Pol%C3%ADtica%20SocialHTML%6565271382.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 6 de febrer de 2020.
Comença la reunió a les 16 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Rodríguez Armigen.
Reunió número 4.

La senyora presidenta:

Buenas tardes.

Si les parece comenzamos ya la sesión de la Comisión de Política Social y Empleo.
Comenzaremos comprobando el quórum.

Secretaria.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muy bien.
Muchas gracias.

El primer punto del orden del día es la aprobación del acta de la sesión anterior.
¿Si no hay inconveniente?
Se aprueba por asentimiento.

Compareixença de la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mónica Oltra Jarque, per a informar sobre l'incendi que es va produir el 18 de juny en el centre de menors d'Alborache, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
649), a la qual s'acumula la compareixença sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular per a informar sobre la situació dels centres de menors i fer-ne balanç de la gestió durant els últims mesos (RE número 2.
056), a la qual s'acumula la compareixença sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular per a informar sobre la decisió de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives de 9 de maig de 2017 de traslladar a tots els menors que es trobaven al centre d'acollida Nuestra Señora de la Resurrección de Sogorb a altres centres de la província després de la sentència de la Secció Quarta de la Sala del Contenciós Administratiu del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que ha anul·lat, per ser contrària a dret, la decisió presa per la Conselleria (RE número 7.
698), a la qual s'acumula la compareixença sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos per a retre compte de com es va a reparar el dany causat al personal del centre d'acollida Nuestra Señora de la Resurrección de Sogorb i als menors afectats per la decisió de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques inclusives de data 9 de maig de 2017, contrària a dret, (RE número 7.
721), i a la qual s'acumula la compareixença sol·licitada pel Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana per explicar i informar sobre els successos ocorreguts que es recullen en la Sentència 617/2019 de la Secció Segona de l'Audiència Provincial de València en relació amb els menors tutelats per la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, en qualitat de màxima responsable d'aquesta Conselleria, (RE número 11.
596).

La senyora presidenta:

El segundo punto del orden del día es la comparecencia de la vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas para informar sobre el incendio que se produjo el 18 de junio en el centro de menores de Alborache, solicitada por el Grupo Parlamentario Popular, acumulada con… ¿es necesario?
¿Sí?

Bueno, la comparecencia…, que me he quedado en acumulada, pero -como saben- las tienen por escrito todos en la carpeta y saben ya que hay varias…, son cinco -creo- concretamente, comparecencias acumuladas.

Po lo tanto, daríamos ya paso a la primera intervención de la consellera, ¿vale?
, por un tiempo ilimitado.

Tranquila, tranquila.

Cuando quiera.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies.

Bona vesprada, senyories.

Comparec per a informar sobre les diferents actuacions dutes a terme des d'esta Vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives respecte de les llars i residències de xiquets, xiquetes i adolescents.

Així com també per a donar resposta a les peticions acumulades dels grups parlamentaris Popular, Ciudadanos y Vox -que s'acaben d'esmentar- sobre l'incendi ocorregut a la residència de primera acollida a Alborache el passat 18 de juny, el trasllat de les persones menors d'edat de la residència d'acollida de Segorbe el 9 de maig de 2017 i el sentit de la sentència de la Secció Quarta de la Sala de lo Contenciós Administratiu del TSJ de la Comunitat Valenciana i els successos objecte de la Sentència 617/2019 de la Secció Segona de la Audiència Provincial de Valencia.

A 24 de maig de 2017, en compareixença que realitzava en estes mateixes Corts, ja indicava a les seues senyories que el que ens vam trobar quan aplegarem al govern en juliol de 2015 va ser un caos organitzatiu en el sistema de protecció de menors.
Un sistema privatitzat, desmantellat, sense coordinació, sense directrius, sense ordre ni concert.

Perquè es facen una idea: «Entre 2012 i 2015 -estic citant literalment- en els 80 centres de menors d'esta comunitat de protecció només es van efectuar sis inspeccions per part de la Conselleria de Benestar Social, sis.
Per tant, tenim un sistema fràgil a la deriva, un sistema que no ha protegit adequadament els nostres xiquets i xiquetes.
D'estos xiquets i xiquetes, 1.
157 viuen en centres i la resta viu en famílies d'acollida.
» Açò és un extracte literal de la compareixença de 24 de maig de 2017.

Senyories, els recorde estes paraules meues perquè des d'aleshores hem estat posant ordre.
I donaré compte en primer lloc d'allò que hem avançat en la posada en marxa del nou model d'acolliment residencial per a la infància i l'adolescència en situació de desprotecció.

Un nou model, els objectius i les característiques del qual ja vaig explicar detalladament en esta cambra en eixa mateixa compareixença de 24 de maig de 2017, i que s'ha anat desplegant juntament amb altres tres instruments importants: la Llei 26/2018, de 21 de desembre, de la Generalitat de drets i garanties de la infància i adolescència; la convocatòria d'acords d'acció concertada en matèria de serveis socials en el sector d'infància i adolescència mitjançant Resolució 28 de desembre de 2018; i en el sector públic la creació d'equips tècnics formats per professionals de la psicologia i del treball social i la humanització de les instal·lacions.

L'acció simultània i coordinada de la planificació estratègica, d'un marc jurídic nou i de la utilització de fórmules no contractuals per a la prestació de serveis ens ha permès reorientar l'acolliment residencial i posar els xiquets i xiquetes i adolescents en el centre de la política.
I ho hem fet progressivament, amb una metodologia flexible que ha fet possible graduar l'aplicació dels canvis en virtut de diferents circumstàncies.

Què s'ha fet en estos dos anys i mig?
En primer lloc hem avançat en la desinstitucionalització.
S'han rebaixat els períodes d'estada a les residències i llars i s'han promocionat els models de funcionament en nuclis reduïts on la convivència es desenvolupa en condicions el més similar possible a les familiars.

En este sentit hem incrementat el número de llars de 6 a 8 places, passant dels 22 que hi havia en 2015 -ahí tenen la gràfica- als 57 que n'hi ha ara, un augment del 159%.
I hem disminuït considerablement el número de xiquets i xiquetes de 0 a 6 anys que es troben en acolliment residencial, en 2015 n'eren 106, divendres passat en teníem 50.
Ara bé, d'estos 50 només 10 estan pendents de valoració perquè acaben d'arribar.
Dels altres, 7 tenen les necessitats molt greus; 33 ja estan en vies d'adopció, d'anar amb la família extensa o de tornar amb els seus pares en dos o tres setmanes.

La desinstitucionalització també implica que cada residència i cada llar dispose entre altres programes dels projectes d'emancipació que promoguen l'autonomia personal, la formació, la inserció laboral i els suports socials que les persones protegides precisen per a la seua vida adulta.
I això, per començar, vol dir adaptar el funcionament, l'equipament i els espais dels centres i les llars a la diversitat funcional, d'identitat o d'expressió de gènere de les persones residents per tal d'aconseguir la seua plena inclusió, cosa que, evidentment, estem fent.

Eixos projectes d'emancipació estan contemplats en els acords d'acció concertada en matèria de serveis socials en el sector d'infància i adolescència per als anys 2019 i 2020.
És a dir, ja formen part intrínseca del nou model residencial, cada concert inclou els projectes d'emancipació corresponents entre altres.

La transició a la vida independent i emancipació, el repte després del sistema de protecció.
Ací està arreplegat en un pla que s'està bastint i el que podríem nomenar xarxa pública d'emancipació de les persones menors d'edat acollides.
És a dir, és un continu, és un itinerari, que comença en els programes d'emancipació que tota llar i residència d'acolliment existix -que és la part de dalt- tota llar o residència té un programa d'emancipació.
I que després seguix -en eixos tres cercles que veuen en la part de baix- en les llars de 16 a 23 anys on es dona una resposta als i les joves amb una necessitat major de tutorització.

L'itinerari seguix, fins i tot, en les llars per a xics i xiques de 18 a 25 anys, joves en este cas, òbviament, extutelats i extutelades perquè han complit la majoria d'edat.
Que l'han complit eixa majoria d'edat dintre del sistema i que este és un servei que a través de l'acció concertada es va iniciar en juny de 2019 seguint acompanyant a estes persones.
Perquè és obvi que les dificultats d'emancipar-se als 18 anys, d'independitzar-se, són palmàries.

Tota esta xarxa es complementa -en el tercer cercle- que és el programa Mentora, unitats externes d'emancipació, que dona cobertura a persones joves entre 16 i 25 anys, tant tutelades com extutelades, residents o no de llars d'emancipació, que requerisquen dels seus serveis.

Estos programes que constituïxen la xarxa d'emancipació han passat de tindre un pressupost en 2015 de 214.
000 euros a un pressupost de 3.
400.
081 euros en 2020, és a dir un increment del 1.
525 %.
O dit d'una altra manera s'ha multiplicat per 16 el pressupost per a esta xarxa d'emancipació.

En segon lloc -i per tal de fer possible el nou model residencial- hem potenciat la participació dels xiquets, xiquetes i adolescents en les decisions que els afecten.
De quina manera?
Creant en cada residència i llar els òrgans interns de participació que garantisquen que ells i elles prenguen part de les decisions que els afecten.
Que siga de veritat que són subjectes actius i de ple dret d'estes polítiques, fomentant l'empatia i la responsabilitat en l'aplicació de la Llei 26/2018, de 21 de desembre, de la Generalitat de drets i garanties de la infància i l'adolescència.

Ara la mateixa persona protegida s'implica en l'elaboració del seu projecte socioeducatiu, com també se l'informa adequadament dels objectius i del contingut del pla de protecció.
Evidentment això d'acord amb la seua edat, etapa madurativa i pla d'intervenció familiar.

Ara les persones acollides prenen part en les decisions sobre la gestió i organització de la seua residència o llar i sobre la programació d'activitats i tot allò que els concernix, adequant les dinàmiques i el llenguatge a la seua edat.
Ara, en definitiva, gràcies a estos instruments que garantitzen la seua participació, ells i elles són els autèntics protagonistes del model residencial donant resposta a la nostra llei d'infància i a la Convenció dels Drets dels Infants.

En tercer lloc, hem regulat els procediments d'autorització de residències i llars d'acolliment de xiquetes, xiquets i adolescents de totes les residències i llars situades en la Comunitat Valenciana que no gestiona directament la Generalitat.
Les públiques, que fins ara estaven exemptes d'autorització d'acord amb el Decret 91/2002, de 30 de maig -no necessitaven eixa autorització- també han de ser autoritzades per esta Vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives a partir del mes d'octubre passat per l'entrada en vigor del Decret 59/2019, de 12 d'abril, del Consell d'ordenació del sistema públic valencià de serveis socials.

Un control ordinari de l'administració, regulat també per la Instrucció 6/2017 de la Direcció General d'Infància i Adolescència, que es complementa amb les supervisions semestrals i aquelles que es realitzen quan de manera específica ho exigixen les circumstàncies, sense perjudici, evidentment, de la superior vigilància del Ministeri Fiscal i de les funcions que corresponguen a la inspecció de la conselleria.

Més mesures que hem adoptat per a impulsar el nou model.
La creació de nous programes en acolliment residencial, com un projecte migratori de nova creació que de manera estructural, des de juny de 2019, s'ha incorporat a totes aquelles llars i residències on hi ha xics i xiques migrants desemparats.
S'ha creat la figura de la persona mediadora intercultural en 18 residències amb pilotatges des de 2018.

La dotació de 12 places en una residència que dona resposta en la Comunitat Valenciana als xiquets, xiquetes i adolescents del sistema de protecció amb un trastorn mental greu, que és de nova creació.

Senyories, esta nova política residencial s'ha sustentat en un increment dels recursos i en una ampliació del nombre de places.

Si comparem el que tenim ara amb el que ens vam trobar en 2015, s'entén perfectament l'esforç que ha fet la Generalitat.
En 2015, hi havia 80 residències i llars.
Hui n'hi ha 120, un 50 % més.

Més dades.
Si en 2015 teníem 1.
183 places d'acolliment residencial, ara en tenim 1.
619, un 36,86 % més, un increment per a donar resposta a dos reptes: tindre llars i residències de grandària reduïda, amb menys places i per tant més familiars, i afrontar el fenomen migratori de manera adequada i amb dignitat.

Cal fer una menció especial a un nou programa, el programa de projecte migratori, que tracta de respondre a un fenomen que ha adquirit una dimensió especial en els tres últims anys.

Si en 2015 vam trobar 45 xics migrants desemparats, en 2018 varen ser 945.
I la Generalitat va ser capaç de donar una resposta digna i d'acord amb els drets d'estes persones.
No van estar amuntegades en els corredors de comissaries i jutjats, com sí va passar en altres comunitats autònomes.

Este nou programa contempla, entre altres particularitats, la figura de la persona professional en mediació intercultural, i establix de partida tres objectius prioritaris: el coneixement de la cultura, el coneixement de l'idioma i el respecte al seu projecte migratori.

I també vull ressaltar que hem acabat amb una pràctica que a mi em sembla particularment cruel: enviar a altres comunitats autònomes els xiquets, xiquetes i adolescents amb greus problemes de salut mental.

Això era un atac als seus drets i agreujava el seu desarrelament i feia més gran el problema.
Ara ja no passa.
Ara tenen una residència de 12 places, especial per a ells, i se'ls atén correctament en la seua terra.

En definitiva, un conjunt d'actuacions que van construint eixe nou model d'acolliment residencial caracteritzat per una tipologia de programes, en comptes d'una tipologia de centres, com els vaig explicar precisament en la compareixença del 24 de maig de 2017.

Passàvem d'un model de tipologia de centres a un model de tipologia de programes, amb l'única excepció dels centres específics de xiquetes, xiquets i adolescents amb problemes de conducta, que ve determinat per la normativa estatal.

Evidentment tot això s'ha traduït en més inversió, ja que s'ha incrementat el preu per plaça, el personal dedicat a l'atenció d'estos xiquets i xiquetes i els perfils professionals, precisament per a poder individualitzar l'atenció a cada xiquet i xiqueta.

Per això, també passar a programes.
La tipologia dels centres, el que feia és donar una uniformització al tractament.
El xiquet, se l'encaixava en la tipologia del centre.

La tipologia de programes, en cada centre el que fa és que el programa s'adapta al xiquet.
el xiquet o la xiqueta està en el centre, i és el sistema el que s'adapta a la seua individualitat.

En concret, l'augment de la plantilla, amb el canvi de model en 2018, va suposar un salt molt important.
La plantilla dels equips directius en 2015 era de 61 persones, en 2018 de 136,5, és a dir un 123,77 més.

Els equips educatius B mantenien 328 places en 2015, mentre que a 2018 ja eren 564, un 71,92 % més.
Pel que fa als equips educatius C, en 2015 suposaven 134, i en 2018 eren 181, un 34,76 % més.
I, per últim, els equips de suport significaven 90 llocs, mentre que a 2018 ja eren 142, un 58,78 % més.

En resum, hem passat d'una plantilla de 614 persones en 2015 a 1024 en 2018, el que suposa un increment del 66,86 %.

Junt amb l'augment del personal, i en part com a conseqüència d'això, s'ha produït un increment del preu/plaça en la licitació 2017-2018, en relació a la licitació 2013-2016.

Un increment que ha significat passar, per exemple, en atenció a primera infància, amb necessitats, d'un preu/plaça en 2015 de 114,66 euros a 217,51 euros per a 2020.
Estes quanties, òbviament, són preu per plaça/dia.
Això suposa un increment del 90,3 %.

O l'acolliment de formació especial i terapèutica, ara atenció a menors d'edat amb problemes greus de conducta, perquè la terminologia també és important, que en 2015 tenia un preu/plaça de 148,46 euros, i en 2020, de 270,68 euros, amb un increment del 82,43 %.

Si comparem la inversió de 2020 en acolliment residencials, que es va realitzar en 2015, ens trobem que l'hem més que duplicat.
Hem passat de 31 milions a 72 milions, un 131 % més o hem multiplicat per 2,3 la dotació.

Com veuen, s'ha fet un esforç apreciable.
Vostés podran dir que encara queda faena per fer, i tenen raó.
Però és que hi havia tant per fer i s'ha avançat tant.

Un treball certament destacat en acolliment residencial, però que quedaria coix si no anara acompanyat d'allò que és la clau de volta de les polítiques de protecció, l'acolliment familiar.

Què hem fet des de la conselleria en eixe àmbit?
Quines han sigut les nostres polítiques?
Començaré per exposar els canvis normatius que hem realitzat.

Com vostés saben, calia adequar la normativa valenciana als nous objectius i principis contemplats en les lleis 26/2015 i orgànica 8/2015, de modificació del sistema de protecció a la infància i adolescència, que qualifica l'acolliment familiar com la mesura de protecció per excel·lència.

I això hem fet.
Per una banda, el Decret 1/2018, del Consell, pel qual es regula el procediment per al reconeixement de la prestació econòmica per al sosteniment a la criança a les famílies acollidores ha ampliat el catàleg d'indemnitzacions que poden ser finançades, d'actuacions que poden ser finançades.

De tal manera que tots els conceptes de despesa que es deriven de l'acolliment es consideren ara inclosos en el manteniment de la persona, no només l'allotjament i alimentació, sinó també oci educatiu, mobilitat, activitats físiques, etcètera.

Fins i tot es preveu el finançament per despeses mèdiques no compreses en el sistema nacional de salut.
Fins a 10.
000 euros per xiquet, xiqueta o adolescent per any.
Estem parlant, òbviament, de qüestions que no estan incloses, com poden ser ortodòncies, etcètera.

Este nou sistema de prestacions ha suposat, de fet, un increment significatiu dels recursos que s'hi destinen.
S'ha resolt una injustícia històrica i s'han igualat els mòduls, sense distingir entre família extensa i família educadora.

A més a més, abans es finançava per una línia de subvencions.
Quan s'acabava la línia de subvencions, s'acabaven les ajudes a les famílies, es quedaven penjades.
Si la línia de subvenció s'acabava en agost, la resta de mesos les famílies no rebien l'ajuda per al sosteniment de la criança dels xiquets i xiquetes d'acollida.

Ara és un dret dels xiquets i xiquetes, que es finança a través d'un crèdit ampliable.
Mai es queden penjats.
I a més, no es reduïx la quantia quan n'hi ha un segon o un tercer xiquet en acollida, com passava abans, sinó que cada xiquet rep l'ajuda completa.

El mòdul base s'ha incrementat des de 2015 fins ara en més d'un 75 %.
Ha passat en família extensa de 135 euros mòdul/mes a 450 euros mòdul/mes.

I en família educadora, de 270 euros a 450, tenint en compte que són 540 si n'hi ha diversitat funcional, i 1.
020 en acolliment especialitzat, augmentant estes quantitats en cas de monoparentalitat amb dos euros diaris més.

Per altra banda, ara també les persones menors d'edat en acolliment familiar permanent computen com a fills de la família acollidora a efectes d'obtindre la condició i beneficis de família nombrosa.

I hem introduït també beneficis respecte a l'escolarització de les persones menors d'edat acollides, per a l'adquisició de llibres de text que no cobrix Xarxallibres o altres materials escolars per a l'accés als menjadors escolars, per al transport escolar i per a beques.

L'adequació normativa inclou també la Llei 26/2018, de drets i garanties de la infància i l'adolescència, que en este cas proporciona una sèrie de garanties en favor de les famílies acollidores, com ara la prioritat en l'accés als centres educatius, informació sanitària, la valoració de l'aptitud de les famílies, l'exempció de tributar en relació a la prestació econòmica per acolliment, etcètera.

Quant a esta adequació normativa, els puc avançar que estem treballant en un projecte de decret pel qual es desenvoluparà l'acolliment i l'estatut de persones acollidores.
En este projecte de decret, s'establiran els drets i responsabilitats de les persones acollidores, tot ampliant els drets previstos en la llei orgànica de protecció jurídica del menor.

També regularà les modalitats d'acolliment, el procediment per a la declaració de l'aptitud de les famílies o el règim d'adhesió d'entitats públiques i privades al programa d'acolliment.

També els puc avançar que estem elaborant un manual per a la formació, valoració i seguiment en matèria d'acolliment familiar, que té l'objectiu de ser una eina de treball per als professionals i les professionals, tant en l'àmbit autonòmic com local, per tal que puguen abordar millor la formació i valoració de les persones acollidores.

Com veuen, este govern té clara la importància de l'acolliment, com a recurs prioritari.
Les xifres parlen per si mateixa.
En la Comunitat Valenciana, a hores d'ara, hi ha un 65 % de xiquets, xiquetes i adolescents en acolliment familiar, i un 35 % en acolliment residencial.

No està gens malament, però cal persistir en eixa via, i per això mantenim permanentment actuacions de foment, com són campanyes de sensibilització i difusió, com la campanya «Acollir és créixer» o «Millor en família», activitats informatives, a través de la instal·lació d'estands.

O taules informatives en hospitals, fires, exposicions, festivals, etcètera.
Xarrades en col·legis, universitats, ajuntaments.
Per exemple, s'han produït en Elda, València, Novelda, Alacant, Elx, Aspe, Nules, Vilamarxant, Port de Sagunt, Castelló, Sedaví i Alfafar.

Tallers per alumnat i professorat i taules rodones entre professionals i universitaris.
Trobades de famílies acollidores que, a través d'activitats lúdiques, generen espais de convivència, que faciliten compartir experiències.

I pel que fa al suport directe a les famílies acollidores, a més d'esta assistència financera, que ja els he explicat, la conselleria està actuant també en altres terrenys, tant o més importants, com és el suport econòmic.

Estem oferint suport i orientació tècnica i professional per a l'adequat desenvolupament de l'acolliment familiar, que comprén actuacions educatives, pedagògiques, socials i psicològiques, com també de mediació i intervencions psicoterapèutiques.

Estem realitzant sessions grupals per a la dinamització i generació d'una xarxa de suport entre les persones acollidores familiars.

Hem posat en marxa el servei telefònic d'atenció d'urgències les 24 hores del dia, cada dia de l'any per a les famílies educadores.

Estem implantant el nou model de punts de trobada familiar, com a recurs per al desenvolupament del corresponent règim de visites de les persones menors d'edat amb la seua família d'origen, quan així s'establixca.

S'incrementa la ràtio de personal i es milloren les condicions de l'espai on es presta el servei.
Com també es millora la qualitat del servei que reben els usuaris i les usuàries.
L'ampliació significarà tindre una xarxa, amb més d'onze PEF de nova creació que, junt amb anteriors, en són trenta.

Així, passem d'un pressupost en 2015 d'un milió a un cost que suposarà en 2021 set milions d'euros, agraint òbviament també la tasca, la gestió que en este cas estan fent els ajuntaments involucrats.

Ara també els punts de trobada familiar de protecció estan millor dotats econòmicament, amb més ràtio de personal i millors perfils professionals i dels espais on es presta el servei.

Estem millorant el servei d'atenció psicològica a xiquets, xiquetes i adolescents del sistema de protecció que han patit abús sexual i/o explotació sexual, com també per a persones menors d'edat perpetradores.

Reforçant els equips professionals contractats i universalitzant el servei, gràcies a un augment considerable del pressupost, passant de 139.
000 euros en 2015 a 543.
000 de cost anual, pràcticament hem multiplicat per quatre.

Respecte dels procediments d'adopció, hem impulsat el programa Adopta'm, per a la cerca activa de famílies adoptives, de persones menors d'edat en situació de jurídica adoptabilitat, per a les quals encara no comptem en este moment amb famílies idònies en la Comunitat Valenciana.

Hem potenciat el seguiment de les adopcions nacionals constituïdes.
S'ha elaborat una instrucció i un protocol per a la cerca d'orígens.
Hem canviat la gestió del servei d'actuacions psicosocials en matèria d'adopció, mitjançant el concert social.

I les valoracions psicosocials de les persones que s'oferixen per a adoptar es faran des de l'administració pública, en breu, perquè ja estem formant el personal.

El pressupost per a enguany és de 612.
000 euros, sense comptar el tema de les valoracions, que passa a gestió pública directa.
En 2015, era de 496.
000.

Per tant, l'increment és encara major, perquè en els 496.
000 sí que estava inclòs el sistema de valoració que estava privatitzat, i en els 612.
000 no està inclòs el sistema de valoració, que serà de gestió pública.

Respecte dels centres socioeducatius per al compliment de mesures judicials s'està actuant d'igual manera que en l'acolliment residencial.
Hem ampliat la plantilla, hem millorat les ràtios i hem modificat les estructures administratives inoperants segons vagen renovant-se els contractes.

També vull assenyalar que ja en 2017 es va dictar una instrucció per a la retirada de les tanques perimetrals.
El que tot coneix com a concertines.
Es varen retirar totes les concertines amb les quals pretenien dissuadir als interns de protagonitzar actes de fuga.

Puc assegurar que la retirada de concertines no ha suposat cap increment de les fugues.
Al contrari, la inversió en figures professionals educatives i accions educatives front accions de vigilància i control han reduït les fugues i han augmentat els bons resultats terapèutics.

Per últim, i en el terreny de la prevenció, vull destacar uns serveis tan bàsics com els centres de dia d'infància i adolescència, que anaven perdent poc a poc el seu paper fonamental dins del sistema de protecció de les persones menors d'edat.

Sense prevenció no hi ha cap sistema que funcione de veritat, perquè és l'inici del cercle.
I estos centres són precisament això: prevenció davant de les situacions de risc que es poden originar per causa de les carències familiars i comunitàries.

Des del govern del Botànic hem hagut de posar al dia estos centres entenent-los com eines per a la igualtat d'oportunitats i, per tant, de la prevenció de l'exclusió social.

Hem establit les condicions que han de tindre mitjançant el Decret 59/2019 d'ordenació del sistema públic valencià de serveis socials que en este àmbit serà desplegat per una ordre d'esta conselleria.

Hem estés el règim d'acció concertada a les entitats privades d'iniciativa social que gestionen centres d'aquest tipus.

Hem augmentat els recursos destinats a l'atenció diürna en l'àrea d'infància i adolescència.
Si en 2015 les subvencions als centres privats era de 3,5 milions, en 2020 és de 5,7 milions.
Si en 2015 les subvencions als centres de les entitats locals era de 850.
000 euros, en 2020 és d'1,3 milions d'euros.

Això ha significat passar de 39 centres de dia de recolzament convivencial i educatiu en 2015 a 45 en 2019.
I de 16 centres d'inserció sociolaboral en 2015 a 21 en 2019.
Però volem anar més enllà.
Volem pegar-li una volta al model.

De fet, hem dissenyat un nou model d'atenció diürna -aquí el tenen-, que començarà a funcionar a partir del pròxim abril en la seua primera fase.

En què consistix?
En un increment del número de professionals: més mestres de tallers, més professionals de la psicologia, més professionals de recolzament; en una millora de les ràtios: es reduïx a la mitat el número de persones ateses per cada persona mestra de taller i per cada direcció de centre; en una diversificació dels recursos amb noves figures professionals: tècnics superiors de serveis socioculturals i d'activitats físiques i esportives.

Com veuen, les polítiques de la conselleria no han parat de desplegar-se al llarg dels últims anys i ho hem fet amb determinació, suplint carències amb una optimització dels recursos i una gestió flexible.

Açò, quant a la petició de compareixença quant al model residencial i l'atenció a les persones menors d'edat en situació de protecció en la nostra comunitat.

Quant les altres peticions acumulades en estes compareixences començaré per la compareixença, també presentada per Ciudadanos, pel PP, quant al centre…, la residència de Segorbe.

El 10 d'octubre de 2016 compareix en la direcció territorial de Castelló un xiquet usuari del centre, acompanyat per sa mare, i denuncia aspectes del seu funcionament.

En gener de 2017, la Direcció General d'Infància i Adolescència demana al servei corresponent que inspeccione el centre.

El 30 de gener i el 2 de febrer de 2017 es practiquen dos inspeccions al centre d'acollida i l'informe emés pel servei inspecció de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives indica coses com estes: «La zona de juegos del sótano se encuentra junto a las instalaciones de mayor riesgo del centro, como el depósito de gasoil.
Todas las salidas de emergencia están cerradas con llave.
Los equipos de emergencias no están actualizados.
No se acredita la formación del personal en materia de emergencias.
A la hora del desayuno y de la cena y los fines de semana no hay cocinero».
Aixina fins a 23 incompliments, 9 d'ells de seguretat.

A més, l'informe d'inspecció detalla que es donen dutxes d'aigua freda en el mes de gener com a càstig als xiquets, que se castiga els xiquets amb privació de menjar -se'ls deixa sense menjar- i que se du als xiquets a arreplegar menjar caducat o a punt de caducar a un supermercat.
És a dir, que se practica la mendicitat dels xiquets.

Tot això ho detalla l'informe de la inspecció de la…, els funcionaris de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.
És un informe.

A la vista d'això, la Direcció General d'Infància i Adolescència requerix a l'entitat perquè resolga ràpidament totes les deficiències, però l'entitat respon amb un escrit de manera insatisfactòria.

Segons consta en el corresponent informe del servei d'avaluació i inspecció, l'addenda a este primer informe que els he parlat diu: «Continuen havent 23 incompliments».
Tant és així que l'informe conclou de la següent manera…, l'addenda a l'informe conclou de la següent manera: «El escrito muestra poca disposición de los responsables del centro a enmendar su actuación».

Per això en el mes de maig, a la vista de l'informe d'inspecció…, de l'addenda a l'informe d'inspecció, la conselleria opta per actuar sense dilacions en una triple via: obrint un expedient sancionador, comunicant a la Fiscalia de Menors de Castelló el resultat de les actuacions inspectores d'este informe i la seua addenda, i traslladant els xiquets i xiquetes a altres centres de la província, excepte tres d'ells que es va estimar més adequat reintegrar-los en les seues famílies.

El trasllat dels xiquets i xiquetes va ser recorregut per l'entitat davant de la sala del contenciós administratiu del TSJ que va dictar sentència, que no és ferma, de ser actuació de la conselleria constitutiva de via de fet.

És a dir, la sentència el que planteja és que hi ha un defecte procedimental, però no entra en el fons dels motius del trasllat.

La sentència diu: «El objeto del presente procedimiento en rigor no son las resoluciones del 9 de mayo de 2017 -no son las resoluciones del 9 de mayo de 2017, que és el trasllat; açò ho diu sentència, literal-, sino la conducta sin existir acto administrativo que lo avale».
És una qüestió procedimental.

És a dir, l'informe de la inspecció que sustentava el procediment sancionador no es va invocar en les resolucions de trasllat dels xiquets i xiquetes.
Així de simple.

El centre, a hores d'ara, està en funcionament gràcies al concert des de l'1 de juny de 2019.
Ara no és de 24 places, sinó de 12, seguint el nou model d'acolliment residencial que els he explicat, que tendim a fer llars i residències més familiars, més amables i més humanitzades.

Respecte de la compareixença que inquirix al voltant de la sentència 617 sobre un centre…, una residència de xiquets, xiquetes i adolescents en València que ha sigut demanada…, bé, pels grups parlamentaris que l'han demanat.

En relació als fets que han sigut objecte de procediment judicial en relació a un educador al centre d'acollida i centre de dia de suport convivencial i educatiu de València, la qüestió rellevant és si la conselleria ha actuat correctament, si ho ha fet bé o ho hauria pogut fer millor, veiem també.

Les primeres actuacions es realitzen directament en el propi centre el 20 de febrer de 2017, quan la seua direcció té coneixement que una adolescent al seu càrrec ha parlat de possibles abusos amb una persona d'una entitat social aliena al centre.

Estes primeres actuacions les porta a terme la psicòloga del centre.
Després d'entrevistar-se amb l'adolescent no confirma les sospites.
No obstant això, s'activa el corresponent protocol d'intervenció.

En este moment s'avisa a la persona tècnica de la direcció territorial…

La senyora presidenta:

Guarden silencio y esperen a su turno de palabra, por favor.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

En este moment s'avisa a la persona tècnica de la direcció territorial i se cita a l'educador per a informar-lo que s'inicia una fase d'investigació i que, mentrestant, estarà apartat del servei.

La tècnica psicòloga realitza una exploració a l'adolescent -en este cas, la de la territorial- en relació a la seua denúncia.

L'informe d'esta psicòloga conclou que no es confirmen els fets…, els indicis.
Només recomana una reunió del centre amb l'entitat en la qual l'adolescent va verbalitzar el possible abús.
Cosa que el centre i la direcció territorial consideren concloent i que els fa estimar que no es procedent informar la fiscalia de menors.

Amb posterioritat, en una situació davant de la policia nacional la menor exposa els fets anteriors.
La policia informa la fiscalia de menors.

Una vegada la fiscalia de menors té coneixement del que està relatant la menor, actua com ho fa habitualment en estos casos, és a dir, reclama tota la documentació sobre l'adolescent a la direcció territorial.

És el 10 d'agost de 2017 quan la sotssecretaria d'esta conselleria pren coneixement de l'assumpte.

El dia següent, amb la màxima diligència, s'ordena que es procedisca de manera immediata al trasllat de l'adolescent a un altre centre d'acolliment atenent la petició de la fiscalia de menors.

El 21 d'agost de 2017, la direcció territorial, a instàncies de la Direcció General d'Infància i Adolescència, obri un expedient informatiu i deriva l'adolescent per a ser atesa a l'Institut Espill, entitat experta en avaluació i tractament de xiquets i xiquetes en situació de possibles abusos.

El 22 de novembre següent conclou l'expedient informatiu elaborat per eixa entitat.
Aquest tercer informe tampoc confirma els indicis d'abusos.

Per altra banda, el 27 de setembre de 2017, analitzat el protocol vigent en casos de possibles abusos i els passos seguits, i a conseqüència d'aquest cas, la Direcció General d'Infància i Adolescència remet una instrucció a tots i cadascuna de les llars i residències d'acollida per la qual s'ordena que en cas de sospita d'abusos s'informe immediatament tant a la fiscalia de menors -que és l'òrgan al qual correspon valorar les possibles causes penals- com a la direcció territorial corresponent.
Cal garantir que totes les residències actuen en eixa direcció sense marge a apreciacions autònomes.

És important destacar que esta vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives aplica els mateixos protocols d'actuació a tots els centres que gestiona.
És a dir, en este cas, com en tots els altres, la persona menor d'edat ha estat en tot moment assistida garantint escrupolosament els seus drets i assistint-la psicològicament.

En data de 2 de desembre de 2019 esta vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, a través de la direcció territorial de València, envia un escrit al centre recomanant que s'adopten les mesures contingudes en la sentència.

Esta ha sigut l'actuació seguida pel centre, per la direcció territorial i pels serveis centrals de la conselleria.
S'ha actuat d'acord amb els protocols i garantint la protecció de la persona menor d'edat en tot moment.

Sí que és veritat que, una vegada analitzat tot el procés, s'ha estimat convenient reforçar la supervisió dels serveis centrals sobre els centres i els serveis territorials, de manera que sempre estiguen obligats a donar compte de la mínima incidència més enllà de les seues pròpies valoracions.

Eixe és l'objecte de la Instrucció de la Direcció General d'Infància i Adolescència de 27 de setembre de 2017, relativa a les mesures a adoptar en cas de possible fet constitutiu de delicte que els he relatat anteriorment i que se pren a conseqüència d'este cas.

Respecte de l'altra compareixença, també acumulada sobre la residència d'Alborache.
Respecte de l'incendi en la residència de primera acollida d'Alborache els fets i les actuacions de la conselleria van ser els següents.

Tot comença arran d'una baralla entre dos adolescents residents en el centre, que acaba suposant també una agressió entre tots dos i cap a una de les persones educadores -s'agredixen entre ells i a una persona educadora.

La conseqüència immediata és l'ingrés d'estos dos xics en la zona d'observació amb la finalitat d'actuar individualment amb cadascun d'ells i solucionar la situació.

En un moment donat, persones de l'equip educatiu veuen com un dels dos xics ix corrent de la seua habitació i tanca violentament la porta.
En esta precipitada eixida, el xic propina una cabotada a una persona treballadora de l'equip de control educatiu que intenta detindre'l.

Quan els membres de l'equip de control educatiu aconseguixen acompanyar de nou a l'adolescent a la zona d'observació, veuen que ix fum de l'habitació d'on havia eixit corrents.

L'abundant fum fa que es dispare l'alarma d'incendis.
La subdirectora de la residència que estava present en eixos moments es dirigix immediatament a la zona afectada per a valorar els danys i les circumstàncies de l'incendi i decidix posar en acció el pla d'emergència contra incendis i d'evacuació del centre.
El posen en marxa perquè el tenen.
Tenen pla d'emergències i pla d'evacuació.

Una vegada posat en marxa el pla d'emergència es constata que s'ha evacuat a tot el personal, els xics i xiques residents, encarregant-se d'això l'equip d'intervenció d'emergències -ho pot fer perquè estan formats en emergències-, el coordinador de l'equip educatiu, dos membres del personal de control educatiu i el membre de l'equip de seguretat.
S'asseguren que està tot el moment evacuat -poden evacuar perquè les portes d'emergències no estan tancades en clau- i, paral·lelament, la direcció de centre dóna avís als serveis públics d'emergència.

Una vegada evacuades totes les persones es procedix a detindre el xic que suposadament havia provocat l'incendi per part de les forces de seguretat de l'estat, posant-lo a disposició judicial pel presumpte incendi i com a autor de l'agressió a un membre del personal del centre.

S'ha de dir que l'abundant fum de l'incendi va disparar tots els sistemes mecànics de seguretat i protecció contra el foc perquè estaven actualitzats, portes de seguretat, tallafocs i alarmes contra incendis.
Així es va evitar un perjudici major tant a les adolescents i els adolescents com a la resta de personal que en eixe moment es trobava en el centre, facilitant l'evacuació de tota persona que es trobava en la zona afectada.

Per tant, no es van registrar danys personals excepte les conseqüents de la inhalació de fum de les persones més pròximes a l'incendi a les quals se'ls va aplicar immediatament el tractament de desintoxicació establit pel personal sanitari.
Estos serveis mèdics van atendre un total de set persones per inhalació de fum entre persones treballadores del centre i residents.

El centre va estar tancat una setmana per tal de poder fer-se una neteja amb ozó per equips especialitzats.

I de les 43 persones menors d'edat van ser evacuades eixe mateix matí a altres centres de la xarxa de la Comunitat Valenciana 33 a la província d'Alacant i, la resta, a la província de València.
D'estes 43, 36 van tornar al centre després de les tasques de neteja i altres 6 es van derivar ja a altres recursos més estables en haver sigut ja valorats i avaluats en el seu procés d'intervenció.

L'adolescent presumpte autor de l'incendi va ser traslladat a una residència socioeducativa en dictaminar el jutjat de menors el seu ingrés cautelar durant sis mesos prorrogables per altres tres a l'espera que es realitze el judici pels fets esdevinguts.

En conclusió, l'equip de la residència va actuar en tot moment de manera diligent tant amb caràcter previ a l'incendi com durant este.
Varen funcionar correctament tots els mecanismes i sistemes contra incendis.
Amb posterioritat a l'evacuació del centre s'ha procedit a la rehabilitació dels materials i elements danyats amb un cost total de 34.
185 euros sufragats íntegrament per la companyia d'assegurances contractada.

Fins ací el que he d'explicar-los de les compareixences que vostés han presentat, les qüestions que vostés han suscitat en les seues compareixences, totes elles acumulades, i sobre la política general que en matèria d'infància s'està treballant des d'este govern, des que es posà en marxa el nou model residencial i que, com vostés hauran apreciat amb les dades que els he facilitat, ha millorat considerablement la vida i la dignitat dels xiquets, xiquetes i adolescents en situació de desemparament que tenim en el nostre sistema de protecció.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Muchas gracias.

A continuación, se abre un turno de palabra de los grupos.
Como son tres grupos los que han pedido la…, han hecho la solicitud de comparecencia de la vicepresidenta, tendrán un tiempo de 6 minutos cada portavoz, comenzando por la portavoz del grupo Vox, Ana Vega.

Cuando quiera, señoría.

La senyora Vega Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Buenas tardes, señora Oltra.

Segundo asalto, a ver si es posible que en esta ocasión usted tenga a bien contestar lo que se le pregunta, aunque ya veo que usted viene a hablar otra vez de su libro y no a contestar.

Que los niños, su protección, debe estar en el centro de la política, eso no lo niega nadie, pero no por sucesos tan graves como los que venimos a esclarecer aquí.

Ya sabemos que ustedes venden que son el gobierno del cambio, el gobierno de la gente, el gobierno de la protección de toda clase de flora y fauna y otros menesteres, pero creo que hoy se aborda en esta comisión un tema demasiado serio como para que usted siga jugando a irse por las ramas y a echar, como suele decir, una bomba de humo.
Es usted muy aficionada a eso.

Los menores tutelados por las instituciones públicas son quizás las personas más vulnerables y las que más atención necesitan de nosotros, entre otras cosas porque están expuestos a riesgos a gran escala, por ejemplo, como ha pasado en Baleares.
No podemos olvidar lo que ha pasado con los menores tutelados allí.
Esperemos que no se trasladen a nuestra comunidad esos hechos tan graves.

La responsabilidad de la Generalitat va más allá de asegurar cobijo y comida a estos niños.
Debe velar porque ninguno de los menores se vea vejado por nadie, valiéndose de una situación de desamparo y necesidad.
Y mucho menos debe permitir que alguien abusando de su situación de prevalencia haga daño a los menores.

Dos sentencias de las audiencias provinciales de Valencia y de Alicante ya acreditan la falta absoluta de control sobre la integridad de los menores por parte de su administración.
En la sentencia emitida en la Audiencia Provincial de Alicante, incluso se condena a la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas como responsable civil solidario a pagar la responsabilidad civil por los abusos de un padre de acogida a uno de los niños.

Y en cuanto a la menor de la sentencia de Valencia, capítulo aparte merece la actuación de la psicóloga de la dirección territorial, la persona que examinó a la adolescente que admitió que no era experta en la detección de este tipo de delitos y ni siquiera elaboró un informe.
Yo le pregunté sobre los protocolos de actuación.
Si los psicólogos no son expertos en detectar este tipo de situaciones, no creo que lo vayan a detectar en los centros y mucho menos que puedan hacer informes en condiciones, porque, entre otras cosas, ella misma dijo que se omitió preguntarle a la menor si había sufrido abusos sexuales.
Esos son sus protocolos, pero usted siga negando la mayor.

La actuación de la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas, su actuación, que es su conselleria en este asunto y otros sucesos de idéntica naturaleza, ha sido absolutamente dispar.
Mientras que en el caso del centro religioso de Segorbe usted dio en las Cortes datos hasta del sospechoso de abusos sexuales, quien resultó finalmente absuelto, y clausuró las instalaciones rápidamente, en otros casos, como el de su exmarido, que está condenado por la Audiencia Provincial de Valencia, la opacidad denunciada por la propia sentencia ha presidido el procedimiento.
El doble rasero.

Falta de control y de la diligencia debida, señora Oltra.
Eso es culpa in vigilando, porque los trabajadores de la conselleria, los trabajadores de los centros, son su responsabilidad.
Usted debería haber actuado -se lo dije ayer- como un buen padre de familia con la diligencia debida sobre sus trabajadores y detectar antes, como ha dicho usted, la prevención.
No previno nada y sucedió lo que sucedió.

Pero es que, además, usted en mayo de 2017, vamos a remontarnos a entonces, culpó al PP del caos en los centros de acogida; había denuncias de indicios de malos tratos en un centro de Segorbe, en fin…

Yo le recuerdo su crudo relato de la situación que ya fue criticado por la fiscalía, por los sindicatos y por la patronal, que le afearon a usted su conducta por la alarma e inquietud que estaba suscitando en la opinión pública sobre la atención y protección a los menores acogidos.
Se lo afearon ellos ya.

Usted acusó directamente, directamente al Partido Popular de colaborar encubriendo un abuso porque se trataba de un exconcejal compañero del señor Barrachina.
Entonces, por esa misma regla de tres hemos de preguntarnos si usted trata el tema de Valencia con tanta opacidad por lo mismo por lo que usted entonces acusaba al Partido Popular.
No sé, yo me pregunto si ahí aplicamos el mismo rasero o lo cambiamos y aplicamos otro, porque aquí usted tendrá que tragarse sus palabras.
Si el Partido Popular era conocedor de todas esas actuaciones, entiendo que usted era conocedora de las actuaciones de este señor.

Usted preguntaba qué ha hecho el PP en veinte años.
Y yo le pregunto a usted, ¿y qué ha hecho usted en seis años?
, porque los hechos se siguen sucediendo.
Y a las sentencias me remito.
¿Usted era conocedora de los actos producidos entre 2016 y 2017?
No lo sé.
¿Responsable?
Desde luego que sí.

Yo sé que para ustedes los progres la expresión «responsabilidad política» les queda muy, muy grande, y que solo la emplean para atacar a los demás.
Pero, señora Oltra, creo que ya es hora de sacar la cabeza del hoyo y asumir que bajo su responsabilidad se encuentran todos esos cientos de niños con los que a usted se le llena la boca diciendo «nuestros niños, nuestros niños».
La niña de la sentencia de Valencia también era su niña y no la protegió.

Estamos a 6 de febrero.
Lo dije ayer.
La vida sigue igual y usted no contesta a lo que le pregunta la oposición.
Cuando usted estaba en este lado era usted muy beligerante y decía: «Se han tapado cosas y mientras yo esté aquí los niños tendrán voz.
» Bien.
Deles voz ahora y explíquenoslo de una vez por todas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Es el turno ahora de Cristina Gabarda, portavoz de Ciudadanos.

Cuando quiera.

La senyora Gabarda Ortín:

Hace más de seis meses que estamos pidiendo su comparecencia por el tema de los centros de menores.
Hasta hoy no ha podido venir.
Me pregunto si es porque poco le importan los menores o si es que estaba esperando el mejor momento para pasar de tapadillo y por eso ha venido después de dos días de pleno y ha agrupado las cinco comparecencias.
No cabe la menor duda de que usted quiere pasar de puntillas y dar las explicaciones justas.
Y más viendo los tiempos de intervención que ha destinado a las comparecencias que le hemos solicitado.
Usted ha venido con su librito y a eso se ha ceñido.

Resulta que usted, de mayo de 2017, en sesión plenaria, se atrevió a decir que -abro cita-: «El sistema de menores tendría que ser íntegramente público por el interés superior del menor.
Cualquier interés que esté en colisión con el derecho del menor prevalece el del menor y eso con un centro privado no prevalece.
» Tela, tela, señora vicepresidenta.

Usted atacó una vez más a los centros privados como el de Nuestra Señora de la Resurrección de Segorbe, diciendo que no miran por el interés superior del menor según usted, claro, porque la dirección del centro despidió al empleado sin esperar al juicio, precisamente mirando por el interés superior de los menores, de todos los menores del centro.
Empleado contra el que usted se cebó, contra el que usted juzgó sin haber sido juzgado y que posteriormente fue absuelto y al que no le ha pedido ni disculpas.

¿Pero cómo actúa el centro donde estaba implicado su entonces marido y cómo actuó la conselleria?
Doble rasero, que hablaba mi compañera de Vox.

Cualquier interés que esté en colisión con el derecho del menor prevalece el del menor.
En eso estamos de acuerdo.
Pero su realidad ha sido otra, señora Oltra.
Cuando le afecta personalmente, ahí ya es otro cantar.

En contra del interés superior del menor, ustedes desoyen a la menor que denuncia en el caso de su marido.
Y no lo decimos nosotros.
Lo dice un juez.
El tribunal, en primer lugar, recriminó a la directora del centro de menores que ni siquiera preguntase a la niña por lo ocurrido ni la derivase a otro centro al tener conocimiento de los hechos.
Recriminó a la psicóloga de la sección del menor de la dirección territorial de igualdad por no dar cuenta a la Fiscalía de Menores, señora Oltra.
No es que no fuera despedido.
Es que tan siquiera le separaron del trato directo con menores tutelados.
Solo un mes en mayo de 2017 y ha seguido trabajando hasta que un juez condenó por abuso, en diciembre de 2019, a su exmarido.

Usted ha expuesto a otros niños durante un año y medio desde que la policía abrió las diligencias.
Porque hasta que la policía abrió las diligencias nadie supo nada del tema, porque ustedes no remitieron a fiscalía los hechos, porque ustedes desoyeron la denuncia de la niña, porque ustedes dejaron a un lado a la niña para autoprotegerse, para proteger al presunto abusador, para proteger al presunto delincuente dejando desamparada a la menor.
Doble rasero.

Unos hechos que no queremos ser malpensados pero nos lo han puesto difícil, la verdad.
Ustedes salen con todo el batallón de caballería contra el centro de menores de Segorbe.
Por cierto, reabierto después de tres años, pero ya no a nombre de las terciarias sino de los terciarios, porque son sus adversarias, ¿verdad?
Porque esas monjas sí que demostraron que velan por el interés superior del menor.
Pero ustedes salieron con cañones y ellas con palos de goma.
Doble rasero.

Diferencias que no le gustan, ¿verdad, señora Oltra?
Frente al presunto abuso en Segorbe, despiden por el interés del menor a la más mínima duda.
En caso de uno, hasta la fecha culpable por inicialmente hechos similares según los tribunales, continúa trabajando con menores hasta que le condenan, señora Oltra.

Me reconocerá que algo ha fallado, ¿no?
¿Esa es su forma de proteger a los menores, esos que dicen ser sus hijos?
¿Esperando a que la policía abra diligencias porque no denuncian los hechos a fiscalía?
Porque el pasado mes de diciembre, el ahora exmarido de la máxima responsable de la red de centros públicos de menores de la Generalitat -esa es usted- fue condenado a cinco años de prisión por abusar sexualmente de forma continuada de una niña tutelada por la Generalitat valenciana en un centro de acogida.

Los grandes medios no dedicaron a este asunto ni remotamente tanta atención como arremeter contra el pin parental.
Pin parental que, por cierto, desde nuestro grupo hemos rechazado.

Tampoco los grandes medios han dedicado tanta atención a los menores de Baleares ni a la «manada».
La «manada», que abusó de quince menores tuteladas por el gobierno balear y que el Partido Socialista ha rechazado que se abriera la comisión de investigación.
Horrible, señora Oltra.
Estremecedor, estremecedor.

En mayo de 2017 salió un caso de prostitución en un centro de menores de Monteolivete en Valencia.
Mayo de 2017.
Tres sucesos a la vez.
De dos de ellos los medios se hacen eco pero, ¿del otro?
¿Qué pasa con el otro?
Qué casualidades ¿no?
Y me surge una duda: ¿no sería su forma de tapar, desviar y quitarle focos encima al otro caso, ¿verdad?
Sé que no me va a dar respuesta positiva, pero a estas alturas tampoco convincentes, señora Oltra.
Doble rasero, ustedes actúan de manera arbitraria en el ejercicio de la tutela de esos niños.
Y usted dice: esos niños son míos.
Ayer se atrevía a decir que estábamos utilizando a esos niños para atacarla.
Usted no tiene vergüenza ni la conoce.
Tiene la poca vergüenza de culparnos a nosotros por defender a esos niños.
Usted no conoce la vergüenza, porque si la conociera habría dimitido en diciembre de 2019, cuando su marido fue condenado y se destapó que la conselleria había obrado muy mal con esa niña, que no lo había protegido, que la había desamparado y que la había dejado de lado.
Y no nos estaría obligando a pedir su dimisión.

Imagino que, ante un cambio de domicilio, usted a sus hijos se lo diría con tiempo, ¿verdad?
, les explicaría el por qué, valoraría el momento más conveniente teniendo en cuenta las dificultades escolares consecuencia de los cambios o, si se cambiara de ciudad, 50 kilómetros de distancia o 100 kilómetros de distancia, como ocurrió en este caso, les explicaría como les iba a cambiar la vida, valoraría la afectación psicológica que pudiera provocar su decisión y, en consecuencia, les prepararía para afrontar los cambios.
Una madre los escucharía y los prepararía.
Usted dice que son sus hijos, pero no los trató como sus hijos.

Usted adoptó una decisión atropellada y contraria a derecho, sin tener en cuenta todos los factores que le he comentado.
Nuestras dudas no son infundadas, señora Oltra.
¿Acaso lo hizo para ocultar algún otro hecho mirando más por su interés que por el de los menores?
Doble rasero.
Usted no tuvo en cuenta el estrés psicológico al que estaba sometiendo a esos niños.
¿Usted se puso en la piel de esos niños acaso?
¿Por qué no les escuchó?
¿Por qué no escuchó a los trabajadores?
¿Por qué no escuchó a la niña que había presentado abusos sexuales contra su marido?

La actuación de la conselleria provocó daños…

La senyora presidenta:

Finalice, señoría.

La senyora Gabarda Ortín:

…-termino-, tanto a los profesionales como a los menores.
Y por este motivo, desde Ciudadanos, presentamos esta comparecencia, para que se resarzan cuanto menos los daños a los afectados por tal injustas actuaciones.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Es el turno del Partido Popular.
Tiene 6 minutos su portavoz, Elena Bastidas.

La senyora Bastidas Bono:

Sí.
Muchas gracias, señora presidenta.

Tres peticiones de comparecencia sobre el incendio de Alborache, la situación de los centros de menores, sobre lo ocurrido en el centro de menores de Segorbe.
Y a estas tres solicitudes de mi grupo parlamentario, que, por cierto, no se ha celebrado la comisión a conveniencia principalmente o con el consenso del grupo que había solicitado la comparecencia.
Fue encajado, no sé a petición ni por encargo de quién, pero, bueno, no hemos tenido más remedio que adaptarnos sin tener en cuenta la conveniencia o no, la posibilidad o no de poder estar en esta tarde.
Pero, bueno, estamos aquí, y a estas tres peticiones de mi grupo se han acumulado a otras dos, de Ciudadanos y de Vox.

Y yo lo que le quiero decir, señora Oltra, no es que usted haya tardado más de ocho meses desde la primera solicitud, sino que además en esta comisión, con cinco peticiones acumuladas con distintos temas, no tienen que ver prácticamente unos con los otros, sobre alguno de los temas, como ya tuvimos ocasión de comentar ayer, algunos temas incómodos, a alguno usted tenía que haber comparecido a petición propia, y sobre los que algunos en particular, que como pueda ser el caso de Segorbe o como pueda ser el centro de menores de Valencia, se cierne una sombra enorme de responsabilidad política sobre su persona.

Ocho meses, le decía, desde la primera solicitud del incendio de menores de Alborache.
¿Qué es lo que pretendíamos saber nosotros de esa comparecencia ocho meses después?
Cuántas personas fueran atendidas, cuántos menores fueron traslados y a qué centros, cuánto tiempo estuvieron fuera de Alborache, qué investigación se llevaba a cabo sobre los menores del incendio, qué medidas se iban a adoptar en un futuro, cuáles fueron los posibles fallos, cuál es el balance y la valoración de los daños ocasionados en el centro.
Entre otras cuestiones, señora Oltra.
Pero convendrá conmigo que después de ocho meses el tema cuanto menos ha perdido un poquito de actualidad, eh, yo creo que más que nada por su falta de atención a este parlamento.

Pero es que luego, desde esta petición sobrevienen dos temas con otras dos solicitudes, sobre el centro de Segorbe y sobre una sentencia a la que usted se ha referido, también mis compañeras de otros grupos parlamentarios, sobre una sentencia condenatoria en el caso de un abuso sexual, que es mucho más grave y que nosotros queríamos saber.
Lógicamente seguiremos insistiendo porque es usted la máxima responsable de la misma.

Y qué es lo que ocurre, señora Oltra, que usted ha venido aquí, no ha dado explicaciones, lo que es peor, no hace autocrítica, pretende darle un carpetazo, ayer se lo dije, en la tarde de ayer con una interpelación y con las cinco peticiones acumuladas pretende usted darle carpetazo a este espinoso asunto.
Sigue pasando el tiempo y, bueno, como también tuvimos ocasión de verla en el día de ayer, utilizó un doble rasero porque, bueno, ha venido por nuestras peticiones, no a petición propia, pero, bueno, usted en la tarde de ayer volvió a utilizar su turno de palabra para seguir machacando a las Terciarias Capuchinas, como también la hemos escuchado en esta tarde.

Usted siempre acusa, señora Oltra, siempre lo hace, reparte responsabilidades a todo el mundo que ha formado parte de estos distintos procedimientos.
Pero no la he oído a usted en ningún momento, señora Oltra, admitir errores ni fallos y, lo que es peor, usted ni nadie en su conselleria piden responsabilidades, asume responsabilidades por lo que ha ocurrido.

Ayer tuvimos ocasión de no conocer explicaciones, de no asumir responsabilidades, y sobre todo lo que nosotros pusimos de manifiesto: el doble rasero y la doble vara de medir respecto a la actuación de su conselleria.
Porque ¿cuándo usted ha actuado bien, señora Oltra?
¿En cuál de los casos ha actuado bien su conselleria?
¿En el de menores de Valencia o en el de Segorbe?

Porque usted dice, la he oído, la he leído, es que los dos casos son distintos.
Tiene usted toda la razón, fíjese.
Su comportamiento, su reacción no ha sido la misma en los casos.
Usted vino en el caso de Segorbe presta a comparecer.
Usted aquí ha venido obligada a responder en el caso de menores de Valencia.
Usted dice un día datos de los niños en su intervención, lo que le ha valido una demanda, una demanda por revelación de secretos; y en el otro caso mutismo total.

Usted en el otro vertió graves acusaciones contra un educador social, que fue absuelto y, por cierto, se ha querellado contra usted.
En el caso del condenado, silencio.

Que en el caso de la dirección territorial, uno manda a la Fiscalía y en el otro, de forma sorprendente, no lo manda.
Aquí están los documentos, señora Oltra.
En el caso de menores de Segorbe como, teniendo conocimiento, se remite a la Fiscalía sin haber concluido el expediente informativo; y como en el caso de menores de Segorbe, como usted propiamente ha reconocido, que también en el mismo expediente informativo usted no decide mandar el caso a Fiscalía.
Doble rasero, a mi juicio muy grave y que usted no ha resuelto.

Que usted Segorbe lo cierra arbitrariamente, con manifiesta ilegalidad, como le ha recordado alguna de las sentencias que ya usted tiene a su espalda en justicia.
Mientras que en el otro usted dice que no tiene capacidad para tomar ninguna medida al respecto sin que exista previamente una condena o una medida cautelar.

Que en un caso, como en el de Segorbe, usted se encarnizó de una forma cruel contra un educador, que hoy ha sido declarado inocente, y muy benevolente y silente con el condenado a cinco años por abuso.

Que en uno usted ha puesto todos los medios jurídicos a su alcance para atacar la reputación, para atacar el honor de las monjas Terciarias Capuchinas, y ha causado un grave daño de difícil reparación a esos menores que fueron trasladados de manera ilegal, como también ha recordado al menos doce sentencias, una por cada una de los menores trasladados, con un desamparo total a la víctima de un condenado por abuso sexual.

¿Y usted recuerda cómo empezó su intervención?
Esa que, yo también la tengo aquí, pero como usted lo conoce mejor que yo.
Leyendo un whatsapp.
¿Se acuerda usted de ese whatsapp de la menor?
Un whatsapp de un móvil de una menor, señora Oltra.
¿Por qué usted leyó un mensaje de un móvil de una menor?
¿Cómo usted tenía acceso a esos mensajes privados de una menor?
¿Cómo?
¿Cómo lee usted un whatsapp de una menor?

Créame que esta cita de la tentación es muy sencillo caer en la demagogia, la ira, el ataque, como usted llegó y lanzó contra…

La senyora presidenta:

Finalice, señora Bastidas.

La senyora Bastidas Bono:

…la congregación de las hermanas y los trabajadores del centro.

Pero, desde luego, señora Oltra, todos no vamos a actuar con usted ni vamos a relatar ni a leer ningún tipo de extracto de sentencias.

Pero mientras todo esto pasaba, que hablamos de final de 2016 y principios de 2017, la cortina de humo de perfecta para tapar un hecho mucho más grave que estaba ocurriendo también en la conselleria.
Cerró el centro de menores de Segorbe por un caso de abuso sexual por un monitor, pero fue absuelto.
Se basó en un informe de inspección rutinario, en el que no había grandes deficiencias, que no había sentencia, que no proponía el cierre, pero a usted le dio igual, lo cerró.

Ahora tenemos el resultado -acabo- de su arbitraria actuación, ya se lo dije, más de veinte sentencias en su contra y las que le esperan, señora Oltra.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Bueno, pues, señora Bastidas, por lo que ha aludido a la Mesa con respecto a la convocatoria de esta comisión, como saben, en esta Mesa en esta casa está representado el Partido Popular, en la vicepresidencia, y como en todas las sesiones se ofrecieron dos fechas, se pusieron dos fechas como posibles y se eligió la primera de ellas, la más cercana, porque al Partido Popular de todas maneras le venían las dos igual mal.

La senyora Bastidas Bono:

Me refiero a que yo los jueves por la tarde tengo unas circunstancias particulares, ofrecieron cualquier día a cualquier hora, pero imperó o se impuso el criterio de la mayoría, no sé -a la señora Oltra la dejo al margen-, el criterio de la mayoría para no hacer caso, digamos, a las circunstancias particulares del grupo mayormente proponente de la comparecencia de la señora Oltra.

La senyora presidenta:

Las circunstancias particulares suyas pueden ser las circunstancias particulares de todo el resto de la comisión, y por supuesto de los miembros del Consell que vienen aquí a comparecer.
(Veus) Son ocho meses que a esta presidenta desde luego nadie le ha estado apretando para que se hiciera la comparecencia.
De hecho, de hecho nos ha costado horrores hacer un orden del día de proposiciones no de ley porque no había iniciativas por parte de la oposición.

Es el turno del Grupo Parlamentario Unidas Podem.
Tendrá 3 minutos su portavoz, Pilar Lima.
Cuando quiera.

La senyora Lima Gozálvez:

Ufff, tengo un susto ahora.
A ver, estoy, bueno, alucinada, señorías.

Bueno, primero, señora vicepresidenta, bienvenida a esta comisión.

Bueno, parece que éste es el segundo asalto, como ha comentado la compañera de Vox.
Seguimos con el lenguaje bélico que comentábamos esta mañana que, bueno, un poco enrarece el ambiente.

Voy a ser sincera.
Yo creo que el objetivo de la comparecencia es un acoso y derribo contra usted, personal.
Es un poco la sensación que tengo.
Y es que es como una mirada en global.

Estamos parece que olvidando, señoras diputadas, que, bueno, que el artículo 3, que nosotros ratificamos, de la Convención sobre los derechos del niño y la niña, de la infancia, habla del interés superior del niño y de la niña, tiene que estar por encima de cualquier otra cosa, y parece que lo olvidamos.
Pero por encima de todos ustedes y todos los grupos políticos, y parece que eso se nos ha olvidado totalmente.

Lo primero, agradecerle a la señora Oltra por toda la información, por todos los datos que nos ha ofrecido esta tarde, por todos los avances y que, si bien no todo es perfecto, pero estoy recordando una serie -que les recomiendo que la vean-, la serie Peaky Blinders, la última temporada, porque seguro que si la ven sabrán de lo que estoy hablando.
Es un poco la situación del centro de menores de Segorbe.
La señora vicepresidenta lo ha explicado de maravilla.
Y, bueno, parece que desde el año 2005 no ha habido una inspección.
Se detectan 23 desperfectos o irregularidades, con lo cual, bueno, señora Bastidas, yo creo que estaba usted por aquella época.
Entonces, bueno, parece que tenemos un ejercicio de autocrítica también y tenemos que cumplir el artículo 3, y recordar la lectura, que es importante, y a partir de ahora que la tengamos todas en nuestra mente.

La verdad es que la situación, bueno, hablar de abusos sexuales, bueno, pues existen, existen, y es una realidad de la que no se habla, pero no centramos la mirada sobre esto.
Tenemos que exigir la inspección.
Pero, bueno, no vamos a creer a las Hermanas Terciarias Capuchinas, tenemos que hacer inspecciones realmente para ir al fondo de la raíz y saber qué es lo que está pasando, y tenemos que trabajar todos juntos.
Porque aquí, día a día, estamos hablando de niños y niñas que vienen solos, sin acompañantes, y la situación es muy complicada.
Y, bueno, se pueden dar mil situaciones.
Pero esto no debería estar pasando aquí, en este país.
Tendríamos que hablar de dignidad, y esto es lo que más me preocupa ahora mismo.

Me cuesta, me cuesta hablar de este tema.
De nuevo, agradezco, señora vicepresidenta, su comparecencia esta tarde y, bueno, esperemos que en la nueva comparecencia, pues bueno, sigamos viendo los avances, pero el reto…, sí que le pido, por favor, que tenemos que trabajar en la misma línea y por…, trabajar la desinstitucionalización porque en los centros de residencia sean menos y que los niños y las niñas estén en un ambiente más amable de familias.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Es el turno ahora del grupo Compromís.
Tendrá tres minutos su portavoz, Carles Esteve.
(Algú tus)

Cuando quiera, señoría.

El senyor Esteve Aparicio:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Benvinguda, senyora vicepresidenta.

Gràcies per les explicacions que ens traslladà ahir i que continua traslladant hui.
Esta jo crec que és la meua participació en Les Corts més complicada des que estic, i no per la dificultat del tema, que ja la té, sinó per la quantitat de barbaritats que se veu obligat un a escoltar, que poc tenen a vore amb la busca de la veritat i d'una societat millor, que entenc que és el que venim ací a fer els qui volem fer política.

Vivim hui una pràctica molt habitual de l'oposició, que és fer unes preguntes i després voler parlar d'unes altres coses que poc tenen a vore amb, com li dia, fer política, que és millorar la vida de les persones.
Hi ha qui ataca públicament xiquets i xiquetes, criminalitzant-los, fent-los responsables de la majoria dels problemes socials i manté eixa barbaritat també ací, en seu parlamentària.
S'ha de ser molt covard.
I s'ha de ser molt covard també, s'ha de ser molt covard també per a aprofitar-se d'açò que fan uns altres i muntar l'ona de política basura, de política fem que s'està generant al voltant de moltes coses que en la realitat són unes altres.

Si ha vist vosté, preguntes, poques.
La realitat és que preguntes n'hi han hagut molt poques.
El que hi ha hagut…

La senyora presidenta:

Guarden silencio, por favor.

Durante las intervenciones suyas se ha guardado silencio absolutamente.

El senyor Esteve Aparicio:

Hi han hagut poques preguntes perquè no interessen les respostes, i quan algú no pregunta perquè no li interessen les respostes és que no vol buscar la veritat, no vol buscar la milloria.
I la milloria no arribarà amb la vareta que li vaig donar fa poques setmanes.
No anem a acabar amb els abusos en la societat, no anem a acabar amb la barbàrie en la societat per la política.
La política útil és una eina que sí que ens aproparà, com a mínim, a tindre millors mesures de protecció.
I l'acusen de fer política ideològica.
I diuen que les mesures de protecció adoptades en el centre de Sogorb són ideològiques mentint obertament.
És una entitat religiosa la que ho gestiona ara i també ho són la mitat de les places de centres oferides per la seua conselleria.

Però si volen parlem d'ideologia.
Ho ha dit molt bé vosté.
És ideologia duplicar el pressupost dedicat a infància.
És ideologia garantir drets en la llei d'infància i adolescència.
Per cert, com ha dit vosté, la primera amb participació directa dels xiquets i les xiquetes.
Açò és fer projecte educatiu.
Açò és que cada persona, cada xiquet, cada xiqueta, com dia Freire en la seua proposta «educació alliberadora», fóra partícip i el centre del seu projecte vital i educador.

És fer ideologia, també, prioritzar el benestar de xiquets i xiquetes allunyant-los del maltractament.
O algú pensa que era millor esperar mentre se'ls castigava amb dutxes d'aigua gelada?
Esperar a què?
(Remors) Esperar, esperar…

La senyora presidenta:

Por favor, guarden silencio.

El senyor Esteve Aparicio:

…a què?

També era ideologia, senyora Oltra, també era ideologia, senyories, afavorir el negoci d'uns quants a costa de la vida, a costa de la dignitat dels més vulnerables.
Es va primar durant molts anys l'acolliment en residències sense cap anàlisi de si era o no la millor opció, mercantilitzant les expectatives vitals de molts xiquets i xiquetes, i resulta tan metafòric com dramàtic escoltar que les portes d'emergència estaven tancades amb clau.
Això és el que passava fins a 2015.

Afortunadament també és ideologia apostar per la família, per les famílies, perquè en són moltes i molt diverses.
I fer possible que la mitat dels xiquets i xiquetes passen, han passat de centres a famílies acollidores, perquè l'abandonament que han patit xiquets i xiquetes fins a 2015 és absolutament immoral.

I acabe ja.
Cada xiquet, cada xiqueta que arriba a una família acollidora, en lloc de fer una residència és un èxit.
I no és un èxit seu, senyora Oltra.
És un èxit col·lectiu com a societat.
El fum que hem vist hui, que vàrem vore ahir, per dens, per molt dens que siga acabarà per escampar quan s'òbriguen les finestres.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Finaliza el turno de palabra de los grupos el grupo Socialista con su portavoz, Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gracias, presidenta.

Gràcies, vicepresidenta, per les seues paraules i per les seues explicacions.

Som tots conscients que té baix la seua responsabilitat la gestió dels centres de menors.
No és a la que més recursos dedica l'administració ni la política que afecta més persones, però és, sense dubte, el col·lectiu més vulnerable baix la responsabilitat de l'administració, i açò són paraules majors.

Les dades que hui vosté ens ha oferit són inqüestionables.
Estem en un model que pretén enderrocar els murs del silenci, de l'oblit, de la incomprensió, i devem anar cap a un model on els centres de menors tinguen les parets de vidre.
Perquè estem parlant de xiquets i xiquetes que no han demanat estar en eixos centres.
La vida, les circumstàncies els han col·locat.

Per això, encara que no ha sigut apreciada adequadament, crec que és molt d'agrair la seua aposta per la desinstitucionalització i, sobretot, per considerar la família el lloc natural, l'acolliment familiar, el lloc natural on deurien estar tots els xiquets i les xiquetes.

Jo també compartixc amb tu, Carles, que no sé si alguns han vingut més motivats per a vindre de cacera major o per a defensar els interessos dels menors.
El que sí han fet hui és oblidar i menysprear les verdaderes víctimes que són els xiquets, perquè este nou model que hui la vicepresidenta ens ha donat en números és la millor notícia per a garantir l'atenció adequada i l'atenció de qualsevol vulneració dels drets de les persones menors.

I en relació a les víctimes d'abusos sexuals, alguna cosa és important dir.
Miren, sols el 10 % denuncien.
Desgraciadament, vivim en una societat on els xiquets i, especialment, les xiquetes menors, poden sofrir abusos; poden, no, sofrixen abusos en els centres escolars, en la família, a voltes en el carrer, en l'església.
I, desgraciadament en algun cas com este, en un centre de menors responsabilitat de l'administració que, a més, ha donat compte.
El més important que podem fer és lluitar per a evitar i per a previndre qualsevol cas d'abusos sexuals en qualsevol entorn.

I acabaré, vicepresidenta, perquè se m'acaba el temps, diguent-li, perquè ho pense, que segurament esta tempesta passarà i tindrem l'oportunitat de poder contar a la societat valenciana a pesar de tot el que conten sempre negativament dels centres de menors, tindrem l'oportunitat de contar-li a la societat valenciana la història de xiquets i xiquetes d'èxit en els centres de menors que ixen, que són capaços de llaurar-se un futur i que els hem donat igualtat d'oportunitats.
Tant de bo estes Corts algun dia foren capaces de mirar a la cara els xiquets i xiquetes que estan en els centres de menors.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Señora vicepresidenta… Señora vicepresidenta, tiene ahora la palabra para poder contestar a todos los grupos.

Cuando quiera.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Moltes gràcies als grups per les seues intervencions, especialment aquells que han entés el gran treball que s'està fent en la protecció dels xiquets, xiquetes i adolescents, que òbviament, com deia la senyora Peris, són la part més vulnerable d'esta societat, com també remarcava el senyor Esteve.
Protegir-los enfront de les múltiples amenaces que en esta vida s'afronten; a vegades les normals de la vida i, altres, les que no deurien de ser normals.

Agrair, també, com la senyora Lima ha posat en valor el nostre esforç per la desinstitucionalització i que el marc natural habitual i, per descomptat, millor per als xiquets i xiquetes siga la família i, en eixe sentit, seguim també treballant com els he explicat en la compareixença.

Respecte dels altres tres grups que han intervingut i que havien demanat les compareixences, mire, jo, a mi m'han demanat la compareixença per quatre coses i per les quatre he destinat el temps que necessitava: la situació dels centres, el tema de l'incendi d'Alborache, el tema de la sentència de València i el tema de Sogorb.

Han dit vostés moltes coses, però la clau me l'han donat dos frases.
Una, que ja ha apuntat la senyora Lima, «esto es el segundo asalto».
Jo ací no vinc a un ring, senyories.
Jo ací no vinc a un ring, sap vosté.
Jo ací vinc a donar compte, com és la meua obligació constitucional i, vostés, a exercir la funció de control de govern que és el que la Constitució reserva a l'oposició.
I no vinc obligada, vinc a gust i contenta, de veres que sí, perquè a mi el parlament i el parlamentarisme m'agrada molt.
Per tant, no vinc obligada i vinc quan vostés me diuen.

Han tingut vostés molts plens ordinaris, els tres grups, molts plens ordinaris, des de juny fins a desembre.
En els plens ordinaris, vostés decidixen les preguntes i vostés decidixen les interpel·lacions.
Si no m'han interpel·lat i no m'han preguntat en eixos sis mesos és perquè vostés no han volgut.
(Veus) Ja, però vostés… El que ha de ser primer és que jo els escolte… Vosté se pensa que jo quan sent determinades coses que vostés han dit hui…, particularment vosté, perquè les altres ja me les coneixia d'ahir, no?
, a mi no me donen ganes també de replicar-los mentres estan ahí dient les coses que estan dient?
Però me calle.
Aleshores, ara toca escoltar, a vostés.
Això també forma part del parlamentarisme, entre altres coses perquè ara tenen vostés un parlament en què la paraula no se li nega a ningú.

Aleshores, vostés han tingut sis mesos per a presentar les interpel·lacions i preguntes que saben que entren immediatament en el ple i no ho han fet; vostés sabran per què.
I les compareixences s'organitzen ací, els ordres del dia, i jo vinc i jo conteste.
La senyora Vega sí que va presentar ahir una pregunta i la senyora Bastidas va presentar una interpel·lació.
A que en una setmana vostés ho van dir i es va fer?
Des de la Junta de Síndics… Bé, setmana i mitja.
Des de la Junta de Síndics fins al ple.
Vostés són els que decidixen, els seus grups.
Bé, si la síndica del seu grup decidix clavar un altre tema que li sembla més important, això ja no és cosa meua; això arregle-s'ho vosté en el grup, val?

Aleshores, jo no vinc ací a un assalt; jo vinc ací a donar compte.
I de veres que m'agrada, malgrat que n'hi han dies com este, no?

L'altra clau me l'ha donat una frase de la senyora Bastidas, no?
, que és, «hombre, es que ahora esto ya no tiene actualidad».
Acabáramos.
(Remors) Què més donava, què més donava l'incendi, què més donava que dos xavals s'hagueren a la millor lesionat, què més donava que un educador havia pogut estar lesionat?
; el que importa és que no té actualitat.
Què més importen els xiquets?
La música i qui la toca.
A qui el que importa és que açò ha de tindre actualitat.
 (Se sent un soroll)

La senyora Lima ho ha descrit molt bé i la senyora Peris també, la cacera.
I si no val per a caçar, doncs ja no m'interessa, com quan vosté planteja, «ha passat vosté a muntó de temps ahí diguent coses «de su libro«».
No és mi libro; és el llibre de tots, que són els xiquets i les xiquetes adolescents desemparats!
És el llibre de tots!
Vostés volen saber què passa en els centres?
Vostés volen saber què passa amb els xiquets?
, que ara tenen programes individualitzats, que ara no entren en el sistema i se perden en una massa uniforme on o tenien noms ni cognoms ni projectes individualitzats, on si estaves en un centre que s'anava al bàsquet, tots a jugar al bàsquet i si un volia nadar, doncs, a tu te toca bàsquet perquè estàs en este centre i només se va al bàsquet.
No pel centre, òbviament, sinó perquè els professionals que atenien els centres no donaven l'abast per a fer itineraris individualitzats.
I ara n'hi han projectes socioeducatius en cada centre i ara cada xiquet té el seu itinerari.
I si al xiquet li agrada la natació i no li agrada el bàsquet, i si a la xiqueta li agrada l'esgrima i no li agrada el ballet, doncs va a esgrima.
M'entén?
Eixa és la diferència.
Eixe és tot un treball invisible que s'ha fet i que jo els explique ací.

Quan els explique la xarxa d'emancipació…, mire, jo, quan estava en el seu costat, quan jo estava en l'oposició, una de les proposicions no de llei que vaig presentar i defensar en una comissió com esta va ser, precisament, que la Generalitat apostara per tractar els xiquets i xiquetes extutelats que als díhuit anys se quedaven sense la protecció.

Han vist vostés que hem multiplicat per 16 el pressupost per a la llar d'emancipació?
Això els importa?
Perquè, clar, quan me diuen, «ve vosté ací a explicar coses…»; no, vinc a explicar coses que jo crec que són importants, que té molt a vore també òbviament amb la meua trajectòria.
Jo, quan estava ahí, el que demanava quan estava ahí ara ho estic fent des del govern.
Perquè a mi la política d'ací el que se tracta és de fer un teatrillo dialèctic per al simple canvi de les posicions de poder no m'interessa; a mi el que m'interessa és poder fer coses, no «el poder», poder fer coses i, sobretot, fer allò que jo deia quan estava on estan vostés ara.

I ara hi ha una xarxa d'emancipació que, òbviament, ha de créixer molt més, però que s'ha multiplicat per setze la dotació d'eixa xarxa.
Això mos interessa?
A mi me pareix important.
A mi m'angoixava que als díhuit anys -i me seguix angoixant, eh?
-, que als díhuit anys deixem la gent…, ja no se pot dir xiquets, però als díhuit anys, qui s'emancipa en una casa?

He donat compte de tot el que m'han demanat vostés.

La senyora Vega deia: «els xiquets són vulnerables».
I tant que ho són i tant que ho són, molt, i més estos xiquets i xiquetes.
I sap vosté què no se fa amb els xiquets i xiquetes vulnerables?
-això va per vosté i també pel Grup Popular-, assenyalar els centres de menors, fer ràtzies, marcar amb el dit perquè després altres vagen a tirar còctels molotov.
(Una diputada, amb el micròfon desconnectat, diu: «Acabáramos») Acabáramos.
(La mateixa diputada diu: «Sí.
Es que…, de verdad») Això és el que no se fa en els centres, igual que no se convoquen canutazos a la porta dels centres.

Perquè, efectivament, què se pensa vosté, que la gent que vol fer mal als xiquets no està a l'aguait d'on estan eixos centres?
Se pensa vosté que no, que quan vostés posen els centres en la diana o convoquen la premsa davant de la porta d'un centre no estan cridant o bé a aquells que els volen fer mal individualitzadament o be que algú se manifeste en la porta, perquè no volem açò en el nostre barri?
Perquè, desgraciadament, els xiquets i xiquetes en situació de vulnerabilitat i desemparats hi ha una societat, una part minoritària, afortunadament, de la societat que els rebutja i que actuacions polítiques irresponsables de determinats partits alimenten això.
Així és que compte amb les aliances, compte amb les aliances.

Falta absoluta de control.
Miren, les inspeccions dels centres, quan diuen vostés «falta absoluta d'inserció»… Per cert, el centre de Segorbe, de 2005 a 2015, no va tindre una sola inspecció.
No, com ahir en l'hemicicle me deien mentirosa, mentirosa… Des de 2005…, és més, a 2017, però a 2015, el període de govern del Partit Popular.
En 2017 enviem la inspecció com jo els he explicat.
Arran d'una denúncia d'una mare i un xiquet, s'envia la inspecció al centre de Segorbe.
No me diga que no, senyora Bastidas, perquè, clar, jo, quan vostés neguen les coses que estan en els papers, dic: o no se lligen els papers… No sé quin paper me trau, (se sent una veu que diu: «Un seu») un meu?
Doncs, igual s'ha de llegir tots els que li envie, perquè es veu que no se'ls llig, val?

Això és, arran d'una… I els ho he dit en el text, ara li ho dic de memòria, el 16 d'octubre, me pense, de 2016.
Però, bé, octubre de 2016, hi ha un xiquet i una mare que van i, a partir d'ahí, s'envia la inspecció al centre de Segorbe.
Però vosté diu: «falta absoluta de…, falta, falta absoluta de control», és el que s'ha dit.
(Veus) Eh?
Bé, no ho sé.
Quan vostés s'aclarisquen, vostés dos, els papers que es veu compartixen, no sé si ja això de…, igual amb això de concórrer junts a les eleccions ja han fet vostés un sol grup.
A mi me pareix tot bé, eh?

Però, mire, inspeccions a centres de menors.
Mire, inspeccions a centres de menors: en 2010, 3; 2011, 4; 2012, 4; 2013, 7; 2014, 1; 2015, 12 -ah!
, 2015, a la mitat ja no estaven, ahí ja es va notant-; 2016, 13; 2017, 22; 2018, 24; 2019, 18.
Si volen, no cal que prenguen nota, ja els ho passaré jo en un… Eixa és la pura realitat.
Falta absoluta de control?
En un any una inspecció a una xarxa de huitanta centres?
És de veres que la inspecció, quan vam arribar nosaltres, tenia 7 persones de les 20 que havia de tindre i, a partir de juny de l'any 2018, la inspecció en la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives té 20 persones, conforme a la llei de 1997 i ara anem a adaptar-nos a la llei de serveis socials inclusius que es va aprovar la legislatura passada.

Mire, senyora Vega, en el tema de la sentència de València, vosté diu: «¿Por qué la psicóloga omitió preguntar directamente?
» Perquè això ho diuen els protocols, senyora Vega, perquè això és el que diuen els protocols quan se fa detecció de possible abús sexual en menors.
I això ho deia el protocol del centre de València i la psicòloga va seguir el protocol del centre de València, la primera.
La psicòloga de la direcció territorial seguix el mateix protocol.
Perquè els experts en esta matèria saben perfectament com s'ha d'actuar i són els que marquen els protocols.
Els protocols no se fan votant a favor i en contra, els fan persones tècniques expertes.
Per això, no se pregunta directament, entre altres coses per a evitar la situació d'escenaris prestats.

Això és el que diu el protocol, que em pense que vosté ja el té, i això és el que se seguix en estos casos.
No és que omite preguntar, és que aplica un protocol tècnic d'experts en psicologia de persones menors d'edat per a la detecció de possibles abusos sexuals.

Insistisc que no hi ha actuació dispar.
Perquè vostés s'entesten a seguir repetint, una i una altra vegada, la falsedat.
En el centre de Segorbe hi ha una actuació de la inspecció de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives que, a banda del que jo els he llegit, parla de les dutxes d'aigua freda com a càstig, en el mes de gener, parla de la privació de menjar i parla de la mendicitat.
I no sé per què ho nega, si ho té vosté ahí, si només és llegir-ho:

«Sábado 16 de enero, tarde.
Como hace mucho frío, nos bajamos al billar.
Juegan tranquilos.
Vuelven un poco desafiantes.
A la noche no quiere acostarse.
Se pone cabezón, hasta que se le da una ducha de agua fría.
»

«Sábado 23 de enero.
Está muy cabezón al acostarse y desafiando.
Después de un rato, se le da una ducha de agua fría.
»

Però no és que ho posa l'informe d'inspecció, és que la directora del centre de Segorbe reconeix que se duen els xiquets a la mendicitat, a per menjar a punt de caducar o caducat.
És que ho diu la directora, senyora Gabarda.
Eso sí es cierto, señora Gabarda; es que eso sí que es cierto.
És que vosté, quan se llisca tot el que hi ha de Segorbe, quan vosté s'ho llisca -perquè vostés no han demanat sobre açò documentació-, jo m'oferisc a vosté perquè, quan vosté vullga, sense necessitat del tràmit parlamentari, igual que a la senyora Bastidas, sense necessitat del tràmit parlamentari, quan vosté vullga, vosté ve i se llig tots els papers.
Perquè, sap el que li va a passar, senyora Gabarda?
Que se va a penedir molt de tot el que ha dit hui vosté ací.
Perquè l'informe diu això, però és que la directora ho reconeix, que se duen els xiquets al supermercat a mendicar.

Sí, és mendicar.
Senyora Gabarda, vosté què se creu…?
Uns xiquets i xiquetes, (una diputada, amb el micròfon desconnectat, diu: «¿Eso es mendigar?
» Un diputat li respon: «Claro que no») que la societat… Se diu mendicitat, mendicitat, (veus) que tu dones… No, no diu mendicitat, això… (Se sent una veu que diu: «No, lo dice usted») El que dic… No, ja, vosté diu que és mentira que se'ls enduien al supermercat a pel menjar a punt de caducar.
(Veus) Però, anem a vore, ¿que no es verdad?
, si està en tots els papers.
(Diversos diputats parlen a la vegada)

A vore, anem a vore, vosté… (Veus) Però, me volen, per favor, deixar seguir?

La senyora presidenta:

Vale.
Guarden silencio.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Anem a vore, a uns xiquets que els ha fallat la família, que els ha fallat la societat, (veus) quin missatge…?
Bé.
Volen vostés saber o no?
Quin missatge creu que se'ls envia, senyora Gabarda, quan als xiquets se'ls enduen al supermercat i el que la resta de xiquets amb les seues famílies passen per la caixa i ho paguen els seus pares, el que no volen aquells els ho donen a ells?
Que bonic, eh?
Que bonic, no?
Que bonic.
Perquè el supermercat no regala menjar, eh?
(Veus) El que dóna…

La senyora presidenta:

Señora Gabarda, aquí se han dicho cosas muy duras, por parte de muchos portavoces, y todo el mundo ha guardado silencio.
Guarde silencio usted también.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

…el que se dóna és allò que el supermercat va a rebutjar.
I eixe és el missatge que estàvem enviant-los als xiquets, quan, òbviament, cada xiquet tenia un preu/plaça assignat que se pagava des de la Generalitat per a no haver d'anar al supermercat a menjar el que els altres no compren.
I això està reconegut per al directora.

Jo la convide perquè se llisca tot això, tot el que tenim.
Que vinga un dia, tranquil·lament, vinga amb temps, eh?
, no vinga per a una hora que n'hi ha molt a llegir, i, a vore, després de llegir-se tot això, què és el que pensa vosté d'un cas, de l'altre, de tots.
I el mateix val per a vosté, si vol repassar tots els temes de la documentació que no haja demanat, val?
I per a vostés, senyora Vega, també i, òbviament, per a tots els grups.

Vosté em preguntava, senyora Gabarda: «Si vosté se canviara de domicili, si vosté se canviara de domicili, no prepararia els seus fills per a canviar-se de domicili?
» Doncs, home, depén.
Si els meus fills estigueren en risc, agarria i eixiria corrent, sense maletes, i després els ho explicaria.

I, quan, després de l'informe d'inspecció, després de l'addenda a l'informe d'inspecció on els funcionaris el que posen sobre el paper els funcionaris d'inspecció és que no hi ha voluntat…, els ho he llegit textualment, que no hi ha voluntat d'esmenar-ho, no hi ha col·laboració…

Li posaré un exemple.
M'han preguntat per l'incendi d'Alborache.
Els he contat el que va passar.
S'imaginen que això haguera passat en Segorbe, sense un pla d'emergència, amb els equips d'emergència desactualitzats, sense personal format en emergències i amb les portes barrades?
De què estaríem parlant ara ací?
De què estaríem parlant ara ací?
Si això s'haguera donat en Segorbe, amb les fallides de seguretat que tenia eixe centre, de què estaríem parlant?
Se me posen els pèls de punta només de pensar-ho.

I han dit: «Falta autocrítica».
No, els he dit: hi ha una possible via de fet, perquè al trasllat dels xiquets li faltava haver ajuntat este informe d'inspecció.
I, si al final, se confirma, efectivament, és un error administratiu, sí.
Però, sap què?
Entre la seguretat i el benestar dels xiquets i un erro en un paper que falta en un expedient, vam optar per la seguretat i el benestar dels xiquets, el mateix, senyora Bastidas, que haguera fet vosté quan era alcaldessa, n'estic segura, el mateix que haguera fet vosté quan estava en l'alcaldia.

És més, sí que vam preguntar i avaluar els xiquets, òbviament, durant tot este procés del canvi a altres centres.
Es va fer a posteriori, com li he dit.
El primer era llevar-los del risc.
Estos papers també els podran vore si volen.

Aleshores, els psicòlegs entrevistaven els xiquets que s'havien traslladat.
I diu: «Ambas manifestaron, de inmediato, su satisfacción por el cambio de centro.
Al ser preguntadas por los motivos o circunstancias que les habían agradado del cambio, sus contestaciones fueron: «Aquí es una pasada.
Lo que más he notado es el cambio en la comida.
El primer día, cuando bajé a desayunar, parecía que estaba en una cafetería.
Había Krispis, galletas, magdalenas; en Segorbe nos daban tres galletas y ya está«.
A la otra chica se le preguntó las diferencias entre ambos centros y la respuesta fue: «Primero, la comida, aquí hay más y está mucho más buena.
Lo segundo, que aquí puedes hablar con la directora cuando quieras.
Lo tercero la ropa, allí me compraban un conjunto y aquí el otro día fuimos y me compraron tres».

No negue amb el cap.
Tot això són testimonis dels xiquets.
Quan uns xiquets que els han traslladat a un centre, el primer que destaquen és el menjar, és per a pensar-s'ho, eh.
Però ahí tindran tota la documentació perquè se la llegisquen.
En qualsevol cas… Ja?
Val.
Ahí està -vull dir- ahí està.

La senyora Bastidas deia: «No hi ha explicacions, no hi ha autocrítica».
Més explicacions ja no puc donar-los.
El que passa és que cada volta que explique alguna cosa vostés em diuen: «Eso es mentira».
Y està el paper ací, i està escrit i està firmat i vostés diuen -davant de l'evidència- diuen: «Eso es mentira».
Jo contra el dogma no es pot lluitar, jo contra no es pot lluitar.
Vosté té ahí tres paperets, molt bé.
(Se sent una veu que diu: «En tinc tres-cents») Tres-cents?
Doncs, llegisca-se'ls, val?
Molt bé.
(Veus) Perfecte.
Doncs aleshores no diga que és mentirà perquè vosté té este document perfectament.
Val?

I aleshores diu que jo vinc ací a matxacar a no sé qui.
Jo no vinc ací a matxacar a no sé qui.
Nosaltres en Segorbe el que vam actuar és per a que no es matxacara als xiquets, que és molt diferent.
Jo no vinc ací a matxacar a no sé qui.
I seguixen insistint vostés en què como era un centro religioso, però si la mitat dels centres són religiosos i estem molt bé amb aquells que treballen bé, no amb aquells que fan estes coses.

Aleshores -els he explicat- Segorbe: informe d'inspecció, no esmenen i no voluntat d'esmena d'eixes situacions, trasllat dels xiquets i una vegada el nou concert, les deficiències solucionades del centre, una altra congregació -com vosté molt bé les coneix- s'ha fet càrrec del centre.
Ara és de 12, no de 24, val?

Per tant, no sé on està el doble rasero perquè no té res a vore una situació amb l'altra, val?
No té res a vore una situació amb l'altra.
Perquè vostés barregen coses que no tenen res a vore, val?
Perquè el trasllat obeix a això.

Per què no s'envia a Fiscalia en el cas de Valencia i sí que s'envia el cas de Segorbe?
Que no té res a vore ara amb el trasllat, estem parlant del presumpte -en aquell moment, en el 2016- del presumpte cas d'abús que es produïx un any i tres mesos abans.
Que no té res a vore amb el que estic parlant ara.

Bé.
Doncs com vostés voran quan vinguen a vore tota la documentació, en el cas de Segorbe la instrucció que fa la direcció territorial del cas confirma uns indicis d'abús i s'envia a la Fiscalia -això ho fan els tècnics, eh-.
I en el cas de Valencia, com que després de tres intervencions professionals no es confirmen els indicis, no s'envia.
Cosa que jo no compartisc i els ho he explicat en la primera intervenció.
I és la raó per la qual es dicta la instrucció de setembre del 2017 a tots els centres, a totes les residències i llars, dient-los que si n'hi ha una sospita d'abusos, independentment de la conclusió del treball tècnic que hagen fet els equips psicològics, s'ha d'avisar a Fiscalia immediatament i a la direcció general…, a la direcció territorial i d'ahí a la direcció general.

Que és el que els he dit quan vostés diuen: És que vosté no fa autocrítica.
Home, sí que la faig, el que passa és que vostés no m'escolten.
Vostés es veu que estan mirant a vore el que em van a dir a mi i no m'escolten mentre jo estic parlant, però ho he dit.
Què hem aprés de tot això?
Perquè es tracta d'això també.

Què hem aprés de tot açò?
Que eixe sistema…, -encara és més fàcil canviar lleis que mentalitats, els ho vaig dir ahir- un sistema on els fluxos d'informació s'embussaven i encara seguix passant, encara s'embussen.
Perquè veníem d'un caos on no n'hi havia direcció política, on els centres anaven i no hi havia coordinació, no hi havia consignes clares, no hi havia un sistema.
N'hi havia 80 centres i cadascun actuava com Déu li donava entendre.

No hi havia un sistema, que és el que estem intentant construir.
Però no es construïx això en dos dies, ni en quatre anys, perquè les inèrcies són més difícils de canviar que una llei.
Aleshores, està bé que això no anara a Fiscalia?
No, no està bé -ja els ho he dit jo-.
I per això férem la instrucció.
Perquè del que es tracta és que quan un detecta que n'hi ha una errada en la cadena, actuar.

I això és del que jo vinc a donar comptes ací.
I un mes i mig després d'haver-nos assabentat en la direcció general -i per tant, haver-me assabentat jo s'envia eixa instrucció immediatament.
I la seqüència de les dates li les he donat.
El 10 d'agost, el 10 d'agost és quan arriba a la conselleria el coneixement dels fets.
L'11 d'agost ja s'envià una circular dient -una circular no, una missiva- dient que a absoluta disposició de la Fiscalia i que es complisca en els seus termes tot el que Fiscalia diga.

I arran de l'anàlisi de l'itinerari s'envia a tots els centres, a totes les llars i residències, que han d'informar quan hi haja indicis de delicte -no només té que ser abús sexual, pot ser altre delicte: agressions, etcètera- han d'informar a Fiscalia, a la direcció territorial i a la direcció general.
Val?

La diferència entre un i l'altre és que n'hi ha tres informes en un cas que no confirmen les sospites i entenen els funcionaris que no s'havia d'enviar a Fiscalia, com ara, òbviament, hem dictat una instrucció -perquè això ja estava en les lleis- però hem dictat una instrucció per a que quede clar.

Han dit també que a mi la Fiscalia me afeó no sé qué.
A vore…, i la protecció de dades.
Mire, l'agència de protecció de dades el que va dir és -de la denúncia anònima-: «De la documentación aportada por el denunciante y la obtenida por la inspección de datos se comprueba que la información facilitada por la vicepresidenta se refería a datos anonimizados, por lo que su comunicación no vulnera el artículo 10 de la ley orgánica de protección de datos.
Se acuerda proceder al archivo.
» L'agència de protecció de dades.

Què diu la Fiscalia?
També és interesant.
La Fiscalia diu el següent: «Que accede lícitamente a los datos que expone en su comparecencia en les Corts.
» El tema del whatsapp -ara no recorde qui dels dos ho han dit vostés-.
No és el whatsapp, això està en els informes, senyora Bastidas.
Jo la única documentació que tinc és el que està en els informes, no tinc una altra.

Els informes que redacten els funcionaris públics.
Vosté creu que jo tinc el mòbil de la xiqueta?
(Veus) És que és de veres, és que em pareix una cosa…, jo els sent de vegades i de vegades se'm posa cara de que m'esclata el cap, perquè… com vaig a tindre jo el mòbil de la xiqueta?
(Veus) Vosté creu que jo vaig per ahí per els centres… (Se sent una veu que diu: «No, no, no.
No he dit el mòbil») Bé, doncs ha aparegut.
(Se sent una veu que diu: «No, no») Jo al que em remet és a tots els informes, documents, que obren en poder de l'administració.

Diu una altra cosa.
Perquè vostés diuen: «Usted aquí vino a decir».
No, jo no vaig dir; jo vaig contestar a les acusacions que en aquell moment vostés em feien en maig del 2017.
Què diu el fiscal sobre açò?
«Las declaraciones que realiza Doña Mónica Oltra Jarque son efectuadas en el marco de la dialéctica parlamentaria y en el seno de les Corts Valencianes contestando a las ilustrísimas señoras diputadas María José Catalá e Isabel Bonig que lo son del partido en la oposición.
» Jo vaig anar ahí a contar el nou model residencial.
I vostés, doncs, anaven a una altra cosa, és obvi.

«Los anteriores presuntos e indiciarios abusos deshonestos dieron lugar a que por parte de la directora del centro de acogida y perteneciente a la congregación que lo regenta se procediera al despido del educador sin poner los hechos en conocimiento ni de la Dirección Territorial de Infancia y Adolescencia ni de la Fiscalía.
» Açò ho diu el fiscal, açò no ho dic jo, açò ho diu el fiscal.

«Es evidente que dentro del centro, con independencia del nombre de pila que se le ponga, difícilmente es imaginable que exista persona alguna que desconozca lo ocurrido.
» Y que se le ha despedido.

«No queremos pensar que la institución denunciante se esté refiriendo a la descripción que doña Mónica Oltra Jarque realiza de la conducta desarrollada por el trabajador contra el que la Fiscalía ha presentado denuncia por abusos deshonestos sobre menores y que entienda que se esté atentando contra el honor de la persona denunciada.
Esto a nuestro entender no merece más comentario.
»

«Entendemos que el bien jurídico que se pretende proteger a través del derecho al honor debe ceder frente al derecho de información.
Otra manera de proceder provocaría que el ámbito parlamentario quedara ignorante de un extremo trascendental cual es el trato dispensado a menores en situación de vulnerabilidad ingresados en un centro de acogida.
» Açò és el que diu el fiscal.

Crec que la senyora Gabarda és la que ha dit que jo vaig acusar al PP de tapar eixe cas d'abús.
Vosté, la senyora Vega.
Perdó, disculpen-me, intente contestar a totes.
No, senyora Vega.
El que va ocórrer és que qui va tapar allò va ser la direcció del centre.
Perquè la direcció del centre el que va dir, el que va negociar, amb el aquell moment presumpte abusador, va ser: T'acomiadem, tu no reclames la indemnització i nosaltres no et denunciem a Fiscalia pel presumpte abús sexual.

A això em referia jo en la compareixença.
No, òbviament, al Partit Popular que en aquell moment ja no estava governant, val?
Per les dates, açò és fàcil de vore, no?
Fins a 29 de juny de 2015 encara governava el Partit Popular, a partir del 30 de juny ja no governava el Partit Popular.
Això és fàcil.

Per tant, tampoc n'hi ha paral·lelisme ahí perquè el centre de Valencia sí que posa immediatament en coneixement de la direcció territorial els fets.
Independentment -com dic- que no s'enviara a Fiscalia.
Cosa que hem aprés i hem canviat la instrucció.

Per tant, jo crec que he respost a tot el que vostés inquirixen, no?
Com els dic, la documentació la tenen al seu abast i qualsevol dubte que els puga sorgir jo seguiré explicant les actuacions d'esta conselleria.

Però a mi m'agradaria també, òbviament, que no pergam de vista el global, cóm està canviant este sistema.
El propi llibre que els he deixat ahí als grups parlamentaris que és una lectura amable de la Llei de drets i garanties de la infància i l'adolescència en la nostra comunitat per a que tots els xiquets i xiquetes sàpien quins són els seus drets.
Perquè eixa és una part molt rellevant, probablement molt invisible, del canvi que s'ha fet que és que ara els xiquets i xiquetes tinguen veu en l'organització del centre, en les activitats que es fan, en el seu propi projecte educatiu.
I, per tant, s'impliquen, com a protagonistes que són, en el seu recorregut vital i en el trànsit cap a la vida adulta.

Que crec que és el més rellevant del que s'està treballant.
Moltes voltes estos intangibles són més importants que el fet de que el quadre siga més bonic o més lleig.
Òbviament, seguim treballant per tindre infraestructures cada volta més dignes, per treballar que els xiquets i xiquetes estiguen en família.

Però tot este treball d'autoestima, d'autoreconeixement, d'empoderament, per a reparar el que la vida els ha fet a estos xiquets i xiquetes a mi em sembla el més important que estem fent, encara que parega un intangible.

I res més.
Jo els agraïsc l'atenció i com els dic estic a la seua disposició per al que necessiten.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien, muchas gracias.

Tienen derecho a turno de réplica.
Imagino que los tres grupos (rialles) que han solicitado la comparecencia van a ejercerlo.
¿No sé si el resto de los grupos?

Vale.
Pues empezaríamos con… (Se sent una veu que diu: «Empiezo yo, perdón, o va a empezar la portavoz…»

Sí, sí.
(Se sent unes veus que diuen: «No, empieza tu» «¿Sí?
»)

Vale.
Empezaría la portavoz de Vox, señora Vega.
Cuando quiera.

La senyora Vega Campos:

Muchas gracias.

Espero poder contestar a todo, porque claro.

En primer lugar y sin que yo pretenda defender al Partido Popular, pero sus palabras fueron: «A lo mejor su defensa del centro viene porque era el educador compañero de corporación de Miguel Barrachina».
Eso es una acusación directa y no tiene más vuelta de hoja.

En cuanto a lo que me ha dicho usted sobre los centros de mena, que se va a hacer canutazos a la puerta y todas esas cosas, yo la recuerdo a usted cada día cada quince días en fiscalía grabándose y haciendo eso, ir a señalar.
Eso es cinismo.
Pero la realidad es que, con los centros de mena, ustedes están desbordados.

Y le puedo poner un ejemplo de mi propia ciudad, el barrio de Altozano de Alicante, donde los hurtos, las peleas, el vandalismo, los robos, las agresiones se han incrementado vertiginosamente.

Y por supuesto que el interés del menor siempre es el que debe primar, pero también la seguridad de los ciudadanos y del barrio, que hoy se quejan al ayuntamiento y se quejan a la Generalitat, y no tienen respuesta sobre eso.
Eso respecto a lo que usted ha dicho.

No comparece usted en pleno, porque sus socios de gobierno y su propio partido la encubren y no quieren que comparezca, porque fueron ellos mismos los que la Junta el Síndicos dijeron que no había nada que explicar, y que por eso no había de comparecer en un pleno en enero.
Ni en enero ni nunca.

Porque las comparecencias en pleno brillan por su ausencia.
Pero bueno, también podría haber comparecido usted a petición propia para dar explicación, viendo que lo estábamos pidiendo todos los grupos de la oposición.

Y doble rasero.
Doble rasero, sí, claro que sí que hay doble rasero, entre otras cosas porque usted se dio mucha prisa en cerrar el centro de Segorbe, con una acusación a uno de los trabajadores por presuntos abusos a menores, y con una acusación al otro trabajador por presuntos abusos a menores ni siquiera se le apartó de su puesto de trabajo, y se le mantuvo trabajando con menores.

Y hoy está condenado a cinco años de prisión por abusos continuados a una menor de dieciséis años.
Con lo cual ahí fue negligente, muy negligente, porque mantuvo al cuidador cerca de la víctima.
Ese es el problema y ese es el doble rasero.

Y también, respecto a lo de que acudió por la vía de hecho, pues sí, pues bien, pues no.
La administración tiene unas pautas y unos procedimientos a seguir, hay un procedimiento administrativo que usted se saltó a la torera, porque sí, porque lo tenía que hacer.
En otros casos no lo hace así, se siguen los procedimientos administrativos.

Doble rasero, señora Oltra.
A mí me gustaría tener más tiempo para poder rebatir todo lo que ha dicho, pero ustedes actúan de manera arbitraria según se trate de unos casos y otros.
Y lo hemos visto, se lo repito.
Cierre rápido con una acusación de presuntos abusos a menores, en la cual a este señor se le ha absuelto, y se mantiene al trabajador en el centro de Valencia por unos presuntos abusos a una menor, al cual se ha condenado.
Eso es doble rasero, señora Oltra.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Es el turno de la portavoz de Ciudadanos, Cristina Gabarda.
Cuando quiera.

La senyora Gabarda Ortín:

Señora Oltra, usted continúa tirando balones fuera.
Usted, después de seis meses que se han solicitado las comparecencias, ¿viene aquí y quiere que le demos palmadas en la espalda por lo que puede haber hecho bien?
No dudo de que habrá hecho algo bien en tema de política de menores.
Algo no, espero que mucho bien.

Pero, a ver, nosotros le hemos solicitado una comparecencia para que esclarezca y para que dé cuenta.
Y en concreto, Ciudadanos ha presentado una comparecencia para que se resarzan los daños que usted ocasionó y que hay una sentencia al respecto condenatoria por precisamente actuar fuera de ley con el tema del centro de Segorbe.

Mire, el otro día me reuní con una profesional que me contaba, y me lo contaba a mí, ¿eh?
, no me lo estoy inventando, no tengo escrito, eh, no tengo escrito de la Generalitat ni de ningún inspector.

¿Sabe cómo llegó una menor trasladada del centro de Segorbe, al centro donde llegó?
Llegó con una bolsa de basura con su ropa dentro, y sin saber por qué la habían trasladado, diciendo que quería volver a Segorbe.
Que por qué no la habían dejado despedirse de sus compañeros ni de sus cuidadores.
Me lo contaba con los ojos llorosos.

Niños que llegaron traumatizados por su falta de empatía, señora Oltra, por su falta de sensibilidad.
Me decía palabras muy duras que me duele personalmente como madre de cuatro niños reproducir.
Y le digo textualmente lo que me decía.
Los trataron como animales, señora Oltra.

Esos niños no dudo que cuando llegaran al centro, evidentemente los profesionales que los recepcionan, que son profesionales, que en su mayoría los tratan como hijos, ellos sí que los tratan como hijos, los llevarán en bandeja.

Y por supuesto que, si después se hizo un informe sobre cómo estaban los niños, por supuesto que dirían que estaban de maravilla, y yo contentísima, yo y cualquier persona contentísima de que esos niños estuvieran de maravilla.
Pero tampoco estaban mal en el centro de Segorbe, señora Oltra.

Pero usted, usted quiso tapar en 2017, en mayo de 2017 el caso de su marido, atacando vilmente al centro de Segorbe, a la vez que sacaba lo del tema de Valencia.

Ustedes se saltaban la ley.
Al trasladarse los menores, se incumplieron todos los procedimientos de notificación de la ley de procedimiento administrativo común de las administraciones públicas, Ley 39/2015.

Usted ha sido condenada por doce condenas, doce condenas, señora Oltra, hasta la fecha.
Los documentos que me decía que se compartía con la señora Bastidas (inintel·ligible) … documentos.
Se los he sacado a usted.
Le he sacado a usted este informe para decirle que lo leyera, porque estaba diciendo mentiras con el tema de la mendicidad.

En este informe, informe subsanación de incumplimientos, no pone nada de la mendicidad, no pone nada de duchas frías.
Sí que es cierto que luego hubo otros informes, otros informes que también los trabajadores del centro, la trabajadora que había escrito en ese libro, mandó a todos los grupos políticos, pero que usted ese no lo lee, ese no lo lee.

Pero bueno.
Si esto hubiera ocurrido con otro tipo de gobiernos, sería un escándalo mayúsculo y no se estaría hablando de otra cosa en nuestro país.
Pero, ¿sabe la diferencia entre usted y yo, Señora Oltra?
Que yo haría meses que habría dimitido, haría muchos meses que habría dimitido.
Y usted aquí sigue, y encima con mucha soberbia y poca humildad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Es el turno ahora del Partido Popular.
Tiene 3 minutos su portavoz, Elena Bastidas.

La senyora Bastidas Bono:

Gracias, señora presidenta.

Señora Oltra, ayer usted hablaba de circo, hoy hablaba de teatro.
Créame que usted, con lo que ha sido, que hable de circo y de teatro, que usted, créame, con lo que dijo y cómo se comportó en aquella ilustre memorable comparecencia del 24 de mayo de 2017, leyendo aquellos wasaps del teléfono móvil de una menor, que usted hable de circo y de teatro, tiene la cosa delito.

Vamos a dejarlo ahí.
Usted, en sus exposiciones sigue insistiendo, sigue insistiendo una vez más en su correcta gestión de todo lo que ha ocurrido.
Y lo que es peor de todo, lo que yo quiero señalar es que usted dice que volvería a hacer lo mismo.

Que es que no muestra ni el más mínimo arrepentimiento ni petición de perdón a quienes usted, con su actuación, despótica actuación, ha infligido un daño de dimensiones estratosféricas.
Usted, ya se lo he dicho, tiene más de veinte sentencias en contra.

A usted no le basta con pisotear la ley, usted no se conforma con haber machacado a las monjas, como lo hizo aquella vez.
Es que hoy sigue hablando de las monjas de Segorbe.

Es que usted les ha destrozado la vida a muchos niños, a esos dieciocho niños que fueron trasladados, algunos de ellos, muchos de ellos con lágrimas en los ojos.
Alguno de ellos, creo que tiene alguna de esas personas que usted mandó, alguno de ellos con una condena, porque le tuvieron que romper la nariz para subirle al autobús, porque se negaba a montar en el autobús.

También tiene un educador una condena en su contra, porque le obligaron a subir a un autobús, porque no quería ser trasladado de Segorbe.

Que es que hay un educador que ha sido absuelto porque fue acusado injustamente por usted.
Le sometió a un escarnio público, tuvo que dejar su trabajo, su piso, su pueblo.
Usted tampoco le ha pedido perdón, señora Oltra.

Es que usted, insisto, vuelve a atacar en el día de hoy a las monjas, a unas monjas que han desarrollado su trabajo con niños durante más de treinta años.
Pero, además, es que usted cerró injustamente un centro sin ningún expediente que propusiera el cierre del centro, que sólo pretendía subsanar algunas deficiencias.

Y lo que es peor, ¿está usted acusando de inducción a la mendicidad?
¿Recuerda usted señora Oltra, que lo sabe tan bien como yo, que usted remitió un informe con todas esas incidencias a la fiscalía y sobreseyó?
Cuidado con las acusaciones de inducción a un delito, como usted está vertiendo aquí, porque igual volvemos a tener más problemas.

Y usted, señora Oltra, sigue sin pedir perdón.
Es que usted sabe que tiene más de veinte sentencias en contra, y las que le va a venir, en la vía contenciosa y en la vía civil.
Una reclamación multimillonaria, ya se lo dije ayer, de cuatro millones de euros.

Cuatro millones de euros por el importe del contrato suscrito con la gestión del centro que han dejado de percibir por su injusta, arbitraria y despótica decisión.
También por el despido de esos trabajadores a los que usted injurió.
Por todo esto, para usted seguramente será algo insignificante, porque usted está siempre por encima de todos.

Y ya se lo he dicho y se lo dije ayer, es que usted tiene que dimitir.
No hace autocrítica, no da explicaciones, ha infligido un daño inconmensurable a muchísimas personas.
Lejos de reconocer sus errores, sigue insistiendo y perseverando que volvería a hacerlo.

Actuaciones ilegales, contrarias a derecho, además del daño personal a tantos interesados en todo este procedimiento.
Que ha acusado a las monjas de obstaculizar un procedimiento, cuando es la jueza la que le ha dicho que ha obstaculizado usted la falta de colaboración en el centro de Valencia.

A usted, señora Oltra, no usted como acusaba a las monjas.
Porque usted ayer mintió en algunas cosas, y le voy a decir en qué.
Porque sí que usted…

La senyora presidenta:

Finalice, señora Bastidas.

La senyora Bastidas Bono:

… utiliza datos personales.
¿Recuerda usted en esa comparecencia cómo gente de su gabinete de prensa se dedicaba a repartir declaraciones de menores entre la gente de la prensa?

Recuerde usted cómo se comportó en aquel momento.
Que usted habla y compara en el mismo nivel un abusador sexual con humedades y calderas, señora Oltra.
Que usted me hable al mismo nivel de humedades y calderas y un abusador sexual es demencial al nivel que hemos llegado, señora Oltra.

Y mire, acabo, a mi grupo, créame, se lo digo de corazón, nos gustaría estar hablando de propuestas en positivo, pero lo que nos lo impide, señora Oltra, es una realidad, una realidad de un mundo que existe, que usted no quiere ni ver ni escuchar.

Y no por taparle, por mucho que usted quiera darle carpetazo, ya le digo que más tarde que temprano, o más temprano que tarde, acabará teniendo que asumir responsables políticas.

Muchas gracias

La senyora presidenta:

Bueno, finaliza esta comparecencia, esta sesión de comparecencias con el turno de la de la vicepresidenta, con tres minutos.
Cuando quiera.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies.

Bé, no sé, no sé si és un problema cognitiu, és un problema d'escolta.

A vore, senyora Vega, seguix vosté insistint en una cosa que no és aixina.
No sé si és que vosté té ahí un problema per a ubicar-se en l'espai i en el temps.
Però anem a vore: n'hi ha un informe d'inspecció, este, este informe d'inspecció.
Arran d'eixe informe d'inspecció, en gener del 2017 el presumpte abús se produïx un any i escaig abans.
No té res a vore en açò.

Informe d'inspecció.
No són «calderas».
L'informe d'inspecció el que diu és que «la zona de juegos está en el lugar más peligroso del centro».
No es una caldera, es que la zona de juegos está al lado.
Dice que «las puertas están atrancadas».
Això ho diu l'informe, l'informe.

Ho dic jo perquè l'informe diu que la zona de joc està en el lloc de més risc, al costat de la caldera i del dipòsit de gasoli.
Diu que les portes d'emergència estan obstruïdes.
Els he posat un exemple molt simple.
En un poc d'exercici de projecció i d'empatia, imaginen-se l'incendi d'Alborache, imaginen-lo en Segorbe.

I què haguera passat?
Estaria jo ací donant compte d'una cosa moltíssim més greu, i estarien diguent-me vostés que per què, a la vista d'este informe, no havia traslladat els xiquets.
Doncs mire, preferixc que siga que falta un paper en un expedient, però no estar aquí donant compte d'una desgràcia que podia haver sigut majúscula.

Vostés parlen d'un dany infligit als xiquets que no vénen ací a documentar.
Mire, si a vosté una treballadora li ha dit això, senyora Gabarda, eixa treballadora el que ha de fer és un informe per escrit.
«Tiene miedo», de mi?
(Veus) Ja.

La senyora presidenta:

Guarden silencio.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Bé, val, ja veig que açò, vostés… Ací la gent ve, diu una cosa, la font és la font de la Mare de Déu, no?
, i ja està.
I aleshores doncs ja està.
Doncs que no se preocupe, que pot vindre a parlar en mi o en la directora quan ella vullga, sense cap por, i que li ho explique.

Jo ja li he llegit, i això sí que està en una documentació i vosté ho podrà tindre de com estaven els xiquets.
No estaven bé, no estaven bé.
No està bé que te donen dutxes d'aigua freda, no està bé que te castiguen sense menjar.
I l'informe, de fet, no diu «mendicidad», però diu literalment, un dels informes, diu literalment…

Senyora Gabarda, no diu «mendicidad», el substantiu, però diu… (Veus) Me deixa?
Però és que… Despiporre, no?

La senyora presidenta:

Claro, aquí, todo el mundo ha tenido su turno de palabra y ha dicho, ha explicado sus fuentes, ha explicado lo que le ha venido en gana.
(Se sent una veu que diu: «Informe.
») Y ahora es el turno de la vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

No… «Mendigan comida en algún establecimiento.
» El sustantivo de «mendigan comida» es mendicidad.
(Remors) És que això també està… No seguixquen rascant perquè jo volia…, doncs, efectivament, que açò ja ho hem debatut moltes voltes… (Se sent una veu que diu: «Moltes voltes, no.
») Sí, ho hem debatut moltes voltes.
Vosté està esta legislatura però la passa ja se va debatre.

«Todos los días alguien del centro, a las 19:00 horas, se dirige al establecimiento Consum de la localidad a recoger cajas de comida que está caducada o a punto de hacerlo.
Y por este motivo la fruta que les dan tiene un aspecto lamentable.
Confirma que les han servido comida en cuyo envase se observaba que había caducado hacía cinco días; que conoce estas circunstancias porque durante el verano al haber menos plantilla de trabajadores en el centro, él y otros menores, eran los encargados de ir a recoger las cajas de comida.
» (Remors)

És que això és un informe d'un funcionari, senyora Gabarda.
Bé, en fi… (Veus) En tot cas…

La senyora presidenta:

Guarden silencio, por favor.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Jo crec que he donat totes les explicacions.
Estic a la seua disposició per a totes les qüestions que vullguen vostés saber, documentació que vullguen arreplegar.
I, per tant, ho faig amb molt de gust.

Moltíssimes gràcies i moltíssimes (inintel·ligible) …

La senyora presidenta:

Muchas gracias, vicepresidenta, por venir a la comparecencia.
Ya sabe que aquí siempre es bienvenida.

Y con esta intervención acabará la sesión.
(Rialles)

Se cierra la sesión.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 52 minuts)