Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text30 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text26 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text25 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
.para1 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 27 d'octubre de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 80.
Primera reunió.

Projecte de llei, de La Generalitat, de Joventut de la Comunitat Valenciana (RE
número 64.
033, BOC número 254).
Esmenes a la totalitat, amb text alternatiu, presentades
respectivament per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 66.
226, BOC número 261), pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
468, BOC número 261) i pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 66.
631, BOC número 261)

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

Primer punto del orden del día: debate de totalidad del Proyecto de ley de La Generalitat de juventud de la
Comunidad Valenciana, enmiendas a la totalidad con texto alternativo
presentadas, respectivamente, por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos, por el Grupo Parlamentario Compromís y por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra la consellera de Bienestar Social, señora Angélica Such.

La senyora consellera de Benestar Social:

Buenos días.

Gracias, presidenta.

Señorías, presentamos hoy el contenido del Proyecto de ley de juventud de la Comunitat
Valenciana, una ley que actualiza y amplía la normativa que tras veintiún años de aplicación no había sido objeto de adaptación alguna, a pesar de los profundos cambios que se han producido desde entonces.

La juventud valenciana, igual que el resto de la sociedad, desde 1989 hasta la
actualidad, ha vivido una profunda transformación.
Por eso, la ley que hoy presentamos nace para dar respuesta a las necesidades
sociales de los jóvenes valencianos del siglo XXI.
Los jóvenes representan uno de los colectivos más afectados por la actual crisis económica que vive España, teniendo una tasa de paro que supera el 40%.
Pero a pesar de que sea un
colectivo vulnerable, los jóvenes nunca son un problema, sino todo lo contrario, son y deben ser la solución.

Con la ayuda de los poderes públicos, de los grupos políticos y de la sociedad en su conjunto, los jóvenes pueden dar el impulso que nuestro país necesita, son el motor de la sociedad, son el presente y son el futuro y por
eso esta ley pretende poner a su disposición las herramientas que necesitan para su pleno desarrollo.

De los cinco millones de personas que viven en nuestra comunidad, más de un millón y medio son jóvenes.
Por tanto, es innegable el peso que tiene este sector social en la
estructura demográfica de nuestra región.

Esta ley define la juventud como las personas que se encuentran entre la etapa
de los catorce a los treinta años.
No obstante, prevé la posibilidad de variar esa franja de edad si algunos programas, por razón de su naturaleza, así lo requieren.
Por eso, todas las políticas públicas cuyo objetivo sea la obtención de mayor autonomía personal, por ejemplo, los programas de empleo y vivienda, amplían esa franja hasta los treinta y cinco años.

El proyecto de ley se compone de 56 artículos agrupados en 3 títulos, 2 disposiciones transitorias, 1 disposición derogatoria y 2 disposiciones finales.
La ley proyectada, además de refundir y poner al día toda la legislación que en materia de juventud se encuentra dispersa en un único texto integrador, introduce nuevas propuestas e iniciativas, que, sin duda,
quieren favorecer y beneficiar a toda la sociedad en general y a la juventud en
particular.

La nueva regulación prevé un cambio de denominación en el Institut Valencià de la Joventut, que pasa a denominarse Institut Valencià de la Joventut Generalitat Jove.
Con ello, pretendemos impulsar al organismo
autónomo de La Generalitat responsable de coordinar todas las políticas de juventud de la Comunidad Valenciana.
Además, el proyecto de ley que presentamos prevé la creación, mediante decreto, del Observatori de la Joventut de la Comunitat Valenciana
como órgano adscrito al Institut Valencià de la Joventut Generalitat Jove y cuya función será estudiar e investigar la realidad juvenil valenciana para realizar informes que
permitan a la administración autonómica conocer mejor las inquietudes y necesidades de los jóvenes y, de esta manera, establecer líneas de actuación, iniciativas o programas fundamentados en un conocimiento profundo de la
realidad por la que atraviesan.

El observatori estará compuesto por representantes de las administraciones públicas, de las universidades valencianas y de las distintas formas de
participación juvenil.
Este último aspecto también lo regula la nueva ley, quedando por tanto derogada la Ley 8 de 1989, de 26 de
diciembre, de La Generalitat, de participación juvenil.
El nuevo proyecto legislativo hace referencia a las distintas formas
de participación juvenil y a su financiación.

El Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana es el máximo órgano de representación de las organizaciones juveniles valencianas.
Por ello, se le considera
interlocutor válido ante la administración autonómica y las instituciones públicas y privadas en todo aquello referente a la temática juvenil.
El nuevo proyecto normativo regula sus fines y su funcionamiento.
También adapta a la realidad su calificación jurídica, constituyéndolo como una corporación pública sectorial de base privada con el objetivo de adecuar su régimen jurídico, que no se modifica, a su denominación, y con el objetivo de garantizar su independencia y su buen funcionamiento.

En relación a los consejos locales de juventud, cabe destacar que la nueva regulación establece su naturaleza como órganos de representación de las organizaciones juveniles de ámbito municipal y el procedimiento para su constitución.

El Consell cree que es necesario el desarrollo de políticas integrales de juventud, pero es muy importante que los destinatarios
conozcan dichas políticas.
En este sentido, la ley apuesta por la información juvenil mediante la regulación de la red de información juvenil de la Comunitat Valenciana.

Consideramos básico que las personas que realicen o vayan a realizar actividades educativas de
tiempo libre con niños y jóvenes en la Comunitat Valenciana dispongan de una formación y acreditación adecuadas.
Por eso, la nueva regulación atribuye al Institut Valencià de la Joventut Generalitat Jove la facultad de otorgar el reconocimiento de las
escuelas de formación de animadores juveniles en el ámbito de la Comunidad Valenciana.

Este proyecto de ley apuesta también por los servicios para la juventud, estableciendo que La Generalitat deberá ofrecer productos de turismo a precios ventajosos para la juventud, deberá potenciar la expedición de carnés que aporten ventajas y descuentos, que faciliten programas destinados a
promover y facilitar el acceso de la población juvenil a servicios de carácter cultural, deportivo, recreativo, de consumo, de trasporte o similar.
En
este sentido, subrayar también que se prevé el deber de mantener una red pública de instalaciones y residencias juveniles.

La transversalidad debe caracterizar siempre a las políticas para los jóvenes, ya que su pleno desarrollo no se circunscribe solo a un ámbito concreto.
Por eso es fundamental que todas las consellerias y todos los organismos que forman parte de La Generalitat actúen conjuntamente, porque solo así podremos desarrollar políticas de juventud que sean integrales.

En este sentido, la nueva regulación establece el pla Generalitat Jove como instrumento de planificación de las políticas de juventud.
Se prevé que en él se establezcan las actuaciones y los programas destinados a la juventud que
los distintos departamentos del gobierno de La Generalitat deben desarrollar.

Destacar también que la ley introduce como novedad una serie de áreas que, si bien no son cerradas, son sobre las que prioritariamente deberá incidir el pla Generalitat Jove, por considerarse esenciales para el desarrollo de los jóvenes y de toda la sociedad, como son, entre otras, familia, salud, consumo,
vivienda, empleo, formación, investigación, cultura, deporte, etcétera.

Señorías, creo que nos encontramos ante un proyecto de ley que, desde el punto de
vista organizativo, garantiza la participación de los jóvenes en la vida social, política y cultural, lo que sin duda redundará en beneficio no solo de nuestros jóvenes sino de toda la sociedad en general, una ley que se ajusta a los tiempos y
a las necesidades que tiene en la actualidad la juventud de nuestra tierra, un
texto que responde a la evolución experimentada por la población juvenil y por su tejido asociativo.

Estamos, señorías, ante un proyecto de ley para el que hemos contado con una gran participación de todos los agentes sociales afectados, participación que yo, sinceramente, quiero aquí reconocer y agradecer.

Y permítanme que haga una mención especial al Consell de la Joventut, que nos acompaña, con quienes a lo largo de este año he tenido personalmente la ocasión de trabajar en este proyecto, de quienes he recibido una participación, una implicación y la responsabilidad de representar a los jóvenes de nuestra comunidad.
Con su informe y con su participación, nos ha permitido asumir muchas de las cuestiones planteadas en las demandas
que nos han sido trasladadas.
No todas.
Algunas que se han podido admitir ha
sido basado en razones únicamente de técnica jurídica, pero, en todo caso, su contribución ha mejorado, sin duda, las redacciones iniciales de este proyecto, un texto
que ha sido consensuado en el ámbito del Pavace e informado favorablemente tanto por el Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana como por el Consejo Jurídico Consultivo.

La juventud es plural, intentemos que su pluralidad de opiniones y de
pensamientos sean un valor positivo que puedan enriquecer este texto en una
tramitación parlamentaria que hoy se inicia y que nos brinda la oportunidad de abrir un
periodo de diálogo que, estoy segura, nos puede llevar a alcanzar más puntos de encuentro en torno a este texto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la defensa de la enmienda a la totalidad, de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, bon dia, bon dia als convidats i convidades que avui ens acompanyen.

El que ha fet la conselleria amb la llei de joventut ha segut burlar-se dels
joves del País Valencià durant més de cinc anys.
I no és una cosa que diga per dir, perquè anem a fer un poquet d'història.

En l'any 2005, la Conselleria de Benestar Social anuncia que va a traure una llei
integral de joventut, i uns mesos després ens passa un avantprojecte de llei al Consell de la Joventut del País Valencià, a l'òrgan representatiu del moviment associatiu juvenil del País Valencià, dient que es mostra disposada a consensuar-lo.
¿Això què implica?
Implica que moltíssimes organitzacions juvenils ens posem a treballar en aquest avantprojecte de
llei, les seccions juvenils dels sindicats, les organitzacions juvenils dels
partits polítics, les federacions d'escoltisme, els consells de la joventut local, els sindicats d'estudiants, els júniors, les organitzacions d'oci i temps lliure, centenars d'organitzacions ens vàrem centrar en com millorar, en què aportar a aquest avantprojecte de llei que ens va presentar la conselleria.
Vàrem estar «mesos» treballant en un procés que va culminar en unes jornades organitzades pel Consell de la Joventut de la
Comunitat Valenciana en Elda.

Jo vaig estar en eixes jornades, jo vaig estar en eixa Formacció, unes jornades monogràfiques amb un únic punt del dia, l'avantprojecte que ens va passar la conselleria.
El que teníem de fer en eixes jornades, en eixos dos dies, era consensuar la nostra
proposta per a negociar amb a conselleria.
I jo recorde, jo estava allí, jo recorde estar un dissabte fins a les tres del matí debatent amb altres organitzacions de joves les esmenes que havien presentat.
I
ho vam aconseguir i vam arribar a un acord de quines anaven a ser les nostres
reivindicacions, de quines anaven a ser les nostres aportacions a aquest
avantprojecte de llei que ens presentava la conselleria.

Vàrem donar una lliçó, des del moviment juvenil de com es treballa per a arribar a acords, vam eixir
d'allí amb una proposta, amb més de quatre-centes esmenes consensuades, i ens vàrem assentar a negociar, i hi van haver més de vint reunions, o bé del Consell Rector de l'Ivaj o bé de la comissió sectorial que s'havia fet entre el Consell de la Joventut del País Valencià i el consell rector.
I es va fer un esforç, per una part i per l'altra, i vàrem arribar a un acord i, finalment, teníem un avantprojecte de llei consensuat entre el moviment associatiu juvenil i la
conselleria, una cosa realment admirable.
Per fi hi havia preparat un
avantprojecte de llei juvenil que havera arribat a aquestes Corts per a eixir d'ací amb un vot unànime, n'estic absolutament convençuda.

De fet, el 9 de novembre de 2006 hi va haver un compromís públic de la conselleria perquè aquest projecte de llei consensuat vinguera a aquestes Corts i s'aprovara.
Però aquest avantprojecte de llei consensuat entre el moviment associatiu juvenil i
la conselleria és el que avui ací Esquerra Unida del País Valencià presenta com a text alternatiu.
No és nostre, no és d'Esquerra Unida, és de tots i de totes, és nostre, és vostre, d'aquells, dels d'allí dalt, ¿val?
, és de tots i de totes.
És sobretot dels i les joves del País Valencià que ens el vam
currar.

I l'hem tingut de presentar com a text alternatiu perquè eixe projecte de llei consensuat no és el que ha dut la conselleria a aquestes Corts.
¿Què va passar amb aquell avantprojecte de llei que vam consensuar en l'any 2006?
Doncs, que la senyora consellera de Benestar Social l'ha tirat al fem.
Ha tirat al fem anys de treball de moltes organitzacions
juvenils, anys de treball del Consell de la Joventut del País Valencià i, també, ¿per què no dir-ho?
, anys de treball de molts membres del Consell Rector de l'Ivaj.
Això és el que ha fet la senyora consellera, tirar al fem el consens i el treball de
totes les organitzacions juvenils del País Valencià, per al final dur ací un projecte de llei impresentable.

Els i les joves ens sentim estafats, defraudats i, si no, pregunte als joves del consell.
Molts i moltes diuen que vostés han tirat l'avantprojecte de llei de joventut consensuat en 2006 al fem perquè en eixos moments el va negociar el qui era director general de l'Ivaj i era zaplanista.
I a mi açò em té igual.
No pense entrar en les lluites fratricides, ni vaig a dir que al final
els campsistes heu fet bons els zaplanistes, perquè tampoc és veritat.

El que sí que sé és que en aquests moments el que tenim damunt la taula és un projecte de llei de joventut, que no està consensuat amb el moviment associatiu juvenil; un projecte de llei que el
Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana van rebre pràcticament els últims; un projecte de llei que no ha passat pel consell rector de l'Ivaj, perquè fa més de dos anys i mig que no es reunix el consell rector de l'Ivaj, senyora consellera, dos anys i mig sense que es reunisca el consell rector
de l'Ivaj.
Tenim damunt la taula un projecte de llei que no ha tingut cap participació i, sobretot, tenim damunt la taula un projecte de llei de joventut buit de
contingut.

I una qüestió molt greu, una qüestió molt greu, senyora consellera.
La llei per la qual ens estem regint en estos
moments, que és la Llei de 26 de desembre de 1989, de participació juvenil, en el seu article tercer, en el punt b) diu exactament: «Són funcions del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana col·laborar amb la Generalitat valenciana en l'elaboració de la política juvenil emetent informes que seran preceptius quan es tracte de
disposicions que hagen de ser aprovades pel Consell de la Generalitat
valenciana o les Corts Valencianes.
» Informes preceptius.
Dic jo que la Llei de joventut que ha d'aprovar aquesta cambra entra dins d'açò, entra dins d'aquestes polítiques de joventut que necessiten un informe preceptiu del Consell de la
Joventut de la Comunitat Valenciana per aprovar-se?
O no, senyora consellera?
Jo crec que sí, no?

On està eixe informe que demana aquesta llei?
On està l'informe preceptiu que ha d'elaborar el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana?
No està, l'informe no està amb la documentació que acompanya el projecte de llei.
I no està perquè no els heu demanat cap informe.
Hauríeu d'haver-los demanat l'informe quan el vau demanar al Consell Jurídic Consultiu o quan el vau demanar al Comité Econòmic i Social, val?
Però no tenim eixe informe preceptiu.
Perquè vostés volen elaborar la política de joventut al marge dels i les joves.
Perquè vostés legislen per a la joventut sense la joventut.

I aquesta llei, senyors i senyores diputades, no es pot aprovar, perquè no té l'informe del Consell de Joventut de la Comunitat Valenciana.
I si ho fan estaran
incomplint la llei a sabiendes.
En el meu poble açò es diu chanchulleros i legalment es diu prevaricació.
Incomplir la llei a sabiendes es diu prevaricació.
I, per tant, aquesta llei no es pot aprovar, perquè no té l'informe preceptiu del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, tal com
diu la Llei de participació juvenil de l'any 1989.

El que la conselleria ens presenta avui és un projecte de llei que no ens serveix als i les joves, que no parla dels
drets del joves del País Valencià, que no parla d'educació, ni d'oci i temps lliure, ni d'habitatge, ni de treball, res de res del que ens afecta als i les joves
valencians.
Açò no és una llei de joventut, senyora consellera, açò no és una llei de joventut, perquè només ens parla, fonamentalment de dues coses.

Per una part, que a partir d'ara l'Institut Valencià de la Joventut se dirà Generalitat Jove, solucionant aixina un gran problema que tenim els joves
valencians, supose.
I de la segona cosa que parla és que el Consell de la Joventut passa de ser una entitat de dret públic a ser una corporació pública de base privada, en contra del seu desig, en contra del desig de les
entitats membres del Consell de la Joventut, que així ho van dir en l'assemblea que es va celebrar a Ontinyent el 17 i el 18 d'abril de 2010; en contra de tota lògica i tenint en compte que el Consell de la Joventut d'Espanya i la majoria dels consell de comunitats autònomes són entitats de dret públic, no de base privada.
També en contra del criteri del Consell Jurídic Consultiu i en contra del criteri del Comité Econòmic i Social.
Senyora consellera, en contra de tot el món, en contra de tot el món estan vostés canviant la realitat del Consell de la Joventut.

Per tant, la llei és fa únicament per aquestes dos coses: per a canviar el nom de l'Ivaj, que és una cosa que en realitat als joves del País Valencià els dóna exactament igual; i per a que el Consell de la Joventut siga de base privada
quan ells, quan nosaltres el que volem és ser de dret públic.

En canvi, el projecte de llei alternatiu que presenta Esquerra Unida, que
recorde que és el projecte de llei que es va consensuar entre el Consell de la Joventut de la
Comunitat Valenciana i la conselleria en l'any 2006, sí és una llei integral de joventut, eixa sí és una llei integral de joventut.
I probablement no és exactament la mateixa llei que nosaltres haguérem fet, que haguera fet Esquerra Unida.
Però nosaltres respectem els acords, respectem els consensos, i per això fem nostre el text consensuat per tots i per totes.

El text alternatiu que presentem consta d'un preàmbul de 74 articles, distribuïts en un títol preliminar i quatre títols més que vaig a passar a defensar d'una manera resumida, evidentment, perquè no tinc temps per a molt és.

El títol I, sobre els dret de la joventut, parla que La Generalitat ha de garantir,
per exemple, el dret a una vida en convivència democràtica; el dret a la participació lliure de la joventut en el desenvolupament polític, social, econòmic i cultural del País Valencià; el dret a l'educació de les dues llengües cooficials del País Valencià; el dret a l'habitatge digne; el dret a la sexualitat lliure i a la identitat de gènere; el dret a gaudir d'un habitatge digne, per citar alguns exemples.
Açò és el que diu el text alternatiu que nosaltres presentem, el text que es va
consensuar.

Sabeu què diu el projecte de llei que ens du avui ací la conselleria?
Diu que La Generalitat garantirà els drets que ens dóna l'Estatut d'autonomia i la Constitució.
Faltaria més, faltaria més!
Però és que eixos drets ja els tenim.
És que els drets de l'Estatut i de la Constitució ja els tenim!
És que això no fa falta escriure-ho en un paper, senyora consellera.
És que això ja ho tenim!

Nosaltres el que volem quan fem una llei és avançar i és que es parle del dret a l'accés a les noves tecnologies, dels drets dels joves a gaudir de la muntanya i del
medi natural, de multiculturalitat i de moltíssimes altres coses que no parlen ni l'Estatut d'autonomia, ni la Constitució, perquè no són lleis específiques per a joves.
I quan es fa una llei específica per a la joventut s'ha de parlar d'aquestes coses, que no ho fa la seua llei, no ho fa.

El títol II del projecte alternatiu és, sense dubte, el més important; és el títol que parla de les polítiques integrals de joventut.
El que li dóna sentit a l'elaboració d'una llei de joventut.

Els i les joves del País Valencià en estos moments destinen més del 40% del seu sou a pagar la hipoteca.
Per això, l'article 9 del text alternatiu que presentem parla de programes d'habitatge jove; l'article 10, de la recuperació d'habitatges buits; l'article 12, de les borses de lloguer, per exemple.
Coses que la seua llei ni anomena.

La taxa d'atur del País Valencià és del 23%, però la taxa d'atur dels joves del País Valencià és del 40,5%, senyora consellera; el 40% d'atur en els joves, 42,2 si parlem de dones joves.
Sols un de cada quatre joves
han mantingut el seu lloc de treball durant més de tres anys.
Per tant, la taxa de temporalitat dels menors de 25 anys és del 62% en el País Valencià.
Açò són els problemes del joves valencians, no si l'Ivaj es diu Ivaj o Generalitat Jove, senyora consellera.
Estos són els problemes als que la seua llei no dóna solució.

El nostre text alternatiu, la llei que es va consensuar en l'any 2006, hi ha un capítol sencer dedicat a l'ocupació, a l'orientació laboral, al treball digne, al foment del cooperativisme, a la salut laboral,
perquè eixos són els problemes que tenim els joves.
I la seua llei no parla de res d'açò.

El títol de polítiques integrals de joventut es completa amb capítols sobre la promoció de la iniciativa juvenil, sobre el medi rural, sobre educació, sobre la xarxa d'informació juvenil, sobre la promoció de la salut amb qüestions tan noves com, per exemple, l'obligatorietat que La Generalitat distribuïsca els preservatius de manera gratuïta.
Hi ha també capítols sobre la seguretat vial, sobre inclusió social, sobre temps lliure educatiu, sobre oci, sobre turisme, sobre promoció de la cultura, on parla, per exemple de l'obligatorietat que La Generalitat facilite l'accés als locals d'assaig, de teatre, de música i de dansa.
De tot açò, senyora consellera, tampoc parla el seu projecte de llei, de tot açò no diu ni una paraula.
Com dic, un títol sobre polítiques integrals de joventut per a donar resposta a les necessitats dels i les
joves del País Valencià, no com la seua llei.

Açò sí és una llei de joventut en la qual evidentment també hi ha espai per al Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, per als
consells locals, per a l'Ivaj, per a l'Observatori Valencià de la Joventut, per a tot.
I tot açò, el que nosaltres presentem com a text alternatiu, el que Esquerra Unida
presentem com a text alternatiu, és el treball de molts anys, de moltes organitzacions, que la consellera ha tirat al fem.
Senyora consellera, vosté ha tirat al fem el treball dels joves valencians durant molts anys.

Per tant, el que demane als senyors diputats i diputades és respecte als i les joves del País Valencià, respecte al Consell de la Joventut i a les seues entitats membres i sobretot
al futur dels joves valencians i de les joves valencianes.
I, per això, el que volem és que el projecte de llei que es debata a les Corts Valencianes siga el que es
va consensuar en l'any 2006, entre altres coses perquè el que avui presenta la senyora consellera, ja ho he dit abans, no es pot
aprovar perquè no té l'informe preceptiu del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, que
demana la Llei de participació juvenil de l'any 1989.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Para el turno en contra, tiene la palabra la señora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Antes de nada quisiera agradecer a la señora consellera de Bienestar Social, que nos ha explicado de una manera muy clara y amplia el
contenido de este proyecto de ley de juventud que trae a estas Cortes para su
debate.
Agradecer el trabajo realizado en este proyecto de ley y hacerlo
extensivo a su departamento.

Agradecer muy especialmente la asistencia hoy a estos debates de los tres
concejales de juventud de las tres capitales de provincia y del resto de
concejales que han venido del territorio de la Comunidad Valenciana; concejales
que día a día se enfrentan de una manera directa a los problemas de los jóvenes y que sabemos ponen todo su empeño y esfuerzo en mejorar las condiciones de estos.
También agradecer la asistencia a los representantes del Ivaj y a los del Consejo de
la Juventud de la Comunidad Valenciana, así como al resto de jóvenes pertenecientes a diferentes asociaciones.

Hoy hemos venido aquí a debatir una ley que comenzó a elaborarse en el año 2005, en la que ha habido una gran participación y en la que se refunde toda la legislación anterior en materia de juventud.
Y a mí me gustaría, señora Albiol, que usted ha comenzado su discurso diciéndole, acusando a la consellera que se burla de los jóvenes y ha terminado pidiéndole a la consellera respeto.
Entonces, a mí me gustaría que se aplique el cuento y que empiece usted por respetar a la consellera y a todos los que tiene enfrente, (aplaudiments) porque uno no puede pedir respeto si antes no lo ofrece.

Falta de consenso le ha achacado.
Ha dicho que ha tenido usted meses de
trabajo, que estuvo hasta las tres de la mañana debatiendo.
Usted y todos, usted sola no puede debatir consigo misma.
Entendemos que es usted y todos.
Pero he de decirles que en el período de alegaciones que se abrió no lo hicieron.
Primero se les dio quince días para el período de alegaciones, después se amplió hasta tres meses y medio, da tiempo.

Sin embargo, en la reunión plenaria, para debatir y presentar las propuestas a este proyecto de ley,
resultó que no hubo quórum, no interesaba.
¿Quién faltó?
Entre otros los jóvenes pertenecientes a Izquierda Unida.
Quizá debería hablar con ellos y preguntarles por qué ellos no estuvieron ahí para debatir y presentar las propuestas.
¿Cómo puede ser esto?
¿Esto le parece a usted que es un buen modo de aportar?
Yo creo que no.
Yo creo
que debería hablar con ellos.
Y yo también creo que el respeto se ha de tener a las instituciones, porque si el Consejo
Jurídico Consultivo concluye diciendo que el anteproyecto de ley de juventud de la
Comunidad Valenciana es conforme al ordenamiento jurídico, a mí me parece que me merece una credibilidad importante y que hay que tener un
respeto por estas instituciones.
No creo que mientan, sinceramente.

Aquí nadie ha tirado a la basura ningún consenso, ni trabajo.
Lo que se ha hecho es enriquecerlo y actualizarlo.
¿De verdad cree que nada ha cambiado hace cinco años hacia acá?
Ha cambiado, fíjese, hace cinco años no estábamos en crisis, simplemente con eso ha cambiado todo.
O sea, usted ya, solo por
la crisis que hay ahora, ya debería replantearse el proyecto de ley que usted pretende presentar.

Dice que solamente se hace para dos cosas este proyecto de ley que hemos
presentado: para cambiar el nombre y para que el Consejo de la Juventud pase a
ser de base privada.
Por favor, léase el proyecto de ley que hemos presentado, léase y verá cómo no es cierto.

Usted sabe que el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana tenía el nombre de que era una entidad de derecho público, pero era solo a los efectos de nombre, porque en el año 1989 se le puso ese nombre, pero nunca actuó como una entidad de derecho público, porque si hubiese sido una entidad de derecho público hubiese tenido que estar sujeta a los controles que tiene toda entidad de
derecho público y que el Consejo de la Juventud no ha tenido, que son los controles
internos de la intervención y los externos de la Sindicatura de Cuentas y del Tribunal de Cuentas y que,
de hecho, en el acuerdo -que también ha habido acuerdos- que hubo en el Pavace, se eliminaron los controles porque el Consejo de la
Juventud de la Comunidad Valenciana así lo pidió.
Si hubiese sido de derecho público, los empleados del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana habrían tenido que pasar unos procesos de selección, habrían tenido que opositar o hacer un concurso-oposición.

Mire, habla de que no se habla de derechos en este proyecto de ley.
Evidentemente, se remite a muchos, a todos los derechos de la Constitución, del Estatuto y de las leyes internacionales, pero tengo que decirle que la
Conselleria de Bienestar Social está redactando la carta de derecho de sociales.
¡Por supuesto que quieren derechos y queremos derechos para todos los jóvenes!
Es una pena porque, realmente, gracias a nuestra amigo Zapatero, al
presidente Zapatero, a partir de ahora ningún joven -usted habla de viviendas, de alquiler de viviendas-, ningún joven va a poder ni comprar ni alquilar una vivienda.
¡Ninguno!
Porque no tienen trabajo para pagarlo, por desgracia, por desgracia no
tienen trabajo y las subvenciones y ayudas directas se eliminan, con lo cual,
si no tienen trabajo.
.
.
o los pocos que tienen no tienen ayudas, poco van a
hacer.

Mire, tengo que decirle que el gobierno de La Generalitat trabaja para dar
respuesta a los problemas de la juventud valenciana.
Mientras otros partidos se
dedican a sus cosas, nosotros hemos estado trabajando, actualizando y poniendo
al día una ley que ya tiene veinte años.
Y los jóvenes de hoy no son los de 1989, ni los de hace cinco años.
Cada año que pasa, las necesidades, anhelos y problemas de los jóvenes cambian.
En solo unos pocos años, los jóvenes españoles -también los valencianos- han pasado de formar parte de la generación más formada a que poco a poco se vaya instalando ese concepto de «ni ni», gracias al señor Zapatero.
Pero, nosotros creemos en los jóvenes y su valía.
Y el Consell que, día a día, impulsa un ambicioso programa en juventud, también ha venido aquí para culminarlo presentando este proyecto de ley, para que pueda adaptarse a
los nuevos retos y necesidades que reclaman los jóvenes del siglo XXI.
Miramos al futuro, y el futuro son los jóvenes de nuestra comunidad.

Es por eso que esta ley modifica algunos aspectos, como es contemplar la
posibilidad de variar o ampliar la edad hasta los 35 años, si la naturaleza de algún programa así lo requiere, como pueden ser los programas de acceso a la vivienda o a los
planes de empleo que, hoy por hoy, ya hemos dicho que son dos de los
principales problemas de la mayoría de los jóvenes, una ley que da el carácter transversal a las políticas de juventud.

Y por ello, el órgano encargado de coordinar todas estas políticas pasa a llamarse Generalitat Jove, pero que, además de coordinarlas, se encarga de informar de todas ellas para que ningún joven deje de conocer ni una sola de las oportunidades que La Generalitat pone
a su disposición, y lo hará a través de sus oficinas y de todos sus canales de información, como puede ser su página web, pero también a través de la ventanilla única jove, una novedad de esta ley que permitirá que todos los jóvenes conozcan todas las medidas que desarrolla La Generalitat en materia
juvenil de una manera fácil y útil, una ley que -como ha dicho la consellera- regula servicios juveniles que ya desarrolla La Generalitat, como son: la emisión de carnés, el mantenimiento de instalaciones juveniles o la formación de animadores juveniles y monitores de tiempo libre.

Una parte muy importante de esta ley es el Observatori de la Joventut de la
Comunitat Valenciana, de carácter consultivo, que se podrá crear por decreto como órgano adscrito a la Generalitat Jove.
Este Observatori de la Joventut es uno de
los aspectos más importantes de esta ley porque se dedicará a investigar, a estudiar y a emitir informes sobre la realidad de los jóvenes, de tal forma que La Generalitat, gracias a estos análisis, podrá saber de una forma más rápida y directa cómo evolucionan la problemática, las inquietudes, las expectativas de los jóvenes y, de esta manera, podrá evolucionar -a la vez que evolucionan los jóvenes- dando respuesta rápida a sus problemas.

Nosotros creemos en los jóvenes, creemos en su capacidad de asociarse y de regir su destino.
La principal
crítica que usted nos hace es la de cambiar -según usted- el nombre del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana.
¿Puede explicarme, a la sociedad, dónde está el problema?
¡Si hasta ahora estaban actuando, trabajando, de la misma manera!
Solamente se
les actualiza, se les pone la naturaleza jurídica que les corresponde.

Nosotros creemos que la sociedad ha de tener unas entidades, creemos en una
sociedad organizada, y también creemos que todo aquello que puede hacer la sociedad no lo haga la
administración.
Esto es un principio liberal en el que estoy convencida que usted no cree,
pero nosotros sí, y les aseguro que los jóvenes valencianos también.
Por eso, le hemos dado la naturaleza jurídica que debe tener.
No queremos que en sus órganos de gobierno hayan representantes de la Administración Pública que limite o coarte sus decisiones.
No lo queremos y somos nosotros los
que estamos en el gobierno.
Queremos que el Consell de la Joventut sea lo que
las entidades y los jóvenes quieren que sea, un foro de participación juvenil y no un órgano mediatizado y asfixiado por el poder político de turno.
El Consell de la Joventut debe seguir representando a la sociedad
civil organizada de la Comunidad Valenciana, y por eso tienen el mismo régimen que el que tienen los colegios profesionales o las cámaras de comercio.

¡Claro!
, señora Albiol, que ya sabemos que ustedes les gustaría que fuese todo lo contrario: poder intervenir también en los colegios profesionales y en las cámaras de comercio, pero mientras gobierne el Partido Popular en esta comunidad
eso no va a producirse.
Ustedes han visto que tenían la consideración de derecho público y han dicho: «Público, no nos lo pueden quitar, es público.
» Les han saltado todas las alarmas.
Pero, no, ustedes no lo han leído, no se han dado cuenta de lo que eso significaba.

Bueno, he escuchado sus críticas y, realmente, les da igual lo que diga la ley, ustedes presentan un
proyecto de ley que, por cierto, podía haber actualizado un poquito, en vez de coger e ir a pinchar en el ratón «imprimir» y sacarlo, porque es que es exactamente igual, se corta hasta en los mismo
sitios, podía haberlo actualizado.
Digo yo que, aunque usted quisiese presentar ese proyecto
de ley, habría algo, una frase que actualizar, algo, ¿y no ha habido en cinco años de crisis económica, no ha habido nada que actualizar?
¡Venga, por favor!
Yo sé que le ha hecho fácil el trabajo, pero debería currárselo un poquito más.

¿Usted ha leído en el proyecto de ley lo que es el pla Jove?
Yo creo que una ley de juventud, que tiene una vocación de permanencia, no debe especificar y caer al mínimo detalle porque, en cuanto pase un tiempo, esa ley se queda obsoleta.
Una
ley debe permitir dar los instrumentos para que esa ley se pueda desarrollar.
El pla Jove es lo que pretende, pretende ser un plan plurianual que atienda a las
necesidades de los jóvenes.
Pero es que, ese plan plurianual puede durar tres, cinco, seis años, lo que sea necesario, y cuando haya otro nuevo, seguramente, habrá alguna modificación en las necesidades de los jóvenes.
El nuevo pla Jove podrá volver a incluir las nuevas modificaciones.
Si usted todo lo incluye en una
ley, esa ley se queda obsoleta en diez años máximo, o sea, es que no entiendo cómo no lo puede ver.

Nosotros queremos, también, que se trate y que se ejecute política de juventud en La Generalitat: de formación, de empleo, de vivienda, de educación, de investigación, de cultura, de salud, de consumo, de deporte, de turismo, de ocio.
.
.
¡Si estamos de acuerdo!
¡Si nosotros queremos hacer políticas y, de hecho, se hacen políticas para la juventud en todas las áreas!
Lo que pasa es que creemos que es mucho más efectivo hacerlo de esta manera porque lo vemos más ágil y más útil.
¿Usted sabe que el año pasado, el gobierno gastó 630 millones de euros solo para políticas de juventud en distintos departamentos?
Creemos que los datos, la verdad
es que no pueden decir nada más que corroborar lo que yo estoy diciendo.
Creo que debería entender que el
pla Jove va a ser un instrumento fantástico para esta comunidad.

Bueno, y a mí me gustaría, además, en esto de la ingerencia que ustedes hacen de todos los temas del estado en
tal,.
.
.
quieren, pretenden pedir al presidente de La Generalitat también cómo tiene que organizar su gobierno.
Y, entonces, pretende que entre la juventud
en Presidencia.
¡Déjenle que sea él el que decida cuántas, qué consellerias, cómo las organiza!
, entre otras cosas porque es una competencia que le otorga el
propio Estatuto, simplemente por eso, y hoy ha tenido el resultado que ha
tenido.
Y eso, pues, se lo merece por lo menos, ¿no?

Mire, señora Albiol, en definitiva, yo no entiendo que haya presentado un texto de hace
cinco años, pero todavía está a tiempo; retírelo y haga una política constructiva, ayude a mejorar el proyecto de ley que hoy se presenta, y, en
las enmiendas parciales, mejorémoslo entre todos, por el bien de todos los jóvenes de esta Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

A vore, senyora García.

Anem a començar, per exemple, per si el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana ha
de ser de dret privat o públic.
Val?
L'argument que me dóna vosté és que el Consell de la Joventut porta anys funcionant com a entitat de dret
privat.
Doncs, senyora García, el Partit Popular porta anys incomplint la llei, perquè la llei de la Generalitat Valenciana de 1989, al seu article primer, diu que: «El Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana se constituïx en una entitat de dret públic.
» Per tant, si vosté diu que ara ha de ser de base privada, perquè porta anys funcionant de base privada, és perquè porten anys incomplint la llei.
No, senyora García?
Home!
, jo crec que és molt evident.

I a vore.
I que vostés porten anys incomplint la llei no significa que haja de canviar la llei.
Vaig
a posar-li un exemple perquè vosté m'entenga.
Que vostés porten quinze anys furtant no significa que ara hàgem de llevar del Codi penal «el robo».
Doncs, no!
Vull dir, que una cosa siga habitual no significa que l'hagen de llevar de la llei, senyora García.
És molt evident.

I no és que jo vullga que el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana siga
una entitat de dret públic.
Val?
És que són vostés els únics que diuen el contrari, és que el Consell Jurídic Consultiu - al que vosté diu que he de respectar i respecte- diu que: «Se estima que debe definirse como hacía la última ley de 1989, como entidad de derecho público.
» Això, el Consell Jurídic Consultiu.

El Comité Econòmic i Social diu: «El Comité Económico y Social estima oportuno mantener el actual régimen jurídico del Consell de Juventud de la Comunidad Valenciana como una entidad de
derecho público, con personalidad jurídica propia.
» Val?
Consell Jurídic Consultiu, Comité Econòmic i Social, Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, en el seu
informe, demanen continuar sent entitat de dret públic, igual que ho és el Consell de la Joventut d'Espanya, el de la comunitat de Madrid, el d'Andalusia, el d'Aragó, el de Canàries, el de Cantàbria, el de Castella-la Manxa, el de Catalunya, el d'Extremadura, el de Galícia, el de Balears, el de La Rioja, el de Navarra, el d'Euskadi i el d'Astúries.
Senyora García, és que tots són entitats de dret públic, crec que els únics, Múrcia -me pareix-, me pareix que són els únics.

Per tant, no és que Esquerra Unida ho demane, és que ho demanen tots menys vostés.
I és que, senyora García, a més, La Generalitat té l'obligació de promocionar l'associacionisme juvenil, no es tracta d'intervindre, és que vostés tenen eixa obligació.
Jo crec que este tema ha quedat prou clar, em sembla que ho ha entés, senyora García.

I, després, què m'està diguent vosté?
Que la llei que presenta hui ací la consellera és la llei consensuada en l'any 2006?
Vinga!
Va, per favor!
És que vosté no s'ha llegit ni aquella ni esta!
És que no tenen absolutament res que vore, però absolutament res!
És que aquella tenia tot un capítol dedicat a polítiques integrals de joventut!
És que aquella parlava d'habitatge, de treball, de moltíssimes coses.
.
.
I no me diga vosté que és que, clar, ara tenim una crisi econòmica.
¡Clar que tenim una crisi econòmica!
I per això que tenim una crisi econòmica, jo vull que la llei parle de treball digne, jo vull que la llei parle d'habitatges de lloguer, però és que la seua llei no fa ni una sola referència als problemes de la joventut, ni als problemes d'atur, ni als problemes d'accés a l'habitatge, ni als problemes d'inclusió social, absolutament a res.
Per tant, no me diga que és que la seua llei parla de la crisi, perquè és mentida, perquè no parla de polítiques integrals de joventut, i la nostra sí, la que presentem nosaltres parla de tot això.

I no me diga vosté, per favor, senyora García, que és que el Consell està preparant la Carta de derechos sociales.
Vinga!
Açò, ja és que sí que em sembla una burla.
És que la Carta de derechos sociales es la que recollia l'Estatut de l'any 2006 -val, estem en l'any 2009-, en l'any 2006 ja es dia que s'anava a fer eixa Carta de drets socials.
I és que ací s'han presentat proposicions no de llei demanant que se faça, és que s'ha aprovat una proposició no de llei dient que en sis mesos la conselleria duria ací la Carta de drets socials i han passat dos anys, i la Carta de drets socials no
està ací.
Per tant, no em vinga a contar històries.

I per favor, que els importen els joves?
Que els importen els joves?
 Per això va haver un retall de 19.
000 euros en el pressupost del Consell de la Joventut
del País Valencià?
Per això l'any passat van llevar la partida de 135.
000 euros de foment del voluntariat d'associacions juvenils?
Per això van eliminar completa la partida de 500.
000 euros per al recolzament de lloguer
de vivenda per a joves?
Per això van eliminar completa la partida de 50.
000 euros de beques per a l'organització de cursos d'idiomes?
Per això van eliminar completa la partida per a les beques de residències juvenils?
O la partida per a Cinema Jove?
O la partida per a equipaments
de centre d'informació juvenil?
Tot això són diners que els van llevar vostés a tots els joves dels País Valencià.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

I, per favor, diga'm alguna cosa de l'informe que fa falta per aprovar aquesta llei, senyora García, diga'm alguna cosa.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Para finalizar el turno de réplica, tiene la palabra la señora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Presidenta.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

Señora García, cuando quiera.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Señora Albiol, quizás usted no se explica bien porque, claro, esto de ya dar por hecho que soy yo la
que no la entiendo, quizás usted no se explica bien, puede ser, medítelo.

Consejo Económico y Social.
«El CES de la Comunidad Valenciana considera positiva y oportuna la tramitación de este anteproyecto de ley de La Generalitat, de la juventud de la Comunidad
Valenciana, y espera que con las observaciones que este órgano consultivo ha efectuado y las mejoras que en el posterior trámite parlamentario se realicen sobre el mismo, pueda darse cumplimiento a los
objetivos previstos.
» Es cierto, hay consideraciones, consideraciones que no son obligatorias meter.
Se han incluido, ¡fíjese!
, le puedo decir.
.
.
, el artículo 44, 45, el 36, el 35, el 32, se han incluido.
Todo no, pero porque no es
obligatorio.

Usted, de verdad, estoy convencida de que lo que quiere es que el gobierno
elija al Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, lo cual no
entiendo, porque ustedes dudo mucho que alguna vez lleguen a gobernar.
Entonces, no entiendo ese afán de querer que pueda elegirlo.

Bien, usted me compara con otras comunidades autónomas.
Mire, en toda España no hay una tipología que sea igual.
Cada comunidad, el estado y cada una de las comunidades han
regulado de forma diferente este tema.
Y esto es por la necesidad
constitucional de respetar el principio de autonomía de las comunidades autónomas que tienen competencia para organizar sus instituciones de autogobierno.
Con lo cual, el análisis comparativo.
.
.
fuera, no se puede.
No, no se ría porque es que es así, ¡léaselo!
No hay un tratamiento homogéneo.
El régimen jurídico aplicable en cada caso puede ser muy diferente según la comunidad autónoma de la que se hable.

Por ejemplo, administración general del estado.
En la administración general del estado no está contemplada la categoría de entidad de derecho público, hay otro tipo de.
.
.
, organismos autónomas, entidades públicas empresariales, agencias estatales, sociedades mercantiles públicas y fundaciones del sector público.
Por ese motivo, por este artículo se hizo necesario modificar el régimen jurídico de numerosas entidades que tenían la denominación de entidad de derecho público, por ejemplo el Consejo de la Juventud de España.

El Consejo de la Juventud de España en la Ley 50/1998, de medidas fiscales, procede a la adaptación del Consejo de la Juventud de España, y mantiene «de derecho público», pero dice que «se regirá por su normativa específica en cuanto a fines y funciones, constitución y funcionamiento de sus órganos de representación y de más aspectos precisos para hacer plenamente efectiva su especial autonomía respecto de la administración general del estado».

Desde el año 1998, el Consejo de la Juventud de España, bajo la denominación de entidad de derecho público, cuenta con un régimen específico, no de una entidad de derecho público, y le confiere un estatus diferente, para garantizar la autonomía que requiere ese órgano -que es lo que se está pretendiendo aquí- y para que siga siendo un órgano de participación de los intereses juveniles.

En la Ley 8/1989, de Generalitat, de participación juvenil, atribuyó al Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana la calificación de entidad de derecho público.
En esas fechas no había un perfil jurídico claro, la doctrina administrativa estaba debatiendo entre la naturaleza jurídica de los entes y lo único que se afirmaba era que, con independencia de su calificación, se regían por lo que dispusiera la ley que los había creado.
Esta indefinición quedó superada con la entrada del texto refundido de la Ley de hacienda pública de la Generalitat Valenciana en 1991, cuyo artículo 5 regula el sector público valenciano.
Bien, tampoco parece la entidad de derecho público.

Entonces, en el Consejo de la Juventud -es que quiero explicárselo bien para ver si yo me puedo explicar y así usted me puede entender- se mantuvo entidad de derecho público con un régimen jurídico específico que le hace equiparable al concepto en la administración general del estado de entidad pública empresarial.
En las restantes comunidades autónomas no existe un régimen jurídico único.

Mire, lo que le estoy intentando decir es que en el momento en el que se hizo
la ley, en el año 1989, se le calificó de entidad de derecho público, pero en todo momento, si hubiese sido, usted hubiese visto en los
presupuestos de La Generalitat, claramente, Consejo de la Juventud -como ve-, Instituto Valenciano de la Juventud, ¿verdad?
Pues, no, no lo ve, porque no es entidad de derecho público.
Si usted hubiese visto entidad de.
.
.
¡No!
¡No se incluye la ley!
Le estoy explicando que el Consejo de la Juventud de España tiene un régimen específico, el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana tiene un régimen específico.
No es una entidad de derecho público.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora García.

La senyora García Santos:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la defensa de la enmienda a la totalidad por parte del Grupo Parlamentario
Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vull començar saludant tota la gent jove que estan, alguns, amb caràcter específic de les organitzacions, i, altres, representant el Consell Jurídic Consultiu, com, per exemple, la seua presidenta, Carmen Robles, Papi, i, també, Elena Malonda, secretària del consell, i, lògicament, tota la gent del Bloc jove que estan també acompanyant-los i la resta del consell, lògicament, també.
Salutacions i felicitacions.

Felicitacions perquè han sigut capaços d'arribar a un consens, han sigut capaços de seure's, de treballar, han sigut capaços de donar impuls i de redactar conjuntament amb la consellera corresponent una
llei de joventut.
Eixa felicitació ha de ser extensiva també a la hui diputada Alicia de Miguel, ja que va ser la que impulsar en el seu
moment, en el 2005-2006, eixa reunió que va demostrar que sí que se pot fer des de La Generalitat una tasca de consens real, de negociació real, amb tots ells, i que dóna resultat, dóna molts resultats.

Mire, arribem ací després de tres conselleres: Alicia de Miguel, el senyor Cotino, la senyora Such;
arribem ací després de dos directors de l'Ivaj, Marcos Alós i Adrià Ballester; arribem després de més de quatre esborranys diferents de llei.
Són moltes, cinc comissions permanents del Consell de la Joventut.

Mire, per què nosaltres presentem esta esmena?
En certa manera, hi ha una coincidència en tot el que ha dit la diputada que m'ha precedit.
Mire, este és el primer esborrany de llei de l'any 2005, que la senyora De Miguel va presentar.
Eixe esborrany se va presentar
amb quinze dies per a esmenar.
Van haver-hi protestes, se van acceptar i se va
obrir tot un període de negociacions -que s'ha relatat ací-.
Clar, senyora consellera, que fa vint-i-un anys de la llei que està en vigor!
Però ens ho diu com si fóra un triomf.

Mire, en el 2005 teníem llei; en el 2006 tenim llei consensuada.
I mos diu ara com la gran realització.
.
.
, després de vint-i-un anys.
És que és la seua responsabilitat, la seua, llevat de les anteriors, que estiguen
vint-i-un anys sense modificar la llei.
És normal, tenim un govern que camina cap arrere, com els crancs, exactament
igual, com els crancs, cap arrere, en tot el que és participació.
I l'actual, a diferència d'esta, ha sigut la falta de participació, senyora consellera.
És aixina!
Caminem cap avant en altres temes; temes de corrupció cada dia en tenim més sobre la taula, però la participació, la llei de joventut que se faça sense els joves.
Ho dic clarament, i, si fa falta, traurem arguments també al llarg de vesprada.

Com dia, en l'any 2006 s'aprova pel Consell Rector de l'Ivaj el text consensuat, este que presentem ara com alternatiu, fruit del debat
de la comissió, del treball, que ja s'ha referit.
Però, continua la història!
Però, donaria la impressió que açò està acabat!
Passava i hi havia compromís de passar-lo immediatament per Les Corts, circumstàncies van fer que no es passara -algú les explicarà-, i, ara, arribem al 2008; l'Ivaj torna a traure un nou esborrany no consensuat.
És molt curiós que vostés van fer una web de participacions per als joves i als quinze dies la van
tancar.
Algú degué dir que la participació no era convenient; 2009 -tota història és pesada-, 2009, nou esborrany, este esborrany serà la base de l'actual.
I arribem al 2010, el que vostés proposen.

Miren, això és la història del que n'hi ha, la història que no hauria d'haver sigut, perquè quan s'assolix el consens, aquell que el valora, aquell que el valora i no se riu del
treball que han fet altres persones, que s'han impulsat a reunir-se, doncs, mire, el duu a terme, modificant-lo, però el duu a terme.
No és el que han fet.
Ara, mos porta una llei imposada, imposada, però és imposada als joves que no han tingut la capacitat -perquè no han vullgut vostés- de participar en la seua redacció.

Miren, quina diferència n'hi ha?
Hi ha un aspecte positiu de la metodologia anterior.
Van donar fins al
setembre -recordem-, el Consell de la Joventut, per presentar esmenes; la reunió d'Elda -que ha dit- on se debaten al voltant de quatre-centes esmenes i se'n consensuen més de cent.
Això mostra voluntat de consens per part del govern, i, sobretot, per part del
Consell de la Joventut, de les organitzacions joves que estan representades
dins del Consell de la Joventut.
Després, creen una comissió sectorial, es reunix vuit voltes, i prenen els acords per unanimitat.
I, per
tant, s'aprova en el 2006 l'esborrany que avui nosaltres presentem.
Passa tots els tràmits, informat per les conselleries, informat per tots els informes, i, inclús, l'informe és positiu ja que ells avalen esta llei.
Després, hi ha un incompliment.

Què ha passat?
Doncs, canvis en la conselleria, molts canvis en les conselleries
que porten, doncs, bé, canvis de conseller, canvis de responsables de joventut de la conselleria, i
que ja treballen d'una altra manera.

Com he dit, el procediment de la nova llei comença en 2009, en un projecte per sorpresa, que se fan propostes, diu: «15 dies per a fer propostes», en Pasqua, curiosament.
El Consell de la Joventut es mostra dividit entre la
permanent i l'assemblea; opinions distintes -i serà crítica per l'acord d'ací- perquè eixe text, en l'assemblea es diu que no és el que ells volen.
Eixa és la situació.

I nosaltres, per què presentem esta?
Mire, nosaltres, com esmena alternativa -ja sé el que diran, ja ho he sentit abans-: «Vostés han copiat la llei, hagueren pogut fer.
.
.
» No!
Però, no perquè no sapiem, es que esta no és llei Bloc, esta no és la llei de Compromís, esta és la llei que els joves han consensuat amb el govern de La Generalitat, i l'única cosa que podem fer és una reflexió a eixe treball i a eixa valoració; el contrari -perdonen, diguen les paraules que diguen- és un insult a tot el Consell de la Joventut, un insult total, una falta de
consideració cap al seu treball, dient-los: «Vosaltres està bé quan ens aplaudiu, però no quan demaneu.
» Eixa és la realitat.
I nosaltres presentem eixa perquè és la llei consensuada.
I res més!
Totes les entitats juvenils representades, incloses les noves generacions del
Partit Popular.
I per què la presentem?
Doncs mire, perquè el Consell de la Joventut actual, no el que hi havia en aquell moment, l'actual, ens ha demanat que la presentem perquè eixa és la llei que volen.
Eixa és la llei que volen.

Jo sé que poden dir, poden dir que està consensuada.
Mire, doncs, jo diré que no, jo li diré que no està consensuada.
Sí que és veritat que la senyora Such -la consellera- va anunciar que esta futura llei de joventut estava ja consensuada amb les
associacions.
Però també és veritat, si això ho dia el 28 d'octubre, que el 4 de novembre hi ha una convocatòria de totes les entitats juvenils disconformes per a fer-los saber a la premsa.
I això va ser el 4 de novembre, com dic, i són més de trenta, són més de trenta.
Per tant, el consens serà el del govern amb qui ell va voler, però no amb el Consell de la Joventut.
Perquè més de trenta associacions diuen que no està consensuada i desmentixen totalment les paraules de la consellera.
Per tant,
algun error hi haurà.
O és una mentida.
Però, o error, o mentida, consellera, perquè no quadra.

Mire, no només això.
Li llegiré el que diu la memòria de l'Ivaj de l'any 2006: «Este anteproyecto concretaba la actuación integral, todas las políticas y actuaciones hacia los jóvenes, tantas veces reclamado por las entidades juveniles.
Reforzaba aspectos
tan importantes como el acceso a la vivienda; el fomento del empleo estable; el
acceso a la educación, formación e información; la promoción de la salud y la prevención de la cultura y de la creación artística, y la oferta alternativa del tiempo libre educativo.
» Seguien dient: «Refuerza también la participación social, recogiendo la actual situación de las formas organizadas de participación juvenil o los congresos de juventud.
» Açò és la memòria de l'Ivaj de l'any 2006.
Mire, eixa és la veritat.

I, aleshores, què es trobem avui?
Amb una llei que no és consensuada, diguen el que diguen; que no és la del 2006, que és va consensuar; que no ha tingut una tramitació similar a ella; que el consell rector de l'Ivaj va possibilitar en el seu moment l'enteniment i consensuar aquell text, i fa quatre anys que eixe consell rector no
s'ha convocat.
Vosté parla del consens?
No.
Ja li he dit, li hem desmentit que això estava.
.
.
, consensuada.

Però també hi han aspectes de contingut.
Vosté ha parlat de treball, ha parlat.
.
.
Doncs mire, esta llei, és que no diu res al respecte.
Fa referència al pla de la Generalitat Jove que se farà després.
L'anterior sí que parlava d'habitatge, sí que parlava de treball, sí que parlava de formació; específicament tenien uns títols, si vol parlarem d'ells un a un, si hi ha temps.
Però eixa és la realitat.
Hi ha una diferència fonamental: aquella llei era molt superior en contingut a la que vostés presenten.
No només pel consens, sinó pel contingut.

Aleshores, vostés, què fan en esta llei?
Canvien el nom de l'Ivaj?
Canvien el nom de l'Ivaj, eh?
Ja té informes del CES, del Consell Econòmic i Social, i del consell jurídic i, per tant, després fan una simbiosi.
Els unixen els dos, Generalitat Jove i Ivaj perquè.
.
.
Bé, canvien la personalitat jurídica al Consell de la Joventut.
Aspecte desaconsellat, tant pel CES, com pel
Consell Jurídic Consultiu.

I, a més, ahí hi han problemes, i li'n vaig a plantejar dos al respecte.
Per què?
Doncs mire, perquè l'assemblea de treballadors del Consell de la Joventut ja es van reunir en el seu
moment i parlen.
.
.
, el 26 de març de 2010 es reunixen i diuen ben clarament, mostren la seua preocupació per l'extinció de l'entitat; mostren -i dic paraules textuals- la incertesa, ja que aquest projecte amb el canvi de naturalesa jurídica obligarà a extingir l'actual Consell Jurídic Consultiu.
.
.
-perdó- Consell de la Joventut i no reflectix en cap lloc la situació d'eixe personal.

Què van a fer amb el personal?
Però no només amb el personal.
I què van a fer amb el patrimoni?
Perquè el Consell de la Joventut té patrimoni, la seu.
Què van a fer?
A qui passa eixa seu ara?
A l'organisme que ve o passa a La Generalitat i, a la millor, la inclou en eixes
hipotètiques vendes, vendes, en el lloc on està?
, perquè ja sabem que tenen proposta de compra, tenen proposta ja.
Sí, hi havia, com a mínim, interessos de comprar-la i s'han manifestat.
Van per ahí els tirs?
Van per ahí els tirs?
Perquè no hi ha cap explicació al canvi de nom i canvi, no de nom, sinó de naturalesa jurídica, del Consell de la Joventut.
Van per ahí els tirs?
Si van per ahí, malament seria.
I, per tant, tenim moltes.
.
.

Però, mire, què posen més?
Com he dit, li fiquen un cognom a l'Institut Valencià de la Joventut, ara té nom i cognom; reglen el funcionament del Consell de la Joventut i el fan
entitat privada; regulen el règim sancionador.
Val, eixes són les novetats.
Perquè tant que parlen de l'observatori.
Perdonen, l'observatori no el creen avui.
L'observatori està en la llei de 2006 creat ja.
El que passa és que eixa llei no s'ha aprovat, per tant, el copien d'ací.
Ja ho hagueren pogut fer!
Vostés no han volgut fer-lo.
No han volgut fer-lo!

Doncs, en estes novetats que han dit, quina és la millora per als joves?
«Teniu la vida solucionada perquè, a partir d'ara, tindreu l'Institut Valencià de la Joventut Generalitat Jove, tindreu un Consell de la Joventut diferent,
privatitzat en certa manera, i tindreu un règim sancionador.
Els vostés problemes estan tots solucionats a partir d'ara.
» Perquè eixes són les novetats que aporta la llei.

Mire, hipocresia.
Vostés diuen.
.
.
, en el títol I, parla de l'Institut Valencià de la Joventut.
Porten tres anys sense convocar el consell rector de l'Ivaj.

Títol II, capítol I, finançament de les formes organitzades de participació juvenil: han suprimit l'ordre de subvencions, d'entitats juvenils, de voluntariat i retallat en més del 33% les entitats autonòmiques i consells locals.
Capítol II, del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, s'han dedicat, primer, a intentar controlar-lo; segon, a llevar-li competències en la present llei, i, tercer, a menysprear-lo.
Capítol III, consells locals de la joventut, retallat al 33% les subvencions als
consells locals.

Títol III, capítol I, informació juvenil, han suprimit les ajudes als centres d'informació juvenil.
Capítol II, instal·lacions juvenils, tenen els albergs juvenils tancats.
Capítol II, pla Jove, des del 2005, no hi ha cap pla Jove.
Eixa és la contradicció en les paraules i en els fets.
Cosa que contínuament denunciem a partir de les intervencions que Compromís i que el Bloc estem fent des d'ací a Les Corts.

Miren, este no és el text que els jóvens volen.
I fixe's bé, senyora consellera, equivocar-se en joventut és restar futur al nostre país.
Eixa és la realitat.

Mire, tenim un context de crisi més dur entre els jóvens, vosté ho ha dit, 40% d'aturats entre els jóvens.
I què fan?
Què diu al respecte sobre l'ocupació i el treball?
Diu alguna cosa?
Absolutament res.
Diu: «Farem el pla de la Generalitat Jove.
» «Farem».
Per què no el tenen fet?
En vint-i-un anys -que vosté diu- no han sigut capaços de fer-lo?
Vint-i-un anys els costa confeccionar un pla per als jóvens?
Eixa és la trista realitat.
Eixa és la tristíssima realitat.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
del desgovern que tenim ací en el País Valencià.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Per a torn en contra, la il·lustre diputada senyora Yolanda García, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

Bien, yo voy a ser muy breve.
«Una ley impuesta.
» No es verdad, no es verdad.
Esta ley ha sido consensuada.
Usted me dice: «¡No ha sido consensuada, digan lo que digan!
» Ale, fenomenal!
Pues sí que ha sido consensuada.
Y yo creo que no parece de recibo que diga que es un
insulto.
No, no me parece bien.

En el expediente de esta ley consta la petición por parte del gobierno al Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana de
que elabore y remita el informe.
Lo que pasa es que yo no quiero pensar mal,
pero es que da la impresión de que los partidos de la izquierda se unieron para no asistir para que así, a lo mejor, pudiesen llegar ustedes aquí y decir: «No hay consenso», o «han incumplido la ley porque el Consejo de la Juventud no ha presentado informe» Se les pidió, y está en el expediente, con lo cual no creo que se incumpla nada.

Me dice que en el 2006 ya estaba el observatorio y la ventanilla.
Sí.
Si yo no digo que no.
Si es que estoy diciéndole que esta ley mejora y actualiza.
O sea, no estamos diciendo que el
anteproyecto de ley que se elaboró en su día, y que es verdad que también fue con el consenso, no valiese ni que se tirase a la basura, como ha dicho su
compañera.
¡Claro que no se tiró a la basura!
¡Claro que sirvió todo el trabajo realizado!
Y, precisamente, por ello, hay muchas cosas que
coinciden.

Yo de todas formas, entiendo que pensemos totalmente diferente, pero no haga
demagogia.
Usted al final lo que usted pretende es llegar aquí e intentar machacar, machacar, «no ha habido consenso» «no ha habido consenso», «no ha habido consenso» y que a todo el mundo se le quede.
Y no es cierto.
La voluntad de este gobierno
siempre es consenso y, de hecho, tengo que decirle que Consejo de la Juventud
de la Comunidad Valenciana, que vino a entregarnos un documento donde tenían sus reivindicaciones, esto sigue en pie.
Nosotros lo estamos estudiando y en
las enmiendas parciales intentaremos llegar a acuerdos con ustedes o a
modificar cosas.

Me ha hablado del personal y del edificio.
¡Pero si el edificio es suyo!
Pero si es que el edificio es suyo, es del Consejo
de la Juventud, es suyo.
Y el personal, son contratados suyos.
O sea, no hay
ningún motivo para que usted presente estas.
.
.
aquí, alarmista, dramatizando.
El Consejo de la Juventud no es que pase a ser
privado.
.
.
no me acuerdo cómo ha dicho usted, ah!
, y privatizado.
No.
Independiente.
Independiente, señor Pañella.
El Consejo de la Juventud debe ser un órgano independiente en el que todos los jóvenes tengan la libertad de opinar.
Y no lo que ustedes pretenden, que es que
por medio del gobierno se nombre a las personas que dirigen ese Consejo de la
Juventud.
Nosotros eso nunca lo vamos a aceptar.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora García.

Per a torn de rèplica, el senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Poc cal dir, perquè poc m'ha dit.
Efectivament, s'ha agarrat al consens.
Doncs no, no hi ha consens.
Sap les associacions que
conformen part del Consell de la Joventut que diuen que no hi ha consens?
Doncs
mire, tinc la relació dels que van estar en la roda de premsa: Federació d'Escoltisme de València, el Bloc Jove, Federació dels Centres Juvenils Don Bosco, Joventut Socialista del País Valencià, Joves d'Esquerra Unida del País Valencià, Associació Cívica Valenciana Tirant Lo Blach Jove, Secretaria de Joventut de Comissions
Obreres, Departament de Joventut d'UGT, Federació Valenciana d'Associacions d'Alumnes, Faavem, Campus Jove, Consell de la Joventut de Carcaixent, de València, d'Elda, de Novelda, d'Ontinyent, de Gandia, d'Alacant, d'Elx, de Castelló, de Sant Joan d'Alacant, de Xàtiva, de Quart de Poblet, de Petrer i d'Oliva.
Consens.
Estos són els que diuen que no hi ha consens.
O siga, que ací ens inventem les coses.

Mire, sobre l'informe.
A vore, és que, a vegades, ací estem.
.
.
, jo no sé si parlem de realitat o de fantasia, la confonen.
Ací hi ha una realitat, -sí, sí, no assenyale- li he dit els noms de les organitzacions que formen part del Consell de la
Joventut que diuen que no hi ha hagut consens.
Convença'ls a ells.
A mi no m'ha de convéncer.
Quan ells ho diuen.
.
.
perquè jo no he participat en este.
.
.
El consens el veig ací.
I no hi ha consens, no hi ha consens tampoc ací.

Realitat o fantasia?
A vore, li l'han demanat o no li l'han demanat, l'informe?
Els han fet saber que fa falta?
Primera, està o no està?
No està.
Se'ls ha demanat?
Sí.
Se'ls ha fet saber al mateix Consell de la Joventut que fa falta un informe que,
segons la llei que vostés van aprovar també, és prescriptiu?
Sí.
Està?
No.
Consens?
En el futur ja ho vorem.

Escolte, és que no sé, ací és que estem ja, entre fàbriques de factures, fàbriques en paperets, per un altre costat, i altres.
.
.
és que no ens aclarim ja.
Ja no ens aclarim.
Els ixen els comptes?
, però inclús en esta llei.
Vosté diu que no, que l'edifici és del Consell de la Joventut.
No, no, si això ja ho he dit jo també.
No li he preguntat pel que és, li pregunte pel futur.

Me diu que els treballadors són del Consell de la Joventut.
Clar que sí!
Si jo també ho he dit.
Si no ha sentit que se van reunir en una assemblea i tot.
La
pregunta és: què passa amb ells en el futur, en el nou canvi de situació jurídica del Consell de la Joventut?
I d'això vosté no diu res, no diu res, ni consens ni contestacions.
Perquè me parla del que és en l'anterior llei.
Jo no parle d'això.
M'ho justifica vosté en la llei que van a aprovar, perquè la van a aprovar.

Indubtablement que entrarem en les esmenes parcials, però això no va a donar solució a la llei, eh.
Això no és el consens, ahí no hi ha consens, que mos coneixem el procediment.
No hi ha consens.
Ahí hi ha esmenes particulars.
.
.
No, no, no me mire aixina.
El Consell de la
Joventut estarà defenent les seues esmenes?
Estaran defenent les seues esmenes?
No, ells ho han
demanat ja.
I l'única realitat és que vostés els han contestat claríssimament.
No, els han dit que no, que no volen.
I, en tot cas, després els faran alguna concessió graciosa per a vore si queden contents amb algú.
Però això és el que es farà.
L'esperit de la llei ha estat clar, imposat, sense comptar amb aquells que la van
treballar inicialment i sense comptar tampoc amb aquells que la van a gaudir o
a patir.
Vostés ho fan aixina.

Claríssimament.
Mire, la referència a l'informe, és claríssima, és claríssima.
Llei de la Generalitat valenciana 8/1989, de participació juvenil, article 3, funcions del Consell, punt b): «Col·laborar amb la Generalitat valenciana amb l'elaboració de la política juvenil, emetent informes -atenta, senyora diputada, atenta- que seran preceptius quan es tracte de disposicions que hagen de ser aprovades
pel Consell de la Generalitat valenciana o les Corts Valencianes.
» Està clar?

Diu que el CES no diu res, Se li ha consultat?
Pot ser que se li haja passat.
Se li ha consultat?
Perquè hi ha un escrit del Consell de la Joventut, no del Bloc Jove, del Consell de la
Joventut reclamant això.
Per tant, això és al que anem.

Mire, és també arriscat tirar endavant una llei sense tindre clar que s'ha seguit el procediment oportú.
Mire, i ara ja li parle com a Grup de Compromís.
Miren, donen solució si és esmenable el problema, si ho és, que, si no, nosaltres anem a fer el que calga perquè ens done solució, com a mínim perquè eixe informe prescriptiu estiga allí.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
fins i tot amb les armes que la llei ens puga donar a la mà.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté.

Senyora Garcia, per a rèplica.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

A ver, señor Pañella, usted al final parece que se reduce, todo el proyecto de ley se reduce al
Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, entiendo que el resto de la
ley o no le interesa o le parece bien.
Pero ha de interesarse por él, por el Consejo de la Juventud, como nosotros nos interesamos, pero por todos
los jóvenes, porque no es la ley del Consejo de la Juventud, es la Ley de juventud, de
todo.

Insisto, se le pidió al Consejo de la Juventud estar en el informe.
Insisto, en el Consejo Jurídico Consultivo aparece claramente que está conforme al ordenamiento -me gustaría que el resto de diputados que intentan molestarme pues no siguiesen.

Nosotros somos el máximo órgano de representación.
El parlamento es el máximo órgano de representación.
Entiendo que las enmiendas parciales sirven para algo.
Entiendo que en muchas
ocasiones las enmiendas parciales las votamos todos a favor o transaccionamos y
llegamos a acuerdos.
Creo que sí, ¿no?
Vale.
No, muy pocas son, no, las que son necesarias y convenientes y todos opinamos igual.

Yo entiendo que el Consejo de la Juventud estará representado en estas Cortes igual que lo está siendo en este momento por todos nosotros, porque éste es el órgano de representación máxima.
Entonces, si queremos cargarnos la democracia parlamentaria, pues chapó, nos la cargamos y au.

El Pavace le sirve de algo?
También es consenso, no solamente es consenso el Consejo de la Juventud.

Así es que yo le agradecería que de verdad que retomemos el diálogo y cara a las enmiendas parciales podamos ver.
.
.
El edificio es del Consejo
de la Juventud y no entiendo éste venir aquí a que sea el máximo problema.

O sea que.
.
.
muchas gracias.
Y seguiremos hablando de las enmiendas.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora García.

Senyories, passem a la tercera esmena amb text alternatiu, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Clara Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, buenos días.

En primer lugar, me gustaría dar la bienvenida y saludar a los diferentes colectivos juveniles que nos
acompañan, y evidentemente a los representantes del Consell de la Joventut de la
Comunidad Valenciana.
Bienvenidos a este pleno.

Hoy se inicia el final del letárgico relato de desarrollo de una nueva Ley de juventud de nuestra comunidad, un
proceso de cinco largos años, varios borradores, dos directores generales y tres consellers.

Por fin, todo parecía apuntar que el nacimiento de esta futura ley, que daba sus primeros pasos en
julio de 2005, con su primer borrador, iba a suponer una nueva ocasión para reabrir algunos debates que históricamente había propiciado y demandado el asociacionismo juvenil.
Pero, señorías, nada más lejos de la realidad.
Hoy podemos afirmar que se ha perdido una nueva
oportunidad, la de servir como punto de inflexión capaz de remarcar la importancia de concretar la actuación integral de todas las políticas y actuaciones dirigidas a los jóvenes y reclamadas insistentemente por todas las entidades juveniles.

Después de un lustro de esfuerzo, de vicisitudes y de despropósito en algunos casos, el alumbramiento de este proyecto de ley supone un claro
retroceso con respecto a la normativa vigente en materia de juventud del año 1989.

Ésta nueva normativa no avanza en la regulación de los derechos de la juventud valenciana, como tampoco se adapta ni responde
a la rápida transformación que la sociedad ha padecido en los últimos años, sobre todo teniendo en cuenta la incidencia que estos cambios tienen sobre
el colectivo juvenil.

Por ello, desde esta óptica de oportunidad, de dar respuesta a las necesidades, a las demandas y los
anhelos de los jóvenes, no sólo desde el presente, sino sobre todo con la mirada puesta en el futuro, desde
el Grupo Parlamentario Socialista decidimos presentar una propuesta alternativa
de desarrollo de una nueva ley de juventud.

Conscientes de la necesidad de promover la participación de los jóvenes en el desarrollo político, social, económico y cultural de nuestra comunidad, como establece la Constitución por supuesto.
Y también desde la óptica de la igualdad de oportunidades.
Por ello planteamos el desarrollo de un
nuevo marco legal alternativo al que hoy nos presenta el Consell con el que
afrontar los principales retos y demandas que afectan a los jóvenes en este tiempo.

Señorías, el proyecto de ley presentado por el Consell, como les decía anteriormente, supone un paso atrás, pero sobre todo no lleva ni la velocidad, ni lleva las revoluciones, ni lleva
el sentido, ni lleva la dirección necesaria para convertirla en una norma más moderna y más acorde con los tiempos actuales, como pretende establecerse en la exposición de motivos.

Desde luego hay muchas razones que justifican y dan cobertura a este argumento,
y que voy a intentar esgrimir alguna de ellas, que se han ido repitiendo a lo
largo de este debate, pero hay que recordar, porque esa es la situación en la que nos encontramos.

En primer lugar, el despropósito en el cambio de denominación de la actual Institut Valencià de la Joventut, por Ivaj.
Generalitat Jove.
Mire, yo no sé exactamente qué les ha motivado este cambio, que supone, desde luego, la pérdida de una marca que ya era conocida y reconocida por todos los jóvenes, que ya estaba consolidada en el ámbito en el que se desarrolla la política de juventud, y que desde luego constituye patrimonio de La Generalitat.
Y
esto no lo digo yo, lo dice el informe del Consejo Jurídico Consultivo.
Porque quiero pensar que la razón no es tan pueril como que lo que pretenden es fabricar una nueva etiqueta
diferente que se distinga a la actual marca reconocida por todos simplemente
porque se cree a raíz de una ley elaborada por un gobierno socialista.

Quiero pensar que ustedes tienen otras razones para consumar su intento de
reinventar el Ivaj, con lo que ello implica, como se ha señalado, de mayor coste económico, aunque sólo sea como consecuencia de las adaptaciones materiales que evidentemente
conlleva el cambio de rotulación, publicidad, membretes, etcétera.

En segundo lugar, pero más importante, es necesario contextualizar y poner de relieve las disposiciones
normativas más relevantes relativas al ámbito juvenil y que deberían inspirar la regulación y contenido de la ley.
Y que, por el contrario, a nuestro parecer, no se hacen
efectivas.

Y es necesario recordarlo precisamente porque es lo que motiva la naturaleza
jurídica del Consejo de la Juventud como entidad de derecho público y que ustedes se cargan de un plumazo convirtiéndolo en una corporación sectorial pública de base privada.

Cabe destacar al respecto el artículo 48 de la Constitución española, por todos conocido, de promoción de los poderes públicos de participación de los jóvenes, también la atribución en el Estatuto de autonomía de La Generalitat de competencia exclusiva en materia de juventud, pero sobre
todo hay que poner de relieve la importancia de los consejos de la juventud,
como se establecía la ley de 1989, porque fueron y siguen siendo los lugares de experimentación y de aprendizaje de los jóvenes que se inician en la participación de la vida social y política.

De todo ello se desprende la importancia del Consejo de la Juventud como una
institución fundamental en la labor de los poderes públicos para la promoción de esa participación y para impulsar, tanto las actuaciones y las disposiciones normativas que
desde la administración pública valenciana se realizan en el ámbito de la juventud.

La suma de estos tres factores: la promoción de los poderes públicos, la competencia exclusiva en materia de juventud y el Consejo de la
Juventud como un espacio que canaliza esas políticas es lo que motiva la naturaleza del Consejo de la Juventud como entidad de
derecho público.
Porque miren, señorías, el cambio del régimen jurídico del Consejo de la Juventud no está fundamentado ni está justificado.
Y lo que es peor, yo creo que se convierte, evidentemente, en una
excusa para acabar de un mazazo con esta entidad a la que ustedes seguro van a
intentar matar por inanición.

En su proyecto de ley motivan, además de manera errónea, el cambio de naturaleza del Consejo de la Juventud por considerar que con
ello se adapta a los tiempos actuales, según dice su exposición de motivos, dejando atrás una caracterización como entidades de derecho público que, según ustedes, poco se adecua al estado actual del ordenamiento jurídico.

Pues tengo que decirles, señorías del Partido Popular, que se equivocan una vez más, porque tal consideración no responde a la realidad que se ha dicho a lo largo del debate.
Tanto la
regulación estatal como la mayoría del resto de los ordenamientos jurídicos o autonómicos continúan otorgando la condición de entidad de derecho público a sus respectivos consejos de la juventud.
Cinco de ellas, además, por ejemplo, fueron aprobadas con posterioridad al año 2000, como es el caso de Madrid, de Canarias, de Andalucía, de Cantabria o de Castilla-La Mancha.

Por otra parte, yo no sé si son ustedes conscientes de la inseguridad jurídica que genera la sumisión del Consejo de la Juventud al derecho privado, porque, aunque que se reconoce
que existe un núcleo del propio consejo sujeto al derecho público, en la ley no se establece ni tampoco se regula en qué ámbitos o materias se entiende que quedará sujeta al derecho administrativo la actuación del Consejo de la Juventud, ni se concreta el régimen jurídico en materia de personal, ni de patrimonio ni de contratación, entre otros aspectos.

Pero es que, además, ésta es una opinión compartida por el Consejo Jurídico Consultivo y por el CES, que considera oportuno mantener el actual régimen jurídico del Consell de la Joventut como una entidad de derecho público.
¿Y saben por qué?
Porque, entre otras cosas, existe una laguna normativa en el ordenamiento jurídico valenciano en la regulación y el régimen aplicable de las corporaciones públicas sectoriales de base privada.
Por ello, el Consejo Jurídico Consultivo en su dictamen dice textualmente que en la corporación pública sectorial de base privada resulta ajena a la tipología recogida en el artículo 5 del texto refundido de la Ley de hacienda de La Generalitat, y opta, por
supuesto, por mantener la naturaleza de derecho público, como lo hacía la Ley de 1989.

Señorías, lo cierto es que resulta incomprensible como se han afanado ustedes no sólo en desvirtuar al máximo órgano de representación juvenil, sino también en vaciarlo de sentido y de objetivos, porque en la norma que ustedes nos
plantean han eliminado uno de los motivos fundamentales que justifica la propia
existencia de esta institución.
Han eliminado el artículo dedicado al desarrollo de las funciones del Consejo de la Juventud, una
regulación fundamental establecida en el Consejo de la Juventud de España y en numerosos ordenamientos jurídicos de carácter autonómico, que sirve para llevar a la práctica y concretar el papel del Consejo de la Juventud como interlocutor válido ante la administración autonómica y las instituciones públicas y privadas en todo aquello referente a la temática juvenil.

Señorías del Partido Popular, mientras ustedes intentan tamizar el papel del máximo órgano de representación juvenil para convertirlo en un espacio virtual, nosotros, el Grupo
Parlamentario Socialista, queremos reforzar su carácter público, participativo y estratégico, que influya en la realidad social que afecta a la gente joven para,
precisamente, transformarla.

Por último, y no por ello menos importante, ustedes han olvidado, seguramente
intencionadamente, del principal objeto de desarrollo para el que debía servir esta nueva ley, y que es trascendental para afrontar los principales
retos y demandas de la juventud en este tiempo.
Me refiero, señorías, al desarrollo de un nuevo modelo de política pública integral y transversal con medidas y con acciones concretas.
Y este es
precisamente uno de los aspectos que desarrollamos específicamente en nuestro texto alternativo, sobre todo porque consideramos que es
aquello en lo que deberíamos ocuparnos y donde se define realmente la voluntad política de servir a la sociedad.

Por ello, nosotros sí definimos, a través de un nuevo capítulo, nuestra propuesta de desarrollo de políticas transversales en materia de juventud, con líneas de actuación concretas en sectores estratégicos como empleo, vivienda, educación y formación, cultura, sociedad de la información y nuevas tecnologías, deporte, ocio, tiempo libre y turismo, salud y prevención, familia, inclusión social, diversidad funcional, consumo, medio ambiente, ámbito rural y movilidad y seguridad vial.

Este, señorías, y no otro, debería ser el verdadero objeto que motivase el nacimiento de una nueva ley de
juventud.
Este y no el que ha acabado siendo el de debilitar el espacio de
representación de todos los jóvenes valencianos.

Nos presentan un proyecto de ley, que, desde luego, no mejora la norma
anterior, que no la amplía y que en un intento de aparentar modernidad, pierde rigor y cae en la
inseguridad jurídica.
Nos traen a debate un proyecto de ley vacío de contenido real y, lo que es peor, torticero en algunos casos, en el ámbito regulador al que dedica el mayor número de artículos, que es el cambio de carácter público a privado del Consejo de la Juventud.

Pero, sobre todo, nos presentan un proyecto de ley que no satisface a nadie,
solo les satisface a ustedes, por lo visto, solo al Partido Popular -háganselo mirar-, porque se quedan, se quedan de nuevo solos en su defensa, a la que no nos
sumamos ningún grupo parlamentario de la oposición, pero tampoco se suman los colectivos juveniles destinatarios de estas políticas.

El Grupo Parlamentario Socialista seguiremos defendiendo el Institut Valencià de la Joventut como órgano de la administración autonómica promotor de las políticas para los jóvenes, seguiremos apostando por el carácter eminentemente público del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, como estructura de
representación entre La Generalitat y el movimiento asociativo juvenil.

El Grupo Parlamentario Socialista continuaremos, como les proponemos, poniendo
el acento en la importancia de impulsar y desarrollar políticas integrales, transversales, realistas para los jóvenes pero, sobre todo, señorías, con los jóvenes.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, saludar a todos los miembros de la Consejo de la Juventud de
la Comunidad Valenciana que hoy nos acompañan, a representantes de asociaciones y entidades juveniles de la Comunidad
Valenciana, a concejales de juventud de las tres provincias -Castellón, Valencia y Alicante-, al director general de juventud, a la secretaria general y al diputado
provincial de juventud de la Diputación de Valencia.

Hay muchas razones, señorías, por las que apoyar esta ley que hoy nos ha presentado la consellera de Bienestar Social.
Razones que ha explicado brillantemente mi compañera la señora García.
Pero yo me voy a dedicar a hacer una serie de reflexiones.

En primer lugar, señora consellera, quiero felicitarla por la oportunidad de dar a conocer una ley a todos los jóvenes y de apoyar una ley de juventud en la Comunidad Valenciana precisamente en
estos momentos.

Una ley que habla de valores, como la libertad, la igualdad, la solidaridad, la
tolerancia, la interculturalidad, el respeto.
Hablamos en estas Cortes de todos
estos valores con los que ha nacido y ha crecido la juventud del siglo XXI.
Valores que están en crisis en este momento, señora consellera.
Porque si de algo se habla en este país en los últimos años es de la crisis económica, que ha llevado a más de un 40% de paro juvenil en España, y de la crisis de valores.

Ahora más que nunca hay que reivindicar esos valores, porque, desgraciadamente, los políticos de este país se han olvidado de gobernar con valores, y pondré varios ejemplos.
Han sustituido la libertad por intervencionismo; olvidan la
igualdad y solo miran el color político, habiendo jóvenes de primera y jóvenes de segunda, según el lugar o la comunidad autónoma donde vivan.
Crean enfrentamientos entre comunidades autónomas por un bien común, como es el agua, y eso no es solidaridad.

Tenemos la oportunidad en estas Cortes de decirle a los jóvenes que están desencantados con la política y con los políticos que en este parlamento, en el parlamento valenciano, se aplica la política con mayúsculas, la política basada en principios y valores democráticos, con los que hemos nacido y crecido la juventud del siglo XXI.

Tenemos la oportunidad de decirles a los jóvenes que contamos con ellos como la generación con criterio y preparada, que vive el presente y que piensa el futuro.

Tenemos la oportunidad de decirles a los jóvenes que queremos darles voz y libertad para enfocar sus vidas.
Y por eso
hablamos de participación en esta ley.
Es fundamental dar la voz a los jóvenes, porque el voto, afortunadamente, ya nos lo dio la democracia hace años.

Tenemos la oportunidad de decirles a los jóvenes que no los vemos como un segmento poblacional al que atender de cara a las
elecciones, sino que creemos en sus potencialidades como personas y que sabemos
que la juventud es sinónimo de espíritu emprendedor y queremos apoyar a todos esos jóvenes que tienen la iniciativa y que están dispuestos a tirar del carro de este país.

Tenemos la oportunidad de decirles a los jóvenes que no estamos dispuestos a que se hable de una generación perdida, porque tenemos la generación de jóvenes mejor preparada, jóvenes que se esfuerzan por ser competitivos, jóvenes con criterio.
No somos una juventud acomodada, no somos la generación del dame pan y llámame tonto, no somos la generación que se conforma con vivir del cheque y la subvención.
No queremos depender de papá estado.
Somos emprendedores y estamos preparados para poder progresar y para
hacer progresar este país, de forma que en la Unión Europea nos vean como referente.
Ese es el espíritu de los jóvenes de la Comunidad Valenciana y el espíritu de la juventud del siglo XXI.
(Aplaudiments)

Tenemos la oportunidad de demostrarles a los jóvenes que en este parlamento no se habla del pasado, no se reabren viejas
heridas, sino que se habla del presente y del futuro.
Por eso aquí no hablamos de repúblicas bananeras, porque aquí se habla de democracia.
Y aquí no se hacen leyes rancias y retrógradas como la Ley de memoria histórica, aquí se habla de futuro (protestes) y se hacen leyes de juventud, como la que hoy debatimos aquí.
(Aplaudiments) Una ley, una ley que precisamente, por todo lo que acabo de exponer, respeta,
afianza y garantiza la permanencia de los consejos de la juventud de la
Comunidad Valenciana y de los consejos locales.

Queremos que quede bien claro negro sobre blanco -y ahí está en el texto de la ley- que los consejos de la juventud deben ser los órganos de participación donde los jóvenes tengan voz y donde se pongan en práctica los principios de solidaridad y servicio a los demás.
Y todo ello con plena capacidad de obrar para el cumplimiento de sus fines,
con libertad, sin intervencionismo ni revisionismo histórico.

Y con este espíritu ha presentado esta ley la consellera de Bienestar Social, con este espíritu ha hecho la ley el gobierno del president Camps.
Y precisamente porque esta es una ley hecha por y para las futuras
generaciones, basada en principios y valores como la tolerancia, el respeto, la
participación y la libertad, no entendemos por qué el Grupo Parlamentario Socialista y los otros grupos han presentado una
enmienda de devolución, una enmienda a la totalidad.

Creo que una ley como esta no se merece una enmienda a la totalidad.
Se merece
diálogo, se merece de la participación de todos, pero no se merece una enmienda de rechazo a la totalidad.
Y en ese
discurso nos encontrarán siempre al Grupo Parlamentario Popular y al Partido Popular y al gobierno del president Camps, en el diálogo, en la participación, no en el discurso rancio y de pedrada que ustedes plantean en estas Cortes,
señorías.
Ese discurso con el que ustedes presentan la enmienda a la totalidad.

Mire, señoría, para nosotros, para el Partido Popular, las conquistas sociales no son
patrimonio de los partidos políticos, sino de las sociedades que reivindican nuevos derechos.
Y por eso, hemos
querido contar con la opinión de todos a la hora de hacer esta ley.

Para la elaboración de esta ley se puso en marcha una página web, señorías.
¿Qué gobierno pone una página web para que todos los ciudadanos puedan hacer sus aportaciones?
(Veus) ¡El gobierno del presidente Camps, señoría, el gobierno del presidente Camps!
(Aplaudiments)

Para la elaboración de esta ley se pusieron a disposición del Consejo de la Juventud textos para que formularan las alegaciones que
consideraran oportunas, ampliándose el plazo para presentar alegaciones hasta tres meses y medio.

Posteriormente, la consellera inició un turno de reuniones con todas las entidades y asociaciones más representativas de la juventud de la Comunidad Valenciana.
Incluso, señorías, señora Tirado, el director general de Juventud llamó al secretario general de Juventudes Socialistas para hablar sobre la ley, para
sentarse y hablar sobre la ley, y no acudió.
No acudió, señorías, porque no les interesa hablar de jóvenes, porque no les interesa ver los verdaderos papeles.
Igual que usted, señora Tirado, no acudió a la reunión a la que le dijo el señor Blasco que fuera para ver los papeles, señoría.
Ustedes han perdido los papeles de la democracia en estas Cortes, señoría.
¡Los han perdido y no saben cuáles son los verdaderos papeles de la democracia!
(Aplaudiments)

Esta ley fue discutida en el Pavace y consensuada con sindicatos y patronal.
Otra gran diferencia, señora Tirado, con respecto a ustedes.
Ustedes imponen una reforma laboral, que
manda.
.
.
manda narices, señora Tirado, que se manifestara contra esa reforma laboral el que ahora tiene que
ser el responsable del gobierno de desarrollar esa reforma laboral.
Señora Tirado, no somos un país de pandereta.
Reivindiquemos la política con mayúscula en estas Cortes, señora Tirado, reivindiquemos la política con mayúsculas.

Por tanto, señorías, no intenten, detrás de esa bandera de falso progresismo, dar lecciones a este grupo parlamentario
de cordura, de coherencia, de diálogo y de talante con su enmienda a la totalidad.
(Aplaudiments)

Ustedes han presentado una enmienda a la totalidad porque su secretario
general, el señor Alarte, les mandó y les ordenó que presentaran una enmienda a la totalidad, todo ello sin conocer el texto el
señor Alarte.
Ese es el motivo de su enmienda a la totalidad, señora Tirado.
Por mandato del secretario general a hacer una ley paralela -eso es lo que le dijo el señor Alarte-, paralela a la realidad y una ley paralela a la juventud de la Comunidad
Valenciana.

Sin embargo, ustedes saben, señorías, que no ha habido otra ley más participativa que esta y más necesaria que esta.
Y ningún gobierno, desde luego, ha puesto a disposición un texto alternativo como lo ha hecho el gobierno del presidente Camps.
(Veus)

Señoras y señores diputados.
.
.
Claro que sí, toda la razón me da hasta una diputada de su grupo parlamentario, señoría.
(Veus) ¡Toda la razón!
(Aplaudiments)

Señoras y señores diputados, señora Tirado, independientemente de los argumentos.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, rogaría por favor a los señores diputados que no mantuviesen esos encuentros verbales, para evitar que
transcurrieran todas las intervenciones sin interrupción.

Gracias.
(Veus)

La senyora Marcos Puig:

Muchas gracias, señora presidenta.
Espero que tenga usted en cuenta que, con el jaleo, me han
robado.
.
.

La senyora presidenta:

Lo tengo en cuenta, porque el tiempo.
.
.

La senyora Marcos Puig:

.
.
.
veinte segundos de mi tiempo.
(Inintel·ligible) .
.
.

La senyora presidenta:

Señora Marcos, lo tengo en cuenta, porque estaba parado el tiempo.

La senyora Marcos Puig:

Perfecto.
Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados, (veus) independientemente de los argumentos que los grupos parlamentarios de la
izquierda esgrimen en relación con este proyecto de ley, hay que señalar, señoras y señores diputados, que existe una diferencia sustancial entre el Grupo
Parlamentario Popular y el Partido Popular y el resto de la cámara, y quizá ese es el verdadero motivo por el que hoy se presenta una enmienda a la
totalidad.
Me refiero a la diferencia que existe entre la forma de entender y
tratar a los jóvenes para el Partido Popular y para el Consell del
president Camps, y la forma en la que lo hacen ustedes en las comunidades autónomas donde gobiernan.

Para nosotros, los jóvenes son un sector importantísimo de la población, que no solo representan el futuro sino que, además, son el presente de nuestra sociedad.

Para nosotros, los jóvenes son una parte de nuestra sociedad que es objeto de atención y de políticas dirigidas a ofrecerles oportunidades y bienestar.

Para ustedes, los jóvenes no son más que un segmento de la población al que dirigirse fundamentalmente en campaña electoral.
(Veus) Para la izquierda, la juventud es un caladero en el que hay que pescar votos.
Para la izquierda hay que apoyar a los jóvenes, sí, sí, por supuesto, pero los jóvenes que les interesan de verdad son los de su cuerda, y por eso, en el Consejo
de la Juventud de Andalucía, comunidad autónoma gobernada por el Partido Socialista, es el gobierno quien a dedo coloca al
secretario de la permanente del Consejo de la Juventud de la Comunidad
Valenciana.
Eso no lo queremos aquí,
(veus) señorías, no queremos dedazos, queremos democracia y queremos voz para el Consejo de
la Juventud en la Comunidad Valenciana.

Esa es la gran diferencia.
Para ustedes, los jóvenes son objeto de propaganda y de manipulación para cumplir sus objetivos políticos.
Para el Partido Popular, los jóvenes son objeto de medidas reales y efectivas y no de palabras huecas ni de
engaños.
Es la diferencia entre una opción política que se centre en las personas sin mirar su carné ni ideología ni su credo ni absolutamente nada, y otra opción política que tiene una visión deformada de la realidad a causa de sus perjuicios ideológicos y sociales, lo que les lleva a establecer discriminaciones y
planteamientos equivocados.

Para el Partido Popular, todos los jóvenes son iguales en derechos y son igualmente objeto de nuestra atención.
No hay jóvenes buenos ni malos.
Para nosotros, hay personas dispuestas a dar lo mejor de
sí para desarrollar su vida y su futuro con tranquilidad.
Y a esas personas son a
las que debemos servir los políticos.
No se deje utilizar, señora Tirado, usted es muy joven y tiene mucho que aportar a la sociedad.
Yo, como
representante de mi grupo parlamentario, le propongo que retire su enmienda a
la totalidad y establezcamos un diálogo serio y riguroso que esté a la altura de todos los jóvenes de la Comunidad Valenciana, los que nos votaron y los que no nos votaron,
señora Tirado.
Yo estoy dispuesta, señoría, a llegar a acuerdos en las enmiendas parciales, dejando de lado debates estériles y rancios.

Abandone su política de pedrada y tendamos la mano para llegar a acuerdos como los están pidiendo en el seno del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana.
La
voluntad de diálogo con el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana es total y continúa ahora.
Ellos presentaron un texto aquí, a las Cortes Valencianas, mi grupo parlamentario está trabajando en ese texto, y llegaremos a atender algunas de las demandas que
ellos nos solicitan, cuando sea técnicamente posible, y así se lo manifestamos en privado y lo manifiesto yo aquí, en la tribuna de estas Cortes hoy, porque esa es la voluntad del Grupo
Parlamentario Popular y la voluntad del gobierno del presidente Camps, señoría.

Abandone esta política de pedrada, señora Tirado, porque así ganará, desde luego, la democracia, ganará la clase política, hoy en desprestigio, y, sobre todo, ganarán las futuras generaciones.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

En el turno de réplica, tiene la palabra la señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señora Marco, después de esas florituras verbales que usted nos ha dedicado para no responder a
ninguna de las cuestiones que hoy nos ocupan (aplaudiments) y que yo le he planteado aquí, en esta tribuna, me gustaría que empezara usted por hablarles a los jóvenes de qué va a hacer por ellos.
.
.
Me gustaría que hablara usted a los jóvenes y les dijera qué van a encontrar en ese texto normativo que les mejore su calidad de vida, me
gustaría que se lo dijera.

Me gustaría que les dijera a los jóvenes por qué no tienen un pla Jove desde el año 2005, por qué en este contexto de crisis económica que ustedes han señalado, han reducido, han eliminado de los presupuestos del Ivaj 11 partidas
presupuestarias, entre ellas, precisamente, la que iba destinada a ayudas a
vivienda en alquiler, de los presupuestos.
(Aplaudiments)

Señorías, esto no es un rechazo a la ley, es simplemente ofrecer una alternativa,
ofrecer una apuesta, para presentar una ley digna para todos los jóvenes valencianos de esta comunidad.
(Aplaudiments) Es simplemente eso, lo que ustedes no han hecho.

Señorías, ustedes han dedicado un lustro.
.
.
, más de un lustro, seguramente, para traernos hoy a debate un proyecto de ley que
supone un claro retroceso, no solo con respecto a la ley del 1989, como ya les
he señalado, sino también a algunos de los borradores que han acompañado este letárgico relato, como le decía en mi primera intervención, y, señorías del Partido Popular, para este camino, desde luego, no hacía falta tantas alforjas.

Porque ustedes se han quedado solos.
.
.
, en la defensa (remors) de esta nueva ley, se han quedado solos en la defensa del cambio de naturaleza
jurídica del Consejo de la Juventud, se han quedado solos en otorgarle ese carácter privado al Consejo de la Juventud, con las consecuencias que,
evidentemente, de ello se derivan.
Esta nueva entidad jurídica, señorías, que ustedes se inventan, no está avalada por nadie, (remors) ni por el Consejo Jurídico Consultivo, ni por el Comité Económico y Social, ni por el ordenación jurídico español, ni por el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, ni por el
ordenamiento jurídico de algunas comunidades autónomas como, por ejemplo, se ha señalado ya, la Comunidad de Madrid, Andalucía, Aragón, Canarias, Cantabria, Castilla-La Mancha y otras más.
Todos ellos definen en sus respectivos consejos de la juventud.
.
.
, los
definen como entidades de derecho público.

Y, por cierto, ¿cómo explican que el resto de consejos u órganos de carácter consultivo creados por la Generalitat valenciana sí tienen naturaleza de entidad de derecho público y, en cambio, pretenden mutar el régimen jurídico del Consejo de la Juventud?
Espere que me dé respuesta a alguna de estas cuestiones, que todavía no ha contestado.

Miren, señores del Partido Popular, ustedes no solo no han propiciado un proceso
participativo, ni participado los jóvenes destinatarios de las acciones que presuntamente deben contemplarse en su
proyecto de ley, propiciando que la gente joven se implicara en el proceso de
elaboración del mismo.
Este demuestra, evidentemente, que ustedes no tienen una voluntad
política real de buscar la participación de lo jóvenes, pero no solo eso, que es muy cuestionable, es que ustedes, como se ha
dicho, y todavía no han dado respuesta a esta cuestión, se han saltado el artículo 3 de la ley de participación juvenil del 1989, que dice, textualmente, que el Consell de la Joventut de la
Comunidad Valenciana tiene entre sus funciones legalmente reconocidas la de
colaborar con la Generalitat valenciana en la elaboración de su política juvenil, emitiendo informes que serán preceptivos cuando se trate de disposiciones que hayan de ser aprobadas por el
Consell de la Generalitat valenciana o por las Cortes Valencianas.
Pero lo
cierto es que al Consejo de la Juventud no se le ha requerido emitir el
dictamen pertinente respecto al contenido del anteproyecto de ley cuando
correspondía, antes de ser aprobado por el Consell de La Generalitat el pasado mes de
agosto, antes de su remisión a las Cortes, como ha hecho, por ejemplo, el Consejo Jurídico Consultivo o el CES, y, por cierto, a pesar de ello, el Consejo de la
Juventud sí registró el informe pertinente, por responsabilidad, evidentemente, y para plantear
todos los requerimientos, sugerencias e inquietudes que tiene el Consejo de la
Juventud, y lo registraron a la Mesa de las Cortes.
Ellos sí han sido responsables, ustedes, no, no requiriéndoles el informe pertinente.

Miren, ustedes practican la política desde la indiferencia para aquello que no les interesa, desde la amenaza
para aquellos que ejercen la crítica, y desde la sustitución de la sociedad civil organizada por el control para beneficiar a sus amigos y
defender sus propios intereses.
Y esto no es solo lo que han intentado hacer
hoy, sino que, además, hay innumerables ejemplos que,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Tirado.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
me imagino, no hace falta que le recuerde.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para finalizar el turno de réplica, tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Señora Tirado, no hace falta que yo les diga a los jóvenes cuál es el contenido de esta ley, porque ya la conocen, porque la han elaborado
ellos y porque el texto se ha puesto a su entera disposición desde el minuto cero de la elaboración (inintel·ligible) .
.
.
la redacción de esta ley.

Mire, señora Tirado, habla usted de que se ha incumplido la ley, de que no se ha pedido
un informe al Consejo de la Juventud.
.
.
Usted exhibe sus papeles, señoría, y yo exhibo los papeles oficiales del Instituto Valenciano de la Juventud.
Es
un escrito en el que el director general de la Juventud de la Comunidad
Valenciana emite al consell de la joventut, por cierto, está firmado el recibí por el anterior presidente del consejo, en el que le dice: (Veus) «Adjunto remito copia del borrador del anteproyecto de ley».
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, señora Marcos.

Señor Pañella, le llamo al orden por primera vez, ¿eh?
(Veus) Le llamo al orden por primera vez.

La senyora Marcos Puig:

«Adjunto le remito la copia del borrador del Anteproyecto de ley de la juventud
de la Comunidad Valenciana con el objeto de que se emitan las aportaciones que
se considere y que se emita el informe previsto en el artículo 3.
b de la Ley 8/1989, de 26 de diciembre, de participación juvenil.
» ¡Con luz y taquígrafos, señoría!
, ¡con luz y taquígrafos!

Y el consejo responde veinte días después y dice: «No hemos llegado a un acuerdo.
» Y le diré por qué no llegan a un acuerdo en el consejo: porque las entidades juveniles de la
izquierda deciden no ir a la reunión del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana para que no se pueda
hacer ningún informe (aplaudiments) y sí haya acuerdo, para que usted, señoría, pueda llegar aquí, a estas Cortes, y decir que este gobierno no ha pedido ningún informe y que no existe informe del Consejo de la Juventud de la Comunidad
Valenciana.

¡Esa es su táctica, señoría!
, la de los papeles por detrás, la de solamente enseño algunos maquillados, (veus) esa es la táctica de los socialistas.

Y, mire, señoría, lecciones de participación, lecciones de independencia del Consejo de la Juventud, ninguna, porque, mire,
ustedes han dirigido el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, ha
sido presidente del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana una
persona que fue concejal del Partido Socialista en el Ayuntamiento de Valencia ¡y dejó un agujero de más de cien mil euros en el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana!
, señoría.
(Aplaudiments) ¿Gestión?
¡Cero, señorías!
Agujero de más de cien mil euros (veus) en el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana.

Mire, ¿por qué no me habla usted de Castilla-La Mancha, donde ustedes gobiernan, donde ustedes
son gobierno?
Allí ustedes proponen un régimen jurídico exactamente igual en el que proponemos nosotros en esta ley, ¡exactamente igual, señoría!
Y aquí resulta que, como ustedes no gobiernan, no lo quieren.
Y tampoco quieren el
mismo modelo que en Andalucía, porque ustedes aquí no gobiernan.
Porque, Andalucía, resulta que el director general de Juventud,
dedocráticamente, pone al Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana.
(Remors) ¡Ese es el concepto de su democracia!

Nosotros, no, nosotros queremos que sea un consejo independiente, donde los jóvenes tengan voz de verdad, donde puedan trasmitirnos cuáles son las preocupaciones de los jóvenes del siglo XXI.
Y, lo demás, lo del dedazo, se lo dejamos para ustedes, señoría.

Y, mire, una pequeña reflexión le voy a hacer para terminar mi intervención.
Nosotros apostamos por la transversalidad de las políticas de juventud, señoría, en todas nuestras políticas.
Le voy a hacer una reflexión: cualquiera de mi grupo parlamentario, tenga la edad que tenga, podía haber salido a esta tribuna a defender esta ley, (veus) sin embargo, ustedes, como son puro maquillaje, han tenido que sacarla a usted,
a la más joven.
(Veus)

Mire, señoría, usted es una cara y yo soy un proyecto, un proyecto que apuesta por políticas de juventud, por políticas jóvenes transversales en todos los ámbitos, en la educación, en sanidad, en dependencia, absolutamente en todos los ámbitos.
(Veus) Sin embargo, ustedes, ustedes representan, pues, eso, la cara de un partido
retrógrado que apoya la memoria histórica.
Si hasta el nuevo gobierno resulta que es viejo, señoría, hasta el nuevo gobierno del señor Zapatero resulta que es el viejo.
El gobierno que pone las instituciones públicas al servicio de un partido, señorías.
Hasta el nuevo gobierno es el viejo de los de antes.
(Aplaudiments)

Usted representa una cara, señoría, y yo represento un proyecto.
Un proyecto joven, un proyecto de progreso y un
proyecto que no manipula a la juventud y que les quiere dar voz sin ningún tipo de dedazo, como hacen usted en la Comunidad de Andalucía.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación de las enmiendas.

En primer lugar, vamos a proceder a votar la enmienda a la totalidad presentada
por la Agrupación de Diputados y Diputadas no Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 49.
Queda desestimada la referida
enmienda.

Pasamos a votar la enmienda a la totalidad, presentada por el Grupo
Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 49.
Queda desestimada la referida
enmienda.

Y, por último, señorías, pasamos a votar la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 49.

Queda, con esta votación, desestimada la enmienda del Grupo Socialista, del Grupo Compromís y de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la defensa dels símbols i la identitat de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup
Parlamentari Popular (RE número 64.
272, BOC número 255)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: toma en consideración de la Proposición no de ley, de tramitación especial de urgencia, sobre la defensa de los símbolos y la identidad de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo
Parlamentario Popular.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el señor Serra.

Señores diputados, por favor, me gustaría que los corritos estos que habitualmente se producen en el salón de plenos tomaran ustedes sus respectivos escaños para que pudiéramos empezar.

Señor Serra, cuando quiera.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, hui el Grup Parlamentari Popular du una iniciativa a estes Corts amb
la voluntat de poder arreplegar i consensuar el recolzament màxim dels grups parlamentaris.
A nosaltres ens agradaria que quan parlem de les
senyes d'identitat que identifiquen el nostre poble, el nostre territori i els més de cinc milions de persones que viuen en esta terra, hi hagueren coses que
foren indiscutibles, que foren coses que no es posaren en joc damunt de la
taula de la política i que tots tinguérem, jo crec, que una visió ampla però consensuada del que ha de ser la nostra terra.

Jo entenc que cada formació política es denomina i es defineix com vol, com creu, en funció dels seus principis, dels seus valors o inclús de la seua estratègia, però crec que és una decisió pròpia i voluntària de cada formació política.
Hui nosaltres duem ací una proposició no de llei que no és nova i fa un mes tinguérem l'ocasió que hi haguera un pronunciament prou important sobre ella en el debat de política general.

El Grup Parlamentari Popular ha fet sempre esforços importantíssims en favor del consens dels grans temes d'esta comunitat.
Si en l'any 1982 ens vam dotar d'un estatut d'autonomia, que donava per resoltes qüestions com el territori, com la bandera, com les llengües oficials, les senyes d'identitat i després hem sigut capaços, amb una gran reforma, que els dos partits majoritaris férem, de tornar a donar un pas endavant en eixa direcció en la qual parlem i queda plasmat en el nostre Estatut, en la nostra carta
magna que tenim una nacionalitat històrica, que el valencià és la nostra llengua oficial, que tenim noves institucions d'autogovern arreplegades, sumades i entre tots fetes i impulsades per voluntat
dels ciutadans en els últims anys pels governs del Partit Popular i en altres moments pels governs del
Partit Socialista, entenem que quan hi ha accions fora del nostre territori que
qüestionen des de l'àmbit institucional, no des de l'àmbit privat partidari o partidista sinó des de l'àmbit institucional, qüestionen les senyes d'identitat del nostre poble, estes Corts tenen l'obligació de pronunciar-se i els grups parlamentaris de posicionar-se.

Fa un mes, com deia, en estes Corts parlàrem sobre les senyes d'identitat, parlàrem sobre les publicitats oficials que fa la Generalitat de Catalunya des del
seu govern, impulsades en les plataformes d'Internet, en les pàgines web oficials de La Generalitat on ens trobàvem que el nostre territori passava a conformar aquella bella entelèquia dels Països Catalans que alguns tingueren en les albors de la transició i que la realitat ha dit any darrere d'any que això no és així, que este territori és el que és i que les seues senyes d'identitat són les que són.

Ens trobem que la Generalitat de Catalunya parla i diu que el nostre àmbit territorial està configurat en uns països catalans inexistents.
Que la nostra cultura i la nostra llengua desapareixen
de manera absorbida, per absorció, per un altre territori.
I, lògicament, tot el que d'ahí es deriva, els nostres autors Joanot Martorell, Vicent Andrés Estellés, Sant Vicent Ferrer.
Dóna igual l'autor que siga, tots els qui parlen i escriuen en valencià són absorbits automàticament per eixa web institucional que s'ho engolix tot i passa a formar part dels Països Catalans.

Però ocorre igual en el nostre territori, ens dóna igual parlar de la serra de Mariola, que de l'Albufera de València, que de les Salines de Torrevella, que de les comarques de Morella.
Dóna exactament igual.
Tot forma part d'un altre entramat institucional que en este cas s'impulsa des d'un altre territori.

Per tant, la proposició no de llei que nosaltres duem ací amb la qual demanem un pronunciament clar, volem que siga efectiu i que tot el
món que puge ací diga si està d'acord que això continue passant o si tenim la legitimitat i tenim el compromís amb la ciutadania d'esta terra per anar i dir-li, en este cas al govern de La Generalitat, al que
queda encara d'eixe tripartit, que per cert algú ja ha dit que no va a reeditar-se i en este cas ho ha dit el mateix president
Montilla, que no va a reeditar-se, si som capaços els partits i els grups parlamentaris que representem la gran majoria dels
ciutadans d'esta terra de dir-los que no estem d'acord amb eixes coses.

La proposició no de llei du quatre punts molt concrets.
I puc dir que en el debat de política general, en una d'eixes propostes de resolució que no tenen temps a debatre's amb l'amplitud que faria falta, ja duguérem ací este debat amb la sorpresa desagradable per al Grup Parlamentari Popular de no
comptar amb el recolzament del grup majoritari de l'oposició d'estes Corts, com és el Grup Socialista.

Nosaltres entenem que cadascú ha d'estar posicionat on ha d'estar posicionat.
I, com he dit al principi, respectem que la idiosincràsia de cada partit és la que és.
Però hi ha qüestions, des del punt de vista institucional, que no poden estar sotmeses a un
debat que no siga el plenament estatutari i el plenament constitucional.
I és que la Comunitat Valenciana, com diu el nostre estatut, està configurada per tres províncies, Alacant, València i Castelló; tenim una llengua oficial; som una nacionalitat històrica.
I hui podem dir que, gràcies a eixe Estatut, som una comunitat de primera.

Si tinguérem la capacitat d'arribar a un gran acord, el Partit Popular i el Partit Socialista, hui no hi ha cap element que puga
donar excusa per a rectificar el que fa un mes fou un greu error per part dels
socialistes valencians de no recolzar una iniciativa com esta, que parla amb
absoluta claredat de l'estatut i de la constitució.
I l'únic que li demanem és, al Consell de La Generalitat, que li diga, com ja li ha dit i no ha trobat resposta, al govern de Catalunya
que no estem disposats a les intromissions, que no estem d'acord en formar part de l'entelèquia geopolítica que ells parlen i creuen que configuren els Països Catalans.

Per desgràcia en altres llocs estan en precampanya i estan al que estan.
I damunt hem
tingut l'ocasió de vore fa molts poquets dies com alguns dels candidats que es presenten a
eixes eleccions han vingut a la nostra terra a fer la seua precampanya.
I
damunt de vindre han denunciat que la Generalitat valenciana està rebentant, entorpint i impossibilitant la configuració dels Països Catalans.
Fa una setmana, a Vinaròs, es parlava d'això.
Mitjans de comunicació de tota la comunitat i de qualsevol òrbita i sensibilitat es feien eco i ressò d'eixes declaracions.

I nosaltres ho diem.
Anem a continuar des del Grup Parlamentari Popular i des
del govern de La Generalitat impossibilitant que eixes entelèquies històriques, que eixes fal·làcies tinguen la mínima possibilitat i viabilitat, que des del punt de vista estatutari i
constitucional està resolt, democràticament està resolt.
Però hui sabem que continuen, des d'un altre govern, fent intromissions il·legítimes; des d'una altra administració, fent declaracions públiques i manifestant-ho, com hui és la xarxa i com hui són els portals d'Internet, dient clarament que els Països Catalans no existeixen.
I si per a algú existeix algun país català la Comunitat Valenciana ni està dins, ni vol estar,
(aplaudiments) ni està dins, ni vol estar.

Senyories, quan fa un mes ens trobàrem que el Grup Parlamentari Socialista no recolzava una proposta d'una lògica aplastant, que dóna igual que el votant siga d'esquerres que de dretes, cinc milions de persones saben i pensen el que és esta terra i este territori.
I la lògica més aplastant, el sentit comú i sense cap arrogància ni de valenciana, ni de valencianisme, el Grup Parlamentari Popular hui
brinda una ocasió esplèndida perquè el grup majoritari de l'oposició i la resta de grups també se puguen sumar a la defensa de les senyes d'identitat que són de tots, les que hem pactat, les que ens hem donat i amb les que estem molt a gust de viure, senyories.
Això és el que demanem en la nostra proposició no de llei.

Quan el tripartit català fa estes accions, les fa un govern, no les fa un partit, les fa un govern.
Alguns diuen i s'excusen que en el tripartit n'hi ha molts.
Miren, quan el govern de la Generalitat fa alguna cosa, el seu
president, el senyor Montilla, acaba sent el màxim exponent d'eixe govern.
Per tant, quan hui oficial i institucionalment s'utilitzen tots estos mitjans, entenem que el Partit Socialista a Catalunya s'ha de pronunciar a través del seu president del govern de la Generalitat.
I, quan ací duem una proposta com esta, entenem que el Grup Parlamentari Socialista de la
Comunitat Valenciana, a la vegada representant legítim del PSPV, s'ha de pronunciar sobre esta qüestió i ha de dir si està d'acord, si li pareix bé i se posiciona, com s'ha posicionat fins ara, arronsant els muscles o dóna un pas enfront i se posa junt amb el Grup Parlamentari Popular i el partit
majoritari en esta comunitat defensant el que és de tots: el territori, la llengua, la cultura, les nostres senyes d'identitat, el nostre Estatut d'autonomia, que és del que parlem, de la nostra norma màxima, senyories.
(Aplaudiments)

La voluntat d'acord i de consens d'este grup parlamentari en esta matèria és màxima, ho hem demostrat al llarg de la història, clar que és màxima.
Però n'hi han qüestions que ja no les podem posar damunt la taula.
L'àmbit territorial no se pot posar damunt la taula.
La senyera no se pot posar
damunt la taula; ja mos l'hem donat tots i tots anem a processó.
La llengua és la llengua.
La gastronomia, el territori, la naturalea, els col·leges, el que existeix a la Comunitat Valenciana és el que és nostre i és de tots, és dels valencians.

Per tant, si algú ix i diu, des del punt de vista institucional i oficial, que tot això no és el que és i forma part d'una altra cosa i resulta que el qui ho diu no és el que passa pel carrer, és el govern de la Generalitat catalana presidit pel líder dels socialistes catalans, no té sentit que ací algú arronse els muscles, com ha fet en altres ocasions, i diga: «Esto no va conmigo, estas cosas a mí no me importan, que pase rapidito el debate.
» No.
Ací cal retratar-se, senyories.

Jo entenc que els grups parlamentaris de l'oposició s'han de retratar i han de dir el que pensen i el qui isca i diga: és que a mi m'encanten els Països Catalans, és que això és així i nosaltres estem la mar d'a gust amb ells.
Fenomenal, fenomenal.
Però jo entenc que la responsabilitat del grup parlamentari de l'oposició majoritari en estes Corts és clau i és fonamental, perquè la construcció de la Comunitat Valenciana no es fa arrimant el muscle únicament i exclusivament un partit polític; es fa fent-lo tots, treballant tots en la mateixa direcció i amb els mateixos objectius, senyories.

Hui donem una oportunitat més i duem un debat que per a alguns és molt incòmode i a altres no els agrada.
A nosaltres parlar de les senyes d'identitat ens agrada i estem convençuts i traem pit perquè el Partit Popular és un partit valencià i valencianista per excel·lència, valencià i valencianista.
(Aplaudiments) I a nosaltres ens agradaria que el Partit Socialista també ho fóra, ho diguera i votara amb els valencians i els valencianistes.

I hui amb la proposta de resolució, senyoria, l'únic que demanem és que se complisca l'Estatut d'autonomia i la Constitució, dos coses bàsiques; demanem que se retire per part de la Generalitat de Catalunya l'ús de la Comunitat Valenciana dins de les seues planes institucionals de la
nostra configuració, dins d'eixa entelèquia que tenen alguns dels famosos Països Catalans.
No volem estar ahí, no vol la Comunitat Valenciana, no volen més de cinc milions de persones.
I tenim l'obligació, com ha fet el govern del president Camps, de queixar-se formalment i
demanar-los que rectifiquen.
Però estes Corts i este parlament també tenen eixa obligació, la de pronunciar-se al mateix.

I dir-li a la Generalitat de Catalunya, al tripartit i al senyor Montilla que
això és una indecència política vista des de la Comunitat Valenciana, (aplaudiments) una indecència.
Que ens sentim agraviats, que ens sentim dolguts i que no volen eixes
coses.
I hem de manifestar-ho, perquè el que calla atorga, senyories, el que calla atorga.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
I en matèria d'identitat callar i atorgar és un deute històric amb este poble, que per desgràcia alguns fa molts anys que tenen.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Albiol, tiene la palabra.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies, senyora presidenta.

Reforçar l'anticatalanisme ve sent una pràctica habitual del Partit Popular quan arriben els processos electorals.
Fan
gala del seu regionalisme de pandereta atacant els nostres veïns i veïnes del nord.
I enguany no anava a ser menys.
Tenim les eleccions a uns mesos
vista, però amb tant de Gürtel, de Fabra, de Brugal i de Blasco per a aquestos comicis els farà falta alguna cosa més que les quatre proclames contra els catalans i les catalanes.

Els habitants de les terres de l'Ebre, de Barcelona, del Vallés, de l'Empordà, de Lleida o la Vall d'Aran per al Partit Popular supose que són agarrats, avariciosos, separatistes, antiespanyols, lletjos i, en definitiva,
molt males persones que volen acabar amb la festa nacional, que preferixen
tirar a la mar l'aigua de l'Ebre que donar-nos-la a mosatros i que damunt ara ens volen furtar el valencià, els nostres escriptors, l'Albufera, les Columbretes i fins i tot, el no va més, les falles.

Però resulta que això de viatjar obri la ment.
I el senyor Serra sembla que mai ha visitat Catalunya.
Però jo que he tingut la sort d'estar en Roses, en Cadaqués, en Figueres, en el delta de l'Ebre i en Montserrat he pogut comprovar que els catalans i les catalanes no
tenen ni rabo ni banyes, seriosament, com ho senten, ni rabo ni banyes.
N'hi ha de millors, de pitjors, catalanistes, espanyolistes, republicans, d'esquerres, de dretes, taurins, antitaurins, però no ens odien, no ens odien a nosaltres, eh?
I no ens odien, perquè no tenen un govern que es dedica a clavar-se amb els valencians i les
valencianes a tothora, com sí fa el Partit Popular amb Catalunya.

La campanya anticatalanista del Partit Popular s'havia basat els últims mesos en una campanya contra Acció Cultural del País Valencià i contra les emissions de TV3, perquè no suporten que pugam tindre accés a una informació que vostés no controlen i que no manipulen, com sí fan a Radiotelevisió Valenciana.
Aquesta campanya anticatalanista també va tindre un punt àlgid quan al dia següent que el parlament català decidira democràticament que les corregudes de bous no són ni art, ni cultura, al dia següent el govern valencià directament va eixir a la palestra a anunciar un acte en defensa dels
espectacles taurins i la declaració d'aquestos com a bé d'interés cultural, quan ací açò no s'estava qüestionant, almenys d'una manera majoritària.

Intenten fer aflorar els instints més primaris dels valencians i valencianes per a fer-los creure que el seu enemic
viu a uns centenars de quilòmetres cap al nord.
Quan la realitat és que els enemics de la nostra llengua, l'enemic de la nostra cultura i l'enemic del nostre territori es diu Francisco Camps i viu al Palau de la
Generalitat valenciana, ahí al costat, a la plaça Manises.

El Partit Popular està destruint el nostre territori, desenes de camps de golf, milers d'adossats, el Nou Mil·lenni de Catarroja, el Manhatan de Cullera, el Gran Manises, per posar alguns
exemples, l'horta de Valencia, el Cabanyal.
Els qui ens estimem la nostra terra lluitem
perquè se salven de les excavadores del Partit Popular.
Els qui ens estimem la nostra
llengua volem que es parle a les escoles, a l'administració i a Canal 9, senyor Serra.

El Partit Popular manté de conseller d'Educació al senyor Font de Mora, que ha demostrat sobradament que menysprea la nostra
llengua.
Al País Valencià hi ha 95.
000 xiquets i xiquetes que van estudiar la primària en valencià, però no podran estudiar la secundària en esta llengua per falta de places en la línia en valencià.
Enguany hi ha un retall d'un 39% de les subvencions per al foment del valencià, per a la promoció de la nostra llengua en teatre, per a la traducció de les obres literàries de valencià.
Un retall de quasi tres milions d'euros d'ajudes al doblatge.

Vostés, el Partit Popular, no estimen el nostre país, ni la nostra llengua, ni la nostra cultura i menys encara la nostra gent.
Es
gasten els diners de la renda garantida i propaganda i fasts, mentre un 20%
dels valencians i valencianes viu sota el llindar de la pobresa.
Els recursos
dels dependents se'n van a les butxaques d'amics i familiars.
Els diners de la sanitat, a engreixar els comptes corrents de les grans empreses.
I podria continuar amb
un llarg etcètera.
Això no és defensar la nostra gent.

Per cert, amb els nostres veïns i veïnes de Catalunya compartim una història, una llengua, una cultura i negar-ho és fer gala d'una ignorància que en aquesta cambra no hauria de tindre cabuda.
Les seues senyes d'identitat no ens representen a tots i a totes, perquè no han estat consensuades.
Com cantava l'Ovidi Montllor: «Tinc senyera on blau no hi ha.
Dic ben alt que parle català i ho faig a la manera de València».
Vostés no són defensors del nostre país i quan el president Camps abraça la senyera, l'únic que fa és tacar-la amb les seues mans brutes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Crec que estem davant d'un debat molt important, molt interessant.
Amb la que està caiguent, que el Partit Popular ens porte esta proposta de resolució indica un poc el nivell que el Partit Popular li dóna a estes coses.
Però jo crec que, efectivament, després que som líders en atur, amb mig milió d'aturats, amb les novetats que tenim en el cas Brugal, ara han aparegut per ahí a escena De la Rosa i el senyor Pajín.
Però, bé, això mos va a donar moltes alegries i anirem mirant tot el que passa ahí.

Però el Partit Popular ens planteja una qüestió important, que són les senyes d'identitat.
I jo, la veritat és que m'he mirat amb atenció la proposta, perquè considere que és un tema rellevant, interessant, important.
He de dir que no s'ha buscat el consens dels grups polítics.
De la mateixa manera que vostés mos van dir, sobre la proposta que presentàrem sobre Francesc Bosch i Morata, que la portàrem i si hi havia consens la votarien, en este cas tampoc hem vist un gran esforç per part del Partit Popular de buscar un consens.
És que jo crec que no s'apliquen el que diuen i el que recomanen a la resta de grups de l'oposició.
Però, en tot cas, me l'he mirat amb atenció.

I, mire vosté, senyor David Serra, jo li l'acceptaria esta esmena si vostés són capaços de posar en l'exposició de motius, que diuen una cosa des del meu punt de vista molt important, si vostés posen el paràgraf on vostés diuen que la norma estatutària aprovada per aquestes Corts, «on residix la sobirania dels valencians», si vosté això ho posa en la proposta de resolució, jo li l'aprove.

Perquè vosté està diguent amb esta decisió no a la Constitució i no a l'Estatut que vostés aprovaren.
Estan diguent que les Corts Valencianes són sobiranes.
En eixe estatut tan històric que diu que vostés van reformar, no hi ha ni una sola paraula on pose «sobirania».
Per tant, vosté està fent història en estes Corts Valencianes, senyor Serra.
Si vosté ho posa en la proposta de resolució esta sí que és una fórmula història, este sí que és un acte històric.
Escolte!
, i si l'aprovem i si ve la Guàrdia Civil a tancar les Corts Valencianes no passa res, perquè vostés hauran demostrat que és un gran sobiranista, un gran sobiranista.
I jo, que sóc sobiranista valencià i valencianista, estic d'acord.

Per tant, tinga vosté el valor que esta proposta que vosté mos fa, que les Corts Valencianes són sobiranes i, per tant, no depenem de ningun poder centralista.
.
.
Escolte!
, i el senyor Pedreira, ja se poden oblidar d'ell i se podem oblidar de moltes coses.
Per tant, mos declarem com a sobirans i arreando chim pam pum.

Però sap què li dic?
Que esta proposta està molt ben encarada, perquè açò és fer història.
Perquè jo, clar, he vist hui les declaracions de Rajoy i he vist que vostés tenien informació privilegiada.
I, per tant, els vull felicitar i donar-li l'enhorabona a l'autor intel·lectual d'esta proposta, siga Camps o siga el senyor Ferraro.
Senyor Ferraro, quan de
temps que esperàvem esta evolució del Partit Popular!
Senyor Fernando Giner, açò sí que és fer valencianisme però de veritat!
 I si vostés ho posen en la proposta de resolució, jo li la vote.

El senyor Rajoy ahir va dir una cosa molt important, ha dit coses que a mi m'han fet tremolar, eixe partit del qual vostés depenen.
Però, bé, si volen fer un partit sobiranista valencià o regionalista, endavant.
El senyor Rajoy ha dit una cosa preocupant i és que «hay que simplificar el estado de las autonomías, hay que actualizarlo, hay que revisarlo».
Jo m'he posat a tremolar, perquè he vist ahí rebufos del passat del centralisme.
Per tant, que vosté i el Grup Popular vullguen ací, en estes Corts, que mos declarem sobirans crec que és una bona fórmula.
I jo l'ajudaré, senyor Serra, jo l'ajudaré.

Perquè, mire, agressions a la nostra llengua, a la nostra cultura, són moltes.
Però també al nostre territori.
Diu vosté que tenim clar ja el marc territorial.
No, senyor Serra, cal anar més lluny i cal posar agressions que estem patint.
Per exemple, sap vosté que San Pedro del Pinatar de Múrcia mos vol furtar mig quilòmetre quadrat de territori?
Ho sap vosté?
No ho tenim tan clar en matèria de territori, senyor Serra, perquè el nostre president va molt a Múrcia, té
catalanitis, però va molt a Múrcia.
I este tema no l'han pogut arreglar?
N'hi ha més agressions, senyor Serra.
No pot ser que el riu Segura mos el deixen fet una
porqueria.
I això és una agressió al nostre territori, senyor Serra.

Però, n'hi han més agressions que hem de contemplar en la seua proposta!
No només les que vénen de Catalunya!
De Madrid, ¿l'autovia de Levante?
Però, això quina vergonya és, senyor Serra!
Autovia valenciana, de la Comunitat Valenciana, jo li posaria
del País Valencià, ja que s'han fet vostés sobiranistes.
Eixa agressió, que no tenim ni denominació per al nostre territori, és una agressió, senyor Serra.
(Remors) I cal mirar també Madrid, que mos esprem en finançament i en tantes i tantes coses com fan des de Madrid.

O, bé, o podíem parlar també, ja posats a fer-mos enemics, posats a fer-mos enemics, podem fer-mos enemics
també en Castella-la Manxa, en la seua reserva hídrica, que volien aprovar amb els vots del Partit Popular.
Se'n recorda vosté d'això, senyor Serra?
Bé, i ja, si vol, jo estic disposat a anar a embolicar fins a Alemanya, que tenen
una recepta de la paella feta amb xoriço, senyor Serra.
Jo crec que també hem d'enviar una ambaixada -ara quan sigam sobirans- a Alemanya per a dir als alemanys que la paella no té xoriço!
Perquè, agressions n'hi ha moltes.

Jo, de veritat que me preste a ajudar-lo i a evitar totes estes agressions a la
nostra terra, a la nostra llengua, a la nostra cultura, que són moltes i variades, però vostés només miren cap a un costat.

Per tant, crec que podem fer història, crec que estem en el bon camí, crec que el que vosté ha portat hui ací és d'absoluta actualitat.
I, per tant, li torne a dir: pose vosté.
.
.
, i estic convençut que el Grup Socialista mos deixa tramitar-ho, i el senyor Ximo Puig jo crec
que està d'acord amb nosaltres, perquè ell que és membre de l'Institut Ramon Llull, com a poble.
.
.
, no sé si el senyor Luna estarà d'acord, però el senyor Ximo Puig estarà d'acord que mos declarem sobirans, el nostre grup parlamentari també, i que fem un llistat de tots els greuges que tenim, tirem-li.
.
.
Escolte!
I
tirant-li!
No tingam por, si ha de vindre la Guàrdia Civil o.
.
.
¡No passa res!
Perquè ara que el Partit Popular s'ha fet un partit popular sobiranista, ha descobert el bon camí.
.
.
Escolte!
I qui és Mariano Rajoy per a dir-li al senyor Camps que si s'ha de presentar o que no?
Això quina vergonya és?

Si mos declarem sobiranistes, ni Mariano Rajoy, ni el jutge Pedreira, ni
Zapatero.
.
.
Arreglem el tema dels xiringuitos ben arreglat, (rialles) mos posem ací.
.
.
I escolte!
I fem una paella, la més gran del món, que la paella més gran del món crec que la va fer Lizondo.
Doncs, no, per a celebrar-ho organitzem una paella
però posent-mos d'acord, que siga una paella bona, mos posem d'acord quina és la paella més bona.
I, per tant, este tema tan important, mentres ací estan passant coses importantíssimes.
.
.
no passa res!
, esta és més important, esta és la que toca!

Per tant, senyories, crec que podem fer història, la reformeta de l'Estatut d'autonomia no va ser històrica.
.
.
Però, si ja estan parlant de reformar-lo, senyor Serra!
Tan històrica no seria, no?
!
La reforma del 1982!
Si ja estem parlant de modificar.
.
.
Ací podem fer història, senyories.

Suspengam cinc minuts la sessió, mosatros estem disposats que si eixa frase la posen vostés ahí, la votem, però ràpidament, i ampliem la llista de greuges.
Jo crec que el Grup Socialista no
tindrà inconvenient, i, per tant, fem història però de la bona.
I estic convençut, senyor Ferraro, que vosté ha estat esperant este moment durant molts anys.

Qui siga l'autor intel·lectual, si és el president Camps, per a dir-li a Mariano Rajoy: «Tú, ¿ahora vas a venir aquí a quitarme la autonomía?
» Ho té molt clar el senyor Rajoy que ni reducció d'autonomia ni res; ací, el que és nostre, primer.
I amunt València!
I valencians tots a una veu!
Visca la Mare de Déu!
(Veus i rialles)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Ros.

El senyor Ros Piles:

Senyora presidenta.

Senyories.

Miren vostés, els socialistes el que ens declarem és: ¡Som valencians!
(Aplaudiments) Això és el que ens declarem els socialistes.
I és al que hem vingut a parlar hui ací.

I bé, jo no sé qui serà l'autor intel·lectual de la proposta que ha presentat el Grup Popular.
No sé qui serà.
L'he llegit, i, a més, l'he llegit amb molta atenció; quan he acabat de llegir-la no sabia en quin rengló, en quin apartat quedar-me, no sabia si quedar-me en l'apartat on els socialistes prestem recolzament moral -supose, senyor Serra, que això vosté ho diria pel poder de manipulació que mosatros tenim de Canal 9, segurament vosté ho dia per això-, no sabia si quedar-me en tots els agravis que, dia rere dia, els senyors del
Partit Popular s'inventen, sobretot quan el ponent bufa calent -i, en estos moments, el ponent bufa calent-, o no sabia si quedar-me en l'apartat on dia que l'Estatut d'autonomia de l'any 1982 -i la reforma que es féu fa uns anys- arreplegaven els símbols d'identitat d'este poble.

I recordar-los que en l'any 1982, i explicar-los a vostés qui estava en l'any 1982 i qui tenia eixes majories per a poder aprovar eixos símbols.
Els nostres símbols!
(Aplaudiments) Els símbols d'identitat d'un poble: la nostra llengua, la nostra cultura, el nostre patrimoni, la nostra
forma de ser.
Els símbols d'un poble, el que és nostre, el que és de tots.
No sabia en quin apartat quedar-me.
I no sabia en quin apartat
quedar-me perquè a esta proposta li fa falta una cosa importantíssima: sensibilitat, li fa falta sensibilitat.

I quan les coses s'agarren com s'ha agarrat esta, i se diuen: «ompli full i mig», i, al final, presenta unes conclusions, que el ponent ve calent i hem de tirar
una cortina d'aire, quan les coses es fan aixina.
.
.
es noten, perquè les coses o ixen de dins, o ixen del cor, o no ixen.

I si estem parlant d'una proposta que cal debatre hui ací, que parla de la nostra llengua, de la nostra cultura, de la nostra identitat
com a poble, de la nostra terra, de la nostra Comunitat Valenciana.
.
.
Hòmens del Partit Popular, ¡una miqueta de sensibilitat!
Presenten esta proposta en la nostra llengua.
(Aplaudiments) Ja sé que el castellà, ja sé que el castellà també és cooficial a la Comunitat Valenciana, però si precisament estem parlant del que estem parlant, presenten en la nostra
llengua.
No crec que haja segut cosa del senyor Font de Mora, que ha retallat
el que és l'ensenyança del valencià, qui els haja dit: «vagen vostés per eixe camí.
» Sí, senyor Font de Mora, sí, això també és una senya d'identitat, defensar el valencià i ficar tots els mitjans, els que facen falta, perquè el valencià siga la llengua de tots els valencians.
(Aplaudiments) I això, vosté, senyor Font de mora, no ho ha fet ni ho està fent.

¡I clar que mosatros anem a defensar el que és nostre!
Fins ahí podíem aplegar!
En esta bancada, en esta bancada d'ací, segurament n'hi ha algú -no dic que no, eh?
, no dic que no-, n'hi ha algú que siga tan valencià com els d'esta bancada.
Algú!
No seré jo qui diga que en eixa bancada -i estic mirant-ne a algú- no n'hi haja algú que siga tan valencià com els homes i les dones d'esta bancada d'ací.
¡Clar que anem a defensar el que és nostre, com ho estem defensant des que abans hi haguera democràcia a la terra valenciana, des que abans hi haguera democràcia a la Comunitat Valenciana!
¡Mosatros se'n recordem el que és defensar i eixir al carrer per parlar en valencià!
¡Per defendre la nostra cultura!
(Aplaudiments) ¡Per defendre les nostres tradicions!
¡Per defendre la nostra bandera!
¡La que n'hi ha en l'Estatut d'autonomia!
Mosatros se'n recordem d'això.
Vostés se'n recorden?
No!
Vostés se'n recorden, no perquè no estaven, o, al menys, no coincidíem en la defensa de l'autèntic valencianisme (aplaudiments), en la defensa del que pensa un poble, en la defensa de la idiosincràsia d'un poble.
Vostés ho tenen això, simple i planerament, com no pot ser d'altra manera, ho tenen ahí com un capítol polític al qual recórrer quan el vent bufa calent.
¡Clar que anem a defensar, com no podia ser d'altra manera, la nostra identitat, la identitat del nostre poble!

Però, també anem a defensar amb la mateixa energia que eixa identitat del nostre poble no
se malbarate, no se mal utilitze, no se mal use, no se faça ús d'ella quan a u li convé.
Per què ara i no el mes passat?
I no el mes que ve?
Simple i planerament perquè ara toca, perquè ara, ara, i, en estos moments -com he dit abans- la situació del Partit Popular a la Comunitat Valenciana és la que és, és la que és.
I no vaig a entrar en ella!
Perquè la gent ja sap quina és.
I sí que fa falta que en cada debat hi hasca una situació que es plantege d'estes qüestions que a la gent li apleguen al cor.
Doncs, clar que sí!
És la que és.
Sí, senyor Maluenda, és la que és, la situació en estos moments.

I per això, vostés, fan ús i abús d'una cosa que és de tots, perquè vostés cometen i cometen sempre un error: creuen que els valencians és el PP!
Creuen que la Comunitat Valenciana és del PP!
Creuen que la llengua és del PP!
Creuen que el patrimoni és del PP!
I en algunes coses tenen raó (rialles), i en algunes qüestions tenen raó.
(Aplaudiments) Creuen i creuen i creuen, i no se n'adonen que creguent les coses d'eixa manera, com vostés les creuen, estan deixant els valencians i el poble valencià en la més absoluta ruïna, en la més absoluta.
.
.
dels ridículs!
(aplaudiments), en el més absolut abandonament!

Jo no vull que ningú se fique en allò que és meu, jo no vull que ningú s'apropie d'allò que és meu, jo no vull que ningú s'enduga el que és meu.
Fins ací podríem aplegar!
Ni els de dalt, ni els de baix, ni els del centre!
Ningú!
I no li he de ficar apellidos a ningú, ni cognoms!
Quan jo estic diguent que el meu és meu i dels valencians, quan jo estic dient que el que és nostre és nostre, estic excloent a tots els altres, no estic dient: este sí, i, l'altre, no.
Perquè jo no me sent agredit per ningú, perquè sóc, i els socialistes són molt orgullosos de ser valencians.
I s'ho creguem, això de ser un poble diferenciat.
I se creguem això de tindre una cultura diferent.
I se creguem això de tindre una llengua diferent.
I mos importa ben poc, i mos importa ben poc
les intromissions que vostés diuen que, de tant en tant, té algú.
Jo no sé si les tenen o no les tenen.
El meu és meu, és meu.
El que jo no vaig a entrar és en el joc de vosté, el que jo no vaig a entrar és en el joc del Partit Popular.

Esta proposta no la vaig a aprovar, no l'anem a aprovar, no va a tindre vosté eixa sort, no va a tindre vosté eixa sort que els socialistes caiguen en la trampa que, cada volta que vostés se senten amenaçats per no sé qui -i sí que sabem per qui se senten amenaçats-, vostés fiquen una cortina de fum per a poder apartar, arraconar quins són els autèntics problemes dels ciutadans.
Perquè les signes de referència d'una comunitat autònoma com la nostra són els símbols històrics!
Clar que són els símbols històrics!
Però, també treballar per la nostra terra!
També tindre als nostres dependents atesos!
(Aplaudiments) Això també és un símbol!
També ajudar i potenciar les nostres institucions musicals!
També són símbols!
També ensenyar la nostra llengua en les escoles sense retall de mitjans!
També és un símbol!
Tot això són símbols que fan possible que una terra se conega.

I mosatros volem que se mos conega per allò que sempre hem sigut: hòmens i dones treballadores, valencians i valencians que estimen els seus; homes
i dones que lluiten i lluitaran sempre perquè la Comunitat Valenciana, perquè els valencians i les valencianes estiguen sempre en el punt de referència; i homes i dones que, al llarg del treball i de la seua història, a banda de respectar eixos signes d'identitat, eixos signes d'identitat que hem tingut històricament, que s'arrepleguen en el nostre Estatut d'autonomia, que els socialistes som els primers que defensem dia a dia, i amb el
treball del dia a dia, pugam anar fent també símbols, pugam anar fent símbols que facen que la nostra terra també siga referent en el futur.

¡No volem ser una terra on el nostre símbol siga eixir tots els dies en els diaris!
¡No volem ser una terra on el nostre símbol siga reconéixer o no reconéixer que se fan polítiques amb poc de sentit comú!
Volem ser una terra, que la gent mos reconega que les polítiques que es fan ací són polítiques de sentit comú, són polítiques honrades, són polítiques per a servir a la gent, són polítiques per a fer-mos grans com a poble, per a fer-mos grans com a valencians,
per a fer gran esta terra, perquè l'economia cresca.
Són símbols que s'han de ficar en el dia a dia, que és l'aportació que el govern ha de fer en cada moment, a banda de defensar els símbols històrics.

No anem a votar esta proposició perquè no entrem en la seua trampa, en la trampa del Partit Popular.
I quan el ponent
ve calent,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ros.

El senyor Ros Piles:

.
.
.
ja sap el que vull dir.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyories, amb la vènia de la presidència.

Dia el portaveu del Grup Parlamentari Socialista en esta matèria que els socialistes se declaren valencians, i ho dia amb molt d'èmfasi.
Doncs jo li dic, els del Partit Popular ens declarem, tots, valencians,
molt valencians i espanyols!
(Aplaudiments) I amb molt d'orgull!
I amb molt d'orgull, senyories.
I amb molt d'orgull.

Vosté no ha vullgut parlar de la proposta.
Vosté ha dit que era una trampa.
No, vostés són la trampa dels valencians.
Vostés són la trampa en la qual els valencians fa setze anys que han dit que no volen
caure; en la trampa del PSPV; en la trampa dels que, quan han gestionat, han
fet que esta terra fóra sucursalista i estiguera dependent d'altres territoris, quan no han segut capaços de dir-li al Govern d'Espanya el que fea falta.
Vostés, senyories, han segut el pitjor que li ha passat a este territori en molts
anys.

Però el millor de tot és quan ha vingut vosté parlant de falta de sensibilitat en la proposició no de llei.
I és increïble quan ha reclamat l'autèntic valencianisme, senyories.
L'autèntic valencianisme?
, l'autèntic valencianisme?
És que és increïble, senyories, que després del que hem vist en estes Corts, després del que vostés han votat i s'han posicionat, parlen de l'autèntic valencianisme.

L'autèntic valencianisme és el de la terra, és el de cinc milions de persones, que vostés els donen l'esquena contínua i diàriament en cada una de les decisions que pren el Partit Socialista (aplaudiments) en el Govern d'Espanya o on està prenent decisions.
I ve vosté i diu: «És que la falta de sensibilitat és que estava escrita en castellà.
» Eixe és l'autèntic valencianisme.
Eixe, senyories, un grup parlamentari on n'hi han tres persones que parlen valencià únicament, com és el Grup Parlamentari Socialista, on ahí no parla ningú valencià, on no se creuen res del que diuen, on estan tots els dies qüestionant-se si se lleven allò del PV o no s'ho lleven, on estan vostés mirant-se les senyes d'identitat contínua i constantment, senyories.
Eixe és l'autèntic valencianisme, el que li ha donat l'esquena a este terra.

I jo li puc dir, senyoria: però si este govern ha multiplicat en un 200% els alumnes que aprenen en valencià en la nostra comunitat, hui més de 222.
000, (aplaudiments) des de 1995 fins ara!
Clar que sí!
Clar que se fan moltes coses pel valencià!

Però vostés continuen tenint els mateixos complexos que han tingut al llarg de la història.
El Partit Socialista no s'hauria de dir el PSPV.
Hauria de ser el Partit Socialista dels acomplexats
valencians, perquè vostés són uns acomplexats.
Vostés no parlen ni de València, ni de valenciania amb credibilitat ni amb convicció, perquè no la senten, no la senten.
Vostés senten altres coses.
A vostés allò de la comunitat els desafina.
Vostés, les senyes d'identitat, fa molts poquets anys, la pròpia senyera la veien d'un altre color, la veien d'un altre color.
I el consens i l'acord de tots és el que ha fet que tinguem el que tenim.
Això és el que tenim, el consens i l'acord.
(Aplaudiments) Però vostés no estan en això.

I jo li ho torne a dir, vostés senyors del Partit Socialista, del PV per a alguns, i per a altres del CV,
estan d'acord que la Generalitat de Catalunya continue utilitzant, com fa, les senyes d'identitat del poble valencià?
Estan d'acord -isca i diga-ho, sí o no- que estiguem en una web on posa que som dels Països Catalans?
, que els nostres autors són catalans?
, que el nostre territori és Catalunya?
, que la nostra cultura i la llengua és aixina?
Puge i diga-ho: sí o no!
Puge i diga-ho!
Eixa és la realitat.
Eixa és la realitat.

Però vosté ve ací i diu: «No, és que mosatros, els que corríem davant dels grisos, som l'autèntic valencianisme.
» Mire, el retrovisor ja ha passat.
El retrovisor ja ha passat, i hui la gent
mira el futur.
La meua generació del que vosté conta no sap res, la meua, ja no li dic la de vosté.
(Veus) Se llig, se llig, se llig, senyories, se llig.

La senyora presidenta:

Señora Isabel Escudero, le llamo al orden por primera vez.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies.

Hui, senyories, parlar de valencianisme, del valencianisme autèntic, com vosté diu, sap què és?
És parlar del que hem parlat, però també és parlar d'altres moltes coses, de finançament, d'infraestructures, de possibilitats per a la nostra terra.
Una cosa que vostés tampoc volen parlar en estes Corts, perquè vostés estan en un altre debat, en un debat tancat, i acabat i avorrit, perquè és el que creuen que va a donar-los rèdits electorals.

Mosatros venim hui i els donem l'oportunitat, com li he dit.
Esta proposició no de llei diu: si estan d'acord que La Generalitat de Catalunya ens utilitze.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
o no ens utilitze.
Pugen i diguen-ho.
(Aplaudiments i protestes)

La senyora presidenta:

Para finalizar el turno de enmiendas y antes de proceder a la votación, tiene la palabra el señor Ros.

El senyor Ros Piles:

Senyora presidenta.

Senyories.

Vosté parla del passat.
El que no se'n recorda del passat, no té present.
I, menys, futur!
(Aplaudiments) El que no se'n recorda del passat; present, no ne té.

Perquè, ara que me'n recorde, la meua llengua no l'han inventada vostés, o també!
La comunitat l'han inventada vostés?
, o també!
El nostre patrimoni de centenars i milers d'anys també l'han inventat vostés?
El que no té passat, no té present i no té futur.
I vostés futur, i vostés futur, aixina, aixina, aixina, eh?
Aixina, aixina, aixina.

Diu que mosatros tenim no sé quants complexos, no sé quantes coses.
Mire, mire, mosatros complexos no en tenim ni un, ni el més mínim.
Ho he dit i ho repetisc, som el que som, som valencians.
Volguera saber el
que vosté és.
Som el que som, som valencians.
Jo volguera saber el que vosté és.

I, efectivament, clar que cal mirar el futur.
I, mirant al futur, li vaig a
tornar a repetir algunes coses de les que he dit abans ací, les quals els valencians no volen.
No volen tindre com a signe identitari un
govern sense sentit comú.
No volen tindre com a signe identitari un govern que no fa polítiques honestes.
No volen tindre com a signe identitari un govern que oblida els
dependents.
No volen tindre com a signe identitari (aplaudiments) un govern que s'oblida de les institucions musicals.
Això és present!
Això és present.
I els valencians no volen tindre eixe govern.
No volen tindre un
ambaixador que vaja per ahí diguent que és ambaixador de València, com el senyor Matas.
També és present.
(Aplaudiments) També és present!

No parlem ni del present, ni del passat, ni del futur; ni de qui és més, ni de qui és menys.
Ni de qui és més ni de qui és menys.
Li ho dic i li ho repetisc, defensem els nostres signes d'identitat ací i on faça falta, ací i on faça falta.
Estem en contra de qualsevol intromissió en els nostres signes d'identitat, en la nostra cultura, en el nostre patrimoni, ací i on faça falta.

Però no estem d'acord que quan vostés senten el capricho del azar o en el poniente correr, vinguen i mos plantegen una proposició no de llei.
En això no estem d'acord.
Ni estem d'acord ara, ni estarem d'acord mai, entre altres raons, perquè vostés el que estan fent és usar i abusar de la bona voluntat del poble valencià, usar i abusar dels sentiments del poble valencià.

Perquè els valencians i les valencianes són gent de pau, gent de cor, gent de sentiment, que les coses mos ixen de l'ànima, que les coses les volem perquè són nostres.
I eixa gent que som aixina, perquè els valencians som aixina, a voltes, a voltes, podem ser un poc incauts, quan
vostés, de forma machacona, de forma machacona, i simple i planerament utilitzant malament el que és de tots, que ho fan vostés de vostés, intenten manipular-nos.
No queda bé.
De veres li ho dic, eh?
, no queda bé.
És lamentable que un partit que està en el govern, que li queda poc, estem d'acord en això, (aplaudiments) fins vostés mateixa crec que quasi ho tenen clar.
Però això és el que menys m'importa a mi, que li queda poc.
Un partit que està en el govern, home, li queda molt mal, eh?
Li queda molt mal!

Li queda molt mal utilitzar els sentiments de tot un poble.
I li queda molt mal
fer que eixos sentiments pareguen que són exclusivament de vostés.
No, doncs no és aixina, eh?
La gent, al final, no acaba siguent tan ignorant com vostés la fan.
La gent, al final, no acaba siguent.
.
.
, per això, passa el que passa.
Per això, passa el que passa.
I per això, més prompte que tard, vostés ho pagaran.
Perquè les coses de la política quotidiana, doncs bé, van i vénen, van i vénen.
Però quan la gent, quan els valencians i les valencianes s'adonen que han estat volent-los patrimonialitzar els seus sentiments i robar-los
el que és d'ells, els diran adéu per a tota la vida!
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a votar esta proposición no de ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 7; abstenciones, 34.
Queda aprobado este
punto del orden del día.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el compliment dels compromisos presos en el Pla d'infraestructures ferroviàries de rodalia per a la Comunitat Valenciana 2010-2020, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 64.
888, BOC número 257)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente: toma en consideración de la Proposición no de ley, de tramitación especial de urgencia, sobre el cumplimiento de los compromisos contemplados en
el Plan de infraestructuras ferroviarias de cercanías para la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario
Socialista.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

El senyor Serra reclamava fa uns moments que parlàrem d'infraestructures.
Anem a parlar d'infraestructures.

Senyories, en els últims sis anys i mig estem assistint al major impuls que la Comunitat Valenciana
ha experimentat mai pel que fa a les nostres infraestructures ferroviàries.

L'arribada de l'AVE a la ciutat de València el pròxim 18 de desembre ja ha tingut i seguirà tinguent en un futur un gran impacte sobre la nostra economia d'efectes molt positius.

En estos sis anys i mig, s'han invertit 12.
400 milions d'euros.
Miren, només amb la connexió radial Madrid-Cuenca-València, ja finalitzada, la inversió ha estat de 5.
118 milions, entre març de 2004, quan començaren les obres, i este any 2010.
Una inversió que ha generat ja 106.
000 llocs de treball en la nostra comunitat, o el que és el mateix, el 10% del total de l'ocupació de la ciutat de València.
5.
118 milions que ja han generat un volum de negoci xifrat en 10.
400
milions, o el que és el mateix, el 20% del producte interior brut de València ciutat.

Però si el que considerem, senyories, són els efectes, no ja de la construcció de l'AVE, que començarà a funcionar el pròxim 18 de desembre, sinó els efectes econòmics que tindrà la seua posada en servei, aleshores, solament el gasto anual dels viatgers serà de 865 milions d'euros; l'ocupació anual que es generarà serà de 21.
800 llocs de treball; el volum de negoci, generat pel gasto de viatgers,
suposarà el 2,7% del PIB de la ciutat de València, i l'increment anual de la productivitat equivaldrà al 0,8% del PIB de València ciutat.

Evidentment, si el que valorem són els efectes que ja ha tingut la inversió dels 12.
400 milions, feta en tot el conjunt del traçat Madrid-Cuenca-València i Madrid-Albacete-Comunitat Valenciana, aleshores, els efectes de l'impacte econòmic en tota la comunitat són excepcionals, senyories, excepcionals.

Tot açò, en tan sols sis anys i mig, sis anys i mig; just el mateix període de temps que ha transcorregut.
.
.
, -sis anys i mig- que ha transcorregut des d'aquell 28 d'abril de 2004, quan en estes Corts encara s'estava debatent sobre problemes de traçats de l'AVE, sobre com entraria l'AVE a la ciutat de València, en una proposició no de llei del Partit Popular que havia tingut retinguda mig any i que no va
tramitar fins que el 14 de març d'aquell any 2004 el PSOE va vèncer en les eleccions generals.

Algun membre de l'actual Mesa de Les Corts de segur que encara recordarà aquell debat amb el meu company Antonio Godoy.
Una proposició no de llei que en abril de 2004, ja en el Govern d'Espanya presidit per José Luis Rodríguez Zapatero, en la seua exposició de motius el Partit Popular reconeixia que de l'AVE Madrid-Albacete-Comunitat Valenciana s'havia licitat només 279 milions en 2004, en abril.

Hui, sis anys i mig després ja són, com he dit abans, 12.
400 milions.
També reconeixia la PNL que l'AVE, que s'inaugurarà el pròxim 18 de desembre, encara estava a un calaix del Ministeri de Foment i feien
pit fent referència a la primera i única travessa que havia col·locat el 2 d'octubre de 2002 el ja expresident Aznar, tot i afirmant -dia el Partit Popular en eixa PNL- «que las obras del AVE ja comenzaron en 2002», no dien en 2004.
No podien traure pit d'altra manera, només que fent referència a una travessa que, igual que se posà, l'endemà, jo que sóc d'una comarca que confronta a eixa, se va llevar.

I hui, sis anys i mig després, just el temps de govern socialista a Espanya, ja ens trobem parlant de
realitats i d'efectes positius a la nostra economia.
Com han canviat les coses en este període de temps en el qual du governant José Luis Rodríguez Zapatero al Govern d'Espanya.
Com han canviat les coses en tan poquet de temps, senyories.

Però mire, l'AVE Madrid-Conca-València, que entrarà en servei -repetisc- el pròxim 18 de desembre, no solament ha tingut efectes positius en la seua fase de
construcció o els tindrà per la seua posada en servei, com he dit abans.
També van a obrir-se unes noves i complementàries oportunitats de negoci en turisme, transport, allotjament, comerç, restauració, congressos, etcètera, que hem de saber aprofitar, que hem de saber aprofitar.
Són moltes, moltíssimes les potencialitats que hem de saber activar perquè l'AVE, senyories, tot i els seus colossals efectes positius és una condició necessària, però no suficient per complementar el seu impacte econòmic.

Acabem de conéixer les demandes que els futurs viatgers fan.
I en estos moments ni tan sols
existix, i això ho dia l'altre dia la meua companya Maisa Lloret, un pla de revitalització del turisme que done compliment a eixes demandes que fan els futurs viatgers de
l'AVE des de Madrid a la Comunitat Valenciana.
No existix.

Senyories, hui vull posar en el centre del debat d'esta cambra una reflexió i valoració sobre un fet històric del que ací s'ha debatut molt en estes Corts, molt, però que ara, en estos moments, el Consell està volent residenciar únicament i exclusivament en el seu àmbit en un intent de patrimonialitzar-lo.

Senyories, hui jo ací vull posar en valor l'arribada de l'AVE a la Comunitat Valenciana, posar en valor l'arribada de l'AVE.
No és el moment, senyories, de les xicotetes mesquineses, no és el moment de les mesquineses.
És el moment, com dia la senyora Marcos este matí, de la política en majúscules.
És el moment de l'altura de mires.
És el moment de la col·laboració de tota la societat valenciana, perquè d'ella és el mèrit de l'arribada de l'AVE i també és el moment de les lleialtats institucionals.

Mire, no podem ni deguem ningú, ningú, actuar d'altra forma si no volem que l'aprofitament d'esta extraordinària infraestructura i els seus beneficis deriven en altres territoris que hagen
treballat amb un major afany i amb més premura que nosaltres.

Senyories, l'AVE a partir de desembre permetrà la reducció del temps de viatge en València i Madrid, passant de les tres hores i quaranta-set minuts actuals a una
hora i trenta-cinc minuts.
Però també reduirà el temps de viatge entre Madrid i Castelló, que passarà de les quatre hores i trenta-nou minuts d'ara a menys de tres hores, gràcies a l'intercanviador de vies ubicat a l'estació de València.
I ahí va haver una promesa del ministre Blanco a l'alcalde de Castelló en el sentit de posar uns trens llançadora que connectaren Castelló amb l'estació provisional de l'AVE del carrer Sant Vicent.

Senyories, l'AVE alliberarà capacitat per al transport de mercaderies per la xarxa ferroviària.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, perdone, voldria recordar-li que la proposició no de llei es referix a trens de rodalies.
Faig eixa reflexió només.

Continue.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyor president, en esta sacrosanta casa de la paraula, li pregue que me
deixe expressar-la i al final vosté entendrà que l'argumentació que estic fent està en sintonia total i absoluta amb la meua proposició no de llei, si no considera el contrari.

El senyor vicepresident primer:

Li he fet una reflexió, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Dia, que l'AVE alliberarà capacitat per al transport de mercaderies per la xarxa ferroviària convencional entre València i Madrid per La Encina i Albacete, amb possibilitats d'increments que poden arribar a multiplicar per deu les tones transportades per
ella.

L'arribada de l'AVE suposarà que la connexió València-Font de Sant Lluís-Madrid serà la primera línia low cost per a mercaderies, basada en tres elements contundents:

El primer.
El paper del port de València com a principal port de mercaderies per contenidor.

El segon.
Les instal·lacions de la terminal constituïda pel conjunt port de València-Font de Sant Lluís.

I, en tercer lloc, el previsible finançament per la Unió Europea d'este node logístic.

Senyories, és precisament la necessitat de coordinar les polítiques d'intermodalitat amb el port de València un altre dels grans desafiaments que té pendent el Consell a hores d'ara encara.

L'AVE també alliberarà la capacitat en l'aeroport de València, i no devem obviar-ho, tindrà un important impacte socioeconòmic en Requena i en tota la seua comarca.

Senyories, el Govern d'Espanya, el govern de Zapatero, ha complit, ha complit.
L'AVE, que començarà a funcionar el 18 de desembre, va a començar els seus treballs en març de 2004, i des d'eixe moment, i després de l'anunci de Zapatero que arribaria a València en 2010, les obres han mantingut un ritme constant fins que s'han finalitzat.
El govern Zapatero ha complit amb la nostra comunitat.

No és el moment, si no volen, només si no volen, de repassar de forma exhaustiva la llarga llista de les promeses
i els incompliments.
Jo estic disposat, si volen.
Però, repetisc, ara sí que ha arribat l'hora de potenciar les grans possibilitats d'este transport del que arriba en desembre, però també ens hem de començar a preparar ja per a l'arribada de l'AVE a Alacant en 2012 i a Castelló en 2014.

Senyories, el PIE 2004-2010 aprovà, programà i comprometé el finançament de la duplicació de via en el tram Cullera-Xeraco per 33 milions d'euros i la prolongació d'esta línia entre Gandia i Dénia per 202 milions d'euros, sense que a data de finalització del PIE 2004-2010 s'haja invertit un sol euro en estes actuacions.
El nou pla d'infraestructures ferroviàries de rodalies, signat entre Foment i La Generalitat, i presentat el passat
mes d'abril en el Palau de La Generalitat, reprogramà compromisos i assignà a Foment la duplicació de via entre Cullera i Gandia i la connexió Gandia-Dénia, i a La Generalitat la connexió Dénia-Alacant.

Els pressupostos generals de l'estat, senyories, contemplen consignació per a seguir amb la redacció del projecte de modernització de la línia Xàtiva-Alcoi i per als estudis del tren de la costa, del qual el ministre José Blanco s'ha compromés que estiga en obres el tren de la costa en tots els trams que corresponent a
Foment en l'any 2015.

Correspon també a La Generalitat començar a complir la seua part dels compromisos, hui més necessaris que mai per impulsar les rodalies, reduir el temps de viatge i
facilitar la mobilitat en les àrees metropolitanes.
Un objectiu prioritari per l'arribada de l'AVE a la Comunitat Valenciana.

I davant el fet que aquella bufonada del president Camps d'un AVE regional, emparada en totes les capçaleres de comarca, ha quedat, jo dia que afortunadament, soterrada també a eixe gran calaix de les promeses incomplides.

Senyories, els pressupostos de La Generalitat se presenten demà.
Està proposició no de llei està presentada, evidentment, fa un poc més de temps.
També hi ha una altra presentada pel portaveu del Grup Popular, senyor Blasco, en el
sentit d'exigir a Foment que complisca amb els compromisos que en el pla de rodalies li
corresponen a Foment.
Esta exigix allò que el senyor Blasco s'oblidà de posar en la seua proposició no de llei, que també La Generalitat complisca els seus compromisos.
Perquè, senyor Blasco, el pla de rodalies, com vosté sap molt millor que jo, és de responsabilitats compartides.

Per tant, no entenc com la seua proposició no de llei, que no s'ha substanciat encara, evidentment ni en ple ni en comissió, només feia referència als compromisos de Foment i no de La Generalitat.

Per això, la motivació d'esta proposició no de llei que hui presente, per a, d'alguna manera, poder contemplar globalment el que és el pla de rodalies.
I si volem, efectivament, el tren de la costa que, com dia
abans, substituïsca eixa bufonada que era la promesa de l'AVE regional amb parada en totes les capçaleres de comarca, si volem que el tren de la costa efectivament siga una
realitat, senyor Blasco, no únicament hem d'exigir-li a Foment que complisca la seua part, sinó també a La Generalitat, perquè sap que la responsabilitat és compartida.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

Per a fixar la posició de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, té paraula l'il·lustre diputat senyor Lluis Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, moltes gràcies, senyor president.

El primer que hem de dir és que tenim alguns dubtes, alguns dubtes respecte a la proposició no de llei tal com està formulada.

D'una banda, reconeixem la necessitat de l'existència d'un pla de rodalies i també recolzem, evidentment, la necessitat de les obres compromeses en el pla de
rodalies que s'ha presentat en les obres que li corresponen a La Generalitat.

Però els dubtes es deriven de.
.
.
o es fonamenten en tres qüestions: primer, l'ordre de prioritats; segon, el mateix pla de rodalies en si, i tercer, els
models de gestió per a executar tot açò.

I anem per parts.
Comencem per l'ordre de prioritats.
Jo tenia algun dubte també a l'hora ací de parlar de l'AVE, però eixe dubte me l'ha acabat de llevar el senyor Signes quan ha fet la seua exposició.
L'AVE ja està a punt d'arribar.
Hem gastat en total, com molt bé s'ha dit ací, 12.
400 milions d'euros.
Uns diners amb els quals s'haguera fet una xarxa densíssima de rodalies i regionals que faria inútil aquest pla que està presentant-se ací.
Només vull recordar que garantir el manteniment de l'operació, eh?
, caldrà més del doble dels 2,8 milions que suposen de viatgers que van a fer-ho.

Hi ha una cosa que no és massa comprensible.
Que a partir d'ara es puga anar entre Madrid i València en una hora i trenta-cinc minuts, quan una distància com és anar des d'Alcoi a València vaja a tardar-se encara, hui en dia, entre dotze i divuit minuts més del que es tardarà en anar a Madrid.

Amb els 6.
600 milions d'euros que val només la línia d'AVE des de Madrid a València s'hagueren fet cent vegades les obres que costen el Xàtiva-Alcoi, que fa.
.
.
, no m'enrecorde, ja els anys que fa que està això pendent d'arreglar-se.
Val?

L'AVE preveu uns 8.
000 viatgers diaris, és a dir, 3 milions de viatgers a l'any aproximadament, un poc menys, no?
I en l'àrea metropolitana de València hi ha 4 milions de desplaçaments diaris que estan pendents d'atendre i que ningú no es preocupa massa bé de fer el que s'hauria de fer.

I, per tant, què hauria d'haver fet?
Lògicament, el primer haguera sigut tindre la xarxa de rodalies; el segon, una
xarxa de transport de mercaderies adequada, i en tercer, abordar els problemes
de la llarga distància, sense dubte, no gastant-se estos diners que no compensen ni socialment ni
econòmicament.

Per què es fa açò?
Perquè es prioritzen les grans obres públiques, unes grans obres públiques que tenen un impacte molt reduït sobre l'ocupació i un enorme impacte sobre els comptes d'explotació de les grans empreses constructores que se'n beneficien amplament, i que evidentment estan darrere de tot açò.

I amb això, vaig al segon aspecte que he comentat abans, que és el tema del mateix pla de rodalies.
El mateix pla de rodalies per a nosaltres
planteja dubtes.
En primer lloc, perquè hi han obres de dubtosa necessitat, especialment el túnel passant de València.
Amb eixos diners, amb els 750 milions d'euros, s'ampliaria la xarxa de tramvia i de metro lleuger, que faria innecessària una infraestructura tan cara.
Quan es parla d'eixe túnel, està parlant-se que el mateix aprofitarà per a l'AVE.
Per tant, darrere del pla de rodalies hi han obres que no tenen a vore amb
el pla de rodalies.
I a més, hi ha un túnel passant ja existent.
No sé per què se n'ha de fer més.

I una altra pregunta que ens assalta quan veiem el pla de rodalies és com resulten tan cares algunes obres.
Com és possible que el desdoblament i electrificació del Xàtiva-Moixent valga 140 milions d'euros, estiga pressupostat en 140 milions d'euros.
O l'Alacant-Elx, en 400 milions d'euros.

I això ens du a la tercera qüestió, que són els models de gestió.
Fins ara, acusàvem la Generalitat valenciana que com no tenia diners, estava començant a privatitzar el Tram i altres serveis.
Ara, el ministeri és el que ens anuncia que va a privatitzar, per exemple, el tema de les rodalies
entre Alacant i Elx.
Què passa?
Que estes obres són caríssimes, que suposen un endeutament enorme, un endeutament que, a més, no va a càrrec directament del pressupost, sinó indirectament a través de concessions que privatitza la gestió.
El govern de Madrid còpia al govern valencià.

I repetim errors històrics una i altra vegada.
La xarxa ferroviària heretada és producte d'una planificació molt dolenta i una execució impulsada per les necessitats de.
.
.
no per les necessitats socials, sinó per les necessitats especulatives alendada per un sistema polític corrupte.
I això no estic parlant d'ara, estic parlant de mitjans del segle XIX.
Ara sembla que repetim els mateixos
errors.

Per tant, els mateixos problemes i els més greus, els vells i els nous, les rodalies, el corredor mediterrani estan per
resoldre, mentres estem abocant enormes quantitats de diners en obres inútils.

Anem a votar a favor perquè creiem que les qüestions concretes que es plantegen estem d'acord amb elles i creiem que La Generalitat s'ha de fer càrrec d'això, però entenem que també amb la mateixa contundència.
.
.
Només els demanaré una cosa: que igual que ací espere que La Generalitat pose els 35 milions d'euros que fan falta per al Xàtiva-Alcoi, que es corregisca el defecte que tenen els pressupostos de l'estat i que posen la seua part, que també toca.
Facen el favor.
Ja està bé!
, eh?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Signes.

Senyories.

Vaja per davant que nosaltres també anem a donar suport a la proposta, en concret, a la proposta de resolució, amb la qual estem d'acord.
I, evidentment, que el Consell ha de complir els seus compromisos.

Però jo també no me resistisc a fer-li algunes puntualitzacions, donat, a més, que la seua intervenció, el 80%, l'ha emprat vosté per a defensar l'AVE i per a, d'alguna manera, arrimar el ascua a su sardina.

Vaja també per davant que nosaltres pensem que el pla d'infraestructures ferroviàries de rodalies que es va presentar a bombo i plateret en abril d'enguany -i que és açò, no és més que açò, este fullet a tot color, això sí-, té algunes mancances dignes de destacar, com poden ser la línia Castelló-Vinaròs, el soterrament Silla-València de rodalies, Villena-Biar-Castalla -que sobre esta línia hem pogut esta legislatura parlar, el 25 de març; malauradament, la proposta només va rebre un vot a favor-, la línia Alcoi-Alacant -de la qual també vam poder tindre ocasió de parlar l'1 de desembre de 2008, en esta legislatura, i esta sí que se va aprovada, encara que amb l'abstenció de vostés.

I també he de dir-li que nosaltres, evidentment, estem a favor de tot allò que suposa el desenvolupament de la xarxa ferroviària, sobretot la convencional, pel que ha de vore de sostenibilitat ambiental,
pel que ha de vore de futur per a les generacions venidores i, com dic, de
sostenibilitat d'este planeta.

Però, és clar, les prioritats -i ahí coincidisc amb la intervenció anterior- no són les que ha desenvolupat ni el govern d'Aznar en el seu ni tampoc el govern de Zapatero.
Per a nosaltres, les primeres
prioritats són mercaderies i rodalies.
Per a vostés, la primera prioritat ha sigut l'AVE.
I la seua intervenció hui ací també ho demostra.

El tema de les mercaderies està molt lluny de tindre una gestió òptima i el tema de les rodalies també, senyor Signes.
I vostés sap que tenim un problema, i és que l'AVE és menja pràcticament la totalitat de pressupost de promoció ferroviària en este país.
L'AVE és tan costós i tan costós de mantindre, sobretot per a la rendibilitat que té, que se menja el pressupost que hauria d'anar a altres apartats, com poden ser mercaderies i rodalies, que a més tenen un impacte en sostenibilitat molt major que l'AVE, que és, digam, el menys sostenible dels transport per ferrocarril.

I jo coincidisc també en la intervenció anterior en el que suposa l'impacte de les grans obres, però també, senyor Torró, en l'impacte mediàtic que té l'AVE.
Últimament, jo crec que la política més que estar emparada en les xifres, en les conveniències i en l'interés general, a quins viatgers beneficia més i quants dies i amb quina qualitat de vida, està emparada més bé en l'alharaca mediàtica i que la gent al final ha assumit en este país que vol que l'AVE passe pel seu poble, encara sabent que no tindrà parada, perquè si no, ja no seria un AVE.
Però el progrés és que l'AVE passe pel meu poble.
Aixina és com estem, en esta política de comunica, que algo queda, a la qual cosa obeïx, supose també, els canvis de govern del govern Zapatero.

Per tant, pensem que n'hi han moltes mancances en este pla.
N'hi han moltes mancances també en el PEIT.
I, en tot cas, sí que anem a donar suport a esta proposta en allò referent al compliment de les obligacions que el Consell contrau i que no pot
ser que siga només per a fer-se una foto amb el ministre.
En eixe sentit, anem a votar a favor,
però amb totes estes reserves.

I una més li vaig a dir, senyor Signes.
Vosté ha dit que com han canviat les coses amb el govern de Zapatero!
 I jo crec que en un tema molt sensible, com és l'accessibilitat al ferrocarril, que jo fa tres dies haguera jurat i perjurat que
eixes coses en este país no passaven, dista molt de ser un exemple i, és clar, dista molt de ser un exemple de sensibilitat social.
Fa dos dies, este
cap de setmana, per a poder pujar una persona tetraplègica al tren, pràcticament van tindre de.
.
.
bé, moure Roma amb Santiago i ni aixina ho vam aconseguir.
Al final, a esta
persona la van tindre d'apujar al tren al braç, havent una plataforma que podia pujar la cadira de rodes al tren, en l'estació de Renfe de València.

Les raons: -mire, també del que s'ha parlat adés- eixes subcontractacions, eixa privatització de serveis.
Resulta que l'accessibilitat en Renfe la du una empresa que es diu Atendo.
Esta empresa, que
supose que com quasi totes les empreses, malauradament, la seua màxima, la seua lògica és reduir costos, i com en este sistema sembla ser que reducció de costos és igual a reducció de costos salarials, bé, al final es veu que li paga poc a la gent, perquè aixina ho va expressar la persona que tenia d'haver pujat a esta persona tetraplègica al tren, que ens va dir a la cara que per 700 euros que cobra no tinc d'aguantar ni a este ni a ningú com estos.
Eixe és la política que està auspiciant també el govern de Zapatero, que vosté diu que és tan exemplar.

Jo el commine a vosté a dos coses.
Una, que este servici se done també en rodalies, d'accessibilitat al tren.
Igual que es fa en Aragó, per cert.
No sé per què no ací.
Que este servici se done també en rodalies i que l'accessibilitat al tren siga universal en totes les estacions i en totes les línies ferroviàries.
Crec que a les altures d'història que estem, a les altures de segle que estem, que estes coses encara passen
en este país, me pareix lamentable.
Que una persona tetraplègica tinga de ser pujada al tren al braç perquè no se vol moure una plataforma, no sé molt bé per quines raons, per a pujar a eixa persona al tren, és lamentable.
I crec que vostés haurien de prendre cartes en l'assumpte, ja que són el partit que sustenta el Govern d'Espanya.

I dos.
També el commine que el Govern d'Espanya també complisca amb les obligacions que ha contret en la presentació d'este pla, que també pose els diners damunt la taula.
I de la mateixa manera que vostés li demanen al Consell que complisca les seus obligacions, i en això tenen el nostre suport, no facen, com altres, de la política pura propaganda i posen damunt la taula els fets.
També això me veig en l'obligació moral de demanar-li-ho a vosté.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Ferran Giner té la paraula.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Signes, no deixa de ser curiós que vosté presente ací, en nom del seu grup, una PNL que parla o deu parlar de rodalies, i vosté en la seua intervenció haja consumit gran part del seu temps, no menys del 95% del seu temps, a parlar
de l'AVE i dels seus impactes -extraplanetaris seran estos impactes almenys.

Jo ací tinc de compartir una qualificació que ha fet la portaveu del Grup Compromís, la senyora Oltra.
Jo compartisc amb ella, perquè l'ha definit molt encertadament, el que ha fet vosté ací este matí en esta trona.
Vostés ha fet política de comunica, que algo queda.
Vosté ha vingut ací a vendre el seu producte sense importar-li escassament o res el que realment
havia plantejant en la seua proposició.
Ha parlat d'impactes econòmics, que sonen més bé a ciència-ficció.
Això forma part d'eixa política a què estic referint-me.

I ha fet una afirmació en la seua intervenció que no deixa de ser també curiosa.
Ha arribat ací a expressar solemnement com han canviat les coses des que governa el senyor
Zapatero.
Ja ho crec, senyor Signes, que han canviat, però a pitjor.
Les coses han canviat a pitjor, fins a portar-mos a la ruïna a la Comunitat Valenciana i a tota Espanya.
Eixe govern a què vosté es referix ha fet un canvi tan tremend que ha arruïnat el país, que no té (aplaudiments) precedents, un canvi que no tenia precedents.
Eixa és la seua forma de fer política en estos moments, una hipotètica política que vosté ha qualificat de política amb majúscules, però que realment més que una política amb majúscules, és una autèntica mesquinesa.

I s'ha atrevit inclús a parlar en la seua intervenció de lleialtats, lleialtats institucionals.
Home!
, si haguera tingut eixa
lleialtat per la seua part institucional, en compte de voler vindre ací a expressar quasi que amb rotunditat absoluta que l'èxit total que vaja a arribar el dia 18 l'AVE a la ciutat de València correspon al senyor miracles, al senyor Zapatero, quan en realitat això, des d'eixa lleialtat, li haguera costat ben poc assumir que tenia uns precedents que s'assenten en altres governs,.
Que, per exemple, en el que es referix a la
Comunitat Valenciana, en el cas de Requena, per exemple, que hi haja una estació prevista es deu a l'aleshores alcaldessa, hui companya nostra diputada autonòmica, Enma Iranzo, que féu les pertinents gestions perquè el que hui va a ser una realitat haja pogut ser-ho.
Això és haver entés eixa lleialtat institucional a què es referia, però vosté en la seua intervenció ha obviat absolutament tot tipus de lleialtat.

I no pot afirmar rotundament, com ha afirmat vosté.
.
.
vindre ací a dir: «El govern de Zapatero ha complit.
» Mire vosté, el govern de Zapatero ha complit, molt a pesar d'ell, de forma parcial, perquè s'ha oblidat de Castelló i d'Alacant.
(Aplaudiments) No ha complit, ho ha fet parcialment oblidant-se d'Alacant i de Castelló.

I, clar, ve ací.
.
.
quan ja al final de la seua intervenció alguna cosa té a dir que faça referència al contingut real de la proposició no de llei, diu vosté: «I el ministre, el senyor Blanco, preveu que els compromisos es complisquen, dins
d'eixe pla 2010-2020, en el 2015.
» I home, es pot comprometre ben tranquil·lament, perquè en el 2015 el senyor Blanco estarà jubilat, estarà jubilat, ja no tindrà ninguna responsabilitat,
(aplaudiments) absolutament ninguna responsabilitat de govern.
Això ho sap vosté ben bé.

I permeta'm que, amb tot el carinyo, li diga que resulta un poc cínic dir i referir-se al meu síndic, que vostés han presentat esta PNL -a la qual, insistisc, no s'ha referit en el 95% de la seua intervenció-, que vostés l'han presentat perquè, clar, com mosatros sí que n'hem presentat una amb anterioritat a la de vostés, vostés la van presentar crec que el dia 15 i el meu grup la va presentar el dia
23.
.
.
, al revés, el dia 15 la vam presentar mosatros i, vosté, el dia 23.
Vosté va a remolc de la iniciativa que pren el Grup Parlamentari Popular, va a remolc
per a, al final, vindre ací i dedicar-se a parlar de l'AVE i no fer ni absoluta menció al tema de les rodalies.

I, mire, entrant en el tema, senyor Signes, en primer lloc, li tinc de dir que
l'exposició de motius.
.
.
, home, expressa encertadament com el Pla d'infraestructures ferroviàries de rodalies per a la Comunitat Valenciana 2010-2020 és l'expressió d'un esforç conjunt de l'estat i de La Generalitat, és eixa expressió de la voluntat conjunta per una mobilitat sostenible per al medi urbà i metropolità, i per a este fi, es busca l'objectiu, i jo crec que això ho compartim tots, de modernitzar, renovar i ampliar la capacitat de la xàrcia de rodalies en l'àmbit de tot el Regne de València.
Tant és aixina que, com resulta conegut per tots, el Consell havia plantejat a l'estat diversos texts de protocols des de fea molts anys moguts per eixa
preocupació en aconseguir la potenciació de les rodalies i la modernització de les infraestructures ferroviàries en la nostra comunitat, com també preocupats per la coordinació d'accions de les dos administracions en esta important matèria, si bé és cert que l'estat, reiteradament, donava llargues al tema.

Eixa reivindicació per part de La Generalitat va anar intensificant-se i pujant de to amb la
presentació per part del ministeri dels plans de rodalies per a Madrid en l'any 2008 i per a Barcelona a principis del 2009, de manera que, finalment, el
ministre de foment va assumir, en la reunió amb el president de La Generalitat de juliol de 2009, el compromís d'elaborar un pla de rodalies per a la Comunitat Valenciana, que s'ha plasmat en el document presentat en el passat mes d'abril del present any 2010.

En este sentit, el pla recull un ventall d'actuacions a realitzar tant per l'estat com per La Generalitat i amb un horitzó en l'any 2020, tal i com va plantejar La Generalitat, es marquen eixes actuacions.
I
ho va plantejar perquè, d'esta manera, es fea coincidir amb el període d'execució del nou pla d'infraestructures estratègiques de la Comunitat Valenciana que va presentar el president de La
Generalitat el passa mes de maig i que, així mateix, s'ha incorporat al mencionat document de planificació estratègica de La Generalitat.

¿I per què dic tot açò?
Per a que a ningú li quede el més mínim dubte respecte que es tracta d'un pla en què la seua execució és -que ho ha segut sempre- prioritària per a la Generalitat valenciana.
Prova ben evident és que la PNL que estem discutint, com ja he dit adés, porta data 23 de setembre, i tinc de reiterar que el meu grup va presentar el
dia 15 una PNL en què ja es fea ressò de la qüestió de les rodalies i de la preocupació al voltant dels reiterats anuncis entorn del retall en la i inversió d'infraestructures, així com a paralitzacions, suspensions i rescissions de contractes en ferrocarrils i
en carreteres en l'àmbit del Ministeri de Foment.

Ara bé, la consignació en els pressuposts de La Generalitat, com la de l'estat també, per al 2011, ha d'estar en funció de la madurea dels projectes a executar, perquè no tindria sentit incloure actuacions que, pel seu desenrotllament actual, no
permeteren invertir les corresponents partides pressupostàries en 2011.

Per altra banda, la seua proposició, senyor Signes, en la proposta de resolució arreplega absolutament totes i cada una de les actuacions que li corresponen a
La Generalitat en el pla, que tinc de recordar que està previst que s'actue fins a l'any 2020.
És a dir, vosté ve ací, presenta una PNL i totes les actuacions que s'han de portar a cap en vint anys, vosté, amb la seua proposició, les plasma perquè es facen i es consignen en un sol any.
¡Home, un poquet més de serietat!
, ¡un poquet més de serietat!

Açò no és que no tinga objectivitat o que no siga realiste, el que ha fet vosté i el seu grup, és que clarament és una iniciativa burda, ramplona, poc intel·ligent, en la qual s'intenta una manipulació tan infantil que provoca l'estupefacció i la incredulitat.
Podrien ser vostés un poc més seriosos, però, açò, com sol dir-se, és demanar-li peras al olmo, vegent-los com estan instal·lats en l'estratègia de la calúmnia i de la difamació, això que ha dit la portaveu del Grup Compromís de «comunica, que alguna cosa queda», vostés també li afigen «calúmnia, que alguna cosa queda», i a l'enredro i a la intoxicació, que és això de vostés, en el que són mestres.

Per exemple, plantegen vostés actuacions en eixa proposta de les quals tindrem ocasió de parlar després, però que no tenen ningun sosteniment.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Un poc més de serietat, senyor Signes.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para finalizar este turno de réplica, tiene la palabra el señor Signes, antes de pasar.
.
.
(Veus) ¿Eh?
Eso he dicho.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyor Giner, jo no sé si és que l'he pillat amb el peu canviat i el discurs no li ha servit, però ¿calúmnia i difamació, jo?
¿Jo he calumniat algú ací, en esta trona?
(Veus) ¿He difamat algú?
(Veus) Jo crec que simplement li ha molestat el meu discurs.
.
.
, li ha molestat el meu
discurs.

Mira, als representants de Compromís i dels no adscrits, anem a vore, en el tema de rodalies, és un pla consistent, és un pla seriós, són 3.
400 milions d'euros per Foment, 550 milions d'euros per La Generalitat, i ahí s'inclouen, efectivament, qüestions que estan, digam molt de temps demanades per la societat valenciana.

El tema de mercaderies, a la representant de Compromís, tinc de dir-li que està a punt de presentar-se el pla estatal de transport ferroviari de mercaderies,
perquè ja s'ha presentat un esborrany al si de la conferència sectorial de consellers d'infraestructures de totes les comunitats autònomes.
Per tant, no únicament el Govern d'Espanya està treballant en el tema de l'AVE, sinó que està treballant en el tema de rodalies, com s'ha demostrat ací, i també en el de mercaderies, quan està a punt ja d'aprovar-se el pla estatal de transport
(inintel·ligible) .
.
.
mercaderies.
Per tant, està treballant-se en eixe tema.

Al respecte del cas que vosté contava de l'estació del Nord de València, doncs, bé, és un cas puntual que jo lamente profundament, igual que vosté, com pot imaginar, lamente.
.
.
, igual que s'ha donat eixe cas en un tren de rodalies, havera pogut donar-se en un metro, un
tramvia o en qualsevol altres tipus de transport, i és una cosa que cal eradicar.

Senyor Giner, ¿vosté de veritat creu el que ha dit, quan ha dit que no creu.
.
.
, eixos impactes
extraplanetaris que tindrà l'AVE, que vosté no creu en els impactes de l'AVE, que això és ciència-ficció?
¿De veritat vosté creu que l'AVE en la Comunitat Valenciana no va a tindre cap d'impacte?
¿De veritat ho creu?
¿De veritat creu que és ciència-ficció l'impacte que va a tindre o que s'anuncia que va a tindre l'AVE en la Comunitat Valenciana?

Vosté, senyor Giner, ¿no sap que a banda de l'estudi que ha presentat el Ministeri de Foment, prèviament, i en eixe intent de patrimonialització de l'AVE al qual fea referència abans, el Consell presentà el seu propi estudi d'impacte econòmic de l'AVE a la Comunitat Valenciana i parla també de l'extraordinari impacte econòmic que va a tindre l'AVE en la nostra comunitat?
¿Per què ho minimitza, senyor Giner?
¿Per què ho minimitza?
¿Perquè eixe AVE no l'han executat vostés?
¿Perquè l'AVE Madrid-connexió radial-València per Cuenca no l'han executat vostés?
¿Per això minimitza els impactes?

No ha de minimitzar els impactes, senyor Giner, no ha de fer això.
El que han de fer, repetixc, és complir els compromisos que tenen pendents per a optimitzar els impactes,
perquè les enormes possibilitats que l'AVE va a donar-mos no queden en sac buit i que siguen unes possibilitats de les
quals s'aprofiten només altres ciutats i regions AVE i no nosaltres.
Això és del que s'han de preocupar el Consell i el Partit Popular, això és el que han de fer i això és el que han de treballar.

Mire, jo sóc aficionat a guardar retalls de diari i l'hemeroteca, i ací porte, doncs, retalls de diari del 2000, del 2003 i del 2004.
Mire, senyor
Giner, jo li he dit abans que només entraríem en el tema dels incompliments i els agravis si vostés volien, i vosté m'ha donat peu, i com m'ha donat peu, doncs, vaig a entrar al bou, senyor Giner, clar.
És a dir, (inintel·ligible) .
.
.
divendres 3 de març del 2000, Camps se presentava cap de llista de les eleccions generals i
anunciava que l'AVE València-Madrid aplegaria en 2004.
Això és Les Províncies; El País, Camps, ja en 2003, canvia d'opinió i quan.
.
.
, només guanya les eleccions, ja diu que serà en 2007; De Palacio, l'AVE estarà acabat en 2007.
.
.
És a dir, és que són tantes les promeses que vostés han fet respecte a l'arribada de l'AVE, i l'única realitat, senyor Giner, senyors del Partit Popular, l'única realitat és que, quan el Partit Socialista guanyà les eleccions en 2004 i aplegaren al govern, se trobaren que l'AVE, connexió radial Madrid-Cuenca-València, estava executat en el 0%, no s'havia executat res; i l'AVE Madrid-Albacete-Comunitat Valenciana estava executat en l'1,56%.
Eixa és l'única realitat.

Per tant, l'AVE que s'inaugurarà el 18 de desembre és un AVE que ha executat única i exclusivament, per molt que els pese, el Partit Socialista, per molt que
els pese, senyor Giner.
I la resta de l'AVE, Madrid-Albacete-Comunitat Valenciana, l'alt grau d'execució de 12.
400 milions que hui té, també és una execució invertida única i exclusivament pel Partit Socialista, perquè,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
vostés, l'única cosa que feren va ser posar una travessa que va fer Aznar, (inintel·ligible) .
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i després se llevà.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para finalizar el turno de réplica, antes de proceder a la votación, tiene la palabra el señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Signes, vosté, dins d'eixe.
.
.
, d'eixa estratègia, continua parlant de l'AVE.
Estem parlant d'una proposició no de llei que es referix a les rodalies.
Però no vaig a entrar-li al drap, però sí que vullc deixar-li clar un parell de coses.

En primer lloc, jo no he vullgut ací minimitzar l'impacte, però tampoc he vullgut admetre que vosté magnificara els impactes.
Els impactes són i seran els que siguen, però vosté ha vingut ací disposat a magnificar uns impactes de tal manera que s'ha ultrapassat, vosté s'ha ultrapassat.

I encara sort, que és la segona qüestió que li vull dir, que vosté s'ha vist forçat a entrar al debat, i, clar, s'hi ha vist forçat i l'hem pillat un poc a contratemps.
.
.
, encara sort que s'ha vist forçat, perquè ací ha portat vosté la retafila de totes les fotocòpies de tots els periòdics.
.
.
¡Si no s'arriba a vore forçat, havera portat ací l'Espasa-Calpe!
, (aplaudiments) havera portat ací l'Espasa-Calpe.
(Veus)

Però entrant en el que és la proposició no de llei.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, señor Giner.

Señora Moreno, la llamo al orden por primera vez.

Señor Giner, puede usted continuar.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vosté, la realitat, el que ha fet, en la realitat, el que estem debatent, el que deuríem haver debatut és una proposició no de llei sobre rodalies, en la qual vostés han segut tan equànimes que han agarrat i en la proposta de resolució han posat absolutament totes les obres previstes en un pla a deu anys, del 2010
a 2020.
.
.
¡Sí, senyor!
, totes les obres previstes, les han clavat vostés perquè el govern de La Generalitat les consigne en el 2011.
¿Això és seriós?
¡Això és el que han fet vostés en esta proposta de resolució!

I, per exemple, ¡home!
, plantegen vostés actuacions com l'estació d'Elda i no la de Villena, com diuen vostés en la seua PNL, que sols podria escometre, atent, La Generalitat, una vegada l'estat adapte la infraestructura de l'actual via fèrria per a prolongar els servicis de rodalies d'Alacant des de Sant Vicent del Raspeig fins a Villena.
Això s'atrevixen també a ficar-ho.
Les fiquen totes, però, a més, en fiquen algunes que, si no van avant, és per culpa de vostés, del govern central.

O, per exemple, senyor Signes, el que encara és més sagnant, que demanen vostés que La Generalitat actue en l'estació d'Albaida, quan La Generalitat té adjudicada des de fa temps les obres en eixa estació, d'Albaida.
¿Però saben que ocorre, senyories?
Que l'estat encara no ha donat l'autorització perquè la conselleria puga començar les obres.
¡Xe!
, i la fiquen en la proposta de resolució.
Totes, deu anys amb una consignació de l'any 2011, i, a més, obres que no es fan perquè les dinamiten vostés des del govern central.
Com eixos exemples.

O, per exemple, senyor Signes, aquelles actuacions que tenen de desenrotllar
conjuntament l'estat i La Generalitat, com és el cas del tren de la costa.
Respecte al tren de la costa, com vosté deu saber, el passat mes de setembre el ministeri i la conselleria mantingueren
una reunió de la qual es va obtindre l'acord de considerar tot el tren de la costa entre València i Alacant de manera unitària.

No faja carasses, que açò va del tema, açò va de la seua PNL.
El que vosté ha dit ací.
.
.
, se n'ha anat per les rames.
Açò, sí.
Doncs, bé, eixe caràcter unitari i no en fases és el que ha de permetre que se subscriga un protocol en què el ministeri elaborarà un estudi informatiu de tota la línia i, la conselleria, un estudi econòmic i financer d'esta.

Una vegada es conega amb suficient grau de detall el pressupost de l'actuació es constituirà una societat mixta per a escometre-la.
Bé, això, que és conegut per tots, vosté ho obvia i ho clava també en la proposta de resolució.
I es queda tan pancho.
I ve ací i «comunica, que alguna cosa queda» a parlar de l'AVE.

Per tant, senyor Signes, a què estan jugant vostés?
A quin grau de demagògia mos estan sotmetent?
Quina manera de perdre i fer perdre el temps?
Tinguen
un gest de dignitat i retiren esta proposició no de llei.
Si tingueren un gest de dignitat no puc dir, com vosté ha fet referència als bous, de vergonya torera, perquè ja sabem que no van per ahí vostés, però sí per vergonya i dignitat política haurien de retirar vostés això.

Com poden plantejar vostés la consignació pressupostària en 2011 de La Generalitat del pla de rodalies?
Vosté sap en els pressupostos generals de l'estat, això no ho ha dit vosté.
.
.
Vosté ve a exigir-li al govern de La Generalitat.
Vosté sap que en els pressupostos generals de l'estat quant han consignat vostés per a eixe pla?
Vosté no ho ha dit.
Vosté ha insinuat, però ha amagat: 0,5 milions d'euros, és a dir 500.
000 euros, 500.
000 euros, que no és res, perquè si férem la distribució dels 3.
400 milions d'euros que s'han d'invertir -no es fiquen nerviosos- en 10 anys, significa 340 milions a l'any.
Jo no vull que en el primer any es gasten els 340.
Però, home, una sixanta huitena part del que correspondria al primer any és la que consignen vostés en els pressupostos generals de l'estat i ve ací vosté a impartir credencials?
Home, per favor!
 Vostés han consignats en els pressupostos de l'estat l'absoluta misèria de 0,5 milions d'euros, de 500.
000 euros, per a un pla de rodalies en què amb eixa consignació han demostrat.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
vostés que no creuen.
Amb burres d'estes, a un altre ganao.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.

Comienza la votación.
Votos a favor, 39; votos en contra, 47.
Queda desestimada la proposición no de ley.

Señorías, el pleno se suspende hasta esta tarde a las cuatro y media.
Se ruega
puntualidad.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 27 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)

La senyora presidenta:

Se reanuda la (inoïble) .
.
.

Pregunta 980 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre l'exposició «Camins d'art» a Alcoi, que formula la diputada senyora Yolanda García Santos (GP Popular) (RE número 65.
514).

La senyora presidenta:

Pregunta formulada por la señora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera de Cultura y Deporte, el pasado 12 de octubre se clausuró «La gloria del barroco», la exposición que ha llevado a cabo la fundación La Luz de las Imágenes en la ciudad de Valencia y que ha sido visitada por 570.
000 personas.
La
Luz de las Imágenes, iniciativa puesta en marcha por La Generalitat en el año 2000, ha recuperado ya más de dos mil quinientas obras de arte y 51 edificios y entornos patrimoniales.

Esta fundación, a través de sus exposiciones ha invertido más de ochenta y tres millones de euros en las ocho campañas de recuperación patrimonial, en las que han participado 850 restauradores, 143 arquitectos e
ingenieros, 40 arqueólogos y más de quinientos historiadores.
El patronato de la fundación decidió, en su día, que Alcoy fuera la sede de la novena edición, tercera en territorio alicantino, tras las exitosas «Semblantes de la vida» celebrada en Orihuela y «La faz de la eternidad» que tuvo lugar en la ciudad de Alicante.

En este sentido, continúa con la labor de vertebración, uno de los objetivos básicos de esta iniciativa cultural que con «Camins d'art» habrá celebrado tres ediciones en cada una de las provincias de la Comunitat
Valenciana.

Alcoy se va a convertir durante el próximo año en el centro neurálgico de la cultura alicantina ya que a la campaña de restauración de bienes inmuebles se le une la exposición de grandes obras de arte cedidas por distintos municipios y entidades de la
zona.

Por tal motivo, y para conocer de primera mano las inversiones que la
Conselleria de Cultura y Deporte está realizando en los distintos monumentos de Alcoy rehabilitados gracias a esta
iniciativa, le pregunto: ¿qué actuaciones se están llevando a cabo para «Camins d'art» y qué inversión tiene prevista la fundación La Luz de las Imágenes en esta exposición?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la honorable consellera de Cultura y Deporte, señora Miró.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señora diputada.

En el primer trimestre de este próximo año, de 2011, se va a inaugurar la exposición que bajo el lema «Camins d'art» va a ser la novena edición de La Llum de les Imatges que va a convertir, en este caso, a Alcoy en un gran
centro cultural, en un centro cultural de primer nivel, como se ha llevado a
cabo en las diferentes ediciones que hemos llevado a lo largo y ancho de la
Comunidad Valenciana.

Con este motivo, estamos desarrollando una campaña profunda de restauración arquitectónica y de patrimonio artístico no solamente en la ciudad de Alcoy sino también en la comarca, en las comarcas de L'Alcoià i del Comptat.
La inversión que va a suponer esta campaña de recuperación del patrimonio alcanzará o superará los diez millones de euros y tiene como finalidad el asegurar la presencia del
patrimonio alcoyano sobre todo para disfrute hoy en día pero, también, para nuestras generaciones venideras.

Hay que decir que se están restaurando fundamentalmente tres edificios monumentales, como la iglesia de
Santa María y de la Mare de Déu y el antiguo asilo de las Hermanitas de los Ancianos Desamparados donde.
.
.
en
este sitio es donde se ubicarán los talleres didácticos.
La iglesia de Santa María continúa estando dedicada al culto y los otros dos edificios están desacralizados.
Por lo tanto, Alcoy después va a poder tener unos edificios civiles para uso, entendemos que cultural.

Del mismo modo, también se está restaurando la fachada lateral norte de la iglesia de San Mauro y se dotará con un nuevo sistema de iluminación a la cúpula de la iglesia de San Jorge que quedó como proceso de la restauración que se realizó.

Además de las sedes restauradas se van a albergar cerca de trescientas obras de arte
entre pinturas, esculturas, orfebrería, tejidos y documentos.
Las obras han sido cedidas, como decía, por múltiples poblaciones pertenecientes a la comarca de L'Alcoià i El Comptat según la selección que han hecho los tres comisarios de la muestra, entre ellos, el comisario
eclesiástico y los dos comisarios civiles que se eligieron para este caso.

En este sentido, el Centro de Conservación de Bienes Muebles de la fundación de La Luz de las Imágenes que está ubicado en Bétera se encuentra, en estos momentos, restaurando un total de 49 obras de arte
desde el siglo XV hasta la actualidad, de tanta relevancia como, podríamos destacar, la ornamentación del vestido del manto de la Mare de Déu dels Xiulitets, que es una de.
.
.
, digamos, de las joyas que tenemos en Alcoy.

«Camins d'art» supone un esfuerzo colectivo de importantísimas dimensiones.
Será el resultado del trabajo de casi doscientos especialistas entre arquitectos,
restauradores, documentalistas o historiadores.

Bien, como usted ha dicho, y es cierto, La Luz de las Imágenes está generando mucho empleo, está instruyendo a nuevos profesionales de la restauración, al mismo tiempo que genera una oferta expositiva de altísima calidad y una política firme de recuperación de nuestro patrimonio.

La Luz de las Imágenes va a suponer, sin lugar a dudas, y como ha sido también en los demás lugares de los demás municipios que ha visitado, un revulsivo económico y turístico, en este caso para la zona de Alcoy, sin precedentes.
Y va a servir de
impulso para la economía local, dinamizará la presencia de visitantes en Alcoy y toda su comarca y permitirá que el patrimonio cultural de la Comunidad Valenciana sea aún más conocido y más valorado.

Hace diez años se creó La Luz de las Imágenes con esa finalidad y hoy en día mantiene su vigencia y sus objetivos con más fuerza que nunca.
Ya son más de tres millones y medio las personas que han visitado las diferentes
ediciones y, sobre todo, aparte de la recuperación que se hace de patrimonio a través de esta fundación, pues se está vertebrando nuestro territorio que también es uno de los cometidos de La Generalitat, del gobierno valenciano, el que los
diferentes municipios de las tres provincias puedan disfrutar de esta labor, yo
creo que tan necesaria de recuperación de nuestro patrimonio.

Muchísimas gracias.

Pregunta 959 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre l'atenció a l'ictus a la Comunitat Valenciana, que formula la diputada senyora Esther Franco
Aliaga (GP Popular) (RE número 64.
221).

La senyora presidenta:

Señora Franco.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señora presidenta.

Honorable conseller.

Quisiera, en primer lugar, y en nombre del Grupo Parlamentario Popular,
mostrarle una vez más el reconocimiento al trabajo bien hecho que, desde su conselleria, la que usted representa, se viene haciendo.
Un trabajo que año tras año ha quedado plasmado en logros importantísimos, que no podría enumerar pero que sí diré alguno de ellos.
Ahí tenemos los 7 hospitales construidos en siete años, dotados de la más alta tecnología, los 842 centros de atención primaria, el nuevo hospital La Fe, que yo lo definiría, y ya lo ha dicho alguien en anteriores ocasiones, como el buque insignia que
nos coloca en lo más alto de la excelencia y la modernidad sanitaria, sin olvidarnos, claro está, de los excelentes profesionales que gracias a este clima de paz social que
ustedes consiguieron junto con la implantación de la carrera profesional, son los mejor valorados de España.

Señor conseller, hoy conocemos que el ictus es una de las enfermedades neurológicas más prevalentes y la principal causa de discapacidad en el adulto.
Es también una de las que más gasto sanitario genera, tanto durante la fase aguda como posteriormente, y que
también generan un alto coste a nivel personal, a nivel del paciente, como a nivel de
sus cuidadores.

En España es la segunda causa de muerte en la población general y la primera causa de muerte en la mujer.
Estos datos también se dan en nuestra comunidad.

Desde el año 1990, la mortalidad del ictus ha experimentado un descenso progresivo que se
ha acompañado de un incremento en los ingresos hospitalarios por esta patología, lo que conlleva una gran carga asistencial y una gran carga de dependencia.

Una de las claves para el éxito de esta atención y de las personas que padecen el ictus es la rapidez con la que se detectan
los síntomas iniciales y se contacta con los sistemas de emergencia médica.
Esta evidencia científica obliga al sistema sanitario a generar cambios organizativos para asegurar
una atención adecuada y suficiente.
Conocemos las bajas tasas de mortalidad y morbilidad
aguda que suponen un indicador de calidad en la atención sanitaria.

Por ello, señor conseller, nos gustaría saber cuáles son las acciones y estrategias que la Conselleria de Sanidad está llevando a cabo para la implantación de la atención al ictus en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Sanidad.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Franco.

El ictus es una de las enfermedades neurológicas, como ha dicho usted, más prevalente y la principal causa de discapacidad en el adulto.
Según el Plan de salud de la Comunidad Valenciana 2005 a 2009, es la primera causa
de muerte en la mujer y la segunda del hombre en nuestra comunidad, mortalidad
que se encuentra por encima de cincuenta de cada cien mil habitantes en la
mujer y sesenta de cada cien mil en el hombre.

En el 2009, 7.
825 pacientes ingresaron en nuestros hospitales públicos con diagnóstico de ictus, lo que supone un ictus por cada 700 habitantes aproximadamente,
con una ocupación media hospitalaria por día de 213 camas.

Por otro lado, el comportamiento de la población de nuestra comunidad, cada vez más envejecida, -en estos momentos la población de mayores de setenta años supone ya el 11,67%, es decir, más de 570.
000 habitantes- hace que la tendencia de esta afección sea creciente.

Consciente de esta realidad, la conselleria ha ido realizando en los últimos años una serie de actuaciones para mejorar tanto la asistencia que se presta a
estos pacientes como la prevención de la enfermedad.

En cuanto al abordaje de esta enfermedad, desde la vertiente de la prevención, esta se realiza a través de los médicos de centros de salud, quienes tienen el objetivo de detectar, tratar y
controlar los factores de riesgo vascular, potenciando una sociedad más saludable y consecuentemente con menor frecuencia de presentación del accidente de cerebro vascular.

Así, en los últimos años, la conselleria ha trabajado en la creación y mejora de las llamadas unidades de ictus, unidades específicas de carácter multidisciplinar para el tratamiento de la fase aguda del ictus.
Ubicadas
en los servicios de neurología, atienden al paciente en las primeras horas del ictus agudo, de forma precoz,
para conseguir disminuir la mortalidad, morbilidad y secuelas derivadas del
mismo, optimizando las estrategias diagnósticas y protocolizando la situación clínica del paciente.

En ellas, además, se inicia precozmente la rehabilitación del paciente y se le da educación sanitaria al paciente y al familiar y al cuidador.
Actualmente contamos con
cuatro de estas unidades en la Comunidad Valenciana, lo que nos convierte en la
tercera comunidad autónoma en el panorama nacional en número de unidades específicas de ictus.
Estas unidades están ubicadas en el Hospital General de Alicante, la que me gustaría destacar que fue la primera unidad específica de ictus implantada en España, en el hospital La Fe, en el General de Valencia y en el General de Castellón.
Esta última abierta en 2009, año en que también mejoramos la dotación de recursos materiales y humanos del Hospital General de Alicante.

A lo largo de 2010 está previsto que entren en funcionamiento otras dos nuevas unidades: el Hospital
General de Elche y el Clínico de Valencia.

Además de estos recursos para el tratamiento agudo de la enfermedad, hemos creado
también las unidades de daño cerebral sobrevenido en los hospitales crónicos de larga estancia de Magdalena y Moliner.
En estas unidades se realiza
asistencia en la fase crónica de la enfermedad intentando conseguir la máxima autonomía funcional de los pacientes con ictus, así como lograr una adecuada información de los pacientes, a los familiares y a los cuidadores.

En estos momentos está prevista la apertura de la unidad de San Vicente del Raspeig, con lo que
cumpliremos con el compromiso de gobierno de crear una unidad de estas características en cada provincia.
Además, estamos estudiando la posibilidad de abrir una unidad nueva igual en el
Hospital de la Pedrera en Denia.

Señoría, para que la asistencia al ictus pueda darse en toda la comunidad con urgencia
debida y con equidad para todos los ciudadanos, necesita estar organizada y
contar con una red asistencial direccional.
Para todo ello, la cadena
asistencial del ictus sería paciente-emergencias-hospital, implica atención primaria, CICU, SES, urgencias hospitalarias y unidad de ictus que se pone en
marcha en el código ictus.

Se trata de hacer una organización que comenzamos a implantar en el 2006 y que cubre en estos momentos a
1.
200.
000 habitantes.
Permite una rápida identificación, un traslado rápido del paciente con ictus a los servicios de urgencias, con lo que se reduce
el tiempo de llegada al hospital y así se incrementa el beneficio en el estado final de salud.

Además, hemos generado un plan específico de asistencia sanitaria al ictus en la comunidad, un plan que vamos a
presentar a final de este año.

Todas esas estrategias están apoyadas por las sociedades científicas, con el consenso al Plan de salud con la Sociedad Valenciana de Neurología y con las sociedades de atención primaria.
El objetivo es organizar, coordinar y optimizar recursos para que se
dé la máxima calidad y atención a los pacientes que tengan esta enfermedad.

Pretendemos generalizar el códico ictus de manera que se articule este código en las fases agudas del ictus en todos los rincones de la geografía.
Por eso estamos trabajando desde el 2009 en la formación de profesionales implicados en todo este proceso asistencial para que la
organización de carácter multidisciplinar dé éxitos en los próximos años.

Para finalizar, me gustaría destacar que somos de las primeras comunidades en elaborar este plan autonómico específico de ictus con lo que, unido a las medidas implantadas en los últimos años, hace innegable el esfuerzo de coordinación de esta conselleria a la hora de abordar una enfermedad tan importante y de tantas secuelas como es
el ictus cerebral.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

Pregunta 962 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre l'exercici del dret d'autonomia del pacient, que formula la diputada senyora Enma Iranzo Martín (GP Popular) (RE número 64.
224).

La senyora presidenta:

Señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, el derecho a la asistencia sanitaria es un derecho reconocido en la Constitución en su artículo 43.
Pues, bien, dar a los pacientes de nuestra comunidad asistencia
sanitaria de calidad ha sido un objetivo prioritario de todos los gobiernos del
Partido Popular, de tal modo que hoy en día los valencianos nos sentimos seguros por contar con magníficos profesionales sanitarios, así como con magníficos nuevos hospitales y centros de salud que cuentan con las más novedosas técnicas.

Un claro ejemplo de esta política asistencial es la inminente puesta en funcionamiento del nuevo hospital La
Fe, hospital referente a nivel europeo, que viene a unirse a la inauguración en esta legislatura de hospitales con elevado nivel tecnológico, como el de Manises, Denia o Elche.
Son hospitales, señor conseller, de los que cualquier gobernante se sentiría orgulloso, y yo estoy convencida de que la nueva ministra de Sanidad, que es
senadora territorial de nuestra comunidad, a la que le damos la enhorabuena por
su nombramiento, debe sentirse orgullosa como valenciana y como ministra del
ramo.
Y, por tanto, debe ser consciente de la discriminación a la que los vecinos de la Comunidad Valenciana hemos estado sometidos por el
anterior gobierno del señor Zapatero, que no ha aportado financiación para este hospital de La Fe, a diferencia de lo que ha hecho en otras
comunidades.

Señor conseller, siempre se ha dicho que más vale llegar a tiempo que rondar cien años.
Y la nueva ministra, señor conseller, debe y puede corregir este error.
Creo que corregir este error es más importante -y debe ser prioritario- que la puesta en marcha de la nueva ley de salud pública que -según dice hoy la prensa- discrimina a las comunidades autónomas, provocará enfrentamientos con ellas, y, además, genera burocracia.

Pues, bien, señor conseller, en estos hospitales y centros de salud es fundamental resaltar la importancia
que tiene mantener los derechos de los pacientes, como eje básico de las relaciones clínico-asistenciales.
Es preciso que esta atención sanitaria de calidad respete el derecho de los pacientes a la información, al consentimiento informado y a la intimidad en la información relativa a su salud.
Los pacientes deben tener autonomía para decidir tras recibir una información veraz y adecuada.

Siendo conocedora de la inquietud de su conselleria por hacer efectiva y llevar a cabo todos los derechos de los pacientes, le
pregunto: ¿se facilita en la Comunidad Valenciana el ejercicio del derecho de autonomía del paciente?
¿De qué manera?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Sanidad.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Iranzo.

La Conselleria de Sanitat vela continuamente por los derechos de los pacientes
que tienen garantizados y, por supuesto, ha tomado y toma las medidas
necesarias para cumplir su ejercicio.

Señoría, las actuaciones de la Conselleria de Sanitat han abarcado todas las áreas relacionadas con derechos implícitos y conexos al derecho de la autonomía del paciente, que se contempla en la Ley 1/2003, que son: el derecho a
formular sus voluntades anticipadas, el derecho a la libre elección, el derecho a la segunda elección, el derecho a hacer la historia clínica, el derecho a tener un consentimiento informado que le informe de la cirugía o del diagnóstico que le van a hacer y la protección de derechos a través de los comités de bioética y ética asistencial.
En todas estas áreas se han puesto en marcha una amplia gama de iniciativas con resultados
satisfactorios; por ejemplo, en voluntades anticipadas los ciudadanos
valencianos tienen derecho a otorgar las voluntades anticipadas, a escribirlas
y a que se les respete, pueden ser formalizadas.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, perdón.
.
.

Señora Lloret, señora Sanchordi, les llamo al orden por primera vez.
Les rogaría que las tertulias, si las pudieran hacer en los pasillos mejor, para que pudiéramos atender todos a la contestación del conseller.

Cuando quiera, honorable conseller, puede seguir.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias.

En cuanto a las voluntades anticipadas, los ciudadanos tienen derecho a
otorgarlas, a inscribirlas y a que se les respeten ante tres testigos o ante un
notario.
Las disposiciones manifestadas en el documento son vinculantes y la conselleria garantiza su cumplimiento.

También tenemos diseñado un registro centralizado de voluntades mediante Decreto de 2004, que empezó a funcionar en el 2005 y que permite la consulta de todos los documentos de
voluntades anticipadas otorgados por los ciudadanos valencianos a todos los
profesionales que así lo requieran.
Está conectado, además, ese registro con el registro nacional de instrucciones previas.
En estos
momentos, la Comunidad Valenciana alcanza una elevada tasa de inscripción de documentos de voluntades anticipadas, que está en torno a 168 por cada 100.
000 habitantes.

En referencia a los derechos a libre elección y segunda opinión médica, reconocidos en los artículos de la ley de 2003, se ha completado su desarrollo normativo y el (inintel·ligible) .
.
.
para su ejercicio.
La conselleria facilita ambos trámites y de forma presencial y a través de la web, e incluye toda la información necesaria para cumplimentar los procedimientos para esas libres elecciones.

La transferencia del derecho del paciente a acceder a su historia clínica llevó a la Comunidad Valenciana a alcanzar un hito tecnológico como resultado de su apuesta continua por la aplicación de las nuevas tecnologías de comunicación e información.
A través del teléfono móvil, usted bien sabe que cualquier ciudadano de la Comunidad Valenciana puede
requerir su historial clínico, y, además, la historia clínica electrónica, con más de cinco millones cuatrocientas mil, se ha convertido en la referencia a nivel
nacional, junto las Islas Baleares, a la hora de diseñar una historia clínica electrónica común para todo el estado.

En cuanto al consentimiento informado.
La comisión de consentimiento informado se regula mediante el Decreto 2004 y asegura la
representación de todos los ámbitos asistenciales que puedan tener incidencia en la atención al paciente.
Son elaboradas por las sociedades científicas, avaladas por el Instituto Médico Valenciano, y aprobadas por la comisión de consentimiento informado.
A fecha actual, ya hay aprobados más de trescientos documentos de consentimiento que están disponibles en varios idiomas: castellano, valenciano, inglés.
.
.
, y, además, en la página web de la
conselleria, como en cualquier consulta de cualquier hospital o centro sanitario.

Por último, lo relativo a la protección de derechos del paciente y asesoramiento, tenemos las unidades que prestan
atención y especial apoyo, y se han creado organismos de carácter consultivo y multidisciplinar.
Mediante el Decreto 99/2004, del Consell, se
reguló la creación y acreditación de los comités de bioética asistencial con ámbito tanto en atención primaria como en atención especializada.
Son una realidad plenamente consolidada en los departamentos de
salud, y, con carácter anual, se organizan jornadas con especialistas, jornadas que, además, tienen acceso los ciudadanos para su información y para su conocimiento.
Los ciudadanos tienen la posibilidad de solicitar
consultas, preguntas, en materia de bioética al comité de bioética asistencial del departamento, y, además, poder participar como miembro ajeno a las profesiones sanitarias en la
composición del mismo.

Por otra parte, en el marco de las líneas de actuación incluidas en el Plan de excelencia de la sanidad valenciana, se ha favorecido
la capacitación de los pacientes en el manejo de sus patologías, se le concede un papel activo a sus asociaciones y de interlocutores con el
sistema sanitario.
Para ello, se convocan anualmente ayudas y se editan y se
distribuyen publicaciones sobre patologías relevantes.

En el presente ejercicio se han destinado más de seiscientos treinta mil euros a la convocatoria anual de ayuda mutua y
autoayuda, destinada a asociaciones de enfermos o entidades legalmente
constituidas para el mismo fin.
Mediante las resoluciones nominativas directas,
a través de esas asociaciones de enfermos, se han hecho aportaciones de más de seiscientos cincuenta dos mil quinientos euros para formar e informar a
pacientes y a familiares sobre sus patologías.

Por último, decirle que con todas estas medidas referidas puedo asegurar que en la
Comunidad Valenciana queda plenamente garantizado el ejercicio del derecho a la
autonomía del paciente en toda su amplitud, y estoy convencido de que en los próximos meses, en los próximos años, el papel del paciente en el control de su enfermedad será muchísimo más activa.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 970 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre plans d'actuació contra el consum d'alcohol i d'altres substàncies en els joves, que formula la diputada senyora Ángela María Barceló Martorell (GP Popular) (RE número 64.
232).

La senyora presidenta:

Señora Barceló.

La senyora Barceló Martorell:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

El consumo de alcohol y otras sustancias en los jóvenes está fundamentalmente asociado con la diversión y los fines de semana.
Por ello, creemos que la prevención es hoy en día el mejor instrumento que se puede ofrecer a la sociedad y, sobre todo, a los jóvenes para asegurarles un adecuado crecimiento bio y psicosocial.
Sabemos que la
prevención comprende un conjunto de medidas destinadas a prevenir los usos inadecuados de
drogas, a través de los núcleos susceptibles de intervención preventiva en la comunidad.
La importancia de las campañas es crear en la sociedad un estado de opinión.

Por eso, creemos que es necesario conocer la realidad cambiante del problema y
adaptar el lenguaje del mensaje a la realidad de cada momento.
Pensamos, señor conseller, que el objetivo de las campañas de prevención de riesgo es informar, sobre todo a nuestros jóvenes, sobre los problemas que crea el consumo abusivo del alcohol y de todo
tipo de drogas.
Como es lógico, esto va a asociado al tiempo de ocio y diversión.

Somos conscientes que gracias a la campaña que realiza la conselleria que usted dirige es fácil disuadir a los jóvenes ante distintas situaciones de peligro bajo distintos efectos.
Claro está que permiten una mayor aproximación a los jóvenes, y, seguramente, usted tendrá los datos de campañas anteriores donde se puede corroborar la importancia que tiene la
responsabilidad individual frente a los consumos, fomentando el ocio
inteligente que no ocasione problemas de salud.

Por todo ello, señor conseller, ¿nos podría usted decir si existe en la Conselleria de Sanidad algún plan de actuación específico o programas de riesgo para intervenir en las zonas de ocio y evitar estos
tipos de consumo?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Sanidad.

El senyor conseller de Sanitat:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Barceló.

Para el Consell de La Generalitat uno de los objetivos prioritarios durante la
presente legislatura ha sido disminuir la vulnerabilidad en nuestra sociedad
frente a los trastornos adictivos.
Nuestra intención ha sido paliar las consecuencias que a nivel individual, familiar o social
provocan las sustancias adictivas sobre nuestros jóvenes.

En ese sentido, nuestra estrategia se apoyaba en dos pilares básicos: por un lado, el corpus legal, promulgando el decreto que refundía el texto de la ley sobre drogodependencias y otros trastornos adictivos; y,
por otro lado, elaborando estrategias de futuro.
En este sentido, debo destacar
la puesta en marcha del Plan estratégico de drogodependencias 2006-2010.

Señorías, la Conselleria de Sanitat, en el marco de la prevención comunitaria de drogodependencias, y, concretamente, a raíz de los dos pilares fundamentales -a los que acabo de hacer referencia- frente al consumo de sustancias adictivas -que acabo de citar- viene desarrollando un conjunto de programas y actuaciones preventivas en zonas
de ocio y eventos festivos, que tienen como característica más importante, el acercamiento al joven en el contexto en el que se mueve, en el
que se producen consumos recreativos de sustancias legales e ilegales,
desarrollando una labor central la información, la concienciación y la reducción de riesgos.

La conselleria ha desarrollado más de trescientas setenta y cinco acciones a lo largo de la Comunidad Valenciana.
Esto supone más de cincuenta dos mil personas en la provincia de Castellón; 109.
000, de Alicante; y más de ciento cincuenta y cinco mil de Valencia y su provincia, que han
participado en esas actividades preventivas en sus municipios.

Durante el 2009, se ha hecho un notable esfuerzo preventivo encaminado a evitar
el inicio precoz del consumo de sustancias socialmente aceptadas, y disuadir
del consumo de drogas.
Es por ello que, tanto las actividades como el número de participantes han aumentado considerablemente en las tres provincias,
pasando de una participación de 136.
516, en 2008, a 317.
338, en el 2009.

Asimismo, también se han incrementado las campañas de prevención de riesgos que se desarrollan en lugares de ocio y cuya finalidad es informar
sobre la problemática del consumo abusivo de alcohol, cocaína y cannabis, e incrementar el nivel de concienciación y responsabilidad sobre el consumo de sustancias, con el objetivo de crear un
efecto preventivo y disuasorio mayor en la población de riesgo.

La conselleria junto a Controla Club, una ONG con la que trabajamos conjuntamente desde el
2003, informamos y concienciamos de los peligros y problemas relacionados con
los consumos y hábitos de ocio más radicales, como el consumo de drogas con las campañas: «Si te pasas, te lo pierdes», y «Con la coca no te rayes.
»

Durante el 2009, la campaña «Si te pasas, te lo pierdes» ha llegado a más de noventa mil jóvenes entre dieciséis y treinta y cinco años.
Y, en la campaña, «Con la coca no te rayes», dirigida a la gente entre dieciséis y cuarenta años, han participado aproximadamente seis mil jóvenes.
La campaña «Menys graus, menys problemes», realizada también en zonas de ocio, fiestas populares y centrada en la reducción del consumo recreativo y abusivo de alcohol, más de doscientas personas intercambiaron información con los técnicos de prevención.
Asimismo, a través de la Fundación para el Estudio de Prevención y Asistencia de Drogodependencias, la Fepal, se ha llevado la campaña «Quiosco de salud.
» De esta forma, ya cumplimos el compromiso 507 de nuestro programa electoral.

Durante el 2009, esta campaña comenzó en la noche de San Juan, en Cullera, seguido del bou de la Vila, y,
posteriormente, se intervino en más de una veintena de fiestas populares de gran masificación juvenil, con una participación de 11.
000 jóvenes, realizándose un total de 2.
441 encuestas para el estudio de investigación.
Los quioscos de salud reanudaron su trabajo durante el pasado mes de junio y
se centraron, fundamentalmente, en grandes discotecas y lugares de encuentro
juvenil.

También en el 2009 se puso en marcha una campaña para promover la salud de los estudiantes universitarios en plenas facultades -les decía-, proyecto encaminado a la disminución de riesgos en conductas sexuales y consumo de alcohol en esta población.
La campaña se está llevando a cabo en las universidades de Alicante, Jaume I de Castelló y Universitat de València, con una participación activa de más de 250 universitarios.

Estas campañas, salvo las llevadas a cabo por Controla Club, que se viene realizando ya
desde hace una década, se iniciaron en el 2008 y tienes lógicamente, una continuidad en el presente año debido a su gran acogida por los jóvenes y por su efectividad en los resultados.

Durante el 2010, ya se han hecho más de catorce actuaciones.
Los premios Controlarte tuvieron una alta participación de público con más de dos mil inscritos y más de mil tests realizados.

Además, de estas campañas, cuya intervención se realiza in situ por técnicos de prevención, se está llevando una campaña virtual en las redes sociales, en las que más de quince mil personas han tenido un contacto virtual con la campaña.

Todas estas campañas innovadoras son un esfuerzo a otras actividades preventivas, como la prevención, escolar o laboral, llevadas a cabo en nuestra comunidad y supone un gran
esfuerzo de los técnicos de prevención, cuya labor se realiza a altas horas para ofertar a esta población una información objetiva y científica sobre el uso y abuso del alcohol y otras drogas y poder reducir el riesgo
relacionado con las prácticas de consumo e investigar los más eficazmente posible en materia preventiva.

Por lo tanto, señorías, como he destacado al principio de mi intervención, la estrategia del Consell en materia de drogodependencia no es fruto de la
improvisación, sino que se estructura en el ámbito normativo y en la planificación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 877 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre inversió per alumne en ensenyament públic, que formula la diputada senyora Ana Isabel Noguera Montagud (GP
Socialista) (RE número 61.
488).

La senyora presidenta:

Señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, la Comunidad Valenciana lideramos.
.
.
, somos una de las comunidades que lidera el fracaso escolar.
Unos datos que van
junto con una media de inversión por alumno por debajo de la media, también, de España.
Estos datos se agravan con un recorte presupuestario de un 35% durante este año en todas las transferencias, ayudas y subvenciones.

¿Se ha planteado usted en algún momento solicitar alguna modificación de crédito que palie estos recortes presupuestarios?
Y, ¿qué medidas puede tomar al respecto?

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, decirle que esta comunidad autónoma es la que mayor porcentaje de presupuesto destina a educación, un 30,82%, más de cuatro mil cuatrocientos millones de euros.
Esto supone un esfuerzo
educativo nunca realizado aquí y, mucho menos, cuando ustedes gobernaron.
En coherencia con ello, el gasto por
alumno, el gasto por alumno -le ruego que tome nota- es de 6.
920 euros por año y por alumno.

La principal reducción presupuestaria que hemos tenido este año ha sido la de capítulo I, porque ustedes, los socialistas, bajaron el sueldo a todos los
profesores de la comunidad, a todos, ustedes, los socialistas.

Los presupuestos para el 2011, que conoceremos, que conocemos y que debatiremos
próximamente, continúan en la misma línea de priorizar la educación.
Espero con esto haber respondido a las inquietudes que manifestaba en su
pregunta.
(Aplaudiments)

La senyora Noguera Montagud:

Sí, la verdad, señor conseller, es que, probablemente, ésta sea la pregunta más ingenua que habré hecho yo en estas Cortes en todo el tiempo de legislatura que estoy.
Pero es
que mi capacidad de asombro sigue sin límites ante la pasividad y la impunidad con la que abordan ustedes todos los
temas.

Mire, efectivamente, falsear datos no corresponde a la realidad, pero suele ser
algo que ustedes también suelen hacer; ya lo hizo Concha Gómez, su secretaria autonómica, en la comparecencia de inicio de curso.

Hablar de gastos del presupuesto de educación no es hablar de inversión, y usted lo sabe bien.
Y no creo que se equivoquen todas las estadísticas que se realizan desde el ministerio, con aportación de los datos de su conselleria, a la hora de valorar las inversiones.

Pero, mire, ni una sola vez ha abordado usted el tema del fracaso escolar, ni
una sola.
No sé si lo ha hecho porque no le importa o no le remuerde la conciencia, lo cual se
supondría, desde luego, algo indigno en el cargo que representa.
O es que ha optado
usted por no pronunciar las cosas feas que le molestan, como suele hacer también el rey Sol en estos casos: «no hablen ustedes de lo que me molesta, tipo caso Gürtel, que eso así no existe.
» Lo cual significaría una
(inintel·ligible) .
.
.
irresponsabilidad.
Pero, por ambas cosas, si usted estuviera en un gobierno
serio, no estaría ya allí como el número del farolillo rojo.
Pero, lógicamente, estas cosas no son así.

Sí tiene consecuencias el recorte en inversión educativa que usted ha hecho.
La primera de ellas, porque todas las ayudas,
becas, subvenciones, inversiones que directamente atienden a familias
valencianas las ha recortado en un 35% hasta un 50%.
Con lo cual muchas
familias no han recibido ayudas, u otras han recibido menos de las que
esperaban.

En segundo lugar, porque no solamente son recortes, es que hay muchas partidas
que usted no ha presupuestado este año, que estaban en presupuesto y no ha salido la orden.
O la ley de autoridad del
profesorado que tanto le gusta, ¿por qué no la acompaña de las ayudas a formación del profesorado, que no ha sacado este año?
, o ¿a becas de investigación?
O el plan Previ y educación para la salud.
O ni siquiera los uniformes escolares, que se le ocurrió poner en marcha, que este año no sigue poniendo en marcha y que, además, ni ha pagado el 2009.

Pero, en tercer lugar, éramos, éramos la tercera comunidad que menos invertía en inversión por alumno.
Estábamos en el farolillo rojo.
Si usted se sigue empeñando con los recortes presupuestarios, probablemente, seamos líderes en menos inversión.
Le hablo de inversión; no de gasto, no de deuda, no de trampas, no de realizar sobrecostes que nadie
puede justificarlos.

Cuando hay recortes presupuestarios, hay menos inversión.
¿Podría usted decir ahora, en estos momentos, cuántas plazas educativas de cero a tres años ha financiado La Generalitat en su construcción?
Ninguna.
Cero, porque ha renunciado a participar en el convenio 2.
0.

¿Cuántas familias más reciben hoy la beca de comedor, o de transporte escolar, o de bono de libros?
Tan solo en el municipio de Petrer hay un 30% de familias que no reciben la
beca de comedor que recibían en el 2009.

O, ¿cuántos profesores interinos del curso pasado no han renovado su contrato?
Tan solo
en la ciudad de Alcoy, en educación compensatoria, el 78% de la subvención ha desaparecido, con la consecuencia, lógicamente, de las plazas de profesor que usted no ha contratado.

¿Cuántos jóvenes han fracasado en sus estudios porque el centro no estaba en condiciones, o
porque la baja del profesor dura todo un año, o porque no hay profesor especializado de ayuda, o porque faltan recursos?
¿Se lo ha planteado usted alguna vez?
No.
Usted se ha dedicado, o a acallar críticas del consejo escolar y de los padres, o a intentar silenciar a los
sindicatos porque protestan y agitan al profesorado, o a responsabilizar a
otros.
Hay quien, incluso, como le ocurre a su gente.
.
.
a su jefe -perdón-, siente nostalgia e intenta revocar épocas pasadas y decir esto de que lo del fracaso escolar tiene la culpa el señor Rubalcaba, que cambió la ley de Franco.
Yo me imagino que es que los jóvenes del PP, que no conocen a Franco, tampoco sabrán qué significa eso de que «con Franco se vivía mejor» y que ustedes, todavía.
.
.
, alguno piensa.

Lo cierto es que se les olvida, cuando revocan estas nostalgias y echan mano de
estas historias, que hay comunidades autónomas, gobernadas por el Partido Popular o gobernadas por el Partido Socialista,
que sí invierten mucho más que la media española y, por tanto, sí están liderando el esfuerzo educativo, y no el fracaso escolar.
Por ejemplo, sin ir
más lejos, La Rioja o Galicia invierten un 40% más de lo que invierte la Comunidad Valenciana, o el País Vasco, hasta el 100%.
Por eso no están en un fracaso escolar que ha crecido seis puntos por encima de la media española.

Mire, la doble moral también sirve para engañar, para mentir, para manipular, para falsear datos.
Y, ¿sabe el fracaso escolar qué dos causas tiene?
Pues un conservadurismo ideológico y una sinvergonzonería en la gestión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Dice usted, señora Noguera, que ha hecho usted una pregunta ingenua.
Usted no hace ingenuas ni
las preguntas, porque usted parte de datos equivocados y extemporáneos.
Datos equivocados, porque corresponden a una obra, que es donde ha sacado
eso, que se llama Las cifras de la educación en España del ministerio, que se refieren, como último año, al 2007.
Usted está hablando de 2007.
Yo le hablo de 2010.
Y en 2010, la inversión por alumno -ruego que tome nota- es de 6.
920 euros, casi 7.
000 euros, bastante por encima de la media.

Pero es que, además, los datos no corresponden a la realidad, ni siquiera de 2007.
Porque son los
datos de esta comunidad, sí, pero elaborados sobre la información que facilitamos, elaborados con posterioridad, elaborados por otros, en el
ministerio.
Elaborados.
Le puedo decir, por ejemplo, que en la metodología utilizada, que la pone el libro y que usted no ha leído, dice que se excluyen, por ejemplo, eso que a usted que tanto le importa, se
excluyen las becas, se excluyen, se excluyen.
No sabemos, por ejemplo, si
ustedes detraen en el ministerio la gratuidad de los libros de texto, si
cuentan el bono infantil, si cuentan las becas de libros de secundaria, si
cuentan el transporte escolar, si cuentan el comedor.
.
.
Eso que a ustedes tanto les importa, ustedes en «su» ministerio lo excluyen de la suma de la financiación.
Eso lo excluyen.
(Aplaudiments)

Por tanto, no sabemos lo que ustedes hacen.
Sí sabemos el esfuerzo que hace la sociedad valenciana.
No el gobierno del Partido
Popular, no, la sociedad valenciana, 6.
920 euros por alumno.

Pero, además, si utiliza usted los datos del libro, utilícelos bien, porque en ese mismo libro que a ustedes les sirve para sacar datos
malos, le dice, le dice en ese libro, literalmente leo: «Esta comunidad -Comunidad Valenciana- es la que más ha crecido en gasto educativo.
En los dos últimos años, -el libro, el libro suyo- hemos crecido un 11,2%, muy por encima de otras autonomías; Andalucía ha crecido un 7%; Cataluña, un 8%; País Vasco, un 8%, y la media española, un 7,9%.
»
(Aplaudiments) El libro, el libro, el libro.

Bien.
Cuando ustedes gobernaban, señoría, el gasto en educación, en euros constantes, era de 1.
200 euros y la media de España era de 1.
600.
La diferencia estaba en 400 euros menos.
Incluso contando con
esos datos, que no están actualizados, actualmente, con esos datos que usted cita, estaríamos a 259 euros de la media, es decir, muchísimo mejor que cuando ustedes gobernaban.

Pero usted ya sabe cómo hacen los socialistas cuando gobiernan, ya lo sabe: cuando gobiernan, se
olvidan de la gente.
Ya sabemos cómo funcionan ustedes.
Es así.
Usted dice que nosotros obramos con mentira.
Yo digo que ustedes obran con
hipocresía.
La actitud de los socialistas, ¿sabe cuál es?
Pisos de 300 metros, coches de lujo, hijos en la privada y piedras en el
parlamento.
Ésa es la actitud.
(Aplaudiments)

Pregunta 885 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre el conveni de desenvolupament rural de la zona de la muntanya d'Alacant, que formula la diputada senyora M.
ª Vicenta Crespo Domínguez (GP Socialista) (RE número 61.
496).

La senyora presidenta:

Señora Crespo, tiene la palabra.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera, quins criteris seguix la conselleria en les adjudicacions
atorgades dins del marc del conveni de desenvolupament rural de la zona de la
muntanya d'Alacant.

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Molt bona vesprada.

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Crespo, els criteris que seguix esta conselleria -entenem que vosté se referix a la concessió d'ajudes, que no a l'adjudicació de projectes- és la tipologia, segons marca la Llei 45/2007; les zones, segons el conveni
firmat, que són el Maestrat, la Foia de Bunyol, els Serrans, la Safor interior, la Vall d'Albaida i la muntanya d'Alacant, i, per descomptat, els instruments que marca el conveni, que són convocatòries públiques, projectes inclosos en el conveni i convenis amb l'administració local.

Moltes gràcies, senyora Crespo.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Senyora consellera, jo puc entendre que per a vosté és més fàcil vindre a estes Corts, com Alícia en el país de les meravelles, (veus) i així oblidar-se que la seua conselleria és la pitjor tractada pel senyor Camps.
Sols hem de vore el que representa el
pressupost d'agricultura, una misèria.

Però vosté està ací per a ocupar-se i preocupar-se dels homes i dones del camp valencià; però, per damunt de tot, per a donar un tracte equitatiu a tots els valencians que
viuen en el món rural.
Així que tornem a la realitat de l'assumpte que ens ocupa i deixem la fantasia per a un altre moment.

Senyora consellera, la política de desenvolupament rural, com vosté bé ha dit, és competència exclusiva de La Generalitat, d'acord amb l'Estatut i el conveni de desenvolupament rural.
Un mecanisme financer per a
transferir a la hisenda valenciana fons inclosos en el programa pressupostari
de desenvolupament rural del pressupost general de l'estat i fons europeus que, a través del Ministeri de Medi Rural i Marí, d'acord amb la Llei 45/2007, i és a la que jo em referia, de desenvolupament sostenible del medi rural,
subvenciona actuacions que la conselleria du a terme a través de cinc programes diferents dins dels pressupostos de La Generalitat.

Fins ací, jo crec que tot el món pot entendre que el correcte seria una aplicació justa d'esta llei.
Però hem de parlar d'un procediment de repartiment de fons per al període 2009-2013, que el govern valencià presidit pel senyor Camps, mitjançant la Conselleria d'Agricultura, i en segona instància, mitjançant els huit grups locals, presidits tots per alcaldes del Partit Popular i que
són decisius a l'hora de distribuir els diners, hem de parlar d'un repartiment partidista i molt poc equitatiu.

Partidista.
Perquè, mire vosté, quina casualitat, que dels 19 municipis que rebran subvenció dels fons Ruralter-Leader en la muntanya d'Alacant, 17 són del Partit Popular.
Però si ens fixem en les quantitats atorgades: Beneixama, governada pel PSOE, 65.
000
euros; l'Orxa, alcalde del Partit Popular, 201.
000 euros; Villena, alcalde socialista,
21.
000 euros; Tollos i Fageca, alcalde i alcaldessa del Partit Popular, 102.
000
i 159.
000.
.
.
I no seguiré perquè els altres exemples crec que són encara més descarats.

Però sí que li he de dir que els projectes dels pobles mencionats són pràcticament idèntics, redactats moltes vegades pel mateix tècnic i presentats amb la mateixa valoració.
Però si el firma un alcalde del Partit Popular és garantia perquè els GAL, els grups d'acció local, donen a eixe ajuntament sis vegades més diners que si el firma un alcalde socialista.

No ens hem d'estranyar que, davant de tal escàndol, la Comissió Europea, que cofinança les ajudes, investigue una possible vulneració de l'autonomia dels GAL per part de La Generalitat.
I també l'advocacia de l'estat ha posat en solfa el criteri aplicat per La Generalitat perquè augmente el control sobre el repartiment de fons que es pot qualificar com un
autèntic assalt als fons europeus per part de La Generalitat, per part del senyor
Camps, que una vegada més, de forma descarada, utilitza els diners que arriben de la Unió Europea i de l'estat per a comprar la fidelitat dels alcaldes i que li donen suport en el seu
calvari del cas Gürtel.

No s'explica d'una altra manera per què els municipis governats pel Partit Popular han acaparat el 70% de les ajudes
del pla Ruralter-Leader 2009 en la província d'Alacant, que és sols una mostra del que ha passat en tota la Comunitat Valenciana.
Ja és habitual en vostés, senyors del Partit Popular, utilitzar recursos que arriben de la Unió Europea per a gastar-se'ls en coses que no tenen res a veure, en este cas, amb l'agricultura, i oblidar-se que la vertebració ha d'arribar fins l'últim raconet de la Comunitat Valenciana.
Eixe és un dels objectius del conveni perquè, visques on visques, tots els valencians ens mereixem el mateix tracte per part
de la seua conselleria, que en estos moments no mira el món rural com un pilar bàsic i fonamental per al futur d'esta comunitat, ja que és pràctica habitual discriminar i castigar els municipis governats per un alcalde
socialista, allargant el termini del període per a finançar els mateixos projectes que ens donen sense demora als municipis del Partit
Popular.

Queda clar que el senyor Camps, eixe que s'atrevix a dir que vol una agricultura competitiva que incorpore innovació i investigació i el manteniment sostenible del nostre territori, continua donant l'esquena al sector, i pareix que li importe més atendre els deutes generats per la visita del papa i de les empreses de la
trama Gürtel, que donar una atenció equitativa i exemplar al món rural valencià.

Ja sabem tots els valencians i també el món rural que els incompliments del Consell els paguen els més dèbils.
Però la filosofia de la Llei 45/2007, de desenvolupament sostenible del medi rural i
marí, és ben diferent, vol un món rural on tots -insistisc-, on tots, tinguen les mateixes oportunitats, on desapareguen les desigualtats i
el partidisme.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

.
.
.
, on es faça un repartiment just i equitatiu.

Per tant, senyora consellera, no participe d'esta.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona) (Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Crespo.

Honorable consellera, tiene la palabra.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Crespo, parla vosté de la Llei 45/2007 i parla de la seua justícia i de la seua equitat.
Efectivament, de 905 milions d'euros que repartix eixa llei, a la Comunitat Valenciana sols el 6,7%.
(Aplaudiments) Eixe és el tractament del govern del senyor Zapatero i del Govern d'Espanya per al món rural de la Comunitat Valenciana, el 6,7%.

I li vaig a dir que sols hi ha quatre comunitats per darrere de mosatros, que
casualment són la Comunitat de Madrid, les Illes Balears, La Rioja i la Regió de Múrcia.
Si vostés creuen que açò és equitat en el món rural de la Comunitat Valenciana?
Pregunte-li-ho al Govern d'Espanya.
(Aplaudiments)

Però, a més, parla vosté d'Alicia en el país de las maravillas.
És que, clar, no sé, no crec que ningú que me conega realment me puga definir d'eixa manera.
O siga, ni Alicia ni en el país de las maravillas.
Una persona molt assentada i que coneix molt bé, no sols el món rural de la Comunitat Valenciana sinó que treballa amb criteris equitatius justos i assentats en el que és el món agrari valencià.
(Se sent una veu que diu:«¡Molt bé, molt bé!
»)

(Aplaudiments) Parla vosté de competència exclusiva, i diu que ho he dit jo en la meua intervenció.
No, sols li he dit els criteris, que si vol ara li'ls tornaré a repetir.
Però aleshores com parlem de la llei 45?
Té influència o no té influència sobre el desenrotllament i les polítiques de desenrotllament rural?
Jo crec que això hauria de fer-se una revisió i saber bé de què estem parlant.

I quan parla de fons europeus, jo crec que vostés no poden vindre ací i dir-mos que no tractem bé els fons europeus, quan en l'última distribució de fons rurals de 2007 a 2013 el Govern d'Espanya enfront del període anterior va disminuir en un 71,48%, 71,48%, l'assignació de fons a la Comunitat Valenciana, i els que venien d'Europa, que també els distribuïx el Govern d'Espanya, no els distribuïx Europa, es va disminuir en un 49,77%.
Jo crec que, davant d'estes dades, vostés no estan autoritzats a vindre ací i parlar de recolzament al desenrotllament rural.
(Aplaudiments)

Però, a més, la senyora diputada me fa una pregunta que no estava relacionada amb açò, sinó amb un conveni que està dotant amb 14 milions d'euros, cofinançat, 14 milions d'euros cofinançats.
I jo crec que parlar d'eixe conveni quan mosatros ací, amb fons propis, hem donat suport 1.
100 projectes que han suposat una injecció pròpia de 77,5 milions d'euros, realment és ja tindre, en fi, una moral fóra del que és habitual.
I jo li agrairia que vosté primer s'estudiara les dades, sabera quina és la realitat, i que no fóra vosté
Alicia en el país de las maravillas, que al final va a paréixer que, efectivament, no sóc jo, sinó que és vosté la que no coneix la realitat de la Comunitat Valenciana i del món rural de la Comunitat Valenciana.

Però, a més, li diré, li diré, i crec que també és una dada molt important, que en la concessió de les ajudes a través de Ruralter-Paisatge, tant en 2009 com en 2010, han sigut més sol·licituds d'ajuntaments que no són governats pel Partit Popular els que s'han endut aprovades eixes sol·licituds, concretament el 54,55% correspon en el 2009 a altres ajuntaments i el
57% en la convocatòria de 2010.
En fons no és aixina, perquè efectivament tenim la sort de tindre uns alcaldes que presenten uns projectes
extraordinaris, molt ben argumentats, molt ben documentats i amb unes
inversions molt importants per als seus pobles.
I per això el percentatge d'inversió és prou més important.

Però és que a més en esta comunitat el 58% dels pobles estan governats pel Partit Popular.
Entenc jo que el més lògic és que hi hagen més fons per als ajuntaments del Partit Popular.

I podríem continuar amb esta allau de dades.
Ja li he dit, dels 905 milions, què és el que ha passat en la llei 45?

Però jo crec que la Comunitat Valenciana té una sort clara.
A més d'estar governada majoritàriament pel Partit Popular, no sols el govern de La Generalitat, sinó molts dels nostres ajuntaments, i per això estos fons se poden aplicar també i tenen eixe impacte tan positiu en el desenrotllament rural, dir-li que La
Generalitat té molt clars els seus objectius.
I els nostres objectius són precisament treballar pel desenrotllament rural.

I dir-li que dels 89 milions que en l'anterior període la Comunitat Valenciana ficà propis de La Generalitat s'ha passat en este període a 109, enfront d'eixa baixada de més del 70% del Govern d'Espanya i quasi del 50% dels fons europeus que, torne a dir, gestiona el Govern
d'Espanya.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 892 a la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre la dotació pressupostària per al servei del torn d'ofici, que formula la diputada senyora M.
ª Dolores Huesca Rodríguez (GP Socialista) (RE número 61.
503).

La senyora presidenta:

Señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

¿Cuál es para el ejercicio 2010 la dotación presupuestaria dedicada al servicio del turno de oficio y asistencia al
detenido?
¿Y si cree la conselleria que esta cantidad es suficiente para sufragar los gastos derivados del mismo?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Huesca.

La asistencia jurídica gratuita es uno de los derechos reconocidos por la ley que garantiza la
posibilidad de acceder a la justicia para resolver sus conflictos a quienes
carecen de medios para litigar.
La ley protege a estas personas y, por lo
tanto, estamos hablando ya de un derecho definitivo.

Además, el Consell, siempre en el marco de su compromiso con los necesitados, viene
garantizando la tutela judicial de forma efectiva a las personas más desfavorecidas.
Y a tal fin, en los presupuestos de la Conselleria de Justicia
y Administraciones Públicas se contemplan dos líneas en relación al turno de oficio.
La primera de ellas está destinada al pago del turno de oficio y asistencia jurídica gratuita a los abogados.
Y la otra línea se dedica al abono del turno de oficio y asistencia jurídica gratuita de los procuradores.

Si la cantidad presupuestada para el 2010 en estas líneas resultara insuficiente para sufragar el turno de oficio durante todo un
ejercicio, se adoptarán las medidas presupuestarias correspondientes para hacer frente al pago de las
liquidaciones trimestrales de la subvención que reciben los correspondientes colegios.
Es decir, tenemos las
consignaciones correspondientes con el cálculo que se ha hecho, pero al tratarse de cada trimestre tener que aportarlas y
teniendo una serie de indicadores que son muy cambiables, a la señora diputada que no le quepa la menor duda que si hay algún desfase desde el punto de vista presupuestario se arbitrarán los mecanismos necesarios para satisfacer este tipo de recursos económicos que se dan a estas dos partes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

En 2007, al principio de la legislatura, empecé a preguntarle por cuestiones que afectan a los abogados y a la administración de justicia.
Con usted es el tercer conseller que tiene que contestarme estas cuestiones.
Parece, señores diputados, que el PP les escuece la justicia.

Pues bien, señor conseller, en 2009, según datos del Observatorio de la Justicia Gratuita, se cifra en un 59% el aumento
de expedientes abiertos en el turno de oficio.
En total, en la Comunidad
Valenciana, se abordaron desde la justicia gratuita más de noventa y seis mil casos.

En 2009 contábamos con un presupuesto para el turno de oficio de 23 millones de euros.
Se
preveía ya entonces que iba a ir en aumento el número de ciudadanos que solicitaron la justicia gratuita para el año siguiente, es decir, el 2010; tal como ha ocurrido.

Y se preveía que la dotación presupuestaria para el 2010 iba a ser muy escasa.
Recordamos los datos y los
hechos.

En 2009, con 23 millones de euros, ya tenían ustedes problemas para pagar a los abogados y abogadas del turno de oficio.
La consellera dijo que no les tenía en nómina y que no tenía obligación salarial con ellos.
Ustedes, en su estrechez de miras, no se dan cuenta de que tienen mucho más que una obligación con ellos y con los ciudadanos en esta materia.
Tienen la obligación constitucional de prestar este servicio público con todas las garantías jurisdiccionales que marca la ley suprema.

Fue por estas fechas cuando tuvieron que movilizarse los abogados y
manifestarse para reclamar el cobro de la prestación de servicio, para reclamar su trabajo.
Y me dirán que les cobraron todo lo que les debían.
Sí, es cierto.
Pero se les olvidó informarles de dónde procedía el dinero.
El dinero con el que se abonó la deuda en diciembre procedía del estado.
Nos enteramos tarde, eso sí, el 24 de febrero de 2010 con la publicación del diario oficial de la Generalitat valenciana.
Tuvieron que esperar que el
estado les adelantara 400 millones de euros en diciembre por el nuevo modelo de
financiación autonómica para poder saldar las deudas de muchas de sus
consellerias.

Señor conseller, menos mal que recibieron este dinero del estado que les libró del problema que tenían.
Pero como son cortos de miras, para el 2010 presupuestan menos cantidad que
el año anterior, en concreto 16 millones de euros para este servicio.
¿Pensaban que no iba a aumentar los casos de justicia gratuita?
¿Pensaban que los abogados iban a renunciar al cobro debido a sus amenazas de
privatizar este servicio?
¿O pensaban que el estado les iba a echar otra vez una mano y saludarles la
situación?

A fecha de hoy han abonado solamente el primer trimestre de 2010, porque del
segundo trimestre falta por abonar el 30% de la cantidad total.
Faltaría también el tercer trimestre, que se sabrá la cantidad el 30 de octubre.
Y el cuarto trimestre de 2010 que es a cargo del
presupuesto de 2011.

Señor conseller, aproximadamente se ha calculado que alrededor de 6 millones es lo que faltaría por pagar del segundo y tercer trimestre de 2010, y es la misma situación que la del año pasado.

Señor conseller, ante este panorama, ¿los presupuestos del 2011 se van a reducir?
¿Cómo van ahora a pagar la deuda de 2010?
¿No es más fácil aumentar el presupuesto y cubrir la necesidad que tener que estar pagando
intereses a un banco, como están haciendo o van a hacer?

Se lo digo porque el convenio marco que se ha firmado con el Banco Sabadell, el
cual pagará las asistencias del turno de oficio y que les obliga a ustedes a pagar los
intereses del capital, más aparte el capital, ¿no le sale más caro a la comunidad?
¿O es que piensan seguir vendiendo la herencia de la abuela para poder seguir de
la situación de quiebra que tiene la comunidad debido a su despilfarro, desgobierno y
corrupción?

Tenemos a la señora de justicia dedicándose a prestar la manera que el señor Camps, Paco, siga siendo el mal presidente de nuestra comunidad y dedicando a
sus obligaciones un conseller que nada tiene que ver con la Conselleria de Justicia.

Tiene problemas esta conselleria que no se resuelven y que afectan directamente al ciudadano para que la máxima responsable de dicha conselleria se dedique a jugar a los soldaditos y consientan que sus competencias vayan a
parar a otros consellers.

¿Usted se cree que con redistribuir la plantilla se soluciona el caos que existe
en la administración de justicia?
Y la ejecución de las sentencias condenatorias ¿cómo se va a solucionar?
¿Y el impago a las oficinas administradoras?
¿Y la oficina judicial?
La mayor modernización de la justicia que se está llevando a cabo en este país y ustedes jugando a los soldaditos.

Por cierto, señor conseller, ¿es cierto que ha mandado una circular ordenando a los juzgados la reducción a la mitad de la plantilla?
¿Cómo explican ustedes que, mientras en otros juzgados de España donde existen casos de corrupción, como es el caso Malaya, se esté reforzando con personal a estos juzgados por la carga de trabajo, y aquí, en la Comunidad Valenciana, con el caso Fabra, Gürtel y el Brugal, y porque no hay más provincias, suceda todo lo contrario: que se quite personal administrativo y
recursos materiales?

¿Por qué no nos hacen un favor a todos?
Dimitan del gobierno, dimitan del gobierno
corrupto que ha llevado a nuestra comunidad a índices de endeudamiento insoportables, que han hecho que los servicios públicos esenciales a los que tienen derecho los ciudadanos se encuentren en
peligro?

Y ahora vaya y se lo cuenta a la consellera de Justicia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Muchas gracias de nuevo, señora presidenta.

El gasto por asistencia jurídica gratuita y turno de oficio en la Comunidad Valenciana, señora Huesca, ha aumentado, como usted muy bien acaba de reconocer, exponencialmente en los últimos años.

Hemos pasado de casi diez millones de euros en el año 2003 a los 27,7 millones de euros en el 2009.
Hablando de un aumento, por lo
tanto, de más de 188%.

Los litigios han ido en aumento espoleados por la crisis económica, que ha hecho crecer el número de reclamaciones de cantidad, hipotecarios, despidos, reclamaciones
salariales, concursos, etcétera.

También se han incrementado las controversias familiares en vía judicial, tanto en el ámbito civil como también en las separaciones, divorcios, convenios reguladores, como en el ámbito penal, o sea, en casos de malos tratos, de violencia de género, etcétera.
Y además, el aumento de la población inmigrante es otro factor importante, pues un alto porcentaje de este tipo de
personas carece de los recursos necesarios para litigar.

De 1999 a 2009, el número de expedientes tramitados por las comisiones de asistencia jurídica gratuita en la comunitat se han incrementado en un 272,6%, al pasar de treinta y tres mil y pico a ciento
veintitrés mil y pico expedientes.
Y no es fácil conseguir en estas condiciones la convergencia entre la cantidad
presupuestada para hacer frente al pago de estos servicios y el coste real del
mismo en el ejercicio.

A todo esto hay que añadir que las liquidaciones trimestrales de las subvenciones a abogados y
procuradores vienen también fluctuando en función de la demanda que los ciudadanos hacen de la asistencia jurídica y del turno de oficio.

Todo ello, señoría, hace difícil prever cuál va a ser el coste anual del servicio y se impone, por tanto, la necesidad de
racionalizar este servicio público para que se pueda continuar prestándolo con las máximas garantías y con la calidad que corresponde.

Anteriormente le decía, señoría, que no dude que si la cantidad presupuestada en el 2010 es insuficiente, se
adoptarán las medidas presupuestarias correspondientes para hacer frente al pago de las
liquidaciones trimestrales por asistencia jurídica gratuita.

Y también decirle que no dude usted de que estamos trabajando necesariamente, porque es
nuestra obligación, para procurar esta convergencia a la que estoy haciendo referencia, ajustar
todo lo que haga falta para que en los presupuestos, y en relación al coste efectivo de este que se produce, no veamos más que la satisfacción de este servicio que se presta.

Hay una parte de su pregunta que no se la he entendido y no sé a lo que se refería con lo de los soldaditos.
Pero, bueno, esto, si a usted le parece, me lo puede
preguntar en otra ocasión.
Y no sé, si me lo explica, se lo explicaré también yo.

Y luego una última cosa.
Aquí, como usted muy bien ha señalado, se han cambiado en este gobierno personas que han estado al frente de la
Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas por distintas responsabilidades que han asumido.
En su partido hubo un
ministro de Justicia que se fue de cacería y se tuvo que marchar a casa porque estaba en un caso claro de corrupción, intentando manipular la justicia (veus) en contra del Partido Popular.
(Aplaudiments)

Pregunta 920 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre un pla de
mobilitat sostenible de l'area metropolitana en relació amb l'arribada de l'AVE a València, que formula el diputat senyora Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 62.
091).

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

En el meu partit encara tenim dignitat i sabem dimitir.
(Aplaudiments)

Senyor conseller, (protestes) tenint en compte que l'AVE arribarà a la ciutat de València el pròxim dia 18 de desembre -per cert, executat totalment pel govern socialista de José Luis Rodríguez Zapatero-, ¿ha elaborat la conselleria seua algun pla de mobilitat sostenible en l'àrea metropolitana de València que a finals d'enguany aprofite totes les possibilitats que donarà a la nostra comunitat i, en particular, a la província de València l'arribada de l'alta velocitat?

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Infraestructuras.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, efectivamente, desde la conselleria hemos elaborado un estudio de movilidad en el área metropolitana de Valencia que yo mismo presenté el mes pasado.

Dicho estudio, por un lado, nos permite conocer en detalle los patrones de
transporte habitual, tanto motorizados -por carretera o ferrocarril- como no motorizados.
Y en dicha área estimamos, según este estudio, unos desplazamientos al día de 3,8 millones.
Y a su vez prevé también el estudio en cuestión las necesidades de la movilidad futura, contemplando distintas variables,
entre ellas, como es lógico, el AVE, con un horizonte de 4,5 millones de desplazamientos al día en el horizonte, como decía, del 2020.

Ahora bien, al hablar de movilidad, no hemos de perder de vista que se trata de
una materia en la que confluyen distintas administraciones, cada una con sus
competencias.
Al estado le corresponde la movilidad extracomunitaria y
servicios como el de cercanías ferroviarias, al Consell le corresponde la movilidad interurbana dentro de la
Comunidad Valenciana y a los ayuntamientos los servicios de transporte urbano.

Y, por cierto, ha iniciado su pregunta diciendo que el AVE lo ha construido íntegramente el Partido Socialista, y eso no es cierto, y que conste.
(S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

Señor Signes, tiene la palabra.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Rectifique, senyor conseller.
Vostés posaren una travessa que mos costà 49.
000 euros.
(Aplaudiments) 49.
000 euros la travessa que posà Aznar costà.

L'estudi a què es referix, senyor conseller, ha arribat un poc tard.

Senyor Flores, és un fet que l'arribada de l'AVE, per a la qual els governs del Partit Popular a Madrid tan poc, jo diria que
res, han fet -ho déiem este matí, i vosté no estava present, hem tingut un debat sobre este tema-, va a brindar a la Comunitat Valenciana unes magnífiques oportunitats de desenvolupament econòmic que cal aprofitar.

L'AVE, una vegada construït, deixa de donar fruits -en construcció ha donat 106.
000 llocs de treball a la Comunitat Valenciana, un volum de negoci
equivalent a la suma del PIB del sector de la restauració, comerç majorista i minorista, a la venda i reparació de vehicles tots junts, etcètera-, deixa de donar eixos fruits per a passar en fase d'explotació a brindar possibilitats, més possibilitats encara també per a l'ocupació i l'economia.
Però unes possibilitats, senyor Flores, que cal activar des d'ací.

El plantejament de Camps i el Consell de tots vostés ha sigut simplista, molt fàcil, molt senzill.
Ha donat a entendre que només es tractava d'esperar i recollir els fruits.
I no és aixina, senyor conseller.
Hi han fruits, però cal activar les possibilitats perquè hi hagen nous fruits.

Vostés en tot este temps que haurien d'haver dedicat a resoldre les deficiències que encara arrosseguem per traure-li a l'AVE el màxim rendiment, s'han dedicat, com tots sabem, a posar pals en les rodes, a dubtar del compliment
dels terminis del Govern d'Espanya, a adoptar actituds victimistes que no conduïxen absolutament a res.

En definitiva, s'han dedicat a tot menys al que realment tindrien d'haver fet, que no era una altra cosa que assentar les bases per al màxim aprofitament de l'AVE -repetisc.

Mire, senyor conseller, a 52 dies del 18 de desembre, encara els falta eixe pla
urgent intersectorial, integral, perquè tant València com la resta de la Comunitat Valenciana aprofite les oportunitats que va a
anar oferint-nos l'alta velocitat des del punt de vista econòmic.

El PIE 2004-2010 ha estat un fracàs en execució, ho hem parlat moltes voltes.
Trams de metro sud per executar, el tramvia
orbital ara reconvertit en un bus orbital, la línia 2 encara per executar, ampliacions de la línia 1 encara en projecte.
Un absolut fracàs, senyor conseller.

I el PIE 2010-2020, a més d'arribar tard, és un pla trampa, perquè - i li ho vaig dir l'altre dia- vostés no van a poder assumir els 1.
000 milions anuals per a executar-lo, i solament
estem a un dia, demà ho sabrem, per a poder comprovar-ho.
A més que és una repetició dels projectes no executats de l'anterior pla, també li ho vaig dir l'altre dia.

Mire, l'àrea metropolitana de València, de 17 carreteres que hi ha en el PIE nou, 15 ja estaven en el PIE que ha
finalitzat, 1 és una obra de manteniment i només n'hi ha una obra nova de carreteres en l'àrea metropolitana de València.
Això és preparar a l'àrea metropolitana per a l'arribada de l'AVE?

Esta situació, senyor conseller, estan posant-la de manifest diverses veus del món empresarial i social, que tenen el temor que la Comunitat Valenciana perda
competitivitat enfront d'altres ciutats i comunitats.

Senyor Flores, la crítica fonamental del Partit Popular de la Comunitat Valenciana era que esta
perdria competitivitat si no arribava l'AVE.
L'AVE ja està ací, i no per vostés, per cert.
I ara correm el risc per la seua paràlisi i incompetència que la Comunitat Valenciana encara siga menys competitiva del que ho és ara.

Solucionen el retard de l'arribada a la ciutat de València i comencen ja a planificar l'arribada a Alacant i a Castelló.
Solament els queden dos i quatre anys per davant per a planificar eixes dos
arribades.

Ni tenien excusa per a no actuar a l'àrea metropolitana de València, com no han actuat adequadament, ni la tenen de cara al 2012 amb la d'Alacant ni en la de 2014 amb Castelló.

Se'ls ha acabat, senyor conseller, el temps de les excuses.
Ha començat ja el temps dels compliments de compromisos.
Vosté moltes presentacions de què s'ha de fer per a optimitzar l'arribada de l'AVE -fa uns dies m'ha dit que ho va presentar-, però de forment ni un gra; d'execucions, res.
Incompliments molts.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

És veritat.
Incompliments molts, i del que tenen de fer absolutament res, senyor
conseller.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Infraestructuras y Transporte.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidenta.

Mire, señoría, para usted todo llega tarde y no hacemos nada.
Hemos hecho muchas cosas -lo sabe usted, lo hemos debatido en muchas ocasiones-, cumplimientos muy altos.
Y para nosotros, lo que llega tarde es el AVE.
El AVE
llega tarde a Valencia, pero todavía no ha llegado (aplaudiments) al resto de la comunidad.

En cualquier caso, señoría, no dude que llevamos muchísimo tiempo trabajando -y estoy convencido de que usted es consciente, a pesar de lo que está diciendo-, para mejorar la movilidad de todos los ciudadanos no solo en el área metropolitana, sino en la comunitaria y en la extracomunitaria.

Decir que del estudio este que he comentado antes, se deduce que de los 3,8
millones de desplazamientos.
.
.
Porque me había preguntado por un estudio, que lamento que desconociera, pero que se ha
presentado hace un mes, yo creo que en tiempo y en forma.
En cualquier caso, de
esos 3,8 millones de desplazamientos, el 42,6 son desplazamientos no
motorizados.
Es decir, estamos en un porcentaje nada envidiable a las regiones
más avanzadas de Europa.
Del resto de los desplazamientos, los motorizados, del
57%, el 30% se realiza en transporte público y, por cierto, casi un 43% en Metrovalencia, la red de Metrovalencia.

En el estudio ese, efectivamente, vemos las necesidades futuras de transportes
para esos 4,5 millones de desplazamientos, y en el estudio intentaremos.
.
.
tenemos que subir el 30% del transporte público al 40, y también incluso incrementar esos transportes a pie o en bicicleta de ese 42,6, que,
insisto, es muy elevado, pero tendremos que llegar al 45%.

También creo que es un buen momento para recordarle a su señoría que el 27 de agosto el Consell aprobó el anteproyecto de ley de movilidad, que, sin duda, va a ser clave para cumplir
nuestros objetivos.

Decirle también que en todo momentos nosotros hemos estado trabajando por la movilidad y no
hemos esperado a.
.
.
Como ha llegado mucho más tarde de cuando tenía que haber llegado, pues nosotros tenemos preparadas en estos momentos para la
estación provisional, por ejemplo, las estaciones de Jesús y Bailén, que quedan más cerca que la propia estación del Norte.

Pero no solamente eso.
Tenemos ya previsto, para cuando esté la estación definitiva, la estación intermodal de Valencia, tenemos la estación de Bailén, que estará conectada con esa estación intermodal, y la estación de la calle Alicante, que, como sabe, está en construcción esa línea 2 que ha mencionado usted y que está bien avanzada.

En cualquier caso, también tenemos la estación de Xàtiva, que saliendo y dando un paso, la tendremos conectada.
Y tenemos esas
conexiones de Metrovalencia con el puerto y el aeropuerto.
Y sin duda estamos
preparados para la gran estación intermodal, que debería estar lo antes posible para acoger precisamente el AVE, cercanías, Metrovalencia, autobuses y taxis.

En el PIE, que también ha nombrado, 2010-2020, hemos hablado del AVE regional, y el estudio de
impacto económico, que no ha mencionado, desde luego, pone de manifiesto la pérdida de competitividad que cada día pasa al no tener el AVE.

Por eso, sin duda, señoría, necesitamos ya el AVE en toda la comunidad y cuanto antes esas estaciones
definitivas.

Nada más.
Muchas gracias.

Pregunta 994 al Consell, que contesta el conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el bloqueig als centres educatius de pàgines web, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Compromís) (RE número 66.
084).

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, per quin motius des dels ordinadors dels centres educatius
dependents de la Conselleria d'Educació està bloquejat l'accés a pàgines web que tracten sobre la diversitat sexual, com la de la Federació Espanyola de Lesbianes, Gais, Bisexuals i Transsexuals (felgt.
org) o el Col·lectiu Lambda de Lesbianes, Gais, Transsexuals i Bisexuals (lambdavalencia.
org).

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, indicar-li que els centres educatius dependents d'esta conselleria estan dotats de dos tipologies d'accés a Internet.
D'una banda, l'accés a Internet d'ús administratiu, que són les mateixes línies que s'utilitzen en qualsevol lloc de treball de La Generalitat i que no tenen.
.
.
, no
contenen filtres de contingut; i, d'altra banda, l'accés a Internet per a les aules, que són les línies que utilitzen en les aules per a la labor docent dels centres educatius i,
per tant, a les quals tenen accés els i les alumnes dels nostres centres.

En este sentit, les mencionades línies d'aula inclouen un filtratge de continguts a fi de protegir l'alumnat de possibles materials no adequats per a menors i que puguen ser
perjudicials per a la seua formació, com poden ser anonimitzadors, anorèxia i bulímia, drogues i medicaments, pornografia, racisme, servidors P2P, emmagatzemament
en línia, violència, trobades, etcètera.

No obstant això, en el cas que qualsevol d'estos continguts o qualsevol altre fóra necessitat per algun docent per a exercici de la seua labor educativa, o hi
haguera algun tipus d'error en el filtratge, com pot ser el cas.
.
.
, perquè tenim de saber que eixa filtració també pot incloure pàgines que no tenen estos continguts, però algunes paraules poden fer saltar el sistema de bloqueig, en definitiva, si se
necessita per a la funció docent, se podrà sol·licitar l'autorització pertinent al servici d'assistència informativa de la conselleria, i se desactivarà el filtre.

En definitiva, tinc de dir-li que va ser la Generalitat valenciana la primera a
establir este tipus de servicis de filtratge de continguts, i s'hi han sumat la pràctica totalitat de comunitats autònomes per una raó fonamental, que és la protecció del menor que està a les aules dels nostres centres educatius.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Sí, ja m'imaginava que vosté m'anava a contestar alguna cosa aixina, perquè és el que va contestar la senyora Barrieras diguent que jo no tenia interés en la protecció dels menors, quan ací l'única cosa que se vol és protegir els menors enfront de la pornografia, rar concepte eixe i
associacions mentals que vostés tenen, (remors) però, mire, no se pot entrar en les pàgines com dosmanzanas.
com, carlaantonelli.
com (que és informació sobre la transsexualitat), lambdavalencia.
org, que, a més, és una associació declarada d'utilitat pública, felgt.
org, ilga.
org, que és una organització internacional de la Federació Internacional LGTB, ilga-europe.
org, tampoc, i en algunes d'estes pàgines, quan s'hi intenta accedir se diu que és un accés restringit, perquè són pàgines que podrien no tindre uns continguts adequats, efectivament, com vosté explica.

Mire, algunes d'estes pàgines, com dosmanzanas.
com, tenen informació acadèmica molt valuosa des del punt de vista educatiu.
Per exemple, enllaços a tesis doctorals d'universitats espanyoles i europees o estudis d'investigació relacionats amb la diversitat sexual de gran interés per a un centre educatiu, perquè els filtres als quals vosté fa referència estan en tots els ordinadors, en tots, llevat els del director i el
secretari, amb la qual cosa, tots els altres ordinadors, també els dels docents, no només els dels alumnes, estan amb estos filtres.

L'accés a estes pàgines està restringit per a qualsevol ordinador de l'institut, com li dic, excepte el director i el secretari.
No s'hi pot accedir des de la biblioteca per a buscar informació, ni des dels departaments del professorat, ni des de la sala del professorat,
ni des de les aules d'informàtica, de manera que si un professor vol esta informació, tampoc no la pot trobar.

Ara bé, si vosté posa la paraula heterosexual sí que accedix.
.
.
, en Google, accedix a un muntó de pàgines; si hi posa la paraula gay, no; i si hi posa la paraula homosexual, tampoc.
Si vostés el que volen és protegir els alumnes de la pornografia, ja me dirà vosté per què se pot accedir al terme heterosexual i no al terme homosexual, ¿o només protegim els menors de la pornografia homosexual?

Si vosté intenta accedir a una plana que es diu matarmoros.
com, també hi accedix; si vosté intenta buscar «raza aria», també hi accedix; i si busca «explosivos caseros», també hi accedix; (remors) i si busca «contactos, contactos», mire vosté la quantitat de «contactos», això sí, tots heterosexuals, als quals pot accedir vosté des d'un centre educatiu, «chico busca chica», «chica busca chico, dicharachera», etcètera, etcètera, etcètera.
(Remors) Amb la qual cosa, jo me pregunte si darrere d'esta política de filtres (veus) més que una protecció dels menors de la pornografia -a mi tampoc m'agradaria que el meu fill menor entrara en pàgines pornogràfiques, ¿veritat?
, tampoc.
.
.
, menys en la de matar moros, li sóc sincera-, hi subjau un perjuí molt antic, però molt actual en el seu govern, que és l'homofòbia, i és, a més, associar homosexualitat a pornografia i no heterosexualitat, o associar-la a
pederàstia, que és una cosa que vostés fan molt a sovint, i per això lleven l'educació sexual de les escoles i per això fiquen els filtres només per a aquells que formen part de la diversitat sexual, perquè vostés no han acabat d'entendre que la sexualitat és quelcom molt important en la vida humana i que se viu, cadascú i cadascuna, com ho sent i com li dóna la gana, bàsicament.

A mi.
.
.
, sincerament, me pregunte per què se pot accedir a planes racistes, a planes d'exaltació de la raça ària, a planes que expliquen com fer explosius casolans, i no se pot accedir a la
plana del Col·lectiu Lambda de València.
No ho puc entendre, senyor conseller, llevat que les idees medievals
estiguen imposant-se realment en esta comunitat i per això se talla la informació sexual i per això se talla l'educació sexual, i si ajuntem això amb «matar moros», o estan vostés en una nova creuada.
.
.
, en una nova creuada moderna encapçalada per nous
torquemades.
.
.
Si a això unim algunes oposicions que ha declarat nul·les el Tribunal Superior de Justícia a comissaris.
.
.
, dic, perdó, a inspectors, i algunes persecucions de directors de centres que volen ser
lliures, doncs, a la millor ja li poden posar el nom a estos nous torquemades.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, li agraïxc molt la seua informació.
Li assegure que faré investigar concretament tota i cada una de les referències que vosté ha fet, perquè la meua informació és que l'empresa que està encomanada d'estos servicis bloqueja totes les pàgines de la temàtica que els he dit, violència, sexualitat pornogràfica, etcètera, etcètera.

Per tant, el que vosté m'està demanant és que augmente el control, aixina ho entenc, i que no discrimine, m'ho està demanant, i que, per tant, si no se pot entrar en una cosa, no s'entre en una altra.
De totes maneres, li dic que n'hi han moltes més pàgines a les quals no se pot accedir i se deuria, (veus) per exemple, moltes pàgines de sanitat relatives a matèria de sexualitat, en algun moment pot eixir alguna paraula que bloquege el
sistema.
Però, bé, sempre és millor en estos temes controlar-ho tot de la millor manera possible, i jo li
assegure que revisarem intensament esta matèria.

Mire, tenim de tindre més clar que, llibertat, no falta res, perquè encara que no estiga en tots eixos ordinadors que vosté ha assenyalat, sí que n'hi ha un ordinador al centre o dos.
.
.
, el que se pot accedir i se pot contrastar
el contingut, i quan li apareix l'accés denegat, li apareix un missatge que diu: «La pàgina a la qual vol accedir pertany a una categoria no permesa.
Si considera que és un error, pose's en contacte amb el servici d'assistència informàtica perquè el nostre equip analitze i valide l'adreça d'enllaç.
» Li informe que, fins a estos moments, no s'ha rebut cap incidència ni sol·licitud d'assistència informàtica de la conselleria en la categorització de les pàgines web esmentades, no se n'ha rebut cap, oficialment no en tenim cap, constatada no en tenim cap.
A la
millor hi ha hagut alguna notificació verbal en algun lloc, però no oficialment en la conselleria.

I tinc de dir-li que si vosté està preocupada per l'accés dels seus fills a la pornografia, per exemple, alguna pàgina de les que vosté ha esmentat, alguna pàgina, té un enllaç, per exemple, a pàgines de contingut pornogràfic, un enllaç.
Per tant, els seus fills entrarien en eixa pàgina, que a vosté li pareix natural, i connectarien immediatament amb una pàgina de contingut pornogràfic, i li puc donar les dades.
.
.
, ara no ho faré com a vosté li agrada, de mostrar-ho i tot açò, però també les tinc per ací i pot vosté, per la seguretat dels seus fills, fonamentalment, estudiar-ho.

O siga, que no se tracta d'un tema de discriminació, se tracta d'un tema de protecció global.
Vosté m'assenyala algunes escletxes que hi podria haver.
Bé, les estudiarem i li agraïxc la seua intervenció i li assegure que farem un control ferri perquè això no passe, perquè tenim el deure de protegir els fills, i els néts, els nostres néts i els seus fills.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 999 al Consell, que respon el conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre les subvencions a l'organització sindical STEPV, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 66.
302).

La senyora presidenta:

Señor Pañella, tiene la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, el Consell ha concedit 62.
688 euros de subvenció a les organitzacions sindicals per a la realització d'activitats de promoció, foment.
.
.
de l'ús del valencià durant 2010.
El sindicat, l'STEPV, ha estat exclòs d'aquestes ajudes, malgrat comptar amb un conveni signat amb el conseller d'Educació per a fomentar l'ús del valencià, conveni que no ha estat denunciat, que sapiguem, per cap de les parts i que
fins ara es concedien amb normalitat.

¿Quins són els motius de l'exclusió de les ajudes, d'aquestes ajudes, per a l'STEPV?

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella.

Senyories.

Com vosté bé sap, la llei de pressupostos de La Generalitat per a 2010 conté, com en els anys anteriors, la dotació econòmica destinada a les subvencions a percebre per les organitzacions sindicals per
a l'exercici de les seues activitats en l'àmbit educatiu.
El desenrotllament d'estes activitats en este àmbit s'ha realitzat amb normalitat, ja que els sindicats obtenen recursos econòmics i humans a través de diferents vies, a més de les subvencions abans referides.

En el cas concret que menciona vosté, indicar-li, com vaig expressar ja en esta cambra, en l'abril passat, que en cap moment, en cap moment, esta conselleria ha decidit o ha
albergat la mínima intenció de rescindir les subvencions que corresponguen a cap dels sindicats
representatius en l'educació.
De cap manera.

Esta administració ja va deixar ben clar que des del moment en què es va detectar una incidència «d'àmbit administratiu» que afectava la concessió de subvencions a l'organització sindical a què vosté es referix en la seua pregunta, ha pres les mesures necessàries perquè puga fer-se efectiva la percepció de les esmentades subvencions per part del sindicat.
En este sentit, la
Conselleria d'Educació ha dut a terme tots els tràmits, tots, per a una modificació pressupostària que incloga el pagament de les mencionades subvencions.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor Pañella Alcàcer:

Si no m'equivoque, senyor conseller, esta contestació va ser donada en el mes d'abril, temps suficient per a solucionar una incidència administrativa, malgrat que hi han certes actuacions, certes postures que
desmentixen això i que m'agradaria que les aclarixca, perquè, personalment jo i en nom de Compromís, vaig presentar les esmenes als pressupostos perquè es corregira esta situació i davant de la possibilitat d'aprovar les esmenes.
.
.
, l'esmena, o de dir «ha segut un error, no anem a arreglar-ho perquè no podem, però s'arreglarà», no hi va haver contestació, ni en comissió ni en ple, perquè vaig mantindre eixes mateixes esmenes.

Llavors, la realitat, avui, és que el que sabem és que ni es va pressupostar ni, molt menys, se'ls ha adjudicat cap subvenció al respecte del que hem dit.

Sí que és veritat que vosté va afirmar que.
.
.
, més, que havia iniciat els tràmits perquè el sindicat percebera les subvencions com a sindicat majoritari del sector de l'educació.
.
.
, les que com a sindicat majoritari en el sector de l'educació li corresponen, crec que són paraules més o menys exactes.
Van qualificar d'error administratiu que s'elimine del pressupost: ja li he dit que tinc, com a mínim, indicis que no va ser error administratiu en aquell moment, i ara pareix
ser que ho manté.

Però, clar, jo li tinc de preguntar, llavors, ¿l'error se manté?
Perquè ara que ha eixit la resolució, el sindicat no hi està, i se podia haver fet en la convocatòria.
Per tant, seguim en la mateixa.

Mire, segons la meua opinió, o el corregix, però el corregix ja, des d'abril a ara, hi ha hagut temps de corregir.
Jo, el que mos dóna a pensar és que seguix.
.
.
, és una repressió, un sistema de repressió, una persecució que es du a terme amb la retirada de subvencions, que són diners públics.
Vull dir, sobre els quals no s'obra un conforme vol, no dóna si vol i nega a qui vol, hi han certes normes, i en este moment se neguen,
perquè, doncs, perquè hi ha gent que denuncia la nefasta gestió, en la qual afirmació jo coincidixc, de vosté com a conseller d'Educació dins del Consell valencià, persecució que se fa a un sindicat, persecució que se fa a un director que el.
.
.
, no, que el critique no, que permet que s'utilitze el tauler d'anuncis per a criticar-lo, ¿eh?

Jo recorde que l'última.
.
.
, perquè sí que he revisat l'última intervenció, va acusar la diputada que li ho va fer, de filibusterisme polític.
.
.
Senyor conseller, ¿no creu que la pirateria, si la busquem dins de la cambra, se trobe un poquet més avall?
.
.
.
Un poquet, un poquet més avall, sí, sí.
(Veus)

Mire, eixa és la seua preocupació.
La meua preocupació en este moment és eixa, que es complisca amb tots els sindicats, amb tots, perquè n'hi ha un que s'ha quedat exclòs, perquè complisca vosté com a conseller, que s'acaben els barracons, que no es procedisca a eixes adjudicacions de sòl públic, regals de sòl públic que serà un pas més en contra de l'ensenyament públic que pensa donar als centres privats.

Mire, professors que encara avui no estan, avui mateixa, la premsa «80 alumnes de l'IES Ramón Cid de Benicarló que encara els falten quatre professors».
Eixa hauria de ser la seua preocupació?
No?
Eixa hauria de ser la seua preocupació i no la preocupació de sancionar a un sindicat que està denunciant precisament que estan passant estes coses.
Perquè, clar, ací arribem a l'extrem de dir, fa quatre dies vam discutir la situació en Comissió d'Educació la situació educativa o dels centres educatius a Benicarló i ací se mos va dir que estava tot de meravella.
No sé si recordaran els senyors diputats i les senyores diputades que assitien a la
comissió que estava molt bé i que si hi havia algun problema.
.
.
Avui estem a finals d'octubre, encara falten en eixe institut quatre professors i hi han huitanta
alumnes afectats en este moment.
Clar, això no són dos dies, estem parlant a finals d'octubre.

I eixa és la preocupació que hauria de ser bàsica per al conseller.
I, a més, insistisc, a part d'això, que ha sigut una digressió, aclarisca'm totalment si l'SETPV va tindre la subvenció o no la va tindre.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Li vaig dir a la diputada «filibusterisme polític» i ara li ho dic a vosté.
Perquè, clar, filibusterisme, encara que se'n va anar als jóvens que estaven d'alt per a ensenyar-los el que és, és exactament el que ha fet vosté.
Vosté és un filibuster parlamentari.
Clar, senyor Pañella, clar!
(Aplaudiments) I ho és per una raó molt concreta.
És que vosté, aparentment, interessant-se per un problema d'un sindicat i utilitzant a eixe sindicat que a vosté no li deu importar res, perquè ha utilitzat la seua intervenció per a parlar d'altres coses i fer un debat, un minidebat o intentar fer-lo, de política general.
Que si a Vinaròs passa no sé què, que si a Pilar de la Horadada passa no sé quants, que si un professor va a utilitzar un tauler d'anuncis, que no va utilitzar un tauler d'anuncis.
I és un tema que està en este moment en el jutjat, perquè està recorreguda una sentència i vorem el que passa.
I parlarem al final i a la millor vosté ha de tragar-se moltes paraules que ací ha dit, a la millor, senyor Pañella.

Però, de moment, vosté és un filibuster parlamentari de llibre, de llibre!
, i per tant exemple per a donar en les universitats en clau de dret polític.
Quan s'utilitza una intervenció parlamentària per a fins que no estan compresos en eixa intervenció parlamentària, normalment, l'expressió és «filibuster parlamentari», senyor.
(Inintel·ligible) .
.
.
No res!
(Aplaudiments)

Perquè, clar, ací estem donant-li voltes a la pilota i jo li ho dic clarament, és que li ho he dit ja: ni esmena que fica vosté ni esmena que deixa de ficar.
En cap moment i de cap manera l'administració que jo represente en este moment ha pres cap decisió des de la intencionalitat o de la parcialitat.
Li he dit que ha segut una incidència administrativa.
Li he dit que hem fet tots els tràmits per a corregir-la i farem tots els tràmits i acabarem.
I els tenim acabats.
Ja tenim posades en marxa totes les
mesures conduents a fer efectiva la percepció.
Si se fa la percepció, vosté ha de dir que se farà i ja vorem, o reconeixerà que s'ha fet i, si no, m'ho demana vosté, m'ho demanda, com diuen en els juraments.

Jo li he dit que he fet tot el possible des de la meua conselleria per a que
això tinga lloc i se farà i això se percebrà.
I després, vosté sap, que jo no vull fer filibusterisme tampoc, però eixe sindicat té uns fons que vénen de la mateixa administració autonòmica que està percebent normalment.
Perquè, mire, té 49 alliberats, 1,73 milions d'euros pagats per tots els valencians per a eixe sindicat.
Té fons que vénen de l'assignació corresponent a la subvenció de la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació, etcètera, etcètera.
Per tant, no anem a ser injustos.
Estem pagant el que toca.
I quan
mosatros reparem esta incidència administrativa, que estem en tràmit de fer-ho, s'haurà acabat el problema.
Però vosté, entretant, amb la bandera negra
(rient) fent filibusterisme parlamentari, que li agrada moltíssim.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
002 al conseller de Solidaritat i Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les ajudes a la cooperació internacional, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 66.
317).

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, a vosté, senyor conseller.

Passem a la pregunta 1.
002, que formula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, a l'honorable senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania sobre les ajudes a la
cooperació internacional.

La senyora Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, quina és la posició del conseller respecte a l'incompliment de la llei de cooperació i la llei de fundacions, en relació amb les ajudes atorgades de la seua conselleria a cooperació internacional.
Més específicament, l'incompliment que els patrons d'una fundació no puguen contractar amb les seues empreses sense autorització, el tracte de favor que ha fet el seu gabinet cap a determinades fundacions, el
control i seguiment tant dels projectes quan es presenten com després en la seva execució, que vostés no han fet, i la utilització de documents oficials, com ara expedients d'altres projectes, que estan en les seus d'estes fundacions que després parlarem més extensament.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

Començaré assenyalant-li, senyoria, que tinc la impressió que en el plantejament de la seua pregunta vosté mateixa s'ha fet un embolic i espere que siga per un error de vosté i no per la ignorància sobre la problemàtica de la cooperació.
Vosté em disculparà, però no arribe a comprendre la relació entre la llei de cooperació i la llei de fundacions, no ho arribe a entendre.
Perquè, en tot cas, s'hauria vosté de referir a la concessió d'ajudes en matèria de la cooperació.
Segurament vosté se referirà a la llei de subvenciones, no a la llei de fundacions, que no té a res a veure amb el tema este, si vosté el que vol saber és el resultat de les subvencions que es donen a determinades organitzacions.
Però, ara, com vosté diu que va a ampliar la seua pregunta, m'ho aclarix això un poc.

Mire, la Conselleria de Solidaritat i Ciutadania no incomplix ni la llei de
cooperació, ni la llei de Fundacions, a la qual vosté ha fet referència no sé molt bé perquè, ni tampoc per descomptat a la llei de subvencions, en la concessió de les ajudes en matèria de cooperació al desenrotllament.
Si la seua senyoria llegira alguna cosa tan pública com el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, s'adonaria que es convoquen les subvencions per a la cooperació amb caràcter públic i està ahí perfectament establit tot el mecanisme pel qual estes organitzacions poden
accedir o no poden accedir a un tipus d'ajudes.

Per a la Conselleria de Solidaritat i Ciutadania l'única condició que s'exigix a les entitats que es presenten a estes convocatòries és que complisquen el decret del Consell pel qual es regulen les bases per a la
concessió d'ajudes en matèria de cooperació internacional per al desenrotllament.
No n'hi ha ninguna altra condició més que les que marquen la normativa legal, que està perfectament especificada en cada un dels tràmits i dels moments processals que han d'assumir per a poder arribar a estes ajudes.

I, després, m'agradaria reiterar-li que tant el marc normatiu específic com el que s'aplica també per a les ajudes a les subvencions està no sols en estes tres lleis que vosté acaba d'assenyalar sinó també en el contingut de la Llei d'hisenda pública de La Generalitat.

Per tant, senyoria, pot estar vosté tranquil·la, perquè no s'ha produït cap tipus d'incompliment, ni de la llei de cooperació, ni de la llei de fundacions, ni tampoc de la llei de subvencions, que vosté ha citat, cap.
Està perfectament reglat, totes les ONG i fundacions sense ànim de lucre que es presenten seguixen eixe tipus de plantejament i de criteris
i principis que estan en esta normativa.
I no n'hi ha ninguna que puga fugir precisament d'això.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, a vosté, senyor conseller.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, m'entendrà de seguida.
Fundación Solidaridad Entre Pueblos, que no la històrica Entre Pobles.
Jo l'acuse a vosté d'haver fet un entramat corrupte amb la solidaritat valenciana.
L'acuse.
(Protestes) L'acuse d'haver creat una fundació, ajudar a crear una fundació de tres, quatre, cinc empresaris, molt propers alguns a vosté, almenys amb prou confiança, per a que destinaren els diners de les subvencions de cooperació a les seues empreses, saltant-se la llei de fundacions.
Per què?
Perquè és Fundació Solidaridad Entre Pueblos.
Ha de regir-se per la llei de fundacions, que diu
que «los patrones y sus parientes por consanguinidad, hasta el cuarto grado, y por
afinidad hasta el segundo, no podrán contratar con la fundación ya sea en nombre propio o de un tercero, salvo autorización del protectorado».
No hi ha autorització i jo avui dic que estos senyors han desviat els fons de cooperació a les seves empreses sense l'autorització pertinent.

Li dic més.
L'acuse de fer un tracte de favor a esta fundació per a que col·laborara amb altres, per a que accedira als fons, per a que mitjançant servilletitas, servilletitas, se passaren informació respecte a com accedir a açò.
Una cosa curiosa, vosté això no ho ha desmentit mai.
En tota esta història que vosté ha sortit i fa actes cada dos per tres, el que no ha desmentit és que jo puga certificar que el seu gabinet ha fet tractes de favor cap a esta
fundació, no ho ha desmentit mai.
Que curiós!

L'acuse, l'acuse d'haver deixat de fer les seves tasques com a representant polític, l'acuse.
(Remors) De no haver revisat els projectes, que ara sabem i validem que han estat
exactament iguals, literalment, a altres projectes presentats altres anys.
Com?
Com?
Com, si no és a través d'estes fundacions i ONG que mos diuen que no li han donat eixa documentació a ningú, com han accedit a la literalitat d'eixos expedients?
Com?
L'acuse de tindre expedients originals en seus de fundacions, per a que estos
senyors copien literalment eixos projectes.
L'acuse de tot açò, senyor Blasco, l'acuse de tot açò.

L'acuse de no haver revisat estos projectes i no haver vist com hi han factures
duplicades, algunes que sobrepassen els costos reals, algunes amb els mateixos
projectes, dos en dos poblacions de, per exemple, República Dominicana, on el cost d'una se multiplica respecte a l'altra.
Les factures estan ací.
Les factures estan ací.
Açò passa i vostés ho han deixat i han pagat.
Alguns encara estan per pagar, i ja vorem, ja vorem
si aconseguim desfer la malifeta que vosté està fent com el seu
cortijo que ha instal·lat en la Conselleria de Solidaritat i Ciutadania, sense que se li caiga la
moral, que és el que se li hauria de caure.

Vosté ens acusa de no protegir les ajudes a cooperació.
I és vosté el qui està desviant estos fons d'una manera il·lícita, immoral i vergonyosa.
Això ho fa vosté.
Per què no desmentix totes estes coses?
Que no són de veres?

I una altra cosa.
Per què vosté ha estat donant ajudes a unes ONG que han estat cobrades per Fundación Solidaridad Entre Pueblos.
Són mentira tots estos comptes que jo tinc aquí?
És mentida tots estos comptes?
On han rebut les subvencions estes fundacions i
que res han de vore amb Entre Pueblos?
Com és possible, aleshores, que cobren en els seus comptes els diners que vostés els estan donant via subvenció?
És mentira, tot açò?
(Una diputada fa un comentari amb el micròfon desconnectat)

Mire, senyor Blasco, la documentació és molta i l'escàndol és majúscul.
A mi me fa vergonya, sincerament.
Ara vosté sortirà i dirà que la vergonya li la faig jo a vosté, etcètera, etcètera.
Però no contestarà a totes i cadascuna d'estes coses, no contestarà a totes i cadascuna d'estes coses.

I una pregunta ja, per últim.
Demanen rectificació sobre un tal Joaquín Blasco.
Res ha de vore amb vosté.
Diuen que no és el que estava allí treballant.
Doncs, per què va viatjar amb el senyor Felip a Haití en representació de la Fundación Solidaridad Entre Pueblos si no treballa per a estos senyors?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo ja sabia que a vosté li interessava més bé poc el tema de la solidaritat, el tema dels compromisos solidaris i el tema de
la cooperació al desenrotllament.
I la veritat és que no me va a fer predre vosté ni un minut més en contestar-li alguna cosa que per a vosté no té cap interés.

Vosté continua amb la seua campanya d'insídia, de calúmnia.
I a més ja absolutament desnortada.
Perquè tota eixa documentació que vosté diu que té i que ha portat vosté a la fiscalia, espere's uns dies que la fiscalia li va a dir a vosté el que pensa de vosté i d'eixa mateixa documentació que vosté diu que aporta.
(Aplaudiments) Ja li ho dirà, ja li ho dirà!

I després, i després,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

.
.
.
i després, quan li ho diga, vosté ací no caldrà demanar-li, si té vergonya, demanar disculpes, perquè és que vosté, senyora diputada, no és que tinga vergonya, és que no té vergonya.
És que vosté no té ninguna vergonya, no té ninguna moral, ni té ninguna ètica.
Perquè confon vosté el paper d'una diputada amb el que se (inintel·ligible) .
.
.
ací de voler plantejar unes acusacions que estan fora de tot lloc, que si vosté tinguera un mínim de confiança en la justícia confiaria en ella.
Però com no confia vosté ni en la cooperació al desenrotllament, ni en els compromisos solidaris.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, guarde silenci.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

.
.
ni en la documentació que vosté d'una forma fraudulenta i falsa ensenya, perquè està trucada i ho saben perfectament que és aixina, vosté continua ací fent esta campanya de demagògia per a la qual ens queden ja molt poquetes sessions per a haver-les de fer
des del carrer perquè ací no se voran per a tornar-les a fer.
(Aplaudiments)

Pregunta 981 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la reducció de programes d'atenció a la diversitat i de compensació educativa, que formula la diputada senyora Margarita Sanz Alonso (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 65.
599).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 981, que formula la il·lustre diputada senyora Rosario Margarita Sanz, de l'Agrupació de Diputats i Diputades no Adscrits, a l'honorable conseller d'Educació, sobre la reducció de programes d'atenció a la diversitat i de compensació educativa.

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor conseller, ¿cómo valora y justifica la incidencia y la necesidad de la reducción de programas de atención a la diversidad y de compensación educativa, como también la modificación a la baja de la oferta de Formación Profesional o de grupos ordinarios decidida por la Conselleria de Educación?

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagros Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Gracias, señora presidenta.

Señora Sanz, decirle, en primer lugar, que la afirmación que se contiene en su pregunta, en lo referente a la Formación Profesional, es absolutamente falsa, falsa.
Y es falsa ya que tenemos el mayor
número de alumnos de Formación Profesional y la mayor oferta de grupos de toda la historia educativa de la
Comunidad Valenciana.

Para ser más concreto, gracias al esfuerzo que se ha realizado en materia de Formación Profesional, en tan solo un curso académico, en uno, hemos aumentado el número de alumnos en un 10%, pasando de 59.
315 alumnos a 65.
205 en el curso
actual.
Además, permítame señalarle que el número de grupos también se ha visto incrementado en un 5,1%, pasando de 2.
862 a 3.
008 en el curso
actual.

En segundo lugar, afirmarle que la planificación educativa llevada a cabo en la educación compensatoria responde a criterios de optimización y eficiencia de recursos públicos a través de la racionalización de los mismos.
Todo ello con el fin de obtener un mejor y mayor
aprovechamiento de los recursos humanos y materiales de los que se dota a los
centros, sin menoscabo en ningún caso de la calidad educativa.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor conseller, siempre en educación tenemos los problemas de los números, siempre.
Cualquier cosa que discutamos, sus números y los nuestros no coinciden.
Y nosotros, la sensación y la convicción que tenemos es que las prioridades de su conselleria en estos momentos no pasan por defender la calidad del sistema educativo
valenciano.

No se entiende que, a la vista de un 40% de fracaso escolar, el recorte del
profesorado dedicado a la educación compensatoria haya sido de 400.
Diversificación curricular, los PDC, los desdobles, la compensatoria en primaria.
.
.
, es decir,
los alumnos con mayores necesidades del sistema, al parecer, no están entre sus prioridades.
Usted dice que racionalizan con eso los recursos
humanos que se tienen.
Tendrán que justificar cómo racionalizan 400 profesores desaparecidos de la compensatoria con estos
niveles de desastre en el fracaso escolar que tenemos.

Pero, yo lo que le pregunto es: ¿usted se imagina estos niños y niñas que antes iban a clase de desdoble, para atenderles de aquellas necesidades
educativas que tenían más necesidad, ustedes se imaginan ahora qué hacen esos niños en grupos de 30 y de 35?
Perderse, perderse absolutamente.
¿Usted sabe cómo afecta de repente estas reducciones al trabajo de los equipos directivos?
Un
absoluto caos y desplanificación.
¿Y a cuántos centros afecta este año, para este curso escolar, los programas de compensatoria -que, por cierto, hoy han salido publicados en el DOGV-?
A 25 institutos de todo el País Valenciano, de todo el sistema educativo, tanto de públicos como de privados.
Eso, por una parte.
Porque, luego, están los programas concertados, cofinanciados con el ministerio: los programa PROA,
de refuerzo y orientación; los programas PASE, de integración para las personas de acogida que vienen de fuera, y, realmente, ese leve
aumento que ha habido de 13 centros que se suman a estos programas, no lo hacen
acompañados del suficiente personal, recursos humanos, para dedicarse a estos
programas, con lo cual, otra vez recaerá la voluntad de hacer levantar los problemas educativos, que tienen este
conjunto de alumnos, al profesorado y a la voluntad de los equipos y
profesorados de los centros.
Y hay otro elemento, y es que ustedes todavía no han evaluado -y el Consejo Escolar Valenciano sería el lugar adecuado- el resultado de estos programas y de estos proyectos.

Por lo tanto, aquí tenemos otra vez que ustedes no se están dedicando a lo que se deberían dedicar, que es a preocuparse de por qué y dónde están los núcleos del fracaso escolar en el sistema educativo valenciano.

Y, luego, tampoco lo que entendemos es que en estos momentos se hayan reducido
los programas dedicados a la integración de los niños de familias inmigrantes, cuando resulta que la inmigración sigue en nuestros centros públicos, porque están ahí en un 99%, y, realmente, no se han vuelto a sus países pese a la crisis.
Eso es otro elemento.

Mire, ustedes no tienen intención en invertir en educación y rebajar los datos del fracaso y de abandono escolar.
Estos programas están para eso, precisamente para atajar el fracaso, para hacer que los alumnos que
tienen más problemas se sitúen en los niveles del resto de sus compañeros, y, por tanto, para evitar que el fracaso escolar se convierta en un mal
endémico del sistema que se haga irrecuperable.
Ustedes dan la espalda a la realidad
trabajando de esta forma.

Y, mire, de Formación Profesional.
Pero, si de Formación Profesional ustedes rectificaron públicamente.
.
.
-al menos, aparentemente dijeron-, no, no, a expensas de los que algunos directivos de patronales, empresariales,
etcétera, les pidieron, y les dijeron: «Pero, ¿cómo van a recortar en plena crisis la Formación Profesional, los grupos y los ciclos formativos cuando es la salida que se
necesita con más evidencia cuando hay estos niveles de paro -600.
000 ya- en nuestra economía, en nuestro mercado laboral?
» Bueno, y ustedes dijeron: «Vamos a abrir, efectivamente, la oferta de 2000 plazas nuevas para la Formación Profesional reglada», algo que le estaban pidiendo los sindicatos y la comunidad educativa desde el
mes de junio, pero que ustedes solamente habían creado la alarma en los centros diciendo: «Los desdobles pasan de 18 a 30 por grupo, y, además, pues, algunos ciclos de Formación Profesional van a desaparecer.
» Y hasta el 16 de septiembre no han aclarado ni qué ciclos formativos tienen desdoble, ni cuántos grupos se van a montar.
Y díganme qué ha pasado en los centros donde hay ofertas de ciclos formativos; un auténtico caos y un auténtico desgobierno, que es lo que ustedes están metiendo con esa improvisación en los centros educativos, además de la alarma lógica, lógica del conjunto del profesorado.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Y, mire, yo le digo que sus números no coinciden con los nuestros y, por tanto.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

Muchas gracias, señora Sanz.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Sí, muchas gracias, señora presidenta.

Señora Sanz, es increíble, ¡increíble!
Hay 65.
205 alumnos matriculados.
¡Oiga!
¿Cómo que sus números no coinciden con los míos?
Pero, ¿esto qué es?
Hay 65.
205 alumnos matriculados, señora Sanz, y el año pasado había 59.
315 alumnos matriculados.
¿De dónde saca usted sus números?
¿De dónde saca sus números?
Es absolutamente increíble.
¡Esto son los números oficiales!
¡No le estoy hablando de historias!
¡No me puedo inventar los alumnos matriculados!
¡Están matriculados!
¡Están ahí!
¡Están presupuestados!
Pero, ¿qué dice usted?
(Aplaudiments) ¡Es increíble!
Es decir, es que se llegan a creer sus propias falsedades.
Estos son números oficiales de matrícula, contrastados en el ministerio.
Están ahí disponibles.
Y, como ve usted, han pasado de 59.
000 a 65.
000.

Y en su pregunta dice: «Es que usted ha modificado a la baja la oferta de Formación Profesional.
» Pues, ¡lo ha hecho muy mal!
Porque si ha modificado a la baja, ¿cómo me sale que de 59.
000 pasan a 65.
000?
¿Me lo quiere usted explicar?
Porque a mí no me salen las cuentas, a no ser que en su ideología hayan variado las tablas de multiplicar o las normas de sumar y de restar,
porque no lo entiendo, no lo sé.
(Aplaudiments) Dos y dos son cuatro en el Partido Popular.
No sé si en su grupo dos y dos son tres o tres y medio, porque parece que así les sale en materia educativa.

Por tanto, ni hemos modificado a la baja y estamos racionalizando recursos,
naturalmente.
Por ejemplo -y le voy a poner un ejemplo que lo va a entender usted perfectamente-, en épocas de bonanza, pues, bien, se ha hecho de todo, pero, ahora, por ejemplo, un
alumno que llega a la Comunidad Valenciana procedente de un país extranjero, que presenta carencias en la utilización y dominio de nuestras lenguas oficiales, le corresponde el programa PASE, que
es un aula en concreto donde está iniciándose en el idioma, pues, a veces, ese alumno se contaba como alumno para el
PASE, pero se contaba también en programas de atención a la diversidad como prueba, como programa de diversificación curricular, etcétera.
Es decir, se contaba un alumno para varias cosas.
Ahora, un programa, es
el programa que se le aplica, el programa PASE, y no otros programas de
compensación educativa.
Por lo tanto, se han racionalizado los recursos.

Y usted ha dicho una cosa que me ha dejado muy tranquilo.
Mire, yo no sabía el dato, pero me lo ha dado usted.
Dice: «Ha afectado.
.
.
-no sé qué ha afectado, porque racionalizar no afecta a nadie-.
«Y los centros educativos tienen que trabajar los equipos directivos.
» Pues, sí, resulta que tendrán que trabajar.
Dice: «Ha afectado -ha dicho usted, y ha dicho números, y yo me los voy a creer por esta vez- a 25 centros de secundaria en toda la comunidad, de 371.
» Suponiendo que haya afectado -que no le ha afectado- una racionalización de recursos, dice usted que esa cosa tan horrible de rasgarse las vestiduras
ha afectado a 25 centros de 371.
En todo caso, una minoría de centros se han podido ver afectados, que no se ha visto -le vuelvo a repetir- porque esto no está a la afectación, es la aplicación racional de métodos de utilización de recursos humanos y materiales para conseguir que en un momento determinado,
pues, se puedan racionalizar los recursos.
Y dinero destinado a otras
actuaciones sociales importantes, por ejemplo, para atender a los parados -que supongo que le interesarán- pues, puedan ir a atender a los parados y no se puedan -digamos- utilizar de una manera redundante en la administración educativa.

Supongo que estará usted de acuerdo en que eso es hacer política social, utilizar bien los recursos en un momento de crisis para que vayan
donde se necesitan y no hacer redundancias donde no se necesitan, señoría.

Y, mire, desdoblamientos -y estoy terminando-.
La única comunidad en España que se equipara a nuestro nivel de desdobles, en módulos de FP, es el País Vasco.
El País Vasco desdobla 274 módulos; nosotros 236.
Pero, ¡más horas desdobladas!
El País Vasco desdobla 1.
098, y, nosotros, 1.
190.
Son datos oficiales del ministerio.
Y, luego, ya, la siguiente comunidad -¡fíjese!
, 236 módulos de desdoblados-, la siguiente está ya a 99 módulos desdoblados y 425 horas.

Los números, señoría, no le salen a usted.
¡Claro que no le salen!
¡No le salen!
A mí, señoría, me salen porque son la verdad transparente, pura, la que está ahí, la que tiene el ministerio, la que se puede constatar y la que se puede
inspeccionar.
Lo demás, demagogia.
Eso se lo dejo para usted, yo me quedo con la gestión.
(Aplaudiments)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la conselleria en matèria educativa per tal de combatre el fracàs escolar, que formula la diputada senyora Ana Isabel Noguera Montagud (GP
Socialista) (RE número 63.
875, BOC número 254)

La senyora presidenta:

Vamos con el siguiente punto del orden del día.

Interpelación, por el procedimiento especial de urgencia, al conseller de Educación sobre la política general de la conselleria en materia educativa para combatir el fracaso escolar, que formula la diputada
señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, señor conseller, con la tarde que llevamos de educación y, además, de hablar de fracaso escolar, no creo que en este remate final usted haga
ningún acto de constricción ni de reconocimiento de nada, sino todo lo contrario.
Dice usted que está orgulloso de los números, cuando quiere le coinciden con el ministerio, cuando quiere no le
coinciden, cuando quiere le gusta y cuando no, no.
Pero, hay una realidad y un
resultado, y es el que, desde luego, a mí no me gusta nada.

Si usted -como dice- es el que más invierte o el gobierno que más invierte y gasta -que son cosas distintas, gastar e invertir- de toda España -como ha venido a decir-.
«Somos la Comunidad Valenciana que más gastamos en educación» -así ha dicho-, y resulta que somos líderes en fracaso escolar.
Pues, el resultado hágaselo mirar porque, entonces, malo es.
O muy mala es la gestión o mucho nos están estafando, o ambas cosas a la vez.
Pero, desde luego, las cosas no salen.

Yo creo que ya es hora de hacer balance, de qué herencia nos deja el gobierno de Camps.
Yo creo que ya es hora de plantearnos
los años que Camps lleva al frente y qué balance nos puede dejar en estos momentos.
¿Estamos mejor o peor que estábamos antes?
Los valencianos somos en estos momentos un 8% más pobres de lo que éramos en el año 2000.
Por supuesto, usted no quiere oír hablar del fracaso escolar, de la cifra del 40%, porque esa no le gusta y no
quiere oírla.
Pero, esos son justamente los jóvenes que están en estos momentos en las bolsas de paro juvenil, que, además, son los más altos de toda España, la bolsa juvenil de paro más alta.
¡Claro!
, somos los valencianos los españoles que más endeudados estamos y estamos en una situación de quiebra técnica en estos momentos donde ya no se puede en ninguna
conselleria ni pagar una ayuda, ni pagar una subvención, ni pagar una factura.
Eso sí, nos han hecho ustedes desgraciadamente famosos por encabezar la lista de mayor
número posible de corruptos por metro cuadrado en consellers.
¡Sí, señor!
¡Así es!
Y eso también incide en lo que se hayan podido gastar ustedes el dinero.

Pero, con esos precedentes yo le preguntaría ahora, para combatir el fracaso escolar y la política educativa: ¿qué papel le queda a usted a partir de ahora?
Porque van a venir los presupuestos a
partir de mañana mismo, y van ser unos presupuestos que mucho me juego a que el área educativa va a tener nuevos recortes en inversiones, en subvenciones, en
transferencias, y, sobre todo, en ejecución de centros educativos.
Vamos a tener unos nuevos recortes presupuestarios.
Además, usted se ha quedado ya como un
conseller que solamente puede hacer leyes sin consignación presupuestaria, como la Ley de autoridad del profesorado, «como me sale gratis y no pongo un euro.
.
.
», porque no puede poner dinero ya.

Pero, no solo tiene bastante con esto, sino que hasta ahora la única consigna que usted tenía y el único programa que usted presentaba, que podía ser la construcción de centros educativos, se le ha venido abajo.
Porque tampoco era real, porque
tampoco va a poder seguir haciéndolos, porque resulta que a partir de ahora otros van a ser los que hagan su
competencia educativa.

¿Me puede decir a partir de ahora qué hace usted?
¿Qué va a hacer usted ahora como conseller de Educación si ni siquiera va a tener suelo educativo para construir colegios?
¿Qué le parece?
¿A qué se ha dedicado CIEGSA?
¿Qué hace CIEGSA y para qué va a servir en estos momentos CIEGSA?
La crearon ustedes en el año 2000, la crearon porque decían que iba a crear y a construir muchísimos centros educativos y muchísimos colegios.
Y, a partir de ahora, y en estos momentos, tenemos una empresa pública que nos deja una deuda de 3.
000 millones de euros, que no corresponde con
el precio de los colegios, que, además, nos la deja con la hipoteca y el suelo hipotecado a 75 años, y que no va a poder seguir construyendo porque, además, usted tiene que buscar esa financiación privada cediendo el suelo.

¿Me puede usted, además, decir, si no es una estafa ese grito de guerra que ha emprendido ahora mismo
el gobierno de Camps de véndase todo, cédase todo, suelo, patrimonio y las joyas de la corona porque todo nos lo hemos
gastado?
¿No le parece a usted que es una estafa estar de responsable de educación cuando no va a poder cumplir ni las mínimas obligaciones?
¿Puede usted decir, además, qué consecuencias va a tener en la educación pública y en el sistema educativo público valenciano lo que en estos momentos van a llevar ustedes adelante?
¿Va a combatir con eso el fracaso escolar?
¿Se va a hacer usted cargo de los jóvenes y niños que puedan necesitar una plaza de educación pública?
¿Va usted a garantizar esa libertad de elección pública para escoger también una plaza pública?

Dice usted: «Claro, es que la gente quiere una plaza concertada y una plaza privada.
Es que
hay cola en los colegios concertados y públicos.
» Lo ha dicho usted más de una vez y lo dijo el otro día su secretaria autonómica de Educación.
Pero, más de una vez ha dicho usted: «¿Sabe dónde se hacen colas?
En los colegios concertados y públicos.
» ¿Sabe qué le digo yo?
¿De quién es la responsabilidad?
¿De qué es usted responsable?
¿Cómo puede ser que usted sea responsable de no garantizar una plaza de educación pública en calidad, de que la gente tenga que optar por otro sistema educativo
porque éste está en las mínimas condiciones?

Usted es el responsable, igual que los alcaldes del Partido Popular, como pueda
ser en este caso la ciudad de Valencia, que han negado suelo escolar para todos
esos barrios de Malilla, de Nou Campanar, de la avenida de Francia, de Ademuz,
donde se tenían que haber construido colegios públicos, y, en estos momentos, van a ceder el suelo para hacerlo privado.

Pero, hay una serie de datos que a mí me interesaría en estos momentos valorar para saber cómo está el panorama educativo en cuanto a plazas privadas y públicas.
¿Usted se fía de sus datos?
De los suyos, ¿sí?
Estos no están manipulados por Rubalcaba, se lo puedo asegurar.
Rubalcaba no tiene nada que
ver con estos datos, y yo tampoco, no ha habido cocina previa, están aquí, entregados, sacados.
.
.
, éste del informe que usted -reconocerá la tabla- nos dio de inicio de curso escolar; y esto, de la cuenta general de 2009, donde
pone: «Fuente: Conselleria de Educación.
» Sigue siendo usted, ¿no?
¿No se lo hace ningún promotor privado?
Sigue siendo usted.
Bueno, pues, en estos datos usted verá bien cuál es la evolución de la creación de centros.
Según ustedes, en el año 2000 teníamos 1947 centros, públicos, privados y concertados; en el año 2010, 2.
525 centros públicos concertados y privados.
Según sus propios datos, donde figuran los que sí son públicos, resulta que en el año 2000, de todos esos centros, públicos habían 1.
444; y, privados, 503.
Es decir, un 25% de plazas eran privadas y un 75%
eran públicas.

En el año 2000, con esta misma estadística y esta misma gráfica suya, de los 2.
525 centros, 1.
575 son públicos y 950 son privados.
Es decir -son sus datos, los acabo de sacar del mismo anuario-, es decir, el crecimiento de públicos del año 2000 al 2010, en diez años, ha sido de un 9%; el crecimiento de privados ha sido de casi un cien por
cien.
En estos momentos, la oferta de plaza privada-concertada es de un 40%
frente a un 60% público.

¿Me puede usted garantizar en estos momentos si en cinco años, simplemente, cómo iría el panorama educativo valenciano?
¿Cuál va a ser la composición?
Estos datos -como le digo- no están trucados.
¿Me puede usted decir entonces qué ha hecho CIEGSA durante todo este tiempo que no ha sido, justamente, gastar el
dinero en los colegios que ha invertido?
Se lo he dicho más de una vez.
Con 1.
700 millones que usted dice que ha hecho para realizar 394,
no centros escolares, sino reformas, modificaciones.
.
.
, y, exactamente, 130
colegios nuevos, tiene usted una deuda de 3.
000 millones de euros, CIEGSA.
¿No ha pagado nunca CIEGSA nada?
¿No ha pagado ni una sola factura?
¿O es que CIEGSA ha estado pagando cosas que no correspondían a esos colegios públicos?
¡Porque ni con sobrecostes sale!
¿Es que CIEGSA ha estado financiando otras obras que no eran públicas, privadas?
¿U otras obras que no eran educativas?
¿O es que CIEGSA se ha estado gastando el dinero que no le correspondía en otras cosas?

Mire, combatir el fracaso escolar no significa volver a traer unos presupuestos
a esta cámara que reduzcan inversiones, no significa olvidarse de cuáles son todos los jóvenes que no tienen plazas escolares dignas y que no pueden atender ni siquiera
la libertad de elección de una pública, atender el fracaso escolar no significa que ustedes atiendan las
responsabilidades como conseller de Educación que ahora mismo tiene.
Y con este sentimiento de apropiación de las señas de identidad, que a ustedes les entran por las señas valencianas, se han apropiado también de los bienes de los valencianos.

Ceder suelo público a 75 años significa mo-di-fi-car la gestión educativa de la Comunidad Valenciana.
Y eso no es honesto, no es honesto que
lo hagan ustedes sin, desde luego, la opinión, valoración pública.
Como no es honesto habernos dejado una deuda de 3.
000 millones a 75 años en suelos hipotecados.
Como no es honesto haber maltratado la educación pública para conseguir que la clientela, que el usuario, que el niño, que el joven, accediera a la concertada y a la privada.
Como no es honesto
que con un 40% de fracaso escolar, una cifra que parece que a usted o no le
importa o no la quiera oír, usted siga.
.
.
Es así, exactamente -y usted lo sabe-, por más que se empeñe en decir lo contrario.
¿Qué ocurre?
Que esta es la cifra que el ministerio le da que a usted no le gusta;
en cambio, la otra que usted le dice a la señora Sanz sí que le gusta.
¿No es esa.
.
.
?
Señor
conseller, ha salido en todas y en cada una de las tablas, tanto del ministerio, como de
las comunidades europeas, como de la comparativa de las comunidades autónomas.

A los chavales que están en este 40% de fracaso escolar no les hace ninguna gracia que usted siga negándolo, pero sí que le puedo asegurar que lo que no es honesto es que con cifras de fracaso
escolar galopantes usted siga estando ahí sentado, negando la realidad y haciendo como no quiere verla.
Esa sí es su responsabilidad.
A partir de que usted mañana haga la cesión ya del suelo público a promotores privados, usted dejará de ser conseller, ya no solo en funciones, sino in péctore.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

El senyor conseller d'Educació:

Muy bien.

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, la primera conclusión que se extrae de su intervención esta tarde es que usted no tienen ningún interés en el fracaso escolar.
¡Ninguno!
El fracaso escolar es una mera aguja dialéctica que le ha servido a usted para enhebrar una serie de acusaciones, a cual más disparatada, para traer datos erróneos y para hacer hipótesis que no tienen nada que ver con la realidad.

Señoría, usted ha mentido y exagerado, usted ha falseado la realidad.
Y, claro, eso se
puede hacer en poco tiempo.
Claro, desmentirlo y aclararlo cuesta más.
Pero, yo me voy a esforzar en ello y voy a hablar de lo que le interesa a la
gente.

No me importa ni siquiera hablar de CIEGSA -en su momento hablaremos, habrá tiempo y en el debate presupuestario seguro que lo vuelve usted a sacar-, pero, señoría, esos números que usted dice y que da como ciertos no son así.
Ha habido en CIEGSA el esfuerzo por sacar adelante 394 centros, 394.
Algunas
de esas reformas que usted menosprecia son reformas que valen 7, 8 o 9 millones
de euros, señoría.
Y ustedes, ahora, van por ahí con el plan Zapatero diciendo que han construido 500 colegios con 120 millones
de euros, con 120.
Y se ríen aquí porque nosotros decimos que hemos hecho 394 con más de 1.
700.
¿Qué colegios han hecho ustedes con 120 millones de euros?
¿Me lo quiere usted decir?
Mentira, falsedad, propaganda y, otra vez,
rubalcaberismo, que es lo que han practicado ustedes.
(Aplaudiments)

A usted no le interesa el fracaso escolar, y dice una frase falsa, falsa, y la
dice falsa a sabiendas.
Y usted ha mirado el libro.
.
.
, pero como no lo ha
mirado, porque es mentira, ha mirado unas noticias de prensa y unas chuletas
que le han dado a vuelapluma, el libro dice que nuestro fracaso -y ahora hablaré de él- es del 38,3, no del 40.
¡Ojo!
¿Eh?
¡Ojo!
¿Eh?
Es que 1,7% aquí, casi dos puntos de diferencia, es muy importante porque, señoría, además, en los dos últimos años hemos bajado dos puntos, luego estamos mejorando.
Y si aquí hay que poner algún punto malo a alguien, siguiendo su teoría, que no la mía -y ahora hablaré por qué-, será, en todo caso, a su ministro, al que no quiere usted nada, porque le ha puesto
les orejas de burro, es el que peor lo hace; Ceuta y Melilla, que él administra, están a la supercola del fracaso escolar, a la supercola.
Yo no creo en eso.
Y le
voy a explicar por qué no creo en eso.
Y vamos a hacer un poco de pedagogía, un poco de pedagogía.

¿Qué es el fracaso escolar?
Esa palabra no está entre los técnicos de pedagogía, no está entre los técnicos de la administración educativa, no está en el lenguaje del ministerio, no está, del ministerio socialista.
Lo que está es una cosa que se llama «tasa bruta de no graduados en cuarto de ESO».
Es decir, el porcentaje de alumnos que no promocionan, que no pasan de curso,
respecto al total de la población de la edad teórica de inicio del último curso de ESO, quince años; los que no «aprueban», o se titulan, a los quince años de edad.
Esa es la tasa bruta.
¡Y es bruta!
Porque aquí pasa como con los logaritmos vulgares, que son vulgares, no hay tasa neta, solo
hay tasa bruta.
Y ¿por qué es bruta?
Porque no contempla ningún alumno que se gradúe a otra edad, simplemente el retraso de un solo año ya dice que es fracaso escolar.
Y eso no es, evidentemente, fracaso escolar.
No habría país que soportara cifras como las que tiene España, no solo la Comunidad Valenciana, si solo habláramos de tasa bruta; por ejemplo, las posteriores reincorporaciones al sistema
tampoco se consideran.
Con lo cual, los mecanismos que ha puesto la Comunidad
Valenciana, en la que somos líderes -y siento decírselo- que es en las pruebas de obtención de graduado de ESO para mayores de dieciocho años, que tenemos un 12,6% de aprobados, el más alto de toda España, todos esos que aprueban se consideran también fracasados porque no entran en la tasa bruta.

Pero, es que también se incluyen como fracaso -sépanlo ustedes-, circunstancias que no lo son.
Por ejemplo, traslados: población que estudia en un centro y, luego, lo abandona por motivos no académicos.
Por ejemplo, los muchísimos casos que se dan en Alicante de residentes extranjeros: holandeses,
suecos, daneses, franceses y alemanes, que tienen a su hijo allí, y, de repente, se trasladan a su residencia antes de acabar el curso y,
entonces, se consideran fracasados.
¡Esto está ahí!

Por eso, señoría, el ministro, su ministro, y mi ministro, pero, bueno el ministro socialista: «Gabilondo insta a la OCDE a que cambie los parámetros de este indicador.
» A que cambie los parámetros.
Y dice el ministro que: «Son parámetros que no son adecuados.
Le insistí en que se establecieran parámetros similares para que exista una mayor homogeneidad porque no estoy de
acuerdo con las mediciones de la OCDE y que, de algún modo, unos países se ven beneficiados frente a otros.
»

Señorías, su ministro dice que la medición de lo que ustedes denominan vulgarmente fracaso escolar, que es aquí -como digo- técnicamente la tasa bruta de no graduados, no se mide igual en todos los países y, por tanto, es un medidor heterogéneo.
Eso es el ministro.

Y otra cosa.
No se contemplan circunstancias como las de nuestra comunidad.
Le
tengo que decir que nuestra comunidad es la cuarta receptora de inmigrantes y
la primera en recepción de inmigrantes sin dominio del castellano, europeos del este y magrebíes.
Y eso también tiene que contar a la hora de valorar este tipo de circunstancias.
Pero, a
usted no le interesa eso, usted va a lo que va: CIEGSA.
¡Si no se le cae de la boca!
Usted se acuesta CIEGSA por aquí, CIEGSA por allá, con CIEGSA me acuesto, con CIEGSA me levanto, con la Virgen María y el Espíritu Santo.
(Aplaudiments) ¡Y es que es así!
Es así, señoría.

La mediación del fracaso es un fracaso en sí misma.
¡Y hay que reconsiderarlo!
Lo digo yo y lo dice el ministro del Gobierno de España, el del señor Rodríguez Zapatero, uno de los pocos ministros que piensa con la cabeza, al que no
dejan ustedes actuar, por cierto, para nada.
Un gran ministro, pero frustrado
en su intento de reformar la educación porque sabe que en el fondo el problema está en la legislación educativa que no deja progresar al sistema.
Porque, mire, por más dinero que invirtamos.
.
.
, hay comunidades que invierten más, yo no he dicho que seamos la que más invertimos, he dicho que somos los que más porcentaje de dinero dedicamos del pastel del presupuesto.
¡La que más!
Porque si Zapatero nos mandara más dinero a la comunidad, invertiríamos más dinero, y aún así somos la que más invierte.
(Aplaudiments)

Por tanto, usted, señoría, tiene que pensar en que es portavoz de educación de un partido tan noble y tan digno como el Partido Socialista, tiene que
pensar en eso, no en pensar ni el lucimiento personal ni en sacar un titular,
venir aquí a defender la educación de la Comunidad Valenciana.
Y usted no ha hablado para nada de fracaso.
¡Para nada!
¡Para nada!
Inmediatamente, dice la palabra fracaso y se pone a hablar de no sé qué, y de no sé qué otra cosa, y de no sé qué pretendido escándalo, y de no sé qué pretendido gasto.

El fracaso es de lo que estoy hablando yo.
Nuestra tasa de no graduados no es
el 40%, es el 38,3%.
Hemos mejorado en los últimos años al respecto.
Le insisto que depende de una estimación no fiable.
La misma fuente que utilizamos todos recoge otros aspectos
fundamentales, que sí quisiera decirle y llamar la atención de todos ustedes, porque no son, como en la tasa bruta, un análisis en un momento determinado, sino que son la continuidad de un análisis sucesivo.
Les voy a decir por qué.
Y es la tasa de idoneidad.
Y voy a explicarles un poco el término.

La tasa de idoneidad es el porcentaje de alumnos que estudian en el curso que
les toca por edad.
Tasa de idoneidad.
Y, en ese sentido, en Educación Primaria, estamos mejor que la media española.
Nosotros, aquí, en ocho años, tenemos el 97,5% en su edad, y España, el resto, 93.
9%.
A los 10 años, el 93,5%; el resto de España, en los 89,2%.
Y en ESO, al iniciar la ESO estamos mejor que en España, 85,8%; en el resto de España, 83,6%.
E incluso en Bachillerato, los que finalizan el Bachillerato, en la
Comunidad Valenciana, el 69,1%, y en España el 64%.

Tenemos un problema puntual al final de la ESO, señoría.
¿Qué quiere decir eso?
Que tenemos un problema puntual al finalizar la ESO.
El
sistema funciona aceptablemente, y al finalizar la ESO se desploma.
Se observa
una dificultad puntual, pero no sólo de esta comunidad, sino de muchas otras.
Y que no tiene nada que ver con la
inversión.

Yo le puedo demostrar que hay que comunidades que tienen una inversión muy importante con una tasa muy baja, por ejemplo, nosotros, pero además otras, gobernadas por otros partidos diferentes del Partido Popular.
Es un
problema de fondo, es un problema serio, es un problema estructural, es un
problema que tenemos que estudiar.
¡No es un problema de venir aquí a decirle al conseller que es muy malo y que el gobierno Camps es no sé qué y no sé cuántos!
Es un problema educativo serio, señorías, que debiera preocuparles como socialistas, que debiera preocuparles.
Y es un
problema que nosotros tenemos que sentarnos, de verdad, algún día, porque esta comunidad puede hacer poco, las comunidades pueden hacer poco.
Se
trata de modificar legislación básica, que flexibilice el final de la ESO.
Y no lo hacemos porque no lo podemos
hacer, porque al pobre ministro le han dicho: «Tú, la ley no la toques, que si no, les daremos la razón a estos señores del Partido Popular.
» Esa es su visión de la educación en España.

Y mientras ustedes estén en esa tesitura, mientras el Partido Socialista no pase el sarampión de la LOGSE de ese pseudoprogresismo que condena a nuestra juventud a tener
altas tasas de fracaso escolar por la tasa bruta al finalizar la ESO, mientras
no cambie, señoría, no venga usted con historias ni con cuchufletas ni con historias chinas.
Tenemos que procurar modificar aquello que funciona mal.
Y le he demostrado que
funcionamos bien hasta que llegamos al final de la ESO.

La LOCE lo tenía claro, establecía los itinerarios.
Pero, claro, ustedes con ese afán de igualitarismo falso: «¡No, todos tienen que ser igual!
» Todos tienen que ser igual, aunque sea igual para todos mal.
Esa es su filosofía.
Y, claro, se cargaron los itinerarios, Y, como les dio luego vergüenza y los técnicos les dijeron «se han equivocado», han puesto los PCPI, los programas de cualificación profesional inicial, que son pseudoitinerarios vergonzantes.
Y entonces ahí es donde hay que insistir.
Hay que flexibilizar el único tramo de la ESO, entre otras muchas cosas, pero, entre ellas, eso.

Y usted me pregunta.
.
.
ya no puedo.
.
.
le diré lo que estamos haciendo, le diré después lo que estamos haciendo.
Porque he entrado a hacer la primera parte, que usted
no ha hecho, que es el análisis de la situación.
Ahora vendrá usted y dirá que todo esto son alucinaciones mentales, dirá que lo importante es saber quién se ha llevado no sé qué dinero, no sé dónde, que no se ha llevado nadie ningún dinero no sé dónde, ¿eh?
Y, por otra parte, le seguirá a usted importante auténticamente nada lo que es el autentico problema de España, que es un sistema educativo que en la base filosófica está errado y que hay que cambiar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Noguera, tiene la palabra para el turno de réplica.

La senyora Noguera Montagud:

¿Me está usted dando explicaciones del fracaso escolar?
, ¿o de su fracaso de gestión, señor conseller?
, porque se lo ha cogido tan, tan a pecho, que yo todavía no he escuchado justamente esas medidas que va a poner en práctica para paliar el fracaso escolar.
Ahora me las va decir todas, en cinco
minutos que le quedan, porque ha perdido el tiempo en lo otro.

De momento, ha intentado justificar el fracaso de su gestión.
¿Duerme usted a gusto con un 38,3%?
, perdón, he corregido que no era un 40% de fracaso, es un 38,3%.
Pero es que, ojo,
ojo, ¿el resto de España, de comunidades autónomas, no tienen los mismos parámetros asignados que tiene la Comunidad Valenciana?
O, ¿es que nosotros somos especiales?
Cuando nos medimos, ¿no nos medimos con todas las comunidades autónomas y con los mismos parámetros?
, o ¿no sirven?
O resulta que cuando la Rioja, el País Vasco, Navarra, Aragón están a al cabeza y son líderes, en este caso, en éxito, se les toma otros parámetros.
«No es que a la Comunidad Valenciana al señor Camps, como se le tiene manía al rey Sol, pues utilizan parámetros que no son los mismos.
» ¡Son los mismos para todos!
Para todas las comunidades autónomas.
Por tanto, esa comparativa es correcta, le guste o no le guste.

Y dice: «No, es que nosotros tenemos un condicionante, tenemos mayor alumno inmigrante.
» Mentira.
Ésta es la tabla del ministerio, la misma que estamos utilizando.
Mentira.
Justamente las comunidades autónomas que tienen mayor éxito escolar, como pueda ser La Rioja, como pueda ser Aragón, o Navarra de las que salen favorecidas, tienen más inmigrantes que nosotros.
No está usted.
.
.
No, no está en el cuarto, no está en el cuarto.
Mírelo, mírelo, tiene por encima, tienen por encima muchos más.
Ésta es la tabla con los datos.
Ésta, ¿le gusta o no le gusta?
Le gusta la otra, pero esta sí.
Le gusta.
.
.
(Veus) No, 1987, no.
2010, lo acabo de imprimir, 2010, «datos estadísticos del 2010», señor conseller, y no me haga perder tiempo.
(Remors) Son datos válidos que a usted estos le gustan o no le gustan en función de lo que dice.

¿Es erróneo decir que se han recortado este año en el presupuesto del 2010 todas las subvenciones, ayudas y transferencias de
un 35% a un 50% o que hay menos gente, es erróneo decirlo, que hay menos gente que ha recibido becas de comedor o gratuidad de
libro o transporte?
No es erróneo y usted lo sabe.
En cada orden y en cada resolución que usted ha firmado hay menos dinero que había en el 2009, y en el 2011 habrá menos dinero que en el 2010.

¿Es erróneo decir que CIEGSA tiene una deuda de 3.
000 millones y que usted nunca quiere
que hablemos de CIEGSA para nada, porque yo sueño obsesionada con CIEGSA?
Es que tiene más deuda que diez comunidades autónomas y, encima, no me la puede justificar, siempre le digo lo mismo, y dice: «No, no, nadie se ha llevado el dinero.
» Eso se lo dirán ustedes a la justicia, porque resulta que aquí habrá que preguntarle a ver qué conseller es el que no se va a sentar en un banquillo, qué conseller es el que no se va a sentar en un banquillo ¿Usted?
Ya veremos cuando le pasen las facturas del Gürtel, que también pago CIEGSA, ya veremos.

¿Es falso decir que este año y este curso hay menos alumnos que había el año anterior?
Son sus datos y así lo dice, y en cambio aumenta la ratio y no me cuente la historia del pollo que
me contó la señora Concha Gómez el otro día, que dijo: «Esto es como un pollo: a uno le toca el pollo entero y al otro le toca nada.
» Pues a los del instituto de Abastos que están todavía sin profesor y no han empezado todavía las clases, no les hace gracia haberse quedado sin la pata del pollo, ¿sabe?
, porque están sin profesor.

¿Es falso decir que no hay especialistas y educadores en muchos centros porque
los contratos de profesores interinos del curso 2009-2010 este año no los ha hecho y que se han quedado en la calle?
Por eso dice que se ha
estabilizado la plantilla.
No es que se ha estabilizado, es que no se ha
contratado a los interinos.
¿Es falso decirlo?
No, es real.
(Aplaudiments)

¿Quiere usted decirme que los 2.
000 profesores que estaban pendientes de la
comisión de servicio que ustedes anularon empezaron el curso y muchos de ellos todavía no están asignados?
¿Quiere usted decir que es falso que ustedes no han subvencionado ni financiado
ni ayudado ni conveniado una sola plaza de construcción de cero a tres años?
, porque en todas las órdenes que usted ha dado no ha puesto ni un euro.
Todo venía del ministerio y de la entidad que se hiciera cargo, pero nada, ¡cero euros!
, de La Generalitat.

¿Quiere usted decirme que no se han reducido hasta un 40% los programas de
refuerzo escolar?
Entonces, ¿cómo le puede decir a las ciudades que se han quedado sin ayudas de compensatoria
que es que «no, mire, no les ha tocado, no sé por qué» porque que iba en sorteo?
¿Esas son las estadísticas o las bases?
¿Quiere decirme usted que eso también es mentira cuando se lo digo?
¿Quiere usted decir también que se ven con el agua al cuello la cantidad de docentes que ustedes no les
paga el atrasos cuando tiene que pagar?
O, que esta comunidad, pese a todo lo
que usted gasta, que lo ha dicho bien, no invierte, ¿sigue siendo la más cara para el ciudadano y para el bolsillo de las familias como.
.
.
más cara en su inicio escolar, como comunidad?
Todos los datos no le sirven y todo
eso no es hablar de fracaso escolar.

Hablar de fracaso escolar también es CIEGSA, claro que sí, porque me sigue obsesionando saber cómo se puede tener una deuda 75 años, que ya no es que la pagará mi hija, la pagará mi nieta, que no está justificada de 3.
000 millones de euros, habiendo cedido, además, los solares de los institutos.
Y ahora viene usted tan contento y dice: «Y voy a seguir cediendo solares; ahora a los privados.
»

¿Es mentira esta gráfica que le he enseñado antes donde han crecido las plazas privadas un 40% en la Comunidad
Valenciana bajo su mandato, un 40%?
¿Es falso decir que en cinco años si sigue usted al frente habrá cambiado el programa educativo?

Y la frustración del ministro no se preocupe por ella que se recuperará rápido.
El problema ha sido que el Partido Popular lógicamente, con su piedra en el zapato, es incapaz de sentarse a negociar un
pacto educativo para beneficiar a los españoles.
Ustedes hasta ahí.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

.
.
.
no les llega la generosidad ni la inteligencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments i protestes)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, yo no duermo a gusto, no duermo a gusto con el fracaso escolar al
que usted hace referencia del 38,7%.
La pregunta es, también, si usted duerme a gusto sabiendo que somos la comunidad peor financiada de
toda España, de toda España.
(Aplaudiments) Y que muchos de los problemas, auténticos problemas que tengo que pasar y que no me dejan dormir a gusto están ocasionados por la cicatería sectaria del gobierno de Rodríguez Zapatero que ha estado impidiendo hasta ahora que venga dinero a la
Comunidad Valenciana como nos merecemos, (aplaudiments) porque le damos educación, señoría, a los hijos de cinco millones de habitantes y sólo recibimos financiación para los hijos de cuatro millones.
Y ahí está el origen de muchos de los males, señoría, ahí está, ahí está el problema.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señor Font de Mora.

Señora Noguera, la llamo al orden por primera vez.
(Veus) La llamo al orden por segunda vez, con la advertencia de que a la tercera será expulsada del pleno.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Señoría, si cada vez que usted estima que miento, tiene que hablar, y cada vez que yo
estime que usted miente, tengo que hablar, tendríamos que hablar todavía la vida, porque, vamos, estamos en un plan que no puede ser.

Mire, la he oído con paciencia.
Paciencia que le recomiendo, porque esto es una discusión muy importante.
Usted me ha pedido que le aclare lo que estamos haciendo.

Pues bien, como no duermo a gusto, le puedo decir, por ejemplo, que los PCPI,
que hemos dicho que es una solución parcial, un parche, pero que son útiles, tienen más de 10.
000 alumnos en este momento, tienen 10.
000 más que en curso anterior y son 857 grupos.
Eso es lucha contra el fracaso
escolar.
Una serie de programas, más de veinte, algunos de ellos financiados por el gobierno, no me duele prendas,
el PROA y el PASE, por ejemplo; pero otros, el Èxit de refuerzo escolar, la diversificación curricular, los programas de orientación profesional, la ampliación de horario escolar, la evaluación diagnóstica, etcétera, etcétera, destinados fundamentalmente al fracaso escolar.

La inversión, cuento sólo la inversión de la Comunidad Valenciana, quito lo del ministerio, ¿eh?
, quito lo del ministerio en algunos programas como el PROA.
Pues bien, la
inversión sólo de la Comunidad Valenciana, sólo en programas específicos para la lucha contra el fracaso escolar son más de mil quinientos millones en los últimos cuatro años, sólo el pasado curso, 135 millones.
Programas específicos, lo que le acabo de decir, pero es que todo el sistema, señorías, está orientado al éxito escolar, a la titulación de alumnos.

Le he vuelto a repetir, no somos la que más gastamos, porque usted no nos deja.
Usted apoyando a Zapatero, no nos deja que
gastemos más porque ya no podemos gastar más.
El pastel que repartimos para educación del conjunto del presupuesto es el más grande de España, señoría, pero somos la comunidad que más porcentaje destina a educación en los últimos años, 30%.
Y vamos a continuar.
Eso que ha dicho con el presupuesto, no se lo
acepto, vamos a continuar con el 30%.
Estamos destinando 4.
400 millones este año.
Tenemos la mejor plantilla educativa de España, reconocida por fuentes sindicales, naturalmente, más allá de Requena-Utiel, más para adentro, porque cuando llegan aquí, se les giran los números.

Tenemos 51.
854 profesores en plantilla, que pagan todos los valencianos, y más de 55.
000 en ejercicio efectivo.
La mejor plantilla de España.
Con un aumento de plantilla en los últimos seis años del 15,7% y en los últimos quince años, que gobierna el Partido Popular, del 50%.
Toma ya política social, un 50% más de profesores.
Eso son.
.
.
como yo que sé cuántos, no sé cuántos son, porque hemos pasado de 34.
000 a más 51.
000, como acabo de decir, una barbaridad de profesores que hacen bien su
trabajo y que trabajan en pro del sistema.
Por tanto, hemos mejorado las
ratios.

Ustedes nos dejaron ratios en infantil de 21 y nosotros en 16% la tenemos.
En
primaria, del 17 y ahora del 12%, y en secundaria, de 14% y ahora del 9,8%.
Y
son ratios, que es lo del pollo.
Aquí sí que le reconozco que es lo del pollo, pero son las ratios, y lo mismo que
medimos el pollo cuando usted, medimos el pollo cuando ahora.
Y no se ría el señor Luna, que luego me tira piedras.
Por tanto, no señor.
(Remors)

Vamos a ver, la interinidad, por ejemplo.
La interinidad la hemos bajado
radicalmente.
La interinidad ustedes la dejaron en el 13% en primaria y ahora
es el 6,8%, y en secundaria, el 18% y ahora es el 14%.
Hemos bajado también la interinidad.
Y cuando queremos estabilidad del profesorado, por ejemplo,
entonces restringimos las comisiones de servicios, y entonces viene el llanto y
el crujir de dientes y las críticas.
Pues sí la comisión de servicios hace que los profesores se desplacen en exceso.
Y queremos
comarcalizar las bolsas de trabajo.
Y no nos ha dejado el STE comarcalizarlos.
Podíamos haber comarcalizado las bolsas ahora, tendremos que esperar a junio, porque
ese sindicato no ha querido firmar.

Y los centros educativos, señoría, usted lo dice y le pesa decirlo pero son 394 centros muy importantes, 1.
782
millones de euros, 1.
782.
Y si sumamos los del presidente Zaplana en sus etapas
anteriores son 191 más.
Con lo cual la suma total se aproxima a los 600, son exactamente 585, con una
inversión que supera los 2.
300 millones de euros.
Eso son gobiernos que hacen políticas sociales.
No los que hacen la política social del cuco, que es cantar por un lado y poner el huevo en el otro.
Esos son ustedes, la política social del cuco.
Nosotros hacemos políticas reales y estamos poniendo los medios.
Y ahora me pregunto, y vuelvo a
preguntarle, y eso se lo preguntaré siempre que nos enfrentemos dialécticamente hablando de educación: ¿por qué si se ponen todos esos medios, por qué el sistema educativo español, que todo él está por debajo de la media de la OCDE, somos el último de los países de la OCDE, todo él, todo él, todo él, señoría, si todo eso es así, por qué con tanto dinero de inversión, con tanto dinero de los valencianos y de los españoles, el sistema no funciona?
Porque hay que modificar las leyes de base y hay
que cambiar al modelo socialista educativo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Interpel·lació al conseller de Solidaritat i Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre
la política general de la conselleria respecte a la transparència democràtica en la gestió dels recursos econòmics públics i la seua utilització, en exclusiva, per a l'interés general, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Compromís) (RE número 63.
919, BOC número 254)

La senyora presidenta:

Interpelación al conseller de Solidaridad y Ciudadanía sobre la política general de la conselleria respecto a la transparencia democrática en la gestión de los recursos económicos públicos y su utilización en exclusiva para el interés general, que formula la diputada señora Oltra.

Cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, hui amb un poquet més de temps, tenim ocasió de parlar de la gestió de la seua conselleria, dels fons públics de cooperació.
Espere que tinga alguna cosa més a dir-me que el dimecres passat.

I voldria parlar de tres qüestions en concret: el tema de Nicaragua, de què parlàrem el dimecres passat; el tema que Compromís ha portat a la fiscalia i que ha eixit també als mitjans de comunicació, que és l'entramat d'ONG capitanejat per eixa fundació que es diu Entre Pueblos, però que no s'ha de confondre amb eixa antiga i honorable ONG, que és Entrepobles, perquè fins i tot el nom li han furtat a l'altra, i el tema de l'hospital d'Haití.

M'agradaria centrar-me en estos tres temes.
I si és possible que vosté me poguera dir alguna qüestió un poquet més gratificant que desvergonyida, li ho agrairia.
I vinc amb l'ànim de realment intentar creure el que vosté em conta.

Perquè, mire, jo, ja sap vosté que me solivianta molt els temes d'irregularitats, corrupció, etcètera, no?
Però n'hi han temes que realment me costa entendre i creure.
És dir, jo puc entendre un pelotazo urbanístic des del punt de vista de la cobdícia, l'avarícia humana i tal.
Puc entendre-ho.
No ho compartisc, no ho justifique.
Puc
entendre l'avarícia humana.
No ho puc entendre quan se fa amb els fons de cooperació internacional.
Per això el vull creure, m'agradaria molt creure'l.

Aleshores, m'he repassat molt la intervenció de l'altre dia de vosté, on no diu res de totes les qüestions que jo li vaig preguntar i que li vaig dir respecte de la nostra visita
a la conselleria, on molt amablement el senyor Felip ens va mostrar l'expedient que tenien allí i va intentar respondre més o menys a les preguntes que li féiem.

També es va comprometre a donar-mos la documentació que no ens van deixar fotocopiar, la vam demanar el 14 d'octubre, i encara estem esperant.
Espere que vosté complisca la paraula almenys que mos va donar allí el senyor Felip de donar-mos les factures i la documentació que li vam demanar.

Jo encara no sé per què vostés acceptaren en un primer moment que els fons de la conselleria anaren a pagar
immobles, amb eixos mateixos fons.
No ho sé.

No sé per què finalment, quan els diuen que han de tornar 149.
000 euros, de l'expedient que jo vaig vore, eh?
, ja no li estic parlant de l'altre que eren, si no m'enganye, 169.
000 els que havien de tornar, segons vostés, no entenc per què encara no s'ha tornat ni un duro d'això.

I no entenc per què a posteriori els accepten unes factures quan ja han vist que s'han gastat els diners de cooperació en dos immobles en el carrer Ausiàs March amb traster i garatge inclòs, i amb alarma.
Vull dir, quan tot això ja ho han comprovat tots vostés, no entenc per què no els diuen que ja no poden presentar més factures, que han de tornar els diners que no han anat en menjar i aigua a
Nicaragua.

I a mi això m'agradaria que vosté m'ho explicara, perquè no ho puc comprendre.
No puc comprendre com accepten 275.
000 euros en
consultories, en factures que he vist jo en l'expedient seu, no el real, el que vostés m'han mostrat, per què els accepten 275.
000 euros i anem, no a la formalitat de la factura, sinó com és possible que per a plantar cereal o menjar en Nicaragua i fer dos pous s'hagen de gastar 275.
000 euros en consultoria.
Què consultaven, senyor Blasco?
A qui consultaven?
Haver-se endut un llaurador
jubilat, que segur que els haguera ensenyat, si és que no sabien i no els haguera cobrat!
 Perquè la gent en esta comunitat té cor, sap vosté?
En què se consultava?

Ja no me vaig a perdre en factures i tal.
Què se paga en 275.
000 euros, senyor Blasco?
Què se paga en 180.
000 euros de factura a Felipe y Mery -amb e-, de Nicaragua, per a transportar la gent a una fira agroalimentària.
En què anaven?
En un zepelí de la II Guerra Mundial reconstruït?
En què anaven a eixa fira?
On dormien per a costar 30 milions de pessetes, senyor
Blasco?

A mi m'agradaria que me contestara a això.
I no se me'n vaja per les rames.
No se me'n vaja per les rames.
Perquè les connexions estan clares.
A vosté l'han pillat con el carrito del helado i vosté no sap com esmunyir-se.
I ara vosté pot eixir, insultar-me, dir-me desvergonyida, que el nostre grup és xicotet i que, total, les eleccions, bla, bla, bla, bla, bla.

Però per què no contesta a tot açò?
Per què no contesta i explica la relació que n'hi ha entre Arcmed i Entre Pueblos me lleno los bolsillos.
No Entrepobles.
Per què no explica eixa relació?
Per què no explica l'entramat que ací s'explica molt bé en els mitjans de comunicació on algunes ONG passen de tindre 20.
000 euros de subvenció a 1.
400.
000 euros l'any següent, perquè Entre Pueblos els fa el projecte?

Per què no explica per què han anat a parar eixos diners als patronos de Entre Pueblos me lleno los bolsillos, no Entrepobles l'honorable?
Per què no explica això?
Per què no diu que és mentida?
Si jo estic disposada a creure'l.
Si jo vull creure'l.
Per què no diu que és mentira, senyor Blasco?
Per què no diu que és mentira?
Perquè les proves estan molt clares, algunes d'elles en fiscalia.

Per què no explica per què Entre Pueblos fea els papers eixos que deien.
.
.
?
A mi el senyor Felip me dia «no, no, els gastos estos de la fira agroalimentària ha vingut ací un regidor i un del ministeri que certifica que eixe gasto s'ha fet».
En papers com este?
On Entre Pueblos enviava, proforma, els papers i ahí li posen «anagrama del ministerio», «oiga, ponga el anagrama, la firmita, que del resto ya me encargo yo».

Per què no explica açò, senyor Blasco?
Per què no explica allò d'Haití?
Per què no explica que li van donar 177.
000 euros sense conveni previ, que fins i tot
Bancaixa li va posar objeccions perquè no se podia donar diners sense una justificació prèvia per a un projecte que vostés han explicat que ho anava a fer una empresa dedicada a la immobiliària, una tal Orion, que se dedica a immobiliària de luxe en Miami.
I ara vosté hui, hui, 27, diu que no, que la van a traure a concurs -
ahora que lo han pillado con el carrito del helado- i contradiu al senyor Felip, que no sé si és el seu cap de turc, a la millor és el seu cap de turc.

Per què no explica estes coses, senyor Blasco?
Per què no explica que «Con él va el escándalo»?
Està molt bé l'article, la caricatura també, està ací vosté de.
.
.
, (inintel·ligible) .
.
.
va en molts braços, aixina, eh?
, després se queixa vosté dels gestos, no?
Per què no explica.
.
.
?
Això sí, se li ha de reconéixer.
És vosté fidel als amics.
I per conselleria que passa els acompanyen els vells amics.
Això és un punt al seu favor.
Mire, és vosté fidel.
I té amics també molt fidels després, disposats a firmar el que altres no volen firmar.
A mi m'agradaria que explicara això.

A mi ja m'agradaria que vosté donara una prova de la transparència de la seua conselleria.
Ja no li dic totes les altres per les quals ha
passat.
Perquè, per on ha passat vosté, senyor Blasco, ha sembrat el dubte i la foscor.
A mi m'agradaria que explicara tot això, perquè ja li dic que el vull creure.

Mire, ja en el 2008, quan vosté va canviar la llei de fundacions li dèiem que eixe canvi obeïa precisament per a fer més fosca i menys transparent la gestió del Consell.
Sap vosté quin terrible sentiment tinc?
Que vostés s'han fet un trage a mida, no d'eixos que se feien en la Castellana, sinó un més important, sap?
Aquell és una tontería comparat al trage a mida que s'ha fet vosté.

Vosté va canviar la llei de fundacions.
Vosté se va muntar tota una paradeta de fundacions públiques.
I vosté el que ha fet és preparar el terreny per a ara poder enriquir a alguns que han d'estar-li segurament molt agraïts.
Sap?

I quan això se fa amb eixa premeditació, que és la sensació que jo tinc, i espere que vosté ara me puga dir amb dades, eh?
, no diguen-me desvergonyida, que això ja m'ho ha dit i molt bé, jo l'he sentit i ja està, la frustració ja se l'ha tret de damunt.
Però, ara, diga'm que tot açò és mentira.
Però diga-m'ho amb dades.
Desmentisca tot açò.
Perquè sap quin és el problema?
Els 177.
000 euros que vosté els va donar als amiguets per l'hospital d'Haití els havia posat la gent després del desastre d'Haití.
Sap?
La gent, quan s'alça i veu el telediari i veu que n'hi ha milers de morts en Haití, el primer que fa és anar al banc i deixar uns dinerets per pal·liar el desastre, la fam, el que ve després, els rescats, la gent soterrada que no pot eixir, els que se moren sense poder
eixir.
Tot això, senyor Blasco, la gent posa els diners per poder ajudar la gent en Haití.

Sap vosté l'esforç que per a algunes famílies, que no tenen els ingressos de la senyora Cospedal, és posar 30 euros, 15 euros, 50 euros, en el compte que vostés habilitaren per a solidaritat?
I el posaven en el compte de La Generalitat
perquè confiaven en vosté, senyor Blasco!
Sap vosté com de repugnant resulta que la gent que s'ha tret del seu salari, alguns molt exigus salaris, dinerets, per ajudar al
patiment d'Haití, i ho ha posat en el compte de La Generalitat perquè és en qui confia que no vagen a malbaratar els diners, vostés s'ho hagen gastat d'esta manera?

Mire, jo no tinc paraules per a expressar la repugnància que me dóna que vostés hagen traït d'eixa manera la confiança de la gent solidària d'este poble.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Solidaridad y Ciudadanía, señor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, les persones que han treballat molt durament en este país per la democràcia i per tindre un sistema de llibertats no donarem mai prou gràcies de poder saber que este sistema democràtic deixa a persones tan desvergonyides, tan immorals com vosté, expressar-se ací, en unes corts.
(Remors)

Una persona que ve ací a fer teatre només, que ve a mentir, que ve a tocar les fibres més sensibles de les persones que tenen compromisos solidaris i que fora de la
demagògia que vosté habitualment utilitza ací, ja no li parle dels gests, que els gests que vosté provoca contínuament expressen la catadura moral de vosté mateixa.
És el que vosté pensa que faria si tinguera alguna vegada possibilitats de fer el que està criticant, ho faria sense dubtar-ho ni un minut.

Vosté, senyora Oltra, no té altura moral per a vindre ací a continuar diguent eixa tirallonga de mentires, d'ignomínies i d'insídies.
Però jo estic molt content que vosté puga expressar ací eixes coses que diu, i especialment que li done continuïtat vosté a eixe tipus de maquinacions i manifestacions.

Per què li ho dic això?
Perquè, mire, ho feren la setmana passada, ho han fet hui, espere que ho facen demà.
I això és el que a vostés els retrata davant de la societat, que cada volta vostés tenen més despreci per part de la ciutadania, cada volta descobrixen en les seues
actuacions la catadura que tenen vostés, que no fan ni tan sols, ni tan sols fan vostés honra de les persones que els han votat ací i que continuen dient una darrere de l'altra, una mentira darrere d'una altra.

Senyora Oltra, vosté per a què vol que jo ací li desmunte totes les afirmacions calumnioses que vosté ha fet ací?
Per a res!
Per a res!
(Remors) Perquè vosté està en l'ona dels que estan en eixa pocavergonya a la qual se van a estavellar.
Perquè vosté, si fóra una persona que tinguera un poquet de sentit democràtic, açò mateixa que vosté ha dit ací, ho haurà de manifestar i sostindre en eixa denúncia que vosté diu que han presentat.
Confien en la justícia, confien en la justícia!
Porten totes eixes mentires que ací han estat dient, que estan a punt ja que els criden perquè ho expressen allí.
I esperen vostés, vostés, que fan eixe tipus de propaganda, esperen-se vostés que allí se'ls explique el que jo els he explicat ja en reiterades ocasions i que vostés no volen escoltar.

Vostés fan una pregunta, vénen ací i comencen a llançar afirmacions amb gests absolutament.
.
.
(Pausa)

La senyora presidenta:

Perdón.
Señora Noguera, la llamo al orden por tercera vez y le ruego abandone usted el salón plenario.
(Veus i protestes) ¡Señora Noguera!
, por favor.
(Veus) Señora Noguera.
.
.
¡Señor Pla!
, le llamo al orden por primera vez.
(Veus) Pero, vamos a ver.
.
.
Señores diputados, señores diputados.
.
.
Parece mentira que no sepa usted comportarse como una
representante de los ciudadanos.
Y guarden silencio.

Señor conseller, honorable conseller, puede usted continuar.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Veus)

La senyora presidenta:

Efectivamente.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, i continue.

Jo sé que estes coses, les persones que no volen escoltar la veritat tenen estos
comportaments antidemocràtics, (protestes) perquè ací mentres han estat parlant.
.
.
No, no.
Poden fer els aspaviments que vostés vullguen, però mentres ací la senyora diputada ha estat parlant, jo no l'he interrompuda.
I vostés acostumen a fer eixe tipus de coses, perquè, clar, els arguments que vostés tenen és continuar amb l'embrollo.

Vaig a dir-li -no per vosté, no per vosté, no per vosté, senyora Oltra, sinó per respecte a esta cambra-, dir-li que vosté tindria de pensar que només en esta legislatura, només en esta legislatura, s'han desenrotllat 900 projecte de cooperació al desenrotllament, hem treballat amb 43 països de tot el món.
Només en els últims mesos han intervingut 108 ONG, hem beneficiat més de huit milions de persones en tot el món només en esta legislatura amb els compromisos solidaris d'esta comunitat.
No hi ha hagut ningun recurs respecte de ninguna subvenció, no hi ha hagut ninguna proposta per part de ninguna ONG, no hi ha hagut ningun
organisme nacional, local, internacional que haja ficat ninguna pega al que és una absoluta transparència per part de la conselleria a l'hora adjudicar este tipus d'ajudes.
Ni una, ni una!

I estem parlant d'ONG, de fundacions i d'organitzacions, que en una part important tenen el mateix sesgo ideològic que vostés mateixos representen.
És a dir, les mateixes persones que tenen el mateix compromís ideològic que vostés, desprecien les mentires que vostés diuen ací.
No són capaços ni de recolzar-les, la qual cosa els deuria expressar a vostés la intenció d'aquelles persones que desprecien totes les mentires que vostés estan dient.

Dir-li que no sols és això, és que pareix que.
.
.
jo no vull pensar que vostés siguen uns ignorants, però és que crec que aleshores són uns malintencionats.
La transparència és total i absoluta.
Les ordes de subvencions comencen amb una publicació en un diari oficial públic.
Se presenten totes aquelles organitzacions que consideren que reunixen els
requisits.
Eixes mateixes organitzacions són auditades i fiscalitzades per una entitat externa a través d'un concurs públic igualment.
Després passen a la conselleria, on distintes comissions fan la fiscalització corresponent.
N'hi han auditories externes d'entitats especialitzades en el món nacional i internacional que controlen i fiscalitzen precisament tots eixos
procediments.
Tots estos procediments estan perfectament taxats i reglats.
I s'acaba, s'acaba amb unes certificacions que expressen la finalització d'eixe expedient i, casualment, sense cap de problema, sense un sol recurs.

És més, els únics que han presentat una denúncia han sigut el Grup Parlamentari Socialista i vostés.
I vostés, si tingueren un mínim, un mínim, de demòcrates, quan passen les coses a la justícia, tenen d'esperar que la justícia se pronuncie.
Esperen-se vostés.
I espere que a partir d'eixe moment, continuen fent estes preguntes, perquè mentres vostés facen estes preguntes ací, en el Grup Parlamentari Popular, en el Partit Popular, en el Consell, estem
absolutament contents.
Primer, perquè tenim la consciència molt tranquil·la.
Després, perquè el que vosté diu «escàndols», han sigut èxits personals i polítics que mai en la vida vostés van a poder tindre, mai en la vida van a poder vostés tindre.
(Remors) I que per moltes, per moltes infàmies, per moltes persecucions, per moltes calúmnies que diuen, el resultat és este que n'hi ha ací i este que n'hi ha ahí.
Eixe és el resultat.

La senyora presidenta:

Perdón, honorable conseller.

Señor Vicente, le llamo al orden por primera vez.
(Veus) Le llamo al orden por primera vez.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Eixes passions que se desperten.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón.
Le llamo al orden por segunda vez, con la advertencia de que a la tercera vez
será usted expulsado de este pleno.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Eixes passions expressen la desesperació que tenen vostés per a poder explicar en termes comprensibles una política que els aproparia a la ciutadania.
Però vostés no estan en això, vostés estan en la cerimònia de la confusió, de la intoxicació, de la mentira, de la calúmnia i de la infàmia, perquè, perquè no tenen polítiques concretes que oferir als ciutadans.
I agarren això, i vostés saben perquè ho agarren, i alguns, a més, ho tenim ja a títol d'inventari.

Per tant, senyora Mollà.
.
.
senyora Oltra.
.
.
És que la veritat és que són vostés com Pelé y Melé.
(Rialles) I aleshores, me resulta ja fins i tot difícil distingir-les, perquè diuen exactament el mateix.
(Veus) I ho agarren això.
.
.
Per favor, en un to irònic perquè no.
.
.
(Veus) Jo li demane disculpes, li demane disculpes per eixa d'això.
Li demane disculpes perquè és una expressió probablement no encertada.
Per descomptat, no en el nivell, no en el nivell
dels gestos i de les expressions que vostés fan ací.
Però jo no els vaig a demanar que rectifiquen vostés això, perquè això és consubstancial a vostés.

En qualsevol dels casos, en qualsevol del casos, res del que vosté ha afirmat ací, res, és cert, és tot mentira.
I el millor que pot fer vosté és continuar en eixe camí, perquè estem tan tranquils i tan convençuts que vostés no solament no van a eixir-se'n amb la seua, perquè la justícia dirà el que té de dir i, per descomptat, no els donarà la raó, perquè no la tenen, però el que és més evident és que després vostés no van a rectificar absolutament res.

No vaig a perdre el temps ací explicant-li el que ja he explicat.
Anem a vore.
Jo he agarrat eixe expedient i
he fet el que han sigut incapaços de fer vostés en tota la vida: ficar-lo a disposició de vosté.
El senyor Luna, que diu per ahí falsificar-lo, ha tingut la desvergonya d'eixir a este corredor i dir: «Me ha llamado una fuente anónima de la conselleria y me dice que allí han paralizado el sistema informático.
» I encara estem esperant.
.
.
, que el sistema informàtic no ha deixat de funcionar, està certificat que ha funcionat.
I este senyor encara no ha demanat tampoc
disculpes, com no ha demanat mai disculpes respecte de les seues
irregularitats.
(Aplaudiments)

I, per descomptat, ací no fa falta, no fa falta, no fa falta trucar ni manipular ningun expedient,
perquè tenim tot l'expedient abans que ningú presentat on tocava.
Altres no poden presentar ni les factures que diuen que
han pagat indirectament, altres no poden fer això.
Però mosatros totes les factures estan presentades, tot l'expedient.
I estem parlant d'un expedient del 2007 i del 2008, que casualment ara és quan ix, ara quan mos queden set mesets i estan vostés portant ací un pal que els va a col·locar en el lloc on els va a col·locar.
Per tant, tranquils.

Hem demanat inclús que la Sindicatura de Comptes fiscalitze eixe expedient.
I tot el que ha
vullgut vore-ho ha vingut a vore-ho.
Alguns han vingut a vore-ho, com vosté, i ha vist el que li ha donat la gana vore.
Però com només ha vist una part, i no s'adona que un expedient, que és viu, que és viu.
.
.
Això és el que vosté faria.
I és més, pense que és el que fa.
Vosté és capaç de fer això.
.
.
Exactament això que vosté senyala és el que vosté fa.
No?
Doncs, explique-ho després a vore què vol dir amb això, perquè ací, afortunadament, no necessitem el llenguatge de signes per a entendre'ns, i vosté l'utilitza massa freqüentment.
Però això també és una qüestió estrictament de vosté.

Estiga vosté, per eixa banda, tranquil·la, que sé que no ho està, perquè el nivell de transparència, el nivell de fiscalització, el nivell de correcció.
.
.
, no solament ho diguem mosatros, sinó que ho diuen totes les institucions.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

.
.
.
més prestigioses de l'àmbit internacional.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Oltra para el turno de réplica.

Señora Oltra, cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Blasco, què ha fet vosté, que jo faria des de la meua immoralitat, allò que critique?
Què ha fet vosté?
El problema és que a vosté el traïx l'expressió corporal i les paraules.
Vosté ha dit: «Vosté, des de la seua immoralitat, faria el que està criticant.
» Què ha fet vosté?
Què ha fet vosté que jo faria?
És que el problema és que no se pot un mentir a si mateixa.
Eixe és el problema.
I vosté sap el que ha fet, vosté sap el que ha fet.
I ve ací a dir-me: «Si vosté faria el mateix que jo!
»
(Veus) Sí!
Vosté ha dit això.
Vosté ha dit: «Faria el mateix que està criticant, faria el mateix que està criticant.
» (Veus) Igual que, segurament, per esta interrupció.
.
.
(Veus) Igual que a vosté per esta interrupció no l'expulsaren del Ple i a la senyora Noguera sí.
Però, en fi, què ha fet vosté?

I mire, jo no he afirmat res en esta trona hui.
Jo només he fet que preguntes.
Vosté m'ha dit: «Res del que ha afirmat és cert.
» Jo no he afirmat res.
Li he fet preguntes a vosté i no ha contestat ni una de totes les preguntes que li he fet.
Jo li he dit: l'única afirmació que he fet és que vull creure el que vosté tinga d'explicar ací.

Però no he explicat res.
No he explicat els 275.
000 euros de consultories, què se consulta, en què se gasta, qui cobra.
Què s'ha de consultar per a fer un pou i per a sembrar?
Oiga, que és la professió més vella del món, que era un projecte d'agricultura, que no era un projecte de la NASA!
 Què se consulta?
No m'ha contestat.
En quin transport viatjaren per a gastar-se 180.
000 euros en
Nicaragua un tal Felipe y Mery Barreda, de les factures que jo vaig vore, a una
fira agroalimentària?
En quin transport anaren per a valdre això?
On dormiren?
No ho ha contestat, senyor Blasco.

No m'ha contestat la relació entre Arcmed y el president d'Entre Pueblos i per què ONG que tenien este any 20.
000 euros de subvencions, a l'any següent tenen 1.
400.
000 euros, una diferència molt substanciosa.
No ho ha explicat, senyor Blasco.
Jo he preguntat tot
això i no ha explicat res.

I, per tant, vosté me pot dir ací immoral, desvergonyida, ignorant, malintencionada.
.
.
Jo li ho accepte tot.
I,
per cert, li done moltíssimes gràcies -a la millor no li les ha donat ningú encara-, jo li done les gràcies per la seua lluita antifranquista, li les done.
Gràcies, senyor Blasco.
Malauradament, no sé què ha passat que de aquello, esto.
No ho entenc.
Però li done les gràcies per la lluita antifranquista.
A la millor no ho ha fet ningú encara i està vosté ací mirant a vore si algú li dóna.
.
.
Gràcies, senyor Blasco, gràcies.

Ara bé, com a demòcrata, hui -permeta'm, i açò sí que és una afirmació- deixa prou que desitjar, perquè vosté ha donat un expedient que tenia obligació de donar.
Jo no me tinc d'esperar a la justícia.
Jo sóc diputada i vosté sap molt bé, com a vell lluitador per la democràcia, que la meua faena és controlar el govern com a diputada, és controlar-lo a vosté, independentment del que faça la justícia.
Jo ahí no me clavaré.
Ja faran els fiscals, ja faran els jutges.
Però vosté ací té de respondre a les coses que li plantegem.
Això és un principi democràtic bàsic, bàsic, senyor Blasco.
És un principi democràtic bàsic, i vostés s'han oblidat d'això.
És que no mos fa ningun favor donant-nos l'expedient, és que és la seua obligació.
La seua obligació és donar-me l'expedient, els documents, les factures.
.
.
No és ninguna magnanimitat per la seua banda, sap vosté?
Això també és democràcia.

No m'ha contestat tampoc, ni a la meua companya, si Joaquín Blasco, de Desfa, va estar en Haití com a representant d'Entre Pueblos i per què.
Conteste estes coses senzilles.
No són afirmacions, eh?
No són gestos, i no li havia fet ningun gest abans, però està vosté molt susceptible.
O no té la consciència tan tranquil·la com diu tindre-la.
Està molt sensible vosté.
Conteste a estes coses.
Conteste a allò de Nicaragua, Haití, allò de l'entramat.
Conteste estes senzilles preguntes, senyor Blasco.
Mire si és fàcil.
I a partir d'ahí, me pot insultar tot el que vullga.
Jo crec que va en el càrrec, mire.
Podrien ser un poquet més educats, però, en fi, jo m'ho prenc a bé.

Al final, es veu que l'únic que diu la veritat ací és el senyor Zaplana, que hui ha declarat que «se entristece por la corrupción en la Comunidad Valenciana», però ha dit també: «No estoy en las mejores condiciones de darle ningún consejo, para qué vamos a ser hipócritas.
» (Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para finalizar este turno, tiene la palabra el honorable conseller señor Rafa Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, no.
.
.
, no era molt oportuna la referència que vosté ha fet, eh?
, perquè, per les llibertats i per la democràcia s'ha lluitat en algun moment i ara, precisament, en Espanya s'està vivint un moment en què, probablement, siga més important lluitar per la democràcia que en èpoques passades, eh?
.
.
.
, (aplaudiments) èpoques passades, eh?
, ¡molt més important!
, ¡molt més important!

I el que és més important, i el que és més important, perquè he començat diguent-li que gràcies a la democràcia que tenim hui, persones tan desvergonyides i tan mentideres com vosté poden expressar-se ací, en Les Corts, i no passa absolutament res.
Això, desgraciadament, en altres èpoques, no podia ser i hui és un avanç.
Però precisament per això, també és molt important denunciar les persones que s'aprofiten dels mecanismes de la democràcia per a calumniar i llançar falsedats sobre les institucions democràtiques sense més proves que la seua demagògia, que és el que vosté fa normalment.

Torne a dir-li.
.
.
, o siga, vosté ha tingut tot l'expedient, ha tret les seues conclusions, ha presentat una denúncia en la fiscalia, ¡vosté!
, ¿eh?
I ara el que té de fer és, amb eixe proves que vosté ha arreplegat allí, esperar i confiar, com confiaria qualsevol demòcrata que, en compte de fer juís paral·lels, llançar calúmnies i murmuracions, respectaria el funcionament d'un sistema democràtic quan una qüestió controvertida com esta està ja en mans de la judicatura, i esperaria al seu resultat.

I, per cert, i, per cert, mosatros hem ficat ahí tot l'expedient a la seua disposició, però vostés, ¡vostés!
, el que han aconseguit, això sí que vaig a dir-li-ho amb un signe, perquè ho entenga, aixina, vostés, eh?
, el que han aconseguit vostés d'eixe expedient, aixina, vostés no ho han presentat encara ací.
¡Podien donar-m'ho a mi també, i ensenyar-m'ho a mi!
, perquè (veus) llavors podríem.
.
.
, podríem llavors debatre.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Perdón, perdón, señor Blasco, perdón.

El senyor conseller de Solidaritat i Immigració:

.
.
.
debatre tot això, ¡però no ho necessitem!

La senyora presidenta:

Perdón, honorable conseller.

Señora Mollà, la llamo al orden por primera vez.
A ver si, por favor, podemos conseguir que
cuando hablen unos, callen los demás, si puede ser.
(Veus) Perdón, perdón.

Honorable conseller, tiene usted la palabra.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Sí, però normalment n'hi ha qui interromp més, la qual cosa és una expressió.
.
.
No, jo a vosté no l'he interrompuda mentres estava vosté parlant.
¡No, perdone, jo no l'he interrompuda!
, a mi no m'ha tingut de dir que me parara i a vosté ja li ho han dit.
(Veus) I ara vosté està fent el mateix.
És a dir, o siga, jo a vosté no l'he interrompuda.
.
.
(Veus)

Bé, això és al que em referia, no és el que jo pense, és el que pense que vosté.
.
.
, no perquè faria el que jo, és el que vosté faria si tinguera alguna volta algun tipus de responsabilitat, ¡amañar els partits!
, (aplaudiments) exactament el que fa ací, aprofitar un debat per a amañar-lo, per a falsificar-lo i per a confondre l'opinió pública, i això els val per al que els val, per a molt poquet, per a molt poquet.
És vosté la que actuaria aixina, no perquè u ho pense, ni tenim mala consciència, no tenim ninguna mala consciència, estem molt contents, molt satisfets i molt segurs de la transparència amb què estem fent les coses, i aixina mos ho reconeix el poble, independentment de
totes les històries que vostés estan contant, que, per cert, no ne sumen ni una, no ne sumen ni una, ¿eh?
, i mira que jo els desitge que els set mesos que queden continuen exactament
amb el monotema, perquè no saben la rendibilitat social, ciutadana i política que ens dóna i el despreci i el descrèdit que vostés van acumulant, que ja ne tenen poquet, però van acumulant-se més sobre la base d'eixes actuacions, que són estrictament demagògiques.

Senyora Oltra, no van a passar moltes setmanes, i vosté va a poder comprovar, ¿eh?
, que tot el que s'ha fet és correcte.
Ja ho vorà vosté, però no perquè vosté tinga.
.
.
Jo, mire, sóc de la Ribera, és a dir, que entenc prou de pous, eh?
, prou, eh?
, però és que és mentira el que vosté diu ací, això dels dos pous, això de la fira, això del viatge no sé què.
.
.
, ¡és tot mentira!
Clar, si només veu vosté una cosa, inclús això dels pisos que diu vosté, ¡és mentira!
, perquè la mentira de vosté és dir que la Generalitat valenciana ha finançat l'adquisició de dos vivendes amb garatges i amb seguretat, que diu vosté, ¡mentira!
, ¡mentira!
, vosté no podrà provar ací que la Generalitat valenciana ha pagat ¡un sol euro!
per això que vosté està diguent.
(Veus) ¡És que és mentira!

I per molt que li ho diga, i li dia que vosté no té ninguna prova, vosté continua sense presentar ninguna prova i continuant amb la mentira.
És a dir, vostés no tenen arreglo en el tema eixe, perquè no volen reconéixer la veritat.

I ara els vaig a dir més: tremolant estic que açò s'acabe prompte, ¡perquè se va a acabar prompte!
, ¡i se'ls va a acabar el xollo a vostés, que tenen amb açò!
, perquè açò cal fer-ho durar un poc més perquè vostés continuen en eixe carril, (veus) que és un carril que els porta a un túnel, i del túnel al precipici, al precipici electoral, eh?
, perquè no tenen ninguna altra eixida, vostés i els que els acompanyen, (veus) vostés i els que els acompanyen.
.
.
En este cas, vostés que fan d'acompanyants, perquè, per al cas, és el mateix, eh?

Però torne a dir-li-ho, molta tranquil·litat, eh?
, molta tranquil·litat, eh?
, i sàpia vosté que el que vosté està utilitzant són documents que no tenen ninguna credibilitat, falsos (veus) perquè no estan.
.
.
, no estan.
.
.
(Veus) Però, bé, esta senyora que se fica ahí una altra volta nerviosa i comença a fer aspaviments, que estiga tranquil·la, que vosté ja s'ha presentat a on tenia de presentar-se, ¡ja li ho demanaran allí!
, ¡ja li ho demanaran allí!
, ¡ja ho presentarà vosté allí!
, ¡ja li donaran la qualificació que se mereix això!
, i l'esperarem ací, l'esperarem ací, perquè vostés vinguen i vegen el que representa això.

La senyora presidenta:

Honorable conseller, vaya terminando, por favor.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, la sesión se suspende hasta mañana a las diez.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 39 minuts)