Dret%20Humans%704738.06.01%20macro.html





Comissió de Drets Humans realitzada el dia 1 de juny de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor José Juan Zaplana López.
Reunió número 5.

El senyor president:

(Inoïble) … que el secretario de la comisión tiene la palabra para pasar lista y ver si hay cuórum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

N'hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Muy bien.

Gracias.
(Veus) Sí, por favor.
(Pausa)

Bueno, pasamos al primer punto del acta, que es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Entendemos, por asentimiento, que está leída y aprobamos?
¿Alguien tiene alguna cuestión?
Pues, aprobado el primer punto.

Compareixença del representant d'Amnistia Internacional Espanya, senyor Guillem Badenes Franch, per a explicar el contingut de l'informe 2016-2017 sobre la situació dels drets humans al món, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 17.
187)

El senyor president:

El segundo punto, la comparecencia de un representante de Amnistía Internacional para explicar el contenido del informe de 2016-2017 sobre la situación de los derechos humanos en el mundo, solicitada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para sustanciar este punto, le damos la palabra al señor Guillem Badenes, al que damos la bienvenida y a algunos representantes de Amnistía Internacional.

Guillem es el presidente de Amnistía Internacional en la Comunidad Valenciana.
Y…, pues, Guillem, para presentar el informe, pues, tienes un primer punto…, un primer…, tiempo ilimitado para presentarlo, como hemos comentado.

Muchas gracias.

El senyor Badenes Franch:

Moltes gràcies.

I bon dia a tots i a totes.

Gràcies a la comissió, i a Les Corts, en general, per la receptivitat que sempre tenen a les propostes que fem des d'amnistia i, en especial, per al tema este de l'informe.

Va haver.
.
.
, supose que tots són conscients que en la reunió anterior mos havien previst la citació, era justet una setmana abans que isquera l'informe d'enguany.
Com venia la cosa (inintel·ligible) .
.
.
vam pensar que no era molt procedent, perquè encara ni el coneixíem nosaltres, ¿no?
, i que valia la pena esperar a l'altra comissió o quan mos digueren per a poder presentar ja l'informe d'enguany, que és el que correspon a l'any 2016.

Gràcies per eixa comprensió i per eixa qüestió i tal.

Jo voldria no fer-me pesat, perquè en un informe (inintel·ligible) .
.
.
Primer, explicar-los que supose que tots coneixen que vam enviar, en format digital o telemàtic o com se diga açò, (veus) electrònic, l'informe complet, que són uns (inintel·ligible) .
.
.
No està encara imprés en paper, no el tenim ni nosaltres.
Se sol imprimir en un llibret tots els anys, però encara no.
.
.
, amnistia España encara no ho ha fet.

Per això, els hem passat hui -que no té major importància- no un resum, sinó un extracte d'eixe informe.
No n'hem pogut dur més perquè els portava Carme, la companya, i no pot portar molt de pes i eixes coses; però vull dir que n'hem imprés vint (inintel·ligible) .
.
.
d'eixos que han repartit, si en necessiten algun més, els hem fem arribar sense cap problema i tal, no?

I, repetisc, és un extracte.
Hem tret les parts que creiem que els puguen resultar més interessants.
Però és, evidentment, el mateix contingut de l'informe general que està en format digital o en format electrònic, ¿no?

Primer que res, jo voldria explicar-los un moment l'estructura que tenim de l'informe.
L'informe se fa tots els anys, com vostés saben.
I, en l'informe d'aquest any -que, repetim, és l'any 2017, però correspon a les investigacions d'amnistia de l'any 2016-, n'hi ha un informe sobre 159 països i territoris.
La qual cosa vol dir, doncs, que tenim també uns mitjans limitats i no podem arribar, en informes seriosos d'amnistia, a tots els països.

Però això no vol dir que un país que no estiga en l'informe és que no ens ocupem d'ell, sinó que significa que, per motius de la situació, no s'ha pogut fer eixa informació i no està recollit.
No tenim mitjans per a arribar a tots els països que tenen esta problemàtica, com és lògic.
Però que un país no estiga inclòs no vol dir que no n'hi haja una preocupació allí i no puga haver-hi una incidència sobre mitjans humans, simplement és que.
.
.

Tampoc és important.
.
.
, ho dic perquè quan vegen no ja este resum o este extracte, que no és ja ni un resum.
.
.
, sinó l'informe general, si l'han mirat o el volen mirar en el mitjà digital, l'extensió sobre el que es parla d'un país tampoc vol dir que siga ni més important ni que n'hi haja més conculcacions, sinó que a vegades l'informe, doncs, és més llarg o.
.
.
No és qüestió de mesurar: a este país li dediquen més pàgines, això vol dir que és més greu o que és més important això.

Evidentment, bàsicament són 159 països.
La immensa majoria són, diguem-ne que pràcticament tots els anys l'informe anual tracta sobre els mateixos països revisant les novetats que han hagut d'això.
S'afegixen i se lleven alguns països de l'informe.
En l'informe d'enguany està Bostwana, Brunei, i s'han eliminat els de Ghana, Madagascar, Panamà i Trinidad i Tobago, però no té major incidència que eixa qüestió.

Un altre tema a eixe respecte és assenyalar que, en l'informe, amnistia procura basar-se exclusivament en fets i en fets contrastats i només en fets.
Eixe és el gran esforç i jo crec que la, la.
.
.
-anava a dir la fama, però no és la paraula- el reconeixement que té amnistia de la seua serietat en els informes, perquè són sempre sobre fets constatats i realment avaluats, aplicant els mateixos criteris a tots els països, les obligacions que tots els països tenen de complir el dret internacional, els drets humans, el dret dels refugiats on corresponga o el dret internacional humanitari, els drets humanitaris, que estan (inintel·ligible) .
.
.

Si se critiquen països, tots els països, com és lògic, no per això deixem de respectar les seues idiosincràsies, les seues peculiaritats i els seus drets interns al organitzar-se i com fer-ho.
Però es tracta de criticar quan no es respecten en algun aspecte els drets humans en eixe país, ¿no?
Evidentment, no és ni de lluny la intenció d'amnistia assenyalar un objectiu crític a cada país o a cada govern, i menys encara als governs concrets.
Això és un tema que escapa o deu deixar-se al marge del que és la intervenció d'això.

Dit eixos.
.
.
, diguem-ne, introducció, jo voldria primer assenyalar quins són els missatges claus, quins són els punts claus, creiem nosaltres, de l'informe d'aquest any.

La primera qüestió és que l'any 2016 va ser un any -s'ha de dir- terrible, terrible per als drets humans.
Se va caracteritzar, fonamentalment, per una manipulació verinosa i decisiva de la política d'identitat, per part dels polítics -parlem, evidentment, en general-, cap a una actitud molt cínica, de retòrica d'allò que amnistia assenyala: mosatros contra ells, nosotros contra ellos.

El discurs de culpa, d'odi i de por per a tocar la fibra sensible per a guanyar vots, plantejant eixa dicotomia o eixa contraposició absolutament falsa de nosaltres, del país que siga, i els altres, els estrangers, els forasters, els immigrants, eren la qüestió.
Eixa tècnica de nosaltres contra ells -evidentment, qualsevol que estiga.
.
.
, i vostés ho estan, més que de sobra, informats de la situació mundial- se va produir en Estats Units, en Turquia, en (inintel·ligible) .
.
.

Cada vegada són més els polítics que ells mateixos quasi se definixen com a antisistema i que tenen el que diríem una agenda absolutament tòxica que perseguix convertir en expiatoris, en víctimes expiatòries, i deshumanitzar els grups sencers de persones.

Jo crec que, sense qui siga prendre una postura ni molt menys particular, però el cas de Trump, que els mateixos tribunals d'Estats Units li han tirat enrere, de: Â«els àrabs són tots roïnsÂ», eixos grups generals, això és un tema.
.
.

Massa polítics en tot el món responen a les pors d'índole.
.
.
, als temors d'índole econòmica i de seguretat, amb la retòrica eixa de nosaltres contra ells, per a culpar a altres persones, normalment membres de minories desafavorides, siguen immigrants, persones refugiades, als qui carreguen el tema de la dificultat econòmica i de la inseguretat que en els països n'hi ha i que és real.
Eixa situació, eixa retòrica, ha tingut un perillós i ample impacte en les polítiques reals de molts governs del nostre món.

Els governs han arribat a acords que menyspreen els drets humans, menyspreen el dret internacional en general; el dret, per exemple, a sol·licitar asil.
Han aprovat lleis que violen la llibertat d'expressió.
Han incitat a assassinar persones simplement per consumir drogues; el cas de.
.
.
, -açò de l'Alzhéimer és molt dur- de Filipines és ben evident, és ben evident, ¿no?
, eixe presumir inclús que han matat a no sé quants, extrajudicialment i (inintel·ligible) .
.
.
Han legitimitat la vigilància massiva i ampliat els poders policials de forma draconiana.

I això, en l'informe anual d'Amnistia Internacional se documenta, per exemple, que 33 països han enviat il·legalment persones.
.
.
, han retornat de forma il·legal persones refugiades als països d'origen, on realment tenen autèntics perills de sobreviure, de ser perseguits, de.
.
.
, inclús de morir.
33 països.
Està contrastat i està fet i (inintel·ligible) .
.
.

El món en què els líders polítics denigren i sacrifiquen cada vegada més els drets humans, amb el pretext de protegir la seguretat nacional o estrets interessos econòmics, és un món cada vegada més perillós i amb més perill per a tots.

Esta és una situació d'autèntica amenaça que portem a un món, pensem nosaltres, cada vegada més perillós i més caòtic.
Situació en què els estats, que en lloc de protegir els drets humans, encara que fóra de boquilla -moltes vegades només s'han protegit en teoria, no s'han fet passos.
.
.
-, ara ni això, ni de boquilla.
Inclús els qui abans defensaven els drets humans en altres països i ajudant a altres països, ficant mitjans, estan massa ocupats a vegades restringint els drets humans internament, com per a, damunt, diguem-ne, preocupar-se perquè es respecten els drets humans en altres llocs.

Eixa política verinosa, eixa inestabilitat i eixa por estan fent que se fique realment en dubte el respecte dels governs a la dignitat inherent i els drets humans inalienables de totes les persones.

És un pas que es va donar i va costar a la humanitat reconéixer i que tots anàrem fent, (inintel·ligible) .
.
.
encara de vegades de boquilla, que n'hi havien uns drets intocables, allò que diem els drets humans, des de l'any 1948 proclamats per les Nacions Unides i assumits per la immensa majoria dels països del món.
Però això pareix que cada vegada està més ja deixat ahí com una cosa de.
.
.

L'absència de justícia, de dignitat, està creant una humanitat clarament de dos nivells: una humanitat de persones riques i persones pobres; de persones apàtrides i de persones amb ciutadania i en drets ciutadans.
Nosaltres i ells.

Estan en joc els principis bàsics que abasten el dret d'asil, la necessitat de tindre barbaritats massives que se produïxen en el nostre món.
I en lloc de defendre la cooperació i les institucions internacionals, els estats que tenen el poder necessari per a assumir un lideratge en l'escenari mundial, cada vegada donen més mostra d'una creixent tendència a denigrar eixa situació.

Les institucions i els tribunals de drets humans se descriuen a vegades com a entitats que menyscaben la sobirania nacional, que amenacen l'interés nacional, debilitament de l'ONU i d'altres institucions, com si la protecció de les persones refugiades, la justícia internacional i els drets humans fora una cosa que atemptara contra la mateixa seguretat.

En l'any 2016 s'han comés crims de guerra en almenys 21 països del nostre món.
S'estan en este moment cometent autèntics crims de guerra.
Des de la Turquia en el colp d'estat, el Brasil en implosió, la Índia que silencia això, Burundi.
.
.
Per ara hauríem de dir que només Alemanya i Canadà han estat una honrosa excepció dintre del G8 a eixa tendència a atacar cada vegada més els drets humans.

Com més països estan fent marxa enrere en els seus compromisos fonamentals amb els drets humans, major serà el risc que es produïxca un efecte de dominó global en retrocés en la matèria de drets humans, inclús per part de governs que anteriorment es podia confiar que defensaren els drets humans en el seu escenari mundial.

Hi ha un exemple, per exemple -que supose que coneixen, i si no, els sorprendrà-, que Dinamarca, un país que sempre ha estat reconegut per tot el món com un país de respecte dels drets humans, democràtic total, tinga la proposta d'anul·lar la convenció sobre l'estatut dels refugiats de l'any 1951 és un símptoma.
.
.
-no ho ha fet encara, però ha llançat la proposta d'anul·lar eixa comissió- és un símptoma ben trist del que pot estar passant en el nostre món.

Si els estats intenten revocar els drets humans que tant de temps ha portat establir i ho presenten com a una mesura populista que necessitem recolzar la seguretat popular, estem permetent que els estats actuals menyspreen els drets humans sense cap resistència per banda nostra.

En eixe sentit, creiem -i aixina assenyala l'informe anual d'amnistia que s'han donat casos-, que s'han donat casos, diríem.
que políticament (inintel·ligible) .
.
.
de persones a qui s'ha matat, i estan ahí reflectits, s'ha assassinat per defendre pacíficament els drets humans.
I això ha ocorregut en vint països, en l'any passat.
Gent assassinada per ser defensors passius, res ni molt menys violents ni tot això, dels drets humans.

En eixa batalla pels drets humans, el front està en totes parts.
I totes les persones poden ser activistes -i deuen ser, pensem nosaltres-, activistes dels drets humans.
I per suposat, les institucions públiques, com en este cas les Corts Valencianes.

El primer que fem o que podríem fer en una situació d'obscuritat és encendre un ciri -és el símbol, tots coneixen, d'amnistia-.
Encendre un menut ciri, que evidentment no acaba amb totes les foscors, però que és el primer que podem fer per a combatre la greu amenaça que n'hi ha als drets humans, que és recolzar a qui haja lluitat, intentat defendre eixos drets humans.
Evidentment, açò s'ha produït en informació en molts països.

En l'informe, ja dic que està assenyalats molt això, però podem parlar d'Aràbia Saudita, de Bangladesh, de Xina, d'Egipte, d'Estats Units, d'Etiòpia, de Filipines, de França, d'Hondures, d'Hongria, d'Índia, de (inintel·ligible) .
.
.
d'Iran, del Regne Unit, de la República Democràtica del Congo, de Rússia, de Síria, de Sudan, de Sudan sud, de Tailàndia, de Turquia, de Veneçuela, d'Espanya, etcètera, etcètera, etcètera.
No n'hi ha.
.
.
Això, evidentment.
.
.
.

Feta eixa.
.
.
, diguem-ne, si els val, com a introducció general o global del món, passaria, si els pareix, i breument també, a fer un esbós, un resum del que l'informe diu sobre el cas d'Espanya.
Els missatges fonamentals que en l'informe assenyalem sobre la situació d'Espanya.

El primer missatge seria que en 2016 Espanya ha format part d'eixa tendència universal en què se menyscaben els drets humans.
L'acollida de persones que fugen de conflictes o de greus violacions de drets humans seguix sent insuficient en nombre i deficient en la forma d'acollida, que porta en molts casos, en la forma d'acollir-los, a mig termini, a la indigència.

S'ha autoritzat el delicte en Espanya d'enaltiment del terrorisme d'una forma ambigua i indeterminada, i s'ha utilitzat l'any passat per a limitar desproporcionadament la llibertat d'expressió.
I seguix estant allí la impunitat com una tendència en els casos d'ús excessiu de la força i de la tortura o de maltractes per part de membres de les forces de seguretat.
No s'investiga suficientment ni se vol investigar.

Una altra idea és que Espanya ha combinat, ha jugat a una doble jugada, una retòrica positiva d'acollida a les persones que estan en conflicte o greus violacions, teòricament ací s'acull de tot, però en la realitat una inacció preocupant a l'hora d'acollir de manera digna i de respectar els seus drets.

Tots coneixen que en l'acord en la Comunitat Europea, Espanya es va comprometre a acollir 17.
000 persones de la majoria de refugiats que teòricament s'han d'acollir abans de setembre d'enguany.
En portem mil i escaig, en portem l'escaig.
Quan se va fer l'informe, no arribava més que a mil, un 4% del compromís que l'estat va assumir de fer això.

Espanya està a la cua d'Europa en eixe acolliment de països.
Evidentment el que destaca és Alemanya, un país on n'hi ha més refugiats per població.
Han sol·licitat asil en Alemanya 237.
400 persones, el 66% de les realitzades en la Comunitat Europea.
És veritat que la immensa majoria volen anar a Alemanya.

Ahir, crec que era, parlava en unes persones per un altre tema, del president de Creu Roja de Castelló -jo sóc de Castelló, i parlant dels refugiats que tenen en Creu Roja-, diu: Â«Els tenim uns dies i enseguida se'n van a AlemanyaÂ».
La gent està ací en acollida i té la tendència eixa.
Això és un fet del qual no tenim la culpa ningú, ni el govern ni ningú.

Però, evidentment, a part d'Alemanya, hi ha hagut països que han acollit, diguem, amb més generositat.
Per exemple, Itàlia el 10%.
França, el 6%.
Grècia, el 3%.
El Regne Unit, un 3%.
Espanya ha acollit només el 0,9% d'eixes persones.

El sistema d'asil en Espanya -reitere i ja ho he insinuat abans- no és gens acollidor i seguix incomplint les directrius europees i estàndards internacionals dels drets humans.
No es garantix el dret a la informació dels sol·licitants d'asil, el temps que deuen romandre en els centres d'internament temporal d'immigrants és excessiu, fins que arribe la seua resposta sobre la sol·licitud d'asil.

I no existixen les garanties de protecció a col·lectius més vulnerables: dones víctimes de violència de gènere, personal LGTBI, víctimes de tracta, entre altres.
Supose que coneixen la informació que el jutge de vigilància dels CIE va assenyalar, diu: Â«És pitjor estar en un centre d'internament temporal que estar en la presóÂ».
Tenen més drets els presos condemnats fefaentment per un delicte que esta gent que no ha fet cap delicte i que simplement està ahí temporalment.

El tema de les fronteres de Ceuta i Melilla, estan pràcticament clausurades per a persones migrants i sol·licitants d'asil, que no siguen els de Síria.
Els que sol·liciten asil provinents de Síria sí que se'ls deixa passar.
Durant 2016 i a principi del 2017 s'ha produït en eixes fronteres un ús excessiu de la força en el transcurs d'expulsions col·lectives de persones que intentaven entrar irregularment en Ceuta i Melilla, des de Marroc, evidentment.

No s'ha tingut en compte que estes persones podien ser senzillament sol·licitants d'asil o podien estar en situació vulnerable.
Repetisc, només en el cas que siguen provinents de Síria se'ls acull.

També l'any 2016 ha segut un any en què trobem exemples en què s'ha utilitzat el delicte d'enaltiment del terrorisme per limitar desproporcionadament el dret a la llibertat d'expressió.
N'hi ha casos que coneixem tots de sobra, com els casos dels anomenats titiriteros de Madrid, que realment van ser empresonats i la seua causa va ser arxivada en gener del 2017.

O persones empresonades per enaltir suposadament el terrorisme en missatges apareguts en les xarxes socials.
Inclús el Ministeri de l'Interior va instar el Consell General del Poder Judicial que prenguera mesures contra un magistrat de l'Audiència Nacional, José Ricardo de Prada que, en una taula redona, a la qual havia estat convidat, va qüestionar diversos aspectes de la jurisdicció espanyola, les reformes legislatives en matèria de terrorisme i va mostrar la seua preocupació sobre els casos de tortura en Espanya.

Per eixa intervenció en eixa taula redona, el ministre en funcions l'any passat, que era ministre en funcions, va instar el Consell General del Poder Judicial que Â«tomara algunas medidas contra el magistradoÂ».
És una cosa que per a Amnistia Internacional és evidentment una interferència clara en el poder judicial i en el dret de la llibertat d'expressió.
Si n'hi havia algun delicte comés, cal processar-lo, però no Â«tomar medidasÂ» contra un jutge que ha manifestat unes opinions en una taula redona.

La impunitat segueix detectant-se -i aixina es manifesta en l'informe-, la impunitat en l'ús desproporcionat de la força davant denúncies de tortura i maltractes per part de membres de forces de seguretat, que és, per desgràcia, una tendència consolidada en Espanya.
Estes denúncies, estos fets possibles, en general no s'investiguen amb eficàcia i exhaustivament, i els autors rarament poden ser identificats.

Fa poc se va absoldre -no recorde ara la data, però tots coneixeran-, el cas d'una dona que va perdre un ull per una pilota.
El tribunal va reconéixer que era resultat de la pilota, però entre dos mossos d'esquadra, clar com ells no declaraven, no se sabia quin era, quan hi havia filmacions de tot tipus.
I al final, impunitat, impunitat, perquè com no se pot dir -que segurament jurídicament i penal pot ser aixina-.
.
.
, però és una sensació de dir: Â«¡Ah!
, ha segut este, ha segut aquell.
.
.
Â» És a dir, una situació que no s'investiga.

De fet, el Tribunal Europeu dels Drets Humans, en maig de l'any 2016, va dictaminar -i era la huitena vegada que ho feia des de l'any 2010- que en els casos de tortura i maltractes en règim d'incomunicació o fora d'ell no s'investigava adequadament.
És un dictamen del Tribunal Europeu dels Drets Humans de l'any 2016, i era la huitena vegada que se feia eixa situació.

També este any en Espanya, per part de la tendència internacional de la impunitat a consolidar-se, el tema dels crims de dret internacional comesos durant la guerra civil i el franquisme.
Espanya seguix sense investigar i fica obstacles a la investigació oberta fora del país, en el cas d'Argentina, per a poder investigar possible situació.
.
.

L'últim obstacle va arribar per part de la fiscalia general de l'estat, que va elaborar una ordre interna en setembre del 2016 per bloquejar qualsevol investigació judicial que portara a terme la justícia argentina, argumentant que eixos crims, entre ells la desaparició forçada i la tortura, no podien ser investigats d'acord amb l'aplicació de la llei d'amnistia i degut a la prescripció d'alguns països, cosa que evidentment amnistia no compartix en absolut.

Jo voldria acabar esta meua primera intervenció -evidentment, n'hi ha moltes més coses que podríem dir-, però arreplegant unes paraules que tenen tots en el paper que els han passat, en el primer paper, és el pròleg.
El pròleg està escrit pel secretari general d'Amnistia Internacional, Salil Shetty, i diu -jo crec- coses molt interessants.
Però les paraules finals voldríem que foren engrescadores, i diu: Â«En un any.
.
.
Â».
Vaig a llegir-ho en castellà, ho tenen en castellà, i també saben fer-ho això, ¿no?
 Â«En un año caracterizado por la división y la deshumanización, las acciones de particulares por reafirmar la humanidad y la dignidad fundamental de todas las personas brillaron más que nunca.
Â» És a dir, front a eixes situacions negatives, va bé intervencions personals que han brillat.

Â«La personificación de esta respuesta compasiva fue el joven de veinticuatro años, Anás al Basha, conocido como el payaso de Alepo, que decidió quedarse en la ciudad para llevar consuelo y alegría a los niños y niñas, incluso después de que las fuerzas del gobierno desencadenaran un terrible bombardeo.
Causó muerte en un ataque aéreo el 29 de noviembre.
Su hermano le rindió homenaje por haber hecho felices a los niños y a las niñas en el lugar más sombrío y más peligroso.
Â»

Â«Al comenzar el 2017 el mundo parece un lugar inestable y se multiplica el miedo al futuro.
Pero es en estas épocas cuando hacen falta voces valientes, héroes corrientes que se alcen contra la injusticia y la represión.
Nadie puede abarcar el mundo entero, pero cada persona puede cambiar su propio mundo.
Cualquiera puede luchar contra la deshumanización actuando localmente para reconocer la dignidad y los derechos iguales e inalienables de todas las personas y sentar así las bases de la libertad y la justicia en el mundo.
2017 necesita héroes de los derechos humanos.
Â»

Eixa és la preocupació que tenim des d'amnistia, de fomentar eixa sensibilitat, eixa preocupació i que tots siguem capaços d'encendre un ciri menut que done un poc de llum en el nostre món.

Gràcies per la seua atenció.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Badenes.

A continuación, los grupos tendrán un turno de intervención.
Comenzaremos por el Grupo Compromís, que ha sido el grupo proponente de la comparecencia.
La señora Campello tiene ocho minutos.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

I gràcies per la compareixença.

Jo crec que este és un dels documents que val la pena llegir jo diria com a ciutadà per a tindre consciència del que passa al món, però també com a polític i d'alguna manera ens trau les vergonyes.
La vergonya de tindre d'alguna manera.
.
.
, en la classe política, tindre en les mans canviar algunes d'estes realitats i no fer res per millorar la situació al final de milions i de milions de persones arreu del món.

Hi ha moltes coses sobre les quals m'agradaria preguntar-li.
Però, bé, vaig a centrar-me en dos o tres perquè pense que hui és important escoltar-lo a vosté.
A mi m'agradaria saber.
.
.
Me centraré en coses que jo crec que des de les Corts Valencianes podem fer més pressió, ¿no?
I en la situació espanyola, en la gestió espanyola de les seues relacions i compromisos internacionals m'agradaria fer-li alguna pregunta concreta, encara que ja ens ha explicat alguna cosa.

Em crida l'atenció en este sentit la duresa contra persones que, fent ús de la seua llibertat d'expressió -com vosté ens comentava- a les xarxes socials, han sigut detingudes i tractades directament com a terroristes, sense en principi tindre fe o tindre proves concretes que són part del terrorisme, ¿no?
, que són terroristes.
No sé, a tots ens ve al cap el cas dels acudits de Carrero Blanco i el cas dels titellaires que vosté comentava.

Aleshores, m'agradaria que poguera aprofundir un poquet més en este tema.
Perquè jo crec que, bé, potser em pot corregir, però al final del nostre entorn europeu segurament l'estat espanyol és el que utilitza més a la lleugera la llei antiterrorista i bé, al final jo crec que això és important que ho tinguem en compte, com les lleis han de servir per a les coses que estan legislades i no mal utilitzar-les per a altres.

M'agradaria saber si des de la seua organització consideren que occident està aprofitant de forma intencionada la complicada conjuntura internacional per restringir els drets i llibertats de la població civil.

I en quant a la instància del ministre de l'Interior al Consell General del Poder Judicial a l'abril de l'any passat perquè prenguera mesures contra José Ricardo de Prada, jutge de l'Audiència Nacional, doncs m'agradaria saber si consideren que el sistema judicial espanyol està excessivament influït pel poder polític i, de ser així, si consideren que açò deteriora el nostre sistema judicial.

D'altra banda, com abans he comentat, m'agradaria fer incís en les relacions internacionals de l'estat, concretament la seua col·laboració i compromisos i gestió en matèria internacional.
Quant a la col·laboració, destaca la de per tots coneguda negativa d'Espanya a col·laborar amb la justícia argentina per jutjar els crims de la guerra civil.

Quant a la gestió internacional destaca també la retirada de la targeta sanitària a més de 700.
000 persones -dret que al País Valencià han recuperat pel nostre actual govern- i la persistència de les devolucions en calent en la frontera amb el Marroc, que ja també ho ha comentat, però m'agradaria que se poguera incidir un poquet més.

Bé, jo crec que al final la manca de responsabilitats polítiques que tinguérem davant dels crims del Tarajal.
M'agradaria que ens poguera parlar un poc sobre estes devolucions en calent i les vulneracions dels drets d'asil que suposen.

En este sentit m'agradaria també que indicara la seua visió sobre la reubicació de persones refugiades a Europa i el compliment dels acords.
Ja ens avançava que a Espanya crec recordar que ha dit el 0,9% del que se va comprometre Europa a atendre.

I després, quant a la situació dels defensors dels drets humans al món, ja també avançava alguna cosa, però m'agradaria saber si tenen dades concretes o què pensen sobre el repunt que ha hagut d'assassinats selectius a Colòmbia, a defensors i defensores, sobretot, de drets humans, sabent i atenent que estan en una situació molt complicada, donat que estan intentant aplegar a acords de pau en les guerrilles.

I, bé, quina situació s'està donant un poc des de la visió d'Amnistia Internacional en eixos defensors i defensores dels drets humans, que moltes vegades també pareix ser que des de l'estat colombià estant tractant-se directament com a terroristes i no tenen.
.
.
, passaria un poc com en el que estàvem parlant abans, no tenen relacions amb els terroristes i sabem que hi ha un repunt en eixes circumstàncies.

Res més.

Moltes gràcies pel seu treball i desitjar-los que la seua tasca i la seua feina tinga incidència en la classe política i en el món al final.
I, bé, agraïda i agraïts des del nostre Grup Parlamentari Compromís que estiguen hui aquí, que quede constància en el Diari de Sessions de la faena que estan fent.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Campello.

A continuación procederemos a turnos de cuatro minutos de los grupos de menor a mayor.
Tiene la palabra la señora Meco de Podemos.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Pues agradecerle, en primer lugar, la comparecencia y el relato que nos hace.
Que conste aquí agradecer el trabajo riguroso e independiente que es conveniente destacar que hace amnistía, independiente de cualquier gobierno, de cualquier creencia, de cualquier ideología, de cualquier interés económico, que creo que es lo que fundamentalmente -no sólo-, pero fundamentalmente hace tan importante la defensa que amnistía hace de los derechos humanos en todo el mundo.

Y agradecerle la función que tienen reactiva a las violencias sobre los derechos humanos, pero también la labor preventiva que desarrollan de sensibilización sobre esta materia y el que hagan seguimiento de leyes y tratados internacionales que afectan a los derechos humanos que, sobre todo, a quienes ahora estamos en política tan importante es.
Yo creo que si no existiera amnistía, como tantas organizaciones, seguramente habría que inventarla.
O sea, que vaya mi agradecimiento de antemano.

Y en relación a lo que nos contaba y alguna cosa que no contaba en su exposición y que echo de menos en el informe, me gustaría hacerle alguna cuestión.
Habla el informe y recalcaba usted a Donald Trump, a Donald Trump como vencedor en el marco de una campaña de miedo, y lo sitúan ustedes en el informe como el inicio de una época de desestabilización.
Así lo dice el informe.
También hablan de Obama y también de las cosas que ha hecho Obama, que no tiene una herencia tan generosa en materia de derechos humanos.

Pero Donald Trump está teniendo también un papel activo en la vulneración de un derecho que es el derecho al medio ambiente.
Yo echo a faltar el derecho al medio ambiente que también ocasiona muchos desplazamientos, muchas movilizaciones, en definitiva, refugiados de todo el mundo.
Echo a faltar esa defensa del derecho al medio ambiente en todos los países por amnistía.
No sé en qué medida…, por qué no está y le pregunto por qué.

Y en relación a otras cuestiones -bueno, lo decía mi compañera y a mí me gustaría precisar- usted hablaba de héroes.
Y si hay héroes en el mundo son esos defensores de derechos humanos y esos periodistas que están en esas zonas donde se vulneran los derechos humanos para reportar al mundo lo que está allí sucediendo.
Y es verdad que ustedes en diferentes países ponen el acento en los ataques que estas personas están recibiendo.
Estos héroes, estas heroínas están recibiendo.
Y me gustaría que nos hiciera una valoración al respecto, si se ha recrudecido, si no, por qué, qué hacer al respecto.

Y también me gustaría poner el acento en los derechos de las mujeres y de las niñas en las violencias que sufren las mujeres en todo el mundo.
Y también qué medidas articular para que eso no siga sucediendo.

Y luego hay dos focos que ustedes plantean en el informe que a mí me parecen especialmente significativos.
Uno el que dice que los cambios legislativos no necesariamente van acompañados de medidas, que los aplican y ponen el ejemplo de gais, lesbianas, pero podríamos encontrar tantos otros donde las leyes dicen unas cosas y las prácticas en los estados, las prácticas de los gobiernos dicen otra.

Pero luego también hablan ustedes, y en concreto ya me centro en España, de los cambios legislativos que preocupantemente avanzan en la vulneración de los derechos fundamentales.
Y usted ha puesto el acento en una cuestión efectivamente que es el retroceso en las libertades que se está produciendo en un país como España, particularmente la libertad de expresión.
Y ha puesto el acento en algunas cuestiones y yo le diría que también hay vulneración de derechos fundamentales contra personas de la oposición política al partido en el gobierno.
Y esto casos hay y casos que la justicia después no ha entendido en el sentido también de enaltecimiento del terrorismo que usted hablaba.

Y efectivamente, como usted bien decía, hay impunidad en el uso…

El senyor president:

Señora Meco.

La senyora Meco Tébar:

… -termino- hay impunidad en el uso de las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado y aquí lo vimos con la primavera valenciana donde no hay ningún responsable por toda aquella barbarie que vimos.

Lo que le pregunto es -para concluir- cuál es el nivel de interlocución que tienen ustedes con el gobierno, qué capacidad de acción tienen en que el gobierno revierta todas estas cuestiones, también en el derecho de la vivienda.

Y, efectivamente que hacen falta héroes, héroes locales, héroes globales.
Gracias por señalar el camino.
Gracias por señalar las realidades a cambiar.
Gracias por ese trabajo riguroso que cada día realiza amnistía en todo el mundo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Meco.

A continuación tendrá un turno de cuatro minutos el Grupo Ciudadanos.
¿Emilio Argüeso?
Tiene usted la palabra.

El senyor Argüeso Torres:

Gracias, presidente.

Bon dia, senyor Badenes.

Primero, agradecerle su presencia aquí en estas Cortes para hacernos partícipe de una herramienta importantísima que ustedes han elaborado y que además a nosotros nos va a servir bastante para poder mejorar y para poder conocer dónde nos estamos moviendo.

Y segundo, ya no solamente que Compromís diga que conste en acta, sino también reconocerles que gracias a Compromís usted ha podido comparecer aquí hoy.

Me gustaría centrarme en cinco puntos con respecto a su informe.
El primero en el tema del asilo.
¿Qué opinión le merece a usted el sistema español de recepción de solicitantes de asilo?
¿Qué valoración realizan ustedes del incumplimiento de España acerca de la no implementación de la legislación europea en materia de procedimiento de asilo?
Condiciones de recepción y clasificación del asilo.
¿Qué mejoras, en términos globales, entiende Amnistía Internacional que puede llevar a cabo para la coordinación de la recepción de refugiados en España?

Con respecto a otros (inintel·ligible) … y otros malos tratos en España, es un tema bastante… es evidente que se ha producido algún caso.
Ustedes hacen mención de cuatro casos.
que los enumeran y además lo explican perfectamente, además de que ya lo conocíamos por los medios de comunicación.
Pero lo que sí me gustaría es que, si ustedes manejan más datos, nos pudieran indicar si Amnistía Internacional tiene datos objetivos o han elaborado algún informe acerca de los casos denunciados en España, y en concreto en la Comunidad Valenciana, y en cuántos de ellos han dictado sentencia.

Y la segunda cuestión es que…, no sé si…, creo recordar que en el informe no aparece, pero en Alemania hay un concepto que ya se ha introducido en el ordenamiento jurídico alemán que es la tortura de rescate, que no sé si tiene conocimiento.
Es por el cual el legislador alemán parece que pone al mismo nivel a la víctima, al delincuente y a la policía.
Y entonces, permite torturas selectivas para obtener un fin como puede ser el tema de una confesión de un delincuente por un asunto a lo mejor de un secuestro o por temas de terrorismo.

Entonces me gustaría saber qué opinión le merece a usted y a su grupo, y sobre todo por el caso de Jakob von Metzler, que es precisamente el caso que ha llegado al Tribunal Europeo de Derechos Humanos, precisamente por esa violencia estatal y además de un país europeo como es Alemania, que tampoco nos vamos a ir a otros países como Zimbabwe, etcétera.

Con respecto a la violencia sobre las mujeres, hoy nos hemos despertado, desgraciadamente, con un… no con un informe, pero sí con unos datos que el registro central del ministerio de justicia de este año, del 2016, del año pasado, se refiere con el tema de violencia de género.
Las cifras son bastante escalofriantes, porque aquí se han detectado 4.
067 víctimas, la segunda cifra más alta después de Andalucía, con una tasa de 1,9 mujeres por cada 1.
000 mujeres.
Ello sin contar obviamente con la cifra negra de criminalidad que todos conocemos, no la.
.
.
, desconocemos cuál es porque la mayoría de las señoras no denuncian a sus parejas y, obviamente, no las conocemos.

La pregunta es muy clara, es decir, el País Vasco tiene una tasa de 0,7 cada 1.
000; Galicia, 1 de 1.
000.
Desde su punto de vista y con los datos que disponemos, ¿podría reflexionar con nosotros el porqué de estas cifras?
Es decir, ¿por qué una 1,9 y otra 0,7?

Con respecto -y veo que ya no me da tiempo, voy a ir a la última-, con el tema de los menores, no sé si ustedes conocen la situación de los menores en la Comunidad Valenciana, es decir, le voy a dar un dato que nos puede ilustrar a todos.

El centro de acogida de Alicante cuenta con tan solo 24 plazas de acogida para menores de seis a dieciocho años, para una provincia como es Alicante, las mismas desde hace ya veinte años, es decir, no se han aumentado.

A este centro son trasladados los menores una vez que se ha instruido el expediente de protección, se ha declarado la situación de desamparo por parte de los servicios territoriales de la conselleria.
Estos menores permanecen en el centro hasta que sea declarado el ejercicio de la guarda por parte de su derivación o a un centro de acogida o bien a una familia de acogida.

No sé si usted tiene conocimiento de ello, pero ¿qué le parece que un centro de recepción tenga única y exclusivamente 24 plazas, que además nos consta que hay momentos determinados del año que están sobresaturados?

Esta misma mañana hemos presentado un escrito, mi grupo parlamentario -ya acabo presidente-, el grupo parlamentario, solicitando que nos facilite los datos de los cuatro últimos años con respecto a las cifras que maneja la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas con respecto, precisamente, al número de expedientes incoados, dónde se han derivado los menores, en qué situación se encuentran en estos momentos, etcétera, etcétera, etcétera.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Argüeso.

A continuación, daremos la palabra también por un turno de cuatro minutos al Grupo Socialista.

Señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyor president.

Senyor Badenes, benvingut a esta comissió i a este parlament.

Li he de dir que el Grup Socialista estem molt contents que estiga hui ací un representant, en este cas, president d'un col·lectiu, una organització social i que puga comparéixer i tinga veu directa en un parlament en el que fa un temps no era tan habitual escoltar la veu dels ciutadans.

Voldria donar-li les gràcies per la seua tasca, per la tasca que fa Amnistia Internacional i altres tantes organitzacions de denúncia pels atacs tan verinosos que n'hi ha arreu del món a la llibertat, a la justícia i als drets humans.

Volia donar-li les gràcies per aquest informe tan extens i tan detallat que vosté ens ha relatat, pel seu anàlisi i per poder compartir-lo, sobretot, amb vosté avui ací.

Amnistia Internacional és una organització de molt prestigi, d'una llarga trajectòria i de molts anys de lluita en defensa dels drets humans arreu del món, i cada any ens oferix una diagnosi malauradament dramàtica de la situació dels drets humans en el món sencer, una diagnosi que relata -com vosté ha manifestat- país a país, i amb fets i amb casos concrets, en informes anuals, com aquest, i que ens permeta assenyalar totes aquelles debilitats i punts febles en matèria de drets humans, de vulneració de drets humans, de qualsevol dret humà: dret a la igualtat, el dret a la vivenda, el dret LGTBI (algú tus), que també vostés arrepleguen en els diferents informes (soroll de papers), uns informes que es publiciten i que són públics.

I amb açò li formule la primera pregunta.
Si considera vosté que la publicació d'estos informes és suficient per a conscienciar els poders públics i els organismes internacionals i per a fer pressió perquè actuen davant de casos que es reiteren desgraciadament i que es cronifiquen de violació de drets humans, de drets econòmics, de drets socials, polítics i civils , com vostés documenten en l'informe, i que evidencien desgraciadament, com vosté deia, que els drets humans no són intocables.

Perquè és cert que amnistia advertix d'una tendència insidiosa i progressiva al debilitament dels drets humans fruit de l'acció, com vosté comentava, de molts governs que infringixen deliberadament el dret internacional -com vosté deia, Â«nosaltres contra ellsÂ»-, i que estan debilitant intencionadament les institucions que precisament estan destinades a protegir els drets de les persones.
Vulneració de drets humans i també persones assassinades per defensar els drets humans, com vosté assenyalava ací.
Desgraciadament vénen molts activistes defensors dels drets humans, sobretot de Colòmbia, que en relaten el drama que viuen en els seus països.

Però m'agradaria que ens donara dades globals del que està ocorrent en estos moments respecte a les persones activistes defensores de drets humans, perquè el que demostra és que no sols hem de protegir els drets humans, que també, sinó també als activistes i a les persones que els defensen sobre el terreny, sobre el territori.

El que em resulta preocupant, no d'este informe sinó també d'altres informes, és que un país com Espanya, un país democràtic que viu en un estat de dret, se suposa que normalitzat, no escapa a esta tendència internacional i no escapa limitant, com s'assenyalava també per altres portaveus, la llibertat d'expressió i el dret a la reunió pacífica, i es fa també el desentés a les diferents recomanacions de mecanismes internacionals quant a la protecció de drets humans en el nostre país.

M'agradaria que vosté em contara com creu que podem incidir per a revertir eixa maldita impunitat en què viuen molts governs, també el nostre, per a incidir des d'institucions com aquesta per a revertir aquestes situacions.

I res més, finalitze ja que no tinc més temps agraint-li la seva assistència hui ací i dir-li que ¡tant de bo!
en els informes vinents es puguen excloure cada vegada més països, perquè això significa que estem avançant en el camí de garantir els drets humans en el món.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Tirado.

Para concluir este turno de intervenciones de los portavoces, daremos la palabra también por cuatro minutos al Partido Popular.

Señor Soler.

El senyor Soler Beneyto:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor Badenes, por su exposición, por su presencia hoy aquí, y también trasladar al conjunto de su organización la enhorabuena por este informe y por el trabajo que desarrollan constantemente en la defensa de los derechos humanos en todo el mundo.

Es cierto que un análisis de 159 países significa tener una red muy extensa de infraestructura de personal para conocer el terreno y para desarrollar los puntos claves en un informe que es ciertamente minucioso y detallado.

Y analizando algunos puntos claves que usted ha mencionado, algunos compartidos plenamente por este grupo parlamentario.
El titular es demoledor: Â«Año terrible para los derechos humanos, el año 2016.
Â»

Y además, tanto usted como en el propio informe lo circunscriben a una cuestión que nosotros compartimos plenamente: esa lucha, esa dialéctica entre el nosotros y ellos, con afirmaciones como la de que Â«el año 2016 ha sido el año del nosotros contra ellos, un año en el que los líderes populistas señalaban a grupos concretos de personas como una amenaza para los intereses nacionalesÂ»; Â«cada vez más políticos antisistemaÂ»; Â«cada vez más políticos que señalan al nosotros frente al ellos al separar a la población entre buenos y malos, entre establishment y pueblo, entre casta y ciudadaníaÂ».

Cómo ese populismo, y me gustaría que fuera algo en lo que pudiera extenderse después en su explicación, cómo ese populismo tanto de un extremo como de otro, en definitiva, no viene a hacer otra cosa que restringir los derechos humanos del país, al que accede al gobierno.
Me gustaría que insistiera en ese tema.

También nos preocupan algunos datos que usted ha dado: en el 2016, 21 países en crímenes de guerra son muchísimos; 20 países donde personas que pacíficamente se manifestaban han sido asesinadas.
Son datos que ciertamente nos hacen poner los pelos de punta.

Pasando ya a nuestro país -y lo hago también porque entendíamos, y así se citaba en el punto del orden del día, que el análisis del informe era la situación de los derechos humanos en un contexto mundial-, nuestro país, por su parte, y por parte también de otros grupos, ha tenido una importancia señalada en el informe.

También nos gustaría situar la situación de nuestro país, de España, en relación con la situación geopolítica que vivimos con nuestros países del entorno, y relacionando España con ese informe a nivel mundial creo que salimos bien parados, que somos un país donde se respetan los derechos humanos y tampoco tenemos mucha distancia con otros países por ejemplo del entorno europeo.

Respecto al acogimiento de personas refugiadas estamos seguros de que el Gobierno de España cumplirá con esos compromisos adquiridos en tiempo y forma.
Pero sí que nos gustaría hacer dos matizaciones porque creemos que son fundamentales en nuestro régimen de libertades.

Respecto al enaltecimiento del terrorismo, entendemos que Amnistía Internacional tiene un objetivo máximo, que es la defensa de las víctimas, y que las leyes que regulan el enaltecimiento del terrorismo precisamente van en esa línea, en la defensa de las víctimas frente a aquellos que han menoscabado su integridad física o incluso han asesinado.

Nosotros creemos que debemos estar siempre del lado de las víctimas, porque esos delitos de enaltecimiento del terrorismo, en definitiva, lo que están poniendo sobre la picota es la capacidad de que una persona pueda por cualquier motivo de odio acabar con la vida de otro.

Nosotros siempre estaremos con las víctimas y entendemos que esos delitos de odio, sean por enaltecimiento del terrorismo, sean por enaltecimiento de una dictadura o de cualquier dictadura, sean por enaltecimiento del franquismo, hay que perseguirlos porque hay que estar siempre del lado de la víctima.
Y entendemos que ese es el objetivo también de Amnistía Internacional.

Respecto a los maltratos de los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, aquí sí que no convergemos.
Creemos que situar esto como un problema de derechos humanos en España, además de parecernos desafortunado, creemos que es irreal.
En España, afortunadamente, disfrutamos de una democracia consolidada con un amplio régimen de derechos y libertades.

Una pregunta y una conclusión muy breve: ¿qué cree que puede hacer un parlamento autonómico, como les Corts Valencianes, para mejorar o en defensa de los derechos humanos?

Y para concluir, simplemente manifestar nuestro agradecimiento a su presencia hoy aquí, y también todo el apoyo y reconocimiento del Grupo Parlamentario Popular a todas las víctimas que durante el 2016 y durante siempre han luchado por la defensa de los derechos humanos.

Mucha gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Soler.

A continuación, el señor Badenes tendrá la posibilidad de contestar a las cuestiones que le plantean los distintos grupos parlamentarios.

El senyor Badenes Franch:

La possibilitat, però en la realitat supose que no satisfaré totes les exigències perquè són moltes coses.

El senyor president:

Espere, le doy.
Sí, por encender el micro.

Tiene usted la palabra.

El senyor Badenes Franch:

I, entre altres coses, algunes dades que en concret algun grup m'ha demanat doncs evidentment no les tinc ací a l'abast perquè hui veníem a parlar, o venia jo a parlar i m'havia preparat, sobre l'informe de l'any passat.

I, en eixe sentit, i sense guardar un ordre d'això, per exemple, el Grup de Podem ha assenyalat el tema de Trump, si anem.
.
.
.
Recordem que Trump l'any passat no era president dels Estats Units.
Per tant, l'informe de l'any passat encara parla molt poc.
Ja s'insinua perquè ja estava la campanya i ja es veia vindre, ja havia sigut elegit, però evidentment no n'hi ha una anàlisi, diguem-ne, exhaustiu de l'any passat, perquè -repetisc- l'informe és de l'any 2016, elaborat a més cap al final del 2016, però amb temps perquè consta d'elaborar i arreplegar eixa qüestió.
I això fa que també algunes coses de les que m'han demandat no estan en l'informe però sí que estan en els informes d'amnistia.

I per suposat que estem absolutament no sols oberts sinó desti… -¡ja ho diré- (se sent una veu que diu: Â«desitjososÂ»), desitjosos sí, però no m'ix la paraula (rient), deseosos de transmetre'ls tota la informació que els puga ser útil, com per exemple -el que m'han assenyalat alguns- el tema dels defensors que són vulnerats.
I els diré xifres.

Justament, des del 17 del mes de maig, d'este mes que ha acabat, amnistia ha obert una campanya de treball entre les nostres tasques, que titulem Â«ValentsÂ», que és una campanya per a posar de manifestar, per a donar-li informació i per a defensar el que són eixes persones, hòmens i dones que al llarg del món, i en molts casos, com ja hem constatat, arriscant la pròpia vida -i Colòmbia és un dels casos més evidents d'eixa situació-, estan treballant per defensar els drets humans tranquil·lament en la seua aldea, en el seu territori, en la seua qüestió.
I això els porta eixes dificultats i eixes situacions.
Els enviarem tota la informació que en la campanya de Â«ValentsÂ» fem i ha aparegut perquè tracta específicament d'eixa situació.

Sobre el tema de la llei de seguretat, la llei de seguretat ciutadana, no vullc improvisar i fer-lo.
.
.
, perquè els informes reals que amnistia o els papers que realment amnistia té.
.
.
.
Amb la reforma de la llei de seguretat ciutadana, que s'atorga a les forces de seguretat una àmplia competència per a multar a persones.
.
.
, les que mostren -allò que diu la llei- falta de respecte i es tipifique com a delicte la difusió d'imatges d'agents de policia en determinades circumstàncies.
Amnistia assenyala que la difusió d'imatges es pot sancionar fins a 30.
000 euros de multa, per difondre una imatge.
És una clara limitació del dret a informar, un dret que correspon a qualsevol ciutadà i no sols als periodistes.

Precisament, en els últims anys, les imatges gravades durant manifestacions han permés demostrar que n'hi han casos que són puntuals, que no són a La Generalitat.
És evident.
Però que cal evitar en un país democràtic com el nostre casos d'ús excessiu de la força i abusos policials en el transcurs d'eixes forces.

Tots coneixen casos que han aparegut i s'han demostrat i s'han fet.
.
.
I per circumstància, dic, jo sóc de Castelló, en conec algun concret de Castelló, en coses tontes de manifestacions de jóvens, d'ús abusiu de la força al controlar eixa situació.

L'exercici pacífic de la llibertat d'expressió, d'opinió i de reunió és un dret.
.
.
-pensem nosaltres i crec que està aixina reconegut per tot el món a nivell teòric- és un dret inalienable.
Està reconegut en els tractats internacionals dels drets humans, està reconegut en el Pacte internacional de drets civils i polítics de les Nacions Unides, en el Conveni europeu dels drets humans, dels quals Espanya és un estat que forma part, i que ha signat i que ha fet.
Per tant, l'estat espanyol té l'obligació de garantir l'exercici pacífic de la llibertat d'expressió.
I no es pot limitar quan és un exercici pacífic d'eixa llibertat.

Les directrius de llibertat de reunió de l'OSCE, de la Comissió Europea per a la Democràcia en el Consell d'Europa manifesten que una manifestació pacífica pot incloure conductes que incomoden, que dificulten, que impedisquen o obstruïsquen temporalment activitats de tercers, inclús que arriben a ser hostils.
Eixe és el dret que reconeix la manifestació.
Però el Tribunal Europeu de Drets Humans ha dictat sentència en esta línia que això pot ocórrer, però no per això es poden prohibir eixes manifestacions -repetisc- evidentment pacífiques.

Respecte a la llei de seguretat ciutadana, evidentment no ens correspon a amnistia ni demanar la seua derogació, ni entrar en eixe terreny.
No podem fer-ho.
Sempre vam manifestar, ja des de la llei anterior de l'any 1992, que li preocupava a amnistia que les mesures possibles en l'exercici d'eixos drets, de l'exercici dels drets a la llibertat d'expressió i de reunió pacífica se podien trencar els estàndards reconeguts internacionalment en les lleis internacionals i en la nostra pròpia Constitució.

Per tant, revisar el Codi penal o la llei orgànica (inintel·ligible) .
.
.
que limiten les lleis en eixe dret pensem que seria una bona tasca això, però no ens correspon a nosaltres ni molt menys entrar en eixa situació o en eixa qüestió.

Quant al delicte de terrorisme, que es un delicte que pensem que està formulat.
.
.
, l'enaltiment del terrorisme està formulat d'una forma molt ambigua i de forma inadequada, que es presta a interpretacions realment restrictives de la llibertat d'expressió i d'això, creiem que és un tema de formulació i d'intenció de fer-ho.

A vegades, per bona voluntat, o per ineficàcia o pel que siga -tots vostés ho saben-, les lleis se formulen ambiguament.
I això porta.
.
.
, a la millor és la sort del treball dels advocats en alguns casos comercials i coses d'eixes, ¿no?
, però que, evidentment, quan estem tractant el tema de drets humans, ahí no se pot ser ambigu, no se pot ser.
.
.
, a vore què passa i a vore com s'interpreta i a vore qui llig la qüestió, sinó que, si cal ser, cal ser condescendents i oberts a les interpretacions, diguem-ne, més àmplies d'eixa situació.

En el tema de política exterior, que també m'han assenyalat això, jo voldria assenyalar que en l'informe s'assenyala en tema de política exterior que Espanya, que ha sigut un país prou actiu en la defensa dels drets humans a nivell multinacional, i particularment al si de l'ONU, ara està tenint unes tendències que poden ser menys segures o menys.
.
.

Amnistia considera molt positiu que s'encontre Espanya entre els més de cent països que han manifestat el seu recolzament perquè els membres permanents del consell de seguretat s'autolimiten en l'ús de vet que tenen en el cas de genocidi, de crims de lesa humanitat o en crims de guerra.
Massa vegades eixos cinc països recorren al seu dret històric per a vetar les investigacions (inintel·ligible) .
.
.

Espanya ha traslladat peticions de drets humans prioritàries per Amnistia Internacional en el marc dels exàmens periòdics de Nacions Unides.
Igualment que a altres països, en Espanya.
.
.
, Espanya es posà favor del procés de transparència i participació en l'elecció de l'actual secretari de les Nacions Unides, aixina se manifestà.
I també valorem positivament el compromís del Govern d'Espanya en l'abolició que sempre ha fet de la pena de mort.

Espanya és una candidata, com vostés sabran, a formar part del Consell dels Drets Humans de l'ONU en l'any 2018, en el qual, sens dubte, portarà una ocasió per a assumir el compromís en defensa dels drets humans en la política interior i exterior.

Però no tot és positiu en eixe sentit de la política exterior.
Per exemple, pensem des d'Amnistia Internacional que en la política exterior massa vegades hem estat, diguem-ne, condicionats.
.
.
, o el govern espanyol ha estat condicionat pels interessos econòmics.

I pels interessos econòmics, i possibles avantatges i per allò de millorar la nostra situació econòmica, objectiu evidentment molt lloable, doncs no se critique o no se demande el compliment dels drets humans en països com Xina, en Iran, el tema d'Aràbia Saudita, la venda d'armes a Aràbia Saudita.
.
.
Però, clar, n'hi han interessos econòmics ahí d'empreses espanyoles, que, repetisc, molt lloables i molt respectables, però no podem sacrificar tot a l'interés econòmic, i menys encara, els drets humans.

Per això (inintel·ligible) .
.
.
ara n'hi ha un cas pròxim, que segurament els arribarà també, demanem el recolzament al cas de Pablo Ivars, ciutadà espanyol, que va ser condemnat a la pena mort en Estats Units i encara que està en espera que es repetisca el juí.
És a dir, la defensa d'un ciutadà espanyol d'una possible pena de mort no pot estar per baix dels interessos econòmics, de la relació amb els Estats Units.
Eixa és la nostra postura.
Ja sé que és molt fàcil de dir des del que no té les responsabilitats ni polítiques ni econòmiques, però pensem que algú ho ha de dir, quin són els objectius i quines són les prioritats dels sers humans: la vida, i no l'economia; el respecte a tots, i no el millorar econòmicament sense més.
Per això esperem que Espanya impulse mecanismes que compartisquen les responsabilitats d'acollida de persones refugiades, que recolzen els països veïns que estan rebent més flux de persones en eixos països.

Quant les relacions bilaterals, ja he dit, a vegades estem molt, molt condicionats en relacions en països pel tema econòmic.
El tema de la venda d'armes no està gens clara.
N'hi ha una llei que diu clarament que Espanya no venda armes que puguen ser utilitzades per a violència (inintel·ligible) .
.
.
no es vigile.
I sabem que per intermediaris de tercers, i ahí estan detectats els casos, se venen armes que després aniran -el cas d'Aràbia Saudita- per a Iemen i els bombardejos d'Iemen, etcètera, etcètera, és a dir.
.
.
No és fàcil, però crec que hem d'alçar la veu en eixa situació d'aclariment d'eixes situacions d'això.

Més coses.
El tema de la devolució en calent.
El tema de la devolució en calent, que s'ha produït tantes vegades, per amnistia també és una situació, diguem-ne, clara.
La devolució en calent produïda en els últims anys en les fronteres de Ceuta i Melilla suposa una clara pràctica contra el dret internacional.

Perquè tornar a Marroc persones que.
.
.
, sense que accedisquen al procediment amb totes les seues garanties, que inclou l'assistència lletrada, un intèrpret que puga aclarir, un recurs efectiu contra la resolució, puguen recórrer eixa resolució, obviant també que moltes d'elles poden ser necessitades de protecció internacional (inintel·ligible) .
.
.
Les expulsions sumàries i col·lectives estan prohibides pel dret internacional, estan prohibides pel dret internacional.

Per tant, Espanya no pot donar-los cobertura, no pot donar cobertura a una cosa que, segons la Constitució i segons el dret internacional, està prohibit.
Eixes expulsions poden exposar a persones.
.
.
tornar-les a ser perseguides, torturades, a desaparéixer i inclús a tindre el perill de mort.

És evident, en este sentit, que la postura d'amnistia en eixos temes, i sense que ara jo puga donar-los tampoc xifres concretes d'això, hem de dir que lamentablement els resultats no són bons.
Les investigacions que s'han fet sobre els casos que s'han denunciat no són exhaustives, i s'han arxivat una vegada més perquè no se pot identificar quina gent de les forces armades va fer eixa acció o no va fer eixa acció.
Són devolucions que en alguns casos s'han produït evidentment amb maltractaments.
S'ha produït.
.
.
, la gent, inconscient, traslladada a l'altra part de la frontera.

El cas de Tarajal, de catorze persones.
.
.
En maig de l'any passat i, de fet, el 12 de gener d'enguany l'Audiència Provincial de Ceuta va revocar l'arxiu i va ordenar esgotar totes les vies d'investigació a disposició de l'òrgan instructor assenyalant -i cite textualment-: Â«La investigación realizada hasta el momento no había alcanzado los grados de suficiencia y eficacia que serían exigiblesÂ».
Això, la pròpia Audiència Provincial de Ceuta.

S'han arxivat casos que no estan suficientment investigats.
N'hi han proves de vídeo gravades.
.
.
però sempre se recorre que no es pot identificar els agents implicats en eixa situació de.
.
.
És a dir, ahí n'hi ha una situació clarament d'indefensió i de vulneració dels drets humans.

Més coses que m'han assenyalat.
El tema de la independència d'amnistia crec que és ben palés.
Tenim a gala, ho tenim crec que és (inintel·ligible) .
.
.
que amnistia ni rep ni pot rebre cap tipus d'ajuda econòmica ni d'altres tipus, en el sentit de recolzament, de cap institució pública.
I tampoc d'empreses internacionals -que podien ser donatius- que vulneren els drets humans.
.
.
Vivim i treballem dels socis que per tot el món se membren i s'impliquen, uns simplement aportant la seua quota i la seua implicació i altres, intentant col·laborar, fer activisme i fer la qüestió.

Realment, és un tema que crec que és molt important per a amnistia: saber i mantindre eixa independència.
Evidentment podem cometre i haurem comés errors d'apreciació i de valoració -això, ningú estem com a sers humans exempts d'això-, però sempre buscant l'equanimitat, la independència i la imparcialitat d'eixa.
.
.

No ens correspon a nosaltres assenyalar quines pautes o quins canvis legislatius han de tindre.
Evidentment no és eixa la qüestió.
Intentem mantindre vies d'interlocució amb els poders públics, raonables de (inintel·ligible) .
.
.
I, en eixe sentit, evidentment, és d'agrair enormement esta possibilitat de sensibilitzar amb les Corts Valencianes.
El fet de poder fer d'altaveu de la situació.
.
.
Perquè la informació pública m'ha preguntat algú si era suficient.
Evidentment que no.
La tasca, el treball per sensibilitzar, per millorar és un descans sense fi.
.
.
, ¡ah!
, i és una tasca sense descans i sense fi.
És una tasca en la qual tots, com a ciutadans.
.
.
uns com a simples ciutadans i uns altres en el seu moment històric o en el seu període -que supose que es temporal en la seua vida- de responsables electes pel poble, tenen la responsabilitat de treballar, i difondre i de fer ressò.
En eixe sentit -repetisc-, no puc fer més que agrair la plataforma de Les Corts per fer d'altaveu d'esta sensibilitat o d'eixa.
.
.

El tema de l'acolliment en Espanya, jo l'havia assenyalat, és un tema de.
.
.
, no a soles escàs, encara no s'han acollit els que s'havien compromés, sinó de mal formulat eixe acolliment.
Un acolliment que dóna uns terminis, però.
.
.
, -i això és el que denunciàvem en fer-lo.
N'hi ha falta de col·laboració entre les entitats.
.
.
, entre els diversos poders de l'estat espanyol.

Este any passat, el director d'amnistia a Espanya, Esteban González, va vindre a tindre una entrevista -i el vaig acompanyar com és normal, com a president de la Comunitat Valenciana- amb el president i amb la vicepresidenta del Consell, de la Generalitat valenciana.

I entre les coses que vam parlar i que creem que el Consell està tenint una actitud molt favorable a la nostra informació, mos han donat un interlocutor, diguem-ne permanent, una direcció general per a poder plantejar les coses i respondre i tal.
.
.
Però va sorgir una anècdota, que no és anècdota.
.
.
Parlant del tema de refugiats, i la queixa que en la reunió va manifestar la vicepresidenta del Consell, que l'estat no permetia que l'autonomia fera acolliments i que poguera col·laborar a l'acolliment d'eixos.
.
.
, encara que fora d'eixos 17.
000, li van manifestar que en la Comunitat Valenciana n'hi ha en estos moments uns 600 i escaig refugiats dels que no tenia notícia la conselleria, dels que no tenia notícia La Generalitat i no es preocupaven d'ells.
És a dir, no tot és demanar més i fer-ho.
Se va sorprendre, entre altres coses, perquè tenim a vegades més informació les entitats d'ONG que la pròpia institució, perquè no n'hi ha.
.
.
no dic ja confiança, que no sé si és paraula, no n'hi ha informació per a fer-lo.

Jo sé que el Consell va prendre mesures de.
.
.
, i els ajuntaments, i molts ajuntaments de la Comunitat Valenciana, a principis d'any van fer una acció de ciutats que acullen.
I en moltes ciutats del nostre (inintel·ligible) .
.
.
no les van poder fer totes, perquè no tenim tanta capacitat d'activitat, però en les capitals de província, per suposat, i en altres, la capacitat de dir: Â«Estem disposats a acollir, nosaltres som un poble acollidor.
Â» I pobles.
.
.
, vaig a tornar a parlar de Castelló perquè és el treball diari que conec més d'això, però pobles com Atzeneta, que és un poblet de Castelló, allà a la muntanya.
Mosatros podem acollir a sis famílies refugiades, entre la parròquia, Càritas i no sé i el poble acollirem.
.
.

Sé que el Consell ha fet una recollida de dades per a proposar i per a col·laborar, i falta de vegades eixa col·laboració institucional entre diversos governs, o entitats, en ajuntaments, governs autonòmics i govern central perquè tots arrimem el nostre gra per a poder fer eixa situació.
.
.
Falta moltes vegades informació d'eixa situació i un treball en col·laboració.

No sé, més coses que.
.
.
Sobre el tema del terrorisme, crec que és important l'enaltiment del terrorisme, la postura de amnistia ha estat sempre també molt clara.
Res de.
.
.
, diguem-ne, d'amagar el tema de la violència que certs grups històricament, i fonamentalment ETA, de certa violència contra el drets humans ha fet en eixa situació.

I sempre amnistia ha denunciat i denunciar eixa conculcació dels drets humans o en el cas fonamental, del dret a la vida en els assassinats o en altres violències, com ha fet en el nostre país i hem patit el terrorisme.
És a dir, hi ha una postura ben.
.
.
, jo crec que molt explícita, la postura d'amnistia, que ve recollida en les informacions i en els informes d'altres anys, perquè, per sort, a vegades ja estem parlant d'una situació.
.
.

Però la postura d'Amnistia Internacional respecte a la problemàtica, per exemple eixa, del País Basc, sempre ha sigut assegurar que es respecten els drets humans en la ruta (inintel·ligible) .
.
.
, respectant el marge de qualsevol a fer-lo, recordant que cal garantir que no hi hagen espais d'impunitat contra els abusos d'ETA ni tampoc contra els que s'han pogut cometre, diguem-ne, per l'altra banda, per forces armades o per cossos paramilitars o responsables de (inintel·ligible) .
.
.

Els mecanismes d'índole legislativa de tot tipus que correspon a la reparació de totes les víctimes del terrorisme, d'acord amb estàndards internacionals dels drets humans.
La legitimació, la legislació terrorista, d'acord a estàndards internacionals en els drets humans, s'ha d'evidentment mantindre i valorar eixa actuació.
Amnistia demana en este cas, com en qualsevol altre, que es denuncien els crims de dret internacional, de greus violacions de drets humans, que la justícia realitze una investigació imparcial i exhaustiva i independent, i que, en el seu cas, totes les persones que van poder ser responsables de tals conductes siguen portades davant la justícia, la justícia faça pública la veritat dels fets que han passat, s'assegure a totes les víctimes dels crims que reben una reparació adequada i integral.

En el tema d'ETA, els responsables de la mort de més de 800 persones durant quasi quatre dècades evidentment han ser de sotmesos a la justícia, i Amnistia Internacional valora com una molt bona notícia que s'haja acabat eixe període i (inintel·ligible) .
.
.
Seguix instant a ETA, amnistia, seguim instant a ETA perquè garantitze que el procés siga complet i absolutament irreversible.

També han existit en el perfil de la lluita armada tots els perpetradors de greus violacions o abusos contra els drets humans, en amples sectors de la població, i han de ser ficats a disposició judicial i les seues víctimes i els seus familiars tenen dret a la veritat, a la justícia i a la reparació.

Les víctimes d'abús i violència de drets humans tenen dret a conéixer la veritat del que ha ocorregut en els seus essers estimats o en ells mateixa, tenen dret a justícia, que els perpetradors siguen perseguits i jutjats i tenen dret a la reparació i al reconeixement que els correspon en eixa situació.

Ha de revisar-se que absolutament totes les víctimes del terrorisme tinguen accés a la veritat, a eixa justícia i a eixa reparació.
Tots els organismes, també per part dels atemptat comesos pel GAL, altres grups armats, deixen de tindre impunitat.

Pel que es referix a víctimes de tortura que seguisquen sense tindre reconeixement exprés per part de l'Estat, que tinguen les bases per desenvolupar una vertadera política, perquè tinguen veritat de justícia i de reparació.

No sé, segurament me deixe moltes més coses, perquè són moltes les preguntes que m'han plantejat.

Hi ha una pregunta molt concreta sobre el tema dels menors a Alacant.
No tinc informació concreta.
Evidentment, evidentment, si podem arreplegar informació, la farem passar, però no ens correspon a nosaltres el tema concret de dir si han d'haver places o aquelles places, sinó que en tots els mecanismes d'assistència, en este cas dels menors que em trobe, com en els casos, per exemple, de les dones que són víctima de violència, el que s'ha de fer és ficar mitjans.

I el que ara denunciem és que en els darrers anys ha hagut una disminució, sinó de la preocupació teòrica, sí de la preocupació pràctica i dels mitjans econòmics ficats a l'abast per a resoldre eixe qüestions.
I se pot dir en moltes paraules que s'està a favor d'això, però si després no se fiquen els possibles mitjans, que mai seran prou, com en res de les nostres coses, doncs no senyalen que (inintel·ligible).
.
.

El tema de les dones és tan evidentment que hem tingut i estem tenint una repuntada exagerada de violència, d'això, i el que podem constatar, i ahí està l'informe, és que els recursos destinats a intentar pal·liar això, que no és un tema sols d'això, és un tema també d'educació i això, estan disminuint o han disminuït molt en estos últims, últims anys, en eixa qüestió.

Un tema que jo no he parlat abans, i que està al fil d'això, és el tema de l'educació.
Amnistia pense que realment el tema de l'educació en drets humans ha de ser una preocupació de futur per a garantir que la nostra societat futura, els joves que ara estan en el procés educatiu, siguen més respectuosa, més sensible davant del tema dels drets humans.

Per això, la llei orgànica per a la millora de la qualitat educativa i els decrets que la desenvolupen han de contindre continguts de drets humans obligatoris en el currículum de tots els nivells educatius, com una assignatura que sí, que serà educació cívica, això no ens correspon a nosaltres, però, a més dels continguts transversals, que sempre estaran els drets humans, ha d'haver eixa educació específica en ciutadania, en drets humans, en defensa de la llibertat de tots.
Creiem que això és un tema important i fonamental.

Gràcies.

El senyor president:

Muy bien.
Muchísimas gracias, señor Badenes.

¿Algún portavoz quiere.
.
.
?
Bueno, pues con esta intervención cumplimos.
Agradecer su presencia y al resto de los representantes de amnistía en la presentación del informe.
Y, bueno, pues la comisión está a su disposición para cuando así lo estime.

El senyor Badenes Franch:

Moltes gràcies, de veritat.
I esperem poder continuar la col·laboració i que cada any fem l'informe, podem tornar o no, però qualsevol demanda que mos puguen donar, qualsevol demanda l'intentarem complir el millor que podem.

No obliden que som voluntaris i som un voluntariat, encara que, per exemple, en el meu cas estic jubilat i tinc temps, tenim altres ocupacions.
No som professionals d'açò i, per tant, tenim moltes limitacions que els agraïsc que siguen comprensius.

Moltes gràcies per la seua assistència.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Si les parece, hacemos un receso de cinco minutos.
Terminan con la transaccional esa que teníamos entre manos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre sobre l'adopció de mesures per a superar la greu crisi institucional que pateix Veneçuela, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 58.
786, BOC número 176)

El senyor president:

Retomamos la sesión en el punto 3, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adopción de medidas para superar la grave crisis institucional que sufre Venezuela, presentada por el Grupo Parlamentario Popular, para lo cual, en una primera intervención, tendrá el Grupo Popular ocho minutos para presentar la proposición no de ley.

Señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Por cuarta vez en esta legislatura, el Grupo Parlamentario Popular trae a la cámara una propuesta que denuncia la falta de democracia y la falta de libertad en Venezuela.

Ninguna de las cuatro veces hemos llegado a un acuerdo.
Ni siquiera cuando pedimos la liberación de Leopoldo López en presencia de su padre en esta cámara.

Sé que a algunos nos les gusta que hablemos de Venezuela, pero ya les anuncio que nosotros seguiremos trayendo a la cámara iniciativas para defender los derechos humanos, la libertad y la democracia en cualquier parte del mundo, pero en Venezuela por supuesto que también.

Porque allí está muriendo gente en las calles.
Los venezolanos están siendo asesinados en marchas pacíficas.
Están siendo torturados con gases lacrimógenos, porque allí en Venezuela se encarcela a la gente solo por pensar diferente al régimen totalitario del señor Maduro.

Desde el Grupo Popular en estas Cortes, hemos intentado en reiteradas ocasiones que se denunciara y condenara la situación que vive Venezuela en esta cámara, al igual que lo han hecho todos los organismos internacionales.

Hoy hemos traído a la cámara, y en ocasiones anteriores también, proposiciones no de ley y declaraciones institucionales, y lamentablemente ninguna ha sido posible llevarla adelante.
Esperamos que hoy sea el día en el que lleguemos a un acuerdo en este tema.

Algunos no lo apoyaron porque han seguido manteniendo, parece ser, su vinculación con el régimen de Venezuela, y otros, por si acaso, dejan de tener de apoyo para seguir manteniendo la presidencia de La Generalitat.

Hoy apelamos al consenso.
Hoy apelamos a la democracia.
Hoy queremos que se defienda la libertad, la democracia y el estado de derecho en Venezuela.
Y quiero pedirles a todos los grupos parlamentarios, y en especial a los que nunca apoyaron ninguna medida por la libertad de Venezuela, que rompan sus ataduras con Venezuela, que olviden la mano que un día les dio de comer y que voten que sí a la democracia, a la libertad y la defensa de los derechos fundamentales de Venezuela.

Desde el Grupo Parlamentario Popular presentamos esta iniciativa porque se le quitaron las competencias a la asamblea nacional.
Todo un golpe de estado, señorías.

¿Se imaginan que mañana nos desayunamos con que los representantes de esta cámara no pintamos absolutamente nada?

Gracias a la presión internacional y a la presión social en Venezuela, Maduro tuvo que echarse atrás y ordenó al tribunal supremo el cambio de decisión.

Sin embargo, la situación, lejos de mejorar, se ha agravado todavía más.
Por el momento, 62 personas han fallecido en las calles de Venezuela, 2.
950 arrestos y 355 encarcelados y, como decía, señorías, 62 muertos, solo por pedir libertad.

Y el señor Maduro sigue con la suya, y ahora intenta otro autogolpe de estado convocando la asamblea constituyente de una forma que ha sido calificada de forma.
.
.
, de fraudulenta y antidemocrática no solo por la Mesa de la Unidad Democrática, sino también por la exdefensora del Pueblo de Venezuela, tres magistrados del tribunal superior de justicia y hasta una exministra del señor Hugo Chávez.

El señor Maduro lleva dieciocho años intentando crear un régimen totalitario sin división de poderes.
En Venezuela no existe la justicia independiente, ni los cuerpos ni las fuerzas de seguridad del estado independientes.
Y eso hay que denunciarlo, señoría.
No podemos.
.
.
, señorías, no podemos quedarnos de brazos cruzados.

Y esto no lo dice solo el Partido Popular, sino que así también se han pronunciado, como decía, todos los organismos internacionales, la Organización de Estados Americanos, Estados Unidos, multitud de estados europeos.
Y hemos tenido esta mañana, hoy, aquí, a Amnistía Internacional.
Supongo que respetarán su criterio y su condena al régimen totalitario de Venezuela.

Señorías, como decía, hoy no podemos quedarnos quietos ni callados ante esta barbarie que está ocurriendo en un país hermano en el siglo XXI y les Corts Valencianes tienen que posicionarse y decir: Â«¡Basta ya!
Â».

Basta ya de presos políticos.
No podemos consentir que se encarcele a los que piensan diferente al señor Maduro.
Es hora de pedir la libertad para Leopoldo López y para todos los encarcelados por el régimen del señor Maduro.

Basta ya de mordazas a los medios de comunicación que intentan contar lo que ocurre en Venezuela.
Basta ya de que los venezolanos denuncien torturas solo por el hecho de manifestarse en la calle.
Basta ya de las muertes en la calle.
Basta ya de colas en los supermercados.
Basta ya de que Venezuela esté desabastecida de medicamentos y se mueran los enfermos.

Hoy es un buen momento para que todos nos pronunciemos sin tapujos.
No hay excusas, señorías.
Si hoy no se apoya y no hay un consenso en esta propuesta, estaremos calificando, o estarán calificando los que se posicionen en contra de la propuesta, a Venezuela de democracia ejemplar y estarán dando la espalda a los luchan por la libertad, por la democracia y por el estado de derecho.

Miren, le estarán dando la espalda a personas como Patricia.
Patricia, una venezolana que decidió compartir su frustración por las redes sociales.
Asegura que es funcionaria pública y que nunca ha podido ejercer como técnico superior en informática -su titulación-.
Relata la pobreza en la que vive el país: Â«Tengo un hijo de dos años que se merece un futuro mejor.
No tiene pañales.
No tiene leche.
No tiene comida.
Es el único que puede comer de vez en cuando un pedazo de pollo o de carne -cuenta-.
Mi sueldo alcanza para comprar solamente tres pollos al mes.
Â»

Esta venezolana también explica que su coche fue robado a punta de pistola delante de su marido y su hijo.
Tuvimos que rogar para que no nos mataran.
También relata que no tiene cómo salir del país en busca de un futuro mejor.

Â«Nos han empobrecido a todos.
Lo único que podíamos vender, que era el carro, tampoco.
¿En qué país vivimos?
Â», dice Patricia.
Â«Tengo una tía que hace cuestión de tres semanas por reclamar un horno que le quedó mal arreglado, mire cómo la dejaronÂ», y enseña una fotografía de una mujer tendida en el suelo entre un mar de sangre.

Esto es lo que está ocurriendo en Venezuela, esto es lo que denunciamos desde el Grupo Popular y esto es lo que no debemos consentir desde las Cortes Valencianas, y para eso les pido el apoyo al resto de grupos parlamentarios.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Marcos.

A continuación, se han presentado tres enmiendas de tres grupos políticos.
Vamos a proceder a dar el turno de palabra por ocho minutos.
De menor a mayor, tendrá.
.
.
(Veus) Ah, por orden.
.
.
(Veus) Bueno, si les da lo mismo, por comodidad, lo hacemos.
.
.
, por no buscar ahora los números, ¿vale?

Tendrá ocho minutos la señora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

El Partido Popular vuelve con Venezuela.
En estos dos años ha sido un recurso dialectico reiterado, políticamente interesado, que ha llevado a diferentes espacios en diferentes modalidades.

Hoy lo hace en esta comisión, y lo hace a través de una PNL a la que mi grupo le ha efectuado una enmienda de sustitución que incorpora algunas cuestiones que me gustaría concretar en esta intervención.

Efectivamente, como ustedes bien indican en la exposición de motivos, España tiene vínculos históricos, económicos, culturales con toda América Latina, no solo con Venezuela, también con Venezuela.

Es cierto que en 2016 las peticiones de asilo en España de personas venezolanas es mayor que la de las sirias, pero también es cierto que el 90% a los que se concedió es de origen sirio.
Y también lo es que en 2016 las solicitudes de sirios caen debido a graves dificultades para acceder a la frontera y a la falta de vías legales seguras, lo dice CEAR.

Si hablamos de derechos humanos, si es verdad que vamos a hablar de derechos humanos, tengamos en cuenta todos los datos.
Porque precisamente su gobierno, el del Partido Popular, no puede sentirse especialmente orgulloso en temas de asilo y refugio.
No puede hablar con normalidad de refugiados y del grado de cumplimiento de las obligaciones del Gobierno de España sin sonrojo, y hoy Amnistía Internacional nos lo recordaba aquí.
Nos lo recuerda una y otra vez, palabras que hacen eco en las instituciones en las que ustedes tienen la última palabra.

El derecho de asilo y refugio es un derecho humano y, como tal, debe ser respetado.
Este es el lugar para derechos humanos y por eso he querido destacarlo en esta intervención.
Pero sigamos hablando de Venezuela.

Efectivamente, este país hermano atraviesa una situación delicada, que nos habla de crisis institucional.
No la primera.
Ha sufrido muchas.
No les quiero recordar a ustedes el golpe de estado del señor Carmona que condenó rápidamente la OEA y que España, el gobierno del señor Aznar, esperó pacientemente a condenar cuando el golpe había fracasado.
No les voy a hablar del pasado.
Eso a ustedes no les gusta.

Sigo.
Efectivamente, hablamos de violencia urbana, siempre condenable, de cualquier tipo, sin ambages.
La violencia está presente en muchos países de América Latina, también en Venezuela.
Sus datos son preocupantes, alarmantes.

Venezuela es una sociedad fracturada, que no viene de ahora.
Esta no es la primera vez que se produce una fractura en la sociedad venezolana.
Viene de antes.
La historia es importante cuando hablamos de situación política, económica y social de los países, también en Venezuela.

Y en ese país la fractura social ha sido constante.
No tengo tiempo para darle datos de todos los años del puntofijismo, que duró cuatro décadas, pero esa fractura de todos esos años de gobiernos rentistas petroleros también hablan de fractura social, que dio paso en procesos democráticos avalados por organismos internacionales, también por la Unión Europea, al bolivariarismo.

Permítame decirle, por lo que respecta a la PNL, por lo que respecta a mi enmienda, que no coincido con lo que usted dice que Venezuela es una democracia fallida.

Venezuela es una democracia que está en riesgo, que defendemos, no porque a nadie de estos grupos, particularmente hasta el mío, alguien le esté dando de comer.
En todo caso, si Venezuela a alguien da de comer es al señor Ignacio González, es a su hermano, es al Partido Popular.
Y no lo dice Podemos, lo dice un juez.

Pero permítame que le haga algunas indicaciones respecto a cuestiones que tienen que ver con mi enmienda.
Ustedes hablaban en su iniciativa, en su PNL del régimen chavista.
Yo quisiera recordarles que Chávez murió, que esto no es el régimen chavista.
En todo caso, es el régimen poschavista.
En todo caso, es el régimen madurista, y esa puntualización es conveniente efectuarla.

También quiero precisar algunas cuestiones, porque cuando uno trata de incidir en realidades complejas de otros países con trayectorias históricas, sociales, políticas, lo tiene que hacer marcando debidamente los equilibrios.
Y por eso nuestra enmienda incorpora una cuestión que tiene que ver con el juego de la oposición venezolana: conocer esa historia, reparar en todos los actores políticos y sociales para reclamarle a la oposición venezolana formas de protesta pacífica, renuncia a fórmulas autoritarias de acceso al poder o a mecanismos no democráticos, como la promoción de la especulación o desabastecimiento.
Historia reciente de la que tomar nota, historia reciente de la que aprender, y por eso está incorporado en la enmienda.

El tercer aspecto es la defensa de la democracia y de la legalidad vigente, también de la cuestión.
.
.
, -perdón- de la Constitución bolivariana.
Y la defensa de la legalidad pasa porque cuando se produzca un proceso constituyente necesariamente vaya precedido de un referéndum vinculante, en el que el pueblo venezolano decida si quiere o no una asamblea constituyente.

Y hablemos de presos de conciencia.
Utilicemos la terminología que utiliza Amnistía Internacional.

Pero miren, señorías, termino.
Termino con una cuestión que a mí personalmente como diputada siempre me preocupa, que es la cuestión de la coherencia política.
Una virtud importante, poco practicada y que para el Partido Popular es un deporte de riesgo.

Permítame establece algunos paralelismos, porque ustedes en su PNL indican que es necesario un diálogo urgente, inclusivo, de reconocimiento de los diferentes actores políticos y, en ese sentido, para solucionar los problemas en Venezuela, decían ustedes.

Pero ustedes han boicoteado los intentos, no han favorecido los intentos efectuados, entre otros, por el expresidente Zapatero, pero también por otros agentes en la región que han ido en esa línea.
No apuestan ustedes, por lo tanto, desde la coherencia política por hacer realidad aquello que predican.

Pero es que además ustedes, en esa PNL, manifiestan su compromiso con la defensa de la separación de poderes, base efectivamente de toda la democracia.
Y lo dicen así y se quedan tan tranquilos.
Dan ustedes consejos de los que cada día y de la manera más burda vulneran una y otra vez.

Y hablemos de separación de poderes, porque si hablamos, y lo vamos a trasladar a otros estados, ¿no?
, les vamos a pedir que eso lo hagan, a mí me gustaría que nos quedara claro lo que es separación de poderes y lo que no.
Y voy a ponerle algunos ejemplos de lo que este grupo no considera una separación de poderes para saber si estamos hablando de lo mismo.

Porque, mire, separar los poderes no consiste en poner las instituciones en beneficio de quien las gobierna, sino de la gente.
Separar los poderes no es servirse del poder judicial para tapar la corrupción.
Hablemos de datos por si se le olvidan algunos.

Mire, no es servirse del fiscal anticorrupción, el señor Moix, un fiscal anticorrupción fiscalizado y cazado con un paraíso fiscal -otro paraíso fiscal para el Partido Popular- que ahora dice que no era un problema suyo, que era de su padre, que es triste que un juez no sepa que cuando aceptas la herencia eres el titular de la misma.

Pero lo que es bochornoso es que el fiscal haya tenido que dimitir porque ustedes no hayan tenido la voluntad política de cesarlo.
Por eso y porque ha estado dificultando las tareas de investigación en temas de corrupción.
Eso no es separación de poderes.

No es separación de poderes tampoco tratar de controlar la justicia desde el ejecutivo, y le pongo otros datos para que no se le olvide: Concepción Espejel, Enrique López, apartados por la Gürtel y que hoy han sido oportunamente colocados, Concha, en la sala de lo penal de la Audiencia Nacional, desde donde juzgará todos los casos de corrupción de España, y Enrique López, en la segunda línea de defensa, en la nueva sala de apelaciones de la Audiencia Nacional.
Y por si algo se podía escapar, viene a sustituir a Eloy Velasco aquel juez que estaba pidiendo el señor Ignacio González.

Mire, yo le voy a dejar una cita, que seguramente le guste a su síndica, la señora Bonig, que dice lo siguiente: Â«Lo esencial para el buen funcionamiento de nuestras democracias es la justicia.
Sin buenos magistrados, sin un sistema judicial eficaz el sistema democrático no puede sobrevivirÂ».
Lo decía Margaret Thatcher.
Trasládeselo, trasládeselo, porque a ella le gusta Margaret Thatcher.
Díganle, recuerden ustedes, apliquen y defiendan la separación de poderes.

Díganle al gobierno del señor Rajoy que así no, que así solo se defiende a los corruptos.
Que si creemos en la separación de poderes, y mi grupo cree en la separación de poderes, hay que trabajar por defender a la democracia.
España no es una democracia fallida.
España está también en una situación de emergencia democrática.

La coherencia en política -y termino- es crucial.
Si salimos a defender los derechos más allá de nuestras fronteras, conviene que prediquemos con el ejemplo en casa.
Hagámoslo en todos y cada uno de los países donde se vulneran los derechos humamos, es nuestra tarea.

Confío en que acepten mi enmienda, porque las cuestiones que incorporan mejoran sustancialmente el texto, aportan equilibrio entre el deber ser y el ser del que su partido está lejos, porque la realidad habla con los hechos y sus acciones son las de cada día.

El senyor president:

Gracias, señora Meco.

Tendrá también un turno de ocho minutos el Grupo Compromís, señor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Primer que res felicitar-nos per l'acord a què hem arribat tots els partits polítics en un tema en el qual és molt complicat realment arribar a acords.
I ja veiem que.
.
.
, pels mitjans de comunicació, i quan ix este tema normalment, s'utilitza l'estat espanyol de cortina de fum i per a tirar-se els trastos uns als altres els diferents partits polítics.
I en este cas pensem que és molt interessant haver arribat a un acord.

Nosaltres, des de Compromís, diguem que evidentment estem a les antípodes del discurs del Partit Popular pel que fa a Veneçuela.
No estem d'acord amb el seu discurs i, evidentment, no estem d'acord amb el marc que proposa el Partit Popular en la seua PNL.

N'hi ha alguns punts -que ara els diré-, alguns en els quals no estem d'acord, però pensem que per responsabilitat institucional, i pensem.
.
.
, perquè este és un acord que no fan.
.
.
, per damunt dels partits polítics, està la institució i estan les Corts Valencianes, i creguem que les Corts Valencianes, en este i en altres temes a nivell polític, que estem parlant de qüestions de fora de la nostra terra, allò important és que donem un missatge de diàleg, i un missatge de consens i un missatge que cal allunyar les postures més extremistes i més guerracivilistes i que cal assentar-se a la taula a negociar.

Perquè, evidentment, a nosaltres ja mos queda molt lluny allò de la guerra civil, però ja ho sentit dels nostres güelos, que allò més que un fantasma és un monstre que no hauríem de tornar a patir i que no volem que.
.
.
, que no volem que, evidentment, el poble germà de Veneçuela arribe a una situació com la que es va arribar ací fa sixanta o setanta anys.

Comencem dient que podríem parlar moltes coses de Veneçuela i moltes coses que ens diferencien.
Simplement nosaltres hem vingut ací, hem vingut al consens, a un consens que no era difícil, i per això felicite a tots.

Vull dir primer que res que, des de Compromís.
estem preocupats per la situació de l'Assemblea Nacional Veneçolana, estem preocupats per la divisió de poders en Veneçuela, però també entenem que esta preocupació va molt més enllà, i no només una qüestió puntual que va nàixer quan se li van retirar els poders a l'assemblea nacional.
És una preocupació que va més enllà de fer la divisió de poders, també arriba.
.
.
, i la preocupació per la democràcia arriba també pel nivell de netedat i de transparència de les eleccions en una terra com és Amèrica llatina, i en este cas Veneçuela, trufada de caciquisme i de compra directa de vots.

N'hi ha moltes proves en les xarxes socials, que poden vore en el Youtube com directament es compraven els vots a als indis, com votaven els morts i que estes instruccions estan fetes per dirigents, alts dirigents de l'oposició, que s'ha demostrat que estaven comprant vots, en concret en l'estat d'Amazonas, que és d'on ve tot el problema que després genera una situació realment inestable que està passant institucionalment Veneçuela.

Pensem això, però, evidentment, com que també creguem que la situació de l'assemblea nacional no és, en estos moments, no és de rebut que se li hagen retirat els poders, manifestem la nostra preocupació i pensem que l'única solució que n'hi ha és el diàleg entre les parts.

Pensem que és interessant també -i per això amb els companys de Podemos hem aconseguit introduir en el document una esmena que pensem que és clau, ¿no?
, i és clau en la història de Veneçuela i en la història de tota Amèrica llatina-, en este cas, la renúncia de l'oposició política a la violència i al colpisme per tal d'accedir al poder.

No és ninguna, no és ninguna.
.
.
ninguna cosa estranya.
Els colps d'estat han estat a l'ordre del dia en tota la història d'Amèrica llatina.
Recordem Xile, recordem Argentina, amb els milers de morts i desapareguts que es van haver de patir després dels colps d'estat militars que no van respectar les democràcies.

Hem introduït un punt també en el qual demanem a l'oposició que renuncie al boicot econòmic i al desabastiment que està promogut moltes voltes per una part de l'oposició política.

Recordem que, evidentment, allò de les vagues patronals està prohibit a Espanya i a Veneçuela també, i que és una de les situacions que es van donar en els mesos anteriors al colp d'estat contra el Xile de Salvador Allende, per a fer pressió i per anticipar el colp d'estat.

Recordem també que a Veneçuela l'any 2002 va haver un colp d'estat, en què la dreta opositora va tombar el govern democràtic del president Hugo Chávez.
Recordem que és un colp d'estat on es va posar al davant al cap de la patronal, Peña Nieto, que en 48 hores els grups de defensa dels drets humans van denunciar.
.
.
, en 48 hores que va durar el govern colpista van denunciar més de 90 casos de tortures a militars pròxims al partit del govern.

I, per tant, no volem que això es torne a produir mai més.
I per això estem ací també per a dir que nosaltres no posem la mà al foc pel govern de Maduro.
Pensem que, evidentment, Hugo Chávez va portar moltes coses bones i de progrés a Veneçuela, com la sanitat, l'educació, l'alfabetització, l'alimentació, sobretot perquè el moviment revolucionari d'Hugo Chávez va fer participar a una part de la població, al 80% de la població, que estaven en la misèria i que no podien participar en eixa suposada democràcia neoliberal.

I que això, evidentment, va significar un moviment democratitzador i emancipador per a la majoria de la societat.
Però també és veritat que este govern del Partit Socialista de Veneçuela, amb l'etapa de Maduro ha tingut una deriva autoritària i una deriva corrupta, amb la qual nosaltres, des de Compromís, condemnem.

I ja que estem parlant de Veneçuela, nosaltres no tenim ningun problema de dir que n'hi ha moltes coses d'eixe govern que no mos agraden i, per tant, no mos casem en ningú.

Per tant, pensem que ací el més important -ja n'he repartit per a tots-, el més important ací és que exhortem des de la institució, des de les Corts Valencianes que hi haja una negociació, que les coses es parlen, allunyar el monstre de la guerra civil, de la guerra entre germans.

Pensem que ha sigut una bona iniciativa -i això que no és del nostre partit-, la iniciativa del president Zapatero d'intentar que n'hi haja una mediació també del Papa Francisco i d'altres presidents, com el president de Panamà, etcètera, que estan fent una feina molt important per a intentar arribar a una mediació.
Després, a voltes.
.
.
, l'oposició es va alçar de la taula fa uns mesos arrere, i des d'ací pense que este document és important per a demanar també a l'oposició que torne a la negociació.

D'altra banda, dir que, evidentment, volem que aclarisquen els morts, els ferits i els actes de violència que són molt confusos.
De fet, cada part sol donar la culpa a l'altra del que està passant.

I entrant.
.
.
, i si mireu els casos de morts i de violència que estan havent, fins i tot llegint les dos parts no queda clar a qui li donem la culpa, perquè en molts casos és molt confós, està morint molta gent, està molta molta gent ferida, que no és de ningun dels dos bàndols, simplement que passaven per allí.

I, per tant, pense que en este cas el que ha d'imperar és el trellat -que diguem els valencians-, el consens.
I donar les gràcies a tots els partits per a poder haver arribat a esta solució, a este pacte, que ja mos agradaria que es poguera donar en Veneçuela.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Nadal.

A continuación daremos un turno también para explicar su enmienda al Grupo Socialista, señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Els governs totalitaris i autoritaris somien sovint construir una identitat com a poble al marge dels seus ciutadans, que acaben, desgraciadament, sent mers receptors de favors per part del poder, en lloc de convertir-se i actuar com a vertaders receptors i portadors de drets, com ocorre en qualsevol estat democràtic.

Alguns d'estos governs pretenen aparentar una democràcia -una falsa democràcia diria jo-, quan realitat la tenen segrestada, igual que tenen segrestada la voluntat dels seus ciutadans i la seua capacitat per a prendre decisions que els afecten directament.

La participació política, la confiança en un projecte col·lectiu i la generació d'espais comuns es debilita fins a tal punt que el concepte de ciutadania acaba per destruir-se, amb el que la societat queda a expenses solament del poder.
Construïxen identitat, però destruïxen ciutadania, els valors i els principis democràtics de ciutadania.

Desgraciadament, el govern veneçolà no s'ha quedat al marge d'este procés de deteriorament, igual que és cert que a Veneçuela s'estan superant tots els límits imaginables.
Els veneçolans que són un poble ple de bona gent estan condemnats actualment a la fam i a la carència de medicaments i de mercaderies, per exemple, indispensables.

Ens trobem en un país en què no es respecten els drets humans i en què no es garanteixen les mínimes condicions per a una convivència pacífica, que és el més important.
Abans al contrari, són precisament la violència i la falta de seguretat la que fa que la gent visca en la por continua i sense unes mínimes condicions de dignitat.

L'anomenada crisi institucional que viu Veneçuela no és més que la desgraciada utilització que s'està fent de les institucions per a perpetuar-se en el poder.
Però a nosaltres, al Grup Socialista, ens preocupa sobretot les greus conseqüències que allò té per a la ciutadania i la situació no tant sols política que viu el país, sinó també l'econòmica i social.

Per això el Grup Socialista no volem mostrar-nos indiferents ni volem mirar cap a un altre costat.
Volem que es garantisquen els drets humans en Veneçuela i volem un estat social de dret i democràtic per als veneçolans, igual que el vam voler i el volem per a nosaltres.

Per això hem presentat una esmena, que si bé recull el text de la proposta de resolució de la proponent, de la proposició no de llei, jo crec que en esta esmena pretenem detallar i abundar sobretot en allò que nosaltres considerem més important, i és incidir en l'alliberació dels presos polítics, que de veritat es faça un calendari electoral perquè hi haja un president elegit lliurement pels seus ciutadans, que se li atorgue competència real a l'assemblea.

Però sobretot -i nosaltres volem posar ací l'accent en l'aspecte humà i humanitari que s'aposte per mesures que promoguen la democràcia, un diàleg sincer per part de tots els actors implicats i el reencontre -per dir-ho d'esta manera- entre els veneçolans com a única via que considerem de solució de la greu situació que travessa el país i que de manera urgent jo crec són requerides per la societat veneçolana.

Deixant al marge l'exposició de motius i algunes parts del text d'eixa proposta de resolució, en què segurament faríem algunes consideracions i faríem algunes modificacions per tal de fer algunes salvetats a allò que respecta a la lamentable política que s'està fent per part de l'estat espanyol en política migratòria i d'asil.

L'esmena que hem presentat arreplega, en definitiva, l'acord que va emanar del Congrés dels Diputats i que ha estat el punt de partida per arribar a un text transaccional amb la incorporació de part de les esmenes dels altres grups proponents.

I jo crec que, en eixe sentit, com deia el portaveu de Compromís, hem de felicitar-nos per superar, al marge de les nostres opinions o consideracions particulars i partidistes, que hi haja una condemna i un text que s'aprove com a institució, com a Corts Valencianes, respecte a la qüestió de Veneçuela.

No obstant, sí que voldria sol·licitar o demanar -no sé com anomenar-, al grup proponent la mateixa sensibilitat per a traure en aquesta cambra texts de condemna d'altres governs que ataquen o vulneren els drets humans d'altres democràcies fallides o d'altres dictadures d'altre signe polític diferent a aquell que hui podem condemnar i que, obsessivament, perseguixen, duent a aquesta càmera iniciatives de manera reiterada.

Des del Grup Socialista, que és el que ens importa, volem mostrar la nostra solidaritat amb els ciutadans de Veneçuela i el nostre convenciment que eixe dia en què podran deixar enrere el dolor i el sofriment que avui estan patint, sense rancor i sense ressentiment, finalment arribarà i ho farà de la mà d'un nou projecte col·lectiu que emanarà de la unió i de la força necessària per construir entre tots eixa Veneçuela que es mereixen.

Els espanyols ho sabem molt bé, com molts pobles.
Cada societat ha de trobar el seu propi camí per restaurar la pau i la convivència cívica i la concòrdia.
Espanya va fer el seu propi camí.
Generacions d'espanyols van fer un camí del qual ens sentim especialment orgullosos, perquè van buscar l'espai i el període de pau i prosperitat més important que hem tingut.
Vam recuperar memòria i història, les petjades de la història que es van obrir a un nou món democràtic.

Veneçuela ha de trobar, com nosaltres vam fer i ho han fet altres, el seu propi camí.
I és en eixe nou rumb en què no deuen sentir-se sols, en què hem d'acompanyar-los amb mediació, sense intervencionisme, perquè finalment siguen lliures i, sobretot, que siguen amos del seu propi destí, el que, en definitiva, entre tots decidisquen.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Tirado.

A continuación, daremos un turno de cuatro minutos al grupo proponente para decir si acepta o no las enmiendas o hablar de la transaccional a la que, en principio, han llegado todos los grupos.

Señora Marcos, tiene cuatro minutos.

La senyora Marcos Puig:

Sí, gracias, presidente.

Muy rápidamente.

Celebrar el consenso al que hemos llegado hoy, aquí, en estas Cortes.
Pero sí que quiero hacer unas cuantas consideraciones de cosas que se han dicho aquí que, en mi opinión, se ha faltado a la verdad.

En primer lugar, decir que, desde el Grupo Parlamentario Popular, siempre hemos condenado todas las dictaduras, vengan de donde vengan, y todos los regímenes totalitarios y, sobre todo, hemos condenado todos aquellos que vulneran los derechos humanos, como es el caso también de Venezuela.

Algunos parlamentarios han hablado de revolución.
Yo quiero decir que, para el Partido Popular, de las tres erres de la política, que son la revolución, la ruptura o la reforma, siempre nos hemos quedado con la reforma, y así seguiremos, nunca con la ruptura y nunca tampoco con la revolución.

Se ha dicho aquí que yo he hablado de Chávez.
Yo creo que en mi intervención he hablado, en todo momento, del señor Maduro.
Yo sé que algunos conocían muy bien al señor Chávez, al que asesoraron a través de la fundación para la que trabajaron, a través de la Fundación CEPS; incluso organizaron algún encuentro del señor Chávez en Madrid con la sociedad civil española.
Pero yo no he hablado de Chávez.
Ya digo que no le conocí y algunos de ustedes parece ser que sí.

Se ha dicho aquí que nosotros hemos boicoteado, desde el Partido Popular, la acción de agentes mediadores que fueron a Venezuela.
Mire, yo quiero decirles una cosa, yo sé que no está de moda hablar del señor, por ejemplo, Felipe González.
Yo creo, sinceramente, que es un firme defensor de la libertad y de los derechos humanos.
Y nosotros siempre le hemos apoyado.
El Partido Popular nunca se ha posicionado con los que dicen que el señor Felipe González tiene las manos manchadas de cal viva; al contrario, el Partido Popular siempre se ha posicionado con los que dicen que el señor Felipe González es un gran defensor de la libertad y de los derechos humanos.

Se ha hablado aquí que nosotros no creemos en la separación de poderes ni en la justicia.
Mire, yo no voy a entrar en detalle, pero algunos solamente defienden la justicia y la separación de poderes cuando la justicia dice algo que quieren oír y de lo que pueden sacar tajada política.
Nosotros no.
Siempre estaremos del lado de la justicia y defenderemos la justicia y el estado de derecho, diga lo que diga.

Se ha comparado aquí también la democracia de España con Venezuela.
Se ha dicho que la democracia en Venezuela sí que existe y que, además… Bueno, ha puntualizado que está en riesgo.
Pero es que, además, ha dicho, a su vez, que España tiene una democracia en una situación de emergencia.
Mire, yo creo que no es comparable.
No creo que sea comparable un país donde está muriendo gente solo por el hecho de defender la libertad en la calle con España.
Creo que no es comparable.
Y creo que es muy muy condenable y para lo que estamos hoy aquí.

Miren, en cualquier caso, sin duda, yo creo que hoy es un buen día para la democracia.
Y al Grupo Parlamentario Popular nos hubiera gustado que, desde el primer día (sense so per raons tècniques)… y de los presos políticos en Venezuela, todos los grupos nos hubieran apoyado y hubieran votado a favor.
Sin duda, al padre de Leopoldo López, el día que vino a estas Cortes, le hubiera gustado que todos ustedes hubieran votado a favor de la liberalización de su hijo.

Hoy creo que hemos hecho un ejercicio de responsabilidad.
Hoy condenamos el totalitarismo del señor Maduro y su intento de golpe de estado.
Hoy pedimos que haya elecciones democráticas en Venezuela, y no el fraude que intenta imponer el señor Maduro.
Hoy defendemos que la gente se pueda manifestar libremente en las calles de Venezuela, sin que sea asesinada o torturada, como está ocurriendo.
Hoy pedimos medicamentos y alimentos para los venezolanos.
Hoy pedimos la salida de la cárcel para todos los presos políticos de Venezuela.
Hoy pedimos libertad para votar a cualquier partido político en Venezuela y libertad para defender todas las ideas, aunque no coincidan con las del señor Maduro.

Era fundamental para nosotros, para el Partido Popular, que hoy se pidiera que se esclareciera la verdad y que se investiguen las muertes y las torturas durante las manifestaciones en Venezuela.

Por todo ello, les agradezco, de verdad, que apoyen esta propuesta y el haber llegado a un consenso.

Gracias.

El senyor president:

Sí, para ejercer turno de réplica, entiendo.

Bueno, pues… ¿Los tres grupos?
Pues, entiendo que ejercerá un turno de réplica, por cuatro minutos, el Grupo Podemos, el Grupo Compromís y terminará este debate el Grupo Popular, y ya con la transaccional, en teoría, pactada, (rient) daremos turno de palabra al Grupo Ciudadanos.

Señora Meco, tiene usted cuatro minutos.

La senyora Meco Tébar:

Sí, yo quería…, bueno, que me contestara la señora Marcos qué otras iniciativas en defensa de los derechos humanos, qué otras iniciativas, condenando a gobiernos que vulneran los derechos humanos, se han presentado por parte del Partido Popular en estes Corts, al margen de Venezuela.
Yo no las recuerdo; yo, personalmente, no las recuerdo.
Me gustaría que la señora Marcos me pusiera algún ejemplo de esta defensa importante, fundamental, que realiza el Partido Popular en temas de vulneración de derechos fundamentales en otras partes del mundo.

En relación a la cuestión de lo que hablaba en mi intervención, yo le hablaba de que la democracia en Venezuela estaba en riesgo; no era una democracia fallida, estaba en riesgo.
Y me he permitido compararlo con España y decir que estamos en una situación de emergencia democrática porque, si hablamos de separación de poderes, y es de lo que yo le he hablado, de separación de poderes, y le he puesto varios ejemplos… Le he puesto varios ejemplos en el marco de España, un país en el que el segundo tema de preocupación de los españoles, de las españolas, por detrás del desempleo, es la corrupción.

Y si hablamos de separación de poderes, y si hablamos de la acción del Partido Popular en todo lo que tiene que ver con la lucha contra el fraude y la corrupción y en cómo está utilizando a la justicia para atrincherarse en las instituciones, le vuelvo a repetir que, efectivamente, esta democracia está en riesgo y le vuelvo a repetir que esta democracia necesita, lógicamente, que alguien la defienda y, a poder ser, que no sea el Partido Popular, porque repite…, y no le voy a volver a recordar los ejemplos porque es que son…, en fin, tan clarificadores, que no hace falta repetirlos, ahí quedan.

Pero, bueno, a mí lo que sí que me gustaría terminar diciendo -porque no sé si la señora Marcos ha entendido bien el esfuerzo que todos los grupos parlamentarios, efectivamente, hemos hecho en esta intervención y en relación a la PNL que ustedes traen- que nosotros hoy hablamos de diálogo, que nosotros hoy hablamos de consenso, que nosotros hablamos de la búsqueda de canales para defender las democracias, para fortalecer a las sociedades; que hablamos de eso, que hablamos de respeto a las garantías de vidas.
Que hablamos también de acciones de la oposición que han tenido incidencia directa en conculcar también garantías, garantías, derechos… Hablamos de todo eso.
Y por supuesto que estamos preocupados porque en todos los países y en todos los contextos los derechos humanos sean respetados.

Hoy, con la intervención de Amnistía Internacional, hemos tenido un ejemplo gráfico de todo el trabajo que hay que hacer.
Yo les pido a ustedes, al Partido Popular, le pido que traslade a su gobierno que creer en la democracia, que creer en los derechos humanos implica hacer apuestas efectivas de ello; implica también establecer cauces democráticos, cauces de interrelación con otros gobiernos para defender los derechos humanos; implica también presupuestos, políticas presupuestarias para la defensa de los derechos.
Todo eso implica la defensa de los derechos humanos.
Y de todo eso es de lo que hemos venido a hablar: de gobierno, de oposición, de garantías, de democracia, de fortalecer a la ciudadanía, de poner las instituciones, cualquiera que sea, en defensa de la gente, no de los gobiernos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muy bien.

Muchas gracias, señora Meco.

A continuación, cuatro minutos, también, el Grupo Compromís, el señor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Demane la paraula per a aclarir que nosaltres sempre hem criticat que, sobretot el Partit Popular i, en certa manera, a voltes també Ciudadanos, han utilitzat el tema de Veneçuela com a cortina de fum per a tapar altres temes que no els agradava que estigueren en l'actualitat, no?
, com, per exemple, el tema de la corrupció.
Nosaltres sempre ho hem criticat això.

De tota manera, sí que és veritat que, en este cas, li acceptem el repte de parlar de Veneçuela, perquè pensem que este és el lloc per a parlar de temes internacionals, com és la Comissió de Drets Humans.
Li acceptem el repte.
I per això hem arribat a un acord i pensàvem que era important i que este era el lloc i el fòrum per a poder arribar a eixe acord.

En els matisos en què hem entrat, jo li deia abans que nosaltres tenim.
.
.
, n'hi ha alguna de les coses que hem acceptat, en ares al consens, que hem acceptat en aquesta transaccional, en les quals nosaltres no n'estem d'acord, no?
I encara que està la meua signatura en la transaccional i encara que vaig a votar a favor, sí que vull, perquè conste en acta, deixar ben present un punt que pense que és preocupant i que sí que hem votat a favor, no?
, i és el punt que demana l'alliberament dels presos polítics.

En este cas, pensem que no n'estem d'acord per una qüestió de concepte, i pense que és important explicar-ho, no?
, i això ja ho diu la gent d'Amnistia Internacional i a nivell.
.
.
, les definicions internacionals de què és un pres polític.
I, evidentment, un pres polític és aquell que està tancat, està a la presó per motius polítics; la qual cosa no vol dir que no haja comés altres delictes que puguen ser molt greus, com l'assassinat, l'homicidi o haja actuat en violència cap a altra gent, no?
En eixe cas, podia ser també un pres polític, però que ha actuat en violència, com per exemple.
.
.
, i ha assassinat.

Pensem que la definició millor haguera sigut la de pres de consciència, i li ho hem dit en la negociació i vosté no ha volgut aplicar-ho.
El pres de consciència sí que és aquell que està a la presó per delicte de pensament, per estar en contra del poder establert, no?

Pensem que és un error bastant greu que pot portar a la impunitat.
Perquè pot portar que gent que puga estar en la presó, d'un costat o de l'altre, per motius polítics, se'ls demane la llibertat.
En certa manera, a Espanya va passar això a l'any 1979, amb la llei d'amnistia, no?
; gent que estava a la presó per delictes de sang, que se'ls va amnistiar, o gent que tenien delictes de sang i estaven al costat del règim franquista que també se'ls va amnistiar, no?
Però pensem que podem caure en un tema d'impunitat.
I alertem la nostra visió particular sobre este tema.

També volíem parlar ací i donar veu, perquè no se'n parla mai, a la asociación de víctimas de las guarimbas, que és una associació de víctimes, de pares y mares de gent que ha mort.
.
.
, ells denuncien que assassinats per la part opositora.
I que no es tracta ací que tinguen més raó uns o altres, però és que simplement és que n'hi ha un silenci informatiu brutal sobre esta gent, que van vindre a Madrid l'any passat i que no els va fer cas ningun mitjà de comunicació.
I pensem que ací és important parlar-ne, que esta gent ha presentat una querella a la Cort Penal Internacional que se'ls ha acceptat, que la van presentar abans que començaren els fets de l'1 d'abril de 2017, que esta querella a la Cort Penal Internacional demana que.
.
.
, és una querella sobre 43 morts dels seus fills i filles.

I que, evidentment, n'hi ha una visió molt unitària de Veneçuela i que pense que no és tan fàcil.
La situació és realment complexa.
I per això és important parlar de matisos i és important que mos deixem també cadascú, en este cas, la ideologia i el suport que puguem tindre en Veneçuela, cadascú de nosaltres, per a arribar a un acord, com este a què s'ha arribat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Nadal.

Cerrará este turno de debate sobre las enmiendas que se han propuesto el grupo proponente, la señora Marcos.
Tiene usted cuatro minutos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

De manera muy breve.

Yo no voy a dar lecciones de democracia a ningún compañero representante del pueblo valenciano que esté en estas Cortes, aunque no sea de mi partido político.
Pero tampoco voy a consentir que se me intente dar lecciones de democracia, ni a mí ni a ningún miembro de mi grupo parlamentario.

Creo que todos estamos aquí porque hemos sido elegidos de manera democrática y todos defendemos nuestras ideas en libertad, porque para eso vivimos en un estado de derecho y en una comunidad donde sí que existe la democracia de verdad.

Mire, creo que se ha faltado a la verdad, porque el Partido Popular nunca ha votado en contra de ninguna iniciativa en favor de los derechos humanos, nunca.
Nunca ha votado en contra el Partido Popular en esta comisión ante una propuesta que se defendieran los derechos humanos.
Nunca hemos boicoteado ninguna declaración institucional que ustedes hayan planteado la defensa de los derechos humanos y la libertad.
Nunca.

Sin embargo, ustedes sí.
No quisieron anteriormente firmar la declaración institucional que presenta mi grupo parlamentario precisamente para condenar lo que hoy afortunadamente sí que estamos haciendo.

El señor Nadal ha dicho que el Partido Popular utiliza Venezuela para generar una cortina de humo.
Mire, señor Nadal, 62 muertos, 2.
590 arrestos y presos políticos no son una cortina de humo del Partido Popular.
No son una cortina de humo del Partido Popular.
Esto está ocurriendo.

No obstante, decir que creo que hoy es un buen día para la democracia.
Creo que hoy hemos ejercido nuestro derecho todos los partidos políticos a hablar sobre Venezuela y a condenar lo que tenemos que condenar, y creo que lo hemos hecho con altura de miras.
Creo sinceramente que esto se debería de haber hecho tiempo atrás, pero yo les doy la bienvenida a todos ustedes, a la condena del régimen totalitario del señor Maduro.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Señora Tirado, ¿para qué quiere la palabra?

La senyora Tirado Museros:

Es un turno muy breve, pero es por aclarar una cuestión que es incierta respecto a una manifestación… No, es que hay que aclararlo, porque yo además no he utilizado el turno de réplica…

El senyor president:

Por eso…

La senyora Tirado Museros:

… entonces simplemente un minuto, dos minutos, no lo sé, para aclararle una cuestión…

El senyor president:

Por favor, aclare sin entrar…

La senyora Tirado Museros:

Además yo lo he dicho muy claramente.

El senyor president:

Un momento, un momento, un momento.
Aclare sin entrar en debate, por favor.
Tiene usted un minuto.

La senyora Tirado Museros:

No, no, yo simplemente no he dicho en mi intervención que el Grupo Popular no condene la vulneración de los derechos humanos en otros países.
Yo lo que he dicho -y lo he dicho claramente- es que me gustaría y querría pedirle al Grupo Popular que tuviera la misma sensibilidad para traer a estas Cortes.

Es decir, que ellos mismos tuviesen la iniciativa para traer textos de condena respecto a gobiernos que vulneran los derechos humanos respecto a regímenes totalitarios o democracias fallidas, como ellos llaman, de otros signos políticos distintos al que hoy estamos denunciando y condenando.
Eso es lo que le he dicho.

Y además, le decíamos, le decía la portavoz del Grupo Podemos, qué iniciativas ha traído a estas Cortes respecto a lo que he solicitado.

El senyor president:

Muy bien.
Le agradezco la aclaración, señora Tirado.

La senyora Marcos Puig:

No tenga usted ninguna duda, señora Tirado, que el Partido Popular siempre estará con la defensa de los derechos humanos y le democracia, sea donde sea.

El senyor president:

Por favor.

Creo que pese a todo, se ha llegado a un acuerdo.
(Rialles) Hay una transaccional que creo que recoge… (Remors) A ver.
Por favor, por favor, nos falta un… Eran dos.
Vale, fenomenal.
Bueno, estupendo, pues después de este gran debate, hemos tenido la capacidad de llegar a una enmienda transaccional, firmada por todos los grupos políticos, con un acuerdo.

Y procedemos en este momento a dar un turno de cuatro minutos al único grupo que no ha participado en este debate, que es el Grupo Ciudadanos, y que… (Remors) Perdón.
Y en principio, su intervención de los cuatro minutos se basa sobre ya el texto transaccional, que es el acuerdo al que se ha llegado por parte de todos los grupos.
Tiene usted, señor Rojo, cuatro minutos.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, buenos días, señor presidente.

Señorías, hace unos días leía un artículo referido a la dramática e insostenible crisis que se vive en Venezuela, titulado Â«El comienzo del finÂ».
Leo textualmente: Â«Venezuela se ha convertido en la crónica hambrienta de un país en el que la vida vale menos que el ñame o la papa.
El régimen ha hecho del abuso de poder un instrumento de coacción y la escasez de alimentos y la carestía son gotas que colman el vaso de las resignaciones.
Pero la paciencia no será infinita y la desvergüenza no quedará impune.
Es la hora de que aquellos a quienes se les ha quitado todo, pero que no le tienen miedo ya a nada.
Es el comienzo del finÂ».

En Ciudadanos, lo hemos denunciado tanto en Venezuela, con el propio Albert Rivera, como en las manifestaciones de apoyo en las calles y en las instituciones, y lo seguiremos haciendo tantas veces como sea necesario, para denunciar la falta de democracia y la falta de libertad en Venezuela, porque, como demócratas que somos, llevamos en nuestro ADN la defensa de los derechos humanos, de la libertad y de la democracia.

Venezuela es un país hermano con el que tenemos lazos históricos, culturales, sociales comunes y donde viven más de 190.
000 españoles.
La grave crisis que atraviesa Venezuela, tanto en lo político como en lo social y en lo económico, continúa ahondándose en medio de un peligroso enfrentamiento entre los poderes del estado y en medio de la destrucción del aparato productivo.

La inflación ha crecido de forma insoportable el 550% en el 2016 y está previsto que crezca hasta el 741 para este año.

Venezuela se está desangrando, el desabastecimiento es un hecho generalizado, no hay medicamentos y es vital crear un canal humanitario que lleve medicamentos a Venezuela.
La gente muere en las calles, los venezolanos son asesinados en las marchas pacíficas o silenciados con gases lacrimógenos.

Allí, lamentablemente hoy, el estado de derecho es una ficción denunciada ya por todos los organismos internacionales, como Amnistía Internacional, la Organización de Estados Americanos, la Unión Europea y multitud de gobiernos, tanto europeos como americanos.

La situación se agrava con el paso de los días.
Hay ya 62 personas fallecidas, 1.
400 arrestados y 60 encarcelados, después de las manifestaciones pacíficas, pidiendo libertad y justicia.

Estas cifras dan muestra de la dureza y de la saña de las actuaciones policiales y militares.
Hasta el momento, todos los intentos de mediación internacional han fracasado y Venezuela vive la peor crisis humanitaria que ha conocido.

Maduro pretendió, aunque no lo consiguió, un autogolpe de estado, usurpando las competencias a la asamblea nacional por el tribunal supremo.
Ahora, ha tomado otra decisión, que es convocar una asamblea constituyente, es decir, dar este último autogolpe de estado para intentar consolidar su régimen totalitario, sin separación de poderes.

Por tanto, esta asamblea constituyente no será un órgano legítimo.
Maduro, a día de hoy, y al igual que el chavismo de los últimos dieciocho años, se dedica a retorcer el funcionamiento de las instituciones.
Las utiliza para perpetuarse en el poder.

Como consecuencia, en el siglo XXI tenemos que seguir hablando de presos políticos que han cometido el delito de pensar distinto a como piensa el señor Nicolás Maduro.
Pedimos la libertad para Leopoldo López, para Antonio Ledezma y para otras 170 personas más que están en prisión por pensar diferente.

El pueblo venezolano está viviendo en un país fracasado democráticamente, donde no se respetan los derechos humanos y no hay las más mínimas condiciones para una convivencia pacífica.
El pueblo venezolano no está dispuesto a permitir que se vulneren sus derechos y libertades, ha invadido pacíficamente las calles y las plazas para reclamar un cambio.

Y lo hacen con la valentía de las personas desesperadas, de los que ya no tienen nada que perder.
Y lo hacen enfrentándose a la represión policial y a las balas de los servicios parapoliciales.
Por eso, no podemos permanecer impasibles y mirar para otro lado.
Ninguna forma de represión puede contar con nuestra indiferencia.
Queremos para el pueblo venezolano lo mismo que queremos para el pueblo español, un estado social y democrático de derecho.

Muchas gracias.

El senyor president:

Fenomenal.
Gracias, señor Rojo.

Procedemos a la votación.
Entiendo que es unánime, pero votamos, ¿vale?
¿Votos a favor del texto transaccionado de la PNL?
Bueno, pues se aprueba por unanimidad.

Proposició no de llei sobre el cinquanté aniversari del Pacte internacional de drets civils i polítics (PIDCP) i el Pacte internacional de drets econòmics, socials i culturals (PIDESC), presentada pel Grupo Parlamentari Ciudadanos (RE número 32.
941, BOC número 115)

El senyor president:

Y pasamos al siguiente punto del orden del día, que será el punto cuatro: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el quincuagésimo aniversario del Pacto internacional de derechos civiles y políticos y el Pacto internacional de derechos económicos, sociales y culturales, presentado por el Grupo Parlamentario Ciudadanos.
Para lo cual y para la presentación de esta proposición, tendrá ocho minutos el…

La senyora Caballero Hueso:

Señor presidente, hay una transaccional.

El senyor president:

¿De todos los grupos?

La senyora Caballero Hueso:

De todos los grupos.
Yo propongo que el grupo proponente explique y los demás fijemos posición.

El senyor president:

Si les parece, podemos hacer, o bien votamos ya y hacemos fijación de voto después, cuatro minutos cada uno de los grupos, que eso sería lo más adecuado, si les parece.
¿Vale?
Pues entonces lo hacemos así.
Procedemos a la votación, habiendo esta transaccional…

Votamos por unanimidad el acuerdo transaccional sobre esta proposición no de ley, y a continuación procederemos a dar cuatro minutos de intervención por orden de menor a mayor.

¿Señor Jiménez?
Digo que si interviene usted en este punto o esperamos al señor… ¡Ah!
, vale, vale.
Pues entonces, tiene usted la palabra por… Bueno, sí, como…

Votamos.
¿Votos a favor de la transacción?
Estupendo.
Venga, pues por unanimidad aprobamos y abrimos ese turno de cuatro minutos por grupo.
Comenzará el señor Jiménez, del Grupo Podemos.
Tiene usted cuatro minutos.

El senyor Jiménez Doménech:

Sí.
Gràcies, senyor president.

Celebrem que després de dos debats on hem parlat de qüestions de l'àmbit internacional que han estat debats molt interessants, ara se parle de qüestions de l'àmbit internacional però aplicat al nostre país.
Perquè el que demana fonamentalment la proposta de Ciudadanos és que se reconeguen els avanços en treballs que es facen ací sobre dos pactes en concret que han complit cinquanta anys fa pocs dies, fa poc de temps.

Segurament este pacte arriba ací, este tema arriba ací, perquè el proponent pertany a un grup de persones que anteposen la seua sensibilitat pels drets humans per davant dels interessos de partit.

¿Per què dic açò?
Perquè el Pacte internacional de drets civils i polítics conté coses com que els pobles tenen dret de lliure determinació, que els estats parts en el present pacte, inclús els que tenen responsabilitats d'administrar territoris no autònoms han de promoure l'exercici de l'autodeterminació dels pobles.

Diu també que se compromet a respectar i garantir a tots els individus que es troben en el seu territori i estiguen subjectes a la seua jurisdicció una igualtat sense distincions de raça, color, sexe, idioma, religió, etcètera.
Coses que no són coherents en els posicionaments del seu partit, a vegades en qüestions com l'accés a la universalitat de la sanitat.

També reconeix este pacte el dret a garantir a homes i dones la igualtat del gaudi d'estos drets civils i polítics.
De vegades no se fan massa esforços a nivell estatal perquè açò arribe.
També diu l'article 7 d'este pacte que ningú serà sotmés a tortures ni a penes ni a tractes cruels, inhumans i degradants.

De vegades hi ha certa insistència en entorpir processos d'investigació de maltractaments i tortures per part de les forces de seguretat en alguns casos.
Diu també l'article 8 que ningú estarà sotmés a esclavitud.
És cert que no es dóna l'esclavitud com a tal en l'estat espanyol, però també diu l'article 8.
2 que ningú estarà sotmés a servitud.
I de vegades les reformes laborals a les quals dóna suport el seu partit provoquen situacions molt paregudes a la servitud.

Perquè diu el punt 3 que ningú serà constret a executar treballs forçosos o obligatoris.
És cert que no se dóna al peu de la lletra, però sí que de vegades les condicions laborals que algunes reformes emparen tenen quelcom d'açò.
Diu també, i dia este matí, l'informe d'Amnistia Internacional, que tot individu té dret a la llibertat i a la seguretat personal, i ningú podrà ser sotmés a detenció o presó arbitràries.

De vegades, el simple gest de manifestar la seua voluntat d'expressar-se d'algunes persones en xarxes socials suposa l'empresonament i el judici.

Bé.
En tot cas, com diem, anem a votar a favor de la proposta que, a més, ha estat transaccionada, perquè estem d'acord amb la base del que diu la seua proposta i perquè segur que el seu líder, Albert Rivera, ara que ha sigut convidat a participar a les reunions del Club Bilderberg de la mà de Cebrián, aprendrà d'estes coses en estes reunions.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Jiménez.

Tendrá cuatro minutos el señor Rojo de Ciudadanos.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, buenos días señor presidente.

Buenos días, señorías.

Primero que nada agradecerles el apoyo a la iniciativa y seguro que todos aprenderemos.

En el año 539 antes de Cristo los ejércitos de Ciro el Grande, el primer rey de la Persia antigua, conquistaron la ciudad de Babilonia.
Pero sus siguientes acciones fueron las que marcaron un avance significativo para el hombre: liberó a los esclavos, declaró que todas las personas tenían el derecho a escoger su propia religión y estableció la igualdad racial.

Estos y otros decretos fueron grabados en un cilindro de barro, conocido en lenguaje acadio con escritura cuneiforme, conocido a día de hoy como el Cilindro de Ciro.
Este documento antiguo ha sido reconocido en la actualidad como el primer documento de los derechos humanos en el mundo.
Está traducido a seis idiomas oficiales de las Naciones Unidas y sus disposiciones son análogas a los cuatro primeros artículos de la declaración universal de los derechos.

Los documentos que afirman los derechos individuales como la Carta Magna, la Petición del Derecho, la Constitución de los Estados Unidos, la Declaración Francesa de los Derechos del Hombre y del Ciudadano y la Carta de Derechos de Estados Unidos son los precursores escritos de muchos de los documentos de los derechos humanos de la actualidad.

Los derechos humanos se basan en el principio de respeto por el individuo.
Su posición fundamental es que cada persona es un ser moral y racional que merece que lo traten con dignidad.
Se llaman derechos humanos porque son universales, mientras que naciones y grupos especializados disfrutan de derechos específicos que se aplican solo a ellos.
Los derechos humanos son los derechos que cada persona posee sin importar quién es o dónde vive, simplemente porque está vivo.

Si preguntamos a la gente en la calle cuáles son los derechos humanos, obtendríamos muchas respuestas distintas.
Estas personas nos dirían los derechos que conocen, pero muy pocas conocen todos sus derechos.
Cuando se les pide que nombren sus derechos, mencionan solamente la libertad de expresión y de creencia, y tal vez uno o dos más.

No hay duda de que estos derechos son importantes, pero el alcance de los derechos humanos es muy amplio: significa una lección y una oportunidad; significa libertad para conseguir un trabajo y elegir una carrera; significa elegir el compañero con quien quiere criar sus hijos.
Entre ellos está el derecho a circular ampliamente y el derecho a trabajar con remuneración, sin acoso, sin abuso o amenazas de un despido arbitrario, incluso abarca el derecho al descanso.

En épocas pasadas no existían los derechos humanos.
Entonces surgió la idea de que la gente debería tener ciertas libertades, y es a raíz de la Segunda Guerra Mundial resultado en el que se elaboró el documento llamando Declaración Universal de los Derechos Humanos y derechos que todas las personas poseen.

El día de los Derechos Humanos se celebra todos los años el 10 de diciembre, día en que en 1948 la Asamblea General de las Naciones Unidas aprobó la Declaración Universal de los Derechos Humanos.
El día 10 de diciembre es un día en el que se nos hace el llamamiento a todos para defender los derechos del otro.
Es responsabilidad de todos defender los derechos humanos, cada uno de los nuestros.
Debemos de tomar una posición, un paso adelante y defender los derechos de un refugiado o un inmigrante, una persona con discapacidad, una persona LGTBI, una mujer, un niño o cualquier otra persona en riesgo de ser discriminada o sufrir algún acto violento.

Es por ello que proponemos que acerquemos los derechos humanos al ciudadano.
Para que esa pregunta que lanzábamos al principio de mi intervención obtenga una respuesta completa.
Si el ciudadano contempla los derechos humanos como algo cercano, estaremos contribuyendo a su promoción y, por tanto, a su protección.
Que no sólo a nivel internacional se celebre ese día, sino también a nivel autonómico y local.

Y para la promoción de estos derechos universales, proponemos la creación de unos premios que galardonen a los valencianos que hayan contribuido a su defensa y promoción.
Y que se convoquen concursos en el que se presenten trabajos de investigación relacionados con esta materia.

Muchas gracias.

El senyor president:

Sí, muchas gracias señor Rojo.

Tendrá también un turno de cuatro minutos para explicar su posición el Grupo Compromís.

Señora Campello.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, president.

Bé, nosaltres, com la resta de grups, estem d'acord amb.
.
.
votarem a favor de la proposta que ens presenta avui el Grup Parlamentari Ciudadanos amb les transaccionals del Grup Parlamentari Socialista, les aportacions que ha fet amb les seues esmenes.

Però sí que és de veres que jo no puc deixar de mostrar un poc de sorpresa o de.
.
.
-no sé com dir-li- davant la proposta de coses que ja estan fent-se.
Això per una banda.

I després, si parlem per exemple del punt 1 i del punt 5 de la proposta, a mi em sonaven més a declaracions institucionals que a qüestions de PNL.
Però, bé, ja estan aquí, doncs les fem així.

I després, en el punt 2, ja s'apunta en la transaccional que ja existixen premis que atorguen esta categoria, com són els premis que se donen el dia de la Constitució.
Però també tenim els premis Guillem Agulló que se donen a les persones i a les iniciatives destacades en la lluita contra la xenofòbia, el racisme i els delictes d'odi.
Que este any, per cert, en el 2017, se donà a l'advocat Daniel Sanjuan Guaita, membre de la comissió d'Ajuda al Refugiat del País Valencià i de la comissió jurídica Â«CIE No.
Â» Aleshores, bé, també ens queda certa sorpresa.

Quant al punt 3, sí que és de veres que a nosaltres ens preocupava un.
.
.
, ens donava la sensació que el que se proposava era donar premis a treballs que foren únics per a eixa convocatòria.
En posar Â«originalsÂ» se'ns ha.
.
,.
pareix que no estarà ja posat d'eixa manera.

Aleshores entenem que seran treballs que s'han pogut presentar a altres qüestions.
Perquè ens preocupava que al final els investigadors.
.
.
, perquè enteníem que s'estava parlant d'investigacions serioses.
Aleshores, clar, demanar a investigadors que treballaren un poc com a debades només que per a eixe premi, ens preocupava perquè en diverses ocasions les entitats de professionals han mostrat que no estan d'acord amb eixa qüestió.

I per altra banda, també parlar que el punt 3, el punt 4, que parla de crear unes beques i tal, també ens agradaria dir que no tenim cap argument en contra tampoc, però ja existixen beques generals d'investigació, doctorat i formació en ciències humanístiques i els drets humans són un tema concret dins de l'àmbit de la investigació humanística.

Així que aleshores no tenim res en contra del que ens presenta hui el Grup Parlamentari Ciudadanos, però si que ens sorprenia que moltes de les propostes que proposaven ja se fan.

Així que, doncs, res més.
Estarem en la lluita.
.
.
, en la defensa dels drets humans.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Campello.

También por cuatro minutos tendrá el Grupo Socialista.

Señora Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Sí, gracias, presidente.

Bueno, señor Rojo, gracias por esta propuesta.
Desde el Grupo Socialista le presentamos la enmienda que finalmente ha aceptado y han aceptado todos los grupos, un poco pues por lo que comentaban otros compañeros.

Usted propone una serie de cosas que ya se estaban haciendo aquí en la comunidad.
De hecho, en diciembre de 2015 se aprobó el decreto que creaba los premios, las distinciones para conocer la trayectoria de personas o entidades que hayan destacado en la defensa y promoción de tal.
Que, por cierto, en el 2016 se le dio a Javier de Lucas y a la Cruz Roja en la Comunidad Valenciana.

Llevamos dos años, como le decía, celebrando el día de los Derechos Humanos el 10 de diciembre.
Por supuesto la implicación de los ayuntamientos desde el Consell.
Se intenta que los ayuntamientos se integren también en toda esta serie de acciones, pero, bueno, respetando por supuesto la autonomía municipal.

Y, bueno, yo creo que, visto lo visto, las enmiendas que presentamos yo creo que la de más calado es la de instar a que La Generalitat estudie la inclusión de ese presupuesto para poder llevar a cabo una serie de acciones que aquí proponemos.
¿Vale?
La inclusión en los presupuestos de 2018.
Con lo cual de ahí el cambio de dar cuenta de tres meses a seis meses.
Y, sobre todo, porque aquí, bueno, podemos hablar, podemos debatir, podemos proponer.
Pero, sobre todo, esta PNL habla de otra cosa, habla de actuar.

Y esas becas, esos premios, yo creo que son acciones que, desde el punto de vista del Grupo Socialista, son muy positivas.
Porque si bien es cierto que sí que hay becas de investigación, etcétera, tendrá que ser el Consell el que diga qué tipo de becas o qué tipo de premios.
Porque lo que hablábamos hace un rato con la diputada del Grupo Compromís, quizá sí hay una parte de la sociedad que está muy concienciada con los derechos humanos, la población adulta sobre todo.
Pero quizá no está la población joven o la población infantil tan concienciada o quizá tenemos lagunas ahí.

Entonces, dejemos que sea el Consell el que estudie esa parte y dejemos que sea el Consell el que decida si esos premios o esas becas o esas acciones van destinadas a un público, entre comillas, u otro.

Obviamente, aprobada la enmienda y aprobada una transaccional, como no puede ser de otra manera, el Grupo Socialista votará a favor.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muy bien.
Muchísimas gracias.

Tendrá, para finalizar este turno de debate el Grupo Popular, la señora Parra cuatro minutos.

La senyora Parra Almiñana:

Muchas gracias, señor presidente.

Los derechos humanos que aparecen en la propuesta del Partido de Ciudadanos no sólo comporta derechos, como es obvio, que deben ser respetados por particulares y, especialmente, como no, respetados por los poderes públicos, sino que el respeto a los derechos de los demás implica, sin ninguna duda, también obligaciones.

Y esas obligaciones entendemos, desde mi grupo, que corresponden y se extienden a los gobernantes de las distintas administraciones de los distintos países, comunidades y regiones.
La obligación de respetar coloca al estado y coloca a las administraciones públicas en una posición no sólo pasiva sino que merece una posición activa.

Por eso vamos a refrendar con nuestro voto la propuesta de Ciudadanos, precisamente porque solicita esa actividad, esa inercia, esa acción por parte de la Comunidad Valenciana, de La Generalitat, de Les Corts.
Y por eso, porque no sólo los poderes públicos entendemos, desde mi grupo, que deben de limitarse, de abstenerse de interferir en lo que es el disfrute de los derechos humanos, a no limitarlos, a no conculcar y coartar las libertades y derechos civiles, políticos, económicos, sociales, culturales o derechos colectivos.

Y en pro de esa actividad, (veus) de esa acción que en esta PNL se pone de manifiesto, pues lo que se trata es de garantizar y proteger un clima pacífico y sin violencia en los países, en las regiones y, como he dicho, en las comunidades (veus) y ¿por qué no?
, también en la nuestra.

Pero vamos más allá… (Veus) ¡Por favor!
Gracias.
Crear las condiciones necesarias para avalar la seguridad de los ciudadanos frente a ataques de particulares, colectivos públicos o privados, merecen una reacción.
Y, en definitiva, es tarea de las administraciones públicas reafirmar y asegurar los derechos fundamentales y preservar la paz social.

La institucionalidad democrática, actuar con plena conformidad con el estado de derecho y derechos humanos es fundamental y es de lo que se trata y lo que se defiende.
Pero, desde el Partido Popular, creemos necesario… -y es lo que hemos puesto en valor y hemos comunicado al proponente-, es que es necesario en esa postura activa, como he hecho referencia, implicar y activar y comprometer Les Corts de una manera… en la defensa y preservación de esos derechos, pero yendo más allá.

Y lo que he solicitado -y quiero agradecer al señor Rojo, que así lo ha entendido- es que la labor de inyectar, inculcar valores y respeto a la vida, a las libertades, a la integridad física y, en definitiva, a los derechos fundamentales de las personas, que son derechos que deben ser inalienables al ser humano, la importancia de estos derechos fundamentales hay que trabajarlos desde pequeños.

Y, entonces, tal y como también ha expuesto quien me ha precedido en la palabra, pues creemos fundamental crear ese ambiente general, respetuoso, ese clima de respeto necesario.
Y eso se consigue con la sensibilización, con la formación, con la educación, en definitiva, de respeto a los demás a la diversidad, a la tolerancia, a la libertad y, en definitiva, a la vida ajena.

Y para eso hay que trabajar con los pequeños, con los colegios… Y de ahí, agradecer y en pro de la persona que sustituyo, que es una gran defensora de la educación en la comunidad, pues que trabajemos desde pequeños en ese día que queremos conmemorar con la lectura de artículos, inculcar desde pequeños ese respeto a lo ajeno, a la diversidad, a la pluralidad, en definitiva, a los derechos humanos fundamentales.

Muchas gracias por haber aceptado la aportación del partido y del Grupo Popular.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Parra.

Pues una vez concluido este turno de debate, que ya habíamos votado con anterioridad, damos por concluido el punto número cuatro.

Informe sobre compliment de la Resolució 200/IX, 861/IX, 862/IX i 863/IX, aprovades per la Comissió de Drets Humans en la reunió dels dies 4 de maig de 2016 i 25 d'octubre de 2016

El senyor president:

Y hacer mención a los puntos cinco, seis y siete, que son: dar cuenta de los informes sobre los cumplimientos de las resoluciones de los acuerdos que vamos adoptando en esta comisión.

Miren, en las carpetas tienen unos documentos, que se les han facilitado a todos los miembros de la comisión, donde está en una cara la PNL o propuesta que habíamos aprobado y por la contra está lo que el Consell nos dice que se ha realizado para el cumplimiento de la moción.
Con lo cual, se da debida cuenta a los informes sobre los cumplimientos de las PNL que se van aprobando en esta comisión.

Esta información también la tienen ustedes en la carpeta de bústia pero, bueno, por facilitar el trabajo de todos, yo creo que lo adecuado era dar cuenta en esta comisión.

Y sin más puntos que tratar, se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 52 minuts)