R\_32\_CD\_Educaci%C3%B3\_20181108%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el 8 de novembre de 2018.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 32.

La senyora presidenta:

(Inoïble) …passant llista.
Li passem la paraula al secretari de la Mesa.

El senyor secretari:

Sí, gracias presidenta.

Buenos días.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Vale, hay quórum.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor secretari.

Anem a passar ja amb l'ordre del dia de la comissió.
El primer punt que tenim és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Entenc que aprovem per assentiment i per unanimitat.

Proposició no de llei sobre la declaració de la Festa de la Rosa de Castelló com a bé d'interès cultural immaterial, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 91.
418, BOCV número 265)

La senyora presidenta:

I passaríem al punt 3 de l'ordre del dia, ja que saben vostés que el punt 2 ha sigut retirat.
D'acord?
Sí, el punt 2 ha quedat retirat.
El punt 3 és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració de la Festa de la Rosa de Castelló com a bé d'interés cultural immaterial, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Aleshores, el Grup Parlamentari Popular tindrà huit minuts per defensar la seua proposta.

El senyor Mulet Taló:

Segurament no els utilitzarem tots.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des del meu grup parlamentari portem avui a aprovació la presa en consideració d'una Proposició no de llei per declarar la Festa de la Rosa com a bé d'interés cultural immaterial.
I, en el meu cas particular, no només per orgull local, que també, sinó per convicció amb el compromís per a la preservació i potenciació de la nostra cultura immaterial.

Amb origen en les tradicionals albades, els matxos, les rondes de la nostra Comunitat Valenciana, trobem a Castelló de la Plana una festa ancestral com així podem recollir d'autors clàssics castellonencs, com Lluís Sales Boli o Josep Pasqual Tirado.

Una festa que es perllonga durant tots els dissabtes del mes de maig i que aporta la creació, recuperació i difusió de cançons tradicionals, però també d'incorporació d'importants cançons del panorama nacional i internacional per a ser escoltades amb tot afecte i respecte en l'espai públic per antonomàsia, el carrer.

Popularment coneguda com la Festa de la Rosa, durant tots els dissabtes de maig agrupacions musicals i col·lectius musicals de la nostra ciutat realitzen serenates públiques sense una programació determinada.
Perquè tots els aquí presents puguen tenir un coneixement clar del que parlem, detallaré la seua estructura.

Qui la desenvolupa?
El poble pla amant de la cultura i les seues tradicions i, per què no dir-ho, amb un important component romàntic.
Normalment d'una forma desinteressada, ja que la immensa majoria de grups o rondalles no són professionals.
Agrupacions d'hòmens, dones o mixtes, normalment amb acompanyament musical, encara que no necessàriament.

Cal afegir que, en algunes ocasions, grups d'altres poblacions de la nostra província també s'incorporen tant al festival com a les interpretacions a la via pública.

On es desenvolupa?
Al carrer.
Al carrer, la qual cosa obliga que s'exigisca un permís municipal que s'obté després de demostrar la capacitat per a desenvolupar bones interpretacions davant d'un tribunal qualificat.
Pot cantar o tocar un instrument tot el qui ho desitge, però sempre que supere uns mínims de dignitat musical i interpretació adequada.

Recordem aquí els més majors o recollit de testimonis de pares i avis, les proves que es feien en els porxos de l'ajuntament, després en els locals de la banda municipal de Castelló, per passar a una macrosala pública que en Castelló anomenem La Pèrgola i acabar al Centre Municipal de Cultura, al carrer d'Antonio Maura, on es segueixen fent en l'actualitat.

Com es desenvolupa?
Finalitzat el festival que es porta a terme a la plaça Major el primer dissabte del mes de maig, tots els grups envaïxen els carrers i canten les seues serenates on i a qui creuen convenient, sense un programa determinat.
Mares, germanes, parents, amigues o parelles seran objecte de serenates que es desenvolupen des del carrer i davant de la seua finestra o balcó.

Moltes són les persones que, sorpreses per una serenata, escolten amb tot afecte i respecte les interpretacions i, fins i tot, també qui les seguix durant part del seu recorregut nocturn.

Quan es desenvolupa?
Les nits de cada dissabte de maig.
Els millors grups de la selecció prèvia participaran al festival que es programa a la plaça Major la nit del primer dissabte del mes de maig.
S'ha de dir que des de fa més de vint-i-cinc anys sota la tutela del patronat de festes.

Paral·lelament també aquest primer dissabte de maig des de fa cinc dècades es desenvolupa la serenata a la patrona de la ciutat en la seua basílica, que convoca a centenars de persones a l'explanada de la pròpia basílica i que, en aquest cas, es veu enriquida amb poemes d'autors locals i balls tradicionals de les nostres terres.

A partir d'aquest moment, cada dissabte i durant tota la nit els diferents grups, rondalles o corals interpretaran les seues cançons a la via pública.
Fins fa uns anys i no en tots els casos acabaven coincidint amb l'albà, moment en què el grup que encara estava en condicions cantava el seu últim compromís de las mañanitas o alguna albà.

(Inintel·ligible) .
.
.
des de fa pocs anys l'autoritat municipal ha ajustat i restringit els horaris.
Però, tot i així, no s'ha impedit l'espontaneïtat, la frescor i la bellesa d'aquestes en alguns casos excepcionals i interpretacions durant moltes hores de la nit.

Finalitzada aquesta contalla, afegirem que, donades les actuals formes de convivència que han aportat els nous temps, estem convençuts que el reconeixement com a bé d'interés cultural immaterial generaria la protecció, difusió i sensibilització necessària per evitar qualsevol tipus de degradació.
I permetrà potenciar la participació tant de grups com d'auditori, també espontani, al voltant de les interpretacions que es fan al carrer, així com mantindrem una tradició popular ja centenària, incardinada per dret propi en el panorama cultural de la Comunitat Valenciana.

Finalitzaré la meua exposició demanant de tots els grups parlamentaris el seu vot favorable perquè s'inicie el camí que amb els informes necessaris permetrà rebre d'aquestes Corts el vistiplau per a obtindre la qualificació de bé d'interés cultural immaterial per a la nostra ancestral, popular, cultural i entranyable Festa de la Rosa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

Ara passem al torn de la resta dels grups parlamentaris.
Comencem pel Grup Parlamentari Ciudadanos, la senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Una de las fiestas por excelencia, su tradición y arraigo cultural, como bien se ha dicho, es la conocida como la Fiesta de la Rosa en Castellón.
Una fiesta que inunda de música las calles y el arte durante los sábados del mes de mayo.
Así, cada fin de semana de este mes se pueden escuchar actuaciones de serenatas donde se rememora la tradición de entonces, cuando cantaban canciones románticas a sus seres queridos como madres, hermanas, pareja y amigas, entre otras, a pie de balcón.

El concurso de serenatas donde participan diversos grupos tiene -como bien se ha dicho- un origen más allá, ¿no?
, data de 1920.
Y desde entonces la ciudad de Castellón vive cada mayo esta peculiar y llamativa tradición conocida como la Fiesta de la Rosa.

Desde entonces se ha podido ver bandas míticas como Els Llauradors, Jacaranda o incluso Voz y Modos, entre otros, conocidos sobre todo a partir de los años sesenta y setenta.
Desde luego, una promoción cultural que impregna el arte y la música en cada rincón de Castellón.
Y ello, pues, entendemos que debe ser mantenida, sino también fomentada e impulsada cada año por parte de la administración local, pero también desde esta administración autonómica haciendo apoyo a la PNL que presenta el Partido Popular.

Año tras año vemos como esta fiesta cultural crece, ya que cada vez son más las bandas que participan en ella, en el concurso de boleros y serenatas, así como la afluencia de gente que es palpable en las calles.
Por ello, desde aquí, doy la enhorabuena a la junta de fiestas, al señor Mulet y a todos los integrantes también de las bandas que, año tras año, trabajan para mantener viva esta tradición tan enriquecedora como es la Fiesta de la Rosa.

Y es que este esfuerzo puede ser aún mayor si organizadores, participantes y también espectadores pudiesen verse más apoyados por las instituciones y, en este caso, por la administración autonómica.
De hecho, constituir la Fiesta de la Rosa como bien de interés cultural inmaterial puede ser una gran medida para ver ese esfuerzo valorado y recompensado.

De la misma manera que la Romería de les Canyes de Castelló, la Fiesta de la Venida de la Virgen de Elche, que ya han iniciado procedimiento para convertirse BIC, en esta legislatura la Fiesta de la Rosa pues puede ser otro aliciente para los habitantes y festeros de la provincia de Castellón.

Por ello, desde el Grupo Ciudadanos damos total apoyo a la proposición no de ley que presenta el Grupo Parlamentario Popular en pro de seguir fomentando el patrimonio y la cultura y la tradición de nuestra Comunidad Valenciana.

Si bien es cierto que esta implicación con una de las fiestas más excepcionales de Castellón pues pudiera haberse hecho cuando estaba gobernando el PP en sus veinte años del gobierno en La Generalitat.
Pero bienvenida sea que se acuerden, aunque estén en la oposición, de la Fiesta de la Rosa para convertirla BIC.

Por todo ello, como bien he dicho, pues vamos a dar nuestro voto favorable a esta fiesta para que se impulse, se fomente, que todos los vecinos de Castellón pues podamos seguir disfrutando de esta fiesta que tiene anclado en las tradiciones.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ventura.

Passem ara al torn del Grup Parlamentari Podem.
La senyora Quiñonero té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Muchas gracias.

Bon dia a tots.

Bueno, celebro esta propuesta que viene a la comisión y que supone también poner de actualidad y poner en el debate de este grupo de trabajo la realidad y la existencia de una iniciativa popular y musical y cultural que reúne a tanta gente en la ciudad de Castellón.

Le encuentro algunas pegas, ¿no?
El señor Mulet habla de una iniciativa popular ancestral.
Bueno, yo necesito documentarme un poquito más, he tratado de hacerlo.
Yo entiendo que la fiesta es una fiesta de amplia participación, entiendo también que es una fiesta que requiere de apoyos, de promoción, requiere de mucha participación también institucional.
De hecho, es una fiesta popular que bebe en la tradición musical de las serenatas, las albaes, las rondallas.
Sea todo eso bienvenido y además como una experiencia amplia de participación.

Pero no sé si el camino para facilitar, para consolidar esa experiencia pasa por una declaración BIC.
Creo que las iniciativas, y esto es algo que hemos discutido reiteradamente en esta comisión, bueno, pues poner en cuestión también que un asunto es…, que no es de menos, no tiene…, no es echar de menos, no es poner menos importancia ni menos peso a tantas fiestas, tantas iniciativas que en nuestros pueblos y en nuestros barrios reúnen a mucha gente y asuntos de gran valor de participación y de profundo sentido popular y, en este sentido, también cultural.

En principio mi posición sería, bueno, saludar la propuesta, animar también al apoyo de esta iniciativa institucional, o sea, desde las instituciones, desde plantear formas de apoyo a esta iniciativa también desde la política turística, ¿no?
Pero yo me reservo el voto al final de las intervenciones de todos los grupos.
(Veus)

La senyora presidenta:

El senyor Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Señora Quiñonero, vamos a ver, yo creo que en este tema de los BIC no se trata de entrar en una lucha ni de ser contrincante de nadie.
Hay que ver lo que ofrece, lo positivo.
Un BIC lo que ofrece es la posibilidad de salvaguardar y potenciar una tradición o un espacio físico, material o tradición inmaterial que nos encontremos en alguna de las localidades de nuestra Comunidad Valenciana.
Y en ese sentido estoy convencido de que el BIC no le puede hacer ningún daño.

Entro ahora en la otra duda que nos planteaba.
Vamos a ver, indudablemente, ¿eh?
, recogido, como podríamos decir, con textos o con documentación testimonial, solo nos podemos remontar a un par de siglos, pero nadie puede poner en duda, después de los múltiples estudios antropológicos que se han hecho en toda la Comunidad Valenciana, que les albaes, les rondalles, son unas tradiciones que superan con mucho, que superan con mucho, los dos siglos.
Y Castellón estaba ahí, y Castellón lo tenía.

¿Qué ocurre en estos dos últimos siglos?
Que se reestructura y se oficializan.
Entonces, nos encontramos con que de una forma oficial, todos podemos disfrutar todos los sábados de mayo de unas extraordinarias interpretaciones musicales que, además, recogen el propio folclore nuestro y lo ven enriquecido con otras canciones, boleros y demás, del panorama nacional e internacional.
¿En qué puede perjudicar un BIC a esto?
Tiene una tradición, ya demostrada en la comunidad; tiene una tradición concreta en la ciudad de Castellón, ajustada a orden por medio de reconocimiento institucional, en este caso del ayuntamiento, aparte, aparte de la grandeza cultural popular de poder salir a la calle un sábado de mayo y escuchar música de buen nivel, de alto nivel…, porque además también se ha procurado en esta, en toda esta época en la que se regularizó, crear ese tribunal que es el que dice si puede salir a cantar o no en función del nivel o calidad que puedas aportar.

No sé qué más dudas le puedo resolver o cómo se las puedo resolver, pero yo creo que apoyar…, ¡ojo!
, que estamos apoyando que se inicie el trámite.
Tendrán que venir informes que corroboren todo esto que yo estoy diciendo, y confirmen, pero apoyar esa iniciación del trámite, a un BIC, porque en otros casos no lo hemos hecho, pues tal vez en ese sentido tendremos que hacer un poco de autocrítica y pensar por qué no lo hemos hecho en otros casos.
Pero no por ello castigar algo que, vuelvo a repetir, está consolidado en el tiempo, consolidado en la estructura social de Castellón, abierto a la ciudadanía, y forma parte, queramos o no queramos, del patrimonio cultural valenciano.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

Entenc que la senyora Quiñonero vol contestar-li.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí, me gustaría señalar que no es un problema de que el BIC le vaya a perjudicar.
En ningún caso, ¿no?
El BIC está precisamente para preservar y para destacar algunos de nuestro…, nuestro patrimonio cultural, ¿no?
Y algunos aspectos que son excepcionales, ¿no?
La excepcionalidad es lo que tenemos que marcar.
¿En qué grado esta cámara considera la excepcionalidad, por qué proteger esta fiesta valiosísima?
, es más, necesitada, probablemente de apoyos y de desarrollo, pero es ese…, es el BIC el marchamo en nuestra posición de que garantizar, de que se abra la posibilidad de la investigación, de la información favorable al BIC.
¿Es ese el papel de esta comisión respecto a esta fiesta?

Yo creo que… Ahí está la duda, ¿no?
No es tanto que le vaya o no a perjudicar, que de ninguna manera le perjudicaría, pero lo que creo es…, ¿está a la altura?
¿Qué estamos haciendo con nuestros BIC?
Necesitamos plantear también una situación de extraordinario, ¿no?
¿Es extraordinario, más allá…?
¿Necesitamos plantear…?
Este es el criterio que yo creo que tenemos que preservar también los bienes de interés cultural, y ese sello qué significa para nosotros, ¿no?
Porque necesitamos que ese sea el criterio fundamental, ¿no?

Esto, desde luego, en ningún sentido significa hacer de menos una iniciativa que, como usted señala, primero decía que es ancestral pero, bueno, que bebe de una tradición popular, musical, que es muy valiosa y, además, que, bueno, tiene sentido y es necesario preservar, ¿no?
Sigo teniendo la duda.
(El senyor Mulet, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«En su estructura es única.
Â»)

Bueno, gracias, ¿eh?
, sigo escuchando.
Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passem ara al torn del Grup Parlamentari Compromís.
El senyor Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, primer que res, agrair al senyor Mulet que haja presentat esta iniciativa per a fer BIC immaterial la Festa de la Rosa de Castelló de la Plana.
Jo, la veritat és que la desconeixia totalment, esta festa, i només per això ja val la pena que haja vingut vosté ací a explicar-ho.

Bé, jo, pel que he pogut llegir per ahí i per l'explicació que ha fet vosté, esta festa té punts realment interessats, com és el fet que.
.
.
, la participació ciutadana, de la ciutadania d'una manera lliure en la cultura popular, lliure i massiva, sempre és una cosa interessant.
S'estava parlant que és una festa ancestral, la qual cosa, diguem-ne, per la forma que té sí que té pinta de ser una festa ancestral, de les moltes festes que, d'alguna manera, fonen les seues arrels en l'època moderna o fins i tot de l'època medieval, no?

Vosté ja ho posa en l'explicació i ja s'ha comentat abans, esta forma de participació en la cultura popular, doncs està en totes les comarques del País Valencià, en diferents registres, més religiosos o més profans, esta sembla que no té massa de religiós; però n'hi han.
.
.
, és el que hem dit, de serenates, rondes, albaes.
En la meua comarca és fan aurores, es fan enramades, també.
Són tradicions que estan entroncades totes i que realment sí que són ancestrals, no?

Sobre, diguem-ne, la polèmica o la discussió.
.
.
, el debat que estaven tenint vostés, trobe que és realment interessant, no?
Jo.
.
.
, en este sentit, jo sí que, tornar a explicar el que hem explicat moltes voltes quan s'ha plantejat ací el tema dels BIC i més en el tema dels BIC immaterials.
Perquè pense que encara és més complicat entrar en un tema immaterial, perquè la materialitat sempre es pot, d'alguna manera, acotar més, que és el que estem parlant.
Però la immaterialitat és més complicat.
Jo entenc que una festa d'estes, per a la gent que és de la ciutat, del poble o de la comarca, que ho viu, doncs evidentment la importància immaterial que és per a ells, és molt més gran que els que no som d'allí i mos acabem d'assabentar ara que funciona esta festa, no?
Jo, ja dic que no em veig capacitat per a en estos moments.
.
.
, no tinc les capacitats tècniques per a dir si açò pot ser un BIC immaterial o no.
Pense que això són els tècnics els que ho han de fer, no?

I, en eixe sentit, nosaltres anem a votar a favor, com hem fet en tots els plantejaments de BIC que s'han portat ací, i que siguen els tècnics els que ho facen.
Recordem que el protocol de BIC no és un protocol que està dissenyat o fet per la Generalitat valenciana ni per Les Corts; està fet pel ministeri, és un pla nacional sobre cultura que està fet.
.
.
, i patrimoni, que està fet pel ministeri de cultura i que són els tècnics els que s'agafen a este pla per a poder determinar, finalment, si serà BIC immaterial o no, no?

En eixe sentit, nosaltres anem a donar el nostre vot a favor perquè tire avant.
Pensem que també, el Partit Popular té tot el dret a presentar açò, i que els tècnics ho escolten a través d'esta comissió de Les Corts i que dictaminen si ha de ser BIC o no.
També, a la millor, és un moment interessant per a saber exactament d'on ve esta tradició, si és ancestral, quines són.
.
.
, si realment.
.
.
, d'on data i que els tècnics ho examinen i en saber si és BIC o no ho hauran de dir, no?
De tota manera, mos passava en la pilota valenciana que les primeres dates.
.
.
, ho ha explicat bé Mulet, no?
, que quan es fa oficial és quan comença a aparéixer, però això no vol dir que abans de ser oficial no existira, no?
La pilota valenciana, el primer que sabem d'ella és que les autoritats multen les partides de pilota.
És una cosa popular no oficial i que tenim notícia perquè algú ha posat una multa; si no, no ho sabríem, no?

En este sentit, anem a votar a favor i a vore açò com funciona.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Remors) (S'interromp la gravació)

Senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Sí, primer fer una reflexió sobre el dubte que mos plantejava.
En primer lloc, el que estem fent és obrir el camí perquè estudis científics ho corroboren i, en segon lloc, jo comprenc que la gent, i per això he intentat desglossar-ho i explicar en què consistix, però ningú tindrà dubte que a la nostra Comunitat Valenciana les albaes, els auroros, les serenates, les rondalles, són un patrimoni cultural propi i a preservar.

Bé, doncs, en Castelló, això, damunt, ho regularitzem i ho oferim tots els mesos de maig, totes les nits.
O siga…, l'única cosa que estem dient és de preservar una cosa que és patrimoni de tota la Comunitat Valenciana perquè és que a tots els llocs podem trobar eixe tipus de música, però en Castelló, a més, ho tenim estructurat i normalitzat.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Serà el torn ara del Grup Socialista, la senyora Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

I per a sumar-mos, no?
, a esta proposta que presenta el senyor Mulet sobre la Festa de la Rosa, que.
.
.
-perdó.
.
.
(remors) ah!
- sobre la Festa de la Rosa de Castelló de la qual, de totes les coses que ja s'han dit sobre ella i que no vaig a repetir, però sí remarcar eixe caràcter de festa popular, no?
, de la cultura popular d'un poble.
Açò no ocorria només en Castelló; ocorria en molts pobles de la província de Castelló on el mes de maig, el mes de les flors, el mes que esclata la primavera, doncs, se sortia a rondar i a cantar pels carrers dels nostres pobles.

És veritat que en Castelló, en la ciutat de Castelló és una festa que està estructurada i que està.
.
.
, se li ha donat en els darrers anys un impuls molt significatiu i s'han fet diferents mesures de protecció d'esta festa.
Jo vull recordar que en el mes de juliol específicament i perquè aquesta festa, en concret, no tingués problemes, se va arribar a modificar l'ordenança de sorolls de Castelló per a incloure-la en l'especialitat que mereix i que requereix com altres festes de la ciutat de Castelló perquè les rondes pogueren sortir per la nit a cantar sense cap tipus de problemes.

Una iniciativa que en el ple de l'Ajuntament de Castelló van recolzar els partits de l'equip de govern amb el vot a favor de Castelló en Moviment, de Compromís i del PSPV no per la resta de grups.
Però jo celebre que avui, ací, tinguéssem esta quasi unanimitat a l'espera del que diga la diputada Llum.
Però és veritat, i comparteixo amb la resta de les persones que m'han precedit en la paraula, que és una festa que hem d'intentar preservar i impulsar, com ja ho està fent el patronat de festes i com ja ho està fent l'Ajuntament de Castelló i que també és veritat que el que avui se porta ací és que s'inicie eixe expedient.

Després vindrà el Consell Valencià de Cultura i qualsevol altre organisme que podrà informar des d'una visió tècnica sobre si requereix o no este tractament i, bé, en el seu moment, jo crec que el que diga l'informe del Consell Valencià de Cultura pot ser molt gràfic i molt tècnic per a tirar endavant esta declaració de BIC.

Jo sí que.
.
.
, no sóc la promotora de la PNL, però sí que m'agradaria que este expedient s'iniciara per unanimitat en esta comissió i, per tant, invite els que tenen dubtes encara de si iniciem este expedient o no, que se sumen i que siguen conforme s'ha dit també les persones o els organismes que tècnicament poden emetre els informes que calen perquè al final siga una realitat esta declaració de BIC.

Reiterar el nostre suport a la iniciativa del senyor Mulet.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Besalduch.

Senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Simplement, i aprofitant que l'alcaldessa de Sant Mateu ha fet estes reflexions, dir que una de les raons que confirma la importància d'aquesta festa estructurada a Castelló, és que molts pobles de la província, per a desenvolupar la seua tasca cultural, transmetre les seues músiques i les seues cançons, vénen a participar en la Festa de la Rosa de Castelló.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Gràcies.

Finalitzaríem aixina el debat.

Aleshores, passem ja a la votació.
Vots a favor de la proposta?
Queda aprovada per unanimitat.
(S'interromp la gravació)

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'una guia de festes de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 109.
771, BOCV número 306)

La senyora presidenta:

(Inoïble) …el següent?
Estem totes i tots d'acord en passar el punt cinc al següent punt, que seria el quatre?
(Veus) Ara faríem el punt cinc, sí, que és de Jordi.
(Pausa)

Bé, aleshores passem al punt quatre de l'ordre del dia, és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'elaboració d'una guia de festes de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

A esta proposta s'ha presentat un text alternatiu signat per tots els portaveus de la comissió.
Aleshores entenem que tots esteu enterrats.

Passaríem a la votació i a un posterior explicació de vot.
Aleshores seria: vots a favor?
Queda aprovada per unanimitat.

I passaríem al grup.
.
.
Voleu que parle primer el grup proposant?
Sí?
D'acord.

Doncs el Grup Socialista té la paraula.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, presidenta.

Bé, varia poc la proposta alternativa del text de la PNL inicial, però sí que és veritat que quan este estiu començaren a elaborar esta proposta ho van fer perquè és veritat que hi ha moltes festes en tota la Comunitat Valenciana, festes d'interés turístic, festes internacionalment conegudes, però hi ha molts municipis que tenen moltes festes al llarg de l'any, que d'una o altra manera són interessants i la gent les desconeix, no sols els turistes, que també, sinó moltes voltes nosaltres mateixa.

I puc ficar molts exemples, però vaig a ficar la festa que a mi me va inspirar per a fer esta proposta, i va ser la festa de la Â«Noche de las velasÂ» en Titaguas.

Titaguas es un municipio de los Serranos, de la provincia de Valencia, que tiene otras fiestas patronales, pero que desde hace ya algunos años dedica un día, todo el día, aunque sea la noche de las velas, todo el día y toda la noche a encender las velas por las calles, en las ventanas de las casas y, al mismo tiempo, al tiempo que van encendiendo todo el mundo, el ayuntamiento distribuye las velas por todas las callejuelas, a los particulares para que las enciendan, pero al mismo tiempo hace un itinerario cultural, con actuaciones de música, con lectura de poesías, se abren casas, se abre la iglesia.
Es una fiesta que, desde mi punto de vista, no yo no lo había visitado nunca, y de he reconocerlo, pero este año cuando fui no la conocía, llamó mucho mi atención, y a partir de ahí me puse a investigar en otros municipios que también tenían fiestas, que considero, consideramos que era de interés que el máximo número de gente lo conociera.

A partir de ahí planteamos la elaboración de una guía, una guía al uso, es decir, tanto impresa como digital, para que, en colaboración con los ayuntamientos, el Consell haga tanto una enumeración de las fiestas que cada ayuntamiento considere que son interesantes difundir como calendarizada.
¿Y por qué calendarizada?
Porque ahora estábamos hablando de la Fiesta de la Rosa, de Castellón.
En Chulilla, por ejemplo, también es muy llamativa la fiesta de Los Mayos, pero no es la fiesta patronal de Chulilla, no es la fiesta principal de ese municipio.
Chulilla tiene fiestas entre enero y diciembre yo creo que cada quince días, y es una exageración, pero es un municipio con mucha actividad, mucha fiesta.
La propuesta la plantee en una PNL.
Y la alternativa, lo que proponemos es que, ya que la Agencia Valenciana de Turismo ya tiene catalogadas en la web una especie de guía con fiestas de interés turístico, esa ya la ponga en funcionamiento y la dé a conocer en las ferias donde tenemos presencia y empiece en este momento a elaborar esa guía de otras fiestas, que, si no son de interés turístico, sí por lo menos de interés cultural, patrimonial, etcétera, para cada uno de los municipios.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Caballero.

Passem ara al Grup Parlamentari Ciudadanos, la senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, agradecer al Grupo Socialista la puesta a disposición en esta Comisión de Educación de esta PNL sobre la elaboración de una guía de fiestas de la Comunidad Valenciana.
Creemos que es una buena propuesta y, efectivamente, como bien se ha dicho y se explica en la exposición de motivos, son 542 municipios los que conforman nuestra comunidad y entre todos ofertan a los valencianos y a los valencianas y a todos los que quieran venir diversas actuaciones, cultura y una completa agenda cultural, pues hay que conocerla y tenemos que conocerla y difundirla.

En este sentido, hay ciertas fiestas que son, como sabemos, mundialmente conocidas en la Comunidad Valenciana, como son las Fallas, las Hogueras de Sant Joan, la Magdalena, la Tomatina de Buñol, el Misteri d'Elx, los Moros y Cristianos de Alcoi, entre otras.
Sin embargo, también existen ciertas fiestas que son menos conocidas y que también incardinan nuestra cultura de la comunidad, en este caso es importante conocer las fiestas que se producen incluso en esos pueblecitos del interior, esos pueblos más pequeños, ¿no?
Y también es una forma de acercar la cultura a todos los valencianos.
Eventos y actos culturales que son conocidos por los municipios de alrededor o por la propia comarca, pero que no tienen una repercusión, como he dicho, mayor, entre otras cosas por el desconocimiento de la fiesta en si o en el momento del año en que se celebra.
Y un claro ejemplo es el que ha propuesto la señora Caballero, en este caso, lógicamente, para entender una tierra y a su gente pues es vital, ¿no?
, conocer la cultura.

Y por suerte en nuestra comunidad contamos con una diversidad inmensa en lo que es la cultura y la tradición, especialmente en las diferentes provincias de la comunidad pues encontramos diferentes actos culturales que enriquecen toda la comunidad, y por ello desde mi grupo siempre hemos estado en el pro de la promoción y la difusión de la cultura, y que mejor manera de aunar en una única plataforma todos los eventos, actos y fiestas culturales y tradiciones que se celebran en nuestra comunidad a lo largo de todo el año, además de la promoción cultural que cualquier municipio de la comunidad tenga la oportunidad de promocionar mediante esta plataforma digital y pueda ofrecer al conjunto de nuestra tierra y sobre todo puede ser beneficioso para cada una de las localidades donde se celebre esta fiesta por la cantidad de gente que puede llegar.

En este caso, la Comunidad Valenciana no sería la primera comunidad autónoma que cuente con una plataforma de estas características.
Comunidades como La Rioja o Canarias ya cuentan con la oficina de coordinación cultural y del calendario de festividades, y respectivamente donde se hace una promoción activa de las diferentes festividades y actos culturales de cada una de estas comunidades.
He querido poner estos ejemplos, pero que ya se hace en otras comunidades autónomas.

Se trata al final de construir una herramienta on line para contribuir a una mayor información y planificación, tanto del sector turístico de cada municipio como de los valencianos y las valencianas interesados en conocer la oferta cultural que hay o que aporta su comunidad.

En ese sentido, nuestro grupo, como bien he dicho, estamos a favor de esta medida que supone la promoción de la cultura y el fomento del turismo de la Comunidad Valenciana.
Y todo nuestro apoyo a esta PNL para que se vayan conociendo las festividades de cada pueblecito, que muchas veces es desconocido incluso el pueblecito.
Entonces, será una forma de ampliar el conocimiento de todas estas zonas del interior y de todas las fiestas en general de la comunidad.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ventura.

És el torn de la diputada de Podemos-Podem, la senyora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, esta iniciativa en realidad es como una iniciativa básica, ¿no?
Las fiestas resumen la tradición, música, gastronomía, participación.
Dicen, conocer las fiestas de un pueblo, de una sociedad es conocer la verdad y participar de verdad en el corazón de su propia cultura, de su propia esencia.

Cada pueblo de nuestra comunidad, cada barrio, y además más allá de los pequeños pueblos tienen múltiples fiestas y múltiples formas de participación.
El mejor gran evento que podemos plantear, que podemos desarrollar, en realidad es mirar lo que sucede y ponerlo en común, para facilitar así la expresión libre de la alegría y la participación popular.

En ese sentido, yo creo que cabría desde luego apoyar esta iniciativa, que es una iniciativa que es una parte de los objetivos de la Agencia Valenciana, ir más allá, ir al detalle.
Y, en cualquier caso, mejorar la propia página web que haga posible que la accesibilidad y la información pues sea más fácil de acceder.

Pero, enhorabuena, y gracias por la propuesta y que se ponga en práctica.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

És ara el torn del senyor Nadal, per part del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des de Compromís anem a votar a favor d'esta iniciativa.

En principi hi havia un poc el debat, que sempre hi ha, si les festes són cultura o són turisme.
Sempre estarem ahí en eixe debat, però jo sí que trobe que és interessant que ho hagen tocat en esta comissió, en el sentit que és important i que, tal i com al final ha quedat la proposta, no?
, després de l'últim que hem signat, de dividir en dos parts un poc, perquè sí que veig que és interessant tindre en compte que hi ha una part de les festes que ja tenen una promoció intrínseca, que la gent desconeix, que la mateixa festa pot fer-se una promoció, i hi ha una altra part que no, sobretot estem parlant tots, i crec que és el més evident, de zones rurals, de pobles més menuts, on és més complicat que el propi poble puga fer una promoció de la festa perquè no tenen fons i ja tenen prou en la festa, no?

I en eixe sentit, jo trobe que és important que tots entenguem que estem tots units, tant les zones rurals com les urbanes a tots els nivells.
Jo pense que això també entronca bastant en el que anem a parlar després del tema educatiu, que ha presentat Podem, en el sentit que des de les institucions autonòmiques hem de començar a fer vore també a la gent que el que passa en les zones rurals del nostre País Valencià és cosa de tots, perquè al final si s'incendien les muntanyes, si les escoles es queden sense xiquets, és un problema de tots i que tots hem de contribuir, perquè si ho deixem només en mans de la gent d'eixos pobles serà difícil contribuir.

I de la mateixa manera que en esta comissió hem votat per ajudar al patrimoni dels pobles menuts, de les zones rurals, en altres comissions hem votat per ajudar al patrimoni mediambiental de les zones rurals.
I després anem a parlar d'educació, per exemple, és important, el tema de les festes és important, sobretot també perquè la gent de les ciutats o de la zona litoral més extensament poblada comencen a conéixer quins són els pobles d'interior, pel que ha dit la diputada de Ciudadanos, ja no és tan important només conèixer la festa, que sí, que és important conéixer la festa, sinó que en el fet de conéixer la festa, conéixer al poble i conéixer la gent, i vore que eixa gent està allí i que tenen unes problemàtiques determinades que la gent que vivim a les zones de costa, que n'hi ha més població moltes voltes no mos donem compte que eixa gent està allí.

I a voltes unir la gent mitjançant la festa és més fàcil que unir-la mitjançant altres coses.
I pense que per això és interessant esta proposta, i que anem a votar a favor.
També com una iniciativa més, pense jo, de cara a lluitar contra el despoblament, i trobe que és interessant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passaríem ara al torn del Grup Popular.
El senyor Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

Coincidixc i coincidim en el senyor Nadal.
Acceptem els arguments de la proposició no de llei pel que fa als beneficis econòmics per als municipis, però considerem molt més importants els arguments antropològics, històrics i socials de l'adequada estructuració i difusió de l'elenc de festes de la nostra comunitat, com un autèntic patrimoni cultural.

En un altre ordre de coses, pensem que no hem ni podem, davant d'una proposta d'aquest tipus, circumscriure'ns exclusivament a les organitzades per les institucions municipals.
De fet, a la nostra comunitat són moltes les festes organitzades per col·lectius, patronats, gremis o confraries, i no sempre amb el suport institucional desitjat.

Mos unim a la transaccional, perquè un catàleg d'aquest tipus haurà de recollir totes les festes que compleixen uns mínims com a tal, la qual cosa hauria de decidir un comité d'experts.

A més del que s'ha dit, una guia d'aquestes característiques hauria de recollir tres compromisos fonamentals: actualització permanent, continuïtat i autèntica difusió.

Estic convençut que tots els ací presents disposem de guies en format paper a les prestatgeries de les nostres cases o despatxos que es van quedar a la data de la seua publicació i que avui en dia no reflectixen en absolut moltes festes en la seua programació i estructuració, fins i tot en alguns casos en la seua calendarització.

Atés que la pretenem elaborar des de la institució autonòmica, per la qual cosa és factible, compromís d'actualització permanent.
Aquest compromís d'actualització haurà d'anar unit, perquè encara que ho semble, no és el mateix, amb un compromís de continuïtat.

No hem ni podem aprovar una proposició perquè desenvolupe el govern de La Generalitat sobre una guia de festes de la nostra comunitat que no exigixca un compromís de continuïtat en el temps.

I finalment, no per això ni més ni menys important, però sí fonamental, un autèntic compromís de difusió, o millor dit, un compromís d'autèntica difusió.
Per això, se mos fa una referència a l'espai digital.
Però per això la primera característica d'aquesta guia és la que ha d'estar adequada als temps en què vivim.

Xarxes socials, formats digitals i fins i tot interactius, oberts a interconnexions amb altres aplicacions, com les de recerca de rutes, d'accés o implicació amb fitxes i documentació històrica.

Està molt bé que tots els valencians tingam accés a aquesta guia, però és almenys tan important, si no més, que les societats alienes, tant nacionals com internacionals, tinguen un accés còmode, ràpid i real a tota la informació que aquesta guia ens ha de facilitar.

Atés el caràcter ampli dels quatre punts de la proposta i resolució, i confiant en la responsabilitat i bona intenció del grup proponent, assumint la transaccional, no presentarem cap esmena òbviament, però sí que avancem que en l'exercici de la nostra responsabilitat parlamentària farem un exhaustiu seguiment del desenvolupament d'aquesta proposta i la seua materialització.

I per cert, esperem vore una autoesmena als pressupostos del 2019.

Per la resta, votarem a favor.

Proposició no de llei sobre la creació d'un programa de foment de l'accés del jovent a la cultura, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 89.
288, BOCV número 254)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

Com ja hem votat, queda aprovada la proposta.

I passaríem ara ja sí al punt cinc de l'ordre del dia.
El punt cinc és la presa en consideració de la proposició no de llei sobre la creació d'un programa de foment de l'accés del jovent a la cultura, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
El senyor Juan…

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

… té la paraula.
Si vol, espere un momentet, que se reorganitze la comissió.

El senyor Juan i Huguet:

Clar que sí.

La senyora presidenta:

Ara ja sí, té vosté la paraula.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

Parlem massa poc de joventut en estes Corts.
Són el 15% de la població valenciana, però ni de lluny estan representats ni escoltats d'una manera proporcional al seu pes en la societat.
Parlem molt de pensions i jubilacions, de centres de majors i de residències, i està molt bé, sense dubte.

Però les polítiques de joventut queden relegades sempre a un segon o quasi podríem dir últim pla.
Parlem poc de polítiques d'emancipació, pensades per als joves, de transport, d'ocupació, de salut.
I això que les coses han canviat.

Ara tenim un pla d'ocupació juvenil que funciona, com és l'Avalem Joves.
Tenim beques universitàries, amb més del doble del pressupost que la legislatura anterior.
O tenim també ajudes al lloguer per a joves que els ajuden a emancipar-se.

Hui, degut a la comissió que estem, volem parlar de l'accés a la cultura, perquè fomentar la cultura entre el jovent és essencial per a impulsar el seu creiximent personal i relacionar i dotar els individus de recursos integrals per a una socialització i educació completa.

I tot allò que hem sentit tant, que els joves no tenen interés en la cultura és fals.
La realitat és que, quan indaguem un poc, veiem que és tot el contrari.
Des de l'any 2001 la participació cultural juvenil estava creixent, fins que va trobar un greu obstacle: els preus.
Així ho diuen tots els estudis.

La precarització del treball o la pujada de l'IVA cultural, de la qual encara es recupera el sector, han sigut les veritables raons que els joves deixaren d'anar al teatre o a concerts.
Sembla que per a estes coses la Constitució no tinga cap rellevància, quan diu en el seu article 44 que els poders públics promouran l'accés a la cultura, a la qual tots tenen dret.

Sona un poc hipòcrita quan alguns apel·len diàriament a la Constitució per unes raons, però per altres no només passen olímpicament, sinó que actuen de manera contrària.

Nosaltres, des de Compromís, celebrem que el govern valencià està intentant construir un altre model, en tots els aspectes, però també en l'àmbit cultural.

Per això es va aprovar fa temps el pla estratègic cultural de La Generalitat entre les accions del qual es troba la creació de l'abonament cultural per desgravar-se l'IVA que implantà Rajoy.

O la campanya Preu Jove, que el conseller Marzà va anunciar fa només unes setmanes, i gràcies a la qual els menors de trenta-cinc anys pagaran la mitat per les seues entrades al teatre Principal i al Rialto de València, o es podran beneficiar d'un abonament de fidelitat.

És un inici important, després d'anys i anys sense cap iniciativa en el marc de l'accés a la cultura per als joves.

I des de Compromís volem continuar aprofundint en esta línia.
Per això, proposem continuar realitzant promocions i ofertes per al col·lectiu jove en espectacles d'arts escèniques, circ, teatre i música.

Proposem també signar convenis amb entitats que gestionen espais d'exhibició perquè s'incorporen a la campanya.
I proposem també donar-li un marc de promoció, és a dir, que realitze una campanya de comunicació que s'adapte als canals dels joves per promocionar este projecte, com també l'oferta cultural ja existent.

Perquè òbviament si els joves es comuniquen a través de l'Instagram, doncs haurem estar en l'Instagram.
Un bon exemple, el trobem a Catalunya amb el projecte Escena 25 o inclús en l'Ajuntament de València en la campanya Cultura Jove.

I per últim, també proposem que a l'hora d'implementar estes accions es col·labore i es coordine amb el Consell Valencià de la Joventut, òrgan de representació juvenil que enguany fa ja el seu trenta-cinc aniversari i que seguix defensant i proposant polítiques per als joves en tots els àmbits.

Per tot el que hem exposat, demanem el vot favorable a tots els grups parlamentaris.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passem ara al torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.
La senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Al parecer estamos hoy presenciando una comisión de educación cargada de buenas intenciones, con proposiciones no de ley que están dispuestas a sumar en educación y sobre todo a día de hoy especialmente en cultura.

De la cual cosa nos alegramos, que hoy se hable tanto de cultura en esta comisión de educación, porque necesita este fomento y buenas ideas.

En este caso procede ahora analizar la proposición no de ley que nos presenta el Grupo Compromís sobre la promoción de la cultura en los jóvenes de la comunidad.
Desde luego, tengo que decir que mi grupo está absolutamente de acuerdo con el fondo de esta propuesta y también de su intencionalidad, y la motivación a la hora de presentarla.

Esto tengo que decir que está fuera de toda duda.
Efectivamente la mejor herencia que se puede dejar en las generaciones futuras no solo es el saber sino las ganas y la motivación por el saber.
Y esta tengo que decir que es la única forma de constituir o de construir una sociedad dinámica, crítica y autónoma.

Bien, circunstancias como la temporalidad laboral, como bien ha dicho el proponente, y también tengo que añadir la exclusividad en la dedicación del estudio, y también de disponer de menores recursos económicos, y a veces sumada a la falta de promoción y de normalización de la oferta cultural hace que nuestros jóvenes sean unos espectros de la población que menos se acerca a la cultura.

Desde mi grupo siempre hemos apoyado esta rebaja del IVA cultural, una medida que nos parece importantísima de cara a la situación económica o la situación que sufren muchos jóvenes.

Por ello, en los presupuestos generales del 2017, espero que lo recuerden ustedes, conseguimos que el anterior gobierno, el gobierno de Rajoy aplicase un 10% donde antes había un 21% en los espectáculos en directo.

Con los presupuestos generales también del 2018 conseguimos también bajar la rebaja del cine.
Es decir, que todas nuestras propuestas han ido a bajar el IVA cultural a nivel estatal.

Paralelamente a la actuación de nuestro grupo en el Congreso de los Diputados, ¿qué hizo el Consell del Botànic?
Pues hace dos años, y hay que recordarlo, dentro del plan estratégico cultural hasta 2020, anunció la puesta en marcha del bono cultural.

El bono contemplaba la previsión de gastos de dos millones y medio por parte de los valencianos y valencianas, fruto del acuerdo por parte de la conselleria competente de cultura y con entidades públicas y privadas, para rebajar este IVA cultural que en aquel entonces estaba en un 21%.

Bien, en este sentido, la idea tengo que decir que era buena.
Solo que no ha sido implementada.
Ustedes tienen buenas ideas, pero no las implementan.
De hecho, no han dedicado ni una partida presupuestaria ni en los presupuestos para el 2019 para implementarlo.

Creo que es una idea que se ha quedado muerta en un cajón.
Y esto es así porque desde su puesta en marcha no tenemos a día de hoy ningún dato de su aplicabilidad en la cultura de nuestra Comunidad Valenciana.

Para ser más concreta, esta diputada presentó el 17 de julio por registro de entrada tres preguntas parlamentarias de las que se solicitaba contestación por escrito de la conselleria competente en cultura sobre la aplicación del bono cultural.

Sin embargo, a fecha de 5 de noviembre, no solo no tenemos contestación, sino que nos hemos encontrado con una solicitud de prórroga de la conselleria de educación.
Entendemos que es porque ustedes no han hecho nada ni tampoco tengan la intención de hacerlo, porque no lo han presupuestado.

En este caso, se debe de sumar hasta las dos ocasiones en las que yo le he preguntado al conseller en varias comparecencias, el otro día en los presupuestos una de ellas, y ha declinado contestar sobre este asunto.

Por tanto, ligando esta idea a la propuesta de resolución de esta PNL que hoy nos presenta el Grupo Compromís, en primer lugar me reafirmo en la buena intención que tienen ustedes y que presupone esta propuesta.

Pero entenderán que esta se queda en agua de borrajas, si aquello que han anunciado a bombo y platillo, como fue el bono cultural no se ha implementado.
Y en el caso de hacerse, no sabemos en qué términos se ha implementado ni en qué resultados.

Pero para ir finalizando, por si esta última idea que hoy les presenta Compromís no fuera suficiente, se le debe sumar también la tarjeta cultural, que tampoco sabemos qué ha pasado, si se espera o no se espera.

En definitiva, tengo que pedirles que vamos a votar a favor porque creemos que es una buena idea, una buena propuesta, pero me gustaría que esta propuesta no se quedara en la teoría o en este papel y que se llevara a la práctica.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la senyora Quiñonero té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí, bon dia.
Gràcies.

Bueno, es una iniciativa de toda perspectiva apoyable y que requiere el esfuerzo, la participación y la puesta en marcha de iniciativas que la desarrollen.

Comparto con la señora Ventura los escasos resultados que en ese sentido tanto el bono cultural, las propuestas que en ese sentido desarrollaba o proponía Fes Cultura, y que en la evaluación que solicitamos a la conselleria y que se les entregó, esa evaluación, a pesar de que el conseller hizo una evaluación muy positiva, pues en realidad tenemos escasos resultados.

Espero que estas insuficiencias se puedan desarrollar, se puedan superar en la próxima legislatura, que se puedan llevar a cabo estos objetivos.
El asunto es no vivir nuestra cultura ni recrear nuestra cultura, ni las iniciativas que se desarrollan al margen de la gente joven.

Que la gente joven no viva su experiencia cultural y su participación en la marginalidad o que se…, en sus espacios de nueva creación, ¿no?
Eso requiere también unas políticas que…, saludo la propuesta que hoy nos trae a esta comisión Compromís.

Pero, bueno, tengo este mal sabor de boca que tiene que ver con un insuficiente…, bueno, desarrollo de estas iniciativas, entre ellas, también, la promoción de la cultura entre escolares, ¿no?
, que formó parte del propio Fes Cultura.

Votaremos que sí y esperamos, además, que de verdad podamos ponerlo en marcha.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Seria ara el torn del Grup Parlamentari Socialista, el senyor González Delgado.
Té la paraula.

El senyor Delgado González:

Gracias, presidenta.

Bueno, pues nosotros apoyamos naturalmente esta iniciativa del Grupo Parlamentario Compromís.
Es una iniciativa positiva, clara, pero yo creo, de todos modos, que es escasa.
Y es escasa en función, también, de la realidad social que hemos vivido o que vivimos, el proceso educativo que a lo largo de todos los años hemos tenido y la carencia que en muchos ámbitos tiene la juventud de hoy, acaso porque importen más las tecnologías que la cultura, o importen más las tecnologías que los libros, por ejemplo, o importen más las escenas y los espectáculos que la reflexión pública, ¿no?

La educación que habíamos recibido es muy distinta de la que hoy recibimos.
Y parece que esta educación sea una educación que siempre hay que subvencionar, que siempre hay que apoyar.
Parece que las generaciones anteriores no tuvieron tantos apoyos económicos para reflexionar o para estudiar y, sin embargo, los procesos educativos fueron, en cierto modo, más exitosos.

Aquí, por ejemplo, se habla de hacer promociones especiales y espectáculos de teatro, circo, danza y música, lo cual me parece muy bien.
Me parece muy bien también que se firmen convenios con entidades tanto públicas como privadas, que gestionen espacios de exhibición de artes escénicas, como el teatro, el circo, la danza o la música.

Pero, ¿qué pasa con las artes?
¿Qué pasa con los museos?
¿Qué pasa con los libros?
¿Qué pasa con los libros?
¿Es que los libros no necesitan también de subvención pública, de apoyos?
¿Qué pasa con las bibliotecas?
Los espacios de los libros son espacios cerrados, son espacios limitados.
Tenemos una pobreza bibliotecaria yo creo que bastante importante, de manera que todo no va en la línea del IVA cultural que, efectivamente, es grave, ha agravado la situación del consumo cultural, como aquí se dice.
Y es necesario, realmente, ir hacia un nuevo tributo que permita el acceso a la cultura no solo de los jóvenes, también de los viejos, también de los viejos, porque las personas mayores parecen también necesitadas de ese mismo apoyo, mayores y jóvenes.

¿Y qué pasa con el patrimonio?
¿Qué pasa con el patrimonio cultural?
¿Es que los jóvenes, el acceso de los jóvenes al patrimonio cultural no es de importante instrucción?

Digo por esto que está muy bien, que apoyamos esto como apoyaríamos cualquier otra iniciativa, pero esta iniciativa tiene que ser más extensiva, más extensiva para que los jóvenes accedan a otros espacios de las artes, a otros espacios de la cultura y a otros espacios de la educación que estuvieron más presentes en el pasado y que parece que no sea este el momento en el que ese patrimonio y esa riqueza cultural y esta tradición cultural esté puesta en importancia para los jóvenes y para los mayores.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem ara al torn del Grup Parlamentari Popular.
Senyor Caballero, té vosté la paraula.

El senyor Caballero Montañés:

Muy buenos días.

Muchas gracias, presidenta.

Señorías, ¿quién no está a favor de favorecer el acceso a la cultura a todos los jóvenes?
El Partido Popular lo está.
Estamos a favor de fomentar el acceso de la cultura entre los adolescentes y los jóvenes porque estamos firmemente convencidos de los beneficios sociales que aporta la cultura más allá del ocio, del consumo o del negocio.

La cultura, en todas sus formas y expresiones, la danza, el teatro, la música, la lectura, los museos, los espectáculos deportivos, todo ello aporta a los jóvenes, especialmente en la etapa de la adolescencia, un valor añadido en el desarrollo de la personalidad.
Fomenta una conciencia crítica, aporta valores, aumenta conocimientos tanto en la vertiente cognitiva como en la emocional; ayuda a estimular la socialización, la imaginación, las capacidades artísticas.

Por todo ello, ¿quién no puede estar a favor de fomentar la cultura hacia los más jóvenes?
Desde luego, el Partido Popular está a favor.
¿Quién no puede estar a favor de que el acceso a la cultura se reconozca como un derecho propio y singular para los jóvenes en la propia ley de políticas integrales de juventud?
Al igual que en esta ley se reconocen otros derechos como el acceso al wifi, como la transparencia de las administraciones públicas o como el derecho a la autodeterminación de su propio cuerpo.

Bueno, pues esta fue una enmienda, una reclamación del Partido Popular, que se reconociese en la ley de políticas integrales de juventud el acceso a la cultura por parte de los jóvenes como un derecho propio de los jóvenes, reconocido en esa ley, una parte de la…, como lo reconoce la Constitución española, pero lamentablemente no fue apoyado por parte de los partidos que sustentan al botànic.

El reconocimiento de este derecho en la ley de juventud de la Comunidad Valenciana implicaría que esta PNL no hiciese falta, no fuese tan necesaria como la estamos planteando ahora porque, bueno, la administración pública ya tendría que comprometerse, de verdad, a hacerlo porque implicaría que ese derecho lo tendría que respetar para la gente joven.

Pero, bueno, no obstante, estamos a favor de esta PNL.
No cabe duda de que el precio es una barrera de acceso a los jóvenes, a la cultura, porque no todos los jóvenes tienen la posibilidad de ir en Falcon a conciertos privados, ¿no?
No, no… Tiene que comprarse su entrada, tiene que pagar alojamiento, tiene que pagar transporte…

Pero, bueno, para finalizar, estamos de acuerdo, muy de acuerdo en la información del maestro Delgado en cuanto a que la propuesta se quedaría corta, es una propuesta más bien de mínimos, tanto en el alcance como en la concreción.
Desde el Grupo Popular echamos en falta algo más de concreción, ¿no?
Dice la propuesta: Â«Ofertas, promociones para el acceso a la cultura…Â».
¿Qué ofertas, qué promociones…, estamos hablando de museos gratis para la gente joven, estamos hablando de un descuento de un 50% de las actividades culturales, deportivas, en la música, en la danza?

Nos falta concreción en esta propuesta.
No obstante, entendemos que es una propuesta de mínimos.
Votaremos favorablemente pero avisamos de que estaremos pendientes de que esta iniciativa no se quede únicamente en una buena intención, en unas buenas palabras, sino que de verdad se convierta en un compromiso real hacia la gente joven.
Eso…, vamos a estar detrás de todo ello para favorecer que los jóvenes puedan tener, de manera…, en condiciones económicas más ventajosas, el acceso a la cultura.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Demana la paraula el senyor Juan.
Té vosté la paraula per quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

En gastaré molts menys.

En primer lloc, m'agradaria donar les gràcies als diferents grups parlamentaris pel fet de donar suport a la proposta.

Donar les gràcies, també, als grups parlamentaris pel fet que al llarg del debat s'han introduït noves propostes.

Jo no considere que esta proposta siga una proposta de mínims.
Sí que considere que es puga ampliar en la línia que ha dit el company Delgado.
Però la realitat és que no s'ha presentat ninguna esmena.
Aleshores, trobe convenient i positiu que degut a la bona intencionalitat que hem mostrat tots, podem, més avant, presentar una proposta conjunta de cara a que es puguen recollir totes aquelles consideracions que hui s'han tret durant el debat i que la proposta no incorpora.

Dit açò, considere que és la primera vegada que es tracta a través d'una proposició no de llei el tema de l'accés a la cultura per part del jovent de la nostra comunitat.
Considere que és important aprovar-la com a primer pas i, després, ja, en properes comissions continuar ampliant el tema.

Res més, senyora presidenta.
Simplement reiterar-me en l'agraïment als diferents grups parlamentaris.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passarem ara a la votació.
.
.
Sí, passem a la votació?
Sí.
Vots a favor?
Queda aprovada per unanimitat.

Molt bé.

Proposició no de llei sobre la creació d'un catàleg de centres educatius de referència comarcal, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 108.
210, BOCV número 296)

La senyora presidenta:

Ara passarem al punt 6 de la comissió.
És la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la creació d'un catàleg de centre educatius de referència comarcal, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Té la paraula la diputada Quiñonero per.
.
.
, el diputat Almería.

Gràcies.
No és habitual en la comissió i estava buscant el cognom.

El diputat Almería té la paraula per presentar la proposta.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Disculpes, de bestreta, per esta veu de baríton que se m'ha quedat, (rialles) que és molt bonica però espere que no dure molt.

Des del nostre punt de vista pensem que pocs dubtes pot haver-hi en estos moments sobre la relació entre la inversió en educació, una de les polítiques més importants que tot govern de progrés deuria articular, i la qualitat de l'ensenyament, eh?
És a dir, en estos moments, parlar que el decrement de la ràtio, encara a nivell educatiu, en la creació d'unitats escolars tant en nombre com en adequació al nivell al qual va adreçada l'ampliació del professorat, la formació del professorat, la disponibilitat de recursos didàctics, són criteris, eh?
, que van en el foment d'eixa qualitat de l'ensenyament.
Per contra, també, i per oposició, l'increment de la ràtio, l'eliminació d'unitats escolars, la reducció del professorat, les dotacions d'infraestructures, poc adequades als nivells a què estan adreçades, i la mancança de recursos didàctics, evidentment influïxen en l'efecte contrari, en la poca qualitat de l'ensenyament.

El nostre grup parlamentari hui presenta una proposta concreta que voldríem explicar adequadament perquè s'entenga i requerir el seu recolzament.

És a dir, estem parlant d'una qüestió que afecta un problema també que té la nostra comunitat autònoma, i és el despoblament, la despoblació de determinades àrees de la nostra comunitat.

Totes estes qüestions, estos criteris que poden afectar la qualitat de l'ensenyament poden, en algun moment donat, també, dur al tancament de centres, concretament en zones que pel seu allunyament de nuclis urbans o perquè són centres de referència d'altres zones on l'alumnat ha d'anar, al final poden veure's obligats pels criteris utilitzats per l'administració educativa, al tancament de centres, la qual cosa contribuiria que les decisions de tipus familiars, on l'oferta educativa és un criteri de molt de pes per a, digam, garantir la seua estabilitat en el nucli poblacional, els poguera dur a replantejar-se la qüestió, marxar a altres llocs i, d'alguna forma, doncs, impactar en eixe procés de despoblació, per al qual no he de recalcar la importància que té per al seu govern perquè hi ha fins i tot una agenda específica del govern del botànic per a intentar pal·liar este problema.

El que es demana, concretament, és el següent.
És a dir, la conselleria ja té un tracte concret, un tracte especialitzat pel que fa a la particularització de la ràtio en determinats nivells.
És a dir, això ja s'està fent en la conselleria.
El que se demana, concretament, és que en el punt 1 de la proposta de resolució, es puga definir una característica dels centres educatius que puguen tenir un marge de flexibilitat, un marge de seguretat, un marge d'actuació, que establim en el 20% de la ràtio general, perquè no se produïsca, en principi, un tancament del centre.

Algú jo crec que, lògicament, preguntava: i per què un 20%, o no un 22 o un 25?
Eixa és la nostra proposta.
És a dir, li puc posar algun exemple.
Si en algun moment determinat, la formació professional ocupacional se va establir que la ràtio de l'alumne per eixe tipus de formació era de 15, vosté em preguntarà: i si hagueren 16 què passaria?
Li diria: no passaria res.
I si n'hi haguera 14?
Doncs tampoc passaria res.
Però se va establir en un moment determinat un criteri objectiu, que era 15.
I ja està i no… Val?

Per què en l'any 2012, quan la LOE permetia un increment de la ràtio d'un 10%, apareix una ordre que regulava l'aplicació del Reial Decret 14/2012, de mesures urgents de racionalització de la despesa pública en l'àmbit educatiu, que diu que això pot pujar fins al 20%?
I per què no al 22 o al 25?

Anem a vore.
És a dir, estem parlant de criteris objectius, revisables, que poden ser assumits o no per l'administració educativa.
En un moment determinat es poden canviar perquè la revisió d'estes particularitzacions mos consta que és de tipus anual.

Aleshores, crec que deixem en mans de la gestió el que eixa especificitat que demanem en primera instància puga passar a ser revisada en funció de l'experiència.

I es demana que també, com ja se fa en altres nivells, es cree un cens d'este tipus de centres educatius per a intentar previndre en cada curs escolar que determinades unitats educatives que puguen estar amenaçades, doncs puguen entrar en eixe marge de seguretat i evitar tancaments innecessaris que afectarien eixe procés de qualitat educativa, per una banda, i de despoblament que no es desitjat pels objectius que té este govern del botànic.

Eixe és un poc el tema, és a dir, un marge de flexibilitat, un marge de seguretat.
Que vosté ara me diu: que podia estar en el 25 o en 15, o que inclús la mateixa realitat de la zona aniria per baix d'això, doncs segurament, perquè hi ha un tractament especialitzat.

L'únic que diem és que s'actue en eixe criteri amb caràcter general revisable, perquè mos consta que això és una cosa que se fa de forma anual.

Saben vostés que en el primer curs del botànic, que es va establir una ràtio de 30-25 per a les aules d'infantil tres anys, a aplicar de forma progressiva i que este any la conselleria ha ampliat a 33 eixe cens de municipis per a reduir la ràtio màxima d'alumnes per aula de 25 a 23.
És a dir, i això es fa de forma anual.

I això, concretament, en infantil tres, doncs té un tractament especial.
La mateixa problemàtica transferida al tema del tancament d'aules en entorns concrets que caldria censar, passaria a ser una cosa especial, revisable i que l'administració educativa prenguera eixe marge de seguretat d'eixe 20%, que és el que en principi demanem mosatros.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Tenim dos esmenes presentades a este punt.
És una del Grup Parlamentari Ciudadanos i una altra del Grup Parlamentari Compromís.

Comencem per la de Ciudadanos.
La senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Bueno, en relación a la proposición no de ley que nos presenta hoy el Grupo Podemos, tengo que hacer varias puntualizaciones por parte de nuestro grupo, porque son las puntualizaciones que motivan la enmienda que hemos presentado.

Aunque compartimos la esencia de la proposición no de ley y estamos de acuerdo en que hay que poner todos los recursos necesarios para que un alumnado pueda ir a un centro educativo de proximidad y que no sea desplazado a otra localidad, con la finalidad de garantizar este bienestar educativo y también esta calidad educativa, y también el bienestar no solo educativo, sino del alumno, de las familias, pues debo recordarle que existe una norma estatal que establece unos ratios.
También lo dijo el tribunal superior, se lo dijo al señor conseller y las normas estatales están para cumplirlas.

Pero voy a puntualizar.
En esa norma estatal, el Real Decreto 132/2010, del 12 de febrero, establece y regula los requisitos mínimos de los centros educativos en la etapa de infantil, primaria, secundaria y Bachillerato.
La existencia de este real decreto justifica que la determinación de los ratios máximos de los alumnos por aula depende exclusivamente del gobierno central.

Pero, además, la ratio no solo viene determinada por el número de alumnos en el aula, sino también se tienen en cuenta los metros cuadrados de las aulas.
Y es que existen centros en los que tienen menos alumnos por aula por las instalaciones, por ejemplo, que no permiten que haya los máximos que se indican a nivel estatal.

Y, es decir, que su PNL, la PNL que presenta Podemos, plantea aspectos de espacio, que tengo que decirle que estos aspectos de espacio ya los recoge la norma estatal.
Y bajo esta premisa, el gobierno de La Generalitat tiene la competencia de actuar y de modificar estos ratios.

Sin embargo, ustedes plantean, como bien había dicho, una disminución de ratios a una 20%.
Y yo me pregunto: ¿por qué un 20%?
¿Por qué no un 30?
¿Por qué no un 40?
No sé este porcentaje aleatorio de dónde se lo han sacado.
Y usted ha intentado en su intervención darme una explicación, pero a mí no me ha convencido esto de Â«por qué un 20 y no un 30.
Â» Esto dependerá, creo yo, de cada situación.

Por otro lado, esta medida que plantea puede ir en contra del principio de igualdad de oportunidades y discriminación, que en esta línea Compromís ya la ha enmendado, y la ha enmendado indicando que este equilibrio no genere un agravio comparativo, porque ustedes con esta propuesta pueden generar un agravio comparativo.
Se lo ha enmendado, pero no se soluciona con ese porcentaje.

Es que yo, sinceramente, quiero que me expliquen el porqué de ese 20%, por qué solo se pide para unos centros y no para otros.
Y yo aquí también me hacía otra reflexión: ¿no podría acogerse a esta reducción un centro educativo de una ciudad, urbano, donde exista una elevada demanda de alumnado de exclusión social?
O ¿incluso centros que se hayan adoptado medidas judiciales?

En esta reflexión, indicarle que este centro también debería acogerse a esta reducción.
De hecho, debo decir que la conselleria ya actúa en esta línea y hace esa reducción de ratio en función de las necesidades de cada uno de los centros.
 Esta reflexión va en la línea de que debe ser la conselleria la que analice cada caso y que garantice la viabilidad de las escuelas y su calidad educativa.

Usted con esta proposición está haciendo previsiones para el curso siguiente de que se van a cerrar unidades.
Pero ¿por qué se van a cerrar unidades?
Hay que analizar la situación.
Aunque es cierto que cuando no se llega al ratio de 35 alumnos por aula, por ejemplo, en Bachillerato, los grupos se fusionan, pero la administración también proporciona ahora suficiente para atender adecuadamente a los alumnos entendiendo que el próximo año van a haber más alumnos y deberán invertir en más recursos.

Y en este sentido, tengo que decirle que hay que optimizar los recursos que tenemos siempre -siempre, y lo recalco- ofreciendo la máxima calidad educativa.

Por otro lado, aunque el ratio esté fijado en 25 alumnos por aula en infantil y primara y 30 alumnos en la ESO y 35 en Bachillerato, ello no supone que en todos los centros se dé esta ratio máxima en cada curso escolar.
Es en función de la demanda y de la necesidad, una situación que sucede en toda la comunidad y no solo en las zonas… y pasa en todos los centros sostenidos con fondos públicos.

Pero sí que es cierto que en ciertas zonas, en ciertos pueblos, un ejemplo que usted nos ha querido referir, como es el pueblo de Bechí, no puede perder unidades ni alumnado.
Y este es el punto donde la conselleria debería analizar cada caso, pero no poner un 20% de manera aleatoria.

Hay que hacer un análisis más riguroso y ampliar en estas aulas un ratio de financiar acorde a la singularidades de cada centro.

Comparto con usted que hay que definir las características de los diferentes centros educativos por su situación geográfica alejada de los núcleos de las poblaciones vecinas, y tal vez le acepte la creación de un catálogo de centros que reúnan estas características.
¿Para qué?
Para poder normativizar de manera diferenciada esta singularidad de estos centros a la hora de establecer el ratio de alumnado y plantillas por parte del profesorado, porque creemos que esta diferenciación y esta singularidad hay que tenerla en cuenta.
Igual que es importante el número de alumnos, es importante la extensión territorial que abarca el centro educativo y su función social en esta población.

Y hay que tener en cuenta todas estas características, siendo una forma de garantizar el derecho a la educación y fijar también la población.
Y como usted bien ha dicho, hay que trabajar para que haya zonas rurales donde no exista esta despoblación.
Y de hecho, tengo que decir que se trabaja, se trabaja…, hay zonas rurales muy pequeñitas que existen lo que se llaman los CRA, los centros rurales agrupados, que tienen escuelas unitarias.
Y la verdad que la calidad educativa es excelente.
Trabajan por proyectos y una calidad excelente.

Pero no vamos a centrarnos en la CRA, ni en las aulas unitarias.
Nos vamos a centrar en poblaciones con mayor población donde no queremos que se cierren unidades.
Pues estas singularidades las debería recoger conselleria y es conselleria la que tiene la competencia de decir si es un 20 o un 30 en función…, siempre respetando la norma estatal.

En este caso, tengo que decirle que mi enmienda va en esta línea, en la línea que sea la conselleria competente en materia de educación que estudie y realice las acciones oportunas para definir la situación en la que se encuentran los centros educativos ubicados lejos de los grandes núcleos de población o que son centros educativos de referencia para alumnado de poblaciones vecinas, de manera que se cubra la demanda, estableciendo un ratio acorde a las necesidades educativas de cada centro y también de cada población.

Y ante estas situaciones, desde mi grupo, como he dicho, intentamos que sea la conselleria de educación la que evalúe, previa cualquier decisión sobre las necesidades poblacionales y los porcentajes de ratio con los que cuenten estos centros.

Tengo que decirle que ha salido… salió en prensa y había manifestaciones por parte de los padres en Benicarló.
En Benicarló los ratios superan los establecidos a nivel estatal y ha sido denunciado por los padres.
¿En estos centros no podemos hacer desdoblamientos?
¿Por qué la conselleria no hace desdoblamientos?
Tan importante es tener centros donde no queramos perder unidades como centros saturados con alumnos que haya más de 35 alumnos por aula.
Igual de importante es uno como otro.

Lo que sí que la conselleria tiene que ofrecer un ratio que favorezca esta calidad educativa.
Y lo más importante que yo creo que es la esencia de su propuesta es que no se pierden unidades, si la pérdida de estas unidades va a perjudicar a la pérdida de población o que se tenga que ir los alumnos a otras localidades.

Este análisis es el que tiene que hacer la conselleria.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Tindria ara la paraula el diputat Almería.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, presidenta.

Senyora Ventura, agraïm molt les seues consideracions, però és que tot el que vosté argumenta està implícit ja en la proposta.

És a dir, anticipe que no anem a acceptar la seua esmena, però per una consideració molt elemental, i és que no aporta res al propòsit de la PNL.
És a dir, acceptar una esmena que no aporta res i que si l'acceptàrem d'alguna forma distorsionaria quin és l'objectiu de la proposta, evidentment, lògicament, no té massa sentit.

Vosté diu en l'esmena que la conselleria competent en matèria d'educació que estudie i realitze les accions oportunes per a definir la situació en què es troben centres educatius ubicats lluny de grans nuclis de població.
Però si això ja ho fa.
Diu també que es cobrisca la demanda.
Això ja ho fa.
Que establisca una ràtio acorde amb les necessitats educatives.
Si això ja ho fa.

És a dir, mosatros l'únic que aportem, i és molt més simple la proposta, és que per a plantejar-se el tancament d'un centre que es done un marge de seguretat del 20% sobre la ràtio general.
Això és l'únic que s'aporta.
Si la resta ja està contemplat, ja ho fa la conselleria.
És a dir, la seua esmena no aporta res a la proposta de resolució.

Aprofite també, i anticipar-me també al debat, per a dir que sí que acceptarem l'esmena de Compromís, perquè d'alguna forma, encara que poguera considerar-se com un poc redundant, bé, digam, acota que l'administració educativa dins la seua responsabilitat haurà de mantenir l'equilibri necessari perquè no hi hagen greuges comparatius, òbviament.

És a dir, esta acotació que podia estar implícita en la mateixa responsabilitat de l'administració educativa, digam, no desvirtua res de la nostra proposta, l'afegix i l'acota, l'enriquix.
I per això l'anem a acceptar.

Senyora Ventura, vosté fa una reflexió jo crec que exacerbada al propòsit de la PNL, eh!
Insistisc, és a dir, esta PNL no fa previsions de cap tipus, Volen fer previsions per a l'any que ve.
Quina previsió fan, no fan cap previsió, això ho ha d'analitzar la conselleria.
Diu: es demana per a uns centres i no altres.
No, haurà de ser la conselleria la que establisca quins són els centres on s'haja d'aplicar.
Que tindrà en compte diversos factors?
Evidentment, evidentment.
Ja ho fa, val.
És a dir, si tot això ja està implícit.
L'únic que es demana és eixa flexibilitat, eixe marge de seguretat perquè un problema patent per al govern del botànic, com puga ser la despoblació del nostre territori, tinga un instrument més que ajude per a conservar a les famílies en el seu lloc d'assentament.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

La senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

¿Qué aporta la enmienda que ha presentado el Grupo Ciudadanos?
Aporta sensatez.
Aporta sensatez porque lo que pedimos es que sea la conselleria la que estudie y la que analice las necesidades, tanto del alumnado como del territorio, y que no sea su grupo parlamentario el que de manera aleatoria ponga un porcentaje de un 20% en la reducción del ratio.
¡Oiga!
ya puestos a poner, ponga usted un 30%, porque usted, en la exposición de motivos, ya me hablaba de que hay 35 alumnos, pues reduzca su porcentaje.
Es que lo que intentamos poner es sensatez.

Y ustedes dicen que ustedes no ven el futuro.
Sí que ven el futuro, en la exposición de motivos ya prevén que en el curso siguiente se va a perder una unidad.
Y yo creo que ese análisis tendría que ser mucho más riguroso.

Lo que pretendemos con esta enmienda, y como le he dicho yo en mi intervención primera, es normativizar de manera diferenciada la singularidad.
Y yo creo que ese es el trabajo que tiene que hacer la conselleria.
Y le digo que comparto la finalidad de su propuesta, pero no la forma.
Y ese 20% sinceramente me chirría mucho porque ustedes de manera aleatoria, de manera arbitraria han querido poner un 20%, y a esa explicación no me ha podido contestar de una manera rigurosa de por qué ese 20%.

Ni comparte la enmienda de Compromís, ¿no?
Y la verdad es que es una enmienda muy acertada tengo que decir, que le dice a su propuesta, ojo, que su medida atenta contra el principio de igualdad de oportunidades y discriminación.
Eso es lo que le está diciendo la enmienda de Compromís.
Con esta enmienda de Compromís lo que quieren es que ustedes busquen en la ratio pues que no haya ningún tipo de agravio comparativo respecto al resto de centros educativos.
Pero ha sido Compromís el que le ha tenido que decir que, ojo, que su medida puede discriminar.
Y desde Ciudadanos le decimos que entendemos la esencia de su propuesta, entendemos que hay que trabajar para no perder unidades en zonas rurales o en zonas que tengan menos población para que no se vaya la población pues a núcleos urbanos.
Pero sí que le tengo que decir que no entendemos el porcentaje que usted pone de manera arbitraria.
Y por ese motivo pues no podemos apoyarle su propuesta.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Seria ara el torn del senyor Nadal per defensar la seua esmena.
Té vosté un minut.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, com el senyor Almería ja ha dit que acceptava la nostra esmena, nosaltres ja anunciem que votarem a favor.

Nosaltres estem d'acord amb l'esperit d'esta proposta.
Entenem com en el punt anterior, que ha presentat el Partit Socialista, que esta PNL encara que parla de més coses, que és, bàsicament, pel que veig, es parla dels CRA, dels centres de les zones rurals.
També podria entrar dins d'esta proposta, tal i com està feta, alguns centres que es troben en alguns pobles no tan rurals o en alguns barris de grans ciutats que també entrarien dins de la proposta esta.
Però pensem que és important parlar dels centres rurals.
Recordem allò que, ja ho hem parlat moltes voltes, allò de quan es tanca una escola és un dels senyals més clars que el poble en qüestió està desapareixent.
I, per tant, des del govern del botànic es va intentar des del primer dia donar suport als centres rurals com una primera passa per a lluitar contra el despoblament.

Nosaltres ací volem deixar clar que hem fet una esmena per a donar seguretat jurídica, però tenint en compte que sí que.
.
.
perquè, evidentment, quan hi ha d'alguna manera una discriminació positiva, una excepció a la norma per unes causes determinades, evidentment que eixes causes han d'estar molt clares i molt determinades, com en este cas puga ser la zona on estiga, siga una zona rural o un barri molt determinat que té unes necessitats molt específiques.
Però volem dir que estes coses ja les té en compte conselleria a l'hora de treballar, que ja hi ha un treball explícit cap a les zones rurals.
Que el límit del 20% per davall de la ràtio que es marca, que diu: impedisca que el tancament d'unitats amb nombre d'alumnes fins al 20% per davall de la ràtio general.
Això és una cosa que ja passa, ja hi ha inclús que estan en un percentatge major a la disminució del 20% de la ràtio que conselleria no els tanca perquè evidentment si ho fera estarà creant un greuge brutal en eixa zona i que no es fa, no?

Però, evidentment, sempre que es fa un catàleg d'estes característiques, sempre que es pren una decisió d'estes característiques ha d'estar molt determinada, i és per això que hem fet l'esmena, no?

Però, de tota manera, jo no veig mal que es pose el límit del 20%, vull dir, que ahí queda clar que en eixe límit del 20% si no passa d'això s'impedirà de totes totes que es tanque, la qual cosa no vol dir que si baixa, que si eixa baixada és superior al 20% no es puga impedir també que es tanque, però en este cas s'impedirà ja d'ofici gràcies a esta PNL.
Que és una cosa que ja està passant, però bé, pense que ve a reforçar esta línia per a lluitar contra el despoblament de les zones rurals, que trobe que és molt important.

Jo simplement volia fer ací, diguem-ne, algunes coses que ja s'estan fent des del govern del botànic per ajudar a les zones rurals a nivell educatiu, i és una cosa que no és fàcil, perquè evidentment és un tema.
.
.
, el despoblament és multifactorial, té molts factors, però s'ha de començar per l'educació perquè si evidentment la gent jove quan té fills no pot portar-los a l'escola, doncs és més complicat que es queden a viure en eixe poble, no?

S'estan obrint centres rurals, que és una cosa important.
Després d'un context de retallades, allò que en els centres rurals no feia falta tantes escoles, doncs s'estan obrint centres rurals, s'estan obrint centres de col·legis de dos a tres anys també en zones rurals; i un fet que des del curs passat està passant, que és molt important, i és que en aquells centres rurals que hi ha unitats on hi ha només un mestre o una mestra seran (inintel·ligible) .
.
.
perquè evidentment era la manera de poder treballar per projectes d'una manera més interessant, i que si algun dia li passara algo a eixe docent o a eixa docent que hi haguera una substitució amb facilitat.
Pensem que estes coses és important.

També és important el que està fent conselleria, i és no tancar cap centre rural, la qual cosa és molt important.
O siga, si en un poble resulta que no hi ha xiquets per anar a l'escola en eixe moment no es tanca el centre, sinó que hi ha un tancament provisional, que en el moment que hi hagen xiquets l'obertura seria molt fàcil, simplement seria demanar-ho i s'obriria.
Jo crec que açò també és una cosa interessant.

Després hi ha una altra lluita que mos diuen molts alcaldes i que des de conselleria ja s'està fent, però també és una cosa que haurem d'anar lluitant any a any i demanant més finançament per a fer-ho.
I és que evidentment no és només obrir l'escola en una zona rural, sinó que s'ha de dotar de serveis, s'ha de dotar de menjador, s'ha de dotar de transport públic, perquè si no és aixina, evidentment, encara que tingues l'escola al poble, si no dones els serveis a la millor per als pares és millor fer deu quilòmetres en el cotxe tots els dies per a portar als fills a un altre centre.

En este sentit, trobe que és interessant, que s'estan fent coses, però que la proposta de Podem també veig que ve a reforçar el que s'està fent i que trobe que és interessant que s'haja posat eixe límit del 20% i que es demane fer un catàleg per sistematitza més la feina i els objectius a complir en les zones rurals.

Res més.
Dir que esta PNL demana un marge de confiança, i este marge de confiança ja existix, hi ha una voluntat política des del govern de La Generalitat de donar suport a les zones rurals, i eixa voluntat política fa que hi haja un marge de flexibilitat prou interessant a l'hora de treballar estes coses.

Per tant, nosaltres anem a votar a favor.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyor Almería.

El senyor Almería Serrano:

Sí, breument.

Gràcies, senyor Nadal, per la seua intervenció.

Només apuntar un parell de coses.
I és que, anem a vore, estem en un debat en què hi ha un argumentari al voltant del tractament individualitzat, eh, particularitzat de les (inintel·ligible) .
.
.
casuístiques.
És a dir, i ací ha eixit la paraula, el concepte de discriminació o la falta d'igualtat.
Anem a vore, no fem este debat pervers, si anem a considerar que el tractament de problemàtiques concretes de forma individualitzada i particularitzada va a considerar-se com una discriminació, aleshores este debat és impossible absolutament.

Què és el que passa?
Això ja, conforme ho està fent la conselleria en altres nivells educatius, com per exemple, bé, en el mes d'abril apareixia la notícia que s'ampliava a 33 els municipis que s'incloïen dins de la reducció de la ràtio per a les aules d'infantil 3, i la conselleria manté un registre de quines són estes casuístiques d'estos municipis revisable anualment.
El que fem és introduir una casuística més pel que fa a estes situacions que poden arribar al tancament de centres que contribuïxen de forma negativa al despoblament.

I una altra consideració, el que ha comentat el diputat Nadal, és que sí, és a dir, la conselleria ho està fent, volem incloure en este criteri objectiu és, diguem, una qüestió de sistematització, eh, que s'agarre com un criteri sistemàtic per a considerar.
En moltes ocasions la realitat anirà inclús molt més enllà, i aixina s'està produint, però el que intentem és que se fixe eixe marge objectiu de forma sistematitzada.
I eixe és l'únic propòsit.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Almería.

Senyor Nadal.
No.

D'acord, passaríem ara al Grup Socialista.
La senyora Besalduch té la paraula.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Bé, jo no sé si sóc l'única que ve del món rural ací, a aquesta comissió, i la veritat que moltes de les coses que s'han dit ací les hem viscut en primera persona, no?
Jo sóc de les que considera, i el PSPV considera, que la principal mesura contra el despoblament és que se tinguen coberts els serveis bàsics d'educació, i en sanitat sobretot, també en persones majors, no?
, que tenim una població envellida, l'educació i mantindres obertes les nostres aules i les nostres escoles rurals és fonamental perquè un poble continue viu i puga, no només sobreviure, sinó créixer, que és també es possible en el món rural i que ho estem veient dia rere dia, gràcies a les polítiques del govern del botànic en esta qüestió.
Y para muestra varios botones, tots a 500 metres de casa meua, tots els exemples que vaig a ficar.
El manteniment de les unitats escolars a una escola d'infantil i primària, la gratuïtat dels dos a tres anys en una escola infantil o el manteniment d'un cicle formatiu de formació professional per baix, molt per baix dels alumnes que exigisquen perquè això siga aixina.

Estes coses han passat en el meu poble.
En el poble, Sant Mateu, un institut antic comarcal on l'anterior govern no va tindre en compte estes singularitats i va tancar un cicle formatiu de formació professional, que va ser reobert immediatament en arribar el govern del botànic.
O l'escoleta infantil, la gratuïtat en dos a tres anys de la nostra escoleta infantil, on enguany hem hagut a augmentar a dos les unitats dels dos a tres anys i a dos les unitats d'un a dos també, gràcies a les polítiques del govern botànic.

Sant Mateu és un poble d'escassos 2.
000 habitants, no arribem, falta molt poquet, però jo sí que els puc dir que, gràcies a estes mesures, tenim 55 xiquets escolaritzats a l'escola infantil.
Però que no és només algo que beneficie a un poble, que beneficie a tota una comarca, perquè els xiquets dels pobles del voltant també vénen a la nostra escoleta infantil perquè estan a cinc minuts de cotxe.

I esta aposta per les escoles rurals i per la… i pels instituts de les escoles rurals i per les escoletes infantils són la mostra més evident que el despoblament està en l'agenda política d'un govern, en l'agenda d'un govern, que, encara que siga reiteratiu, va ficar en marxa l'agenda Avant, i no només en educació, sinó en altres àmbits del que són les polítiques d'un govern, perquè lluitar contra el despoblament és un cosa que… és una cosa transversal, no se pot fer només des d'una conselleria, sinó des de totes, però sí que és veritat que des de…, en el tema d'educació i sanitat també són dos pilars fonamentals.

I els dia que per a mostra un botó.
En la lluita contra el despoblament, tots els exemples que els he ficat, perquè això ha fet que vàries famílies hagen decidit traslladar-se als nostres pobles a viure, perquè tenen tots estos serveis coberts i saben que encara que no s'arribe a les ràtios mínimes, el govern del botànic està mantenint i seguirà mantenint estes unitats.

I, per tant, com no pot ser d'una altra manera, anem a recolzar el que d'una forma general s'està fent, inclús com ha dit el meu company Nadal, encara que les ràtios estiguen per baix del 20%.

Per tant, recolzarem la proposta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Bueno, señor Almería, la verdad es que le agradezco muchísimo el torno, y ojalá hubiera redactado usted esta iniciativa, porque le garantizo que el sentido del voto del Grupo Popular hubiera sido distinto, porque creo que el rigor y la concreción con la que usted ha tratado el tema, desde luego, se merece todo nuestro respeto y, la verdad, nuestra consideración.
Y ojalá siempre pudiéramos mantener este tipo de debates, sobre todo por el bien de nuestros niños, que al final yo creo que es algo que queremos todos.

Pero, claro, al final, no vamos a votar su planteamiento de hoy, con el que estamos de acuerdo al cien por cien.
Vamos a votar lo que aparece en el texto que han presentado… o que firma la iniciativa César Jiménez y Antonio Estañ.

Por lo tanto, a mí responsabilizarle a usted de muchas de las cosas que aparecen aquí me sabe mal, porque estoy convencida -insisto- de que si usted la hubiera redactado, la hubiera hecho en otros términos.

Pero, claro, aquí con nombres y con apellidos, y aprovechando que el Pisuerga pasa por Valladolid, se le da, como siempre… Es decir, yo creo que en Podemos empieza a ser algo típico el que en un preámbulo tienes que atizarle al Partido Popular porque sí.

Entonces, claro, hay veces que queda mejor, pero hay otras veces que queda impostado y forzado, y este es el caso de esta iniciativa, porque, claro… Además, con una serie de falsedades.
No hay otra palabra, intentaba suavizarlo un poco, pero no me sale un sinónimo más light.
Y además, es que son falsedades y medias verdades, que al final también se acaban convirtiendo en mentiras.

Porque, claro, dicen párrafos…, y le quiero leer párrafos textuales de lo que me… de lo que me estoy haciendo referencia.
¿Vale?
Dicen ustedes… o dicen ellos: Â«Así ocurrió en anteriores etapas del gobierno valenciano comandado por el Partido Popular cuando en su apuesta por la educación concertada tenían que recortar recursos en la pública.
María José Catalá impulsó subidas progresivas de ratios que continúan sus efectos en la actual legislatura.
Â»

En fin, yo no sé si semejante barbaridad la dicen por desconocimiento o por sectarismo, pero, de verdad, yo creo que hay que hacer un poco de memoria, porque yo creo que nadie, absolutamente nadie, que esté dirigiendo la conselleria de educación sube una ratio por voluntad propia, y muchos menos para favorecer a nadie.

Y me gustaría recordar y que constara en acta el porqué se suben las ratios en un determinado momento y hacer una radiografía de cuál era la situación.
Y se la voy a hacer, señor Almería.
Teníamos un déficit de 110.
000 millones de euros, la deuda pública al 7%.
Solo en intereses teníamos que pagar 1.
245 millones de euros al año.
Cerraron 177.
000 empresas, quebraron 336.
000 autónomos, porque el gobierno de Zapatero tenía 42.
000 millones de facturas en el cajón que asfixiaban a las pymes.
Se perdieron en España entre el 2008 y el 2011 tres millones de puestos de trabajo.
El paro crecía a un ritmo del 12,5%.
Y Zapatero, con este panorama, sin aprobar unos presupuestos, se marcha y nos dice: Â«Ahí os quedáis.
Â» Esa era la situación.

La señora Catalá lo que tuvo que aplicar es un real decreto, porque se tuvo que tomar la difícil decisión, muy difícil decisión, de subir ratios o cerrar hospitales, atender a los dependientes y levantar las personas todos los días de los más de 2.
000 centros que tiene la Comunidad Valenciana.

Pero le puedo garantizar que no fue una decisión fácil, pero fue una decisión de responsabilidad.
Por cierto, le quiero dar un dato importante respecto a que se favorecía a la concertada respecto de la pública.
Le quiero dar números.
Con el gobierno del Partido Popular, el gasto diario en la pública era de 14,35 millones de euros y de la concertada 3,69.
Por mucho que lo repitan mil veces, no van a conseguir que esto se convierta en verdad.
Lo siento, pero no lo van a conseguir.
Y me gustaría que lo trasladara a los firmantes de esta iniciativa.

Y lo que le quería comentar es que estas decisiones difíciles, estas medidas de ahorro complicadas suponía un ahorro de 131 millones de euros.
131 millones de euros que, entre otras muchas cosas, permitieron acabar con el 70% de los barracones que había en la comunidad, señor Almería.
Y eso me parece que son cosas muy importantes.

Y luego -y con esto termino; si me hace réplica, se lo acabaré de contar-, en esa misma norma donde se hacía el incremento de ratio ya se hicieron las excepciones que tenían que hacer y donde no se podían incrementar las ratios, y en esas ratios estaban contempladas ya las zonas rurales.

Por lo tanto, todo lo que pedían ya se estaba haciendo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Gascó.

El diputat Almería té la paraula.

El senyor Almería Serrano:

Sí, breument.

És a dir, la realitat es configura des de l'òptica del qui la relata.
No tenim res a dir del seu relat, de la seua realitat.

Però, evidentment, n'hi han dos models educatius, dos models que, segons els grups que estiguen en el govern, desenvoluparan una sèrie d'accions adreçades a la potenciació fonamental de l'educació pública i altres models que contemplaran en major mesura la participació de la concertada.

I a més, jo pense que és una cosa legitima.
És a dir, estem en un món plural on la gent no té de compartir els mateixos models educatius, però jo crec que ací estem parlant fonamentalment de qualitat educativa, més allà que siga el model basat en un ideal, que podria ser el que tota l'educació fóra de caràcter públic i de qualitat, que es contemple la concertada com a una cosa necessària, que pot ser de forma conjuntural, però no com a un objectiu de futur dins de determinat tipus de patró ideològic.

Les dades, les dades de la desfeta de la Comunitat Valenciana les coneixem totes.
Si vosté les analitza des d'un punt de vista, evidentment, dirà que no va tindre més remei que fer retallades en educació.
Clar, jo, va haver un momentet en la Comunitat Valenciana, que quan vaig passar de 5.
000 milions de desfeta, vaig deixar de comptar ja, vaig deixar de comptar perquè ja em pareixia que era una cosa que no calia dur un recompte de coses que, bé, podien haver segut absolutament prescindibles i haver destinat els recursos a coses importants.
I estarem d'acord que la qualitat educativa i el sistema educatiu és un cosa important.

No, no duc la llista ací ara, no duc cap de llista ací, però, evidentment, quan algú administra, suposa que posa recursos en un lloc o en un altre, depenent de la seua visió de futur, de les seues prioritats i, en política, evidentment, de la seua ideologia.

¿Que hagueren pogut posar més recursos en educació quan estaven balafiant-los en un altre tipus de projectes i inversions?
El nostre grup parlamentari creu que sí i jo crec que molta gent compartim eixa idea.

Evidentment, també entenc que vosté intente justificar que no van tindre més remei de pujar les ràtios com les van pujar i que els recursos eren escassos per a atendre una de les necessitats bàsiques, bàsiques i més important d'un govern, que és atendre la qualitat educativa.

I res més.
Crec que la nostra proposta està clara, és concreta, jo he intentat defensar-la el millor que he pogut.
I continue demanant que reconsideren i que al final ens recolzen perquè crec que este tipus de mesures, que algú…, que s'estan fent o no s'estan fent, sistematitzar criteris objectius que ajuden a resoldre problemes reals en l'àmbit educatiu i, en el àmbit, en este cas, de la despoblació, crec que serien importants que sorgiren de Les Corts en plantejaments unànimes, de recolzament unànimes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Señor Almería, de verdad que le sigo agradeciendo el tono porque no estoy acostumbrada, y creo que pese a la distancia ideológica, es más fácil el poder entender sus argumentos y que usted entienda los míos.

Mire, usted me hacía una reflexión respecto a su modelo educativo y el del Partido Popular que no es cierto, y tengo que decírselo.
Nosotros no apostamos por la concertada y ustedes apuestan por la pública.
Ni muchísimos menos.
Nosotros apostamos por un modelo dual que conviva, como lo han hecho hasta ahora, donde las familias puedan elegir libremente.
Nosotros lo que apostamos es por la libertad, porque cada familia decida el tipo de educación que quiere para sus hijos, porque consideramos que es un derecho constitucional que se debe respetar.

Ustedes no tienen la bandera de lo público.
Lo siento, pero no, no la tienen, no es suya, no es suya.
De hecho, si hiciéramos comparativas de la época en la que gobernó el PSOE y en la época en que gobernó el Partido Popular, oiga, la inversión en educación es muchísimo mayor en la educación pública con gobiernos del Partido Popular que con gobiernos socialistas.
Y los datos están ahí y son incuestionables.
Eso, en primer lugar.

Luego, me dice: Â«No, no, nosotros hacíamos una propuesta concreta.
Â» ¡Y tan concreta!
Mire, lo que quería el señor Jiménez, que es el portavoz de educación al final de Podemos, era hacerle un guiño al instituto de Betxí, y para hacerle un guiño al instituto de Betxí y que no le cerraran las líneas, se ha montando una escenografía con todas las guirnaldas habidas y por haber tremendas.
Es que el circunloquio que da para al final acabar favoreciendo al instituto de Betxí es tremendo.

Claro, él no se atreve a decirle al señor Marzà en el preámbulo: Â«Señor Marzà, no me haga recortes en el instituto de Betxí.
Â» No se atreve.
Y entonces, ¿qué hace?
Atacar al Partido Popular.
¡Es tan fácil!
, ¿verdad?
Pero, claro, se lo decía en mi primera intervención, cuando atacas al Partido Popular y lo tiene que meter con calzador, sinceramente, queda hasta ridículo.

Nosotros hubiéramos apoyado la iniciativa.
Y voy a decirlo una vez y sin que sirva de precedente.
Pero a nosotros, lo ha dicho Ciudadanos y lo corroboro también, nos gusta la enmienda que ha presentado Compromís.
Porque además hay una frase que creo que vamos a tener que recordarla, y ahora no tengo la enmienda delante, pero, bueno, más o menos -espero no equivocarme mucho- decía que hay que hacer una gestión eficaz de los recursos públicos.
¡Jolín!
, bienvenidos, de verdad.
Gracias.
Bueno, yo creo…, decía eso: fer un ús eficient dels recursos públics.
Pues sí.
Al final, yo creo que eso es muy importante.

Y decíamos…, hablamos del instituto de San Mateo, hablamos del instituto de Betxí.
La educación es algo que está vivo, y los recursos, por desgracia, son limitados.
Y me alegra mucho de que la izquierda sea consciente de eso y que sepa que en función de lo que tenemos, podemos gastar y habilitar, poner o quitar unidades.

Lo que quiero que sepa usted, y se lo dice una persona de la provincia de Castellón, donde el 85% de mi provincia es rural -yo creo que por una cuestión de cercanía con esta realidad-, tenemos una sensibilidad especial.
Oiga, nos duele, nos duele el que no se estén haciendo las cosas consideramos desde el Consell como toca.

Y le quiero dar algunos datos.
Lo han comentado yo creo que prácticamente todos los grupos.
Porque es verdad que se anunció una agenda valenciana contra la despoblación en abril de 2017.
Y yo me he molestado en preguntarle a mi compañero y decir: Â«Oye, ¿esto de la agenda qué tal, qué habéis hecho en educación?
Â», porque además la consellera compareció para explicar los avances en este tema.

Oiga, se hizo la agencia por un decreto, ese decreto crea la comisión interdepartamental para la lucha contra la despoblación en los municipios valencianos -lo de crear comisiones, agencias, todo eso, la verdad es que sí que se les da bien-, pero, bueno, la comisión no se creo hasta el 23 de octubre, cuando el decreto sale publicado en abril.
Hasta octubre no se crea la comisión y se reúnen en mayo.

De verdad, no hay ninguna acción concreta.
Se anuncia en un congreso, que fue una de las grandes decisiones que se toma en esta comisión, se anuncia en un congreso para el primer trimestre de 2018, que no se celebró.
No hay ninguna partida específica para luchar contra el despoblamiento.

De verdad, lo que no se puede hacer es venir aquí a atacar al Partido Popular, a hacer un brindis al sol al mundo rural, para al final querer pedir que se incrementen las líneas de Betxí, no se puede, porque al final queda ridículo.

Señor Almería -termino; gracias, presidenta, pero termino ya-, nosotros hubiéramos, con el planteamiento que usted ha hecho hoy, hubiéramos apoyado su iniciativa, porque coincidimos con ella al cien por cien, pero por la exposición de motivos, por cortesía parlamentaria hacia compañeras y porque consideramos que era totalmente innecesario el ataque, nos vamos a abstener.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Finalitzem el debat i anem a votar.
Vots a favor de la proposta?
Ai, com?
Sí, en l'esmena de Compromís acceptada.
Disculpeu.
Vots a favor?
8 vots a favor.
Vots en contra?
Cap vot en contra.
Abstencions?
7 abstencions.
Quedaria aprovada la proposta.

I donem per finalitzada la comissió de hui.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 37 minuts)