DS-057%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 27 de juliol de 2016.
Comença la sessió a les 11 hores i 35 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 34.

El senyor president:

Senyories, anem a començar la sessió plenària número 34 d'este període de sessions de la novena legislatura.

S'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Senyories, els he de comunicar que no funcionen les unitats.
.
.
: la número 21, de la il·lustre diputada Mireia Mollà; la 32, de Concha Andrés; la 41, de Graciela Ferrer; la 55, de Sabina Escrig; la 83, de Sandra Martín; la 103, de Juan Carlos Caballero; la 107, de Juan de Dios Navarro; (veus) i la 108, de Verónica Marcos.
Hem arribat molt desgastats a esta última sessió.
(Veus) Però els he d'informar.
.
.
El sistema està molt mal.
Però els he d'informar que, en acabar esta sessió de plens i fins la pròxima sessió, ja s'ha acordat, per part de la mesa, la contractació del nou sistema de megafonia i de votació de l'hemicicle.
Per tant, esperem que, a la represa de les sessions, tingam ja en marxa el nou sistema de megafonia i de votació.
Arreglem moltes coses.

Senyories, atenent l'escrit, registre d'entrada 31.
271, i d'acord amb l'article 66 del Reglament de Les Corts, es proposa l'alteració de l'ordre del dia, amb l'acord de la Junta de Síndics, retirant el primer punt de l'ordre del dia.
Si no n'hi ha inconvenient, passaríem al que ha quedat com a únic punt de l'ordre del dia.

S'accepta per assentiment.

Validació o derogació del Decret llei 5/2016, de 22 de juliol, d'agilització de la tramitació de la renda garantida de ciutadania davant la situació d'emergència social (RE número 31.
116, DOCV número 7.
835)

El senyor president:

Senyories, doncs, anem a continuar el nostre treball amb el punt de l'ordre del dia que és la validació o derogació del Decret llei 5/2016, de 22 de juliol, d'agilització de la tramitació de la renda garantida de ciutadania davant la situació d'emergència social, registre d'entrada 31.
116.

I, com vostés saben, d'acord amb el procediment establit en els nostres articles, el 72.
2, 115.
2 i 137.
3, donem la paraula, per a la presentació del decret llei, a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, la il·lustre diputada i vicepresidenta Mónica Oltra.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Vaig a defensar, davant d'esta cambra, la validació del Decret llei 5/2016, d'agilització de tramitació de la renda garantida de ciutadania, davant de la situació d'emergència social.

Comencem pels orígens.

La renda garantida de ciutadania es va crear per la Llei 9/2007, de 12 de març, configurant-la com un dret de les persones en situació de necessitat per a ajudar-les a mantindre un adequat benestar personal i familiar, atenent els principis d'igualtat, solidaritat i subsidiarietat.
Fins ací, tot bé.

Però, en el transcurs dels anys, senyories, des de la seua aprovació, la situació econòmica ha canviat radicalment.
S'ha produït un empobriment general, amb un mercat de treball que s'ha precaritzat, amb l'aparició de persones treballadores pobres, cosa que feia anys que no es veia al nostre país, i amb una molt major vulnerabilitat de la població.

En este temps, la Comunitat Valenciana ha patit un empobriment que oscil·la entre el 34 i 36%, segons la taxa europea Arope, amb un 40% de pobresa infantil i un 62% de pobresa en les famílies monoparentals, mostrant una feminització de la pobresa, amb especial cruesa en la vida dels xiquets i xiquetes.

Encara que la regulació de la renda garantida de ciutadania s'ha modificat en diverses ocasions -en 2008, en 2011 i en 2012-, poc o res s'ha aconseguit.
Durant tot el temps de vigència de la llei, s'ha produït un incompliment sistemàtic.

Ni se l'ha dotat d'un pressupost adequat ni dels recursos materials i humans necessaris per a una bona gestió, per falta de voluntat, per falta d'interés, per falta de disponibilitat pressupostària.
.
.
, per totes les coses.
No hi ha més que consultar l'últim informe sobre rendes mínimes d'inserció, publicat pel Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat, de 2014, per a adonar-se en quina situació es troba la Comunitat Valenciana respecte a altres comunitats autònomes.
Si vostés agarren este informe del ministeri, en la pàgina 58 voran que la despesa anual per titular de prestació és la més baixa de tot l'estat, 1.
762,41 euros, enfront d'una mitjana que és de 3.
548,91.
És a dir, al nostre territori s'invertix menys de la mitat dels diners de la mitjana estatal.

A més, es va dictar la Sentència 93/2015, del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, de la sala contenciosa administrativa, la secció cinquena, per la qual es va declarar nul·la la base cinquena de l'annex de l'Ordre 7/2012, de 20 de febrer, de la Conselleria de Justícia i Benestar Social, per la qual es regulaven les bases de convocatòria per a la prestació de renda garantida de ciutadania, que poden vostés trobar en el diari oficial de 23 de febrer de 2012, i en la qual s'indicava que els efectes econòmics de la prestació de la renda garantida de ciutadania es produirien el primer dia del mes següent a la data de resolució que reconeguera el dret a la seua percepció.
Una disposició injusta, una disposició cruel amb les persones en situació de necessitat, que esta sentència, feliçment, va anul·lar, retornant a les persones els drets que l'anterior govern havia arravatat.

L'execució de la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana permetrà assegurar el dret subjectiu que té la persona sol·licitant a rebre la prestació, una vegada comprovada la manca de recursos suficients per a mantenir un adequat benestar personal i familiar.
En el moment en què ocorren estes circumstàncies, coincident òbviament amb la sol·licitud, i en relació a les sol·licituds que no han estat resoltes en el termini legal establert a este efecte, suposa possibilitar el reconeixement d'este dret en el moment en què sí que existien les condicions en què es requeria la prestació reclamada.

Este Consell, en el marc de l'Acord del Botànic, es va comprometre a rescatar persones; de fet, és el primer eix del pacte de govern.
I es va comprometre a rescatar persones per a garantir que tota persona tinga cobertes les necessitats per a una vida digna.

Amb esta premissa, en arribar a la conselleria, fa un any, ens vam trobar amb una situació alarmant en la gestió de la renda garantida de ciutadania.
Oficialment, 13.
527 expedients pendents de tramitar.
Però a estos expedients va caldre afegir després altres 5.
697 expedients que no s'havien comptabilitzat, no sabem per quina raó, sumant en total 19.
224 sol·licituds que no s'havien atés, malgrat la situació de necessitat en què es trobaven les persones que havien sol·licitat la prestació.

En resum, a la nostra entrada, el Consell es va trobar sense mitjans, sense personal i sense crèdit per a resoldre les sol·licituds de renda garantida de ciutadania pendents.

Esta situació va fer necessari, ja l'any passat, adoptar una sèrie de mesures per a donar resposta a les desproporcionades esperes que han vingut patint totes les persones que únicament pretenen rebre de l'administració l'atenció i la garantia de drets que mereixen.

En primer lloc, la renda garantida de ciutadania es va posar dins de les prioritats pressupostàries del nou Consell.
En juliol de 2015, es va fer una injecció d'1,4 milions d'euros en la partida de la renda.
En l'últim trimestre de 2015, en concret en novembre, es va procedir a la tramitació d'una modificació pressupostària, novament del mateix programa, per a incrementar la dotació en dos milions d'euros més.

I, per al present any, 2016, es va augmentar en el projecte de pressupostos, que vostés van aprovar, el pressupost de (inintel·ligible) .
.
.
superior respecte de l'any anterior, fixant-se la quantia de la renda en 39.
340.
000 euros i configurant-se a més -i açò és més important- com a crèdit ampliable.
¿Per què és més important?
Perquè se posa el dret per davant de la disponibilitat pressupostària.
Perquè, senyories, jo me pregunte, si el dret depén de les butxaques de les persones, si el dret depén de la disponibilitat pressupostària, ¿això és un dret?
Jo crec que no.
El dret està primer, i els poders públics el que hem de fer és garantir que eixe dret es complix, tant si és un dret social, com la renda, com si és qualsevol altre dret.

Segurament, no entendríem una frase que diguera: Â«Una persona té dret a ser atesa en les portes d'urgències d'un hospital, sempre i quan n'hi haja disponibilitat pressupostària.
Â» O no entendríem una frase que diguera: Â«Una persona té dret a la seua integritat física i a no rebre un tracte denigrant o inhumà, sempre i quan existira disponibilitat pressupostària.
Â» ¿Veritat que estes frases ens resulten absurdes?
¿Per què amb els drets socials, senyories, estes frases no resulten igual d'absurdes?

Este és el propòsit que té este govern.
Açò és el nostre objectiu, que s'entenga que és igual d'absurd fer dependre una vida digna d'una persona de la disponibilitat pressupostària que fer dependre'n la seua salut o la seua integritat física.

I, per això, vam dir: el crèdit de la renda garantida és un crèdit ampliable; i, si n'hi han persones que en tenen dret, este govern ampliarà els crèdits per a cobrir els drets a una vida digna.
I fixen-se si era important: estem en juliol i, dels 39 milions, ja n'hi han 37 milions d'euros distribuïts, i només estem a mitat d'any.

La xifra de sol·licituds sense atendre s'ha aconseguit reduir també en este any, senyories, en un 25%, fins els 15.
545 expedients actuals que, com comprendran, per a este govern i, sobretot, per a esta societat, encara suposa una dada massa elevada i evidencia l'estat d'urgent necessitat en què es troben molts valencians i valencianes i que exigix que des dels poders públics s'adopten les mesures urgents, amb la finalitat de resoldre esta situació.

Açò és el que motiva este decret llei.
I, per això, fent ús de la previsió de l'article 44.
4 de l'Estatut, que disposa que el Consell, en casos d'extraordinària i urgent necessitat, podrà dictar disposicions legislatives provisionals per mitjà de decrets lleis, sotmesos a debat i votació en Les Corts, atenent el que preceptua l'article 86 de la Constitució espanyola per als decrets lleis que puga dictar el Govern d'Espanya, atés este article, el Consell ha decidit aprovar este decret llei per a agilitzar la tramitació de la renda garantida de ciutadania, davant de la situació d'urgent i extraordinària necessitat en què ens trobem, que és precisament la que motiva la idoneïtat d'este recurs normatiu en este cas.

En concret, este decret llei es compon de dos articles, una disposició addicional i una transitòria i una derogatòria i una final, l'annex, que conté el text que es conferix als dos articles de la Llei 9/2007, de La Generalitat, de renda garantida de ciutadania de la Comunitat Valenciana, que es modifiquen: l'article 6 i l'article 24.

En primer lloc, es modifica l'article 6 de la llei de la renda garantida de ciutadania relativa al pla familiar d'inserció.
El pla familiar és el conjunt de mesures proposades per l'equip social de l'entitat local i al compliment del qual s'obliguen els beneficiaris de la renda, amb la finalitat d'aconseguir la inserció social i/o laboral.
El termini d'elaboració d'este pla és de tres mesos, però, amb la modificació que s'introduïx, es permet continuar amb la tramitació del procediment si, transcorreguts dos mesos des de la presentació de la sol·licitud, l'administració no l'ha elaborat per causes imputables a ella.

No té sentit, senyories, que s'exigisca l'aprovació d'un pla després de huit, de deu o de dotze mesos des que es va presentar la sol·licitud, entre altres coses perquè segurament la situació pot haver canviar.
S'ha de tramitar l'ajuda perquè la gent ha de viure i hem d'estabilitzar les situacions familiars.
I, després, ja actuaran i intervindran els serveis socials en la família, perquè es preveu que, amb posterioritat, els serveis socials intervinguen en la situació familiar i afavorisquen eixa inserció laboral i social.

Però, miren, senyories, posen-se en la pell d'una persona que s'alça pel matí i se'n va als serveis socials del seu poble, i d'ahí se'n va a la Creu Roja, i d'ahí se'n va a Cáritas, i d'ahí se'n va al banc d'aliments, i d'ahí torna a una altra ONG del seu poble, a vore si n'hi ha alguna ajuda per al dia de hui, i se gita per la nit pensant que a l'endemà va a fer el mateix camí del calvari.
¿Vostés de veritat pensen que una persona, una família en estes circumstàncies pot plantejar-se un projecte vital, pot tindre el cap per a tirar un currículum, pot tindre el cap per a fer una formació d'adaptació de la seua formació professional?
¿De veres pensen que una persona que se dedica, de la nit al matí, a intentar sobreviure i que viu en l'angoixa permanent de què serà dels seus fills demà o de com podrà fer front a comprar-li les sabatilles trencades que porta dos mesos aixina el xiquet?
Vostés de veritat pensen que en estes condicions podem fer plans d'inserció familiar i laboral que tinguen algun sentit?
Jo crec que no, senyories, i per això també estem treballant en una nova llei sobre la qual tornaré després.

I per això, este decret.
Primer, estabilitzem les famílies.
Posem-los en una situació on els llevem l'angoixa.
Posem-los en una situació d'estabilitat econòmica.
I després, treballem amb ells, quan ja tinguen el cos i el cor per a emprendre un projecte vital il·lusionant.
D'esta manera, la falta del pla d'inserció no paralitzarà la tramitació de la renda.
De manera que, quan una persona sol·licite l'ajuda, es tramitarà directament si als dos mesos no s'ha elaborat eixe pla.

Per la seua banda, la modificació de l'article 24 de la llei, que es referix a la tramitació, fa coherent la seua redacció, amb la possibilitat que en algun cas fins i tot no s'elabore este pla d'inserció, en funció del que diguen els professionals.
Probablement una persona de cinquanta-huit anys, amb problemes d'alcoholèmia i una situació d'aturat de llarga duració, tinga poques possibilitats d'inserció.
I això ha de quedar a la decisió dels equips professionals que saben d'açò i això també fa este decret llei especialment necessari i urgent, perquè dediquem els esforços a aquelles persones que sí que tenen les possibilitats d'inserció.

No menys important és la previsió de l'article 2 del decret, quant a la naturalesa dels llocs de treball adscrits a la tramitació de la renda.
Igual que ocorre amb els llocs de sanitat i d'educació, a partir d'ara, estos llocs de treball tindran la consideració de llocs d'atenció directa o cobertura prioritària, susceptibles de substitució, la qual cosa, sens dubte, ens permetrà millorar la gestió d'esta prestació i donar una resposta més àgil als valencians i valencianes en situació de necessitat.

Pensen una altra volta en l'exemple de l'hospital.
Pensen que és igual d'important poder ser atés quan se t'ha trencat una cama que poder ser atés quan no tens les possibilitats d'una vida digna.

Este decret llei complix la seua funció, com a modificació transitòria, i insistixc en açò de transitòria, senyories, mentre estem treballant paral·lelament en l'aprovació d'una nova llei que serà una ferramenta potent i efectiva de lluita contra la pobresa i l'exclusió social, i que espere prompte poder presentar-los als portaveus de la comissió de polítiques socials.
Que garantirà unes condicions de vida dignes a les persones que la perceben.
Que promourà una inserció real, inclús per a persones amb una situació d'exclusió social cronificada.

Una llei que, a més, dignificarà la quantia de la renda en el sentit que vostés també aprovaren en estes Corts i que nosaltres estem òbviament posant en marxa a través d'este nou projecte de llei, i que facilitarà l'accés a les persones que la necessiten.
Saben que un dels compromisos del seminari de Torrevieja és dur en el següent semestre el projecte de llei al Consell.

Volem que, quan entre en vigor esta nova llei de renda, senyories, després del seu debat al parlament l'any que ve, es puga començar amb tots els expedients tramitats, estos 15.
000 expedients que queden estiguen ja tramitats, perquè la nova llei puga entrar en un panorama en el qual no estem atenent llistes d'espera.
Esperem que les modificacions que s'introduïxen a la llei a través d'este decret llei servixca a este fi, perquè la llei que jo espere que pugam elaborar amb consens de tota esta cambra siga una ferramenta poderosa contra l'exclusió social.

I per això, jo els demane el suport a este decret llei.
Els demane que atenguen la urgent i extraordinària necessitat d'este decret llei.
Els demane també que el validen i que, sent que va a ser transitori i que en este semestre aprovarem el nou projecte de llei, que el convaliden sense necessitat de tramitar-lo com a projecte de llei, perquè tindrem la tramitació ordinària del nou projecte que espere que pugam compartir tots.
Els demane que per les persones més vulnerables de la nostra societat pugam fer l'esforç d'aprovar estes coses per unanimitat.

I acabe, senyor president, abusant de la seua paciència, amb un poema.
Vostés saben que m'agrada la poesia.
Crec que passar-se del temps per a llegir un poema en un parlament sempre és una cosa gratificant per a tots.
El poema és de Galeano, i es diu Â«Los nadiesÂ», que és als quals va dirigit este decret llei.

Â«Sueñan las pulgas con comprarse un perro y sueñan los nadies con salir de pobres, que algún mágico día llueva de pronto la buena suerte, que llueva a cántaros la buena suerte; pero la buena suerte no llueve ayer, ni hoy, ni mañana, ni nunca, ni en lloviznita cae del cielo la buena suerte, por mucho que los nadies la llamen, ni aunque les pique la mano izquierda, o se levanten con el pie derecho, o empiecen el año cambiando de escoba.
/ Los nadies: los hijos de nadie, los dueños de nada.
/ Los nadies: los ningunos, los ninguneados, corriendo la liebre, muriendo la vida, jodidos, rejodidos: / Que no son, aunque sean.
/ Que no hablan idiomas, sino dialectos.
/ Que no hacen arte, sino artesanía.
/ Que no practican cultura, sino folklore.
/ Que no son seres humanos, sino recursos humanos.
/ Que no tienen cara, sino brazos.
/ Que no tienen nombre, sino número.
/ Que no figuran en la historia universal, sino en la crónica roja de la prensa local.
/ Los nadies, que cuestan menos que la bala que los mata.
Â»

Gràcies, senyories, fem-ho per els Â«nadiesÂ».
Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Per tant, iniciem el debat, el debat sobre la convalidació del decret.
I per tant, el torn a favor de la convalidació serà exercit en este cas per la il·lustre diputada Mónica Álvaro que, en nom del Grup Parlamentari Compromís, exprimirà el torn a favor.
Quan vosté vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies.

El govern del botànic i la vicepresidenta d'Igualtat i Polítiques Inclusives tenen una màxima: rescatar persones.
I avui justament és el que venim a fer i el que venim a demostrar amb fets.
Potser la fórmula emprada no siga l'habitual, però no per això deixa de ser correcta.
Tot el contrari: si un decret llei és una ferramenta de gestió excepcional, encara ho és més la situació en què es troben 15.
000 sol·licituds de renda que este decret pretén abastar.
15.
000 famílies que ben bé mereixen que passem de l'habitual a l'excepcional.

I això no ho he dit solament jo.
Això ho poden llegir vostés en l'informe de l'advocacia de La Generalitat.
Com diu el preàmbul d'este decret, ens trobem davant d'una situació límit que precisa d'una resposta àgil i immediata.
I avui estem més que disposats i disposades a donar eixa resposta àgil i immediata.
Després, ja ens qüestionarem tots i totes plegades les millores que es deuen introduir en la nova llei de renda garantida, per a fer d'ella un veritable dret per a la ciutadania.

I una llei que es complixca, cosa que fins ara no ha ocorregut amb l'antiga Llei 9/2007, que avui volem modificar, perquè s'ha demostrat insuficient i ineficaç.
I els ho dic clar, com també ho ha dit la senyora vicepresidenta: l'objectiu no és el d'anar posant pegats a la llei actual.
No senyor.
Si per mi fóra, i estic segura que per vostés també, l'objectiu serà el d'una nova llei que s'adapte a l'actual situació dels valencians i valencianes, que incloga allò que ací aprovàrem: un increment important de la renda, un pla d'inserció real i no el que fins ara feia.

I sobretot, llevar límits.
En definitiva, fer de la renda garantida de la ciutadania un dret per a les persones.
I estem per eixe camí.
I s'han donat els passos ferms: la inembargabilitat de les ajudes, que siguen de crèdit ampliable, que siguen dret.
Prioritat a l'hora del pagament, és a dir, res de pagar a la resolució sinó a l'aprovació.
Augmentar els punts de tramitació directa.
I un llarg etcètera.
Però també, i per a començar, s'ha d'aplanar el camí.

De la nova llei, ja els he dit, tindrem ocasió de parlar-ne i per descomptat del pla d'inserció a les famílies, Més enllà del paper, hem de fer que siga una eina fonamental d'ajuda, de suport a estes famílies.
Però ara, en estos moments, cal netejar eixe camí i no podem fer-ho sota les esquenes de 15.
000 persones i les seues famílies, que encara estan esperant veure resolta la sol·licitud de renda.

Vostés veurien just aprovar una llei nova, mentres 15.
000 persones no se'ls ha resolt la situació?
Vostés creuen que eixes 15.
000 persones ara, ja, avui, no mereixen una solució imminent?
A Compromís, ens agrade o no l'actual llei, veiem que cal ser valents i tenim la necessitat i la valentia de ficar les eines que siguen necessàries per a prendre després eixe camí, el que cal.
Però ara passa per resoldre els 15.
000 expedients que encara tenim pendents, dels 19.
000 que vàrem heretar d'un govern que mai es va preocupar per tot el que avui ací s'ha dit.

Afortunadament, estic en un parlament que avui ens dóna l'oportunitat de votar en contra de la inanició, però a favor del moviment, a favor de les persones, a favor dels seus drets.
Este decret ve, doncs, a ficar les eines per a començar a treballar aviat sobre una nova llei, donant resposta a eixes 15.
000 persones que encara no han vist complits els seus drets.
Els seus drets a ser atesos, els seus drets a tindre una vida digna.
El dret a deixar de ser un Â«nadieÂ».

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, per a conéixer la posició de la resta de grups parlamentaris, en primer lloc el Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Tindrà la paraula l'il·lustre diputat Josep Almería.
Quan vosté vullga, senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

President, vicepresidenta, membres del Consell, senyories.

Vaja de bestreta el nostre vot favorable a la convalidació d'aquest Decret llei 5/2016, de 22 de juliol, per a l'agilització de la tramitació de la renda garantida de ciutadania, per raons òbvies que afecten en primera instància a la responsabilitat del nostre grup parlamentari amb la gent que més malament ho està passant en aquesta injusta i llarga crisi, ja que determinades necessitats de les persones no poden esperar més que la burocràcia institucional done via verda a aquests tipus d'ajudes, i perquè aquestes mesures conformen un dels punts bàsics del pacte del botànic.

Els 13.
527 expedients pendents de tramitar, més 5.
697 expedients pendents de comptabilitzar, sumaven ja 19.
224 sol·licituds sense resoldre, sol·licituds de persones amb noms i cognoms.
Una herència responsable que l'actual Consell es va trobar del govern anterior al PP, que no és més que una mostra del tarannà que esperem que es regenere abans de tornar a les responsabilitats de govern alguna vegada, i un futur esperem que llunyà.

Tot i que aquesta quantitat d'expedients ha estat reduïda notablement en el primer any de gestió d'aquest govern, els 15.
545 expedients pendents actualment de resoldre de la renda garantida de ciutadania conformen l'únic recurs que els queda a moltes famílies que la crisi ha deixat en una situació de precarietat severa i que justifiquen qualsevol mesura d'urgència per part d'un parlament que se considere seriós i responsable.

És el nostre deure que des de la nostra posició prengam les mesures perquè els drets a una vida digna siguen garantits de manera efectiva, pensant en les persones que viuen en una situació complicada a la nostra comunitat i que necessiten urgentment aquesta ajuda.
Per una banda, entenem aquesta via del decret llei per la urgència del problema, però considerem que en este cas arriba tard i es podria haver fet abans, ja que aquesta no és una situació nova.

Cal esmentar que el nostre grup parlamentari ja va presentar el passat dia 30 d'octubre de 2015 una proposició de llei de regulació dels procediments d'emergència ciutadana en l'administració de la Comunitat Valenciana, proposició que va comptar amb el criteri favorable del Consell, per acord del 4 de setembre de 2015, i que en aquests moments ja ha finalitzat el tràmit de presentació d'esmenes en la seua tramitació.

A hores d'ara, encara seguim sense saber res de quan es debatrà en comissió, i deu mesos després d'aquesta llei que era i és urgent i que contempla altres situacions d'emergència ciutadana, a més a més de la renda garantida, continua sense veure la llum.
Ja a la nostra proposició de llei contemplava en el seu article 4 la provisió de mitjans materials, humans i econòmics donant preferència a la cobertura de vacants i substitucions en les unitats on es tramiten aquests procediments d'urgència, seguint també la filosofia de la proposta de modificació de l'article 2 que contempla aquest decret llei en la seua redacció final.

Així mateix, compartim la proposta de modificació de l'article 6 perquè, transcorreguts dos mesos des de la presentació de la sol·licitud a l'administració, si no s'ha elaborat el pla familiar d'inserció per causes imputables a l'administració, es puga continuar amb el procediment donant-se per evacuat aquest tràmit.

Compartim aquest tràmit però entenem que és una forma de silenci administratiu, que nosaltres també contemplàvem en la nostra proposició de llei, que facilitarà el compliment en la llei quant als terminis i que estem segurs que podrem discutir sobre ell quan la nostra proposició de llei siga debatuda en seu parlamentària perquè puga ser aprovada, seguint també la filosofia en aquest decret llei perquè aquests procediments d'urgència -que hui encetem ací- afecten també a altres situacions en les àrees de discapacitats, menors, violència masclista, treball, i tantes altres que també són urgents i d'emergència social.

Senyories, la lleialtat institucional és matèria de reciprocitat i no ha d'esperar de la iniciativa de l'altre per dur-se endavant, així ho pensem i actuem de forma coherent amb ell.

Aquest decret llei ajuda a resoldre un problema candent però n'hi ha d'altres, a més que tampoc poden esperar per la laxitud burocràtica de les institucions.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

A continuació, per a fixar posició en nom del Grup Ciudadanos, donem la paraula a l'il·lustre diputat Alberto García, que fixarà posició sobre la convalidació o no d'este decret del Consell.

Quan vosté vullga.

El senyor García Salvador:

Bon dia, molt honorable president.

Vicepresidenta.

Consellers.

Senyores i senyors diputats.

Vaja per endavant que el nostre grup va a votar la convalidació del Decret 5/2016, d'agilització de la tramitació de la renda garantida de ciutadania, com no podia ser d'altra manera.

No obstant això, sí que li volem fer unes reflexions a la vicepresidenta en el sentit de per què es tarda tant de temps en el Consell en intentar véncer al caos que s'ha produït en els tràmits i pagaments de la renta garantida de ciutadania fins ara; per què el nou Consell tarda tant en fer front a la complicitat d'una qüestió que afecta en gran manera les persones més vulnerables, els menys acomodats de la nostra societat.

Miren, senyories, de l'enorme transcendència que la renta garantida de ciutadania té per a moltes persones dóna bona fe el preàmbul d'ella quan parla d'un dret subjectiu a una prestació econòmica per a persones en situació d'empobriment per tal que puguen mantindre un adequat benestar personal i familiar, mencione principis com el d'igualtat, el d'equitat, que és un principi de justícia, solidaritat i inclusió, principis estos inseparables i consubstancials a un estat que s'autoproclame de dret social i democràtic.
La renta garantida de ciutadania és l'única ajuda per a moltes famílies, per tal de facilitar la seua inserció sociolaboral d'elles.

Miren, abans estava parlant del caos, parlava de véncer al caos, que hem arribat, possiblement, massa tard a véncer al caos.
Vullc referir-me a l'Ordre 7/2012, firmada pel conseller Cabré, una ordre i, concretament, a la base quinta de l'annex primer on es parlava que Â«els efectes econòmics de la prestació es produirien el primer dia del mes següent -a la que vosté ha mencionat-, a partir de la data de resolucióÂ», contravenint el que dia l'Ordre de 31 de juliol del 2008 que parlava que Â«les prestacions econòmiques anaven a pagar-se a partir del primer dia del més següent de la sol·licitudÂ», cosa que va en contra clarament dels interessos de les persones més necessitades.

Afortunadament -com vosté ha mencionat-, el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana va declarar nul este annex de l'Ordre 7/2012.

Igualment, es va intentar després tornar al ball de la confusió plantejant que unes sol·licituds, les presentades abans del 24 de febrer, les presentades després del 24 de febrer, que era la data quan es va aprovar esta ordre del 7 del 2012; en unes es plantejava que es cobrava a partir de la data de resolució i en uns altres a partir de la data de presentació.
Tot un ball de confusió.

Finalment, es va intentar també maquillar i confondre l'opinió pública, fent-ho de manera subtil, intentant eliminar les llistes a partir de l'aplicació de l'article 15.
5, de la Llei 9/2007, on únicament en algunes qüestiones es pagava només per un mes; d'esta manera es pagava per un mes la prestació desapareixent de la llista però esta gent havia de tornar a fer els tràmits per a tornar a cobrar la renta garantida de ciutadania.
Tot un despropòsit, de vegades calculat.

Bé, ara hem de vore la llum prompte de la nova llei de renta garantida de ciutadania.
Esperem que en esta llei el pla familiar d'inserció estiga, de nou, contemplat.

Volem saber com anem a fer per tal d'agilitar este pla familiar d'inserció.
És fonamental també un pla d'inserció laboral, així ho reconeixen també les informacions que manifesta el Síndic de Greuges, al novembre de 2015, quan diu que Â«sense el pla familiar d'inserció, sense el pla d'inserció laboral dels beneficiaris de la prestació, esta queda reduïda a una mera prestació econòmica abandonant la possibilitat de recolzar la inserció laboral dels ciutadans als que es va concedir la prestacióÂ».

Voldríem saber si es va a ampliar, per tal d'agilitar la tramitació de sol·licituds, el nombre d'entitats locals que en l'actualitat són col·laboradores de La Generalitat; si la quantitat que es va pagar -pense que vosté ja ho va rectificar- va ser la que es va aprovar en la resolució del 9 de març d'esta cambra, on es pagà a un únic perceptor el cent per cent de l'IPREM i anà augmentant progressivament; si serà igualment el termini de tres mesos per tal de resoldre i notificar la resolució, entenent eixos tres mesos des de la data de la presentació de la sol·licitud.

I, per acabar, jo volia fer una reflexió final, una reflexió que ve fruit de les conservacions que hem tingut nosaltres amb els treballadors socials i amb organitzacions que atenen a diari a persones en situació de pobresa i en risc d'exclusió social.

Lamentablement, n'hi ha a la nostra comunitat una pobresa crònica, n'hi ha un substrat de persones a les quals alguns ja denominen Â«inempleablesÂ».
Per tant, hem de fer un esforç enorme per tal d'evitar que eixe nivell de pobresa i exclusió augmente.

Ens diu esta gent que hem d'invertir de forma decidida, sobretot en més educació i més formació als nostres joves.
Hem d'enfrontar-nos com a societat al fracàs i a l'abandonament escolar.
Les taxes d'abandonament escolar i de fracàs escolar en la nostra comunitat són inadmissibles.
És obligació, entre altres, dels poders públics no abandonar, no deixar pel camí als nostres joves; pel contrari, són persones que tenen possibilitats d'engrossir les llistes de pobresa i d'exclusió social.

Mire, no em puc sostraure a referir-me al senyor Marzà.
Senyor Marzà, no oblide vosté esta reflexió final, no l'oblide, centre esforços i recursos en ajudar a formar-se a tots els valencians, ¡a tots!
Deixe ja d'obsessionar-se en maltractar una part d'ells perquè és molt el que ens juguem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

A continuació, per a fixar la posició sobre esta qüestió en el Grup Socialista, donem la paraula a la il·lustre diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Senyor president.

Vicepresidenta.

Membres del Consell.

Diputats i diputades.

Bien, yo creo que con la presentación que ha hecho la señora vicepresidenta está claramente justificada la necesidad y la urgencia de este decreto ley.
Bienvenido este decreto ley a estas Cortes.

Y, también, bienvenido el ruido que se ha realizado por parte de la derecha de estas Cortes, una derecha que ha intentado mediante la presentación de un recurso que hoy no se pudiera presentar ni debatir este decreto ley.

Lástima que no se hubieran podido presentar los 19.
224 recursos de las personas que hicieron sus solicitudes diciendo Â«así no podemos vivirÂ», pero como no tenían ni para comer no pudieron presentar recurso ante su silencio (aplaudiments), el silencio administrativo aprovechado por el Partido Popular para no decir Â«el que calla, otorgaÂ» sino para decir Â«el que calla, restringe derechosÂ».

Eso es lo que han estado viviendo los valencianos y las valencianas desde el año 2008 en el que estaban pendientes de resolver las solicitudes de la renta garantizada de ciudadanía, personas que acudían al último escalón de protección, que no tenían ningún tipo de ingreso, que no podían vivir, y aquí lo que había era la callada por respuesta, a esconder cinco mil y pico expedientes -tal y como ha manifestado la vicepresidenta-, y a esconder la vergüenza.

Pues, bien, se ha acabado ya el silencio, el administrativo, y también el de la palabra.
Es el momento de hablar, y este decreto ley es una respuesta valiente, es una respuesta para resolver los problemas de las personas.

Todas las alarmas rojas estaban disparadas estos años, todos lo conocíamos, desde la oposición en estas Cortes, las asociaciones, las entidades, los sindicatos, el CES, el Síndic de Greuges, pero no había manera de que reaccionaran, y ha sido necesario que llegara el cambio; el cambio del pacto del botànic.
Y aquí me quiero detener para ver si ustedes ya lo entienden.

Esa palabra a ustedes se les ha atragantado, y le llaman Â«TitanicÂ».
Pues, mire, ustedes iban en la primera clase del Titanic; bailes, jolgorios, comidas, despilfarro.
(Aplaudiments) Este gobierno, el gobierno del botànic está poniendo las barcas salvavidas para rescatar a las personas, ¡mal que le sepa!
, y las está poniendo en tierra firme (aplaudiments), en tierra firme, con honradez, con honestidad y con valentía.
Ahí está el pacto del botànic para responder por esas personas, por las que menos tienen, por las que más lo necesitan.

¡Ya era hora que esto llegara!
¡Ya era hora que se tomaran acciones para que toda esa gente que nos llenamos la boca de decir Â«sabemos que lo estáis pasando mal, sabemos que estáis pidiendo continuamente ayudasÂ», ya era hora de que alguien resolviera la situación de más de treinta y cuatro mil beneficiarios, niños, mayores y, también, personas que no encuentran trabajo!

Yo, por último, señora vicepresidenta, quiero decirle que sí, todos conocemos la urgencia de esa nueva ley de renta garantizada de ciudadanía, imprescindible para los valencianos y valencianas que se encuentran en riesgo de pobreza o exclusión social.

Y, desde aquí, trasladar el apoyo del Grupo Socialista a este decreto ley que pensamos que es un paso gigante hacia adelante, es poner de verdad al frente de todo a las personas, especialmente a aquellos que más lo necesitan; actuar con responsabilidad y sacar del olvido a aquellos que han estado viviendo con impotencia una situación, día a día, que no tenía ningún tipo de justificación.

Este decreto ley, sin duda, cambiará la vida de muchas familias.

Gracias por traerla estas Cortes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada Concha Andrés.

Per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada María José Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Consell.

Membres del Consell.

Molt honorable president.

Vicepresidenta.

El primer que vol el Grup Parlamentari Popular en esta trona és condemnar els últims delictes d'odi i d'intolerància i, concretament, a França l'assassinat d'un sacerdot.
Ens pareix que este fet és un fet terrible i que nosaltres volem condemnar públicament.
(Aplaudiments)

Senyories, el Grup Parlamentari Popular va a abstindre's en la votació d'eixe decret llei per diverses qüestions.

Una de les companyes que ha pujat a parlar d'esta qüestió ha fet referència a les nostres queixes sobre el, bé, procediment formal empleat per a aquest decret llei.

També, una altra companya ha parlat de la importància de l'educació i, ¡clar!
, es curiós que els grups que suporten el govern del botànic no vullgueren hui que treballàrem sobre l'educació, perquè estava en disposició de ser debatuda una llei pel pacte educatiu i vostés no han volgut debatre-la hui.
(Aplaudiments)

Però, volien debatre un decret llei que tenia moltes carències formals, carències que es reiteren perquè és el segon decret llei -sempre toca un per al mes de juliol-; en el primer ja vam detectar unes deficiències en la seua tramitació, i en el segon vam fer un recurs contra la junta de síndics que acordava la fixació en l'odre del dia d'un decret que s'havia anunciat als mitjans de comunicació però no s'havia aprovat en el ple del Consell i no s'havia publica en el DOCV.

No estava en ment poder evitar este debat, volem fer este debat, però no anem a tolerar que vostés no complisquen amb el reglament d'esta cambra, perquè són sagrades per al Grup Parlamentari Popular les normes bàsiques de la convivència i del parlamentarisme valencià.
Si per a vostés no ho són és una llàstima, però és així, les coses són així i les coses es fan bé.
(Veus)

A vore, senyor president, si ja anem perfeccionant la tècnica dels decrets lleis perquè dos en portem i dos que estan aixina, aixina, ¿eh?

Respecte del tema de fons, i a pesar de l'informe del director general de Pressupostos, entenem que és positiu que els llocs de treball adscrits a la tramitació de la renta garantida de ciutadania, en les direccions territorials del Consell, tinguen la consideració de llocs d'atenció directa o cobertura prioritària susceptibles de substitució.

Però, ja que s'ha passat per alt la sol·licitud del director general de Pressuposts que fóra eliminat l'article 2 del decret, perquè era el que sol·licitava el director general de Pressupostos i, de la mateixa manera, entenc que el conseller d'hisenda, també se podia haver passat per davant o haver forçat a la conselleria d'economia a incorporar una orientació específica per a les persones que són susceptibles o perceptors de la renda garantida de ciutadania, ja que passen per damunt del senyor Soler, doncs també hagueren pogut forçar al senyor Climent que la renda garantida de ciutadania, que l'objectiu prioritari és ajudar les persones fins que no troben lloc de treball, establira un mecanisme en el Servof per a poder fer una orientació específica per a les persones que estan cobrant esta renda garantida de ciutadania, i puguen eixir de la situació i no hagen de cobrar un subsidi.
(Aplaudiments) Eixes qüestions ens haguera agradat trobar-les al decret.

Miren, votarem abstenció perquè, respecte de l'article 1, fica que transcorreguts dos mesos per causes compatibles a l'administració, se seguirà el procediment Â«entendiéndose evacuado el trámite del plan de inserción familiarÂ».
Clar, ¿què passa?
¿No se fa?
Perquè, clar, un pla que per a alguns era de compliment vinculant i obligatori, com posa el decret, i per a altres no ho serà, genera una desigualtat entre la persona o els servicis municipals que han tramitat correctament en termini i forma el pla d'inserció en dos mesos i que va ser vinculant per a la persona perceptora, i les persones que no hagen tingut, per qüestions no computables a ells i computables a l'administració.
.
.
, de tindre eixe pla d'inserció laboral.
No considerem que siga una bona iniciativa.

Se desaprofita l'oportunitat de vincular renda garantida de ciutadania amb els serveis d'ocupació.
És que les persones volen dignitat, i la dignitat és un treball; no és un subsidi.
I, per tant, (aplaudiments) la qüestió és bàsica: el pla d'inserció familiar és una qüestió que no podem passar per damunt d'ell, per una qüestió que el servei de l'administració local no hagen pogut tramitar eixe pla d'inserció laboral.
És que ens el llevem de damunt el pla d'inserció laboral.
No diguem que s'incorporarà de forma posterior a la tramitació, ens el llevem de damunt.
I no ens pareix correcte llevar-se de damunt eixa qüestió.

Mire, se perd la finalitat última d'esta prestació, que és la dignitat, l'ocupació.
El rescatar persones és donar-los un treball.
No és donar-los un subsidi.
No volem subsidiats; volem empleats.
Volem persones que tinguen un lloc de treball, i esta renda ha de ser mentres troben el lloc de treball.
I la principal ocupació de l'administració és que els serveis d'ocupació tinguen l'oportunitat de tramitar i d'orientar a la persona per a tindre un lloc de treball i isquen d'eixa situació de subsidi; a més que incomplix un acord d'esta cambra, que se deuria fer compliment en setembre i que del qual no hem parlat, però que esperem a setembre per a vore si es complix.

Mire, senyora vicepresidenta, los nadie volen una vida digna.
Los nadie volen un treball.
Los nadie volen una ocupació que dignifique la seua vida, la seua família.
Los nadie el que volen és ser autosuficients.
No volen ser dependents.
No volen ser subsidiats.
Volen un treball.
I vostés han perdut l'oportunitat en este decret de vincular una qüestió fonamental com esta a la busca d'un treball per a les persones que més ho necessiten.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

¿Possibles rèpliques?

Se demana una rèplica.
Per tant, té la paraula per a rèplica, supose que a la intervenció de la portaveu del Grup Popular, la il·lustre diputada Mónica Álvaro.

Quan vosté vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Jo de veritat que no ho entenc.
Jo de veritat que no entenc eixe comportament bipolar del qual vostés fan gala una i altra volta.
Per una banda, per una banda, denuncien l'ús d'un decret llei que, fins i tot, l'advocacia de La Generalitat considera més que justificat: 15.
000 persones, 15.
000 persones que estan esperant eixe expedient més que justificat.
I, per altra banda, critiquen que no impulsem cap mesura per a garantir la llei de renda garantida en este decret.

¿En què quedem?
¿En què quedem?
¿Quina part de que n'hi haurà una nova llei sobre la qual treballar vosté no ha comprés?
¿Quina part de que en eixa llei s'inclouran els plans d'inserció reals vosté no ha comprés?
Si es fa el decret, per a vostés, mal; si no es fa, pitjor.
Vostés són com Â«el perro del hortelano, que ni come ni deja comerÂ».
I el pitjor és que estem parlant de 15.
000 persones a les quals vostés avui no volen deixar menjar.
(Aplaudiments) 

Fa uns mesos els podíem llegir a vostés unes declaracions de la seua pàgina web en les quals dia: Â«Sin embargo, pese a los muchos anuncios, todavía no ha llegado ningún tipo de iniciativa del actual Consell, ni un cambio en la normativa como se anunció.
Ni el Consell hace nada para solucionar la situación.
Â» I avui.
.
.
, i avui, que ho té vosté davant, mos ve amb coses que no vénen a cuento la veritat, perquè s'ha tirat mitja intervenció i fins al minut 47, que li quedava, vosté no ha entrat al tema.
¿Per què no vol entrar vosté al tema?

De veres, no crec que avui estos diputats i diputades hàgem d'escoltar les seues reticències per deixar de banda momentàniament uns plans d'insercions que quan estan arribant, estan arribant caducats i obsolets -això vostés ho saben- i, per descomptat, no complixen la finalitat per a la qual es crearen.
Són necessaris, són importants i ho han de continuar sent, però també han de ser reals.
I, ara, eixa circumstància no s'està donant.
De veres, ¿vostés pensen que la gent vol una renda garantida?
No, senyora, no és així.
La gent vol un treball digne, però vostés ja feren allò impossible perquè no el tingueren.

Pense.
.
.
, pense bé en el que està dient i recorde, a l'hora de parlar de procediments, recorde que vosté mateixa en este parlament signava una PNL en la qual tots i totes podíem llegir: Â«Dar ayudas sin mediar procedimiento alguno.
Â» Això ho va signar vosté.
Així que li recomane que tinga memòria i, per descomptat, li recomane que tinga responsabilitat.
Responsabilitat en acceptar que eixos 15.
000 expedients aturats són fruit del seu maltractament institucional i la seua herència.
Responsabilitat a l'hora de cercar una solució.
Responsabilitat a l'hora de votar si arrosseguem el mal que férem a eixes 15.
000 famílies a les quals no se les va estimar la seua sol·licitud, no se les va estimar el seu dret.
Responsabilitat en si tirem del carro i d'una volta ens dediquem a allò pel qual ens votaren: rescatar persones.

I, per últim, i em sap greu arribar fins ací, perquè de veres que estic cansada i avui no m'ho esperava, però no veig una altra explicació als seus arguments que la que hi ha, que no és altra que vostés tenen la consciència bruta.
Vostés, per la renda garantida, no feren res en deu anys, absolutament res.
I avui, ací, per primera volta, es porta una solució.
Si l'accepten, endavant.
I si no l'accepten, doncs allà vostés amb la seua consciència, si és que d'això encara els queda.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica a la intervenció de la diputada Mónica Álvaro.
Sí, quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, senyora Álvaro, perquè és que jo, de veres.
.
.
, a mi m'agrada molt debatre amb vosté, però és que n'hi han moments en els quals no l'entenc.

Mire, anem a vore, ¿que no entre al tema?
Però si és que he parlat dels dos únics articles que té el decret llei i he segut l'única que he parlat d'ells.

¿Que no entre al tema?
Si sóc l'única que he parlat d'un dels informes de l'expedient.
(Aplaudiments) 

¿Que no entre al tema?
O siga, anem a vore, senyora, jo, de veres, és que no l'entenc a vosté.
A més que no els entenc a vostés quan vénen ací a dir que mosatros.
.
.
, que Â«no tenemos alma, que tenemos la conciencia sucia, que no tenemos concienciaÂ».
¡Per l'amor de Déu!
Que per a fer política no fa falta insultar.
Mire, ocupen-se vostés de la seua ànima i de la seua consciència, i deixen en pau la nostra.
¡Ja està bé!
(Aplaudiments) Home, jo és que no ho entenc.
No ho entenc, ¿eh?
, Mire, no, estem ací parlant de delictes d'odi i tal, i vosté ací diu: Â«¡No tienen conciencia!
¡Y no tienen alma!
¡Y son ustedes.
.
.
tal!
Â» ¡Ja està bé!
¡Ja està bé!
¡Ja està bé, senyora Álvaro!
¡Ja està bé!

Mire, comportament bipolar, ¿sap el que és?
Comportament bipolar és el que li vaig a dir jo.
Mire, Â«proposición del Grupo Parlamentario PopularÂ», que diu textualment: Â«Dentro de la renta garantizada de ciudadanía, que les persones que són perceptores de la renda garantida de ciutadania no hagen de fer procediment algun per a poder ser perceptors d'una ajuda de pobresa energètica.
Â» ¿Per què?
Perquè si el que estem diguent és que les persones no tenen per a menjar, tampoc tenen per a vestir-se, per a dutxar-se, per a encendre la llum, i el Grup Parlamentari Popular agarra i els diu: Â«Mire, incorporen ustedes en la renta garantizada de ciudadanía cuando una persona vaya a los servicios municipales y haga toda la tramitación, que junto a esa tramitación se le conceda directamente, y no tenga que mediar tramitación paralela, una ayuda para la pobreza energética.
Â» ¡I vostés voten Â«noÂ»!
(Aplaudiments) ¡Voten Â«noÂ»!
Aleshores, clar, ¿de qui és el comportament.
.
.
?
No, però, mire, li ho vaig a dir més claret, voten Â«noÂ».
Però és que açò els ho anem a vore en la pròxima llei de renda garantida.
Aleshores, mire, ho va proposar el PP; vostés varen votar que no, i ho van a fer vostés en la llei.
¿On està el comportament bipolar, senyora Álvaro?
(Aplaudiments)

Però és que, a més, li vaig a dir una cosa, i és una cosa que de veres.
.
.
, jo venia de bon rotllo hui, de dir-los Â«felices vacacionesÂ», (remors) de dir-los: mire, açò podia ser millorable, però anem a votar abstenció.
Vostés continuen treballant, a vore si entra un decret llei en esta cambra que estiga ben presentat en temps i forma i tot això.
.
.

Però, val, mire, és que la renda garantida de ciutadania, senyora Álvaro, l'aprovà el Partit Popular en l'any 2007, ¿val?
(Aplaudiments) És que la renda garantida de ciutadania la desenrotllà el Partit Popular en el govern.
I li vaig a dir una cosa més, estan vostés ací diguent, Â«la gran iniciativa del gobierno del Titanic.
.
.
, del botànic -perdó-, que es la siguiente, hemos hecho ampliable el créditoÂ», ¿val?
Anem a fer una cosa, els vaig a dir la veritat ja d'una volta, perquè m'ho he estat callant des de fa un temps, però ja està bé.
Mire, la configuració de la renda garantida com a un crèdit ampliable se féu en l'any 2014, amb la consellera Asunción Sánchez Zaplana com a consellera de Bienestar Social.
(Aplaudiments) Se introdujeron.
.
.
-no, els ho vaig a explicar, perquè ja està bé, ja està bé, ja està bé- mire, se introdujeron dos letras nuevas, la letra o y la letra p, en el apartado segundo del artículo 17 de la Ley 6/2013, de 26 de diciembre, de presupuestos del ejercicio 2014.
Dicho artículo recoge los créditos presupuestarios que son de reconocimiento preceptivo por parte del Consell de La Generalitat en función de la efectiva demanda procedente de la ciudadanía.
Y los artículos dicen: Â«Los créditos destinados a satisfacer el pago de las prestaciones económicas reguladas en la Ley 9/2007 de renta garantizada y los créditos destinados al pago de las prestaciones de la dependencia.
Â» O siga, poques lliçons, senyora Álvaro.
Poques lliçons.

Però és que, a més.
.
.
-però poques lliçons- a més, és que el Consell anterior, de forma pionera, va establir una clàusula de vinculació d'ingressos també a la dependència.
O siga, mire, vostés menys parlar de Â«crédito ampliableÂ», que ho féu el Consell del Partit Popular, la llei la féu el Consell del Partit Popular, ho desenrotllà el Consell del Partit Popular, i vostés, en un any, han segut únicament capaços de portar un decret llei, que és un pegat i que no parla d'allò principal, que és trobar-los un lloc de treball a les persones que reben 400 euros.
(Aplaudiments) 

Això és tot.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories.
.
.
-¿des de l'escó?
- continuem amb les rèpliques.
En este cas, la rèplica entenc a la portaveu del Grup Parlamentari Popular per part de la diputada Concha Andrés.

Crec que no només no funciona el sistema de votació, sinó que tampoc funciona el micro.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

El senyor president:

Senyories, senyories, continuem escoltant amb.
.
.
Senyories, continuem escoltant amb respecte a l'oradora que està en l'ús de la paraula.
En estos moments, la diputada Concha Andrés per a rèplica a la fixació de posició de la diputada María José Catalá.

Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Rápidamente, señora Catalá.

Mire, primero, la primera medida de este nuevo gobierno fue incrementar en un 60% el presupuesto de la renta garantizada de ciudadanía, algo que es evidente porque está en los presupuestos; y, además, decir, Â«y estos créditos serán ampliablesÂ», cosa que ustedes no hicieron nunca.
(Protestes) Ustedes no pagaban, ustedes no pagaban.
Xxt, silencio, tranquilidad.

Mire, usted tiene que darse cuenta de una cosa, (veus) el Titanic no existe, ustedes lo hundieron, por su fracaso.
(Aplaudiments) Hoy existe…, y están en la oposición, por mucho que la señora Bonig todavía quiera nadar sobre las aguas.
Pero no existe.
Lo que existe el botànic, pacto del botànic, que rescata a las personas; y hoy es un hecho más.

A mí me hubiera gustado verla a usted, cuando se sentaba en el pleno del Consell, puesta en pie y con el puño en alto -aunque hubiera sido el derecho-… Le hubiéramos aplaudido todos si hubiera dicho: Â«Si hay dinero para esto, hay dinero para pagar a todas las miles de personas que están esperando la renta garantizada de ciudadanía.
Â» (Aplaudiments) Le hubiéramos aplaudido todos, no solamente los suyos.

Y hablando de la vía de urgencia y de poner las trabas…, porque usted utiliza siempre la misma frase: Â«No voy a tolerar…Â».
¿Cómo toleraba usted todos esos desmanes?
(Se sent una veu que diu: Â«Ahí, ahí.
Â» Veus) ¿Cómo los toleraba?
¿Cómo toleraba usted, con su responsabilidad y con su voto, (aplaudiments) que las familias que no tenían nada se quedaran sin cobrar, desde el año 2008?
No estamos hablando de un par de años ni de un par de meses, estamos hablando desde el año 2008.
¿Cómo toleraba usted que, por vía de urgencia y con nocturnidad, se incorporaran en el Pleno del Consell acuerdos de contratos por 486 millones, sin el informe de la Dirección General de Presupuestos?

¿Y ahora viene a hablarnos aquí de una dirección de presupuestos que habla sobre si se tienen que sustituir o no a las personas que están, en este momento, en los ayuntamientos?
¿Sabe por qué se tiene que hacer eso?
Porque, si no, las ayudas no se pueden tramitar.
Pero, ¿sabe más?
A quien habrá que convencer y a quien usted se lo tiene que decir, para que ese informe pueda ser de otra manera, es al señor Montoro, que no deja a los ayuntamientos cubrir las plazas vacantes que se generan en los ayuntamientos, aun teniendo superávit, aun teniendo superávit.
(Aplaudiments)

Mire, para ustedes el estado de protección, el estado de bienestar no es prioritario.
Ustedes prefieren el que pueda que se salve y los demás que se apañen.
Y nosotros no pensamos así, es lo que le he explicado antes.

Primera clase, donde estaban ustedes, (veus) todos allí y todos salvados, porque son los primeros que abandonan el barco.
Y, después, está el resto de los ciudadanos, el resto de los que van con el barco, que son a los que hay que ayudar.
Y eso es lo que se está haciendo, desde el Acuerdo del Botànic, (veus) un nombre, además, fantástico, que define muy bien lo que es la tierra firme, lo que quieren decir las raíces.
¿Y sabe usted?
Está en el cumplimiento de la palabra, en el cumplimiento de esos acuerdos del botànic, donde está de verdad el respeto a las personas, y no lo que usted está haciendo hoy aquí, intentar justificar lo injustificable.

Silencio, señora Catalá.
Hoy era día de silencio, (veus; algú diu: Â«Xxt.
Â») para guardar la vergüenza.
Y ojalá le pudieran haber escuchado, (aplaudiments) ojalá le pudieran escuchar todas las familias que se van a beneficiar de este decreto ley.
Hoy era día, era día…

El senyor president:

Un segon, un segon, il·lustre diputada.

Un poquet de silenci per a poder escoltar l'oradora amb tot el respecte.

La senyora Andrés Sanchis:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Continue vosté.

La senyora Andrés Sanchis:

…era día para la solidaridad, para la justicia social, para reconocer los errores.
Y yo no le voy a decir a usted que pida perdón, porque eso…, cada uno con su conciencia y con su alma; pero sí para pedir disculpas a este parlamento y a todos los valencianos y valencianas que ustedes han dejado en la estacada.
(Veus)

Y, sin lugar a dudas, no se equivoque, esto es una más del plan de choque del Consell para conseguir la inserción social, la inserción laboral y, lo mejor, la mejor calidad de vida para todos los valencianos y valencianas, no solamente para unos cuantos, aquellos que hoy, muchos de ellos, están en los juzgados.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a rèplica a la intervenció de la diputada del Grup Socialista.
.
.

La senyora Catalá Verdet:

Bueno, ahora es que nos callemos.
Vale, bien, (veus) vamos a seguir.
Suban aquí a decir más cosas, no sé, es que ya puestos…: nos callemos, no tenemos alma, no tenemos conciencia…, no tenemos derecho a vivir, (veus) los del PP no tenemos derecho a vivir, ¡che!
, oye, de verdad… (Veus)

Vamos a ver, señora diputada, usted, usted votó en contra.
Usted votó en contra de que la gente que percibe la renta garantizada de ciudadanía hoy perciba, además, una ayuda de emergencia energética para pagar la luz y el agua, (aplaudiments) usted, usted.

Primera clase, primera clase.
Gobierno, oposición, ¿eh?
Gobierno, director general de Presupuestos.
Informe del director general de Presupuestos, suyo, ¿sabe lo que dice?
Pero, ¿por qué me habla usted del informe del director general de Presupuestos como si lo hubiéramos firmado nosotros?
(Veus) Que lo ha firmado el alto cargo del señor Soler.
(Aplaudiments)

Pero que lo… ¿Es que se lo tengo que leer?
Que lo que pone es: Â«Esta dirección general considera que el artículo 2 del proyecto relativo a los puestos de atención directa debe suprimirseÂ», pero que lo pone… (Veus) Si es que lo ponen ustedes.
Pero, ¿por qué me habla y me dice que lo hemos puesto nosotros?
(Aplaudiments) O sea…

Y, además, no por nada, además es que lo explica, pone tres puntos: Â«Porque es una materia que afecta a las competencias de la Conselleria de Hacienda y Modelo Económico -esto, en la jerga…, en palabras…, se llama ataque de cuernos, ¿vale?
; vamos a dejarlo aparte-.
Porque no es adecuado el recurso al decreto ley como instrumento jurídico -que lo dicen ustedes, no nosotros-.
Y porque se trata de una materia que está condicionada a la normativa básica en esta materia.
Â» (Veus) Pero que lo firman ustedes.
Si es que lo firma el director general del señor Soler.
¿Por qué me habla aquí…, me sube aquí y me habla de este informe que es suyo?
Si es que es suyo.
Lo han firmado ustedes y lo han incorporado al expediente.

Entonces, además… Mire, vamos a hacer una cosa.
Nosotros no hemos subido a… Nosotros hemos subido a decirles por qué entendemos…, pues, a justificar nuestra abstención, que no nuestro voto en contra, y qué entendemos que falta en este decreto ley y qué cuestiones podían haberlo mejorado y qué cuestiones podrían haberse introducido.
Ya está.

Y usted ha venido aquí y ha empezado a criticar la gestión del PP.
Y yo lo que hago es contarle a usted algunas cosas, para que usted no quede… Las cosas que dice, a veces, pues, son matizables, ¿sabe?

O sea, es que aquí no hemos venido nosotros a pelear.
Pero es que usted ha venido aquí y es la primera que ha subido a criticar al PP.
¿Y qué quiere que haga el PP?
(Veus) Pues, subir y decirle a usted algunas cosas.

Y, miren, si ustedes siguen replicando, yo seguiré sacando papeles.
Porque, claro, es que esto… O sea, esto es así.
Tenía cuatro minutos, pero me lo han convertido ustedes en cuatro y cuatro, ocho, y cuatro, doce.
Bien, vale.

Vamos a ver, ¿saben ustedes lo que han hecho?
Mientras ustedes hacían esto, ¿vale?
, dicen: Â«No, los ayuntamientos que no tramiten en dos meses el plan de inserción laboral -que es lo fundamental, lo nuclear de este asunto y de este debate-, pues, entonces, directamente, este trámite se obvia.
Â» ¿No?
Es decir: Â«Hombre, los ayuntamientos, como no lo hacen, pues, nosotros tramitamos igualmente la renta garantizada.
Â»

Por tanto, tenemos a unos perceptores que tienen un plan que es vinculante y de obligado cumplimiento para ellos, y unos perceptores que no tienen un plan de inserción laboral, vinculante y de obligado cumplimiento.
Y lo que hemos dicho es: se genera una diferencia entre dos personas que pueden tener una situación económica muy similar, y la única diferencia es que los servicios municipales hayan tramitado, o no, en dos meses, el plan de inserción laboral.

Y, entonces, ustedes, en lugar… Viene aquí a criticarme, cuando, ustedes, en lugar de atajar este problema, reforzando los recursos de los ayuntamientos… Porque si no lo tramitan en dos meses no es por falta de voluntad, es, a veces, por falta de recursos, y usted lo sabe porque ha sido alcaldesa de Moncada y yo lo sé porque he sido alcaldesa de Torrent, porque voluntad no les falta a los trabajadores sociales.
Entonces, en lugar de dotar de mayores refuerzos y recursos a los ayuntamientos para que agilicen y tramiten ese plan de inserción laboral y familiar, que es tan fundamental para los perceptores y que es el asunto nuclear, cogen ustedes y, en el acuerdo de no disponibilidad, ponen que la financiación de los ayuntamientos de los servicios sociales municipales es una partida susceptible de ser recortada.
(Veus i aplaudiments) Pues, no la entiendo.
Pues, mire, de verdad, no la entiendo.

Entonces, vamos a empezar por el principio.
(Veus) Doten de mayores recursos a los ayuntamientos, no les recorten las ayudas de los servicios sociales.
Intenten ustedes hacer una ley en condiciones.
No voten en contra de una cosa que luego van a poner en una ley, porque queda mal, queda mal, queda como si ustedes votaron en contra porque lo ha hecho el PP -que es la verdad-.
Y, sobre todo y ante todo, no vengan ustedes aquí a dar lecciones; intenten ser un poquito, un poquito más humildes y dejen de insultarnos, por favor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gracies, il·lustre diputada.

Senyories, anem a passar a votació.

Senyories, els vots afirmatius s'entendran favorables a la validació; i, els negatius, favorables a la derogació.
Usarem el mateix sistema de comptabilitzar els vots de les seues senyories que, estant en l'escó, no s'haja acreditat el vot en el panell de votació.

Senyories, comença la votació.
Senyories, el decret llei és validat amb 58 vots, 59 -de Graciela Ferrer-, 60 -Mireia Mollà-, 61 -Concha Andrés-, 62 -Sabina Escrig- i 63 -de Sandra Martín-; 63 vots favorables per 26 abstencions més la del senyor Caballero, 27, -senyora Marco- 28, i -senyor Juan de Dios Navarro- 29 vots abstencions.
Per tant, queda validat el decret.
(Aplaudiments)

Senyories, ¿algun grup parlamentari desitja que es tramite com a projecte de llei?
Feta la sol·licitud, per part del Grup Parlamentari Popular, anem a fer la votació.
En cas negatiu, es comunica al Consell.
Anem a votar a favor que es tramite com a projecte de llei o en contra que es tramite en projecte de llei.

Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada la sol·licitud per 57, 58 -Mireia Mollà-, 59 -Graciela Ferrer-, 60 -Concha Andrés-, 61 -Sabina Escrig-, 62 -Sandra Martín- i 63.
.
.
, (veus) 63 vots contraris a la tramitació com a projecte de llei per 26, 27 -Juan Carlos Caballero-, 28 -Juan de Dios Navarro- i 29 -Verónica Marcos-.
Per tant, queda rebutjada.

I, per tant, comuniquem al Consell que el decret ha estat validat.

La mesa tramitarà el projecte de llei pel procediment d'urgència.
.
.
Perdó, perdó, perdó.
Queda validat i, per tant, serà publicat, serà publicat.

Senyories, acabem ací, en esta sessió plenària, un treball intens, important, este període de sessions.
Crec que s'ha fet un bon treball i hem guanyat unes merescudes vacances, que aprofitarem per a carregar les piles i per a continuar el pròxim període de sessions.

La mesa i la junta es reuniran el dia 6 de setembre.
I els desitge que tinguen vostés unes bones vacances, amb la família i amb les persones volgudes.

Senyories, és closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta.
Aplaudiments)

(S'alça la sessió a les 12 hores i 49 minuts)