hablar del servicio maxilofacial o del que usted quiera cuando quiera, pero usted me pregunta en qué estado de ejecución están las obras y yo se lo digo.
Y le digo que el modificado que en estos momentos se está llevando adelante estará, y las obras están previstas y esa es la previsión, que los técnicos que son los que hacen esas previsiones dicen que durante el segundo trimestre del año 2002.
Le he dicho el año que viene, pero si no lo entendía, el año 2002, en el segundo trimestre, estarán finalizadas.

Y se meterá la inversión que sea necesaria para que el hospital, para que los ciudadanos y ciudadanas de Alicante, tengan el hospital que se merecen.
Y por tanto, esas inversiones también se han hecho, y esos modificados van en consonancia con las distintas peticiones que desde la jefatura de servicio, desde la dirección del hospital, se han venido haciendo, lógicamente, para aumentar siempre la cartera de servicios y para aumentar la mejora de los servicios sanitarios que se prestan en un hospital.

Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 5.
633/00, 5.
634/00, 5.
635/00 i 5.
636/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre l'elecció de facultatius per a intervencions quirúrgiques a hospitals públics i sobre l'atenció de malalts a hospitals per facultatius que no pertanyen a la plantilla, que formula el diputat José Camarasa Albertos, del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 84).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

La pregunta formulada por el ilustre diputado don José Camarasa.
Para su defensa, tiene la palabra.

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Señor presidente.

Con su permiso, quisiera agrupar la 5.
633, 34, 35 y 36.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor diputado.
La 5.
633 iba sola y las otras iban agrupadas.
Entonces, señor conseller, ¿está de acuerdo?
Pues no hay nada más bonito que, en este caso, la coincidencia.
Muchas gracias.
Tiene usted la palabra.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Muchas gracias por la condescendencia.

Vamos a ver, señor Castellano.

En el mes de noviembre pasado, como usted bien conoce, se produjo un hecho que mi grupo no duda en calificar de inaudito y, por qué no decirlo también, consideramos que de trato de favor, hacia un paciente y por un facultativo que estaba desvinculado de dicho centro sanitario.

En atención a lo expuesto, quisiéramos saber, señor conseller, concretamente: ¿Desde qué fecha los pacientes ingresados en los hospitales tienen derecho a elegir el cirujano que les tiene que intervenir?
¿Qué normativa ampara la decisión que se tomó?
¿En qué hospitales y en cuántas ocasiones y en qué fechas se ha dispensado ese trato, digamos, inaudito que se tuvo con este paciente?
Y fundamentalmente, ¿a quién correspondería satisfacer las indemnizaciones a que hubiera lugar por una mala praxis o por una negligencia profesional en estos casos concretos?

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Camarasa.

Lo que me parecen inauditas son sus preguntas.
Y me parecen inauditas porque sacar de situaciones personales, intentar sacar rentabilidad política con la bajeza que intenta hacerlo, creo que no es de recibo.
Y diga el nombre.
Ese paciente es el hijo del alcalde de Benidorm.
Y por tanto, creo que lo que sí que es inaudito es que usted plantee aquí acusaciones de trato de favor, de trato de favor, cuando no han existido, y eso es lo que es realmente inaudito.
No hay ningún trato de favor.
Los médicos, los profesionales, todo el equipo de profesionales de la sanidad pública valenciana, usted sabe muy bien, usted, que no hacen distinciones a la hora de tratar con la misma calidad y con la misma garantía a los pacientes.
Y por tanto, sí que me parece inaudito que usted acuse aquí de trato de favor, sobre todo en un tema de urgencia como era aquel caso.
Y eso es lo que realmente es inaudito.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor diputado, tiene usted ahora la palabra.
*(Des de l'escó el diputat diu sense micròfon: "Cuando usted proceda a dármela".
)* Cuando usted pulse debidamente el botón.
*(Des de l'escó el diputat respon sense micròfon.
)* Eso depende de cada uno, usted sabrá el suyo.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Ahora.
Buenas tardes, señorías, veo que comenzamos la tarde con ganas.

Mire usted, señor Castellano, si conmigo, refiriéndose a mí, usted cree que por definirme de bajeza una intervención me va a hacer callar, le quedan a usted muchas millas y muchos kilómetros para seguir intentándolo.
Muchas.

Y yo le rogaría, que si usted tiene una trayectoria democrática, no utilice su turno de intervención para contestar con descalificaciones y nunca con argumentos.
Y paso a decirle porqué.

Mire usted, es la segunda vez que usted viene con esa cantinela, antes le contestó en parecidos términos a la.
.
.
*(inintel·ligible)* Yo no he calificado ni a la familia, ni he dicho el nombre, ni he descalificado a ningún profesional.
¿Sabe usted quién ha descalificado a los profesionales?
Usted.
Usted acompañado de todos aquellos quienes promovieron, autorizaron y obligaron a que un personal que no tiene nada que ver con ese hospital de rehabilitación interviniera en esa intervención quirúrgica, descalificando, usted que tanto respeto tiene por los profesionales, a todo un equipo de profesionales que había de guardia en ese momento para hacer la intervención.
Usted descalifica, ustedes son los que descalifican.

Porque, ¿qué opinión van a tener los profesionales que estaban allí, que son de plantilla, que han sido formados en compañía de esa persona, de ustedes, que dijeron que no intervinieran?
Ustedes descalifican, no mi grupo.

Y lo que tiene que hacer usted es contestar a lo que le preguntan, porque usted sale con el método Ollendorf, no contesta y descalifica.
Mire usted, chulerías en la Cámara, no: argumentos, razonamientos y convicción.
Ni he descalificado ni a quien ha llegado ni a quien ha intervenido, he tenido esa precaución, porque entiendo que una situación dramática debe ser atendida.
Pero no lo que hicieron ustedes, no lo que hicieron ustedes.

Y yo le he preguntado que me diga en qué ocasiones, en qué centros, en qué fechas y cuándo y en qué normativa, y ante una mala praxis o una negligencia, quién paga.
Y no me venga usted con "bajeza moral", yo no le calificaré a usted nunca de bajeza moral, aunque en ocasiones sus intervenciones me lo parezcan.
Nunca.
Nunca, señor conseller.

Y, por supuesto, sigo esperando que conteste usted a las preguntas, que es un deber parlamentario que tiene usted para con la Cámara.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor Castellano.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Camarasa, la suerte que tenemos es que las lenguas que hablamos las conocemos todos y queda en el *Diario de Sesiones* y cada uno que interprete lo que lógicamente crea conveniente.
Yo sí que no le he dicho a usted ni "chulería", ni "trato de favor", ni "privilegio" de cara a nadie, y usted sí.
Yo no lo he dicho.

Yo he dicho que es ­y lo repito, y me reitero­ una bajeza intentar sacar rentabilidad política de una situación concreta como esta que nos ocupa.
Se lo he dicho y se lo reitero expresamente una vez más, y es una cuestión de convicción, es una cuestión de convicción.
Y usted pregunta, porque usted, en la elaboración de las preguntas no se ha ceñido para nada a lo que preguntaba, pero le respondo a sus preguntas.

Usted en la primera pregunta desea saber desde desde qué fecha los pacientes ingresados en hospitales públicos tienen derecho a elegir facultativo, porque imagino que en la aspiración de la libre elección de médico de hospital estará usted de acuerdo.
Yo creo que cualquier sistema sanitario futuro, creo que hasta usted coincidirá conmigo.
Pues, mire, la instrucción cuarta de 31 de marzo de 1995, dictada por el entonces director general de Gestión de Asistencia Especializada, que imagino que usted conocería, don José Mayans Ferrer, ya hacía referencia a esas cuestiones.

Preguntaba usted también ­creo que conoce al señor Mayans­ la normativa que ampara a la posibilidad de qué facultativos no pertenecientes a la plantilla podían asistir a enfermos ingresados en el mismo.
El artículo 64, párrafo 2, del Estatuto jurídico del personal médico de la Seguridad Social, aprobado por el Decreto 3.
160/1966, de 22 de diciembre, establece que excepcionalmente se podrá autorizar a médicos especialistas que ejerzan libremente como tales para que asistan a la población protegida.
Tales autorizaciones no suponen la creación de plazas ni nombramiento de médico de Seguridad Social.

Por último, decía usted que las indemnizaciones ­por contestarle concretamente­, decía usted que las indemnizaciones derivadas de las responsabilidades civiles exigibles por intervenciones quirúrgicas realizadas en instituciones sanitarias de la Conselleria por profesionales ajenos a la plantilla de la misma, que si correspondería abonarlas a la Conselleria en el supuesto de que con carácter de urgencia o especialísima necesidad.
.
.
Evidentemente, eso, usted sabe perfectamente que es así, con el fin de proteger por encima de todo el derecho a la protección de la salud de los ciudadanos consagrada en el artículo 43 de la Constitución.

Y, por tanto, yo le digo, que aquí, no solamente no ha habido ningún trato de privilegio ni ningún trato de favor, y ha habido el mismo trato, la misma calidad de asistencia sanitaria que se le da a cualquier persona.
Porque ­yo insisto­, usted hará las interpretaciones que quiera sobre los profesionales, pero los profesionales ­yo estoy convencido y se lo digo sinceramente­ no distinguen a la hora de una enfermedad, a la hora de una gravedad, a la hora de una urgencia, absolutamente para nada.

Si usted quiere poner en tela de juicio eso, pues, muy libre es de hacerlo.
Desde luego, yo no lo voy a hacer.
Y se lo digo desde todos los respetos, y yo califico estas preguntas que buscan algo absolutamente distinto de lo que usted pregunta, y como para que si alguien de la Cámara no sabía del tema que estábamos hablando, pues, yo me permito la licencia de decir qué tema en concreto estábamos hablando.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Castellano.

Dígame, ilustre diputado don José Camarasa, ¿para qué pide la palabra?

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Simplemente, porque debido al ardor con que ha tenido que ponerle ante la falta de argumentos, al señor conseller se le ha olvidado.
Una cosa es que yo agrupe y él, en el agrupamiento, se le olvide contestar a una de ellas.
Concreta-mente, no ha hecho ninguna referencia en qué hospitales, en cuántas ocasiones y en qué fechas.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

No ha contestado, señor presidente.
*(El senyor vicepresident parla sense micròfon.
)* La mía sí pero la del conseller no, no ha contestado.

 

 

 

 

 

 

***Preguntes números 16/01, 17/01, 18/01, 19/01 i 20/01 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre l'Hospital de la Vila Joiosa, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 84).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Camarasa, me da la impresión de que no está usted acertado en sus expresiones.
Esta Presidencia es tremendamente objetiva, y usted lo sabe.
Muchas gracias, siéntese.

Seguimos.

Don José Pérez Grau, les preguntes 16 a la 20 inclusive, té la paraula per a la seua defensa.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Senyores diputades, senyors diputats.

Mire, l'Hospital de la Vila és una cosa inenarrable, allí passa de tot, de tot.
En el tema de la cuina, que és el que hui ens ocupava, jo crec que n'hi havia un intent de rècord per a vore si la catedral de la Sagrada Família tenia menys temps per a acabar-se que la cuina de l'Hospital de la Vila.
Bé, ja ha guanyat la Sagrada Família, perquè l'Hospital de la Vila ja ha inaugurat la cuina.
Però, bé, allò és un caos continuat.

La rampa que n'hi ha per a minusvàlids està tancada.
El que s'oferix als malalts no té ninguna raó de ser.
I per tot astò, jo el que vullc d'alguna manera és reiterar-li, i aixina no he de fer-les de nou, les preguntes que li apareixen en el seu formulari i que ja li he enviat per escrit.
Lògicament, a on diu que quan s'ha inaugurat, quan pensa inaugurar-se la cuina de l'Hospital de la Vila, vullc que la substituïxca per una cosa que ha eixit hui a la premsa, que és que s'han adjudicat les obres de la cuina de l'Hospital de la Vila, que jo entenia que estava inaugurada.
És que n'hi han algunes obres noves?

Substituïsca aquelles per estes, i espere la resposta de totes les següents preguntes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Pérez Grau.

Yo tengo que limitarme a responderle, lógicamente, las preguntas que sus señorías formulan y que la Mesa traslada a esta Conselleria para responderle.

Usted preguntaba cómo estaba la puesta en funcionamiento de la cocina, y usted sabe perfectamente que la puesta en funcionamiento de la cocina del Hospital de La Vila Joiosa está en funcionamiento desde el 31 de enero de este año.
Por tanto, la cocina se demolió toda, se reformó y se acondicionó absolutamente toda nueva para dar las máximas garantías a los trabajadores, que era el motivo por la demolición que se hizo, en este caso, la demolición de la cocina.

Decirle, respecto a las preguntas que usted formula, que la Conselleria tomó todas las medidas necesarias con el fin de paliar los efectos de la situación que podía provocar a los trabajadores como a los pacientes del hospital, que con esa finalidad, mientras se estaban realizando las obras se contrató un *catering* que ha estado sirviendo los menús a los pacientes des del 26 de octubre del 1999 al 31 de enero de 2001, que es la fecha de inauguración, que era la pregunta que usted formulaba, y que, además, durante ese periodo, los trabajadores, tal cual, tal cual la Conselleria anunció y se comprometió en su momento, continuaron lógicamente en los puestos de trabajo, encargándose de servir el *catering* y llevar a cabo el emplatado y lavado de todos los utensilios.

Decirle también, a su segunda pregunta, sobre la calidad del *catering*, quisiera decirle que mientras ha estado funcionando el mismo, es decir, hasta 31 de enero de este mismo año, el *catering* en cuanto a la calidad y la variedad de los menús de los pacientes ha sido aceptable y, en todo caso, ajustado a los requisitos dietéticos dados por los facultativos, como no puede ser de otra manera.

Esta situación coyuntural del *catering* acabó cuando finalizaron las obras y se puso en funcionamiento lo que es la cocina, que como usted conoce actualmente funciona con toda normalidad.

Y también hacía usted referencia al tema del agua que reciben los pacientes en el propio hospital.
Decirle que los pacientes reciben, junto con su dieta alimentaria, los correspondientes botellines de agua mineral, aparte, lógicamente, de que toda la red hospitalaria, como usted sabe, ofrece y tiene, como no puede ser de otra manera, agua potable en todos los hospitales de la red pública, y también, en cualquier momento, si el paciente o sus familiares solicitan agua, el personal de enfermería tiene la obligación, y así lo hace, de facilitarles esta.

Y, además, decirle también, que, por tanto, las preguntas que usted formula, decirles que con el funcionamiento en total normalidad que tiene actualmente la cocina del Hospital de Villajoyosa, siguiendo trabajando lógicamente los mismos trabajadores y con tales instalaciones y todo el equipamiento absolutamente nuevo, está siendo un servicio que lo que quiere es seguir dando garantías y un servicio óptimo para todos los pacientes que están ingresados en el hospital.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Castellano.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Senyor conseller.

Hi ha hagut un moment que ha deixat de contestar-me, perquè no m'ha dit si li pareix normal que vinguen uns tècnics de Madrid a reparar uns servicis de la cuina i que la cuina estiga tancada, i que se n'hagen de tornar sense poder-la reparar, quan han segut cridats de manera urgent; tampoc m'ha parlat de per què no es té oberta la porta d'accés de minusvàlids, i no m'ha dit si cal o no cal fer una auditoria.

Mire, el tema de l'Hospital de la Vila és un desgavell.
No s'entén com és l'únic, jo crec que l'únic, director que n'hi ha d'un hospital públic que s'ha mantingut al llarg de tot el temps que vostés estan manant.
Pareix que estiga, d'alguna manera, tocat de la mà de Déu, com si fóra família de la divinitat, no sé exactament com explicar-li-ho, perquè, mire, per gran que siga, per gran que siga ­i li repetixc­, per alta que siga la dificultat en la que es troba este home, i per alt que siga el problema que tinga, arriba un moment que ell parla en qui parla i s'aplana, s'aplana, em referixc, que s'aplana la dificultat, baixa de tamany.
*(Remors)* I, clar, això no pareix que siga normal, senyor conseller, això no pareix que siga normal.

Jo crec que una persona que està al front d'un hospital ha d'atendre totes les dificultats que n'hi hagen i solucionar-les per ell mateix, no dir que "passe el que passe, no importa, jo estic salvat, jo sóc part o forme part de la família de Déu".
Jo crec que no és eixe el camí i, per tant, jo crec, senyor conseller, que vosté deuria entrar més en eixe tema.
Parle amb els sindicats.
Jo sé que vosté ha estat allí, jo li puc dir que jo he estat a peu d'obra, com sol dir quan parla Àngela Llinares, he estat a peu d'obra, i he vist, i he vist que s'ha dut un règim i que estava apuntat que era una persona diabètica, que se li havia de dur el règim sense sal, i he vist la persona que li ho portava dir-li textualment, estava jo pre-sent, dir-li: "Mire, sense sal no en queden, o el vol amb sal o es queda sense", parle de quan estava el *catering*, no d'ara, perquè això d'ara, si vol parlem d'això d'ara.

Ara en estos moments la cosa funciona bé, jo almenys no he vist ningú que m'haja presentat queixes des de que està inaugurada la cuina.

Però vull dir-li una cosa: sap qui ho pagat tot astò?
Ho ha pagat la tècnica que hi havia en la cuina, perquè la tècnica que hi havia en la cuina ha sigut cessada quan la cuina s'ha reobrit.
I vol que li diga quin és l'únic mal que ha fet eixa tècnica, l'únic?
Perquè jo tinc cartes del propi director alabant la seua labor.
L'únic mal que té eixa tècnica de cuina és que anava en les llistes del Partit Socialista d'Alfàs.
I, per tant, se la *cepillen*, se'n va al *paro*, se la cessa.
I això és el que no pot ser.

Per tant, senyor conseller, crec que vosté deuria prendre cartes en l'assumpte, patejar-se la zona, parlar amb els sindicats, parlar inclús en els propis metges, que jo he parlat amb alguns dels metges.
I he de dir-li que hi ha metges encantadors, alguns d'ells es considere amics íntims.
I no estan totalment d'acord com està funcionant l'Hospital de la Vila.

Per tant, crec que li correspon a vosté prendre cartes en l'assumpte i vore si allò és millorable, perquè seguir la tècnica que segueix, de fer difícil l'atenció pública en la sanitat perquè acaben anant a la sanitat privada no és un camí que siga convenient seguir duent endavant.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

I no és riga, perquè després en la propera pregunta, vorà com li deixe perfectament clar allò que en estos moments estic iniciant-li.

Per tant, senyor conseller, prenga cartes en l'assumpte, que jo sé que vosté si s'assabenta del que realment està ocorrent, va a actuar de forma correcta.
I fixe's que estic valorant ja de forma correcta la seua actuació posterior, sabent que sé que al final ho farà bé, però assabente's i prenga decisions.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Sort, senyor Pérez Grau, que reconeix que ara funciona bé, que ja no és tot un desastre i que de moment l'hospital encara no s'ha caigut.
Perquè el panorama que ha fet.
.
.
anava a tocar jo a vore si és que s'havia caigut l'hospital.
Sort que no.
Permeta'm la broma.

Jo crec que una inversió que es fa de 162 milions de pessetes per a fer la cuina absolutament nova, per a fer l'equipament i la dotació absolutament nou i solucionar un problema que hi havia, crec que és prendre decisions adequades mirant el favor de la sanitat pública i mirant sobre tot el que tenim que mirar tots, que és l'interés dels ciutadans i de les ciutadanes.

Perquè, desgraciadament, el que vosté diga una cosa o la resta puga dir una altra, això té un valor relatiu, perquè el gran valor és la satisfacció o la qualitat percebuda que tinguen els usuaris i que tinguen els pacients i els ciutadans i ciutadanes que pertanyen a eixe hospital.
I, és clar, dista molt de l'opinió que vosté té respecte a eixe hospital.
Es que dista moltíssim, dista moltíssim.

I, per tant, jo crec que ens hem de guiar precisament per la satisfacció, per la qualitat percebuda que tinguen els pacients en l'hospital, en este cas, de la Vila Joiosa.
I jo crec que fer una reforma de 162 milions de pessetes, i fer la cuina absolutament nova perquè funcione, i acabar amb un problema, com s'ha acabat, perquè hi haja una garantia la més òptima possible per un servici, com és en este cas el de la cuina de l'hospital, crec que és el que tocava fer i és el que s'ha fet.

I, evidentment, que tot és millorable i evidentment que estem, afortunadament, en una societat que a més qualitat, major exigència.
I això és bo, i això és bo per a intentar sempre millorar i per a intentar fer sempre les coses millor.
Que no li capia cap dubte que per part del director i per part de tota la direcció de l'hospital es treballa absolutament per a això.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 422/01, 423/01 i 424/01 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre l'atenció sanitària a Espanya als ciutadans noruecs, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista-Progressistes (RE 22.
503)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem amb les preguntes des de la 16 a la 20 són les que ha defés el senyor Pérez Grau, i el mateix il·lustre diputat defendrà ara de la 422 a la 424.
Té la paraula

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Mire, en la meua comarca, vosté coneix que és una comarca eminentment turística, i hi ha molta gent d'altres països que tenen firmat un tractat d'utilització mútua de les dependències sanitàries tant de la comunitat com les del seu país.

Bé.
Jo, quan em van contar el tema d'una resident noruega que havia acudit a utilitzar els servicis públics de la sanitat i que se li havia cobrat, no ho tenia clar.
No obstant això, vaig fer la pregunta per escrit i vaig rebre la resposta de vostés, que em van dir que, efectivament, tenia tot el dret món i que el que calia era que anara amb el certificat E-111 perquè fóra atesa sense cap problema.

Llavors, jo el que vaig fer va ser anar i dir-li-ho a l'afectada.
I és més, com no em fiava de si l'afectada podia entendre exactament el que li havia dit, perquè, entre altres coses, no parlàvem massa bé els dos un idioma comú, li vaig demanar als servis social de l'Ajuntament d'Alfàs que em controlara el tema, que es personara conjuntament amb ella amb l'E-111 en la mà i que a més se'n duguera la resposta en què vostés m'havien dit que tenia dret a ser atesa.

I, efectivament, ho va fer així i va anar.
Hi va anar amb l'E-111 en la mà ­que jo li he dut ací fotocopiat perquè a vosté no li capia cap dubte, i no tinc cap inconvenient en passar-li-ho després­, hi va anar amb l'E-111 en la mà acompanyada dels servicis socials de l'Alfàs del Pi ­d'una funcionaria exemplar, cal dir-ho, perquè mos va atendre d'una forma perfecta­, i li van dir ­i també la resposta a les preguntes que jo li havia fet a vosté.
.
.
bé, a vosté, a l'anterior, per escrit­, i li van dir: "Mire, deixe's de *bobades* ­poc més o menys van vindre a dir-li això­, ací vosté o paga o no se li atén.
I aixina de clar.

Jo, clar, al vore eixe problema, li vaig dir.
"Bé, que et facen un rebut, que pagues, però que te donen un rebut".
I ací tinc els rebuts de tots els temes que he anat tastant, senyor conseller.
Mire, estic ensenyant-li'ls en estos moments els rebuts, que no tinc inconvenient en donar-li fotocòpia.
I li van dir exactament això, que o pagava o no se li atenia.
I sense més històries.
I tots els drets que poguera tindre que li ho contara a qui fora, pel·lícules d'indis.

Per això li dic, senyor conseller, que sí que en la meua comarca hi ha una lluita clara de la sanitat privada per a fer-se amb els grans diners que suposen els segurs dels estrangers, que volen tindre d'una forma directa ells.
I si col·laborem des de la pública perquè això siga possible, anem molt mal.
Mosatros tenim que atendre a tot aquell que tinga dret a ser atés i no cobrar-li una pesseta al respecte.
Jo tinc ací les proves que va anar amb l'E-l11, del rebut que pagar i tot el que vosté vulga, perquè prenga les mesures que estime convenient.

En tot això, espere que em conteste les preguntes que li he formulat i que estan registrades, com vosté diu, en el *Diari de Sessions*.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Pérez Grau.

De veres, no li capia cap dubte que des de tots els hospitals, no solament d'este, sinó de tota la ret hospitalària, es compleixen tots els convenis i es compleix tota la normativa europea per a l'assistència de tots els desplaçats.

Mire, en la seua primera qüestió, li diré que la normativa aplicable als ciutadans noruecs, tant en matèria de seguretat social com en matèria sanitària, són els reglaments comunitaris 1.
408/71 i 574/72, que en l'àmbit de la Comu-nitat Valenciana estava la circular 9/89, que regulava l'aplicació dels esmentats reglaments en allò referent a la prestació d'assistència sanitària i aplicable al cas que la seua senyoria al·ludeix.

No obstant això, els errors interpretatius que en alguns supòsits feia l'aplicació d'esta normativa en tot l'àmbit europeu, en tot l'àmbit europeu, ha portat a la Conselleria de Sanitat a dictar la circular 1/2001, de la Direcció General de Recursos Humans i Econòmics, per la qual es regulen els distints procediments de facturació per assistències sanitàries prestades a ciutadans europeus.
Tot açò amb la finalitat de fer front a la realitat turística de la Comunitat Valenciana i evitar la disparitat de criteris que pogueren sorgir en aplicació de la normativa anterior assenyalada.

Quant a la seua segona qüestió, assenyalar-li que respecte a la cobertura sanitària que estos ciutadans tenen i la forma de poder accedir a ella, els reglaments i l'actual circular 1/2001, que li faig referència, distingeixen les distintes circumstàncies que poden concórrer en un ciutadà de la Unió Europea o de l'espai econòmic europeu, traslladant a altre estat membre per a determinar la cobertura assistèncial que assumeix la caixa de salut del país d'origen.

Aixina mateixa, es diferència, per un costat, si el trasllat és temporal o, pel contrari, s'ha fixat la residència de manera permanent en altre estat membre de la Unió.
Per altre, la condició ostentada pel ciutadà europeu, si és treballador, si és beneficiari, si és pensionista, si és *desempleat* o si és estudiant.

En el supòsit que el ciutadà se desplace temporalment a altre país membre, el formulari E-111, que la seua senyoria citava, acredita que l'usuari és titular o beneficiari de la seguretat social en el seu país d'origen.
Este formulari, que té caràcter temporal, s'estén tant per als treballadors com per als pensionistes i els seus beneficiaris o familiars que ho hagen sol·licitat en el seu país.
La cobertura del formulari E-111 s'estén a tota l'atenció sanitària que el titular o beneficiari precise de manera immediata durant la seua estada temporal en el nostre país, quan des del punt de vista mèdic dita assistència es crega oportuna i no siga aconsellable per al pacient la demora en la seua concessió.

També és cert que el caràcter immediat és requisit indispensable per a l'operativitat de l'E-111 en el cas dels treballadors i els seus beneficiaris, si este no té el mateix abast per als pensionistes i els seus beneficiaris, tal i com es desprén de l'article 31 del reglament 1.
408/71, l'assistència sanitària coberta per a l'E-111 a este col·lectiu deu ser total sense cap tipus de condicionament.

Pel contrari, si el desplaçament del ciutadà comunitari no és temporal o el seu motiu de trasllat és rebre tractament sanitari específic, el document que acredita este dret és el formulari E-112.

La seua última qüestió, la tercera qüestió que vosté assenyalava, l'assistència que es presta a estos ciutadans, dir-li que és completa.
Que a més, una vegada han sigut atesos, s'informa als pacients o als seus familiars sobre els formularis adequats que deuen sol·licitar en el seu país d'origen.

Per tant, totes les instruccions, tota la normativa que tenen al seu abast les direccions dels hospitals són les referides als reglaments tant comunitaris com també a la circular que es feu precisament per a aclarir i es feu precisament per a quan hi havia dubtes al respecte d'eixa reglamentació comunitària, que era la circular 1/2001.
I això és el que s'aplica i és el que es deu aplicar en tot el territori de la Comunitat Valenciana.
A més, tenint en compte que el turisme és una font importantíssima no solament d'ingrés sinó un patrimoni importantíssim de què pot fer gala una comunitat com la nostra.

Per tant, jo crec que la garantia d'eixa assistència sanitària prevista en la normativa europea i en la normativa pròpia de la conselleria és la que s'està aplicant en els nostres hospitals.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor conseller, les seues paraules.
.
.
perquè no han acabat dient-me si està persona té dret que l'atenguen, si van a reembossar-li tot el que li han fet pagar.
Ella va anar amb tots els papers que vostés li van demanar.
La seua argumentació em situa en el raonament d'aquell metge que quan un va perquè tenia una ferideta a l'ull perquè li'l tracte, li diu.
"Tape´s l'ull i pose's pomada".
I torna al cap del més: "Tape's l'ull i pose's esta pomada nova".
I al final, quan ja duu tants mesos que no li dóna explicació, li diu: "Però, a vore, com va la cosa?
" Diu: "No, no, el tractament i tot va perfectament, però vosté perd l'ull" I ací el que vosté està dient-me és que tot és perfecte, però que la dona que seguisca pagant totes les visites que faça.
I això no té sentit, senyor conseller.

Vosté m'ha de dir: "Tal dia, a tal hora, li reembossaran tots els diners que ha pagat i no devia pagar", perquè va anar amb la documentació que li van dir que duguera.
Això és el que vosté ha de dir-me.
Tota la resta que em diga, jo crec que està fora de lloc.
Jo crec que sí.
Mire, és una forma de vore-ho.
És que jo sóc de matemàtiques.
M'entén?
No sóc sanitari, i a la millor és que no capte perfectament el tema on està.

Però, clar, el que captem des de la meua comarca és el següent.
És que totes les actuacions que fan els hospitals públics, l'únic que tenim.
.
.
perquè ja li demane que en faça un altre en la comarca de la Marina Baixa.
Altea seria un bon lloc, ja que Benidorm està perfectament ubicat, segons diuen vostés.
Però jo crec que allí el que veem és això, que totes les actuacions van dirigides a fer impossible l'assistència pública, a posar tota classe d'entrebancs perquè no puguen ser atesos.
D'alguna forma enviant-los a patades que siguen atesos en la privada, posant tota classe de pegues.
Això és el que mosatros veem allí.
I clar, i si a més veem, conforme han fet ara, que deneguen la possibilitat que hi haja un segon hospital privat, com és el cas d'Hospimar, perquè d'alguna manera creuen que no cal, doncs pareix que a més d'anar tot a la privada, vaja a determinada privada.
El que encara és molt pitjor.

Perquè, ¿vosté s'imagina, senyor conseller, com quedaria la conselleria si després d'haver denegat el permís a Hospimar, hi haguera una sentència judicial que els diguera que han clavat la mullada, que han clavat la pota fins l'engonal que diem ací en el poble?
Que tenen per llei que donar-los-ho?
Vosté sap com quedaria la conselleria?
I si a més els demanaren encara danys i perjudicis?
Això ja seria el súmmum.
Seria com per a agarrar un tabic i començar a pegar-li cabotades al tabic, pel mal que havien fet a la sanitat d'este país, i concretament d'esta comarca.

Per tant, senyor conseller, el que jo vull que vosté em diga clar i ras, de forma que jo ho puga entendre, que no sóc un especialista en sanitat, és: esta persona que presenta l'E-111, pot seguir sent atesa en un hospital públic?
Ha de pagar per a què l'atenguen?
Si li demanen que pague i si no és atesa i ho denuncia front a vosté, vosté actuarà al respecte?
Si va acompanyada de servicis d'un municipi, concretament en este cas, dels servicis socials de l'Ajuntament d'Alfàs del Pi, i el metge no vol atendre-la perquè no paga, tenint tots els drets del món, segons vosté mos acaba de reflectir fa un moment, què és el que ha de fer?
Negar-se a pagar?
Pagar i demanar que vosté li ho reembosse.
Vosté després actuarà al respecte?
Li demanarà responsabilitats a aquell metge, que no vol atendre allò que vosté li diu que ha de fer, i allò que diuen les normatives europees que està en l'obligació de dur endavant?
Va a actuar vosté al respecte, o anem a seguir pensant.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Pérez Grau.
.
.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

.
.
.
que perquè el patró està tocat de la mà divina, per gran i per alt que siga el problema s'aplana i en pau?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

La veritat és que, en la seua intervenció, vosté confirma que no vol que se li conteste al que pregunta.
Vol que se li contesten altres coses.
Perquè vosté ací comença dient sobre.
.
.
Jo crec que un debat ja prou antic i prou desfasat entre voler enfrontar la sanitat pública i la sanitat privada, que tant els agrada a vostés.
.
.
i després m'ix defenent un hospital privat.
Em pareix molt bé la coherència és total.
Em pareix absolutament molt bé el que fa vosté.
No, és a dir, i tema que tampoc venia res al cas, tema que tampoc venia a res al cas de la pregunta.

Vosté em diu que si una persona té dret a una cosa hi ha que donar-li-la.
La justícia és donar-li a cada u el que li co-rresponga.
I evidentment em pregunta: i si va a reclamar i li correspon?
Evidentment.
Si va reclamar i li correspon, igual que se fa no soles a eixa persona, sinó a qualsevol persona, se li donarà el dret que li corresponga.
És que jo crec que ficar en tela de juí això, és voler portar-ho tot a la teoria de l'absurd.
Si li correspon, se li pagarà i no passa absolutament res.
Perfectament farà les reclamacions, que per a això estan, les fulles reclamacions, i per a això estan tots els servicis per a què se li puga donar a cada u el que li corresponga.

I vosté està ací fent una pregunta, que jo li he contestat clarament de quins són els procediments, de quina és la normativa que s'aplica per als estrangers, de quina és la normativa, de què són els formularis l'E-111, l'E-112, etcètera, que és el que vosté em feia les preguntes, i li deia que si li correspon a eixe cas en concret i particular, que em pareix molt bé que vosté porte un cas particular, lògicament, si li correspon pagar se li pagarà el que faça falta, però des de la més estricta normalitat.

Mire vosté, no vulga traure una cosa de test que és absolutament normal.
I després, no vinga vosté fent una incoherència entre la sanitat pública i la sanitat privada, fent a més acusacions manifestes, que crec que quan u fa una acusació sense cap tipus de prova i sense cap tipus d'arguments, jo crec és poc seriós el que es faça.
I, és clar, després també fa una dicotomia entre la sanitat pública i la sanitat privada, i m'ha paregut a mi sentir-lo, a la millor és que l'he interpretat mal, defensa també altres hospitals privats, m'ha paregut sentir.

Per tant, jo crec que quan una persona, i més en un parlament, que crec que ens deu tindre el respecte absolutament a tots els que som membres d'estes parlament, per a quan u vulga fer algun tipus d'acusació, que la faça en proves i que la faça clarament.
Que no la vulga fer de manera insinuant, deixant-la caure.
No, mire vosté, ací hem de ser tots absolutament molt clars.
Jo ací li dic que tots els ciutadans, que era la pregunta, que era la pregunta, tenen el mateix tractament.
I si en algun cas específic, o a algú hi ha que donar-li algun tipus de satisfacció o d'abonament per algun servici prestat, se li fa des de la més estricta normalitat, que per a això estan els reglaments i per a això està la normativa adequada a l'exemple.

I per tant, no entenc quina ha sigut la finalitat de la seua pregunta.
Però si era voler deixar caure algun tipus d'insinuació, crec que ni és la manera de fer-ho, ni tampoc el moment de fer-ho.

Gràcies.

 

 

 

***Preguntes números 768/01 i 769/01 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la plaça de cap de secció de la UCI de l'Hospital de la Vila Joiosa i sobre la direcció de secció de la UCI d'aquest hospital, que formula el diputat José Camarasa Albertos del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 85).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat don José Camarasa formula les preguntes 768 i 769.
Té la paraula, senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, senyor presidente.

Señor Castellano.

A ver si en esta segunda ocasión, porque ya se va relajando un poquito más la cosa, yo soy capaz de elevarme y usted de descender un poquito.
Vamos a ver.
En el Hospital de Villajoyosa, sabe usted, porque lo tiene encima de la mesa, hay un problema, tiene una reclamación con respecto a la jefatura de sección de la UCI de dicho hospital.
Concre-tamente las preguntas, y ahora entraremos más en detalle, lo que a mi grupo le interesa saber es ¿quién hace esa propuesta?
¿Quién la respalda?
Y ¿qué méritos y capacidades han visto ustedes en la conselleria para confirmar a un jefe de servicio en demérito del otro?

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Camarasa.

Es la segunda vez que su señoría insiste en esta cuestión.
Y ya en una primera respuesta a su primera pregunta, que usted conoce de sobra, ya que se le remitió la contestación a su solicitud de documentación, sobre la propuesta formulada por la dirección del hospital para cubrir provisionalmente la plaza del jefe de la UCI del hospital de la Villajoyosa; no obstante, le explicaré la situación una vez más que originó este nombramiento, para responderle concretamente, concretamente, a todas y cada una de las preguntas que usted me formula.

Ante la necesidad inaplazable de cobertura de la plaza de jefe de sección de medicina intensiva del Hospital de la Villajoyosa, como consecuencia de la excedencia voluntaria solicitada por el titular de la misma, se decide llevar a cabo el procedimiento oportuno para nombramiento provisional del puesto.
Por ello, a primeros de marzo se reúne a los facultativos del servicio de UCI, exponiéndoles la necesidad de cubrir dicho puesto de trabajo.
En dicha reunión, se determina que la elección debía llevar la consecución, en modo prioritario, de objetivos de carácter asistencial y la mejora de indicadores de atención y de gestión.

Así, se solicita a los interesados la elaboración y presentación de una memoria de objetivos para la unidad de medicina intensiva, cuya presentación debía realizarse en un plazo máximo de dos semanas.
A la convocatoria sólo se presentaron dos facultativos, los cuales hicieron entrega a la dirección del hospital de la documentación solicitada.

Una vez estudiada la misma, en la elección definitiva del candidato se tuvieron en cuenta los siguientes criterios.
Criterios objetivos y datos de carácter específico extraídos de las memorias presentadas, mayor antigüedad de uno de los facultativos, desempeño previo en el cargo de dicho facultativo.
Por este motivo, y por estas cuestiones que le acabo de explicar, la dirección del hospital propuso, el 21 de marzo del 2000, al director general para los recursos humanos y económicos de la conselleria el nombramiento provisional para ocupar esa plaza al facultativo que consideró más idóneo para su desempeño.

Posteriormente, el 28 de marzo de 2000, la propuesta fue informada favorablemente por la Dirección General para la prestación asistencial, dictándose un día después resolución de nombramiento por el director general de recursos humanos y económicos, con efectos de la toma de posesión.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señor Castellano.

Sí, mire, concretamente es verdad que su conselleria mandó una respuesta a la primera pregunta, lo reconozco.
Pero concretamente en cuanto a la segunda, mire, vamos a entrar ya en materia, porque probablemente, y aquí sí que le concedo la duda, usted no conozca lo que está pasando concretamente ahí.
Creo, ¿eh?
, me lo permitirá.
Vamos a ver, dice usted, criterios: más antigüedad.
Mire usted, la antigüedad se cobra mes a mes, los criterios deben ser objetivos, y deben estar en función, generalmente, y es un objetivo comúnmente aceptado, del currículum personal y de la gestión y los cursos y la capacidad que se tenga.

Mire usted, ahí habían dos aspirantes, el doctor Muñoz Coronado y el doctor Mallofré.
El doctor Muñoz Coronado, que usted dice que tenía experiencia previa, la tuvo en su día porque ya fue "digitalizado" previamente, con un correspondiente recurso por parte del doctor Alba, al que ustedes, como es normal, no hicieron caso.
Ese es el primer criterio que usted dice desempeño previo.

Pero yo le voy a decir otros criterios.
Una memoria de veinte páginas, frente a una de ciento veinticinco.
Un aspirante frente a otro que tiene el doctorado en medicina y cirugía; que tiene un grado de licenciatura cum laude; que tiene el diploma europeo en cuidados intensivos, y que ha hecho cursos de gestión de gerencia clínica; frente al otro señor que, porque seguramente tiene mucha actividad, tiene muchas parcelas que atender, entre ellas la concejalía de Cementerios del Ayuntamiento de Villajoyosa; tiene que atender una actividad privada que ustedes no han sido capaces de detectar, y yo con mucho gusto ahora le facilitaré, para que lo vean en el registro mercantil.
Lo digo porque sus servicios jurídicos seguramente tienen mucho trabajo, y yo, si le puedo ayudar, ahora mismo con mucho gusto le facilito.

Y luego, sobre todo, porque tiene usted los recursos encima de la mesa donde le dicen que trabaja este señor en la privada, que tiene menos currículum, que tiene una memoria infinitamente inferior al del otro señor, y que además, por si fuera poco, y en atención al artículo 39 de la Ley de medidas, la que se llama Ley de acompañamiento de los presupuestos generales del año pasado, es claramente incompatible porque recibe unas retribuciones fijas y periódicas por su actividad en el Ayuntamiento de Villajoyosa.
Actividad que no podría realizar si no tuviese, lamento decirlo, un trato que a mi grupo y a mí personalmente nos parece de favor, que consiste en que el señor Muñoz Coronado coge un día de la semana que le parece oportuno para dedicarse al ayuntamiento.

Y le voy a leer lo que dice el artículo 39, señor conseller, y quiero que me diga si va a hacer algo, si lo conoce, y sobre todo si se lo va a hacer conocer a sus servicios jurídicos.
Dice el artículo 39, modificación de la Ley 53/84, de incompatibilidades, que "en los supuestos comprendidos en esta ley solamente se podrán percibir retribuciones por tal dedicación ­siempre en dos administraciones, la administración local y en la Conselleria de Sanidad­ siempre y cuando que la desempeñaran fuera de su jornada de trabajo en la administración".

Habida cuenta que el señor Muñoz Coronado desempeña dos puestos de trabajo, uno facilitado.
.
.
sí señor, ahora con mucho gusto, porque veo que tampoco tiene la información, le facilito un certificado librado por el Ayunta-miento de Villajoyosa, ahora se lo haré pasar también, por el cual se dice que cobra 230.
000 pesetas mensuales por esa actividad.

Así es que, señor conseller, en esta ocasión, que parece que el tono ha sido más mesurado, aunque probablemente los datos han sido más fuertes, espero que usted sepa, quiera y pueda contestarme, con la misma firmeza y por lo menos en el mismo tono que yo creo que debemos de comportarnos esta tarde.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Creo que el tono de respeto.
.
.
este conseller y de diálogo *(rient-se)* no lo ha perdido nunca, ni lógicamente ni en esta Cámara ni fuera lo va a perder porque no es su estilo.

Usted pregunta concretamente por.
.
.
y yo le he dado toda la información, y le he dado los criterios, y le he dado los criterios objetivos, le he dado las memorias, le he dado la mayor antigüedad, le he dado el desempeño previo en el cargo.
A usted parece que no le gusta lógicamente el jefe de sección *(so per interferència d'un mòbil)* que se ha nombrado en la UCI.
Mire usted, yo.
.
.
me tengo que guiar por las resoluciones que se hacen desde las direcciones de los hospitales.
Además, cuando resulta que los criterios seguidos para la elección definitiva del candidato son, primero, por criterios objetivos y datos de carácter específicos extraídos de la memoria, combinado con el apoyo unánime, el apoyo unánime, de todos los miembros facultativos a excepción del doctor Mallofre.

Fue un hecho determinante que todos, todos, consideran precisamente en que este profesional fuera la persona más indicada para desarrollar el cargo.

Segundo, la antigüedad.
El señor Muñoz es facultativo, con la plaza en propiedad, en el hospital desde el 30 de enero de 1990.
El doctor Mallofre tiene plaza en propiedad en el hospital desde el 25 de junio de 1992, además ya tenía una experiencia en el desempeño del cargo de jefe de sección de la UCI, el doctor Muñoz desde el 26 de diciembre de 1995 hasta el 25 de septiembre de 1997.
Y, por tanto, por estos objetivos, que son claros, que son absolutamente transparentes, se hace una resolución y la Dirección General de Recursos Humanos accede a cubrir la plaza provisional de este facultativo en cuestión.

Además, debe usted saber también que el doctor Muñoz -ya sé que usted tiene más datos que los servicios jurídicos y que la Dirección General de Personal de la conselleria, eso ya lo sé, pero bueno-.
.
.
los servicios jurídicos, que también tienen algún dato, y la conselleria dicen que tiene concedida la compatibilidad de funciones para la actividad privada, según solicitud del interesado en el expediente 3.
254/99, con fecha 8 de septiembre de 1999, por resolución también del subsecretario para los recursos de la sanidad.

Y, evidentemente, si usted lo que quiere dejar caer en esta Cámara que como este señor es un concejal del Partido Popular, pues seguramente no tenía los méritos suficientes, o si se le daba, aunque tuviera los méritos, sería por un trato de favor del ayuntamiento, pues, la verdad, ni la conselleria ni este gobierno entra, lógicamente, a este tipo de cuestiones, porque usted sabe que en ese caso, por la multitud de cargos públicos y de buenos profesionales, cargos públicos del Partido Socialista que hay en la red sanitaria, están ahí y este conseller los considera unos buenos y grandes profesionales.

Nada más y muchas gracias.

 

 

 

***Preguntes números 1.
131/01 i 1.
132 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la cuina de l'Hospital Comarcal de la Marina Baixa, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 87)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas gracias, señor Castellano.

Continuem amb les preguntes 1.
131 i 1.
132, de la il·lustre diputada Àngela Llinares.
Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Esta és la vesprada de l'Hospital de la Vila.
Mire, senyor conseller, abans d'entrar en matèria m'agradaria dir una cosa: que no diga la Vila Joyosa, o ho diu en castellà o ho diu en valencià, però, en fi, als meus oïts.
.
.
O diu la Vila Joiosa o simplement la Vila o Villajoyosa, com diu el senyor diputat del PSOE.
Però a mitges és una cosa que a mi em sona una miqueta.

Senyor conseller, una volta dit açò, que no té res a vore amb l'Hospital de la Vila sinó amb el *chauvinisme* d'esta diputada que parla, una volta dit astò, vostés han fet la cuina.
I vosté se'n recorda que quan van acabar la cuina la van moblar.
I aleshores li van posar un tren per les safates, que les safates no es podien posar de peu, amb la qual cosa les safates s'havien de posar gitades i resulta que al tren en compte de cabre 30 safates li cabien 10 i estaven tot el dia per a netejar les safates i el tren no servia per a res.
El tren el van dur d'Alemanya, una cosa local i bé, però no servia, per allí no servia.
Perquè en el desdejuni podien fer unes quantes safates, però a mig dia les safates no estaven aclarides.

Després van fer també l'escurador i li van posar una pila per a escurar per a perols de 40 centímetres, però allí tenien de 60 i allò no cabia.
I després van fer també el banc per a netejar les safates de manera que el forat el tenien en mig i aleshores el que es posava ahí es posava ací, i no podien tirar els desperdicis allí perquè o posaven les safates o tiraven els desperdicis.
Però damunt va fer una cosa molt estètica, a mi em pareix horrible, però molt estètica, segons qui ho fera.
I és que van fer una gran cristallera, amb la qual cosa el tal banc era una misèria de banc i allí en posar-se dos, un allí i l'altra ací, ja en tenien prou per a netejar les safates.

Això ­espere, senyor conseller­ això ho van canviar, entre altres jo vaig parlar amb el senyor director general, no acabe de saber de què, però era el senyor Marcián, i la seua secretària i li ho vaig explicar i van dir que tot estava previst.
I en efecte ho van canviar.
El fregader, ja en tenim un altre gran i polit i tenim un altre tren, un altre tren de neteja.
Però sap què passa amb l'altre tren de neteja?
Que les pues eixes que agarren la bandeja estan molt juntes i aleshores ­sí, vosté vaja a vore'l com he anat jo, és que cal anar a aclarir-lo­ i aleshores les safates estan pegades.
Com les safates estan molt juntes, l'aigua entre mig no entra i les safates no es netegen.
Abans no es podia posar la safata perquè s'havia de posar plana, perquè de peu no podia ser i aleshores, bo, netejaven una misèria de safates.
Però ara si es posen planes, que sí que es poden posar, com els ganxos eixos de baix que agarren les safates estan tan junts cada safata està pegada a l'altra safata i aleshores l'aigua no entra per ahí, no entra.
Això per una banda.

I després, jo què sé, a mi el senyor director general i.
.
.
jo no sé si era la seua cap de gabinet, em vam dir que el banc aquell on es netejaven les safates que segur que es canviava, que és de veres que era una animalà, això no l'han tocat; no l'han tocat i aleshores per a netejar allò de les safates resulta que es poden ficar dos persones, una davant i l'altra darrere, damunt en el forat en mig, que cal que continuadament córrer la bandeja per posar-li els desperdicis al forat.
Amb la qual cosa és que no hi ha manera.
Les safates, allò de matí a migdia encara no estan netes i les de migdia per la nit encara no estan netes.

Aleshores, a banda d'allò de a qui li vam donar -la primera pregunta- de què a qui li van ­espere que veja la primera pregunta- a qui li van donar la concessió dels mobles de la cuina, entenem per mobles tots els utilitaris estos que li dic.
L'altra pregunta de quan pensen arreglar-lo.
Perquè sí que és de veres que el primer que estava ben mal ho van arreglar, però la veritat és que llevant la pila d'escurar el demés massa arreglat no està.
Vol fer el favor, senyor conseller.
I si no s'ho sap encara, vinga i ho veiem, que a més està allí i es veu amb molta tranquil·litat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.
I li he de dir que ha acabat el seu temps, ho lamente, perquè vosté ho sap que ho lamente.
*(La senyora diputada parla sense micròfon)* Indubtablement que el senyor conseller li donarà la resposta que marca el Reglament.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares, ha tingut també un defecte en el pronunciament d'una paraula, però sé que ha sigut error involuntari i per això no li vaig a rectificar.
I per suposat, Vila Joiosa.

Dir-li, si em permet la broma, que evidentment la primera pregunta que deia a qui li corresponia l'equipament de la cuina, era a l'empresa contractada, era a l'empresa adjudicatària per a fer el projecte de reforma, que era Evimaj i que la conselleria també té constància que esta empresa constructora subcontractà l'equipament a l'empresa Flores Vallés, SL, que és la resposta concreta a la seua primera pregunta.

Respecte a la segona qüestió indicar-li que els problemes existents relatius al tren d'escurat que dificultaven i feien més lents els processos de la neteja de tots els utensilis estigueren ja resolts en el mes de març on es canvia la cinta del tren d'escurat per a les safates isotèrmiques, perquè estes safates isotèrmiques es pogueren escurar amb molta més rapidesa.

He de dir-li que, en eixe sentit, es ficaren el que és el nou tren d'escurat per a donar-li més rapidesa a la neteja; sap que vaig estar visitant les obres dos vegades, coincidint també alguna vega amb la seua senyoria també en la posada en funcionament de la cuina i, de totes maneres, he pres nota d'allò del banc i li assegure que li ho miraré.
Estiga convençuda que li ho miraré i li ho podré dir per a resoldre-ho, si és que això és així.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Només una cosa.
Precupe's també del tren d'escurar perquè no està bé, no està bé, a banda que és lent no neteja bé, té pegades les safates.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Senyora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Gràcies.
Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 1.
246/01, 1.
247/01 i 1.
248/01 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre l'actuació del centre de salut pública de la Marina Baixa, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista­Progressistes (BOCV números 90 i 91).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

L'il·lustre diputat senyor Pérez Grau formula les preguntes 1.
246, 47 i 48 al mateix conseller.
Té la paraula.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Fa un temps em va cridar una empresa de la Vila Joiosa per a què anara a vore una espècie de dipòsit, o com vulga dir-se, perquè era un tanc d'eixos que utilitzen els camions per a dur l'aigua, en el que teòricament estava donant-se un subministrament a determinats xalets.
Com no m'ho vaig creure, vaig a ser sincer i li vaig dir que ja ho faria.
Però quan ja es va enterar que és que no m'ho creia, el que va fer és fer-me arribar ­i ara li ho ensenye jo a vosté­ un acta notarial en la que evidentment em deixava clar la veracitat d'allò del que estava parlant-me.
O siga, que efectivament, per rar que a vosté li puga paréixer, que a mi em va paréixer tant com a vosté o més, existia un dipòsit corresponent d'eixos de camió oxidat sense poder-se tapar hermèticament, en el que entraven serps i rates, que estava donant aigua a determinats xalets.

Clar, quan ja vaig vore l'acta notarial per allò de què ens fiem del que diuen els notaris, vaig anar a comprovar-lo.
I, efectivament, vaig fer les fotos que caia i després em vaig anar a fer la denuncia, com crec que ha de fer qualsevol ciutadà, a salut pública de Benidorm.
Allí em vam rebre amablement, vaig deixar registrada la meua denúncia, perquè volíem que estiguera en un formulari que ells tenen, però com ja havia passat altres vegades que allí no ho podia escriure'l tot, jo dic: "mire, jo li ho duc a vosté i li ho entregue tot el que vull dir".

Bé, vaig rebre una resposta molt amable que em deia que anaven a fer les anàlisi corresponents i que immediatament tingueren les anàlisi em donarien la resposta i me la faríem arribar a ma casa, textual.
Què ocorre?
Que es fan les anàlisi.
Però què ocorre?
Que l'aigua no és potable, que l'aigua incompleix totes les normatives.
De fet ací tinc la resposta per escrit demanant les anàlisi de l'aigua, que ja he rebut concretament de la Conselleria de Medi Ambient, en la que em diu que no és potable, que falla ací, que falla allà, que falla més enllà.
I, clar, quan tenen totes eixes dades de què l'aigua no és potable diuen: "no li done les dades".
Però, escolte, si vosté m'havia dit que anava a donar-me'ls només els tinguera.
Diu: "no, no, si vols les dades, demane'ls a la Conselleria de Medi Ambient o a l'Ajuntament de la Vila".
Vaig fer les dues coses.
Finalment he rebut els de la Conselleria de Medi Ambient.
No apareixen les dades exactes, però sí que reconeix que incompleix l'aigua, ni sé saben les coses que incompleix l'aigua.
I així hem estat molt de temps.

I, no obstant això, vam derivar la resposta dient que no era de la seua competència.
Mire, la sensació que tenim és que els que no anem d'açò de la sanitat, és de peu, és que arribem a un lloc com aquest per a denunciar un problema de salut pública, aigua no potable que arriba a les cases i que pot ser utilitzada per a beure, òbviament no feien les persones eixes, ja els vaig avisar jo abans, utilitzaven aigua envasada, lògicament, però que podrien utilitzar-la, i quan arriba a.
.
.
*(inintel.
ligible)* i veu que allí no la tenen, que li deriven el problema a un altre costat, un pensa allò de dir: molts morts he de dur ací damunt en certificats de defuncions per a què vosté m'atenga, perquè acabe de portar-li un acta notarial que demostra allò impropi de l'ús de les instal·lacions, acabe de denunciar-li el tema, i vosté el deriva a un altre costat.

Senyor conseller, crec que no és eixa la forma d'actuar d'un centre de salut pública que hauria d'atendre totes estes qüestions.
Per tant, espere que vosté m'aclarisca el per què d'este funcionament i que em conteste a les preguntes que ja té formulades.

Res més.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Pérez Grau.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Pérez Grau.

Vosté té tota la documentació, vosté té els escrits de contestació i de l'analítica que havia demanat per part de la Conselleria de Medi Ambient.
I vosté sap també quin ha sigut el correcte funcionament, en este cas el centre de salut pública de la Marina Baixa.
I ja tingui ocasió de contestar-li en les preguntes escrites 1.
205 i 1.
206, la denúncia que vosté presentà, la seua senyoria, que em pareix correcta, perquè jo crec que això és un hàbit saludable, perquè ens permet amb més celeritat el solucionar este tipus de problemes del centre de salut de la Marina Baixa.
I, per tant, fou traslladada immediatament a l'òrgan competent, perquè és el que ha de fer cada òrgan competent, ha de mirar de les matèries que són de la seua competència.
I crec que això es cau pel seu propi pes.

A partir d'eixe moment, l'òrgan competent, que és en este cas la Conselleria de Medi Ambient, realizà totes i cada una de les actuacions que vosté ja coneix i que li foren exposades en resposta a la pregunta escrita, també, 1.
207, en este cas pel conseller de Medi Ambient.

Passant a contestar de manera concreta a les seues tres preguntes que feia avui, en primer lloc li diré que l'actuació del centre de salut és correcta i diligent per part de com havia d'actuar.

En resposta a la segona pregunta li diré que, tal i com se li indicà en l'escrit de 6 de febrer, els resultats obtesos de la toma de mostra foren traslladats, com així es fa, perquè el protocol així està establert per raó de les competències de cada departament, als òrgans competents i a ells s'havia de dirigir en el seu cas per a demanar eixa informació.

I, finalment, dir-li que, segons les nostres informacions, l'escrit de data 6 de febrer, registrat d'eixida -que era l'objecte de la seua tercera pregunta- el dia 9 del mateix mes, fou entregat en correus el mateix dia que fou registrat.
Per tant, si tardà més o no tardà més ja és una cosa que, lògicament, la conselleria no pot fer.
Però el mateix dia que es registrà d'eixida, que fou el dia 9, fou dipositat en correus.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Castellano.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Senyor conseller.

Encara que un no vulga li queda el dubte que si l'aigua haguera estat potable, haguera complit tota la normativa, se m'haguera facilitat d'immediat?
És un dubte que jo he de tindre, no?
O se m'havia dit igualment: "Recorra vosté a la Conselleria de Medi Ambient o a l'Ajuntament de la Vila"?
Bé, jo he de traslladar-li a vosté la pregunta perquè vosté me la conteste.
Senzillament perquè vosté me la conteste.

Però, en qualsevol cas, senyor conseller, jo crec que un centre de salut públic el primer que ha de tindre davant i el que ha de marcar la seua forma d'actuació és la salut pública.
Com deia aquell: "Como su propio nombre indica".
I, conseqüentment, si arriba un moment que el que es té és una certessa que allò no és d'ús potable, l'aigua no és d'ús potable, el que s'ha de fer és d'immediat no paralitzar cap tipus de resposta, sinó donar-la i demanar-li a l'ajuntament, que és la seua competència, que pose ordre.

He de dir-li una cosa: l'ajuntament de la Vila Joiosa ja ha eixit dient en unes declaracions que demana disculpes al poble de la Vila per no haver actuat abans i que agraix la denúncia feta per este humilde diputat perquè això li va a donar el coneixement que el problema existia i ha pogut resoldre-lo.

Per tant, no entenc el per què quan ja es tenen els resultats.
.
.
Haver-me dit que me'ls donarien!
Em diuen: "No se'ls podem donar.
Demane'ls vosté ací o allà".
Doncs, no haver-me dit abans que me'ls donarien!
Vosté sap perfectament que en la seua resposta em diu que van a donar-me'ls.
Si no ho té clar jo li ho llig, textual, que és el que em vam dir.
O siga, em diuen exactament que van a donar-me'ls.

Però, bé, si vosté concretament ­he de ficar-me les ulleres, açò és un tema d'edat ja­ diu: "Els resultats, els quals li seran comunicats quan els obtinguem".
I els han obtingut i no me'ls han comunicat.
M'han dit: "Ara ja no li'ls donem.
Ara ha vosté de reclamar-los a la Conselleria de Medi Ambient i a l'Ajuntament de la Vila Joiosa".
I jo li dic: Si l'aigua haguera estat potable, se m'hagueren donat o no?
Això ha de quedar en l'aire!
Tampoc me'ls hagueren donat?
Aleshores, per què diuen que van a donar-me'ls?

El que jo vull dir-li és que la salut pública és una cosa molt important.
Tan important que per als que no anem més enllà el que ens sona és el nom: salut pública, gent que té la responsabilitat d'evitar que tinguem.
.
.
 *(El senyor diputat parla sense micròfon)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Volia dir-li que anara acabant perquè s'ha acabat el seu temps.
*(El senyor diputat parla sense micròfon)*

Si vol polsar vosté el botó, per favor.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Ara sí.
No?

En 10 segons.

Senyor conseller, assumisca la responsabilitat que qualsevol cosa que es diga Oficina de Salut Públic el que entén el ciutadà és que estan allí per a evitar que ens passe qualsevol problema i que puguen controlar-lo perquè no arribe a afectar-nos sanitàriament.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat i Consum:**

 

Gràcies, senyor president.

Vosté té tota la documentació, té tota la informació i estos casos han sigut els correctes conforme marquen els protocols i conforme marca la normativa i es fan pels òrgans que són competents.
Per tant, l'actuació del centre de salut pública és absolutament la correcta perquè el cal fer és actuar, evidentment, a través de la inspecció, a través de les denúncies o a través de qualsevol circumstància i quan hi haja qualsevol tipus de perill per a la salut pública.
I és el que s'ha fet.
I s'ha fet amb diligència.

I, per tant, quan es prenen les analítiques, es fan les analítiques i es comprova si hi ha algun tipus d'anomalia, en este cas en l'actitud del consum per a l'aigua, es prenen les decisions escaients sempre mirant, perquè jo coincidisc en un cosa que és fonamental, que crec que coincidim tots, és el tema de la salut pública.
Jo crec que parlar de sanitat en estos moments i no parlar de la prevenció, o no parlar de la promoció, o no parlar de l'educació en la salut crec que no és un sistema sanitari que haja de ser el que tots volem de cara al futur.

I, per tant, tot el que siga potenciar la salut pública i tot el que siga potenciar, en este cas, les mesures de prevenció i de promoció de la salut són una cosa absolutament bàsica.
Nosaltres acabem de presentar en el Pla de seguretat alimentària precisament les polítiques transversals en salut pública, Medi Ambient, Agricultura, la Conselleria de Sanitat, també les organitzacions, associacions professionals i els consumidors, precisament per això.
I un dels capítols importants que porta són les aigües de consum públic, que en estos moments en el control d'inspecció s'estan fent de manera coordinada i són competència de la Conselleria de Medi Ambient.

Per tant, en este cas s'actua d'una manera correcta per part del centre de salut pública, i, com vosté pot comprovar, i jo crec que tots els membres de la Cambra poden comprovar, té tota la informació que demanà i que es tenia en el seu legítim dret de fer qualsevol tipus de denúncia, ja no davant una evidència, sinó davant la potencialitat que algun tipus de servicis, algun tipus de dipòsits, com és este cas, puga ser nociu per a la salut.
En eixe cas, jo crec que és el que s'ha de fer perquè això també ajuda, com deia abans, a eixa prevenció, que és una cosa absolutament necessària en salut pública.

Per tant, jo crec que el tema que estem parlant està ací molt clar, en les preguntes per escrit, tant per part de la Conselleria de Sanitat com per la Conselleria de Medi Ambient se li havia donat ja la contestació i la informació que precisava en este tema, i crec que les respostes queden absolutament aclarides.

Gràcies.

 

 

 

 

***Pregunta número 1.
252/01 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la no contractació d'una treballadora en estat de gestació, que formula la diputada Josefa Andrés Barea, del GP Socialista­Progressistes (BOCV números 90 i 91).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

La il.
lustre diputada Josefa Andrés, per a la pregunta 1.
252, té la paraula.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Gràcies, presidente.

Señor conseller.

La pregunta va dirigida a que dado que la contratación de una trabajadora con destino en el servicio de radiodiagnóstico del centro de especialidades de Burjasot no se materializó por su estado de gestación, ¿por qué motivo no se ha contratado con destino a otro departamento que no disponga de rayos, teniendo en cuenta además que estaba inscrita en la bolsa de trabajo de la conselleria como técnico de radiodiagnóstico, como técnico de laboratorio y como auxiliar de enfermería?
Con lo cual, esperamos que nos dé una contestación a ello.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat i Consum:**

Gràcies, senyor president.

Señoría.

En respuesta a su pregunta, decirle que la plaza ofertada ­que es motivo de esta pregunta­ a la trabajadora era la de técnico especialista de radiodiagnóstico, cuyas funciones eran la realización de radiografías y su revelado.

Usted sabe perfectamente que el artículo 115 del Estatuto de Personal Sanitario no Facultativo dispone que el personal femenino en período de gestación o con hijos lactantes no podrá prestar servicios en unidades de radiología, radioterapia y medicina nuclear, entre otras cosas por el bien de su propia salud, como usted bien sabe.
Si bien es cierto que también estaba inscrita en la bolsa en categorías de técnico especialista de laboratorio, auxiliar de enfermería y celadora, no existían vacantes en ese momento porque se ofertaba, como usted bien sabe, la plaza de técnico especialista de radiodiagnóstico.

La normativa sobre prevención de riesgos laborales, en cuanto a la protección a la maternidad, está regulada, para el personal que viene prestando sus servicios con anterioridad, mediante la Ley 31/1995, de 8 de noviembre, de prevención de riesgos laborales, y más específicamente en el ámbito sanitario la Orden de 31 de julio de 1992, de la Conselleria de Sanidad, que regula el ámbito temporal de puestos de trabajo o funciones en supuestos de embarazo, parto o lactancia y permisos de preparación al parto de las mujeres que prestan sus servicios en instituciones sanitarias de la Conselleria de Sanidad.
Es decir, en este caso la persona propuesta por la bolsa por concurrir en ella un supuesto legal de los preceptuados en el artículo 115 del Estatuto de Personal Sanitario no Facultativo ­que anteriormente le he explicado su contenido­ no podía desarrollar sus tareas por lo que no procedía al inicio de esa actividad.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyora diputada.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Gracias, presidente.

Bueno, conseller, veo que ha dado una relación de legislación y que parece ser que la conoce.

Evidentemente, se ha referido usted al Estatuto de Personal no Facultativo.
Es cierto que existe ese estatuto, pero existe una ley de ámbito general, que es la Constitu-ción, que evita que se nos discrimine a los hombres y a las mujeres en condición de sexo.

Y esa ley a la que usted se ha referido, la Ley de prevención de riesgos laborales, así como disposiciones internacionales, protegen a la mujer durante el embarazo y la lactancia.
Y usted no ha recogido en todo su ámbito su aplicación, porque esta ley lo que hace es determinar la peligrosidad o aquellos factores de peligrosidad que la mujer embarazada puede tener desde la protección y, desde luego, no desde la exclusión.
Con lo cual, vemos que a esta mujer se le ha producido una exclusión.
Incluso, esta ley le posibilita diversas soluciones con grado progresivo.
Primero, delimita el tiempo en el cual puede estar trabajando, delimita la posibilidad de que pueda ocupar otro puesto de trabajo dentro de su misma categoría y función, y delimita la posibilidad de que puede ocupar un puesto diferente de distinta categoría.
Es una posibilidad que esta Administración no facilita a las mujeres trabajadoras.

Con lo cual, no puedo entender más que otra cosa, que se ha producido una discriminación a esta mujer, a esta mujer que ­simplemente un punto de referencia en su política de personal­, evidentemente esta persona estaba inscrita en la bolsa de trabajo y tenía todos los requisitos, y el único inconveniente es que estaba embarazada.
Y ustedes, ante la no protección, han preferido evitar la contratación como una forma de eliminación del problema.

Creo que, desde luego, esto no casa nada, evidentemente, con la política del señor Zaplana de mucha modernidad, con la política del señor Blasco que dice que está haciendo mucho desde la Dirección General de la Mujer, me parece que lo que está haciendo es simplemente *fum de canya*, como aquí que se le dijo en estas Cortes, y no se protege desde la Administración a ninguna mujer trabajadora que quiera acceder a un puesto de trabajo.

De todas maneras, usted sabe que la Ley de prevención de riesgos laborales castiga cualquier falta con respecto a esta protección a través de sus disposiciones en su artículo 48.
1 y en el artículo 49.
2, y ustedes como Administración no se lo aplican.
Creo que deberían de hacer unas acciones más positivas, creo que deberían legislar y, sobre todo, cumplir la ley.

Espero, conseller, que dé respuesta a esto en el futuro como política de personal desde su propia conselleria, como ejemplo también para otras consellerias que deben hacer lo mismo y como ejemplo desde esta Administración.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, per a donar contestació a la il.
lustre diputada.
És l'última intervenció de hui.

Moltes gràcies.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora diputada.

Vosté sap perfectament que ací no hi ha cap tipus de discriminació.
Ho sap perfectament.
Perquè vosté sap que cap dona que estiga en període de gestació o amb fills lactants pot treballar en un servici de radiologia, de radioteràpia o de medicina nuclear, en la seua protecció de la salut.
Perquè, jo li vaig a vosté a fer una altra pregunta.
I és que vosté voldrà ara en tinte demagògic dir el que crega convenient, però vosté sap que no se li pot contractar senzillament per protecció a la salut i perquè així ho marca la normativa, perquè jo li faig a vosté la pregunta: Si nosaltres haguérem contractat per eixe lloc de treball, que era la plaça ofertada a eixa persona, incomplint la normativa, perquè aleshores haguérem incomplint la normativa, i hagueren existit efectes nocius per a la salut, perquè hagueren existit, lògicament vosté segurament ara ací estaria demanant responsabilitat, i tindria tota la raó del món, per haver fet eixe tipus de contractació i no haver previngut la protecció a la salut a eixa persona.

Eixa és la realitat.
I vosté ara pegue-li les voltes que vulga, però vosté sap que eixa és la realitat.
I vostés és que volen traure-li rendibilitat política a tot, i els dóna exactament que siga amb raó que sense raó.
I ací el que es fa, primer, és complir la normativa.
No hi ha cap tipus de discriminació sinó tot el contrari, sinó tot el contrari, perquè hi ha una protecció a la salut i cal complir un estatut que concretament diu que cal protegir a la salut, en este cas, en període de gestació.
Perquè, pel contrari, sí que haguera estat una greu irresponsabilitat per part de la conselleria sabent que té efectes nocius per a la salut haver-la contractada per a eixe lloc de treball.
Això sí que haguera estat una greu irresponsabilitat i haguera tingut efectes perniciosos contra la seua salut.

Per tant, no soles s'ha actuat d'una manera correctíssima per part de l'Administració, sinó que a més s'ha complit amb la normativa que hi havia vigent.
I no vullga vosté confondre les *xurres amb les merines*.
Ací no hi ha hagut ningun tipus de discriminació, i vosté ho sap perfectament.

Moltíssimes gràcies.

 

 

***Preguntes números 455/01, 456/01 i 457/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la construcció d'un nou port esportiu a la platja de la Grava de Xàbia, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 84)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyories, continuem amb el torn de control al govern, amb les preguntes orals, passant a les d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, que formula l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Demanaria, pel temps que ens queda en el torn de preguntes, si era possible ­em donava la impressió que no totes eixiran­ avançar, canviar un poc l'ordre, de manera que una de les que.
.
.
En concret seria la que fa referència al port de Xàbia, que és una de les que està en el paquet, però per si a cas dóna la circumstància que no entrara.
Si el senyor conseller no té inconvenient.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller, té vosté inconvenient que s'altere l'ordre?
No?
Donat que el conseller no té inconvenient, que vosté ha fet la petició i esta presidència ho creu oportú, té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El tema de la possible construcció o ampliació d'un port en la ciutat de Xàbia, en concret, que puga afectar a la platja de la Grava, és un tema del qual nosaltres ja hem discutit en aquestes Corts.
En concret, l'any passat ja vam tindre un debat sobre aquesta problemàtica, una problemàtica que ha motivat el rebuig molt important de la població afectada, de la població de Xàbia, en la qual s'han arreplegat milers i milers de signatures en contra d'un projecte que pot dur a la desaparició d'una de les poques platges, digam, que queden en este terme municipal; campanya que s'ha fet, que inclús jo crec que el senyor vicepresident em permetrà que diga que ell públicament se va posicionar inclús en contra, inclús signant el tema, o siga, cosa que diu bastant de la seua preocupació per un tema que jo crec que pot afectar molt negativament.

En aquell debat, vosté entre altres coses va dir que mai duria el tema endavant si l'ajuntament estava en contra d'eixe projecte.
No va ser tant, digam aixina, clar en el tema de l'oposició social o veïnal, però eixa impressió donava.

Però clar, malauradament, ara el tema fa uns mesos torna a reproduir-se amb molta força.
No solament amb molta força sinó que la impressió que dóna, llegint les mateixes declaracions de premsa que apareixen, és que se dóna ja com una cosa que estiguera feta.
Tan feta que inclús l'empresa interessada fins i tot pareix ja que està fent precontractes quant als nous *amarres* que eixa ampliació o tal pot tindre.

Clar, si tot això ho lliguem amb el fet que l'empresa, digam, sol·licitant del tema resulta que està en la mateixa oficina que un destacat dirigent del Partit Popular de la població, comencen a ser una sèrie d'embolics molt es-tranys, els quals jo crec que fan que la decisió haja de ser molt mesurada.

Nosaltres creem que és inadequat totalment el tema.
I ja no nosaltres sols, creem que davant de tota eixa oposició, els conflictes interns que té eixe ajuntament són molt greus i hi ha de tot ahí, o siga, substitucions d'alcaldes per determinades pressions, etcètera.

Jo crec que estem davant d'una situació que obliga que per part de la conselleria se siga molt estricte en el respecte no solament, per suposat, de la legislació sinó dels valors ambientals i socials de determinats espais.

Per tant, nosaltres li preguntem.
.
.
Bé, m'imagine que de tota esta situació té perfecta constància.
Davant d'aquesta situació i davant del que parlàrem ja l'any passat, quina és la posició que va a adoptar i si va a afavorir que aquest projecte se duga endavant.
O, pel contrari, en tot cas, que se busquen altres alternatives, si és que s'han de buscar, un tema també discutible, però en tot cas, que no puguen afectar al lloc que en principi pareix que va a vore's més afectat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra.

Des de la conselleria disposem d'un sèrie d'estudis sobre les incidències que la construcció dels ports esportius poden tindre en zones similars a la platja de la Grava, ja que tots els projectes que se presenten a tramitació o els que inicia l'Administració mateixa tenen l'obligació de contindre'ls.

No obstant, des del punt de vista legal, l'instrument definitiu que conté l'estimació de la incidència de la construcció d'un port específic és l'avaluació d'impacte ambiental.

En el cas que mos ocupa, el projecte presentat per la Mercantil Fer Sánchez per a l'ampliació del port de Xàbia conté estos estudis, que han sigut sotmesos a informació pública i estan en Medi Ambient a l'espera de la declaració d'impacte ambiental.

Per tant, hem de vore quina és eixa declaració d'impacte ambiental, i caldrà esperar també a l'informe de caràcter vinculant del Ministeri de Medi Ambient sobre els aspectes relatius a la integritat del domini públic marítim-terrestre.
Una volta tenim tots eixos documents, aleshores és quan mosatros, diguem, tramitem el document de la decisió corresponent.

Però açò no vol dir que no vaig a contestar-li a això que vosté està preguntant.

Quant a la posició de la conselleria en relació amb este projecte, jo crec que ja ho hem dit amb molta claredat en diverses ocasions, que no anem a autoritzar ningun projecte en la zona de Jávea, en la zona de la Grava, que vaja en contra de la voluntat d'un ajuntament.

O siga, si mosatros estiguérem parlant d'un projecte d'interés general, a on des de l'Administració central, des de l'Administració autonòmica, s'ha de col·locar alguna cosa d'un interés supralocal, estaríem parlant d'una cosa, però quan estem parlant d'una instal·lació esportiva que fonamentalment ha de radicar-se dins del terme municipal i ha d'estar acceptada fonamentalment per la gent que viu en eixe municipi, com vosté molt bé ha dit abans, fins el president de les Corts actual ­bé, el que està presidint actualment­, està clar quina ha sigut també la seua voluntat en la tramitació d'este expedient.
I mosatros no anem a fer ninguna actuació que vaja en contra de la voluntat de l'ajuntament, i en este cas l'ajuntament s'ha posicionat de forma clara.

Ara, tenim un expedient i hem de tramitar-lo, i ha de tindre tots els informes sectorials.
Una volta disposem d'eixos informes, donarem aleshores, diguem, el document concret de la decisió que mosatros hem de prendre.
Però pot estar segur que no anirà mai en contra de la voluntat de l'ajuntament i dels habitants el municipi.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat senyor Oltra, d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

El problema, senyor conseller.
.
.
M'agrada sentir això en principi, però el problema és que una cosa molt semblant vam sentir l'any passat.
I clar, quan pareixia que el tema pràcticament estava ja superat, que estava oblidat, torna a aparéixer en el mes de gener amb molta força, tanta força que inclús, ja dic, l'empresa promotora, que se dóna eixa estranya, estranyíssima.
.
.
El món està ple de casualitats, també és veritat, i se veu que deu haver manca d'espai i l'oficina coincidix amb la que té un determinat senyor molt lligat a la política local d'allí.

Però clar, que s'estiguen ja reservant els punts d'*amarre* i que s'estiga dient que "astò és tot un *paripé*, perquè l'oposició critica però, bé, que d'astò no vos preocupeu que mosatros, com som mosatros, anem a guanyar i astò va cap avant perquè va cap avant", eixes coses són molt delicades, no?

Aleshores, clar, la veritat és que ens dóna una certa por.
I mosatros pensem que eixos informes cal fer-los molt exhaustius, però que també la conselleria alguna cosa haurà de dir, perquè si es limita simplement a rebre els informes de distintes administracions i, en base al que diguen eixes administracions, es farà, al final no faria falta ni la conselleria perquè se fa allò que diguen eixes administracions.
També ha de tindre, lògicament, una opinió en este cas jo crec que molt autoritzada.

I bé, allí hi ha una realitat.
Els informes jo no sé que diran, però el que està claríssim.
.
.
És un ajuntament també molt atípic, perquè ja dic, les pressions i els moviments, els canvis polítics allí inclús se fan quasi a la carta: depenent del projecte, aixina apareix un alcalde o cau l'alcalde perquè a la millor.
.
.
bé, coses molt rares que estan passant ahí.
Per tant, eixe tipus de coses s'han de tindre en compte.

I fonamentalment, el rebuig social, que jo crec que és important.
També s'ha de valorar no solament el fet hipotèticament, molt hipotèticament, positiu que puga tindre astò per a una determinada minoria de gent i el mal que se pot fer en una platja que és de tots i que és la platja que defensa moltíssima gent, que voluntàriament.
.
.
I la prova la tenim en el senyor Cholbi, que de tots els colors polítics s'han manifestat en defensa d'això.

Per tant, jo sí demanaria que se fóra molt estricte i que, com tot en la vida, al final s'ha d'optar entre l'interés privat d'una empresa lucrativa, que l'únic que pretén és *forrar-se* i ja està reservant contractes d'*amarre* en eixe aspecte, i la defensa de l'interés general, que és la defensa de la platja de la Grava.
Que la conselleria siga conseqüent i prime eixa defensa davant dels interessos d'eixa promotora privada lligada a eixe entramat d'interessos.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Senyor conseller, senyor García Antón, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Jo crec que li ho explicat molt clarament.
Mosatros tenim l'obligació, l'obligació, de rebre tots els informes sectorials que corresponen.
O siga, tenim l'obligació que quan mos aplega un expedient, siga l'opinió que siga la que mosatros tinguem, que hi haja la declaració d'impacte ambiental, que hi haja l'informe preceptiu del Ministeri de Medi Ambient, i tot això ho hem de demanar.
També el de l'ajuntament, com en este cas el tenim.
I després, coneixent tots eixos informes, mosatros prenem la decisió que hem de prendre.

Dic: Hi ha un cas i un compromís.
Quan l'ajuntament, i a més de la forma que ho ha fet en este cas, tots els grups de l'ajuntament han estat en contra d'esta actuació i hi ha hagut eixa oposició que hi ha de tots els veïns, o de molts veïns, del municipi, la postura de la conselleria va a ser claríssima, però hem de rebre tots els documents, tots els informes sectorials.

Per un altre costat, mosatros no podem prohibir de ninguna manera que qualsevol senyor que faça una promoció del que siga, tinga o no tinga llicència, que faça uns contractes privats amb la gent que vullga anar a fer eixe contracte privat.
Això mosatros no podem impedir-ho, vosté ho sap que no.
Me figure, perquè jo he conegut actuacions paregudes, a on se feen este tipus de contractes, que estaven recolzats per l'aval corresponent, per si no eixia cap avant no perdre ningú diners de ningun tipus.
Però això és una llei d'oferta i de demanda, de mercat, que mosatros no podem prohibir-ho.

Però no hem donat ningun pas per a dir: açò va a ser aprovat, sinó més bé estem demanant tots els informes preceptius.
I no tinga ninguna preocupació, que anem a ser respectuosos amb ells i anem a ser respectuosos amb allò que la voluntat de l'ajuntament a demostrat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories.

Jo em veig obligat, emparant-me en el Reglament, per al·lusions que han fet tant l'il·lustre diputat d'Esquerra Unida com el senyor conseller, a contestar molt breument.

I he de dir-los que jo considere que, quan una cosa és patrimoni d'un poble i de la humanitat, no deu existir cap força econòmica capaç de destruir eixe patrimoni.
Abans, ara i sempre he adoptat eixa postura i continuaré adoptant-la.
Per una senzilla raó: perquè és de justícia.

Moltes gràcies.
 *(Aplaudiments)*

 

***Preguntes números 452/01, 453/01 i 454/91 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre un camp de golf a Algorfa, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 84).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Continua l'ús de la paraula.
El senyor Oltra té la paraula per defendre les altres preguntes.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Crec que es la primera volta que aplaudim una decisió d'un diputat del Partit Popular.
Que cree precedent, a vore si les coses es fan aixina sempre.

Ara volíem fer una pregunta també de les que hi ha ací.
Hui anem a quedar-nos.
.
.
Me dóna la impressió que un paquet important de preguntes van a quedar-se fora.

Volíem preguntar-li en concret les preguntes 452, 53 i 54, que fan referència totes elles a un camp de golf a Algorfa.
Si no hi ha inconvenient per part del senyor conseller i de la presidència.
.
.
Estan dins del paquet.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Hi ha inconvenient per part del senyor conseller?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

És la pregunta 452, em pareix recordar.
A vore, perquè se n'han fet tantes d'ahí.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra.
És tan amable de repetir-ho més espaiet?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Sí.
Són la 452, 53 i 54.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.
ç

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Per part meua no hi ha ningun inconvenient, però hi ha una sèrie de preguntes que no sé si és que ja no van a necessitar contestació, la 48, 49, 50, 51, que també estaven pendents de fer.
Estes ja no?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Esta presidència entén que el senyor Oltra l'únic que varia és l'ordre, i continuen les preguntes substanciades i anirien després de les que va a formular ara.
És aixina, senyor diputat?
*(Remors)*

Senyor conseller, d'acord?
Té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, el problema és que se mos ha fet l'hora que se mos ha fet i van a quedar-se-mos unes quantes fora.

Bé, aquestes preguntes fan referència a un tema que ha motivat altres iniciatives per part nostra i no sé com acabarà la qüestió, perquè és qüestió important i crec que no molt bonica, per cert.

Algorfa és un municipi en el Baix Segura, i és un d'eixos municipis en una zona on no hi ha aigua, precisament, i que a més s'utilitza com a argument per a demanar aigua per tot arreu.
Bé, ahí curiosament se fica un camp de golf, d'eixos camps de golf que mos estan creixent ahí multitud.

Però a més és un camp de golf un tant *sui generis*, perquè resulta que el planejament urbanístic d'aquesta localitat no permet eixe ús, planejament urbanístic que, per cert, es troba també en revisió, i hi ha alguna pregunta relacionada també amb eixe tema, perquè ja comentarem en el seu dia alguna qüestió que pareix aixina un poc rara.
Però el que és cert és que el planejament, no ja la lògica, en este cas la lògica no hauria de permetre mai un camp de golf; és que en este cas la lògica s'unix al planejament mateix, que tampoc el permet.

Este camp de golf està pràcticament acabat.
Inclús crec que s'inaugurarà algun dia d'estos, si és que no està inaugurat ja.
I amb el que mos hem trobat també, a banda d'altres circumstàncies, que confronta amb propietats.
.
.
bé, tot això ja ho discutirem, però que tot és molt sospitós, molt rar, jo què sé, molt això.
Mos trobem amb una desídia per part de l'ajuntament quant a complir allò que nosaltres entenem les seues pròpies obligacions.
El primer interessat i el primer obligat és l'ajuntament en este cas.
Bé, se va obrir un expedient d'aquella manera, allò se va deixar morir, inclús l'alcalde mateix va anunciar públicament que el camp de golf seria un dels atractius turístics del municipi.
I la conselleria, davant d'algunes denúncies, també va obrir un expedient que també al final pareix que en principi no va continuar.

Cal dir que tot açò té més trampes que *enredos*, perquè hi ha gent molt important, gent que ha sigut inclús alt responsable en altres administracions.
I per tant, jo crec que mos trobem en un cas únic de plantació de gespa, o siga, una activitat agrícola molt estranya.
Eixe és l'argument que justifica que d'una plantació de gespa mos haja eixit un camp de golf amb una sèrie d'instal·lacions, etcètera.

Clar, ara fa uns dies la conselleria dia que, m'imagine que davant d'eixa desídia per part de l'ajuntament, ordenava paralitzar les obres.
Les obres segurament s'hauran paralitzat soles, perquè les obres del camp de golf estan pràcticament finalitzades.

Per tant, clar, l'argument del respecte a l'autonomia municipal jo el defenc com el primer, però també s'ha de vore una cosa: ha sigut evident en tot el procés que l'ajuntament no ha respectat, no ha fet complir, la legalitat urbanística.
Per tant, jo crec que la conselleria fa molt de temps que hauria d'haver intervingut obligant el respecte a eixa legalitat urbanística i obrint els expedients que hagueren fet falta.

Jo crec que entre uns i altres s'ha deixat conscientment que la cosa arribe a la situació actual.
I a nosaltres sí que ens agradaria saber tot açò, què ha passat i per què ha passat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, senyor García Antón, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor Oltra.

S'interessa per la construcció il·legal d'un camp de golf en el municipi d'Algorfa, en la Vega Baja del Segura.

En primer lloc, jo vullguera fer una precisió per a poder situar probablement la qüestió millor.

En este cas, l'Ajuntament d'Algorfa és el que exercix, i vosté ho ha dit, les competències en matèria de disciplina urbanística.
La conselleria pot actuar en el supòsit d'una negligència, d'una notòria negligència municipal, en el compliment de les seues obligacions i "previo acuerdo de sustitución" en les competències municipals, a l'empara del que disposa l'article 60 de la Llei 7/85, reguladora de la Llei de bases de règim local.

Feta esta precisió, vull indicar-li a la seua senyoria quina ha sigut l'actitud de la conselleria al tindre coneixement dels fets.

En el moment que se va presentar denúncia davant la conselleria, vam verificar els fets denunciats, vam realitzar visita d'inspecció i vam sol·licitar informació a l'ajuntament.
Efectivament, se tractava d'unes obres de construcció d'un camp de golf amb el seu corresponent club social, que s'estava realitzant en sòl no urbanitzable.
L'empresa promotora disposava tan sols d'una llicència de moviment de terres.

Se mos va informar.
L'ajuntament havia pres mesures, i en particular havia ordenat la paralització de les obres.
No obstant, vam rebre una nova denúncia, i concretament del Seprona.
I aleshores la conselleria ha tornat a obrir unes diligències prèvies per a l'esclariment dels fets denunciats i ha requerit expressament a l'Ajuntament d'Algorfa perquè adopte les mesures de protecció urbanística i, en el seu cas, incoe el corresponent expedient sancionador, si no ho haguera fet.
En eixe cas actuaria la conselleria de forma subsidiària.

Esta és l'actuació que ha tingut fins la data la conselleria, que no pot ser una altra més que esta, vigilar pel respecte de la legalitat urbanística i requerir a l'administració municipal que actue, advertint que, en cas de no fer-ho, la conselleria prendrà les mesures oportunes.

Respecte l'aigua, camps de golf.
.
.
bé, ahí tots tenim, diguem, alguna cosa a dir.
Jo conec la postura del senyor Oltra i d'Esquerra Unida relativa als camps de golf, totalment en contra.
La postura nostra no és aixina.
Per a mosatros els camps de golf són una instal·lació que, dins de l'ordenació del territori, dins de l'activitat econòmica, dins de l'activitat urbanística i dins de l'activitat també turística, tan important per a esta comunitat, la considerem convenient, reunint unes condicions determinades.

Eixes condicions determinades són que ha d'ajustar-se a les normes urbanístiques, ha de tindre la seua declaració d'impacte ambiental si no està contemplat dins del Pla general d'ordenació urbana i ha de tindre la garantia que se pot fer perquè hi ha aigua suficient.

En este cas vosté sap que una de les condicions que se li posarà per a la legalització d'eixe tema és que tinga aigua suficient.
Pareix que hi ha estudis que van en eixa direcció.
Pareix que, a més, ahí hi havien unes plantacions determinades que s'han substituït.

I bé, anem a acabar de vore, perquè també coneix perfectament que està en tramitació allò que és el Pla general d'ordenació urbana, que l'Ajuntament d'Algorfa té presentat en els servicis territorials i que estem també demanant tots els informes sectorials preceptius per a poder acabar amb eixa tramitació, i donar l'aprovació o denegar l'aprovació en el cas que corresponga.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, suspenem el Ple per deu minuts, i l'iniciarem amb les interpel·lacions.

 

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 25 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 55 minuts)*

 

 

 

 

***Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon­Llin i Martínez, sobre política general de la conselleria pel que fa a la utilització d'emigrants temporers al camp del País Valencià, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 15.
531, BOCV número 56)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reprenem la sessió en el punt 9: interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre política general de la conselleria pel que fa a la utilització d'emigrants temporers al camp del País Valencià, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamen-tari Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula la il·lustre diputada.
*(S'interromp la gravació)*

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyora consellera.

És evident que, donades les característiques de les diverses campanyes agràries a la Comunitat Valenciana, les perspectives de treball en són moltes, fins i tot pensant en l'única situació que havem travessat de catàstrofe climatològica, en què la destrucció en moltes zones del camp valencià pot fer mancar una mica la mà d'obra en el sector.

La mà d'obra autòctona no existix pràcticament.
L'agricultor, l'empresari, la cooperativa, no poden permetre que la collita es quede al camp.
Les persones autòctones que realitzaven aquestes funcions, o siga, els jornalers, allò que anomenàvem jornalers al País Valencià, estan a hores d'ara treballant en altres sectors més rendibles.

Del camp depén el manteniment econòmic de moltes famílies i pobles de la Comunitat Valenciana, i per tant, si no es troba mà d'obra autòctona.
.
.
A pesar que hi han empadronades més de 2.
000 persones en estos moments en l'Inem, i ni l'Inem mateix, de les meses de seguiment d'emigracions, amb personal immigrant regularitzat, donen resposta a la demanda de personal.
Per tant, en ocasions, s'ha de recórrer al que faça falta.
Dintre d'aquesta situació, jo me pregunte qui soluciona aquest problema de mancança de mà d'obra.

El sector agrari actual no és un sector, digam, explotador.
De fet, és tot el contrari.
L'agricultura sempre ha estat anomenada de canvi de qualsevol conveni amb països tercers, i ara, de nou, l'agricultor, que no fa les lleis però és víctima clara de les decisions polítiques, té problemes de mà d'obra que requereixen, estime jo, senyora consellera, la nostra total atenció.

És evident que són molts els sectors amb necessitat de mà d'obra: la construcció, l'hostaleria, el taulellet i l'agricultura, que és el que ens porta a parlar hui, a més de molts altres sectors.
La realitat disponible és clarament insuficient en estos moments.

A tot açò, cal afegir que l'agricultura és la primera porta que s'obri a la immigració, però també és la primera porta d'eixida de la immigració mateixa cap a altres sectors.

La Delegació del Govern de la Comunitat Valenciana va comunicar que s'havien regularitzat més de 15.
000 immigrants de les més de 23.
000 sol·licituds efectuades.
Tenint en compte els diversos sectors amb necessitat de personal, aquesta quantitat estimem que és totalment insuficient.

Amb l'entrada en vigor de la Llei d'estrangeria el passat 23 de gener, tot aquell empresari que dispose de personal irregular en les seues explotacions o magatzems està exposat a sancions d'entre 500.
000 i 1 milió de pessetes.
L'any 2000 es varen realitzar 1.
804 inspeccions de treball al País Valencià, amb un resultat de 378 infraccions per contractació il·legal d'immigrants, amb una sanció aproximada globalment d'uns 200 milions de pessetes.
Estem a favor que es realitzen inspeccions, però sempre que es puguen donar solucions a la falta de mà d'obra que tenim en estos moments en el sector.

En un estudi demogràfic realitzat fa un temps, s'indica que a l'any 2050 la població de l'Estat espanyol es vorà disminuïda, de 40 milions que som en l'actualitat, a 31 milions d'habitants, i amb un percentatge altíssim de població al voltant dels 50 anys.
I dintre d'aquesta situació, també caldria que mos preguntàrem qui treballarà en aquest país la terra, la poca terra que puga quedar en eixe any 2050.

No sols es precisen treballadors per a cobrir les distintes campanyes.
Sobretot en les comarques de l'interior de la Comunitat Valenciana la despoblació avança a un ritme galopant.

Com a exemple, permeta'm vosté, senyora consellera, que li explique que en la comarca dels Ports de Morella, segurament vosté està informada, constituïda per 16 pobles, amb una població de 6.
000 habitants, existeixen 800 explotacions ramaderes.
L'edat mitjana dels propietaris està en 50 anys, i no hi ha ningun relleu generacional.
En este cas, és necessària la incorporació de famílies que puguen mantenir l'economia de la comarca.

Un altre factor important és el nul suport econòmic que l'Administració està donant a aquest tema.
Confeccionen, per exemple, el pla Greco, que són les mesures per a millorar l'estada de treballadors en el nostre país, i no disposen a nivell d'Estat de partides pressupostàries o d'una partida pressupostària concreta per a desenvolupar aquesta situació, carregant la responsabilitat a les diferents comunitats autònomes, que tampoc disposem de pressupost.
La veritat és que jo me pregunte en este cas a què estem jugant entre tots.

Està clar que el fenomen de la immigració és un tema de tots.
A nivell agrícola, que ens el que ens ocupa en aquestos moments, cal desenvolupar un projecte pioner a la Comunitat Valenciana pel qual cal aportar personal regularitzat en les campanyes, per exemple, de la verema a Utiel-Requena i en les campanyes citrícoles, com a campanyes més fortes.
Però també jo comptaria els altres sectors considerats menors de la pròpia agricultura, coordinant l'oferta i la demanda.

Dos requisits estimem bàsics des d'Esquerra Unida en la contractació dels immigrants: que els treballadors disposen d'allotjament digne i, en segon cas, que la remuneració fóra segons el conveni col·lectiu corresponent a aquests sectors.

Són fonamentals, a mes d'estos requisits per a afrontar les campanyes, la disponibilitat de la mà d'obra ­comptar quanta gent necessitem­ i la planificació d'eixa quantitat de gent al llarg de tota una campanya, ja que al finalitzar una campanya els treballadors podrien empalmar, diria jo, amb la campanya següent, i açò seria una conseqüència d'estabilitat en el sector mateix quant a mà d'obra estrangera es referix.
La falta de previsió té com a primera conseqüència anar sempre darrere dels esdeveniments.

Senyora consellera.
El País Valencià ha passat en poc de temps, en uns quants anys, de ser un país d'emigrants considerat a tot arreu de la Comunitat Europea a ser receptor d'immigrants principalment, la qual cosa és positiva per al conjunt de valencians i valencianes, però també és negativa per la forma que esta immigració, que ens és fonamental per al camp valencià, estiga en les situacions, a vegades denigrants, que es troba.
I aquest ha estat el motiu pel qual m'agradaria saber quina és l'actuació de la conselleria que vosté presidix.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a contestar a la diputada interpel·lant, té la paraula la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Pérez.

Com bé saben les seues senyories, l'alt nivell d'activitat econòmica que hi ha a Espanya durant els últims anys ha propiciat d'alguna forma eixe descens de la taxa de desocupació d'una forma considerable, de tal forma que en determinats sectors, com molt bé ha remarcat, com són en este cas l'agricultura, també la construcció, se fa difícil trobar mà d'obra autòctona per a realitzar els treballs habituals, en moltes ocasions inajornables, com és el cas agrari.
En este cas seria la collita, la recol·lecció de les collites, que evidentment tenen un temps marcat natural.

Dins d'esta circumstància en què ens menegem, i com a conseqüència d'eixes crisis socioeconòmiques dels països del continent africà, alguns països hispanoamericans i alguns altres de l'Europa central i oriental, s'establix un corrent migratori cap al nostre país, potenciat en el seu dia també per la carència d'una normativa específica, per les màfies dedicades al tràfic de les persones i al natural dret de les persones a trobar i a tindre unes condicions de vida que no troba en els seus països d'origen o a millorar la situació econòmica de les seues famílies.

Com bé sap la seua senyoria, les competències, com vosté també crec que ha remarcat, en matèria d'emigració en general les té el govern de l'Estat.
Hi ha una Llei d'estrangeria també aprovada pel Congrés dels Diputats.
I més recentment, els diversos processos de regularització van dur que el passat 25 d'abril es firmaren uns acords entre la Delegada del Govern en la Comunitat Valenciana i els representants de diverses organitzacions d'immigrants, que ha permés i va a permetre regularitzar també una gran quantitat d'integrants d'este col·lectiu, que en principi es suposa beneficiós per al sector agrari en abstracte.

El camp valencià, lògicament, necessita en determinats moments quantitats de mà d'obra que s'adeqüen també a eixes necessitats productives i que, com he dit, no se poden cobrir per eixos treballadors potencials de la Comunitat Valenciana ni de la resta d'Espanya, donant una oportunitat que pensem que és necessària i justa en este cas a treballadors d'altres països que puguen beneficiar-se d'estes ofertes de treball, evidentment, en les condicions que coincidim en allò que vosté ha remarcat.

Però dins del context agrari, allò que tenim és un acord que es va signar el 17 de desembre de l'any 1997, un conveni marc de col·laboració entre el Ministeri de Treball i Assumptes Socials, Asaja, Coag, Iniciativa Rural, la Federació de Treballadors de la Terra d'UGT, la Federació Estatal del Camp de Comissions Obreres i la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, per a l'ordenació, precisament, d'estes migracions interiors en les diverses campanyes d'ocupació temporal.
I com es va vore que tenia una insuficiència en la pràctica, es va signar posteriorment, el 21 de setembre de l'any 1999, dos anys més o menys després, també per les mateixes parts, un protocol addicional a este conveni marc, per a establir i desenrotllar un procediment subsidiari per a la contractació de treballadors estrangers en els seus països d'origen en campanyes agrícoles de temporada, una volta ja s'havien esgotat eixes possibilitats reals de contractar treballadors espanyols, comunitaris o d'alguna forma els d'altres països legalment ja establits o regularitzats a Espanya.

Este mateix conveni, que és el que està regint en esta matèria, establix la creació de les comissions de seguiment, una central i unes provincials, en les quals, en este cas la Conselleria d'Agricultura participa, assistix.
.
.
no només assistix sinó participa en la comissió provincial, i ha manifestat sempre i ha ficat a disposició, deixa, tots els recursos en el marc de les nostres competències per a poder complir este conveni que està en vigor en el sector.

Dins d'estes comissions de seguiment, a on estan els agents socials, l'organisme competent en esta matèria establix els procediments i les condicions generals de contractació dels treballadors que es contracten precisament per a estos treballs de temporada com serien els agrícoles.
Sempre, evidentment, la nostra col·laboració no sols a ficar en marxa eixe recolzament sinó també la predisposició en un altre tema important també: la formació, que eixes persones, en el supòsit de ser contractades, perquè hi ha determinats treballs que no se saben fer, necessiten d'uns cursos previs.
I sempre des de la conselleria, i ho reitere ací, tenim a disposició, evidentment gratuïtament, professorat i locals per a poder, a estos immigrants, temporals, o com se vullga dir, que pogueren treballar al camp, donar-los uns cursos ràpids de formació perquè pogueren fer el seu treball i, d'alguna forma, donar-los també eixa facilitat, a més de les altres de servicis i d'assistència.

Per tant, ahí sempre, a més d'aportar idees, d'aportar actuacions, tenim disposat tot el nostre organigrama per a poder formar eixos treballadors.
Per tant, dins d'eixa comissió de seguiment s'ha establit, i és a on se regula este tema.
Per tant, el que he de dir, el que volem, evidentment, tots, és tindre eixa mà d'obra, que vinga en condicions dignes i humanes, i que tinga a on estar, amb les prestacions públiques que ha de tindre qualsevol ésser humà, i en este sentit, reconéixer que el camp valencià, que és una font de riquea en este sentit, que necessita mà d'obra, que aporta una mà d'obra, efectivament, les recents pedregades de la Comunitat Valenciana o en el cas més fort de la Ribera, possiblement, si fem una anàlisi, el dany major ha estat possiblement en el dany social, en la pèrdua de jornals, que és una cosa difícilment reparable en alguns moments, independentment també, com no és menys important, de la pèrdua de collites.
Però en este cas, possiblement eixe siga un mal major.

I, per tant, estem davant d'un sector que necessita una mà d'obra, que no pot esperar quan ve l'època de la collita, i que seguirem col·laborant perquè pugam donar eixa solució i, al mateix temps, ajudar també a eixes persones que en situació de treballar volen fer-ho, poden fer-ho, i hem de donar-los els mitjans adequats i necessaris.

Per tant, la posició de la Conselleria i l'actuació de la Conselleria d'Agricultura en esta qüestió és total col·laboració i ficar a disposició tots els mitjans en el mateix sector, en l'organisme competent, o siga, en la Delegació del Govern, i per tant, en totes les qüestions que pugam aportar alguna cosa més i ajudar i el que vostés també tots aporten, seguirem treballant per a solucionar el nostre problema, el del camp valencià, i al mateix temps també solucionar el problema greu de molts immigrants que, bé, doncs no tenen eixe condicions humanes i socials que deurien tindre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

La il·lustre diputada Dolors Pérez té la paraula per a rèplica.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

El corrent migratori, les màfies, el control, les exportacions, tot això és de veritat, existix malauradament.
A mi me sembla que eixe és el pagament d'haver entrat a formar part d'una Europa comunitària en la qual no estàvem suficientment planificats ni teníem les infraestructures necessàries per a poder absorbir tant de pressa el que se'ns acostava d'una part del tercer món molt a prop nostre com era Àfrica.
Però, bé, eixe va ser un dels pagaments que havíem de fer per a formar part d'eixe primer món en què estem immersos.

A mi me sembla, senyora consellera, que no es tracta que a l'Estat o ací a la Comunitat Valenciana donem oportunitats a aquells que se'n vénen ací, no es tracta d'una oportunitat a aquell.
Es tracta d'un benefici que nosaltres necessitem gaudir d'ell, i és d'una mà d'obra perquè no tenim suficient mà d'obra en el sector.
I això està bé, això està bé.

Perquè tots podem recordar quan érem, el que jo li he dit al final de la meua exposició, un País Valencià d'emigrants.
Clar, nosaltres eixíem com a mà d'obra d'aquelles funcions que altres països millor considerats, en millor estat que el nostre, millor situació econòmica, doncs, no feen una quantitat de treball i el féem nosaltres.

Per tant, no és que els donem l'oportunitat d'eixir de, sinó que nosaltres necessitem eixe sector per a gaudir d'un benestar com altres el tenen, i per a formar part d'eixa Europa comunitària.
I jo amb això estic conforme que efectivament, estem conforme, a mi me sembla que la Conselleria, i també Esquerra Unida, perquè havem presentat esta interpel·lació, estem conformes que s'ha de tindre la gent legalitzada.

Mire, senyora consellera, això del conveni del 17 de desembre de 1997, bé en el 1997, triplicats els problemes en el 2001.
Clar que sí.
Tenim triplicats els problemes quant a falta de mà d'obra, això significa.
Quan ve a aprovar-se el protocol el 21 de setembre de 1999, estem immersos ja en una necessitat de mà d'obra en dos anys increïble, i no tenim la necessària.
D'ahí que, efectivament, necessitant mà d'obra i amb vista a no perdre les collites, doncs, agricultors han agarrat mà d'obra que probablement no estiguera legalitzada, i d'ahí, quan havem parlat de les huit-centes i tantes revisions, de les tres-centes setanta i tantes denúncies efectuades i dels 200 milions que se recaptaren, per cert, arran d'eixes denúncies, perquè no es quedaren les collites en l'arbre.

Però, per exemple, quants treballadors tenim en este moment, treballadors immigrants a la Comunitat Valenciana que treballen al camp?
Jo no vull saber els il·legals, vull saber quants treballadors sabem nosaltres que, amb papers, estan treballant al camp valencià.
I li dic: els que tenim no són suficients.

S'han de buscar mitjans, sí senyora, s'han de buscar mitjans, senyora consellera.
I quins són eixos mitjans?
Jo he donat quatre punts que estime que socialment uns han de ser aplicats sense que vosté i jo els discutim, perquè serien tot el que significa l'Inem, les contractacions, etcètera, però un altre punt, que sí que ens implica, me sembla que dos punts més sí són importants, com quina disponibilitat de mà d'obra existix immigrant en l'Estat en estos moments?
Quina disponibilitat de mà d'obra immigrant existix registrada en la delegació a l'àmbit del País Valencià?
I, si podem planificar.
.
.
jo el que crec és que s'ha de planificar, m'haurà sentit vosté parlar moltes vegades de la planificació, però me sembla que fins i tot una planificació tinguent el 2, el 3 % de defecte la primera vegada que se planifica, la planificació és positiva.

Doncs, quina planificació del personal necessitem i de quina forma anem a fer-la?
Per exemple, a la Conselleria li s'ha ocorregut planificar en tot el que és la taronja i en tot el que és la verema en Requena-Utiel, sobre la recollida del raïm.
.
.
¿havem pensat quanta mà d'obra necessitem i si probablement una mà d'obra a l'acabar en un sector poguera automàticament passar a un altre i eixa gent no menejar-se del que és el País Valencià?
Això seria important.
Perquè, clar, és important i a més és de tranquil·litat per al sector.
I sobretot perquè en un moment determinat eixe sector no se'n va d'una comunitat que forma part d'un Estat que cada vegada és més vell i que, de més a més, eixe sector o un sector nou que vinga, perquè eixe està condicionat, pot ocupar comarques de l'interior que cada vegada estan més despoblades.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, per favor.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Acabe, senyor president.

Eixos serien els dos factors primordials.
O siga, en tot bé, o siga, en tot bé.
Però, què anem a fer amb la falta de mà d'obra?
Quants treballadors tenim?
I no pregunte dels il·legals, quants treballadors tenim?
Sabem que són insuficients.
Li s'ha ocorregut a la Conselleria planificar, pensar els treballadors que podem tindre en un moment determinat i planificar el temps que poden estar ací passant del que és un sector en l'agricultura a un altre sense canviar de personal, sense tornar als seus països perquè poden estar integrats en la nostra societat?
I tot plegat, pensant en la població de les comarques de l'interior.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera, per a rèplica.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Efectivament, n'hi han unes circumstàncies negatives que han envoltat tots estos processos de migracions, que hem comentat ja, vosté i jo en les diferents intervencions, i que són, evidentment, indesitjables per tots, i que s'ha de lluitar amb ells.

Però també n'hi ha un problema general de la immigració, un problema general en tot l'Estat, i més allà de l'Estat, però, bé, en qualsevol cas, en este Estat, i després, lògicament en la Comunitat Valenciana, i a més en diferents sectors, encara que ara ens ocupem del sector agrari.

I és cert vosté el que ha dit, necessitem d'eixe sector.
Jo crec que ha de ser un benefici mutu, perquè evidentment, estem en uns moments en què necessitem mà d'obra, i si n'hi ha eixos moviments migratoris, també és perquè efectivament, en els seus països d'origen, ni tenen mitjans per a eixir avant dignes, ni indignes en alguns casos, i per tant, jo crec que ací es tracta de beneficiar-se, en eixe sentit, com vosté ha dit, i de donar-los també una forma de vida que no podrien tindre en els seus països, desgraciadament, independentment d'altres consideracions.

Aleshores, eixes necessitats són compatibles, evidentment, amb donar-los, no a soles la mateixa situació, les mateixes condicions que els treballadors d'ací, sinó que a més també cal afegir que en molts casos necessiten d'un lloc a on viure durant eixe temps, en el cas que siguen temporals per a una època concreta, i també uns servicis i unes atencions que no s'improvisen i que, efectivament, des d'algunes organitzacions agràries s'està treballant amb organitzacions no governamentals per a tractar d'ajudar a eixe procés, dificultós en molts casos, i per a garantir que cobrim les nostres necessitats, però que també garantim els mínims drets que tenen eixos treballadors.

Perquè, a més, és cert, cada volta serà major la necessitat.
Si en el 1997 n'era una, en el 1999 ha augmentat, en el 2001 és més gran, i al pas que anem i evolucionem, estem d'acord que estem invertint un procés que Espanya va patir al revés fa moltíssims anys, però que ara és important i que va per a llarg.

Però jo, també dir-li que efectivament, un poquet el que vosté ha esbossat, nosaltres no podem animar un incompliment de la norma.
És cert, s'han de complir uns requisits per a contractar una persona en el camp o a on siga, però sí que és cert que la realitat, quan hi ha una collita que eixos dies s'ha d'anar al camp i no n'hi ha gent, s'està, evidentment, recorrent a fórmules fora de la legalitat que, indubtablement no podem saber ni li puc dir els números il·legals, perquè el que és il·legal no hauria d'existir i no està censat d'eixa forma.

Però, eixa és la realitat que vosté ha apuntat i no podem ací dir el que no és.
Aleshores, jo crec que ahí el que es tracta, en este sentit i el que estem intentant, és en els casos de l'agricultura, que jo crec que són diferents a la millor a altres sectors, o que són temporals, o ahí es tractaria de vore en cada una de les collites, doncs, establir un sistema en què la gent poguera vindre temporalment, tinguera eixe servici, eixa assistència sanitària, de recursos, d'un lloc d'estar adequadament, unes cases, en fi, el que siga, i al mateix temps, no incomplírem la norma i poguérem regular-ho i no tindre que estar amb gent il·legal treballant per ahí, que és perjudicial, absolutament, per a tots.

És el que s'està intentant, que en este sentit tingam unes condicions, en el sector agrari, diferents o controlades, d'alguna forma, i al final, no és a soles l'administració agrària, en este cas, que no té ninguna competència en matèria de treball ni d'immigració, però sí tenim una opinió, lògicament, i coneguem les necessitats i per això participem amb les autoritats competents.
Jo crec que junt amb les organitzacions agràries que ací participen també, no a soles en la nostra relació, sinó en estos ­digam­ organismes, institucions que regulen i si tenen les competències per a regular tota la immigració, que estan també donant i aportant no a soles idees, sinó fets i realitats, per a fer possible que el camp tinga mà d'obra i que n'hi hagen condicions que permeten vindre la gent.

Jo crec també, i confie, que fruit dels acords que, com he dit abans, es varen signar per part de la delegada del Govern, el passat 25 d'abril en la Comunitat Valenciana, i d'eixos immigrants que podran treballar legalment en la Comunitat Valenciana, i que no sabem en este moment quants voldran anar al sector agrari o quants tindran treball en altres sectors, i això s'està també planificant, doncs, és el moment, i en el que el mateix sector ha demanat per a poder saber la necessitat aproximadament real de la pròxima campanya, en este cas citrícola ­encara que n'hi han altres­, saber quants treballadors estarien disposats i per tant, mentres, en este temps, anar formant-los, com he dit abans, perquè tinguen uns coneixements que facen no perdre eixes collites i que se faça bé.

Aleshores, s'està planificant, però és un procés que ens ha vingut d'una forma accelerada, sense poder-lo controlar, en este sentit, i s'ha d'anar planificant i distribuint les persones, lògicament, en els diferents sectors.

I eixa és la participació.
No he entrat a delimitar competències, que vosté les coneix, i ja he dit que no en tenim ninguna en esta matèria.
Però sí que hi ha una obligació lògicament moral, en qualsevol cas, i humana, i en altres casos, política, en el sector agrari, de poder ajudar, perquè tinguen cobertes eixes necessitats de mà d'obra, que és molt seriosa i que aportaria també pèrdua de diners per al mateix sector, si no pogueren collir-se.
O siga, és un problema doblement greu: garantir eixa mà d'obra en el moment determinat, preparada, perquè tampoc faça malament les activitats.
I, en definitiva, això és el que mosatros podem aportar en este sentit dins d'esta quantitat d'institucions que participem en este procés irreversible i al mateix temps necessari.

I, també, gràcies per les aportacions i per tot el que puga qualsevol grup o qualsevol organització per a anar millorant esta situació que de fet és molt complicada, però és imparable.

Moltes gràcies.

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón) sobre política general del Consell davant el risc que suposa l'activitat urbanística a les zones considerades inundables a la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 16.
201, BOCV número 61)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Finalitzada la interpel·lació a la consellera d'Agricul-tura, Pesca i Alimentació, continuem amb el punt deu de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Consell sobre política general del Consell davant del risc que suposa l'activitat urbanística en les zones considerades com a inundables a la nostra comunitat, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Senyories.

Ahir ja tinguérem en la Comissió d'Obres Públiques, on, casualitats del calendari, aquesta és una iniciativa que demanàrem jo crec que ja farà més d'un any, i encara no estava ni tan sols fet el pla, i ara al final, doncs, ha coincidit.
La qual cosa, bé, allò d'ahir va servir per a documentar-mos més.

Jo crec que és un tema important i que no serà l'última volta que xarrarem d'ell.
Jo crec que és important xarrar d'un problema que històricament i cíclicament afecta la nostra comunitat, encara que, evidentment, també és molt més important actuar, que no solament xarrar, que és el que fins ara, doncs, normalment ha passat amb este tipus de coses.

Nosaltres presentàrem la proposta quan en el mes de març de l'any 2000, bé, tant vosté com el conseller també d'Administracions Públiques ­hi ha competències d'alguna manera solapades en eixes aspecte­, doncs, presentaren públicament diverses propostes que anaven a configurar eixe pla, de manera de poder resoldre esta qüestió, que com ans hem dit, és un problema crònic que tenim.

La veritat és que a pesar que el pla l'hem llegit i tal, no exactament se correspon amb el que aleshores se dia, són coses que passen a voltes.
Com queden escrites, després un compara i algunes coses són i altres ja no són.
Aleshores, clar, a nosaltres que ens preocupa el tema, ens preocupa entre altres coses perquè l'hem patit, inclús personalment un viu en una zona que està considerada pel mateix Patricova com de les més afectades, que és la zona d'Elx, tota la zona sud de la nostra comunitat.

Aleshores, ahí se feren una sèrie de plantejaments que pareixien interessants, a pesar de no ser nous, perquè jo crec que en la nostra comunitat tot el món té clar quines zones són inundables, i el qui no ho tinga clar, basta pegar-se una volteta quan s'han produït eixes inundacions.
Per tant, és un tema que és crònic i que el que pareix mentira.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, un moment, per favor, i perdone que l'interrompa, però ho faig per tal que hi haja una millor audiència de les seues paraules, que són, a més d'importants, crec que són útils per a totes les seues senyories.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president, per eixa valoració que fa.
El que passa que estes hores, doncs, la veritat és que són unes hores dures, i més per a estar sentint.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí, però són hores de treball.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Molt bé, molt bé *(riu)*.
Molt bé.

Doncs, continuem treballant, continuem treballant en la interpel·lació que ens ocupa.

Aleshores, com dia, estem parlant d'una sèrie de zones i de problemes que han estat crònics ahí.
La veritat que ací podria dir-se allò que mos recordem de Santa Bàrbara quan trona, perquè efectivament, quan se produïxen este tipus de coses és quan tot el món anuncia el que s'ha de fer i tal.
Però també tots sabem que al final queda en paper mullat, i el que passa quan ocorre una cosa d'este tipus, doncs, és un exemple de descoordinació total.

Jo, ahir, al mateix temps que li dia que saludava amb satisfacció, a més, la presentació d'aquest pla, que a més va estar molt bé, amb mitjans audiovisuals, una cosa aixina molt moderna, doncs, també li reclamava que no es quedara en això, perquè un ja ha vista molts plans d'este tipus, i aleshores, que no es quede en això, perquè seria frustrar de nou una possibilitat.
Que cal comprometre's, jo des d'ací l'anime que insistixca en eixe camí.

Sí que li vullc dir que, d'alguna manera, ens preocupa alguna de les coses que ahir se dien, i que ja suposen algun retrocés sobre el que vostés mateixos dien fa un any.
Perquè, clar, si vostés mateixos han delimitat tota una sèrie d'actuacions inapel·lables, inclús les consideren de prioritat alta.
.
.
, tots sabem que de què s'està parlant, si és prioritat alta no és una cosa que puga esperar massa temps.
També és cert que en una setmana o en dos no van a fer-se totes les coses, perquè això seria impossible.

Però, clar, fa un any, vosté i el conseller d'Administra-cions Públiques parlaven que es comprometien que en un termini de huit anys ­i això està escrit­ això es duria endavant.
També es comprometien que abans que acabara l'any 2000 s'aprovaria el pla, i ara, bé, ja duem un any de retard ­estes coses també passen a voltes­, però el més preocupant és que eixos huit anys d'aleshores ja s'han transformat en deu, la qual cosa, clar, ja comença la cosa a anar complicant-se.

I mosatros sí que coneixem que s'ha de fer tota una sèrie d'inversions i de compromisos amb diferents administracions, però la documentació que ens han passat, la part grossa, una tercera part almenys d'eixes prioritats es correspon a la Conselleria d'Obres Públiques, i una altra tercera part correspon a Obres Públiques més a alguns altres.
O siga, que n'hi ha ahí dos terceres parts, la qual cosa en un percentatge.
.
.
prop de 7.
000 milions de pessetes, que en el cent per cent o en un percentatge alt correspon a la conselleria.

Per tant, sí que demanem que eixe compromís s'acurte el més possible i que els pressupostos continguen els recursos suficients per a dur endavant tot això.

I després, fonamentalment, i jo amb això estic d'acord, que el problema no va a resoldre's a soles amb inversions, amb actuacions d'obra, per dir-ho d'alguna manera, encara que algunes obres puguen ser obres molt blanes, en el sentit de la restauració forestal.
.
.
, tot eixe tipus de coses, la delimitació, tot eixe tipus de coses, que estaria molt bé.
El que passa que.
.
.
este matí comentàvem al voltant del tema del Pla hidrològic que clar, és tan fàcil fer discursos i este tipus de coses, i més quan arriben les eleccions, que vostés mateixos, a l'hora de presentar el programa electoral de reforestació parlaven de 160.
000 hectàrees que anaven a comprometre's, i després crec que arribaren a 16.
000, una desviació, bé, que a voltes passa en estes coses.

Clar, el que és preocupant és això, que el document es quede de nou en el paper.
O una cosa pitjor: que per determinades pressions ­i ahir féem referència a eixe tema­ les zones inundables, gran part d'elles, es troben ubicades en unes zones que poden ser molt atractives per a determinat ús, fonamentalment l'ús residencial, o els usos turístics i si de cas també els usos residencials.
La prova és que gran part d'eixes zones que han estat ocupades i que hui en dia motiven el conflicte es troben en les zones del litoral fonamentalment.

I clar, el problema que podem trobar-mos és que eixa part del Patricova que no és obra, que és normativa, aplicació d'una normativa més restrictiva, més de salvaguarda d'eixos interessos, que es quede en el paper.
Hi ha hagut exemples en eixe sentit, en anys molt recents i molt preocupants.

I vaig a dir un parell de mostra en tot cas.
Un d'ells, que ha segut notícia estos dies i que tornarà a ser notícia, és el tema de l'AVE, la comarca del Baix Segura, que, home, tots tenim clar que el Baix SEgura és una de les nóvies ­digam­ idònies per a les inundacions, patixen totes les que vénen.
Clar, si damunt d'eixa història que n'hi ha ahí ara se li fica el pitjor traçat possible ­i ara demà segurament parlarem d'este tema­, home, aquí alguna cosa està fallant.
O algú no s'entera de la pel·lícula o és que estan intentant vendre-mos una burra, perquè alguna cosa està passant aquí.
Si ja quan el tema eixe ix, el document de vostés no estarà aprovat, però si és conegut per mosatros, com no va a ser conegut per la gent de Madrid, tan llestos com són els de Madrid?
O siga, que, per tant, ha d'haver sigut.
Què és el que ha passat ahí: una descoordinació absoluta.

O un altre exemple encara, si se vol més perillós: el tema de la famosa Ciutat de la Llum o la Ciutat del Cine este fantàstic, i tot eixe tipus de coses, que afecta el saladar d'Aigua Amarga.
Doncs, deixarà de ser una zona inundable, una zona, que si no fóra per altres coses, entraria inclús l'aigua del mar.
Històricament ha entrat.
Home, davant de l'elecció entre protegir això i no edificar o possibilitar una altra actuació, se li pega un retall.
Eixes coses són molt preocupants.
Molt preocupants perquè, clar, fan que se perga absolutament tota la credibilitat que un document tota la credibilitat que un document com aquest tipus pot tindre.

Per tant, sí que mosatros insistim en eixe tema: que s'ha de ser molt conseqüent que de veritat de nou no es quede simplement en un paper com ha passat altres voltes.
I lògicament, que caldrà implicar els ajuntaments, que són els primers, els primers, que vostés tenen la potestat oficial de poder aprovar o no poder aprovar els plans generals que vénen qualificant amb un ús o un altre ús zones inundables.

Però, a mi sí que em preocupa alguna de les coses que textualment se plantegen ahí, en la seua documentació, que pareix que se vol deixar, que sí bé, sí és que un ajuntament té problemes de creixement i no té altre lloc ­i això està en la pàgina 59 de la memòria­, que els futurs desenvolupaments urbanístics deuen orientar-se fins a zones no afectades per risc d'inundació.
Això, eixe primer paràgraf està bé, però, clar, a continuació se diu que si és que no hi ha un altre espai, doncs, que caldrà flexibilitzar la normativa.
Això me pareix molt preocupant, senyor conseller.
O siga, si eixa definició que figura ahí continua ahí, tinga la garantia que molts ajuntaments intentaran ficar-se dient que se'ls òbriga la mà perquè és que no tenen altra possibilitat de créixer.

Jo crec que és un tema conflictiu i que crearà problemes inclús amb la gent seua, amb la gent que està en els ajuntaments, però crec que s'ha de ser molt conseqüent si de veritat se vol que eixe document es transforme en realitat i no quede de nou en un simple paper.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, senyor García Antón, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Como muy bien decía el señor Oltra, el calendario parlamentario tiene estas cosas.
O sea, ayer comparecía yo ante la Comisión de Obras Públicas para explicar el Plan de acción territorial de carácter sectorial sobre prevención de riesgos de inundación en la Comunidad Valenciana, conocido también como Patricova, y hoy me encuentro aquí en el Pleno atendiendo a la interpelación presentada por el ilustre diputado sobre la política general del Consell ante el riesgo que supone la actividad urbanística en las zonas consideradas como inundables en nuestra comunidad.

La verdad, además, es que yo, escuchando su intervención, yo creo que ya estaba casi contestando a lo que yo podía decir ahora, porque se estaba basando en la intervención que ayer mismo teníamos sobre el plan de acción territorial, en la información que allí se dio, y por lo tanto, en ese plan que yo, bueno, le tengo que felicitar si en una tarde, porque no sé si lo tenían antes, o en una mañana, ha sido capaz de haber leído, estudiado y entendido tan perfectamente.

De todas formas, yo creo que el que nosotros ayer presentáramos el plan de acción territorial para evitar estas inundaciones.
.
.
Un plan que tengo que volver a repetir aquí que, sin ninguna duda de ningún tipo, es pionero en todo el Estado español, no ha habido ninguna comunidad antes, ni ninguna confederación, ni ninguna otra entidad administrativa que haya cogido este toro ­digamos­ como lo hemos cogido nosotros.
Ahí hay un problema, un problema de responsabilidades, un problema de inundaciones, un problema, también, de evaluar una programación de actuaciones, y nosotros yo creo que hemos tenido ­y eso usted ayer lo reconocía y hoy creo que también­ la valentía de decir: "existe este problema y desde nuestro punto de vista esta es la solución".

Y era una solución que no sólo va encaminada a resolver unos problemas existentes en cuanto a unas inundaciones que se pueden producir en edificaciones o en zonas ya construidas, y que no tienen otra solución que la solución estructural de llevar a cabo unas infraestructuras importantes para evitar esas inundaciones, valoradas ­como usted decía antes­ las más importantes y las menos importantes, en unos 140.
000 o 150.
000 millones de pesetas.
No sólo atendía a esa cuestión, que yo creo que es importante, que hay que abordar, pero que a veces ustedes tachan también de que "aquí están estos llevando a cabo esas actuaciones con más hormigón, con más obra, para evitar inundaciones, en vez de coger el problema en su origen".

Pues nosotros en este caso hemos ido al origen total del problema.
No sólo estamos con una actuación para llevar a cabo obras y obras importantes, sino estamos ante una actuación que va a marcar una normativa urbanística que no se ha hecho en ningún otro sitio.
Y algunos compañeros suyos, o muy próximos a ustedes, lo reconocían cuando en el Consejo Nacional del Agua se estaba debatiendo el Plan hidrológico nacional y se estaba debatiendo algún artículo referente a la Ley de aguas y a la ley que junto al Plan hidrológico nacional se aprobará ­yo creo que pronto­ en el Congreso de los Diputados, y hacía referencia a la problemática de las inundaciones, a la problemática de lo que es la delimitación del cauce y de quién era la responsabilidad para evitar esas inundaciones, y se tomaba como ejemplo el plan de acción territorial que nosotros, en la Comunidad Valenciana, habíamos hecho.

Y no lo hemos hecho de una forma unilateral, que la Conselleria de Obras Públicas, aunque es la que ha dirigido ese trabajo, es el promotor del trabajo, el promotor del plan, pero ha tenido en cuenta a las otras administraciones interesadas, fundamentalmente a las confederaciones que nos afectan a nosotros ­Júcar y Segura­ para llevar a cabo esa actuación, y el propio ministerio presentaba, el secretario de estado, el plan con nosotros.

O sea, hemos ido más allá de una actuación, de una programación de obras, siendo importante, y muy importante, sino hemos ido ­como usted decía antes­ a una normativa urbanística que ­entendemos­ a pesar de las diferencias que aquí a lo mejor podíamos tener en la apreciación, como muy avanzada, muy proteccionista en cuanto a lo que tiene que ser la delimitación del cauce público y lo que tiene que ser la protección de esas zonas para que no se produzcan inundaciones.

Reconociendo que en el suelo urbano no hay forma de actuar en cuanto a la normativa urbanística, lo que está construido no vas a tirarlo todo, hay que actuar estructuralmente haciendo las actuaciones que hay que hacer.
Pero en el suelo urbanizable, que no está desarrollado, decimos: previamente, antes de desarrollarse, tiene que hacerse la valoración y el estudio de inundaciones que pueda haber, de la evacuación de las avenidas, para que la programación de lo que allí se haga tenga en cuenta esto y que no se produzcan las inundaciones.
Y si el suelo es no urbanizable, prohibiendo la recalifación urbanística en los suelos calificados como suelo.
.
.
o sea, en los suelos que son no urbanizables y que tienen un riesgo de inundaciones.
Por supuesto, no es lo mismo un suelo que tenga un riesgo de inundaciones, uno importantísimo, como un suelo que tiene una posibilidad de inundación más limitada.
Y entonces, las prohibiciones son más limitadas, pero muy prohibitivo también.

Entonces, yo creo que ahí hemos hecho un trabajo riguroso, un trabajo serio.
Así ha sido reconocido por las demás administraciones.
Y además, hemos podido comprobar que ese plan que hoy se encuentra en información al público, en la exposición al público ­yo creo que ya lleva más de un mes­, ha habido un interés importante por una de las administraciones públicas que yo creo que tienen que estar más interesadas, que son los propios ayuntamientos.
Y la Federación Valenciana de Municipios nos ha pedido el que aumentáramos el plazo o el período de exposición pública para que los ayuntamientos pudieran conocer con detalle el plan y pudieran presentar sus sugerencias, sus alegaciones o lo que consideraran oportuno respecto al Patricova.
Hemos atendido esa petición y el plazo se ha prorrogado, de forma que terminará a finales de septiembre para que todo el mundo pueda tener el período de tiempo suficiente para estudiarlo correctamente y presentar las alegaciones o las sugerencias que estime oportunas.

Respecto a la credibilidad o no de los planteamientos y de los planes, yo tengo sólo que hacer referencia a dos o tres actuaciones importantes de planificación, que creo que con eso.
.
.
Además, los ciudadanos están demostrando esa credibilidad que tienen e la actuación también de otra manera, a la hora de cuando eligen o no eligen a la gente para que lo representen aquí.

Pero, por ejemplo, en el plan de saneamiento, Plan director de saneamiento de la Comunidad Valenciana, aprobado en el año 1992/1993, prácticamente desarrollado desde 1995 al año 2000/2001.
Bueno, pues no se puede decir otra cosa nada más que ese Plan director de saneamiento está prácticamente ejecutado, y estamos realizando obras que van más allá del plan director de saneamiento.

Pero si nos vamos a los planes de vivienda o si nos vamos al convenio que firmó el presidente Zaplana con la ministra Isabel Tocino, del Ministerio de Medio Ambiente, bueno, son planes o convenios que se han desarrollado prácticamente en su totalidad.
O el plan de carreteras, con un desarrollo muy importante.

Yo creo que estamos demostrando que no sólo hacemos planes sino los cumplimos, los cumplimos en los tiempos previstos.
Y que, por lo tanto, la credibilidad creo que no puede ser otra en este plan de acción territorial como la que hemos demostrado en el plan de saneamiento y en los demás planes.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra, té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

El problema, fins que se demostre el contrari, és un problema de fe, que en este cas siga veritat que van seriosament.
Però estarà d'acord amb mi que, en temes d'inundacions, la veritat és que l'experiència no ajuda a tindre una excessiva fe.
Inclús em pareix recordar que el seu antecessor en el càrrec també va presentar un simulacre de pla d'inundacions, fins que alguna *riuà* se'l va dur a ell per davant i ja va desaparèixer tot allò, coses d'estes que a voltes passen.

Jo li he posat algun exemple de coses molt recents que van en una línia contrària.
I ho dic no per gust, ho dic simplement perquè crec que és una contradicció important, molt recent i que d'alguna manera deixaria en paper mullat el que ací estem parlant, que me dóna la impressió que els tres grups estarien absolutament d'acord que aquest pla.
.
.
, no vaig a dir en la seua totalitat, perquè també li he de dir que hi ha parts significatives d'aquest pla que no ens pareix adequat que es duguen endavant.
O siga, que està molt bé la presentació i està molt bé que seriosament, per fi, se vaja avançant en este tema, però també li he d'advertir que hi ha determinades actuacions previstes en este pla.
.
.
, en este pla i en alguns antiquíssims, perquè, per exemple, el tema de la canalització de la desembocadura del Vinalopó, això fa anys i anys, i plans i plans, que s'està dient.
I això, per exemple, no me pareix que siga una cosa molt necessària, i en tot cas, es prou conflictiva, que igual mereixeria un debat a apart.
En tot cas, és un debat que hem tingut allí i hem tingut amb les conselleries anteriors a vosté i a l'altre i l'altre, i sempre.
.
.
de tant en tant apareix.

Eixa impressió també dóna el document, que al final siga la suma d'unes coses que estaven per ahí, unes altres que estan en marxa.
.
.
Perquè, com ahir parlàvem mateixa, allò del Juncaret-Orgegia, són coses que estan.
.
.
.
sí, estan tan fetes que no sé què fan aquí, si no és que el que es tracta es de sumar i de dir.
.
.
Perquè, clar, si és això, tampoc.
O siga, hi ha algunes actuacions, el Pla de sanejament integral del Segura.
.
.
són temes ahí complicats i que vénen estant reivindicats des de fa molts anys i que a la millor no solament són mesures d'este tipus les que es necessiten ahí.

Perquè jo vaig al mateix.
O siga, el tema de la salvaguarda del domini públic hidràulic, jo crec que és una de les grans assignatures pendents que tenim en el nostre país.
I vosté sap que d'ahí vénen molts dels conflictes, perquè els desbordaments es produïxen per alguna raó.
Això que es diu que l'aigua sempre a buscar la seua canalització natural és cert.
El que passa és que moltes voltes se troba una urbanització, o se troba naus industrials o se troba no sé sap què.
I l'aigua ha de passar per algun lloc i ocasiona el que ocasiona.
Hi ha hagut una desídia absoluta per part de moltes administracions, començant en principi per la més responsable, que seria la confederació, però que no té mitjans ­jo crec que ni ganes a més de tindre'ls­ per a vigilar i fiscalitzar que eixa defensa del domini públic es duga endavant.

El tema, per exemple.
.
.
Vosté diu: "El pla de sanejament.
" Este matí, per cert, no estaven.
.
.
estava aquí el senyor Ripoll més sol que la una, en el debat del pla hidrològic, en el debat número.
.
.
­no sé quin número era, però, bé, i els que queden­ comentaven precisament el tema.
.
.
un dels temes que ha eixit és el tema del Pla director de sanejament.
És un tema també molt important.
Mosatros, igual que saludem que s'han fet moltíssimes coses ­perquè partim de l'edat de pedra en temes de sanejament, a la millor ara estem en l'edat del bronze, no ho sé­, però crec que s'han de fer moltíssimes coses encara, inclús del primer pla mateix.
Però eixe segon pla que tant s'anuncia, la veritat és que sí estem desitjant que de veritat se confirme i tal.

Allò del conveni de l'any 1997, mosatros creem que algunes actuacions recollides ahí no estan, estan en una fase molt primària encara, a pesar que també hi ha alguna que és molt dubtosa que siga interessant dur-la a efecte.
Hi ha algunes ahí que mosatros tenim també les nostres reserves.
Però no és cert que, a pesar d'haver sigut un conveni signat en 1997, i se suposa que per qüestions prioritàries i necessàries i este tipus de coses, la veritat és que hi ha hagut un retard.
No s'ha acompanyat l'agilització de la seua licitació, execució, etcètera, etcètera, amb allò que pareixia en principi que deuria haver sigut més important.
Per tant, que no és or tot el que rellueix en eixe aspecte.

I mosatros sí que volíem, per finalitzar, ja dic, perquè és un tema que jo crec que està molt bé que s'haja ampliat el termini, perquè els ajuntaments són els més interessats, i crec que tindrem oportunitat de continuar parlant d'això.
Però li insistisc: és molt important garantir la credibilitat de cara als ajuntaments, i fonamentalment que la conselleria estiga ahí perquè els plans generals es facen com s'han de fer.
I el més important, que després es respecten, perquè la construcció il·legal, especialment en este tipus de coses.
.
.
no anem a parlar de zones que tots tenim en la memòria en estos moments, que hi ha maremàgnum allí, que ja vorem això com se resol.
Però sí que volia dir-li una cosa.
O siga, a mi em pareix ja no el paràgraf anterior al que li he llegit abans, que també em pareix molt preocupant, encara és més curt.
.
.
Jo entenc que en el sòl urbà, evidentment, no s'haurà.
.
.
.
a pesar que el conseller Cepeda alegrement deia que s'estudiarà la reubicació.
Eixe era el titular, una cosa aixina.
Com és fàcil dir estes coses.
.
.

Però, clar, en aquells sòls urbanitzables, encara que tinguen el programa aprovat.
.
.
Això ho diu vosté en la memòria.
Diu: "Afectats per risc d'inundació".
Home, si són urbanitzables i simplement tenen el programa aprovat, i està confirmat que estan en una de risc d'inundació, home, no me pareix molt correcte que la solució siga posar en marxa actuacions estructurals que minoren el risc, sense perjudici.
.
.
O siga, per què no anem un poc a l'origen del problema?
Què pot costar?
Possibles indemnitzacions, que ja voríem qui paga este tipus de coses.
Però és que, en tot cas, el que este paràgraf esta dient és que anem a consentir que en unes zones que sabem que són inundables s'edifique, que som conscients.
Som conscients perquè algú en el seu dia ho aprovar aixina.
Jo entenc això.
I com som conscients d'això, cal posar els mitjans estructurals, obra en definitiva, per a evitar-ho.
Tots sabem al final què passarà.
Com mos descuidem, no ho resoldrem.
El que farem serà desviar eixes aigües, de riuades o avingudes, a un altre lloc, que també sol passar eixe tipus de coses.

Jo li insistiria, estic convençut que és un tema delicat.
El tema de desclassificar sòls i el tema d'impedir que es construïsca en determinats espais dels municipis que poden ser apetibles per diferents qüestions, és un problema crònic, mane qui mane i tal.
Però crec que la conselleria, si vol que astò siga creïble, necessita imposar-se en este tipus de coses.
Del contrari, quedarà com li díem ahir: paper mullat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Quan parlàvem que cal tindre fe o no fe, jo crec que quan s'ha sigut capaç de fer una sèrie de coses en un moment determinat llavors la gent serà capaç de creure més que si no s'han fet.

Vosté sap que en l'any 1997 van haver unes inundacions en la zona d'Alacant importants, i haurà de reconèixer amb mi que, com a conseqüència d'allò, hi ha hagut una actuació importantíssima per a evitar que es tornen a produir eixes inundacions.
Actuacions que s'han fet normalment en sòl urbà, en el centre de la ciutat, i actuacions que importaven, bé, un volum pressupostari important i una actuació jo crec com no s'havia fet mai.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyor conseller.
És que el senyor Maluenda està fent un senyal que no se sent el suficient.
Si vosté és tan amable.
.
.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Si se callan.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

.
.
.
pot inclinar un poc més el micròfon, les seues senyories guardar silenci i, si algú ha de parlar alguna cosa, poden eixir-se'n amb tota tranquil·litat, a pesar que el tema és tremendament interessantíssim.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Com dia, s'han fet una sèrie d'actuacions que jo crec que són mereixedores de dipositar la confiança en el que està fent-se.
Sobre tot, com dia abans, hem abordat el problema d'inundacions, el problema de les zones inundables, com no s'havia fet fins ara.
I per aquí ha passat molta gent, hi ha hagut molts governs.
I la veritat és que abordar eixe tema no sols des del punt de vista estructural, des del punt de vista de l'obra, sinó des del punt de vista de la normativa urbanística, no s'havia atrevit ningú.

Vosté vol ara que, ja que no anem a deixar que se reclassifique el sòl no urbanitzable, que a més el que siga urbanitzable que se desqualifique.
I segurament, si donàrem eixa mesura, diria: "I l'urbà que se *derribe*".
No.
Anem a ser sensats, anem a ser sensats i anem a aplegar en la normativa on creem que es deu aplegar.

Mire, en el sòl urbà no queda més remei que fer mesures estructurals, i això no va a llevar que en punt determinat, on hi ha un problema d'inundacions seriós, un problema d'inundacions que no té un altre tipus de solució, s'haja de *derribar*, s'haja d'indemnitzar, s'haja de fer la seua expropiació per a poder fer l'actuació, i aixina estem fent-ho en la zona del Juncaret o en la zona d'Orgegia, i fins en la zona d'Alacant.

Però, però, en el sòl que és urbanitzable i que està ja programat, si en eixa programació cap, a més, el fer un estudi per a, en una obra determinada, solucionar la problemàtica, entenem que no és necessari prendre un altre tipus de mesura, perquè hi ha una actuació estructural, que anirà a càrrec d'eixe pla parcial o d'eixa actuació urbanística, que evitarà el que eixe terreny es puga inundar.
Aleshores, si té solució, no hi ha per què desqualificar res, amb tant de costós que això podria suposar i amb la inseguretat jurídica que significaria.

Per tant, mosatros creem que el Pla d'acció territorial que se presenta, i que està ara en informació al públic o en exposició al públic, és un pla rigorós, és un pla seriós, és un pla que contempla tot tipus d'actuacions.
I jo demanaria que es vera per les senyories amb tot el detall possible, que estem disposats, perquè aixina s'ha donat a conéixer a tots els ajuntaments, que en eixe termini del 30 de setembre presenten les al·legacions i les suggerències.

Però, atenció, atenció, les utopies tenen un límit.
Totes les utopies tenen un límit.
Anem a fer el pla possible.
Anem a evitar que ninguna zona no urbanitzable es puga urbanitzar.
Anem a solucionar el problema d'inundacions en el sòl urbà.
I anem a solucionar el problema d'inundacions en el sòl urbanitzable.
Però estudien el treball bé, perquè jo crec que és un treball únic, és un treball pioner i és un treball que està tenint-se en compte en molts altres llocs per a fer actuacions paregudes al que mosatros estem fent en este pla.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén el Ple, que es reprendrà demà a les deu del matí.

 

*(Se suspén el Ple a les 20 hores)*