DS-056%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de juliol de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 33.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a retre compte de les actuacions dutes a terme en compliment de la Resolució 22/IX, sobre la reforma immediata del sistema de finançament autonòmic, i per a explicar la retallada de 78 milions d'euros en els pressupostos de La Generalitat i el pla d'ajust que està ultimant el govern valencià per a remetre'l al Ministeri d'Hisenda i Administracions Públiques, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE números 22.
728 i 25.
019)

El senyor president:

Senyories, continuem amb el nostre treball, amb el nové punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del president del Consell per a retre compte de les actuacions dutes a terme, en compliment de la Resolució 22/IX, sobre la reforma immediata del sistema de finançament autonòmic, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular, i per a explicar el pla d'ajust que està ultimant el govern valencià per a remetre al Ministeri d'Hisenda i Administracions Públiques, també sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

D'acord amb els articles 168 i 167 del reglament, tindrem una intervenció del president del Consell per a substanciar la compareixença.

President del Consell, té vosté la paraula.

El senyor president del Consell:

(Inoïble) .
.
.
molt excel·lent president.

Senyora diputada, senyora Bonig.

Senyores i senyors diputats.

El 6 d'octubre passat esta cambra va celebrar una sessió plenària sobre finançament autonòmic, fruit de la qual es va aprovar, per unanimitat, una resolució de tots els grups parlamentaris.

En aquell moment, els vaig agrair, com avui ho reitere, el suport que la tal decisió suposava per poder remar amb totes les forces disponibles a favor de la reforma de l'actual sistema de finançament autonòmic i la consecució d'un model que aporte als valencians justícia, equitat i capacitat d'autogovern.
Perquè, senyories, tots som conscients que sense un finançament just i suficient, l'autogovern pot derivar en una pantomima que augmente la desafecció de la ciutadania respecte a les seues institucions.

Avui comparec per donar compte de l'activitat desenvolupada des d'eixa jornada transcendental.
Eixe és un fet clau, la unitat de tots i totes és un fet que persisteix, persisteix en tots els seus termes; eixa necessitat d'unió aconseguida que fa deu mesos.
.
.
, es mantinga, augmente, per les raons que els exposaré.

En esta intervenció els parlaré de lleialtat, de l'estat de la situació, del balanç d'allò fet fins avui i dels passos a seguir que proposem des del govern.

Senyories, l'infrafinançament que patix la nostra comunitat no és cap novetat ni constituïx un assumpte aïllat de segon ordre.
L'infrafinançament que patim els valencians s'inscriu en un marc molt més ampli i transcendent, el que es situa en l'àmbit de la lleialtat.
Perquè la Comunitat Valenciana sí ha estat, sí és una terra de gent lleial i solidària.

El poble valencià ha estat lleial i solidari quan els anys difícils de la postguerra i en plena depressió dels cinquanta.
Les divises aconseguides mitjançant l'exportació de taronges, fruites, hortalisses i manufactures van permetre que el govern autonòmic de l'època comprara blat perquè Espanya no passara fam i comprara petroli perquè l'economia no s'enfonsara.

En anys posteriors, acabada la dictadura i en el context democràtic, ja en la integració europea, la Comunitat Valenciana ha continuat sent lleial i solidària, a pesar que les inversions de l'estat, des de sempre, han avançat amb major rapidesa en moltes altres parts de la geografia espanyola abans que en el nostre territori.

I ha estat lleial i solidària durant tot el temps de vida de la nostra administració autonòmica perquè, per més que any rere any l'infrafinançament ens haja distanciat dels nivells i les polítiques de serveis públics que sí són possibles aplicar per a ciutadans i ciutadanes d'altres territoris.
.
.

Lleialtat i solidaritat que, en diversos moments del nostre recent passat, no hem trobat la correspondència que esperàvem i que, sense cap dubte, ens mereixíem.

Per això, d'ara endavant, lleialtat en doble direcció.
No hi ha un altre camí.
Sense respecte, la lleialtat és sinònim de submissió.

En estos últims anys, senyories, hem anat de mal en pitjor.
Les coses han empitjorat substancialment.
L'escassa lleialtat amb què comptàvem s'ha convertit, de facto, en deslleialtat manifesta.
I així ho demostra que s'haja optat per mantenir el vigent model de finançament, malgrat la seua caducitat des de 2013.
Fa tres anys, senyories, que el sistema s'hauria d'haver reformat, atés el balanç de desequilibris i desigualtats que genera, particularment per a comunitats autònomes com la nostra.
I seguim igual, que en açò vol dir seguim pitjor.

S'han fixat objectius de dèficit tan irreals, el 0,3% del PIB, que, en pocs mesos, han hagut de revisar-se fins el 0,7.

S'ha mantingut la doble vara de mesurar, amb objectius de dèficit asfixiants i impossibles d'assolir per a comunitats autònomes, a l'hora que eren molt generosos i desenfadats per a l'administració central.

S'han pres decisions oportunistes que han merescut el rebuig de la Comissió Europea, reduint impostos abans de les eleccions -per cert, ara, passades les eleccions, es recuperen-.
I estos dies ho hem vist una volta més en la pujada de l'impost de societats de sis mil milions d'euros.

S'han ignorat, una vegada més, les recomanacions de l'autoritat independent de responsabilitat fiscal, creada, precisament, per a evitar les al·lèrgies que produïxen algunes actuacions i, en definitiva, eixes alegries que envaïxen alguns despatxos oficials en vigílies electorals.

S'ha utilitzat el fons de liquidat autonòmica, el FLA, com si fóra una concessió arbitrària del govern, i no el que realment és: un préstec en tota regla i un mecanisme que interessa també al mateix govern, malgrat que no s'atrevisca a confessar-ho, perquè Espanya no caiga en fallida.

S'ha evitat emprar la vida de les inversions com remei, encara que fóra, en part, per superar l'efecte de l'infrafinançament sobre el creixement de l'economia valenciana.

Unes inversions que, si ja en el pressupost eren profundament discriminatòries -no arribava al 8%, tenint l'11% de població; mai, en estos quatre anys, ha passat del 7%-, en la licitació és molt pitjor.
I els avance una dada d'avui.
.
.
, bé, de fa pocs dies: en el primer quadrimestre només s'ha licitat el 2,69%, només s'ha licitat el 2,69% per a la Comunitat Valenciana.

El dany experimentat pels valencians i les valencianes, després d'esta acumulació de decisions i inhibicions, podria emprar-se per suggerir un ampli ventall de respostes: deslleialtat, victimisme, genuflexió.
Però, lluny d'eixes respostes, es troba la que vam escollir l'octubre de l'any passat: unir-nos i unir la societat valenciana per exigir igualtat i justícia, impedint que la divisió ens conduïsca a un nou fracàs col·lectiu en una matèria que, necessàriament, ha de sumar, conjuminar tots i totes, més enllà del partidisme.

Sense finançament, no hi ha autogovern.
I un avís per a navegants, no importa qui estiga al Consell, que ningú pense que podrà erigir una babilònia sobre les cendres i la ruïna que provoca un setge financer com el que patim els valencians i les valencianes.
No es pot governar el buit ni mantenir en estat de permanent frustració les expectatives ciutadanes.
Per primera vegada en la nostra història democràtica, per primera vegada, els partits polítics, els sindicats, les organitzacions empresarials, les universitats i més de tres-cents dels nostres alcaldes i alcaldesses s'han sumat i ens hem unit perquè el finançament valencià fóra una reivindicació compartida.

Hem dissenyat també un nou model de finançament, una proposta feta des de la Comunitat Valenciana, però no per al nostre profit exclusiu, sinó perquè siga considerada per a tota Espanya.
No només ens queixem -perquè tenim moltes raons per a queixar-nos, clar que sí-, també proposem alternatives.

El model que proposem, el vaig plantejar en grans termes en el ple d'octubre passat, aborda amb enorme claredat les bases d'una solució estructural del finançament de tots els nivells del govern de l'estat.

Espanya és un país fortament descentralitzat, però la distribució dels recursos impositius i de les cotitzacions socials assignades a les diferents administracions no és proporcional a esta responsabilitat en la gestió de la despesa.

L'administració central gestiona el 44% dels ingressos tributaris i el 23% de la despesa, i les comunitats autònomes van gestionar només el 13% dels ingressos tributaris i el 33% de la despesa.
Qualsevol expert en hisenda qualificaria esta situació de molt ineficient.

En un recent treball del catedràtic d'anàlisi econòmica de la Universitat de València, Antoni Zabalza, assenyalava: Â«La causa immediata de les menors prestacions de serveis que presten les comunitats autònomes és el significatiu subfinançament de les comunitats autònomes durant la crisi, i en el seu origen es troba un problema de disseny del sistema de finançament autonòmic.
Â»

Però els diré més.
És necessari que compartim el diagnòstic d'esta situació.
El problema de la Comunitat Valenciana no es resol només corregint els indicadors de població a l'hora de fer el repartiment entre les comunitats autònomes.
El problema té molta més transcendència.
El problema és d'un infrafinançament sistemàtic de totes les comunitats autònomes, en relació amb les funcions de despesa que tenen atribuïdes legalment i que gestionen.
Un infrafinançament que és més dramàtic quan comprovem que el 72% de la despesa autonòmica, d'allò que ens gastem, per dir-ho així, es destina a serveis públics fonamentals, salut, educació i prestacions socials.

Els donaré tres dades més.
L'actualització del programa d'estabilitat del regne d'Espanya per al període 2016-2019 diu que les comunitats autònomes han de gastar, d'acord amb les seues competències, 153.
379 milions d'euros en 2016.
Com ja hem dit, el 72% en educació, en sanitat i en prestacions socials.

I, bé, paren atenció, els pressupostos generals de l'estat d'enguany preveuen un finançament per a les comunitats autònomes de vora cent díhuit mil milions d'euros.
I els tributs cedits i propis de les comunitats autònomes aconseguiran vora catorze mil milions, segons s'ha aprovat en els seus pressupostos respectius.

Per tant, el desequilibri fiscal és superior a vint-i-dos mil milions d'euros.
I això, senyories, no són xifres; això són persones, això són serveis públics, sanitat, educació, prestacions socials i també impuls a l'economia, que en estos moments està llastrat per la falta de finançament.

Per tant, la solució del nostre problema de mal finançament no s'aconseguirà amb un retoc o amb una correcció menor del sistema actual.
Només es resoldrà en el context d'una solució d'un problema estructural que és imprescindible plantejar, abordar i resoldre.
I este problema té dos epígrafs: el primer, aplicació del principi de suficiència de recursos per a gestionar les competències de despesa que cada administració té encomanada; i, segon, igualtat d'accés de tots els ciutadans i ciutadanes als serveis públics i a les polítiques que gestionen les administracions públiques, en funció de les seues necessitats objectives.

Eixe és el marc en què ens movem.
I, per això, senyories, des de l'aprovació de la resolució de Les Corts, hem estat treballant per reposicionar la Comunitat Valenciana i el problema valencià en l'àmbit d'Espanya.

Com saben vostés, hem mantingut reunions amb el president del govern -una, només una perquè ell no ha n'ha volgut més, i tard-, i més reunions amb el ministre d'hisenda, a qui li he plantejat les mesures extraordinàries que necessitem per garantir la viabilitat de la nostra hisenda fins l'aprovació d'eixe nou sistema de finançament que tot el món, tot el món, inclòs el mateix ministre d'hisenda, sap que és imprescindible, però que no ha actuat al respecte.

Hem celebrat també ací la primera reunió del comité de seguiment del finançament, amb la participació dels portaveus de Les Corts, els rectors de les universitats públiques, representants de les organitzacions empresarials i els sindicats.
S'ha aprovat també ací la creació d'una comissió mixta, entre el Consell i els grups parlamentaris, per a la reforma del sistema de finançament i la avaluació del deute històric.
I hem instat el ministeri perquè constituira un grup d'experts per a avançar en la revisió del model, la creació del qual sí que se va aconseguir el passat 8 d'abril.

Tanmateix, la proposta era que, mentrestant estiguérem en este procés d'interinitat, se poguera ja constituir eixa comissió per tal d'anar avançant, perquè tres anys ja és un retard considerable.
Malauradament, això no ha sigut aixina, perquè sí que és veritat que el ministre i jo coincidíem en el plantejament que hi ha una part de caràcter tècnic que és fonamental a l'hora d'abordar esta qüestió.
Però, realment, la ideologia pesa molt més que la tècnica en el ministeri d'hisenda avui.
(Aplaudiments)

També, per primera vegada, hem pres la iniciativa d'obrir espais al diàleg amb altres governs autonòmics que, sabem, compartixen totes o algunes deficiències que constatem en la nostra pròpia casa: Múrcia, Andalusia, Balears i Catalunya.
He tingut reunions amb els presidents i presidentes d'estes comunitat, i també el conseller n'ha tingut amb els consellers d'hisenda.

Hem defensat la posició valenciana en les reunions del Consell de Política Fiscal i Financera, votant en contra d'allò que és injust, com que era el sostre dèficit del 0,7 per la seua insuficiència per a la nostra comunitat.
Igual que ho hem fet recorrent, com calia, els pressuposts de l'estat davant el Tribunal Constitucional; o barallant per cada euro en la confecció del pla d'ajust i del pla econòmic financer.
Un pla d'ajust i un pla econòmic financer, que vénen com a conseqüència de l'adhesió al FLA, derivada de l'òbvia desviació de l'objectiu de dèficit, donada la situació d'infrafinançament que patix la nostra terra.
És a dir, que el govern central ens canvia préstecs pel finançament que ens correspon.
Això és el FLA, i cal dir-ho moltes vegades, perquè és la realitat.
O, dit d'una altra manera, ens presta els nostres propis recursos, els diners de tots els valencians, ens els fa arribar a través d'un préstec.

Han de saber també les senyories que la negociació amb el ministeri d'hisenda ha estat especialment dura.
Des dels primers plantejaments que exigia una retallada a les comunitats autònomes de 1.
300 milions, fins a la reducció després de 900, quan el govern, davant de la protesta unànime pràcticament de totes les autonomies, va fins i tot procedir a elevar al 0,7 el límit de dèficit.
Un límit que sap perfectament que tampoc és assolible.
Molt insuficient.

Finalment, hem tancat un pla d'ajust i un PEF per reduir l'ajust a únicament ací, a la Comunitat Valenciana, únicament 78 milions de l'acord de no disponibilitat, més altres 92 en retencions cautelars de crèdit.
Totes estes mesures estan basades en no-execucions del pressupost, és a dir, aquelles partides del pressupost que no arriben a executar-se per raons tècniques.
La resta d'ajustos en la part d'ingressos ha vingut en bona mesura afavorits per la marxa de l'economia de la Comunitat Valenciana, millor de la prevista inicialment.

En qualsevol cas, eixes xifres han estat negociades i supervisades pel ministeri d'hisenda, que ha donat el vistiplau al pla d'ajust i al PEF.
D'esta manera, hem blindat la despesa social efectiva de La Generalitat.
L'ajust exigit per un govern que ens nega el finançament, al mateix temps que ens reconeix que estem mal finançats, tindrà un efecte nul sobre la prestació dels serveis bàsics dels ciutadans.
S'ha fet un treball raonable en un context d'enorme dificultat.

Perquè estes mesures obligades no van a tindre cap efecte en el benestar dels valencians, en els seus serveis bàsics, en els seus drets fonamentals.
Ni damunt, tampoc, en les xicotetes i mitjanes empreses valencianes.
I això, malgrat que lamentablement s'ha produït una negociació sota el xantatge, el xantatge d'haver bloquejat el govern central la transferència a l'administració autonòmica del FLA, amb intenció de condicionar i limitar la política de La Generalitat i la capacitat negociadora de La Generalitat.

Però no ho hem consentit, i això ho vull fer constar amb tota claredat: no ho hem consentit, i no hem fet allò que exigia el ministeri, perquè això significava que els valencians i les valencianes tingueren menys serveis públics.
Hem aguantat l'envit, perquè la dignitat dels valencians i els seus serveis bàsics estan per damunt de tot.
Per això, en el PEF mantenim la reivindicació dels 1.
325 milions de millora del finançament autonòmic (aplaudiments) que figura textualment com una prioritat de La Generalitat.

I ningú hauria de dubtar en estes Corts, a l'hora d'exigir estos recursos, per a situar els valencians al mateix nivell que la resta dels espanyols.
Qualsevol dubte, ateses les circumstàncies, és simplement una traïció.
(Aplaudiments) És una traïció.
O és que algú ací pot reclamar-li a La Generalitat que retalle 1.
300 milions d'euros?
(Aplaudiments) Si és així, si algú ho diu, doncs haurà de definir-se, i dir clarament que està abans amb el senyor Montoro en el govern que amb els valencians.
I que està d'acord en retallar la sanitat, retallar l'educació, retallar els serveis socials.
Eixa és la qüestió.

Nosaltres volem ser igual com la resta, ni més ni menys.
No estem posant quatre mil o cinc mil milions d'euros.
No, estem posant allò que ens pertoca.
Per tant, eixa és una qüestió fonamental i bàsica que ens ha d'unir i no ens ha de separar, si pensem en termes de país, si pensem en termes de valencians i valencianes.

Senyories, haguérem pogut quedar-nos ací, amb accions i iniciatives que els he relacionat.
Però hem anat molt més enllà per responsabilitat i per lleialtat.
Hem introduït en el camp del que és la nostra competència directa un pla de lluita contra el frau fiscal, inèdit a la nostra comunitat.
Hem activat l'Agència Tributària Valenciana per a aconseguir una eficàcia major en una tasca, que és la d'inspecció, gestió fiscal, que no ocupava una posició especialment destacada en les prioritats en la hisenda valenciana.

El dèficit de La Generalitat s'ha reduït, com s'ha pogut comprovar en les últimes dades relatives a març i abril.
Continuem racionalitzant el sector públic instrumental, introduint severes mesures de control de les decisions adoptades per les entitats que ho integren.
I hem revisat, sí, hem revisat, hem donat la cara, hem revisat a l'alça impostos progressius que estaven per davall de la mitjana, com l'impost sobre patrimoni.

Senyories, carregats de raó per tot arreu, la Comunitat Valenciana ha trencat el seu silenci, i s'ha obert pas, entre les veus d'Espanya, on era més coneguda pel seu silenci que per les seues paraules.
Ningú ha dit que siga fàcil, ningú ha dit que seria ràpid.
Sabem que afrontar els nous aires jacobins i recentralitzadors no va a ser fàcil, perquè no resulta tampoc fàcil trencar amb els interessos creats.
La diferència és que ara sí que hi ha un govern i hi ha un conjunt de les Corts Valencianes que està disposat a seguir endavant, siguen quins siguen els obstacles, per incòmodes i complexos que siguen.

Nosaltres, senyories, anem a seguir lluitant, i esperem de la mà de tots vostés, governe qui governe a Espanya i en les condicions que ho faça, perquè alguna vegada estic segur que hi haurà govern.
(Rialles)

Vaig dir, ara fa un any, en el meu discurs d'investidura, que els valencians i les valencianes anaven a ser la prioritat del govern que em digne en presidir.
I, com diuen en el meu poble, això va a missa.
Però precisament perquè la tasca no és fàcil, còmoda i senzilla, els convide al fet que en este ple ratifiquem aquells acords del 6 d'octubre i de l'11 de maig.

Els faig esta invitació, perquè l'horitzó immediat pot complicar la situació.
Ens trobem a pocs mesos de la tramitació d'uns nous pressupostos.
I, d'una altra part, estem davant d'un procediment obert a Espanya per la Comissió Europea, que pot conduir al fet que s'endurixquen els objectius de dèficit.
Fins i tot, al fet que s'impose una dura sanció al regne d'Espanya i al fet que es congele la recessió de fons europeus.

En este sentit, vull manifestar amb tota claredat el suport del Consell a totes les iniciatives que se porten a terme, perquè no se produïxquen estes multes.
Perquè els valencians, els espanyols, els portuguesos ja hem patit prou en les polítiques austericides, perquè a més ens posen una multa, fins i tot.
(Aplaudiments)

També ara s'està produint la revisió dels objectius de creiximent de les economies europees, a conseqüència del brexit.
Estem davant d'una preocupant reducció de la guardiola de les pensions, pel dèficit de la seguretat social, saben, eixos -15.
000 milions d'euros de l'any passat.
Tots estos factors poden utilitzar-se per a mantindre el que ara hem conegut.
Podran utilitzar-se per a restringir encara més els objectius de dèficit de les comunitats autònomes.
Poden utilitzar-se perquè es mantinga la desproporció entre l'objectiu de dèficit de l'estat i l'assignat a les hisendes autonòmiques, perquè continuen els objectius de dèficit simètrics per a totes les comunitats.

Són factors que poden esgrimir-se per a retardar encara més la revisió del model de finançament o per introduir més canvis cosmètics que perpetuen l'statu quo.
Són factors que es poden emprar per a justificar una nova reducció d'inversions estatals a la Comunitat Valenciana, una situació per a perpetuar àmbits d'injustícia i de desigualtat.

Per açò és important que es desenvolupen, almenys, i això és el que els propose este matí, quatre tasques, si estes Corts ho consideren oportú.
La primera d'elles, la reafirmació de la urgent reforma del sistema de finançament, la reestructuració de l'endeutament i d'una resposta d'emergència, davant la situació de la Comunitat Valenciana.

Per això, els anuncie que portarem a la recentment creada comissió mixta entre el Consell i els grups parlamentaris la proposta actualitzada del nou model, que es va (inintel·ligible) .
.
.
en octubre, i la que la presidenta d'Andalusia i jo anunciàrem en la condonació del FLA a totes les comunitats autònomes infrafinançades, i que en el cas de la Comunitat Valenciana pot suposar al voltant de deu mil milions d'euros.

La segona tasca consisteix en una gran ofensiva per a exposar en tots els fòrums que la Comunitat Valenciana experimenta un dèficit que han de corregir i han de reconéixer.
No és possible que continuem en esta situació d'invisibilitat.
Perquè, si ens faltaven arguments, i en tenim molts, la setmana passada el ministeri d'hisenda va comunicar les dades de la liquidació definitiva de l'exercici de 2014, unes dades que tornen a repetir el mateix escenari d'infrafinançament i discriminació de la Comunitat Valenciana respecte a la resta de territoris de l'estat.

Els valencians vam rebre en eixe any 2.
128 euros per habitant, procedents del sistema de finançament autonòmic.
Només Múrcia està lleugerament pitjor finançada que la Comunitat Valenciana.
Som els segons per la cua.
Eixos 2.
128 euros per habitant són 258 euros menys que la mitjana del règim comú.
De l'altre, ni parlem.
És a dir, en 2014, el primer any amb el model de finançament caducat, la Comunitat Valenciana en el seu conjunt va deixar d'ingressar de mitjana respecte a altres territoris 1.
290 milions d'euros.
Estem a 10,8 punts de la mitjana.

Com saben vostés, ens en pertocarien més per la nostra situació especial.
Senyories, eixos 1.
290 milions d'euros suposarien un 12% més dels ingressos a càrrec del sistema de finançament.
No és una qüestió de dècimes, insistixc.
Darrere de les xifres hi han persones, famílies, estudiants, empresaris, col·lectius desfavorits, dependents.
Són molts de col·legis, són moltes ajudes a la vivenda, moltes ajudes a la dependència, moltes polítiques de foment de l'ocupació, moltes accions de desenvolupament empresarial, que no es poden fer perquè estem simplement tractats amb injustícia.

Senyories, representa bona part de tot el que podríem fer si contàrem en allò que ens pertoca.
Em sentiran moltes voltes comparar el finançament valencià amb la mitjana d'estat.
Però és que si ho fem en les comunitats del règim comú, si ho férem, per exemple, en la comunitat del règim comú millor finançada, deixant a banda ja el País Basc i Navarra, un habitant de Cantàbria va rebre en 2014 un total de 970 euros més que un valencià.
Un ciutadà a la Rioja va rebre 870 euros més que un valencià.
Un aragonés, 570 euros més.
Un extremeny, 548.
Un castellanolleonés, 496 més que un valencià.

No cal allargar-se.
En realitat, tots van rebre més que un valencià.
Esta diferència és la que continuadament patim els valencians, i més des de fa dos anys.
Perquè, des de l'1 de gener del 2014, el sistema està caducat, i tota la responsabilitat del que passe ara, tota, des del principi fins al final, és del president Rajoy i del Govern d'Espanya.
(Aplaudiments) Tota.
En esta qüestió, com en altres, ni camina ni va ràpid.

I eixa paràlisi del senyor Rajoy, amb la connivència de tots aquells que tampoc mostren especial entusiasme en avançar cap a un sistema més solidari té un cost: el peatge que paguem els valencians no és el 3%, és el 12%, és una autèntica catàstrofe per a la nostra ciutadania.

El tercer objectiu a posar en marxa és igual d'important.
Ara comença, esperem que comence una nova legislatura, i hem de portar un missatge ben clar al Congrés i al Senat i al nou govern que es forme.
Ha de ser un missatge clar, nítid, de tots i de totes, sense sectarismes, sense operacions partidàries.
De misèries, anem ja prou sobrats.
I jo els demane ja avui, ací, a tots els diputats i diputades, senadors i senadores, que han eixit elegits pel poble valencià, que complixquen en la defensa de l'interés general (aplaudiments) dels valencians.

I, com a quarta iniciativa, hem de seguir ampliant la base social, el suport social.
Hem de sumar més i més, amb més persones que encara no ho estan, perquè no han estat suficientment informades per la nostra part.
Hem de sumar col·lectius socials.
Hem de portar endavant la nostra veu a altres indrets d'Espanya.
I han de comprendre en altres indrets que allò del Â«Levante felizÂ» no sé si va existir alguna vegada, però fa molt de temps que ja no existix.

Senyories, necessitem desenvolupar una extensa labor pedagògica, que frene qualsevol intent de menysprear la posició dels valencians o de significar-la interessada a través d'aconseguir privilegis.
Nosaltres no volem cap privilegi.
Volem que s'acaben els privilegis.
Moltes persones en Espanya, i fins i tot inclús algunes ací, tenen la percepció que la Comunitat Valenciana és una comunitat rica i sense problemes rellevants.
Resulta que pocs ciutadans espanyols saben que la nostra renda per capita és dotze punts inferior a la mitjana espanyola; que el nostre atur arriba a prop de mig milió de persones; que la pensió està 8% per baix de la mitjana, 829 euros, -71 euros; que els salaris dels valencians són un 10% menys que la mitjana; que el nostre risc d'exclusió i pobresa se situa entorn al 35%; que els ingressos autonòmics no financers per persona són sensiblement inferiors a la mitjana espanyola, 500 euros per habitant, en 2015.
I eixe esforç pedagògic encara resulta més necessari en este nou temps que ens amenaça.
Perquè persisteix el record dels errors comesos en el passat i dels diversos elefants blancs que s'alcen en la nostra geografia.
Perquè la hipoteca reputacional ens fa molt de mal en este debat, perquè provoca incomprensió en els que perceben que la comunitat ha sigut un espai còmode per a la corrupció.

Senyories, durant l'últim any hem dedicat un gran esforç, un gran temps, per a reparar i reconstruir la imatge de la nostra comunitat.
Però esta tasca és enorme i necessitem totes les veus per a comunicar que en este nou temps tots -i vull dir tots, absolutament tots- estem compromesos amb la Comunitat Valenciana de gent honrada, treballadora i solidària que hem heretat dels nostres pares.
(Aplaudiments)

Veus per comunicar que som conscients que els errors comesos s'han comés, però que ens obstinem a superar-los i que els valencians no mereixem patir més les conseqüències d'un trist passat que nos ens representa, no ens representa, eixe passat no ens representa.
(Aplaudiments)

No ho mereixem, perquè els nostres xiquets i joves, els nostres malalts i majors, els nostres aturats i emprenedors no són més però tampoc menys que la resta d'Espanya.
No mereixem la marginació quan, fins i tot, amb una renda per persona inferior, com els he dit, dotze punts a la mitjana espanyola, aportem a la caixa comuna més del que rebem.
Som l'única, l'única comunitat autònoma pobra que paga com a rica.
(Aplaudiments)

Senyores i senyors diputats, ja no anem a estar callats més.
No.
Ja sé que altres sí, nosaltres no.
I els dic una cosa, volem participar en tots els debats que se produïxquen d'ara endavant en Espanya i formar la voluntat espanyola en assumptes transcendents per a tots.
No admetrem cap privilegi de ningú, de ningú.
(Aplaudiments) Perquè podem tornar a estar parlant català o eusquera en la intimitat qualsevol dia, que això ja ha passat.

Per tant, ara també advertim que no n'hi haurà cap tipus de privilegi o, almenys, nosaltres anem a intentar que no n'hi haja.
Anem a seguir pensant en Espanya.
Espanya en clau valenciana però amb la suficient amplitud de mires per a integrar el màxim de voluntats e interessos en eixa voluntat comuna.
I ho farem perquè, si desitgem, si de veritat desitgem, si de veritat esta cambra, si vostés desitgen de veritat que s'acabe amb el problema territorial, que se supere el problema territorial, que el problema territorial en Espanya no se convertisca en un problema, en una malaltia crònica, Espanya ha de canviar.
Ningú pot discutir que el model actual està esgotat, perquè està esgotat.

Senyories, una desigualtat pot donar-se en matemàtiques quan dos quantitats no són de la mateixa mesura o quantitat.
Però en la societat la desigualtat es produeix quan els drets no s'apliquen de manera justa.
Com dia el premi Nobel Joseph Stiglitz Â«la desigualtat és la causa i la conseqüència del fracàs del sistema polític i contribuïx al mateix temps a la inestabilitat del sistema econòmicÂ».
I això a la seua vegada fa augmentar la desigualtat.
(Aplaudiments)

Eixe és el cercle infernal, és la nostra voluntat.
I en això estem, de trencar eixe bucle pervers que patixen els ciutadans.
Per tant, hem mantenir vives i flexibles i visibles les nostres reivindicacions en finançament autonòmic, en deute històric i en inversions públiques estatals.
Necessitem explicar, explicar-nos més.
Hem d'explicar que eixes reivindicacions són la nostra forma d'entendre la lleialtat.
Que la lleialtat valenciana i la lleialtat en el conjunt d'Espanya només se pot trobar en el camí de la justícia i de la igualtat, que en altre camí no n'hi ha lleialtat.
(Aplaudiments)

No volem trobar-nos entre aquells que s'absenten dels objectius generals de l'estat i tampoc volem ser espanyols complaents amb les injustícies.
Per tot això, lluny d'ofrenar noves glòries a Espanya a canvi de menyspreu, oferim, en canvi, una sentida i necessària lleialtat, però lleialtat d'anada i de tornada, lleialtat de doble direcció, lleialtat amb correspondència.
(Aplaudiments)

Per tot això, no ofrenem noves glòries a canvi del menyspreu, però sí oferim la desitjable i la sentida lleialtat.
Una lleialtat de doble direcció des d'una terra esgotada de tantes injustícies i tants de mals exercicis del govern.
Certament tenim un problema greu quan parlem d'esta qüestió, i és que quan estem discutint en Espanya tots mos recorden el nostre passat.
No, Â«el plan de ajuste sería mucho menos necesario si no se hubiera robado tanto en este paísÂ».

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

A continuació tindrem la intervenció dels grups parlamentaris i, en primer lloc, aquell que ha sol·licitat la compareixença, el Grup Parlamentari Popular, i per a tal efecte donem la paraula a la síndica del Grup Popular, Isabel Bonig, per un temps màxim de quinze minuts.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Señor presidente, señora vicepresidenta, consellers.

Después de escucharle durante más de media hora, señor presidente, ya sé, ya sabemos desde el Grupo Popular por qué ha tardado en venir tanto a esta cámara a comparecer, porque no tiene nada que decir.
(Aplaudiments)

Pero, mire usted, señor presidente, antes de entrar en el objeto de esta comparecencia que es modelo de financiación, gestiones y plan de ajuste, permítame que le haga una pregunta, ¿eh?
, permítame, a ver si nos despertamos todos.
¿Hasta cuándo piensa usted seguir mintiendo a los valencianos, señor presidente?
¿Hasta cuándo?
(Aplaudiments) Porque hoy estamos en la comparecencia de un presidente que falta a la verdad, que huye de las Cortes y además es poco transparente.

Tenía apuntados unos datos pero en su intervención le he pillado dos mentiras más.
Dice que el modelo de financiación está caducado.
Mire usted, la ley que hicieron ustedes, la ley de 22 diciembre…, la ley 22 de diciembre…, de 18 de diciembre de 2009, que es la ley de financiación de Rodríguez Zapatero, la disposición adicional séptima, ¿sabe lo que dice?
Que el comité de expertos podrá evaluar las reformas estructurales del modelo de financiación para proponer sus reformas con carácter quinquenal.
No que se reforme a los cinco años, sino que se podrá revisar para su modificación.
(Aplaudiments)

Ustedes, el señor Zapatero lo puso.
Mire usted, señor presidente, digo usted que miente porque el pasado 26 de mayo aquí, en sede parlamentaria, yo le dije en la question time, le dije si usted iba a eliminar la partida de 1.
325 millones de euros, si la iba a quitar.
Y usted me dijo textualmente, así está en el diario de sesiones, me dijo que no, que cómo la iba a quitar si eso era una ley aprobada por el parlamento y por las Cortes Valencianas, que no era una decisión caprichosa.
Que el señor Montoro no les había pedido quitar los 1.
325 millones, sólo los 78.

Después, la señora vicepresidenta dijo, con esa explicación que siempre le caracteriza, Â«mire usted, la ley de presupuestos es una ley de Cortes.
En la ley de Cortes se aprueba.
Lo de eliminar partidas presupuestarias lo hacían ustedes, los malos del PP, nosotros noÂ».
Y luego llegó el señor Soler y dijo que no se iban a quitar los 1.
325 millones porque gracias a las negociaciones del Consell socialista y de Bloc Compromís, habían conseguido sólo un recorte de 78 millones de euros.

Pues mire usted, ¿saben ustedes que los tres mienten?
Porque aquí está el plan de ajuste de ustedes (aplaudiments) y en este plan de ajuste no están los 1.
325 millones de euros, señor presidente.
Pero es más, ¿sabe usted, señor presidente, qué es lo que dice su partido a las personas que mienten?
La anterior portavoz del Partido Socialista, la señora Soraya Rodríguez, decía en sede parlamentaria en el Congreso de los Diputados, que decir la verdad constituye el pilar fundamental de la responsabilidad política, que cuando un miembro del gobierno miente en sede parlamentaria el parlamento queda herido, el parlamento queda debilitado.
Pero si quien miente es el presidente del gobierno, está herido de muerte.
(Aplaudiments) Señor presidente, acaba de herir de muerte a los valencianos, al parlamento y a su gobierno.

Pero además, señor presidente, usted ha dicho y ha mentido cuando dice que han defendido siempre los intereses de los valencianos y no es verdad.
Repase las iniciativas, el diario de sesiones, todas las iniciativas, treinta y dos iniciativas en materia de cambio de modelo de financiación.
Preguntas orales, escritas, interpelaciones urgentes y no urgentes, de todas, comparecencias, y el Grupo Popular siempre ha votado lo mismo, sí al cambio de modelo de financiación de José Luís Rodríguez Zapatero.
Fueron ustedes los que no votaron y luego se lo recordaré.

Huye de esta cámara porque está cincuenta y cinco días sin venir.
Se va hoy sin sesión de control y no volverá hasta septiembre.
Y, además, es usted poco transparente.
Mire usted, no solamente no le da documentación a los diputados, a los que agradezco del Grupo Popular su trabajo, sino además nos tuvimos que enterar por la prensa que iba a quitar los 1.
325 millones.
Y ahora, ¿sabe usted cómo ha equilibrado?
Con un aumento de ingresos injustificado casi de setecientos millones de euros.

Señor presidente, aquí, en sede parlamentaria, sin mentir, díganos ¿va usted a subir impuestos?
El impuesto de patrimonio, el impuesto de actos jurídicos documentados, ¿va usted a poner la tasa turística?
¿Sí o no?
Porque aquí votaron en contra de no ponerla.
¿Puede usted decirnos ese plan de ajuste económico, el plan económico financiero que remitió el 17 de junio al ministerio, dónde está?
Porque no lo hemos encontrado.
¿Nos puede decir si ese proyecto o ese plan de ajuste y el plan económico va a ser aprobado por el comité de política fiscal?
¿Nos lo puede decir?

Y los acuerdos de no disponibilidad, señor presidente.
El artículo 57 de la Ley 1/2015 de 6 de febrero, dice que deberán publicarse en el diario oficial de la Generalitat valenciana para transparencia en el plazo de dos meses.
Hoy se cumple ese plazo y no están publicados.
(Aplaudiments) Vuelve a mentir, como miente cuando dice que el gobierno en funciones puede aprobar un cambio de modelo de financiación.
Entiendo que usted no es jurídico, lo entiendo, lo entiendo, usted no ha estudiado derecho pero tiene asesores.
El artículo 21, párrafo 5, de la ley del gobierno nacional dice que un gobierno en funciones no puede presentar ni la ley de presupuestos generales de estado, ni puede presentar proyectos de ley al Congreso y al Senado.
Por lo tanto, señor Puig, no se puede cambiar el modelo de financiación estando en funciones.

Apoye el señor Sánchez a Rajoy, (aplaudiments) habrá gobierno serio y responsable y cambiaremos el modelo de financiación de la Comunidad Valenciana.
Valor, señor presidente, valor en momentos difíciles.

Mire usted, hablemos del modelo de financiación.
Porque claro que estamos mal financiados, nosotros lo hemos dicho siempre en el desierto, solos.
Bienvenidos, ahora lo dicen ustedes, bienvenidos, gracias señor presidente.
Pero ¿cuál es su modelo de financiación?
Porque es que no lo sabemos.
Yo creía que usted iba a venir aquí y nos iba a decir Â«estos son los criteriosÂ»

Hay cuatro modelos de financiación.
El de los empresarios, el del IVIE, el de la comisión de expertos que nombramos aquí, de los Jaume I, todos.
Pero, ¿cuál es su modelo?
¿Qué criterios, qué pautas?
¿Lo sabe?
¿Los ha leído?
¿O le gusta más el del señor Morera cuando era portavoz de Bloc Compromís?
¿A que no sabe lo que decía?
Yo se lo digo.
Decía que el modelo económico, el modelo de financiación de la comunidad tenía que ser el del concierto económico responsable, porque el actual era ilegal, injusto e inconstitucional.
Que es injusto, sí.
(Aplaudiments)

Que es injusto, sí.
¿Es ilegal e inconstitucional?
Porque si no lo es usted tiene un problema con el presidente y con Bloc Compromís.
Y si es ilegal e inconstitucional, señor Puig, ¿por qué no interpuso recurso de inconstitucionalidad cuando Zapatero aprobó la ley de 2009?
(Aplaudiments) ¿Por qué su grupo en el Congreso, el Partido Socialista?
Mire usted, señor Puig, usted el mismo día licitaban un nuevo modelo de financiación: doscientos diez mil euros.
Que le sumamos para dárselo a una empresa privada, a la que salga, que presente otro modelo de financiación, cuatro, cinco y este el sexto o el séptimo, pero sin decirnos cuál es su modelo de financiación.
A eso hay que unirlo los trescientos diez mil euros de Raimon, las gasolineras, los treinta y cuatro mil euros de los vídeos y así todas estas historias.
Menos mal que venían a rescatar personas; ahora sabemos que venían a rescatarse ustedes.

Pero, ¿qué ha hecho, señor presidente, qué ha hecho usted en este tiempo?
Porque es verdad que nosotros le pedimos por carta que por favor convocase a esa reunión.
Y, efectivamente, nos convocó a una reunión, a una reunión pero que no nos dio ni plan de trabajo.
Ni la comisión esta que dice usted de expertos.
Si se aprobó, si se aprobó en mayo en las Cortes y, como la comisión de seguimiento de los enchufados de sanidad, ni está ni se la espera.
(Aplaudiments) ¡Esto es lo que nos dio!
¡El tríptico!
¡Este es el modelo de financiación!
¡Esto es!
Esto es serio, ¿eh?
, esto es riguroso.

No, mire, usted dice que el comité de expertos se había constituido y había sacado del Gobierno de España que se constituyese el comité de expertos, y se constituyó gracias a usted.
Vuelve a mentir, señor Puig.
¿Sabe usted cuándo se constituyó ese comité de expertos?
¿Lo sabe, señor Puig?
Aquí lo tengo, el acta, 21 de marzo del 2013.
¡Del 2013!
(Aplaudiments) Vuelve usted a mentir.
En 2013 ya estaba el comité de expertos.
Pero vamos más allá, en positivo.

¿Qué ha hecho usted?
¿Ha propuesto alguna persona que no lleve solo esto?
Porque, claro, esto lo puedo explicar yo pero yo soy de letras, necesita un técnico, ¿lo ha propuesto?
¿Tiene persona?
¿Tiene perfil?
¿Lo piensa consensuar?
El Partido Popular le puede ayudar en eso.

Y vamos a la segunda parte, al plan de ajuste -que no ha hablado-.
¿Qué derechos va a recortar?
¿Qué servicios públicos va a recortar?
(Veus) Porque no nos lo ha dicho, porque no nos lo ha dicho.

Mire, usted, ustedes han minimizado el acuerdo de no disponibilidad, solo setenta y ocho millones y noventa y dos, això no és res, res, res, això no és res.
Vale, vale.
¿Sabe cuánto afecta a los servicios públicos básicos?
El 50% de ese acuerdo de no disponibilidad, concretamente -para que no me digan que no soy rigurosa-, 46,7%.
Afecta a educación, a sanidad y a ¡servicios sociales!
(Aplaudiments) ¿Me puede usted dar los datos partida por partida?
Yo lo sé.
Si no sube aquí en la réplica y me lo dice, yo se lo diré.
(Aplaudiments)

Han vuelto a mentir a los valencianos, como cuando decían que no sabía que esto estaba en ruinas, y usted lo decía: Â«Vamos a acabar con la ruina del PP.
Estamos al borde de la ruina económica y social.
Â» Y a pesar de esto prometieron el paraíso en la tierra.
Ahora gobiernan (aplaudiments) ¡y no pueden cumplir!
Exactamente igual que con Radiotelevisión Valenciana: Â«Obrirem el 9 d'octubre i readmetrem els mil cinc-cents treballadors.
Â»

Hoy, desgraciadamente, según la vicepresidenta, los trabajadores ya no son héroes.
La pregunta es, señor Puig, ¿los valencianos han dejado de ser héroes?
Esa es la pregunta.

Pero, mire usted, se lamenta todo el día, se queja todos los días de que no hay dinero, de que estamos mal financiados.
Y es verdad.
A pesar de que usted tiene este presupuesto, 1.
600 millones de euros más del presupuesto que tuvo el Partido Popular en el 2015 y en el 2014 porque va mejor la economía, la economía de España, gracias a las medidas del gobierno del Partido Popular (aplaudiments) y de toda la sociedad española, mire, usted, señor Puig, si no tiene dinero para pagar lo básico -y le ayudaremos a conseguirlo-, ¿cómo dice usted que va a rescatar a las concesiones sanitarias, 600 millones de euros, que va a abrir Radiotelevisión Valenciana estando pendiente el recurso en la Audiencia Nacional?
Si lo echan atrás y declaran nulo y le obligan a readmitir a mil seiscientos, ¿quién va a pagar los salarios de los mil seiscientos trabajadores?
(Aplaudiments)

Y usted anuncia empresas públicas, organismos, agencias, bancos públicos, Xarxa Llibres.
¿Tenemos dinero o no tenemos?
¿O siguen ustedes -y las cercanías-, a pesar de que no hay dinero ni estudio económico, una irresponsabilidad al estilo de José Luis Rodríguez Zapatero en la ley de dependencia sin memoria económica?
(Aplaudiments)

Señor presidente, ¿va a seguir mintiendo usted a los valencianos?
Porque si no tiene dinero para lo básico, ¿cómo está prometiendo?
Es que es una irresponsabilidad.
O en la ampliación del Consell, que ahora nos hemos enterado ya que el señor Montiel está preparado para entrar en el Consell.
Bienvenido, señor Montiel.
¡Hombre!
, yo creía que uno llega en política ya preparado, le ha costado un año prepararse.
Como las decisiones en economía cuesten igual, ¡madre de Dios!
(Aplaudiments)

Pero, mire usted, señor presidente -acabo-, el 18 de diciembre del 2009, en el Congreso de los Diputados -haciendo memoria, que les gusta tanto la memoria-, se aprobó el sistema de financiación, la Ley 22/2009, de 18 de diciembre.
¿Sabe quién votó en contra de esa ley de financiación?
El hoy presidente del gobierno, el señor Rajoy, y el Grupo Parlamentario Popular.
(Aplaudiments) ¿Sabe quién votó a favor?
Los socialistas, incluido el señor Pedro Sánchez, ¡y la señora Montón!
, ¡y la señora Montón!
¡Es que apretaron el botón!

Y, ¿sabe usted qué decía el 24 de diciembre del 2009 el señor Alarte, que entonces era secretario general?
Â«Este es un modelo de financiación bueno para los valencianos.
Con este modelo de financiación -y cito palabras textuales- acabaremos con el victimismo del Partido Popular de la Comunidad Valenciana.
Â» Y seguía la señora Cristina Moreno, Â«es un buen sistema de financiación, solidario y justo con los valencianosÂ».

Mire, por acabar en positivo, señor Puig, por acabar en positivo, le voy a decir que nosotros estamos para ayudarle, queremos ayudarle, le tiendo la mano una vez más para el gobierno, para la Diputación de Valencia y para los quinientos cuarenta y dos municipios de la Comunidad Valenciana.

Sabe usted, señor Puig, que el Partido Socialista no puede jugar en la misma liga que Bloc, Compromís y Podemos.
Tiene que jugar en la primera liga, en la primera liga de la responsabilidad, señor Puig.
Y en este tema y en otros temas, por lealtad y responsabilidad le ayudaremos.

Señor Puig, yo le dije que cerrase los ojos y soñase, soñase quitarse el lastre del radicalismo y sectarismo y contar con el partido mayoritario para pactar los grandes temas de esta comunidad, sin nada a cambio, sin nada a cambio.

Le vuelvo a repetir y a decir, señor Puig, cierre los ojos, imagine, sueñe en grande y en positivo, porque si usted piensa en grande y en positivo eso será bueno para el Partido Socialista pero, sobre todo, para todos los valencianos.
Y ahí estará siempre el Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica del Grup Popular.

A continuació, continuem amb les intervencions de la resta de grups parlamentaris.

I, en este sentit, donem la paraula al Grup de Podemos-Podem, el senyor Antonio Montiel, per un temps màxim de quinze minuts.

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies.

Bon dia.

Bon dia, president, vicepresidenta, membres del Consell, senyories.

Bé, no sé si defraudaré, perquè els radicals ja han passat per la trona.
(Aplaudiments) Però, en tot cas, sí que volíem fer algunes reflexions.

Poques vegades n'hi ha un tema, afortunadament, en el que n'hi ha tant de consens en la societat valenciana i en les forces polítiques, com és el tema de l'infrafinançament.

Però, de tota manera, jo he de tornar a fer una reflexió -que ja vam fer el dia 6 d'octubre-, i és com hem aplegat fins ací, com es va fer la negociació de les transferències, i com aquella mala avaluació dels serveis públics i aquelles preses per pactar les transferències ens va portar a tindre un sistema que sempre s'ha fet malament.

Jo recorde que no sols l'informe dels experts sinó, fins i tot, l'informe que va finançar l'Associació Valenciana d'Empresaris en 2012 parlava que el sistema de finançament havia sigut dolent des del principi, des del principi, i, per tant, que encara el sistema actual, encara el 90% dels recursos estava llastrat pel fet que n'hi havia una mala avaluació dels serveis que es van transferir en les onades de 1982 i de 1987.

Per tant, a mi em crida l'atenció que el Partit Socialista i el Partit Popular que han governat, els únics partits que han governat Espanya en eixe temps, que han tingut la capacitat de modificar el sistema no ho hagen fet.

Em crida l'atenció que l'informe dels experts que es va aprovar per aquesta cambra en el 2013, o fins i tot l'informe dels empresaris del 2012, o fins i tot les recomanacions del president de la Confederació Empresarial Valenciana de juliol del 2014 hagen caigut, fins i tot, en sac trencat quan governava el Partit Popular, i sé que ara està criticant el sistema i que podia haver-ho canviat en aquesta legislatura.

Per tant, llevat que el sistema de finançament, com el FLA, s'ha utilitzat com una eina de política per a criticar uns a altres, hem aplegat a un punt de dir ¡basta!

Yo creo que tenemos que decir ¡basta!
porque el sistema de financiación es, a todas luces, insuficiente, inequitativo, no fomenta la solidaridad ni la cooperación entre los territorios, no crea cultura de un sistema plurinacional como el nuestro, un sistema en el que los distintos territorios no pueden seguir combatiendo por el botín o teniendo relaciones bilaterales con el gobierno de Madrid, sino que se debe de instalar una cultura de cooperación, una cultura de solidaridad, y una cultura de que este es un proyecto común.

Y hablando de proyectos comunes, nosotros lo que queremos poner de manifiesto es cómo el Partido Popular, desde el ministerio -y creo que usted lo ha destacado, presidente-, ha utilizado el sistema de financiación como un arma política, como el estrangulamiento al que nos ha sometido el señor Montoro, curiosamente en momentos preelectorales, tiene una utilidad política.

Yo celebro que, al final, se haya peleado el plan de ajuste hasta situarlo en límites reducidos, de setenta y ocho millones más noventa y dos millones, con carácter cautelar, de retenciones cautelares, pero lamento mucho, lamento mucho que algunos de esos recortes se hayan producido, por ejemplo, en partidas como cooperación internacional.

Creo que la propuesta del señor Buyolo, del director general de cooperación, para reducir 1.
500.
000 euros en cooperación internacional, siendo que para muchos de los que hemos apoyado este gobierno la cooperación internacional es un gasto social, nos parece totalmente desacertado, nos parece que, además, en los presupuestos del 2017 habrá que recuperar esa voluntad de llegar al 0,15% del presupuesto para cooperación internacional.

De todas formas, más allá de echar la vista atrás acerca de cuáles han sido los problemas que nos han traído hasta aquí, y yo creo que también de la mala política que se ha practicado por parte del gobierno central, creo que hay que pensar en positivo.
Pensando en positivo, y tomando las propuestas que usted hacía, yo me voy a atrever a concretar un poco más algunos temas.

Por ejemplo, nosotros pensamos que a corto plazo habría que establecer una mesa de diálogo para plantear el reconocimiento de la deuda histórica, para plantear con el ministerio cómo se cancela esta deuda histórica.

Y quiero recordar que en Andalucía y en Extremadura ya se hizo una negociación de deuda histórica, quiero recordar que hubo un acuerdo con Andalucía y Extremadura que permitía recuperar la deuda histórica y que se cobró en parte en metálico y en parte en terrenos, o en otros activos patrimoniales, y esta es una fórmula que debería ser explorada por la Comunidad Valenciana para, si no recuperar en términos monetarios el importe de la deuda histórica, sí por lo menos servir como elemento para la reestructuración de la deuda.

Es cierto, es indudable que un reconocimiento de la deuda histórica puede suponer una reducción sustancial de los 42.
000 millones de déficit que en este momento, -de deuda, perdón- que en este momento tiene la Comunidad Valenciana.

Por tanto, creemos imprescindible la constitución de esa mesa de diálogo.

Queremos, también, que se aborde una reforma fiscal que incorpore tipos progresivos para aumentar el tramo autonómico de IRPF a las rentas más altas y corregir el desequilibrio que se produce ahora, totalmente regresivo, en el que se gravan las rentas más bajas y medias en la Comunidad Valenciana.
Somos la comunidad que en tramos de renta más bajos más grava, una de las cinco que más grava a sus ciudadanos.

Pensamos que hay que clarificar y mejorar el sistema de tasas y que hay que buscar, todavía, las fuentes de capacidad de recaudación pendientes que algunos técnicos, como el sindicato Gestha, la asociación de técnicos del ministerio de hacienda han puesto de manifiesto en varios territorios autonómico, entre ellos el nuestro.

Creemos que hay que reforzar el IVAT, el Institut Valencià d'Administració Tributària, mediante la aprobación urgente de un proyecto de ley que le dote de un estatuto jurídico adecuado, que además determine cuáles son competencias, cuáles son sus recursos.
Es inaceptable que a estas fechas el Instituto Valenciano de Administración Tributaria tenga menos personal adscrito a recaudación que el Ayuntamiento de Valencia en el servicio municipal correspondiente.

Creemos que hay que fortalecer el proyecto de banco público, el Instituto Valenciano de Finanzas, para que pueda intervenir en la generación de nuevos proyectos de empleo, en la generación de proyectos de emprendedores que facilite dinero a autónomos y a familias.

Creemos que hay que hacer, también en el corto plazo, una autoría de recursos humanos y de eficiencia de la Generalitat valenciana.
Creemos que se puede hacer en paralelo a la reforma de la ley de la función pública que se ha anunciado después del seminario de Torrevieja.

Creemos, en definitiva, que se puede abordar una mejora de la coordinación entre las políticas de la Generalitat valenciana y de las diputaciones.

Creemos que especialmente en inversiones, en infraestructuras, en carreteras se deben alinear las políticas de las diputaciones provinciales al servicio del interés general que debe marcar la Generalitat valenciana.
Eso supone que no podemos estar más allá de lo que sea conservación, mantenimiento y seguridad vial en la red de carreteras de la diputación provincial, hemos de poner toda la capacidad inversora de las tres diputaciones provinciales al servicio de un plan de inversiones y de infraestructuras para mejorar la eficiencia de nuestra inversión pública.

Porque todo, y entramos en el medio término, todo no puede ser exclusivamente reivindicar un nuevo modelo de financiación.
Desgraciadamente, si ustedes, si el Partido Socialista y nosotros -Podemos- y otras fuerzas no alcanzamos un acuerdo, desgraciadamente habrá un gobierno del Partido Popular.
Y yo creo que en ese contexto será difícil plantear una revisión en profundidad, una revisión justa y equitativa del sistema de financiación.
Por tanto, creo que hay que tomar medidas aquí y ahora.

Y por eso, además de las medidas de corto plazo, le planteo también las siguientes medidas a medio plazo.
Hay que reformar.
.
.
, hay que buscar un sistema transitorio.
.
.
Si no es posible la reforma del sistema de financiación en su conjunto, hay que buscar, como usted decía también en sus conclusiones, un sistema transitorio, una respuesta de emergencia ante la actual situación, como decía usted en las propuestas que lanzaba.
Pero, también, hay que trabajar en perspectiva de.
.
.
, como decía, y en fin me resulta sorprendente porque era un informe de la propia Asociación Valenciana de Empresarios, decían, Â«hay que hacer ruido en MadridÂ», decían.

Nosotros le planteamos la celebración de un acto de afirmación y defensa de las reivindicaciones valencianas en Madrid, donde participen las instituciones y nuestra sociedad civil.
Es una oferta que le hicimos ya en octubre y que le hemos hecho en anteriores ocasiones y que le reiteramos ahora.
Creemos que un acto en un recinto nos puede llevar.
.
.
, con presencia de las instituciones y los representantes de la sociedad civil valenciana, nos puede llevar a poner en las puertas de Madrid el problema valenciano.
Y creo que es importante que asumamos que este problema, como usted decía, no es una cuestión de mera arquitectura contable, sino que es una cuestión, es un problema que afecta a la vida de personas, a la vida de nuestras familias.

Creemos que la reestructuración.
.
.
, en esta negociación de medio término tendríamos que conseguir una reestructuración de la deuda en el sentido de que, como ya le hemos dicho varias veces, la mayor parte de la deuda acumulada es una deuda que tenemos contraída con el estado central.
Por tanto, los 4.
055 millones que hoy se dedican al servicio de la deuda, con una buena negociación, que debe de incluir quitas, aplazamientos -reestructuración, como le digo, en definitiva-, se podrían rescatar 2.
000 millones al año para incrementar la capacidad de actuación en políticas sociales y en políticas de estímulo económico en la Comunidad Valenciana.

Y, por último, yo quiero llamar la atención sobre una cosa que no está en nuestra mano, pero que es importante, y que en el largo plazo cuando se hable de ese nuevo modelo de financiación, yo creo que hay que introducir una cláusula que elimine el dumping fiscal entre los territorios de las distintas comunidades autónomas.

A veces hablamos de paraísos fiscales y pensamos en tierras extrañas, en archipiélagos desconocidos, pero a veces se está produciendo dumping fiscal, se están produciendo paraísos fiscales entre los territorios autonómicos.

En este momento, en la Comunidad de Madrid no solo se tiene uno de los tramos más bajos de IRPF -en el tramo autonómico, por supuesto-, sino que en el impuesto de sucesiones y de patrimonio se tiene prácticamente una exención total.
Por tanto, nos parece absolutamente insolidaria esa política, nos parece absolutamente destructiva de lo que debe ser un sistema basado en la cooperación y en la corresponsabilidad fiscal.
Nos parece, por tanto.
.
.
, no vamos a abundar en los datos, compartimos con usted el diagnóstico, lo compartimos con los autores del informe presentado en esta cámara en 2013, lo compartimos también con los autores del informe presentado por la Asociación Valenciana de Empresarios del 2012, lo compartimos con quienes hemos suscrito el acuerdo y quienes votamos aquí la cuestión relativa a la financiación, pero, miren, no lo podemos entender.
Nosotros, que llevamos aquí en esta cámara tan solo un año; nosotros, que nos hemos puesto en marcha para traer la voz de la gente a las instituciones, no podemos entender que los partidos políticos que se han alternado en el gobierno durante treinta años sigan coincidiendo en el diagnóstico y hayan sido incapaces de ponerse de acuerdo en las soluciones.

No podemos entender que se venga planteando este tema mes tras mes, año tras año y todo el mundo, todo mundo, y es lo sorprendente, empresarios, sindicatos, sociedad civil, expertos, universidades, hasta los partidos políticos como el Partido Popular y el Partido Socialista, estén de acuerdo y no sepan o no quieran alcanzar el acuerdo que la sociedad valenciana necesita.

Por tanto, yo les invito, como decía el informe de los expertos del 2013, a abrir ese espacio de consenso, abrir ese espacio de dialogo, pueden contar con nosotros para llevar adelante sus propuestas, pero vuelvo a decirle que el problema de la infrafinanciación no se convierta en un mantra para eludir las acciones políticas concretas que hoy se pueden y se deben tomar en el día a día de la comunidad y, por tanto, que pueden hacernos estar en mejores condiciones para superar la crisis.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Per a intervindre en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula el seu síndic, il·lustre senyor Alexis Marí.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, presidenta.

President.

Consellers.

Mire, president, antes de entrar en harina, antes de ir al turrón, quiero hacerle tres apreciaciones sobre su primera intervención.

La primera, habla usted constantemente de la deslealtad del estado con la Comunidad Valenciana.
Y yo voy a empezar por donde ha terminado mi buen amigo y compañero Antonio Montiel.
Nosotros, el 6 de octubre, ya le dijimos el 6 de octubre que desleal no ha sido España con la comunidad; desleal han sido ustedes y los señores del Partido Popular con esta comunidad, porque han gobernado ustedes la comunidad y también el Partido Popular.
(Aplaudiments) 

Mire, el segundo punto dice.
.
.
, la infrafinanciación -ha dicho usted- dice que afecta al autogobierno.
Y yo le digo: falso; no, no afecta al autogobierno, afecta a la sostenibilidad de los servicios públicos más esenciales, que es lo que realmente le preocupa a los ciudadanos.

Y el tercer punto, antes de meternos en harina, como le decía, y a mí me preocupa, porque se lo he oído, a usted le he oído dos discursos totalmente distintos y distantes.
Mire, dice usted que se acabe con los privilegios y los desequilibrios.
Oiga, yo no lo he oído mucho a usted, a su partido, ni aquí ni en Madrid ni en el País Vasco, hablar sobre el cupo vasco y el concierto navarro.
No lo he oído mucho, no lo he escuchado mucho.
¿O eso no son privilegios entre ciudadanos de un mismo país, señor Puig?
(Aplaudiments) ¿Eso no son privilegios.
.
.
y eso no son desequilibrios entre ciudadanos que son libres e iguales?
¿No hay desequilibrios entre un ciudadano que vive en Hernani, Rentería con uno que vive en Denia, en esta comunidad, señor Puig?
Claro, claro que lo es.
Me gustaría realmente que usted también lo denunciase, que lo dijese aquí, al igual que me gustaría que lo dijesen sus compañeros en Madrid, en el País Vasco y también en Navarra.

Pero, mire, una vez más volvemos a encontrarnos en un debate.
.
.
, en el debate.
.
.
,

La senyora vicepresidenta primera:

Por favor, un poquito de silencio.

El senyor Marí Malonda:

.
.
.
el de la financiación autonómica o, mejor dicho, el de la infrafinanciación para darle vueltas al mismo asunto.
Créame que nuestro grupo parlamentario es tan consciente como el que más de la necesidad de cambiar un modelo de financiación que es injusto y opaco, así como de la infrafinanciación que ha sufrido nuestra comunidad en los últimos años, como llevamos diciendo desde el debate de investidura.
Se lo dijimos desde el debate de investidura, que lo acompañaríamos.

Pero, mire, no por mucho que hablemos del tema desde aquí, el modelo no se va a cambiar desde aquí, también se lo dijimos.
No podemos cambiar el modelo desde aquí.
Este no es el lugar legalmente establecido para ello y usted bien lo sabe.
Por mucho que aquí reivindiquemos una y otra vez que los valencianos y las valencianas reciban una financiación justa y equitativa, no lo vamos a conseguir, porque es en el Congreso de los Diputados, es en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, es en Madrid donde este problema se puede y se debe, desde luego, solucionar.

Ese Madrid, que algunos insinúan que nos roba y que es la causa de nuestros problemas únicamente, porque no quieren reconocer que el problema no es Madrid.
El problema que se viene arrastrando desde la aprobación del Estatuto de autonomía, señor Puig, ha sido la falta de voluntad de los dos partidos que han gobernado este país (aplaudiments) por establecer un modelo de financiación justo, transparente y que respete los principios de igualdad, solidaridad entre todos los españoles, absolutamente todos los españoles.

Un modelo en el que prime el interés de los ciudadanos por encima de los territorios, la prestación de unos servicios públicos básicos de calidad por encima de los intereses partidistas y las baronías.
Y en el que prime la lealtad institucional, que a usted también le he oído muchas veces hablar de la lealtad institucional y la solidaridad entre las diecisiete comunidades que deben sentarse a dialogar, cooperar y distinguir entre lo que es urgente, lo importante y lo realmente necesario.

Y en esas estamos, señor president, en esas estamos.
En esta cámara hemos votado por unanimidad de todos los grupos la necesidad de este cambio inmediato en la financiación de nuestra comunidad.
Y también de todas las comunidades autónomas, no solo de la Comunidad Valenciana.
 

Hemos aprobado la creación de una comisión de seguimiento y le hemos emplazado a usted a que reivindique en Madrid el cambio de este modelo.
Sin embargo, yo no quiero pedirle explicaciones por las actuaciones que ha llevado a cabo para conseguir una reforma inmediata del modelo de financiación, que allá donde la han querido escuchar han manifestado la necesidad imperiosa de esta reforma, y es de agradecer.

Yo quiero centrarme en lo que ha hecho president, usted como president del Consell, para mitigar precisamente esa falta de financiación.
Porque el propio conseller Soler lo dijo, hace dos semanas aquí en Les Corts en respuesta a una interpelación de mi grupo parlamentario, lo dijo aquí, abro comillas, dice, Â«si nosotros queremos ir a la mesa de negociaciones con el nuevo gobierno sobre el sistema de financiación, tenemos que hacer los deberes aquíÂ», eso dijo.
Y por eso la pregunta que yo le hago, señor Puig, ¿han hecho ustedes los deberes aquí?

La infrafinanciación no puede ser la excusa para no gobernar mejor.
Se lo venimos diciendo también desde que empezó la legislatura.
No puede ser la eterna justificación para no gestionar más y mejor.

Porque hacer los deberes, president, no es quejarse continuamente de la infrafinanciación, de la herencia recibida, ni fiar su acción política a una mejora de la financiación o al ingreso de unos fondos extra por parte del gobierno central, ni judicializar la reclamación de la mejor financiación, sabiendo que, según el Tribunal Constitucional, usted lo sabe, una comunidad autónoma no puede vincular los presupuestos generales del estado.

De gestos no vive el hombre, sino de hechos.
Eso es postureo, pero no es gestión, y las fotos o manifestaciones en los medios públicos, en los medios de comunicación, desde luego, no nos van a ayudar a salir del charco.

Hacer los deberes, president, es gestionar; es hacer reformas que doten de una mayor eficiencia y eficacia a la administración; es tener valentía para recortar el exceso de gasto superfluo que todavía soporta la administración y su sector público instrumental.
Una administración que sigue siendo excesivamente pesada.
Y le pongo un ejemplo.
En esta cámara se aprobó, a instancias de Ciudadanos, una propuesta para llevar a cabo a través de la Sindicatura de Cuentas una auditoría económico-financiera y sociolaboral de todas las entidades del sector público instrumental que dependen directamente de la administración o financiadas exclusivamente con dinero público, a los efectos, le dijimos, de detectar aquellas que sean innecesarias, superfluas, sobredimensionadas o que supongan duplicidades con otras existentes a nivel nacional que podrían prestar exactamente los mismos servicios.

El objetivo de dicha propuesta es incrementar la eficiencia, la eficacia, en el gasto público, de forma que los escasos recursos públicos se destinen a las partidas prioritarias que son el sostenimiento de unos servicios públicos esenciales con la mayor calidad.

Pero, mire, de momento, sobre el grado de cumplimiento de la propuesta presentada por el Grupo Parlamentario Compromís no sabemos nada, absolutamente nada.
¿Tiene, president -le pregunto-, interés en seguir engrosando la administración pública?
¿Tiene interés, señor Puig?
¿Qué sabemos de esta propuesta que le hicimos?
A ver si finalmente va a pasar como le dije creo que hace dos plenos, que una proposición no de ley aprobada en esta cámara, con mayoría, pues es como soplarle al viento.
Sería, pues, verdaderamente una desgracia.
(Aplaudiments)

Mire, también, también en el documento del primer año del Consell figura como logro la mayor coordinación con las diputaciones.
Y ya le dije que no podía decir esto tres veces seguidas sin reírse, porque cada una de las diputaciones, oiga, es que va por su lado, es decir, pero incluso la Diputación de Valencia.
¡Si están teniendo ustedes pues problemas incluso con la diputación que presiden!

Y mire, sin embargo, los pocos recursos de que disponemos se destinan a poner en marcha políticas, por ejemplo, de inmersión lingüística.

Y yo le pediría, mire, estos esfuerzos creo que deben destinarse a reactivar la economía, a apoyar a los sectores productivos, crear empleo estable, eliminar barracones, eliminar barracones, ayudar a los que más lo necesitan.
(Aplaudiments) Que ese realmente, señor Puig, es el estado, realmente el estado de derecho, es un estado básico de derecho.

Destine, por ejemplo, más fondos a la vicepresidenta, lo decimos también, destine más fondos a la vicepresidenta para que pueda desatascar de una vez por todas los expedientes de dependencia, esa gran vergüenza que han heredado.
Destine más fondos a la vicepresidencia.

Pero mire, ustedes han optado creo por lo fácil, por el victimismo.
Y, ojo, que somos los primeros en reconocer que la herencia que han recibido ustedes es propia de un relato de terror, que la raquítica situación de las cuentas públicas es culpa de la infrafinanciación desde luego, pero también de la nefasta gestión y de la corrupción de los anteriores gobiernos.
Eso también se lo reconocimos y se lo volvemos a reconocer.
Pero ahora, president, usted es el president del Consell, ustedes gobiernan y la responsabilidad de estas decisiones ahora le corresponde a usted y a su gobierno.

Como suya es la responsabilidad de los recortes que ha impuesto el señor Montoro a las cuentas de La Generalitat.
Y mire, mire que se lo dijimos, mire que lo advertimos en el debate de presupuestos.
Las cuentas que ustedes presentaron eran irreales, y usted lo sabía, y generarían frustración, también se lo dijimos, no solo por los 1.
300 millones con los que engordaron la partida de ingresos, sino también porque cometieron la irresponsabilidad de elaborar un presupuesto en base a una mejora de la financiación, que mire usted por donde, mire usted por donde, estamos en el mes de julio y todavía no ha llegado.
Más de lo mismo.
(Aplaudiments)

Y, por tanto, y por tanto, como siempre, los valencianos, porque no son ustedes, somos los valencianos, son todos los valencianos los que asumimos la deuda, tenemos que recurrir al FLA, también coincidimos con el conseller en el FLA, a esa doble estafa que llama el señor Soler, que es una doble estafa.
Y es verdad, ¿eh?
¿Y esto qué supone?
Pues que encima para que se nos concedan estos fondos extra y para mayor escarnio ya no serán al cero por ciento de interés, se nos exige más recortes.

¿Quién les iba a decir a ustedes que tendrían que aplicar retallades, president?
Aunque en este caso se limiten, que yo tengo duda que se limiten solo a 78 millones de euros.
Confiamos en que estos recortes en ningún caso afecten a la prestación de los servicios públicos esenciales, faltaría más, viniendo de ustedes.
Pero lo que sí, lo que sí que pone de manifiesto esa medida es que hay margen para recortar en el presupuesto.
Se puede recortar sin que por ello sean los ciudadanos los que tengan que sufrir las consecuencias, sin que perciban la más mínima merma en la calidad de los servicios públicos que reciben, porque hay que recortar en gasto político.
Y ahí, president, hay margen, como le digo, hay mucho margen.

Voy terminando.
Mire, solo, solo esperamos que estos recortes no vayan a más.
Y esto depende únicamente de ustedes, de la responsabilidad con la que elaboren los presupuestos y de la gestión que hagan de los escasos recursos públicos.
Pero en definitiva, president, como bien sabe, en cuanto a la reclamación de un nuevo modelo de financiación, sabe que cuenta con todo el apoyo de nuestro grupo parlamentario, como también sabe que este apoyo no es gratuito, y también se lo dijimos, no le va a salir gratuito, ya que le pedimos a cambio que gestione, que legisle, que reforme y convierta a la Generalitat valenciana en una administración eficaz, eficiente y sostenible, como única forma de garantizar la prestación de unos servicios públicos de calidad, como sin duda merecen los ciudadanos de esta comunidad autónoma.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Marí.

Té la paraula, a continuació, el síndic del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Senyor president.

Abans de res m'agradaria agrair-li la informació que ens ha donat en la seua compareixença, i sobretot també agrair-li, ja que ha acabat este període de sessions, agrair-li el que haja sigut el president que més ha comparegut en un període de sessions, (aplaudiments) cosa, cosa que decidim els síndics en la Junta de Síndics, i vosté molt s'ha compromés en comparéixer en este ple a donar explicacions, totes les que se li han demanat.

Lamentablement comprovem en este ple com en juliol de 2016 els valencians i les valencianes encara hem de continuar parlant de ser tractats amb igualtat i sense discriminació.
Perquè encara en juliol de 2016 els valencians i les valencianes continuem sent tractats com a ciutadans de segona.
I a Compromís ens pareix fonamental que tractem este tema una i mil vegades si fa falta, però també volem que es deixe de parlar d'este tema ja.
I volem que es plantege, i desitgem i treballem perquè arribe el dia que no siga necessari parlar d'este tema, del finançament just, perquè l'haurem aconseguit.
I dic que l'haurem aconseguit perquè ningú ens el regalarà.
Als valencians i les valencianes ningú ens ha regalat res.
Més bé el contrari.

Ningú ens ha regalat l'autonomia, la vam lluitar als carrers, i ajuntaments a ajuntaments.
I així i tot al final ens van negar el nivell d'autogovern, que sí que li van donar a Andalusia.

Ningú ens ha regalat les poques infraestructures que tenim, fins i tot algunes d'elles les vam pagar els nostres pares i les nostres mares, les nostres iaies, segell a segell, com el Pla Sud de València.
Ningú ens ho ha regalat.
Ho hem lluitat i hem aconseguit amb molt d'esforç i molta unitat.

I ja que parlem d'unitat, m'agradaria fer un experiment, un experiment solidari.
Sé que no és la primera vegada que ho fa un diputat de Compromís.

Pero quiero aprovechar y hablar aquí de la unidad de todos los valencianos y valencianas.
Lo hago en castellano, de la misma forma que el concejal de Orihuela, Karlos Bernabé, dio una lección hace unos días usando el valenciano en el pleno municipal (aplaudiments) frente a los reproches del Partido Popular local.
Y sé que por hablar castellano no recibiré las reprobaciones de los miembros de esta cámara, como sí que recibió el concejal por hacerlo en nuestra lengua propia.
Porque lamentablemente algunos no entienden que vivimos en una sociedad bilingüe donde deberíamos tener los mismos derechos y donde hay valencianoparlantes que son discriminados por hablar la lengua de sus padres y de sus madres.
Y lo hago en este debate porque es importante hablar de la unidad de todos los valencianos en una época en la que algunos o algunas nos quieren dividir.

Quieren dividirnos entre los que hablamos valenciano y los que hablan castellano.
Quieren dividirnos entre los que viven en Castellón y los que viven en Alacant, entre los que viven en Torrevieja y los que viven en Vinaròs.
Quieren dividirnos porque si nos dividimos tenemos menos fuerza, tenemos menos fuerza para reclamar lo que es justo.
Divididos somos más débiles.

Y esta financiación justa es necesaria de norte a sur en nuestro país.
Es necesaria para los cinco millones de valencianos, vengan de donde vengan, hablen la lengua que hablen y tengan el color de la piel que tengan.
La lucha por una financiación justa es lo mismo que la lucha por nuestra autonomía y nuestro autogobierno.
Sí, señor Marí -que no está ahora mismo-, por nuestro autogobierno, que es lo mismo que luchar por vivir mejor.

Hablar de autogobierno valenciano es hablar de colegios dignos, es hablar de aumentar las becas y crear programas como la Â«beca salarioÂ».
Hablar de autogobierno valenciano es hablar de bajar las listas de espera, es hablar de sanidad universal para todos y para todas.
Hablar de autogobierno valenciano es hablar de eliminar el copago para pensionistas y personas con discapacidad funcional.
Hablar de autogobierno valenciano es hablar de recuperar las ayudas para los que cuidan de sus dependientes.
Hablar de autogobierno valenciano es hablar de que los niños con las familias más vulnerables puedan ir al comedor escolar, también a partir de mayo, no pasaba antes.
De eso es de lo que hablamos cuando hablamos de autogobierno valenciano.

Los que sentimos y trabajamos desde el valencianismo lo hacemos para que cinco millones de personas, cinco millones de valencianos y valencianas vivamos mejor, porque merecemos vivir mejor.
Y los que nos niegan esa financiación justa, los que atacan al autogobierno valenciano, no se equivoquen, no están atacando a este Consell ni a estos diputados; están atacando a nuestra calidad de vida, están atacando a nuestro derecho de vida digna, están atacando y discriminando a cinco millones de valencianos y valencianas.
Y eso no lo vamos a permitir.
(Aplaudiments) No lo permitiremos los valencianista de Canals, ni los valencianistas de Orihuela, de Buñol o de Segorbe.
¡No lo vamos a permitir!

Senyor president, senyories, parlem per tant d'un tema fonamental, d'un tema que ens ha de mobilitzar a tots els valencians i les valencianes, però ens ha d'entrar al cap que el problema no el tenim en esta cambra, ens ha d'entrar al cap que el problema no el tenim en el que li diu este govern, el govern del seu Consell al govern central.
El problema no està en els arguments que plantegem, perquè estan confirmats i reconfirmats per tots els experts.
Tots els experts diuen que patim una anomalia, som pobres i paguem com a rics.

I el problema està que això ja ho saben a Madrid, ja ho saben.
Ahí està el problema.
El problema és que a Madrid, al govern central, els entra per una orella i els ix per l'altra.
El Partit Popular encara parla del model Zapatero de 2009.
Estem en 2016, estem en 2016!
En 2009 el problema era que.
.
.
, segons el Partit Popular, que Zapatero estava governant amb els catalans.
En 2016, després de quatre anys amb majoria absolutíssima el Partit Popular, quin ha sigut el problema?
Per què no s'ha modificat el sistema de finançament?

En 2011 el senyor Rajoy va arribar al govern amb un programa electoral que deia en la seua pàgina 162: Â«Impulsaremos una modificación simultánea y vinculada a la Ley reguladora de las haciendas locales y de la LOFCA, Ley orgánica de financiación de las comunidades autónomas, para evitar solapamientos, definir bien los límites competenciales, fomentar la cooperación y garantizar los recursos necesarios para la prestación adecuada de los servicios públicos.
Â»

Senyors consellers i conselleres, senyor president, s'han garantit els recursos necessaris per a la prestació adequada dels serveis públics?
No, veritat?
S'ha modificat la LOFCA?
No.

La senyora Bonig deia: Â«La ley dice «podrá« modificar el sistema de financiación si así lo desean, que así lo dijo el señor Zapatero cuando modificó la ley.
Â» Vale.
¿Pero qué ha pasado con el PP?
¿No ha podido?
Y si no ha podido, és perquè no vol.
Ens va mentir a tots els valencianes i les valencianes el Partit Popular?
(Aplaudiments) Ens va mentir?

I si és perquè no ho ha sabut fer, és perquè és un govern incompetent el del Partit Popular del Govern d'Espanya?
És per això?
S'ha continuat maltractant els valencians i les valencianes?
Sí.
A més, inclús, amb xantatges com els del senyor Montoro, dient-nos que no ens donarà el FLA si no fem retallades en serveis socials, en educació, en sanitat.
Això és el que ha fet el Partit Popular.

De qui és la responsabilitat?
Dels catalans?
De Zapatero?
La responsabilitat des de 2011, des de 2011, és del govern central del Partit Popular.
De la mateixa manera que entre 2008 i 2011 la responsabilitat era del Partit Socialista i com des de 1996 a 2004 la responsabilitat era novament del Partit Popular, i parlant català en la intimitat.
(Aplaudiments)

A Compromís no tenim ningun problema en dir que cap dels dos partits que han governat l'estat espanyol en les últimes dècades han solucionat el problema, perquè és una evidència, és una evidència.

Ací hi ha responsabilitat del govern central, manara qui manara.
I per això felicitem este Consell, per la seua postura, reivindicar un sistema de finançament just mane qui mane a Madrid.
Gràcies per eixa postura, senyor president.

Des de Compromís valorem eixe posicionament perquè és l'únic sensat.
Però hem de tindre clar que al final, per molt que reivindiquem, per molt que ens posicionem, el que compta és un botonet que apreten els 350 diputats i diputades del Congreso de los Diputados.
El que compta és quin botonet apreten quan es voten els pressupostos, quin botonet apreten quan es voten les esmenes per a millorar les inversions en la nostra terra.
Quin botonet apreten quan es tracta de rebre en eixos assumptes els que ens afecten als valencianes i les valencianes més enllà dels partits.

I jo els puc dir que els diputats de Compromís i els diputats de la nostra coalició apretaran sempre el botonet a favor dels interessos els valencians i les valencianes.
Altres, en canvi, obeïxen més les ordres del seu partit a Madrid.
I per això, en 2016 continuem sent discriminats en inversions.
Per això, en 2016 continuem sent discriminats en finançament i ens agradaria que tots els grups, i especialment el Grup Parlamentari Popular, pogueren pujar ací i comprometre's perquè els seus diputats a Madrid apreten el botonet de la dignitat i apreten el botonet a favor, a favor dels valencians i les valencianes.

Per tant, senyor president, des del Grup Parlamentari Compromís reiterar-li el nostre suport a les reivindicacions del Consell, que no són altres que les que van aprovar en este parlament per unanimitat: finançament just ja, regularització del deute històric i inversions que compensen el maltractament dels últims pressupostos.

Alguns en este ple estan passant la pilota a un altre costat.
Nosaltres volem mantindre la pilota on ha d'estar, que és la responsabilitat del govern central de reparar eixa injustícia històrica que patim els valencians i les valencianes.

Però també creiem que cal donar un salt qualitatiu en la manera de reivindicar.
Este tema no pot ser només una qüestió del Consell.
Tampoc -no ens equivoquem- pot ser una qüestió d'estes Corts i tampoc inclús m'atreviria a dir una qüestió només de la societat civil organitzada.
Ha de ser una qüestió de tot el poble valencià, d'eixe poble de cinc milions de persones que mereixen viure millor.

Ja ho deia, esta ha de ser la lluita de tot un poble, parlen en la llengua que parlen, hagen nascut ací, a Andalusia, a la Manxa, al Perú, al Marroc o a Romania.
El poble valencià comença a percebre que el finançament és injust per al nostre territori, comença a entendre que un finançament injust té conseqüències en la seua qualitat de vida, en el seu dia a dia, perquè ara tots i cadascun dels valencians tenen una cosa molt clara: que totes les polítiques que es fan per este Consell van destinades a rescatar persones, no com abans, que alguns d'eixos diners anaven per a determinats personatges.

Per això, senyories, des de Compromís creiem que cal aprofitar eixe consens social per a donar un pas més, un pas més, anar més enllà.
Cal portar este debat al carrer, cal fer que tots els valencians i valencianes participen d'este debat i facen pressió per a aconseguir el que és just, perquè, com els deia al principi en la meua intervenció, als valencians i a les valencians mai ningú ens ha regalat res.

Sabem millor que ningú que els drets no es demanen, es prenen, els drets es prenen.
Si som conscients d'això, si tenim la valentia de continuar parlant de plantar-li cara al govern central i al senyor Montoro, més prompte que tard arribarà el dia en què ho aconseguirem.
I no serà perquè ningú ens ho haja regalat, serà perquè este poble s'ho ha guanyat, s'ho ha guanyat amb el seu esforç, amb la seua lluita i amb la seua valentia, perquè això és el que som, un poble valent que ha de lluitar pels seus drets.

Senyor president, consellers i conselleres, des de Compromís els agraïm el seu esforç, des de Compromís compartim la seua lluita, des de Compromís els proposem continuar actuant amb valentia i donar el salt per a portar este debat als carrers del nostre país, que el clam siga tan alt i tan clar que des de Madrid no puguen obviar-nos, que des de Madrid ens hagen de fer cas.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

A continuació, per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Socialista, donem la paraula al seu síndic, el senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Bon dia.

Gràcies, president.

President de La Generalitat, membres del govern valencià, diputades i diputats, bon dia.

Bé.
Gràcies per haver vingut.
Gràcies.
Vull dir, és el president que més compareix en la cambra, és el president que quan se li demana una compareixença sempre ha vingut i és el president més accessible de tota l'època de l'autonomia valenciana.
(Aplaudiments)

Este matí ha escoltat el president que algú dia que vosté mentia, que parlava de cinquanta-cinc dies… Hi ha gent instal·lada en la mentida.
I la mentida en les xifres són molt dolentes.
Jo crec que… Kierkegaard ja dia que Â«la vida cal viure-la cap endavant, però no se pot entendre si no se recupera fins arrereÂ».

El problema és que ací algú mos ha arruïnat, algú mos ha arruïnat, i sabem qui són amb noms i cognoms.
No sols en el finançament, en les infraestructures.
.
.
, en molts elements.
En l'any 1995, quan se n'anaren els socialistes del govern valencià, cada una de les valencianes i valencians devia 600 euros; ara són 9.
000 euros per capita.
Això és absolutament insostenible, impagable, vergonyós.
i és responsabilitat (aplaudiments) dels qui s'han assentat des d'ací fins allà.

Durant vint anys hi ha hagut un grup polític que no s'ha preocupat del finançament, que no s'ha preocupat de les persones, que no s'ha preocupat de la renda per capita, que ha fet trampes en la política impositiva, que ha malbaratat els diners i ha aprofitat en alguna ocasió, això sí, per a atacar el Govern d'Espanya quan no era del seu color polític.
Però el resultat són 45.
000 milions d'euros que estan en el deute de cinc milions de valencianes i valencians.

Per això, president, sí que caldria que fórem contundents en alguna cosa, perquè esta compareixença únicament s'ha demanat per a açò.
(Aplaudiments) Per a fer açò moltes vegades.
I amb rotunditat, esta cambra va a dir claríssimament que… ¿Dónde va a recortar?
En ningún sitio, (aplaudiments) en ningún sitio que tenga que ver con la vida de las personas en sanidad, en ningún sitio que tenga que ver con la educación de las niñas y de los niños valencianos, en ningún sitio que tenga que ver con la dependencia.

Y le voy a explicar por qué.
Porque en un año arruinados, vilipendiados y machacados por Madrid, hay más médicos en el sector público, porque cuando usted mira las cifras de qué estaba pasando con la mortandad en la Comunidad Valenciana, es para preocuparse muchísimo.

Perquè açò no és un joc de numerets, de coses que la gent no entén, de què està passant amb el FLA, el flo, el no sé què.
Açò té a veure amb que la gent, les valencianes i els valencians, en els últims anys han vist incrementada la seua mortaldat perquè algú estava invertint menys en sanitat.
(Protestes i aplaudiments) Això no és ninguna broma.
Per això trobe absolutament irresponsable… (veus i protestes) absolutament irresponsable que vostés vinguen a parlar de grans números i grans batalles polítiques.
No és política.

¿Què passa en una comunitat on el 25% de la gent entre quinze i vint-i-nou anys ni treballa ni estudia?
Gent que ha nascuda tota quan governava el Partit Popular.
¡Tota!
Que tot el sistema educatiu el va controlar el Partit Popular, que tot el sistema productiu el va governar el Partit Popular.

Mire, les campanyes del PSOE… Mire, vamos a hablar de eso.
Lo más divertido de las campañas electorales que ahora hacen cada dos por tres -igual hay otra- es que todo el mundo habla de sanidad y educación.
Y son transferencias exclusivas de las comunidades autónomas y nadie habla del modelo de financiación, nadie.
Y los responsables de los desastres sanitarios y educativos en esta comunidad tienen nombres y apellidos, y algunos están en la cárcel.

Pero lo que no puede ser es que querer afrontar una realidad de un país pobre, empobrecido por una gestión, con sueños de grandeza que no están ahí… ¿Cómo sería nuestra situación actual si en cada cajón que abre el gobierno valenciano no hubiera un pufo?
¡¿Cómo sería?
!
Porque hoy la obligación del Partido Popular sería apoyar lo que vamos a pedir esta mañana en una PNL, que es que el Gobierno de España no nos cobre los 313 millones que tiene dotados y consignados por el tema de la Copa del America.
Son ganas de ayudar a afrontar las cosas.

¿Qué pasa cuando el gasto…?
Mire, la liquidación de este año, del 2014, la última que tenemos de la intervención general del estado.
Y lo dice el Gobierno de España.
Nosotros ingresamos por valenciana y valenciano, o sea, que multiplíquelo todo por cinco millones, 258 euros menos y, además, gastamos 121 euros menos.
¡¿Dónde hacemos así?
!
(Aplaudiments) ¿Dónde?
Porque el problema de Manostijeras es cuando le picaba algo.
No vamos a recortar nada, nunca vamos a recortar nada.
Solo con las insensateces que ustedes hacían y que nos han arruinado y recortando en esas, afortunadamente, se contrataron 1.
500 maestros hace nada.
(Aplaudiments) 

Y fíjense, mire, cuando… Estamos en una guerra mediática en la que el acoso es terrible.
La única comunidad autónoma que no ha recortado, incluyendo las del PP, unidades de concertada es esta.
¡Manifestación!
La única comunidad que baja las ratios a 25 o a 24 es esta.
¡Manifestación!
La única que regala los libros.
(Aplaudiments) ¡Manifestación!
La única que cuando el presidente Hollande se presenta en las elecciones presidenciales y su gran apuesta era contratar 60.
000 maestros, y nos damos cuenta de que aquí hemos contratado 1.
500 y no se ha enterado nadie.
¡Manifestación!

Mire, nosotros estamos trabajando cada día para que la gente que se levanta a buscar trabajo, porque aquí la mayoría de gente va a buscar trabajo, tenga su futuro resuelto.
Hay un plan de choque… Es que siempre me acordaré de esa intervención de la vicepresidenta cuando hablaba de Â«¡Miracle!
.
.
.
Â» Es que ustedes cuando no querían dar una ayuda a una persona, lo que decían es que ciegos, cojos, sordos y mudos se habían curado y, por tanto, les rebajaban el grado.
Es que ustedes cuanto tenían en el cajón (aplaudiments) todas las ayudas a la vivienda destinadas…, más de mil, de jóvenes que pensaron que con esa ayuda de La Generalitat iban a un banco, les daban un crédito, que ese crédito lo podrían afrontar… Oiga, ¿me quiere concretar algo el señor…?
(Veus)

El senyor president:

Un segon, senyor Mata.
Un segon…

El senyor Mata Gómez:

Yo contesto todas las dudas.

El senyor president:

Senyor Rubén Ibáñez, li demane que guarde el respecte que l'orador, que està en l'ús de la paraula, es mereix.
Li demane que guarde el respecte.
I per a dirigir els debats ja ens ocupem la mesa.

El senyor Mata Gómez:

¡Ah!
, lo de la comparecencia, sí…

El senyor president:

I vosté també, senyor Castelló.

Senyor Mata, continue.

El senyor Mata Gómez:

Mire, como el presidente de La Generalitat y el gobierno valenciano, cosa que no ha hecho nunca, crea una comisión de todos los portavoces políticos en los que están todos los rectores de las universidades y nos explica cuál es su plan de trabajo; como el presidente de La Generalitat ha editado, ha trabajado y ha publicado lo que es su nuevo modelo de financiación…

Por cierto, hablando del modelo de financiación que se está criticando y poniendo en entredicho hoy, no sé si recordarán…, porque había un presidente aquí que no era… que era ágrafo, que escribió un libro que se llama -no me acuerdo cómo-…, el presidente sí, Zaplana.
Pero era España…, no sé qué.
Bueno, pues el España no sé qué tenía un modelo de financiación, eso fue…, se publicó en el año 2001, que es exactamente el que se puso en marcha en el año 2009 con el gobierno Zapatero.
¿Por qué?
Porque los datos de aquella época pensaban que mejoraría nuestra financiación, y la mejoró, porque cuando alguien miente, hay que decirle claramente quién miente.
El modelo Zapatero mejoró la financiación de la comunidad autónoma, (aplaudiments) insuficientemente, que luego los hechos han demostrado que esa insuficiencia es dramática, pero la mejoró frente a todos los que había anteriores que eran peores.

Como el presidente de La Generalitat ha hecho eso, ha convocado a todos los alcaldes de la Comunidad Valenciana que están de acuerdo en su pelea por la mejor financiación y que se incrementen las inversiones; como hay un compromiso que hemos llevado al Congreso de los Diputados, de modificar nuestro Estatuto de autonomía, para que las inversiones….

Por cierto, las inversiones de la época de Zapatero fueron las más grandes de la historia en la Comunidad Valenciana, solo con el AVE.
(Aplaudiments i rialles) Cuando… Solo con el AVE.
Efectivamente, solo con el AVE.
(Veus)

Cuando eso ocurre, la comparecencia del presidente es para reiterar lo que ya ha reiterado, y estamos totalmente de acuerdo, con lo cual permítannos que hablemos de las mentiras que ha puesto hoy sobre la mesa el Partido Popular y cómo nos ha llevado a la ruina, porque es que si no, no podremos entender esta situación.

Mire, Montoro se está convirtiendo como esos policías locales que persiguen a los gorrillas y les ponen multas.
¡Si es que no las pueden pagar!
Pero si un gorrilla está de gorrilla porque no puede pagar las multas, ¿por qué le ponen una multa por hacer de gorrilla?
Pues aquí está pasando una situación parecida.
Tenemos un presidente del Gobierno de España que es muy débil con los fuertes y muy fuerte con los débiles.

Mire, cuando Alemania se ha saltado cuarenta veces, cuarenta veces la estabilidad presupuestaria y financiera, nunca hemos oído al Gobierno de España, presidido por el señor Rajoy, decir nada.
Cuando el Gobierno de España tiene el mínimo problema, le sube el impuesto a todas las pequeñas empresas… Bueno, (inintel·ligible) … va a presentar una propuesta para que no afecte a las pymes la subida del impuesto de sociedades.
Pero es que… Menos a Navarra y al País Vasco, porque la tienen transferida.

Si es que cuando hablaba antes el presidente, esta mañana, de que si Rajoy… Claro, si Aznar ya empezó a hablar catalán en la intimidad, euskera no sé qué, llamaba movimiento… Ahora, por lo visto, va a aprender más idiomas aún.
Pero la incompetencia de Rajoy en las estructuras europeas es un drama para los valencianos y para España.

Porque mire, la excepción alemana por el tema de los refugiados ya está sobre la mesa, la excepción francesa por el tema del terrorismo ya está sobre la mesa.
Excepción de la corrupción.
(Aplaudiments) Pidamos la Comunidad Valenciana una excepción sobre la corrupción, como hemos sido la comunidad más corrupta, donde más nos han robado, donde más se ha tirado el dinero, excepcionemos la corrupción.
Cuando vaya el conseller de economía, diga: Â«Yo me pido la excepción de la corrupción.
Â»

Porque, mire, al final, mecanismos tiene el estado para ayudarnos.
Cuando se pidió al Banco Central Europeo los cien mil millones para el rescate del sistema bancario, solo se han utilizado sesenta mil.
Hay cuarenta mil millones que tiene disponibles Montoro, que es como un señor feudal, que obra según le da la gana.
Pues, hoy, exigimos que, de esos cuarenta mil millones disponibles, nos perdone los diez mil millones del FLA; que no nos tienen que perdonar nada, que son nuestros, que sumamos el déficit histórico y el déficit de financiación, nos merecemos… Y, con eso, arrancaremos, arrancaremos.

Porque, claro, ustedes nos han dejado esto en unas condiciones tan lamentables que, a lo mejor, otros hubieran tirado la toalla el primer día.
Pues, no.
Tiene ahí un grupo de conselleras y conselleres que cada día inventan cosas para mejorar la vida de las personas, todos los días.
(Aplaudiments)

Yo he oído con mucho interés, he oído con mucho interés las intervenciones de los síndicos que me han precedido en el uso de la palabra.
Pero hay que recordar alguna cosa, la financiación se basa también en el régimen de recursos propios.

Claro, ¿qué ha hecho el Partido Popular mientras administraba esto?
Oiga, bonificaban ustedes al 99% las herencias.
Pero, ¿ustedes saben a cuánta gente han perjudicado por esa vía y han dejado de ingresar?
Porque aquí el truco siempre es el mismo: hay que bajar impuestos, porque el dinero donde mejor está es en el bolsillo de las personas.
Bueno, pues hay unos que tienen unos bolsillos así y su dinero cabe mucho; y hay otros que, por mucho que les bajen impuestos, nunca van a pagar.

Y esas injusticias son permanentes porque, igual que ustedes han jugado con el impuesto de transmisiones patrimoniales, pero jugando a la lotería… Ustedes, en la época buena, tenían las tasas más bajas del impuesto.
Y, cuando hace falta ahora quitarnos de encima el stock de inmuebles, subieron el impuesto de transmisiones patrimoniales.
Pero, encima, obligaban a la gente a pleitear.
Es que ustedes se inventaban las liquidaciones de los inmuebles; y solo la gente que tenía medios podía ir a pleitear, y esos son los que han resuelto su problema.

No ha habido ni una sola medida fiscal transferida del Gobierno de España que haya sido utilizada en bien de los valencianos más pobres, más humildes y más necesitados.
Porque el problema es dónde están las clases medias valencianas.
Ustedes han destruido a trescientas mil familias valencianas, que eran de clase media y ya no lo son, (aplaudiments) ustedes.
Los grandes gestores de la economía nos han llevado a la ruina.
Los grandes defensores de las clases medias han hecho que desaparezcan las clases medias.

President, té tot el nostre recolzament.
És que ha de continuar per eixa senda, que és la correcta.
És que el problema valencià ja és rellevant en el conjunt d'Espanya.
És que no hi ha ningú, que tinga vergonya, que no reconega la dolenta situació en què ens trobem -menys Montoro, qui volia arruïnar Espanya, que ja ho arreglaria ell; bé, doncs, no ho ha arreglat, mos ha enfonsat.

Com diu l'últim llibre d'Oriana Fallaci, eixe de les cartes que han trobat, La paura è un peccato, doncs, la por és pecat.
I este govern valencià no té por, ni estos grups parlamentaris.
No tenim por, i ens enfrontarem contra qui siga en els arguments més forts que tenim per a aconseguir que els valencians i valencianes siguen exactament igual que la resta dels espanyols.
Perquè ací mos deixaren a una gent que estava tretze punts per baix de la renda per capita de mitjana nacional, i això no ho podem consentir.
Mos han fet pobres.
Ja ho han aconseguit.
Ara, vosté, mos ajudarà a la renaixença.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

President del Consell, per a resposta conjunta a les intervencions dels síndics.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, excel·lent president.

Moltes gràcies a tots vostés, a totes les senyories, síndics que han participat en este debat.
Crec que tots, en la seua mesura, han fet aportacions crec que.
.
.
, alguns no majoritàriament positives, però tots han fet alguna aportació que jo crec que és positiva a una qüestió que és fonamental que és la supervivència, la supervivència, la vitalitat de l'autogovern valencià.
I eixa és una qüestió fonamental.

I és tan important, senyora Bonig, que per a mi haguera estat fàcil que este debat haguera sigut en ple de la campanya electoral.
Però no he fet este debat en la campanya electoral perquè vull preservar la unitat dels valencians, enfront d'esta qüestió que és fonamental.
(Aplaudiments) I, per això, vaig a passar molt per damunt de molts dels insults que vosté ha fet en esta trona, molt.
Perquè, ¿sap què passa?
Molt més enllà del que vosté diga està el que li interessa a la gent, a la gent que de veritat està sofrint els retalls sistemàtics del Partit Popular respecte als valencians.
(Aplaudiments)

Mire, vosté patix el virus del partidisme.
I jo no vull que el virus del partidisme infecte tot el país, perquè això seria el pitjor que mos podria passar.

Mire, jo reconec les errades del passat del Partit Socialista, clar que sí.
I crec que no tots ho hem fet tot bé sempre, clar que no.
Però li dic una cosa, vosté està totalment vinculada a allò que ha estat la pitjor de les herències d'esta comunitat.
Per tant, un poquet, un poquet de prudència, (aplaudiments) un poquet de prudència.

És que, ¿sap què passa?
Ací, al final, se tracta de decidir què és el que volem.
Perquè és que vosté fa unes afirmacions i fa unes peticions que no les fa ni Montoro.
Montoro no ens ha demanat 1.
350 milions al final, i vosté ens demana que retallem 1.
350 milions.
Montoro s'ha conformat en 78 i vosté en vol 1.
300.
Però, ¿a qui se pensa que els està retallant?
¿A nosaltres?
Els està retallant a la gent.
(Aplaudiments) Per tant, eixa és la qüestió, eixa és la qüestió.

La qüestió és que quan estem parlant d'autogovern, i això és una cosa que han dit alguns dels portaveus, crec que era el portaveu de Compromís.
.
.
I és cert.
N'hi ha una qüestió que és certa.
Quan estem parlant de finançament, estem parlant d'estat del benestar.
Perquè, on està residenciat la majoria d'estat del benestar, excepte les pensions, excepte el pilar de les pensions, és en les comunitats autònomes.
Ja els he dit que, fins i tot, en les mateixes previsions del Govern d'Espanya que va enviar a Europa, s'han xuplat vint mil milions d'euros que se'ls ha quedat el Govern d'Espanya i no els ha donat a les autonomies, inclús en les dades oficials.

Per tant, ¿què és el que se pretén?
És que n'hi ha molta ideologia.
És que el que se pretén, el que se pretén de veritat intentant limitar l'autogovern és limitar l'estat del benestar.
(Aplaudiments) Això és el que es pretén.
Finançament és estat del benestar.

I, mire, ha començat dient que no tenim una proposta.
Des del primer moment.
Vosté s'ha dedicat a dir durant molts mesos que jo l'únic que faig és plorar.
Jo no plore, però, efectivament, si he de plorar per la injustícia, clar que ploraré, com a home i com a allò que faça falta.
Clar que ploraré si és necessari.
Perquè, ¿sap una cosa?
, que enfront de la injustícia, jo em commoc; em commou la injustícia.
Per això, ahir va ser en alguns moments molt desagradable que n'hi haja gent que no se commoga davant de la injustícia.
(Aplaudiments)

Però, mire, en tamaño reducido -que ja li han passat abans una nota, perquè no s'ho havia llegit-, en tamaño reducido y en tamaño ampliado.
Esta és la nostra proposta.
Esta és una proposta que vam portar a la taula de totes les forces polítiques, sindicals, empresarials, per tal de discutir.
Eixa és la nostra proposta.
I és una proposta que, a més a més, ara, ja els mateixos experts volen també millorar, davant de les noves circumstàncies.
I, per això, els he dit -cosa que, evidentment, ni flores-, els he dit que anem a convocar en la comissió que hi ha i anem a presentar-ho, per tal que, si a més hi ha alguna brillant aportació o no tan brillant, doncs, que se pose damunt de la taula.
Perquè estem disposats, per suposat, a millorar este document, que és un magnífic document i que és un document que, a més, està circulant per tota Espanya i que hi han moltes comunitat autònomes que estan ajudant a comprendre la nostra realitat.

I, per tant, jo crec que açò forma part d'allò que acordarem.
I, per tant, no entenc jo com vosté s'atrevix a dir que no n'hi ha una proposta.
N'hi ha una proposta, una proposta coherent, una proposta que anem a discutir també en tots vostés per tal de millorar-la davant del nou govern.

No s'ha produït l'ajust que vosté diu, en absolut.
Mire, La Generalitat manté plenament, en tots els documents, la reivindicació dels 1.
325 milions de millora de finançament autonòmic.
Ho manté expressament en el PEF, que engloba, com sap, el pla d'ajust.
I cite textualment: Â«Els pressupostos de La Generalitat inclouen ingressos addicionals per import de 1.
325 milions, conseqüència del crònic infrafinançament que patix la Comunitat Valenciana.
Una xifra -seguisc amb la cita- sustentada en la negociació d'un nou sistema de finançament.
Â»

Qüestió molt diferent és que en el pla d'ajust, en el quadre en què s'anoten comptablement els ingressos assegurats pel trimestre de final d'any, el govern central ha traslladat a La Generalitat que ací ha de posar zero euros, perquè no té cap intenció de millorar el finançament dels valencians.

Però, ¿vosté està a favor d'això o de la demanda dels valencians?
Pose's d'acord.
¿En què està d'acord?
(Aplaudiments) És que no hi ha més.
És que és molt fàcil.
És que és molt més radical que Montoro, i això la veritat és que és per a fer-s'ho vore.

Mire, respecte a l'acord de no disponibilitat.
L'acord de no disponibilitat té un impacte zero sobre la despesa efectiva.
De fet, és el més innocu de tots els que s'han aprovat per La Generalitat en els vint anys; i vosté d'això ne sap ni se sabe, perquè tots els seus governs han aprovat, sistemàticament, múltiples retalls d'estes característiques.

El govern del PP va aprovar 21 mesura de contenció de la despesa que va fer eliminar fins el 35% de les subvencions corrents i de capital, aixina com les inversions.
Ara, una vegada salvades les línies, les partides de prestació i serveis socials, només afecta al 5% de subvencions i inversions i al 7% de despeses de funcionament.
5% enfront de 35% de vostés.

En 2013 li recorde que van aprovar tres mesures de retall.
I, finalment, en l'última part de l'any, van declarar la no disponibilitat del cent per cent dels crèdits del capítol II, del capítol IV, del capítol VI, del capítol VII i del capítol VIII; tots, menys nòmines i deute.
¿Li sona això, senyora Bonig?
Clar que li sona, perquè, en 2013, vostés estava allí i vosté estava aprovant això que ara me retrau a mi, com si fóra terrible.
(Aplaudiments)

Mire, a banda, a banda, senyora Bonig, que, clar, vosté ve ací i fa un discurs que no té res a vore amb què va ser la seua gestió.
Perquè, clar, sap com estem en les ajudes a l'habitatge, sap com estem, no?
, que van convocar les ajudes sense pressupost.
Això era una norma pressupostària molt interessant.
.
.
O feien vostés el pressupost unflant artificialment totes les partides, que era la manera d'enganyar-nos tots.

Però, bé, això és la realitat.
Nosaltres hem canviat el sistema, perquè hem dit, clarament, que n'hi ha un dèficit que és irrenunciable, (aplaudiments) és irrenunciable.

Mire, jo no sé.
Vosté deia que estava tranquil·la per tot això que va deixar al calaix, no?
60 milions d'euros sense pressupost, 1.
100 expedients de persones que van creure en La Generalitat i que vosté no els va donar cobertura.
¿I sap què estem fent ara?
Pagar els seus deutes, pagar els seus deutes, i pagar-li a la gent que va creure en La Generalitat.
(Aplaudiments)

Mire, la ruïna en diferit que ens han deixat els hauria de fer més humils, els hauria de fer més humils, sí, més humils.
Perquè, clar, que vostés pugen ací a dir tot el que diuen, després del que han fet, doncs, la veritat és que és francament molt lamentable.
Perquè, mire, no només el finançament.
En l'acord d'octubre hi havia dos altres qüestions: una, que era el deute públic; i una altra que és la infrainversió.
I en la infrainversió, en la infrainversió, ahí ja sí que només hi ha una decisió política.
Cada any, quan se fan els pressupostos, o se fan les inversions a un lloc o se fan les inversions a un altre.

¿I com és possible que, en cinc pressupostos que ha fet Rajoy, ha sigut el període històric pitjor de la història de la democràcia, els cinc últims, que mai hem arribat ni al 8% -este any, que és el que més?
I este any és meravellós què ha passat -que li ho he dit abans i no ha dit res-.
El que ha passat este any és que era l'any que teòricament van dir, Â«este año hemos subido un poco másÂ», no a l'11, que és el que mos toque, no, al set i escaig per cent.

Bé, en el primer quadrimestre, en tota Espanya, de tot el que s'ha licitat en Espanya, només el 2,9% ha sigut ací, a la Comunitat Valenciana.
I això ja no és una qüestió que tinga a vore en si hi han més o menys recursos; és com se distribuïxen els recursos.

I han deixat de fer el corredor mediterrani.
I ara han dit que el tren de la costa, ja, que mos oblidem, que això és un lujo tropical; però lujo tropical, ¿de què?
; però, ¿saben on vivim?
¿Saben com d'important és el tren de la costa?
(Aplaudiments)

Però, clar.
.
.
Però això va aixina, això va aixina.
El que va és que ve la senyora Pastor i s'atrevix a dir que.
.
.
, escolte, que.
.
.
: Â«¡Oye!
, que no se quejen tanto, ¿eh?
, que hemos invertido nueve mil millones en los presupuestos en España en los últimos años.
Â» Clar, és que encara és pitjor, perquè t'està dient a la cara que hi han hagut diners per a altres llocs, però, per a ací, no n'hi ha hagut un euro.
¿I sap les pèrdues d'oportunitat que signifiquen per a les empreses valencianes el tindre o no tindre el corredor mediterrani.
El corredor mediterrani és una qüestió fonamental per a Espanya, per a Europa, no soles per als valencians, per als de Múrcia, els d'Almeria o per als catalans.
És per a Espanya, és el corredor per on n'hi han més del 50% de les mercaderies.

Per tant, això és un element clau per a la nostra economia.
I es rebutja a córner permanentment.
Bé, ja no dic això de l'AVE a Castelló, que no arribarà mai… Mire, d'ahí n'hi ha una cosa molt divertida en això de les inversions.
No, arribarà alguna vegada, alguna vegada arribarà.
Sap el que va dir la senyora Barberá, eixa que mantenen de senadora, tal, no?
Esta senyora va dir que si arribava l'AVE a València se tiraria per la finestreta.
Bé, al final crec que va ser el senyor Blanco que li va dir: Â«No, no, per favor, no se tire.
Â»

Perquè sí que va arribar.
Perquè sí que va arribar.
Va arribar, però va arribar, a més, quan se va dir.
Cosa que vostés no complixen mai en cap infraestructura.
I el que està passant, el que en estos moments estan passant els 10.
000 usuaris diaris: els estudiants, els treballadors, que han de desplaçar-se cada dia entre Castelló i València, València i Castelló, és insofrible.
(Aplaudiments) Insofrible.
M'he reunit dos vegades amb el president de Renfe, i no n'hi ha manera, i no n'hi ha manera humana d'inclús fer allò que han fet en altres llocs: en Catalunya, en Barcelona.

Que, clar, en Barcelona diuen les coses, però després en Catalunya se porten millor.
Perquè en Catalunya, per exemple, quan se van fer les obres de l'AVE, si s'arribava tard, se compensava econòmicament.
I ací mos diuen que no pot ser, que arribes quatre hores de Castelló a València, i que després, a més, no.
El bitllet, a pagar-lo.
I això és el que no pot ser.
El que no pot ser és eixa discriminació permanent, eixa falta de sintonia en el que és l'empatia bàsica entre les persones i entre un territori.

Per tant, jo, la veritat és que crec hem d'intentar transitar, en la mesura del possible, en un camí el més junts possible.
Crec que este és un plantejament que va molt més enllà d'un partit, d'un govern, d'un parlament.
Va molt més enllà, i efectivament, com també dia el senyor Ferri, hem de fer un nou esforç ara per tal de fer arribar al darrere dels ciutadans del que estem parlant.
També ho ha dit el senyor Montiel.
Crec que és bàsic.
Perquè, clar, al final del que es tracta és d'anar aconseguint una visibilitat de la Comunitat Valenciana que ens afavorixca la qualitat de vida de tots els ciutadans d'esta comunitat.

Mire, altres persones, altres síndics que han intervingut, han parlat de qüestions a les quals també me vull referir.
Me vull referir pel que fa a la intervenció de Ciutadans, a una qüestió que és veritat.
Mire, yo, con total franqueza, jamás, jamás, por más que se ponga en boca mía o en boca de otros miembros del gobierno, jamás este gobierno ha dicho que España nos roba.
Jamás lo ha dicho.
Ni tampoco hemos dicho que Madrid nos roba, jamás lo hemos dicho, jamás.
Yo creo que lo que sí que digo es que este modelo ha fracasado.
Bueno, ha fracasado, por lo menos está agotado.

En parte ha fracasado, pero en parte claramente está agotado.
Y que tenemos que ir a un modelo de estado en el que realmente se combinen dos cuestiones que son fundamentales: singularidad entre territorios y capacidad de autogobierno.
Y en segundo lugar, fundamental, la igualdad entre ciudadanos que hoy no está garantizada.
Y por tanto, este es un elemento en el que creo que su partido puede coincidir en parte con nuestro gobierno.

Y creo que nosotros tenemos que intentar que sea una posición lo más unánime posible en esta cámara, y si es posible, en el conjunto de las fuerzas políticas españolas.
Porque efectivamente, allí, ahora, necesariamente los partidos deberán intentar o deberán propiciar que haya acuerdos, acuerdos para una reforma constitucional, acuerdos hacia un modelo territorial federal, que garantice estas cuestiones.

Por otra parte, es evidente que usted planteaba que la infrafinanciación no afecta al autogobierno.
Y yo le tengo que decir que afecta muy gravemente.
Sin recursos, no hay autogobierno.
El problema que hay es que en estos momentos hay competencias básicas y fundamentales a las que no les podemos dotar de la suficiente fuerza, porque no tenemos recursos.
Y cuando tú tienes una competencia y no puedes ejercerla con plenitud, pues evidentemente tienes un grave problema de autogobierno.

Pero es verdad, además, que tenemos que intentar entre todos que se comprenda de una vez en el conjunto de las instituciones y las élites centralistas que estado somos todos, y que las comunidades autónomas son tan estado como el gobierno de España, y no puede haber esa jerarquización, y no puede haber en absoluto esa especie de absolutismo en el absolutismo que a veces se produce.

Estoy de acuerdo en dos reformas que estamos elaborando: una reforma que tiene que ver con la eficiencia, y otra que tiene que ver con la reforma global del sector público.
Antes de final de año intentaremos -es nuestro compromiso- traer a las Cortes la ley de reforma.
También una ley que mejore la eficiencia en la hacienda valenciana.

Respecto a los funcionarios, es que de verdad nosotros tenemos menos estado en esta comunidad autónoma.
La verdad es que tenemos menos estado en todos los aspectos.
Tenemos menos funcionarios, menos empleados públicos en otros ámbitos no directamente funcionarios.
Y tenemos menos aparato, muchísimo menos aparato, muchísima menos arquitectura política que en la inmensa mayoría de comunidades autónomas.
Por tanto, se puede repelar el hueso de lo que se puede.

Y nosotros, desde luego, lo estamos intentando hacer con eficiencia energética, y desde luego también intentando mejorar la gestión.
Por supuesto, yo le digo, y le soy franco absolutamente: yo soy bastante autocrítico, aunque nosotros aún no hemos llegado ni mucho menos donde tenemos que llegar, porque la eficiencia para mí también es un valor revolucionario.
Porque gracias a la eficiencia se puede mejorar la vida de las personas, porque podemos tener más recursos.

Por lo que se refiere a lo que también planteaba respecto a la inmersión o a la… Economía también es cultura.
Y las industrias culturales son fundamentales para la nueva economía.
Por tanto, hay cuestiones que no se pueden hacer antagonismos.
Y, por otra parte, desde luego yo creo que aquí queremos pan y cultura, no queremos pan o cultura.
Queremos pan y cultura.
Por eso, señora Bonig, queremos televisión, porque queremos pan y cultura, porque no es posible que no haya ninguna comunidad que tenga dos lenguas que no tenga televisión más que nosotros.

Es que eso no puede ser.
No puede ser porque necesitamos una televisión pública, de calidad, una televisión para todos los valencianos (aplaudiments), una televisión potente.
Es que, además, esto es lo que me dijo Montoro un día.
Me dijo: Â«Oye, estoy viendo que quieres reabrir la tele.
Â» Y yo le dije: Â«Ah, claro.
Pero, ¿que te parece mal?
Â» Dice: Â«Hombre, pues tal como estáis…Â».
Digo: Â«Ah, ¿tal como estamos?
Â».
O sea, que tú, Gobierno de España, ¿quieres fijar mis prioridades, quieres decir exactamente qué puede hacer este gobierno?
Hasta ahí hemos llegado.
(Aplaudiments) Hasta ahí hemos llegado.
Aquí gobiernan estas Cortes, antes gobernarían en Génova, ahora aquí.

Y, para ir acabando, respecto a una cuestión que planteaba el síndico de Podemos, creo que efectivamente, hay una cuestión muy preocupante, por eso va mucho más allá de una cuestión económica, que es fundamental y es básica.
Pero hay algo en el alma de esta operación que es terrible, porque afecta a lo más nuclear de la democracia.
Mire, la utilización que se hace de los fondos de todos en beneficio partidario, eso es absolutamente terrible para la democracia.
Y la utilización del estado a beneficio de inventario es terrible para la democracia.

Por eso, el FLA no puede ser caprichoso.
No es posible que el FLA, cuando gobierne el Partido Popular en la Comunidad Valenciana lleguen 4.
000 millones en abril, y ahora hayamos tenido que suplicar.
Yo suplicaba por los valencianos, efectivamente, porque ahí vi a muchas empresas que se las estaban jugando porque un señor quería hacer política partidaria del presupuesto de todos.
(Aplaudiments) Y eso desde luego no se puede consentir, y no lo vamos a consentir.

Y es verdad, vamos a hacer una serie de iniciativas, entre ellas, un acto en Madrid para decir exactamente que tenemos un modelo y que queremos que se nos escuche y que se visibilice lo que es nuestra realidad.

Y finalmente, es verdad, para acabar con esto del estrangulamiento de Montoro, y lo que significa la utilización del estado.
Si se han atrevido a utilizar la policía contra enemigos políticos, pues ¿a qué nos podemos enfrentar?
Tiene que haber de verdad una gran depuración democrática.
Tiene que haber una regeneración de verdad.
Y que nunca jamás nadie utilice el estado contra los demás.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Entrem en el torn de possibles rèpliques.
Veig que la síndica del Grup Popular vol fer una rèplica.
Per tant, li donarem la paraula per deu minuts.

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, senyor president.

Efectivamente, señor presidente, para no utilizar las instituciones al servicio de unos pocos.
Creo que se refería a la utilización que hizo el Partido Socialista de los instrumentos del estado a través de los GAL.
Se refería a eso, ¿no?
(Aplaudiments) Se refería a los crímenes de estado.

He entendido.
Senyor Ferri, m'agradaria.
.
.
Que no es tracta.
.
.
Clar que som bilingües.
Mosatros el que estem defensant és la llei d'ús i ensenyament del valencià del 1982, que establia la concurrència de les dos llengües oficials totalment pacífic.
El que no volem, senyor Ferri, el que no volem, no està per al Grup Compromís, és la imposició.
Perquè n'hi ha una Comunitat Valenciana que sent i parla en valencià, i n'hi ha una altra Comunitat Valenciana que sent i parla en castellà (aplaudiments), però que són valencians.
Llibertat en una llei que ha servit per a pacificar.

Mire usted, ¿sabe usted por qué no cambiamos el modelo de financiación, que no establece a los cinco años, como le he demostrado, y usted no ha podido rebatir?
Porque cuando llegó el gobierno del señor Mariano Rajoy se encontró un déficit -ya que les gusta la memoria, pues esta también- déficit de 100.
000 millones de euros.
Facturas en el cajón por 30.
000 millones de euros.
Un paro de más de cinco millones de personas y unos intereses de la deuda al 7%.
(Aplaudiments) Había que salvar el estado del bienestar y lo hicimos.

Esa fue su herencia, bajando las pensiones y el mayor recorte en mayo del 2010.
Esa fue su herencia.
Y la nuestra, recuperar este país, y lo asumimos, con los errores que hemos cometido en Madrid y en la Comunidad Valenciana, por los que hemos reconocido y pido perdón.
Pero, mire usted, en esos veinte años también hubo 2.
400 millones de euros en 622 colegios.
Todas las reformas en las universidades.
3.
000 millones en 12 hospitales y 161 centros de salud.
2.
500 millones en transporte público.
174 depuradoras (aplaudiments), 2.
800 millones en palacios de justicia, en cultura, en arte, en infraestructuras, claro que sí.

Y hablaremos de infraestructuras, señor Puig, cuando usted quiera, cuando usted quiera.
Por cierto, no conocemos ese plan económico financiero.
No conocemos los acuerdos de no disponibilidad, porque hoy tenían que haberse publicado y no se han publicado.
Por cierto, la ley que permite la publicación es la Ley 1/2015, de 6 de febrero, una ley, transparencia, que se publicasen esos acuerdos para que todo el mundo lo sepa, en el diario oficial, que fue pactada con el Grupo Socialista anteriormente.

¿Y sabe lo que dijo su vicepresidente en esos retiros espirituales de Torrevieja?
Que había que eliminarla Â«perquè era massa burocratitzacióÂ» de la administración.
(Aplaudiments) ¿Eso es transparencia?
Señor Puig, usted sabrá lo que quiere para el Partido Socialista, reaccionar o acabar fagotizado por Bloc, Compromís y Podemos.
(Aplaudiments) Usted lo sabrá.

Mire usted, vamos al plan económico financiero -perdone, el plan de ajuste- del que no me ha hablado.
No me ha hablado de dos cosas: primero, el comité de expertos ya le ha quedado claro que se constituyó el 21 de marzo del 2013.
Evidentemente, usted se lo ha rogado, pero es que se constituyó antes de que usted llegase.
Usted llega en junio del 2015 y esto es 21 de marzo de 2013.
Barrio Sésamo.
13 es antes que el 2015.

Mire usted, sí que ha habido reuniones.
La última, como usted ha dicho, abril del 2016.
Pero, le he dicho, ¿a quién piensa usted nombrar?
Podemos llegar a un consenso para que vaya y defienda un modelo de financiación del que no ha hablado.
Me ha enseñado esto, pero no me ha dicho sus criterios.
Esto, vale, perfecto.
Es que no lo ha nombrado, señor Puig, es que no ha nombrado.
Tanto hablar un año, reclamando el modelo de financiación, y no ha nombrado el representante de la Comunidad Valenciana en el comité de expertos.
(Aplaudiments) Señor Puig, por favor.
Señor presidente.

Claro, hay que ir con un modelo.
Si no hay persona y no hay modelo, nos quedamos a la luna de Valencia.
Mire usted, llegaron antes de las elecciones 1.
066 millones de euros del FLA.
¿Y sabe usted por qué no llegaron los 448 millones restantes?
Porque no trabajan.
Porque no picaron las facturas en el sistema informático.
(Aplaudiments) No es política, hay que trabajar.
Menos pancarta, menos lloro, menos declaraciones de voluntad y más trabajar.

Acuerdo de no disponibilidad, porque esto es fundamental.
Esto es fundamental.
Mire usted, le he dicho, y usted dice que no, lo ha dicho aquí: no hay recortes.
Â«Cap retallada.
Â» Â«No n'hi ha.
Â» No hay recortes.
Y yo le he dicho que no.
Su plan de ajuste.
El suyo, no el mío, el del Partido Popular.
El suyo.
Aparte que no están los 1.
325.
El conseller que inventó el concepto Â«ficticiÂ» no le ha dicho que no están.
Es que lo han quitado ustedes.
(Veus) 1.
325 y han hecho zas, desaparecidos, por arte de magia, ustedes, porque eran ficticis, ficticis.
(Aplaudiments)

Iremos de la mano, señor presidente, a reclamarlos.
Yo la primera, con usted, si usted acepta esta invitación.
Pero son ficticis.

Dice que no afectan a la vida, a les persones, als serveis socials.
Y le he dicho que el 50%.
36,7 millones, 37 millones, no me ha dicho de dónde; pero yo se lo diré, porque yo sí que me lo leo, yo sí que me lo leo.
Mire, en educación, ¿sabe usted?
, 15,46 millones de euros.
En sanidad, 11,23 millones de euros.
Y en igualdad, 9,98 millones de euros.
(Aplaudiments)

Señor presidente, han pasado de prometer el paraíso en la tierra, cuando eran oposición, y ahora que son gobierno pasan del paz y amor a les…, sí, señor Puig, retallades, xic-xic-xic, retallades, solo que nosotros jamás diremos que les retallades matan, aunque los sindicatos digan que este verano hay mil camas menos en sanidad, se están cerrando centros de hospital y, ayer mismo, la mesa de entidades por la solidaridad y por la integración de los inmigrantes decía que en diez años no habían visto lo que ha pasado hoy, este año que gobierna el gobierno del Titanic, del cambio, que no han sacado las órdenes.
(Veus i aplaudiments) Sí, Blasco es un corrupto condenado y está en los tribunales, y está en los tribunales.

Claro, señor Puig, es que esto… Es que, señor presidente, esto es lo que está en el plan de ajuste.
Es que no me lo invento.
Es que esto son retallades.
Y yo les entiendo porque hemos formado parte de ese gobierno y sabemos lo mal que está y sabemos las dificultades.
Pero usted ahora tiene el apoyo del Partido Popular, y nosotros lo tuvimos que hacer solos, porque ustedes estaban, como siempre está la izquierda, detrás de la pancarta, sin apoyar.
(Aplaudiments)

Le ofrezco otra vez apoyo; le ofrezco también para pactar, para llegar a los grandes acuerdos.
(Veus)

Pero, mire usted, vamos, vamos… Un poco de respeto, señor presidente.
(Se sent una veu que diu: Â«Es que no puede ser.
Â») Es que esto no puede ser.
(Veus)

El senyor president:

Un segon, un segon.
(Veus)

No, és que és general, i molt concret per part d'algunes persones.

Quan una persona està en l'ús de la paraula, demane el màxim respecte, demane el…, a tots i a totes.

Continue vosté.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Mire usted, el cuadro de evolución financiera de la partida 409, es decir, de las facturas que no tienen aplicación en el presupuesto, para que todo el mundo lo entienda: de les factures en els calaixos, ¿vale?
¿Sabe usted cuántas facturas tenía en junio de 2016, en els calaixos?
202.
117, doscientas dos mil.

Pero, mire usted, ¿sabe lo que dice en este, en su plan de ajuste?
Que a 31 de diciembre de 2016 ustedes tendrán en el cajón facturas por importe de más de ciento noventa millones de euros que las que tenían en diciembre de 2015.
(Veus i aplaudiments) Y eso es su responsabilidad.
La culpa ya no es del PP.
En 2016 estaban ustedes.

Pero, el récord lo tiene la conselleria de igualdad, de la señora Oltra.
Ha pasado, desde junio de 2015, de tener 9 millones a ahora, en junio de 2016, a tener 36 millones de euros, 230%.
(Aplaudiments)

Y, mire usted, lo más importante, lo más importante, porque ya no me queda mucho tiempo.
Hay una parte del plan de ajuste que a mí es la que más me gusta, en positivo.
Porque, claro, aquí habla de las reformas estructurales para generar empleo y riqueza, eso que ustedes dicen que es muy liberal, thatcheriano, neoliberal, els nous neoliberals, pero que es absolutamente necesario.
Barrio Sésamo: si no hay actividad económica, no se ingresa en la caja pública; y, si no hay dinero en la caja pública, no se pagan las pensiones, la educación, la sanidad, radiotelevisión valenciana y todas esas cosas.

¡Qué razón tenía la señora Thatcher cuando decía que el socialismo fracasa cuando se acaba el dinero de los demás; qué gran razón tenía!
(Aplaudiments) Por cierto, y me van a permitir, mujer y conservadora.
Hoy, en Inglaterra, Theresa May, mujer y conservadora.
En Alemania, (veus) la señora Angela Merkel, mujer y conservadora.
Mujeres conservadoras en tiempos difíciles para sacar adelante un proyecto.
(Aplaudiments) Eso es igualdad y no paridad.

Mi respeto a todas las mujeres que han luchado y trabajado por la igualdad de oportunidades.
Pero, hombre, (veus) la derecha, el centroderecha, los conservadores, también hemos aportado, no solo ustedes, la izquierda, que, desde luego, han hecho muchísimo más que el resto.
Por eso, esta síndica y presidenta es mujer.

Miren ustedes…, (veus) y presidenta, claro.
(Aplaudiments)

Pues, bien, ¿sabe qué hablan ustedes en ese plan, en el plan de ajuste, como medidas para incrementar el crecimiento -que está muy bien, en futuro, en positivo, señor presidente?
Pues, uno lo lee y, aparte que todas las medidas prácticamente son las del Partido Popular, incluida la reestructuración del sector público empresarial, que dicen que es bueno y luego están anunciando…, en fin, organismos, entes… No me ha explicado qué va a pasar si se anula el ERE de Radiotelevisión Valenciana y se admite el recurso de la Audiencia Nacional, ¿cómo lo va a pagar?

Pues, mire usted, dicen -atentos-, una de las medidas estrella: Â«Flexibilización de horarios comerciales, aumento de festivos de apertura y de horas semanales de apertura para todos los establecimientos.
Â» Bienvenido, señor conseller, (aplaudiments) bienvenido, señor presidente, a la competencia y a la libertad de mercado; solo que aclárense.

Espero, señor Montiel, que, cuando entre en el Consell -y, como todo parece, vaya a coger la conselleria de economía-, ponga orden, responsabilidad, prudencia y sentido común, y sentido,…

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Bonig Trigueros:

…no un paso adelante, otro atrás.

Mire usted -acabo, señor presidente-, esto es su plan de ajuste.
Hay recortes, 37 millones, 37 millones.
Y lo podemos entender, señor Puig.
Yo no subiré aquí y le diré que sus recortes matan.
Entiendo la situación económica, a pesar de que ustedes tienen 1.
600 millones de euros más, señor presidente, tienen 1.
600 millones de euros más.

Hay dos posibilidades: o salir y continuar escenificando la división o, de verdad, acepte, acepte la mano tendida del Partido Popular.
Pero, de verdad, suelte lastre, suelte radicalidad.
Pactemos, porque, a diferencia de ustedes, nosotros sabemos lo que es estar ahí y lo que es el sentido de la responsabilidad y lo que es gobernar.
Nosotros jamás nos pondremos detrás de una pancarta a obligarles y a decirles que ustedes matan con sus recortes.
Ayudaremos siempre, que no lo quepa la menor duda al señor Ferri ni a nadie; siempre a favor de las personas, siempre a favor de los valencianos y siempre a favor de esta bendita tierra que es la Comunitat Valenciana, gobierne quien gobierne en Madrid, (aplaudiments) con responsabilidad, señor presidente…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

…y con toda la lealtad del mundo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

¿Sí, senyories?
(Veus) ¿Algun altre portaveu vol fer l'ús de la rèplica?
Senyor Alexis Marí, està en el seu dret.

Senyor Marí, quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Mire, señor Puig, voy a ser breve, voy a intentarlo, por lo menos, ser breve porque aquí, ya se lo hemos dicho, aquí, en este parlamento, poco más se puede decir y poco más creo que se puede hacer.
Ya le he dicho en mi anterior intervención que este tema donde hay que hablarlo con calma y desde la más absoluta lealtad institucional es allí, en el Congreso de los Diputados.

De nada sirven los frentes comunes en las comunidades infrafinanciadas, se lo dijimos.
Los conflictos bilaterales, de nada sirven entre comunidades y estado.
Ni criticar un supuesto dumping fiscal, por parte de comunidades que han hecho sus deberes.
Se lo repito, señor Puig, lealtad institucional.

En alguna ocasión ya le advertimos que no se dejara llevar usted por lo fácil, por hacer frente común con las comunidades vecinas que padecen el mismo problema de financiación que nosotros.

Porque usted habla continuamente del problema valenciano.
Y yo le digo: Â«¿Tampoco existen…, no existe el problema murciano o el problema balear?
Â».
O sea, también existe ese problema.

Porque, mire, yo creo que donde demuestra un político la talla es consiguiendo abrir justamente ese debate, el debate de la reforma del modelo en todo el estado, convenciendo no solo a nuestros iguales, sino sentando a la mesa de negociación a todas las comunidades autónomas, también a las que reciben financiación por encima de la media -que le recuerdo también, muchas de ellas, por cierto, gobernadas por su mismo partido, señor Puig, por su mismo partido; así que allí sí que lo tienen fácil.
(Aplaudiments)

Pero, mire, tampoco le quiero quitar todo el mérito.
Es evidente que, dada la asfixia financiera, la asfixia financiera que padece La Generalitat y, por tanto, los valencianos, usted ha hecho todo lo que está en su mano para conseguir una mejor financiación.
Pero nosotros somos conscientes que su capacidad, e incluso la de este parlamento, la de estas Cortes, que es la expresión de la voluntad de todos los ciudadanos de esta comunidad, es limitada, más que limitada.

Pero déjeme que le insista también, déjeme que le insista también que esta limitación viene, en parte, por no estar haciendo los deberes como toca.
Se lo diremos cien mil veces si hace falta, porque no podemos dejar de recordarle que su Consell ha optado por una política basada en gestos y no en hechos.
Llevamos un año ya, un año en el que este Consell solo habla de infrafinanciación como excusa para acallar cualquier crítica a su gestión o a la ausencia de gestión.

Estamos convencidos de que usted actúa con buena voluntad, y eso también siempre se lo recuerdo.
Sabemos que coincide con nosotros, y así lo han marcado como objetivo prioritario para la legislatura, en que es necesario implementar medidas de eficiencia en la administración.
Mire, sabemos y aplaudimos las reformas que tienen pendientes, en cuanto a la nueva ley del sector público; la puesta en marcha del IVAT, con el fin de incrementar y mejorar la recaudación tributaria; la reconversión del Instituto Valenciano de Finanzas en una entidad mucho más profesionalizada, que contribuya a apoyar la actividad económica; la reforma de la función pública dirigida a hacer más eficiente y productivo el trabajo de esos magníficos profesionales que son los funcionarios de la Generalitat valenciana.

No dudamos tampoco de sus buenas intenciones, pero, como le digo, ha pasado ya un año de gobierno y todas estas buenas intenciones que le he enumerado por ahora no se han plasmado más que en borradores, en titulares y anuncios.
Y, aun siendo conscientes de que su prioridad ha sido reparar muchas de las injusticias producidas en los últimos años, seguimos echando en falta un poco más o bastante más premura en acometer las reformas que La Generalitat, la administración de todos los valencianos, actualmente necesita.

Y es que, mire, mucho me temo que dentro de unos meses nos tocará volver a debatir aquí sobre el mismo asunto.
Y me sabría muy mal tener que volver a recordarle, president, o echarle en cara la inacción del Consell y la inacción de usted, president, como el máximo representante de este Consell.

Le reitero nuestro apoyo, le reitero nuestro apoyo a la reclamación de una financiación más justa, por supuesto.
Pero, sobre todo, le garantizo que podrá contar siempre con el apoyo de Ciudadanos, si de lo que se trata es de mejorar el funcionamiento de la administración; y se lo voy a repetir tres veces, mejorar el funcionamiento de la administración, mejorar el funcionamiento de la administración.

Mire, dejémonos ya de politizar y hacer un problema continuo, por lo menos como arma arrojadiza, con el tema de la infrafinanciación.
Estamos jugando con el sostenimiento del propio estado de bienestar y de lo que los ciudadanos de esta comunidad esperan de nosotros, por lo menos de sus representantes y de los partidos políticos que conforman esta cámara, es que nos pongamos a trabajar para acabar con esta injusticia.
Nosotros ya lo estamos haciendo, señor Puig.
Ahora le toca a usted y, como ya le he dicho, sabe que cuenta con nuestro apoyo limitado en eso.

Pero le voy a decir, voy a terminar… He tomado algunas notas de su intervención, y hay algunas cosas que me siguen inquietando, no preocupando, pero sí que me inquietan.

Mire, hablan constantemente del problema valenciano.
Se lo he dicho anteriormente, y le digo: hay otras comunidades autónomas que también están infrafinanciadas, además muy cercanas, y ellos también son compatriotas, ellos también comparten las mismas ilusiones y los mismos problemas.
Mientras no tengamos conciencia, president, que es un problema conjunto, que mientras no hablemos de solidaridad, de colaboración entre todos, no arreglaremos el problema.
Es un asunto, president, de solidaridad, no única y exclusivamente (inintel·ligible) .
.
.
a nuestra comunidad, a la Comunidad Valenciana.

Lealtad institucional, por tanto.
Usted habla de lealtad institucional.
Yo le agradezco que, de vez en cuando, lo diga, que se trata de un asunto de lealtad institucional.
Esa es la fórmula, eso es lo que me gusta oír de vez en cuando de usted.

Y se lo he dicho en muchas ocasiones y se lo voy a volver a repetir aquí.
Ciudadanos libres e iguales en todo el territorio nacional, libres e iguales en todo el territorio nacional, independientemente de dónde vivan, de dónde residan y de dónde nazcan.

Y les reitero, también se lo reitero para que todo el mundo tenga conciencia: los derechos son de los ciudadanos y no de los territorios, los derechos son de los ciudadanos y no de los territorios.

Y, desde luego, también le dije -y se lo dije en aquella reunión- que, obviamente, los ciudadanos valencianos son ciudadanos de España, son ciudadanos Españoles.

Y para terminar, mire, me ha hecho un apunte sobre el tema de Radiotelevisión Valenciana.

Mire, también le dijimos que había que marcarse unos objetivos y unas prioridades; ¿qué es más importante para usted una televisión o eliminar barracones, la televisión o la dependencia, la televisión o mejorar la calidad de la sanidad pública, la televisión o buscar más recursos para empleo?
Le dijimos que estamos a favor de una radiotelevisión valenciana despolitizada, que no fuese mastodóntica y, sobre todo, que fuese eficaz, muy eficaz y, sobre todo, eficiente, con topes de gastos -que ya se lo dijimos-.
Eso es esencial.

Por lo tanto, mire, en el tema de solicitar, de pedir una financiación justa estaremos con usted.
Pero también le digo, en la falta de gestión seguiremos siendo críticos, no, muy críticos.

Por lo tanto -le repito, señor Puig-, gestión, gestión, gestión, gestión, gestión y más gestión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

L'última intervenció, president del Consell.
I amb este punt finalitzaríem el debat de compareixença.

En este cas si, ja amb temps limitat.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Muchas gracias, señor Marí, por su tono, por su posición, que en ocasiones compartimos y que en ocasiones no.
Pero, en cualquier caso, creo que sí que es fundamental que haya un debate sereno, un debate razonable, un debate no radical, un debate centrado, no un debate extremista.
Yo creo que usted aborda las cosas con ese ámbito de explicación que le agradezco.

Efectivamente, donde está el problema residenciado en estos momentos es en el conjunto de España.
Se inicia una nueva legislatura, y por eso yo a los primeros que he apelado es aquellas y aquellos ciudadanos elegidos por los valencianos para que en Madrid, cuando pasen Contreras, continúen acordándose de que son valencianos, y que estén a nuestro lado en la defensa de lo que es justo.
Nada más y nada menos.

Por eso, realmente, le agradezco su intervención y le agradezco también que podamos trabajar conjuntamente porque de lo que se trata es de suturar una posición fuerte entre los valencianos.
Y yo voy a trabajar en ello.

Y por eso, en algunas de las provocaciones, múltiples, permanentes que se hacen voy a intentar no entrar porque, realmente, lo que es fundamental es intentar que todos los valencianos estén, estemos donde nos corresponde en esta cuestión.

Mire, la lealtad institucional que usted plantea es básica porque, efectivamente, esto es un problema de todos.
Ahora bien, ¿hay especificidad en el problema valenciano?
Sí, la hay.
¿Por qué?
Porque somos la única comunidad que con el 12% menos de renta per cápita resulta que estamos siendo cotizantes netos.
Hay especificidad, ¿por qué?
Porque aquí se combina infrafinanciación e infrainversión, y en otras comunidades no es así.

Pero, en cualquier caso, por eso ya he empezado a hablar con todos los presidentes y presidentas de comunidades autónomas, del signo político que sea, tanto de Murcia de una manera, Cataluña de otra, porque es importante intentar concertar voluntades y porque el futuro tiene que ser, también, una reforma profunda del ámbito territorial para garantizar también que nunca algunos estén privilegiados para siempre, porque yo también coincido en esa apreciación que usted había hecho antes.

Mire, señora Bonig, si quiere ayudar, si vosté vol ajudar, ¡és molt fàcil!
, ¡és molt fàcil!
: reclame els 1.
329 milions (aplaudiments) ¡al senyor Rajoy!
¡És molt fàcil!
¡És molt fàcil!
Ho té molt fàcil.

També li he de dir una cosa, senyora Bonig, i és que és poc creïble el seu missatge d'intentar ajudar al president de La Generalitat; si comença contestant tirant mà del GAL, doncs serà poc -diguem-ne-, serà poc conseqüent en intentar ajudar al govern.

Perquè li vaig a dir una cosa, que el Partit Popular parle del GAL això ja em preocupa en gran manera, en gran manera, sobretot tenint en compte que avui fa un any i un dia d'un assassinat en què sí que tots ens vam unir per tal de fer front junts contra el terrorisme, que és l'assassinat de Miguel Ángel Blanco.
(Aplaudiments)

Per tant, molt desesperada ha d'estar en el seu argumentari per a intentar traure açò en esta qüestió.

Margaret Thatcher -a la qual vosté fa referència i se sent una gran seguidora-, jo, la veritat és que, molt lluny, a les antípodes de la seua manera de pensar, doncs és una persona que sempre m'ha interessat perquè crec que és una política que cal llegir i no simplement caricaturitzar.

I, en eixe sentit, n'hi ha cosa que diu ella que està molt bé, que és Â«nadie se acordaría del buen samaritano si solo hubiera tenido buenas intenciones, también tenía dineroÂ».
I per això ¡necessitem diners!
(Aplaudiments) ¡Inclús la Thatcher ho dia!
¡Necessitem diners!
I necessitem els diners que ens pertoquen, els diners, ni un més, els que ens pertoquen.

Mire, quan vosté fa referència al que és el pla d'ajust -i li ho he dit amb total claredat-, el pla d'ajust està, el pot vore perfectament (soroll de papers) en el PEF, està.
.
.
, mire, el pla d'ajust està en la web del ministeri, mire, Â«puesto que nos encontramos en el primer semestre del ejercicio, es una prioridad para la Generalitat valenciana la negociación y aprobación de un nuevo sistema de financiación que recoja las demandas de La Generalitat y tal…Â» ¡És que és així!

Però és que, a més, en qualsevol cas, vostés saben perfectament que és molt més decent dir la veritat ¡que la mentira!
I vostés sistemàticament estaven unflant ¡mentira, a mentira, a mentira!
(Aplaudiments) O, si no, ¡vagen a l'execució del pressupost!
Miren l'execució del pressupost i voran la gran mentira.

Ací del que estem parlant, efectivament, és de fer una política a favor de les persones.
I això és tan així que quan vostés diuen i reiteren que no s'ha fet res, li dic, mire -ha fet referència a la vicepresidenta-, i jo li dic, ¿sap el que ha passat?
Ha passat que en un any, 15.
000 expedients de dependència resolts; en 2013, governant el Partit Popular, zero expedients.
En un any, 12.
500 persones de residències de majors han tornat, les persones, han tornat a tindre la paga que els havien confiscat.
Cinc mil persones majors i amb discapacitat ja no paguen el copagament en centres diürns.
N'hi ha mil set-cents hereus -els seus familiars havien mort- sense ajudes de dependència i ja han cobrat.
Això és política social, això és rescatar persones.
(Aplaudiments)

I en sanitat -que vosté ha fet referència-, perquè a tots els sectors no puc contestar, però en sanitat -que vosté ha fet referència-, el pla assistencial de l'estiu 2016: més dotació pressupostària, increment del 7,1%; més llits en servei, al juliol noranta-tres llits oberts, 4% més que el quinze; més centres de salut oberts per la vesprada, quinze centres oberts a Alacant i a Elx.
Això és el que fem.
(Aplaudiments) Insatisfactori, ¡sí!
, perquè volem molt més, però això és el que estem fent, augmentar, augmentar els serveis.

I li vaig a dir una cosa que sí que em pareix especialment greu, a banda d'açò del GAL, ¿no?
, em pareix especialment greu, i és l'atac directe que ha fet als funcionaris de La Generalitat.
¡Escolte!
, els mateixos funcionaris que van fer el PEF i el pla d'ajust i que van negociar el FLA són els mateixos que estaven amb vostés, i han fet el mateix, i no pot dir que són uns vagos, no pot dir que són uns vagos perquè són gent que treballa i que fa bé les coses (Aplaudiments) ¡Ha sigut Montoro!
¡Ha sigut Montoro!
No han sigut… Perquè són els mateixos funcionaris, són els funcionaris que ho feien, no ho feia el conseller, eren els funcionaris.

I això no es pot permetre perquè han estat treballant ells fins a molt tard de la nit molts dies per a intentar cobrir els capricis que, un darrere de l'altre, s'estava inventant de nou el senyor Montoro.
Eixa és la realitat.
I li vaig a dir una cosa.

La lleialtat institucional és un element fonamental -como dia abans el senyor Marí-, i n'hi ha cosa que és molt intolerable.
El ministeri d'hisenda ens ha comunicat que va a descomptar del finançament de la Comunitat Valenciana els 19 milions de multa de la UE per manipulació del dèficit, és a dir, la multa que els posen a vostés la pagaran tots els valencians.
(Veus) ¡Sí, sí, sí!
¡Clar que sí!
Mire, això diu Montoro, bé, parlen amb Montoro, Montoro diu això, Â«que la multa la paguen los que la hicieronÂ», y quienes manipularon el déficit fueron ustedes.
Por tanto, a pagar.
(Aplaudiments)

Però jo dic que no, ¡que no volem pagar la seua multa!
, ¡que no volem!
Però li dic, este dimarts ens va arribar l'avís que el ministeri d'hisenda ha iniciat els tràmits per a descomptar del finançament dels valencians del mes d'agost els 19 milions d'euros de multa que va imposar la Unió Europea.

Això és un ¡atracament institucional!
, un atracament que no té nom perquè sap perfectament quina és la nostra situació i el que volen és això que diu vosté, que retallem els drets a les persones; però ¡no ho van a aconseguir!
, no ho van a aconseguir perquè eixe no és l'esperit d'este govern.

I abans este govern farà el que haja de fer, abans que els valencians continuen sotmesos a la marginació sistèmica que vostés van deixar que passara, ¡no va a tornar a passar!
¡S'ha acabat!
¡S'ha acabat esta qüestió!

I jo li dic una cosa, senyora Bonig, de veritat, si alguna vegada els seus plantejaments que fa, d'acord, són sincers, de veritat, pose's a la faena.
Mire, ara tenim una cosa molt prompte en què podem posar-mos d'acord, si estem d'acord, i és que al nou pressupost, governe qui governe, d'Espanya, tinguem les inversions que li pertoquen als valencians, i que tots els grups polítics, tots els diputats i diputades valencianes que n'hi ha a Madrid votaran igual perquè tinguem, almenys, l'11% de les inversions que ens pertoquen.
(Aplaudiments) Això és un acord.
Podem començar a acordar coses.

I, després, continuem mirant el got mig ple, jo el continue mirant.
Crec, sincerament, que hem aconseguit posar-nos d'acord.
¡No ho desfem!
Si ens hem posat d'acord, ¡està bé!
, amb totes les diferències, amb totes les mirades diferents, però si ens hem posat d'acord, estem d'acord en el que vam aprovar fa un any, doncs si estem d'acord, ¡treballem junts!
¡I no passa res!
El virus del partidisme és una qüestió que pot desaparéixer, no és com el zika, el virus del partidisme es pot atacar directament.

I, de veritat, tots cresquem més quan tenim una mirada menys partidària.
Jo li assegure que ho faig tots els dies.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Li done la paraula perquè em diga per què demana vosté la paraula.
(Veus)

La senyora Bonig Trigueros:

(Inoïble) … pone en mi boca palabras que yo no he dicho de los funcionarios.

El senyor president:

Està clar.

En este cas no entra el concepte d'al·lusió perquè no ha sigut en cap moment indecorosa, ha sigut en un transcurs d'un debat on et pot agradar o no el que es diga però ha sigut en el transcurs del debat, i el debat ha finalitzat.
Ho lamente però ha finalitzat el debat.
(La senyora Bonig parla amb el micròfon desconnectat)

No, pot agradar més o menys el que s'haja pogut dir però no entra dins del terme de les al·lusions.

Senyories, en este punt no n'hi ha votacions.
Ha sigut un punt important de compareixença sobre un tema en el que tenim una posició en comú, expressada el passat 6 d'octubre, i s'ha pogut raonar d'una forma molt intensa.

Proposició de llei del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, de titularitat de La Generalitat, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual (reproducció mecanografiada)

El senyor president:

I, ara, anem a passar al següent punt que és realment important, després d'un gran treball que han fet les seues senyories en la comissió de radiotelevisió valenciana, que és el punt 10 de l'ordre del dia, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual sobre la proposició de llei del servei públic de radiotelevisió a l'àmbit autonòmic, de titularitat de La Generalitat, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.

Donem la benvinguda a totes les persones especialment implicades en el que és esta qüestió del sector audiovisual i del servei públic de radiotelevisió.

I per a procedir al debat, anem a presentar el dictamen de la comissió pel seu president, el senyor Marc Pallarès.

El senyor Pallarès Piquer:

Moltes gràcies, president.

Il·lustres senyories, em correspon com a president de la Comissió Parlamentària de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual, i per acord d'esta comissió, presentar el dictamen sobre la proposició de llei per a la recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic de titularitat de La Generalitat.

La iniciativa va tindre el seu origen en la proposta del text normatiu sobre la futura llei del servei públic de radiotelevisió valenciana que va elaborar la ponència designada per la comissió i que va ser debatut el dia 9 de maig del 2016.

Una vegada debatuda i aprovada aquesta proposta de text normatiu, va ser publicada en el Butlletí Oficial de Les Corts número 77, juntament amb els vots particulars presentats pel Grup Parlamentari Ciudadanos i pel Grup Parlamentari Popular, i va ser presentada el dia 9 de maig de 2016 com a proposició de llei que va ser tramitada per la Mesa de Les Corts en la reunió del dia 10 de maig de 2016, i es va publicar també en el Butlletí Oficial de Les Corts número 77.

El criteri del Consell va tindre entrada a estes Corts el dia 25 de maig de 2016, i la presa en consideració del ple de Les Corts va tindre lloc el dia 8 de juny.

La Mesa de la cambra, en la reunió del dia 9 de juny de 2016, una vegada presa en consideració la proposició de llei, va acordar la remissió a la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual i l'obertura d'un termini de cinc dies per a la presentació de propostes de compareixença, de participació ciutadana, en compliment de l'article 182 ter del Reglament de Les Corts.
En la comissió van comparéixer el dia 23 de juny un total de huit persones.

Una vegada realitzat aquest tràmit de les compareixences en la comissió, es va obrir un termini per a la presentació d'esmenes pels diputats i diputades i grups parlamentaris, que va finalitzar el 6 de juliol de 2016.

Les esmenes parcials presentades van ser 139, de les quals: 20, del Grup Parlamentari Popular; 95, conjuntament pels grups parlamentaris Socialista, Compromís, Podemos-Podem, i 2, conjuntament pels grups Socialista i Compromís, i 4 presentades pel Grup Compromís, i 14, pel Grup Ciudadanos, i 4, pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La mesa de la comissió de Radiotelevisió Valenciana, en la reunió celebra el 8 de juliol de l'any en curs, va realitzar l'ordenació de les 139 esmenes parcials, que va ser publicada en el Butlletí Oficial de les Corts número 95.

La Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual es va reunir el passat dia 11 de juliol per a emetre el dictamen que hui presente a les seues senyories i que va ser publicat en el Butlletí Oficial de les Corts número 96, de 13 de juliol.

Després de debatre les esmenes, es van aprovar un total de 99 esmenes i 13 esmenes d'aproximació, fet que comportava la retirada de 21 esmenes.
Per la qual cosa resten per al seu debat davant el ple un total de 18 esmenes: 13 esmenes del Grup Parlamentari Popular, 2 esmenes del Grup Parlamentari Compromís i 2 esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos, i 1 esmena del Grup Parlamentari Podemos-Podem i 1 vot particular del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Espere i desitge, com a president de la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual, a qui agraïsc la designació per a este acte, que en el debat de hui siga possible aconseguir el màxim consens.
I he de donar també les gràcies tant als serveis de la cambra, com molt especialment al lletrat Enric Soriano.
(Aplaudiments)

Vigdis Finnbogadottir va ser presidenta d'Islàndia durant setze anys.
Va ser la segona presidenta triada democràticament en la història, després que unes dècades abans, concretament l'any 1960, Sri Lanka triara la primera, la primera presidenta d'un estat democràtic.
Després de ser presidenta, en una ocasió li van preguntar si podia dir.
.
.
, un periodista li va preguntar si podia dir alguna de les causes que ella creia que explicaven com havia pogut guanyar quatre eleccions democràtiques seguides i ser presidenta d'Islàndia setze anys.
I ella va dir: Â«Quan arribes a ser presidenta d'un govern i vius envoltada de persones que normalment pràcticament sempre et donen la raó, de vegades en ocasions és difícil copsar la realitat.
Però jo, quan arribava a casa de nit, posava la televisió pública, veia els telenotícies, veia els debats polítics i observava que quan havia pres decisions adequades, em lloaven, però quan havia pres decisions equivocades, em criticaven.
I a mi això em va servir per a ser millor presidenta i per a mantindre'm setze anys com a presidenta del govern del meu país.
Â»

Això no obstant, uns mitjans de comunicació públics respecte a una societat representen el mateix que el llevat representa respecte al pa: són necessaris, però no són suficients.
Per això encara tenim molts projectes i molts camins per recórrer tots junts i juntes des d'aquest parlament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marc Pallarès.

Ens sumem des de la mesa a la felicitació al lletrat Enric Soriano.

I passem, seguidament, a l'explicació de posició de cada grup parlamentari.
En primer lloc, el Grup Parlamentari Podemos-Podem en la persona del seu síndic, Antonio Montiel, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies.

En primer lloc, sumar-me a la gratitud als membres.
.
.
, als serveis jurídics de la cambra, representats en este cas pel nostre lletrat Enrique Soriano, que ha fet una tasca ingent en la ponència i en la comissió.

Donar les gràcies també als membres de la ponència, al senyor Bellver, al senyor Subiela, a la senyora Peris i a la resta de companys.
.
.
, senyor Ferri, de Compromís, i de Podem que hem participat en eixa ponència.

Jo crec que s'ha fet un gran esforç.
Crec que s'ha fet un esforç per a apropar posicions.
Hem tingut set reunions de ponència i la conclusió és que en el debat en comissió hem pogut aprovar per unanimitat 28 articles dels 48 que inicialment integraven la llei, totes les disposicions addicionals, sis disposicions transitòries, huit esmenes originals i dos esmenes transaccionals.
És a dir, el nivell d'acord, de consens ha segut tot el possible.
I, per tant, nosaltres ens sentim satisfets d'haver espentat aquesta proposició de llei en unes circumstàncies certament difícils.

Nosaltres vam perdre la radiotelevisió valenciana per una decisió arbitrària i errònia.
Aquesta llei és la reparació d'una anomalia democràtica i és també la restitució d'un dret expropiat al poble valencià.
És també un honor per a mi -i salude, ara, als extreballadors de Radiotelevisió Valenciana i als representants del col·lectiu del sector audiovisual- és un honor per a mi poder defensar hui aquesta proposició de llei, sent que en desembre de 2014 vaig tindre l'honor de defensar també la iniciativa legislativa popular que pretenia la reobertura de Radiotelevisió Valenciana.

Hem fet un esforç i hem intentat crear una nova radiotelevisió valenciana en la qual mai es tornen a repetir els fets que van provocar el divorci entre la societat valenciana i la seua radiotelevisió pública.
Una radiotelevisió valenciana en la qual mai torne a haver-hi un Guantánamo, en la qual mai torne a haver-hi represàlies als professionals que discrepen de la línia oficialista del govern.
Una radiotelevisió valenciana en la qual mai se paguen festes i n'hi hasca despeses incontrolades.
Una radiotelevisió valenciana que no estiga al servei del polític de torn, sinó que estiga al servei de tota la societat.

Volem una radiotelevisió valenciana que vertebre el país, que vertebre aquesta comunitat, però que vertebre també el que és el reconeixement de la nostra personalitat i contribuïsca a recuperar la nostra autoestima.
Per tant, hem fet un autèntic esforç per intentar fer pinya en tot allò que era possible i hem mantingut alguna discrepància.

Creo que es saludable que haya alguna discrepancia, porque denota la concepción de diferentes modelos de radiotelevisión.
Yo entiendo que el Partido Popular siga defendiendo una sociedad anónima y no acepte la fórmula que nosotros planteamos de corporación, pero eso es un tema que podemos discutir.

A nosotros lo que nos parece verdaderamente importante es que se ha establecido una serie de principios que lo que hacen es garantizar la prestación del servicio público como un servicio público de gestión directa; que se han establecido una serie de principios básicos de la actividad informativa, que garantizan el papel de una radiotelevisión pública no solo en la lógica comunicativa, sino también en la lógica educativa, la de la creación de una cultura social en valores de igualdad, de respeto, de tolerancia, de inclusión.
Y, por tanto, hemos conseguido una radiotelevisión pública, un diseño de radiotelevisión pública, que tendrán que completar sus futuros gestores, que yo creo que puede ser la televisión pública que necesitamos para recuperar esa imagen que queremos proyectar también hacia el exterior.

Creo que hay medidas en la ley que además favorecen el control interno y externo del funcionamiento de la radiotelevisión, para que nunca más vuelva a convertirse en un coladero de amigos y familiares, ni nunca más vuelva a incurrir en un endeudamiento insoportable como incurrió durante la gestión del Partido Popular.

Yo creo que podemos celebrar que se han establecido límites de gasto, que se ha establecido un sistema de intervención interna de control, que se ha vinculado la gestión de los miembros del consejo rector y del director general a la ejecución presupuestaria y a no incurrir en déficit.

Yo creo que se ha puesto también una horquilla razonable para los tiempos que corren, tiempos difíciles, entre el 0,3% y el 0,6% de aportación de La Generalitat en sus presupuestos, de tal manera que estamos también pidiendo a la radiotelevisión, estamos aportando un estímulo para que la radiotelevisión capte publicidad y, también, haga productos de calidad que puedan ser competitivos y exportados.

Pensamos que el sector audiovisual es un elemento estratégico de la recuperación económica de esta comunidad, pensamos que el sector audiovisual puede generar empleo, pero puede generar también una imagen de la comunidad que es la que queremos dar, la de un pueblo que recompone, recompone sus instituciones, y la radiotelevisión valenciana es una institución de gobierno.

No acepto el cambio de radiotelevisión por barracones.
Esa alternativa es falaz, es mentirosa.
No se cierran hospitales para abrir la radiotelevisión valenciana.
Esa opción es falaz y es mentirosa.

Entre 2010 y 2015, en el Ayuntamiento de Vall d'Uixó, hubo barracones en el instituto Honori Garcia.
No creo que eso afectara.
.
.
, la pervivencia de esos barracones no creo que afectara a la decisión de cerrar Radiotelevisión Valenciana.

En los dos últimos años de gestión del Partido Popular aumentó la deuda en 10.
250 millones.
No creo que esa deuda obedeciera a Radiotelevisión Valenciana, cuando se había cerrado el 29 de noviembre del 2013.
No podemos seguir aceptando ciertos argumentos, porque son argumentos falaces.

Y hay un argumento fundamental: la culpa de lo que ha pasado en Radiotelevisión Valenciana no la tienen sus trabajadores.
Yo siento decirlo, pero no acepto que ahora el Partido Popular se erija en el defensor de las familias a las que puso en la calle.
Por tanto, quiero decirles que los trabajadores cumplieron con su obligación mientras pudieron y no tuvieron ninguna posibilidad de negociar las condiciones para ver solucionados los problemas estructurales de Radiotelevisión Valenciana en el momento adecuado.

La decisión del cierre de Radiotelevisión Valenciana fue, vuelvo a decir, una decisión arbitraria e injusta, fue una decisión antijurídica, y hoy vamos a reparar el derecho.

Por tanto, yo quiero invitarles a que razonen seriamente acerca de qué es lo que nos ha traído hasta aquí.
Y, miren, hemos defendido una enmienda y la defendemos hasta el final.
Creemos que la legislación vigente, el Estatuto básico del empleado público, que fue objeto de aprobación en el 2015, permite que los extrabajadores de Radiotelevisión Valenciana puedan proveer definitivamente las plazas en base a un sistema de concurso de méritos.
Creemos que hemos alcanzado un acuerdo para la ocupación temporal de los extrabajadores de radiotelevisión mediante una bolsa de trabajo en los términos en que se negoció el ERE entre la administración y los extrabajadores, pero creemos que se puede ir más allá.
Creemos que se debería haber ido más allá.
Creemos que podía haberse mantenido la vía del diálogo.
Creemos que el que hoy se apruebe esta ley no cierra tampoco la vía del diálogo para resolver algunos de los problemas jurídicos que tiene la radiotelevisión pública que hoy se extingue.

Pero, miren, en esta radiotelevisión pública que empieza a nacer es necesario que ustedes hagan una reflexión y voten en conciencia.
Miren, la provisión definitiva de los puestos mediante concurso, puro y simple concurso de méritos es una situación excepcional, un mecanismo excepcional previsto en la ley, pero también es un mecanismo legal perfectamente legal.
Piénsenlo, voten en conciencia y reparen la injusticia que cometieron.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

A continuació, per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos donem la paraula a l'il·lustre diputat Antonio Subiela.

Senyor Subiela, quan.
.
.
vosté considere, té la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señorías.

Buenas tardes a todos los invitados.

Vamos para tres años de estar sin Radiotelevisión Valenciana.
Y hace ya siete meses que iniciamos esta recuperación de aquella televisión que perdimos.
Un inicio que fue convulso.
Nuestro grupo parlamentario empezó defendiendo la posición en contra y acabó con una abstención.

Aquello parecía un presagio, tanto por lo convulso como por la capacidad para poder llegar a acuerdos durante este proceso.
Y el camino que eligió el tripartito para esta recuperación fue el de abrir una nueva empresa.
Cuando parecía que lo más lógico era recuperar la antigua, más que nada por las promesas electorales, por las imágenes de aquel cierre hace ya tres años, por la simplificación de los problemas que parecía que fuera el camino más correcto.

Pero, claro, aquello suponía tener que readmitir a los 1.
600 trabajadores, pero sobre todo tener que volver a despedir a la mayoría de ellos y sobre todo tener que pagar por aquello.

Y esto tenían muy claro que no sería asumido por una sociedad valenciana, eso no era vendible, sobre todo cuando aquí se estaba diciendo que no se llegaba a final de año.
Que, por ejemplo, para sanidad, y yo ya lo he dicho varias veces, faltaban 1.
100 millones para acabar el año.
Y eso, señor Montiel, sí que es falaz y sí que es mentira.
(Aplaudiments)

Mire, es su decisión, es la de los proponentes de esta iniciativa la de coger esta vía.
Pero el problema de los extrabajadores existe, no lo han solucionado.
Están intentando aplazarlo, porque tenemos todavía pendiente un recurso de inconstitucionalidad, tenemos todavía pendiente una demanda en la audiencia que puede resultar dar por nulo el anterior ERE.
Y ahora ustedes están creando la posibilidad de una denuncia por una continuidad de empresa.
Porque la podemos llamar como queramos, pero es la misma tele, es el mismo objetivo, es el mismo edificio, el mismo dueño.
Y eso hay que decirlo a la ciudadanía.

Por eso nosotros mantenemos nuestra enmienda, el de la entrada en vigor, una enmienda que dice que no entre en vigor la ley hasta que no haya una sentencia firme sobre el anterior ERE o hasta que el Consell haga una previsión del dinero que haría falta para hacer frente a ese gasto de readmisión y posterior despido de los 1.
600 trabajadores.
Y eso sería responsabilidad por parte de este Consell.
(Aplaudiments)

Miren, los derechos de los extrabajadores serán justos o serán injustos, serán razonables o no, pero existen, son.
Y esos derechos estamos hablando que valen entre 150 y 200 millones de euros, y no están presupuestados y no están previstos.

Y está claro que ese problema, ese ERE, lo provocó la negligente, la nefasta, y hasta yo puedo decir que hasta cruel gestión del Partido Popular.
Pero a partir de hoy esa responsabilidad es del actual Consell.

Ustedes no han solucionado ese problema, ustedes ya lo han heredado.
No valdrá cuando pase lo que probablemente pase, que le echen solamente la culpa al Partido Popular.

No sólo eligen este camino, sino que además eligen recorrerlo a la mayor velocidad posible.
Por lo tanto, si ya había problemas, añadimos la prisa y la precipitación.

Ciudadanos en ese momento decidimos no quedarnos en la barrera a criticar y elegimos colaborar, elegimos una oposición constructiva.
Elegimos ese camino porque pensamos, porque creemos en unos medios de comunicación públicos, plurales, despolitizados, de calidad y sobre todo sostenibles.

Creemos que puede ser el motor para que reavivemos el sector audiovisual valenciano, y sobre todo, y no se olviden de esto, se cree empleo, se cree empleo en las pymes del sector valenciano.
Estamos hablando de crear mil, dos mil o incluso los tres mil empleos que se perdieron en aquel sector.
Estamos hablando de poner una pequeña solución al mayor problema de los valencianos y valencianas, que sigue siendo el paro.

También creemos que es importante para recuperar el servicio de información de proximidad que perdimos los valencianos para enterarnos de lo que pasa a nuestro alrededor, que llevamos tres años, casi tres años sin enterarnos.
Y sobre todo también creemos que es necesario evitar que se pueda repetir el caso de la anterior Radiotelevisión Valenciana, que pueda existir una plantilla de tamaño sostenible, una gestión ruinosa, una manipulación sin tapujos, y sobre todo 1.
200 millones de deuda.
1.
200 millones.
Casi lo mismo que se han tenido que inventar el Consell actual para cuadrar el presupuesto.

Fíjese, señor Puig, que con una buena gestión de Canal 9 el señor Soler no tendría el apellido de Â«ficticiÂ».
Hay que ver cómo son las cosas.
(Aplaudiments)

Por eso nosotros mantenemos nuestra enmienda de poner un techo de gasto y también un suelo.
Porque estamos, queremos garantizar que haya un proyecto potente, pero, ojo, sin que se repita lo del anterior proyecto.

Creemos que es esencial que los valencianos que queremos una nueva televisión, sí, pero no a cualquier precio, no queremos un nuevo agujero sin fondo para nuestro dinero.
Los impuestos nos cuestan mucho pagarlos como para que se sigan despilfarrando.
No queremos cambiar una tele del Partido Popular por una tele del botànic.

El camino está siendo largo y accidentado, lleno de parches, aún quedará en nuestra memoria el tema del Alto Consejo Consultivo, el tema de la inseguridad que nos ha dado, por lo menos a los partidos que estamos en la oposición, el que aquí llevara la iniciativa el Grupo Parlamentario Podemos y no lo llevara el Consell.
Declaraciones de responsables políticos bastante preocupantes, que se preocupaban del tamaño de la televisión, de la programación, incluso de la parrilla cuando estábamos todavía sin empezar a crear la ley, el marco legal que tenía que regir todo aquello.

Ya hemos avisado que las prisas no son buenas.
Y se intentó abrir en octubre pasado.
Ahora se habla de este octubre, de noviembre.
Incluso ya han llegado noticias de que ya se ha dicho de que en agosto se podía empezar.

Mire, un ejemplo lo tenemos hoy aquí.
Hasta cien enmiendas se han presentado de los grupos proponentes a la ley.
Eso no es un reflejo de un buen trabajo, es un reflejo de la precipitación.

Hoy, hace un momento, hemos llegado a un acuerdo, a una transaccional del consejo de la ciudadanía, una de las novedades de esta ley.
Es lo que decían, está claro, estamos siendo capaces de llegar a acuerdos.
Pero hoy, apenas a unos minutos de llegar a la votación, llegamos a acuerdos de una de las novedades de la televisión, de la nueva televisión.

Miren, para terminar, les pedimos desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos y en nombre de todos los valencianos, no solamente de los que nos votaron, que no hagan una chapuza, que no hagan una emisión en pruebas que asuste a la audiencia, que no pongan en riesgo el proyecto.
Ponerse a emitir las fallas de 2003, el Babalà o las comisiones y los plenos de estas Cortes es poner en riesgo el proyecto.
Ese proyecto, no solo la empresa en si, los trabajadores o no que entrarán en la empresa, este proyecto es el motor del sector audiovisual.
¿Cuántas empresas se pueden dejar de crear porque fallemos en el proyecto?
¿Cuántos puestos de trabajo se pueden dejar de crear porque no hagamos bien nuestro trabajo?

Miren, el marco legal que hoy creamos puede ser bueno, por qué no.
Pero ahora queda lo más importante: la voluntad de hacerlo bueno de verdad.

Ciudadanos va a seguir siendo exigente, va a seguir siendo crítico y va a seguir siendo vigilante de tener unos medios de comunicación que nos merecemos los valencianos y que queremos los valencianos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

A continuació, per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula el seu síndic, l'il·lustre diputat Fran Ferri.

Un segon, senyor Ferri, que pareix que.
.
.

Després hi ha torn de rèplica.
Ho vol fer ara?
Vol exercir la…?
Sí?
Sí, sí.

Hi ha un dictamen, hi ha una fixació de posició, però tot aquell que haja sigut contradit en la seua posició pot tindre rèplica.
Si vosté vol fer una rèplica al senyor Subiela és el moment.
(Veus)

Anem a vore, si vol fem.
.
.
Els propose que fem una fixació de posició conjunta i després fem la rèplica conjunta també.

Vosté, quan acabe la fixació de posició de tots els grups, tindrà temps de rèplica.
D'acord?
(Veus) Sí, se pot exercir ara, però.
.
.
, se fa una rèplica conjunta.
Està acordat i tot.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor Ibáñez.

Moltes gràcies, senyor president.

A mi també m'agradaria sumar-me als agraïments als serveis jurídics de la cambra, en especial al lletrat Enrique Soriano que s'ha pegat un treball molt dur i molt fort en els últims dies.
També agrair als membres de la ponència, que van ser el senyor Bellver i el senyor Subiela, el senyor Montiel i la senyora Peris, moltes gràcies també per eixes hores compartides i de treball.
I també agrair a la resta de membres de la comissió que també han participat, vullgam que no, en tot el tràmit, als meus companys de grup i també a la resta de membres dels altres grups.

Senyor Castelló, és que.
.
.
En este debat no estem parlant d'aprovar una llei, estem parlant de molt més.
Estem parlant de tancar una etapa negra en la història valenciana, estem parlant de passar del ridícul internacional que vam viure amb el tancament de la Radiotelevisió Valenciana a l'orgull de comptar amb la llei més avançada de l'estat.
Estem parlant de passar de l'esperpent al referent.
Tanquem eixa etapa negra.
Però, com ja hem defensat des de Compromís en altres ocasions, no ho fem des de l'oblit, sinó des de la memòria.
Tenim memòria i per això tenim futur.

Este cap de setmana el diari Valencia Plaza entrevistava a dos periodistes valencians especialitzats en zones de conflicte.
Un d'ells, Vicent Montagud, va ser corresponsal de Canal 9 en estes zones, i en 2003 va ser enviat a la guerra d'Iraq.
Este periodista va contar o conta en l'entrevista el que li van dir els seus caps mentre estava fent la cobertura d'esta guerra, la guerra d'Iraq, li van dir: Â«A ver si puedes sacar menos niños muertos.
Â» ¡A ver si puedes sacar menos niños muertos!

Com tenim memòria, tenim futur.
I per això en el futur no tindrem eixa baixesa moral.
Mai més patirem eixa indecència, mai més.
Com tenim memòria, tenim futur.
I per això en el futur no hi haurà un assetjador com Vicente Sanz fent i desfent amb els recursos humans.
(Aplaudiments) Com tenim memòria, tenim futur.
I per això en este futur ningú podrà saquejar els mitjans públics, ningú podrà obrir les portes dels nostres mitjans a una trampa corrupta.
Tenim memòria i per això tenim futur.

I, per tant, esta llei és el resultat d'un gran aprenentatge.
Sabíem el que no volíem i sabíem el que volíem.
I això és el que hem fet.
I ho hem fet després de molt de treball, de molta participació, desenes de compareixences d'experts, representants d'associacions professionals, sindicats, associacions de consumidors, associacions de productors, guionistes, representants de persones amb diversitat funcional, moltes hores de compareixences, moltes hores de reunions.
I després de tot això el que tenim com a resultat és per sentir-nos orgullosos i orgulloses.
Sabíem el que volíem i hem trobat el millor camí per aconseguir-ho.

Volíem uns mitjans independents, i els tindrem.
Per això hem dissenyat un sistema de pesos i contrapesos que blindarà estos mitjans de qualsevol ingerència dels partits que manen.
Una part del consell rector serà triada per majories reforçades en estes Corts, amb candidats avalats per almenys dos grups parlamentaris.
I una altra part serà triada pel consell de l'audiovisual, pel consell de la ciutadania i pels mateixos treballadors i treballadores.

Este model és el més avançat de l'estat.
Per a trobar un model semblant hauríem d'anar a territoris com Alemanya o altres països europeus.
Així i tot, des de Compromís mantenim una esmena que encara fa caminar eixa tria del consell rector cap als models més europeus, reduint encara més els membres que es trien pel mateix parlament.

Com els deia, ací es veu com passem de ser un esperpent a intentar esdevindre un referent.

Volíem uns mitjans en valencià, i els tindrem, perquè la llei deixa ben clar que el valencià serà la llengua vehicular dels mitjans públics de La Generalitat.
En la llei també deixem clar que la ràdio comptarà amb un mínim del 50% de les seues cançons cantades en la nostra llengua.
I, evidentment, aprofitarem les noves possibilitats tecnològiques per a oferir subtítols i continguts en les diferents llengües, com l'anglès, el castellà o qualsevol altra llengua del món.
Tot això sabent que la llengua vehicular serà el valencià.
I no és per un caprici nostre.
És que els valencians i les valencianes no tenim a dia d'avui cap mitjà en la nostra llengua, i això no es normal.
No és normal que encenem la televisió i passem d'un canal a un altre, a un altre, a un altre, a un altre i no trobem cap televisió en la nostra llengua, en la nostra llengua el valencià.
La nostra llengua, la dels nostres pares, la dels nostres iaios, la de les nostres mares.

No és normal que ens pugem al cotxe, que fem un recorregut per tot el dial de la ràdio i no trobem cap cançó dels artistes valencians que fan la seua música en la nostra llengua.
No és normal.
I per això, esta llei és senzillament el primer pas cap a la normalitat.
I això ens fa especialment estar contents.

I més coses.
Volíem uns mitjans de la gent, i els tindrem.
Perquè per primera vegada comptarem amb un òrgan participatiu, com el consell de la ciutadania, que no només puga triar un membre del consell rector, sinó que també participarà en el disseny de la programació.

Volíem uns mitjans professionals, i els tindrem.
Per això, la direcció general serà triada pel consell rector després d'un concurs obert a professionals que es presenten, tal i com es fa en les televisions públiques d'arreu del món.

Volíem uns mitjans ben gestionats, i els tindrem.
Per això, estarà prohibit l'endeutament més allà d'allò que està destinat a finançar les inversions.
Per això, si el consell rector no compleix amb esta premissa serà cessat.
Mai més un forat que faça rics a uns pocs i ens empobrisca a tots els valencians i valencianes.

Volíem uns mitjans imparcials, i els tindrem.
Perquè ja hem patit massa anys d'apartheid informatiu, llistes negres a la redacció i exilis forçosos en els programes del segon canal.
Per això, en esta nova llei es contempla el consell d'informatius format per professionals i amb poder de decisió sobre els nomenaments del cap d'informatius.

Volíem uns mitjans que foren motor del sector audiovisual, i els tindrem.
Perquè, per primera vegada, en una llei s'introduïx una clàusula per a garantir les contractacions que es facen de manera diversa i plural a vàries empreses.
Açò reactivarà el sector audiovisual valencià, generant milers de llocs de treball.
I estos seran de qualitat perquè hem introduït una clàusula antiprecarietat en la llei, clàusules socials.

I estos mitjans que volíem i que tindrem seran una realitat no amb l'aprovació d'esta llei, sinó amb el treball dels seus professionals i de la il·lusió de la societat valenciana.

Com vaig dir en la comissió, esta nova ràdio i televisió serà fonamental…, en esta ràdio i televisió serà fonamental l'experiència que poden aportar els bons professionals de RTVV.
Com també haurà de ser important l'espenta i els coneixements d'aquells joves que vullguen formar part d'esta gran tasca.

Senyories, som conscients que en una part de la societat valenciana s'ha viscut este procés amb impaciència, impaciència normal i positiva perquè tots volem recuperar un dret que se'ns va arrabassar.
Personalment, no cauré en l'errada de posar data a les primeres emissions, perquè no som els polítics els que hem de marcar eixa data.
Haurà de ser el consell rector i la direcció general de la corporació l'encarregada de decidir, sense intromissions.

Però també hem de ser conscients que una altra part de la societat valenciana viu este procés amb indiferència, amb la indiferència de qui va acabar desconnectant la nostra radiotelevisió valenciana, de qui ja no s'espera res perquè han sigut moltes les decepcions.
I esta part de la societat valenciana tenim responsabilitat d'adreçar-los, de dir-los que hem posat tots els instruments perquè la nova ràdio i la tele siguen també d'ells.

Eixe és el repte a partir d'ara, que trien un bon equip per al consell rector capaç de fer d'estos mitjans els mitjans de tots i totes, els mitjans de cinc milions de valencians i valencianes; el repte és canviar la impaciència per la satisfacció, la indiferència per la il·lusió i, sobretot, el repte és que cada volta que encenguem la tele o passem a la nostra ràdio sentim dins de nosaltres eixe orgull de la faena ben feta, eixe orgull de qui sap superar els entrebancs, el orgull de ser valencians i valencianes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

A continuació, per a conéixer la posició del Grup Socialista, donem la paraula a la il·lustre diputada Rosa Peris, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, era l'any 1984, acabada d'estrenar la democràcia i el nostre Estatut d'autonomia, i apreníem a marxes forçades com exercitar eixa llibertat conquistada.

El 27 de juny de l'any 1984 estes Corts aprovàvem, per unanimitat, la llei de creació de l'entitat pública de radiotelevisió valenciana.
El Grup Popular, en l'explicació del seu vot, va dir, textualment: Â«Votamos sí, porque aunque la ley no nos guste, hemos considerado más práctico apoyar esta ley que la esterilidad de un voto negativo o de abstención.
Â» Eren altres èpoques.

Les victòries del Partit Popular en l'any 1996 i 1999 no suposaren una derogació d'esta llei, a pesar que el Partit Popular havia dit que no li agradava.
Bé, no derogaren la llei de 1984.
Sols feren una xicoteta modificació, la llei d'acompanyament de l'any 1999, per la qual permetien a la radiotelevisió valenciana operacions de crèdit i endeutament amb el simple aval de la Generalitat valenciana.
I el resultat és conegut, una radiotelevisió amb una plantilla de 1.
700 persones i un deute al voltant de 1.
300 milions d'euros.
No necessitaven modificar ningun altre article, ni els principis, ni el sistema de funcionament.
Sols dos claus per a arruïnar la radiotelevisió valenciana.

I més, en aquell debat de l'any 1984, el Partit Popular dia una cosa aixina com que li pareixia i li demanava al Consell que no creia que, en fi, la sostenibilitat financera d'una televisió que havia d'arrancar en un cost de 3.
000 milions de les antigues pessetes.
És a dir, els pareixia molts diners arrancar una televisió que tenia un cost de 18 milions d'euros.

Senyories, si era car 18 milions, 1.
300 milions de deutes que vostés deixaren en la radiotelevisió valenciana, (aplaudiments) ¿què és, senyories, què és?
Perquè damunt pugen ací a la trona abans la seua síndica i damunt intente donar-mos lliçons de com gestionar la nova radiotelevisió.

Senyor Bellver, l'he escoltat ací alguna volta dir una frase que li queda molt estupenda.
Â«¡Vergonya, cavallers!
Â» Doncs mire, vergonya cavallers i dames, vergonya és el que deurien tindre.

El Partit Popular se va oblidar de la missió de servei públic i van posar un model externalitzador caríssim i opac, de la mà de directors generals i de consellers d'administració que provenien del govern del Partit Popular o de la seu del Partit Popular, mentres dia rere dia les audiències queien.

I en este marc, el Consell presentà a estes Corts el projecte de llei de l'estatut de radiotelevisió valenciana, la Llei 3/2012, de 20 juliol, de la qual vostés se senten tan orgullosos.

Doncs miren, senyories, a soles va ser recolzada pel vot del Partit Popular.
Sols ells amb els seus vots aprovaren esta llei.
Es trencà el consens, se volà el model, s'oblidà la raó de ser d'un mitjà de comunicació públic.
Este esperpent acabà mitjançant la llei de tancament al novembre de 2013, al fondre a negre la radiotelevisió valenciana.

Hui estes Corts tenen l'oportunitat d'obrir una nova pàgina, hui pot ser un bon dia per a recuperar el consens, superant algunes de les misèries del passat.

Per això raó, senyories, la proposició de llei que hui debatem planteja un nou sistema públic de comunicació, que ha de vertebrar i cohesionar territorialment i socialment la nostra comunitat, que ha de ficar en valor i difondre la nostra cultura i la nostra llengua i que ha de ser dinamitzador del sector audiovisual valencià.

I per a fer-ho possible, enfront d'eixe model governamental i partidista, plantegem un nou model de governança, basat en la independència, on el consell d'administració i també la direcció general no siguen elegits des del palau.
És més, senyories, ni tan sols des de les Corts Valencianes.
Plantegem un consell d'administració participatiu i, sobretot, que la seua elecció requerisca una majoria qualificada.

Però, a més, plantegem que el proper director o directora general de la televisió l'elegisca el consell d'administració de la nova tele, amb un majoria reforçada i validada per estes Corts.

Senyories, enfront del sectarisme i les llistes negres i la manipulació, hui plantegem un model que parla de pluralisme informatiu i de pluralisme social.
Enfront del model del despilfarro, nosaltres plategem un model que tinga un finançament estable, adequat i suficient.
Plantegem un model que en la seua gestió tinga parets de vidre.
Plantegem un model on la ciutadania puga participar, perquè és la verdadera dueña dels mitjans de comunicació públics.
I plantegem un model que siga igualitari, on els hòmens deixen de ser el verb i les dones l'atribut.

I sí, Fran Ferri, plantegem un model de televisió on ningun director es permeta el luxe d'assetjar a ninguna treballadora.
(Aplaudiments) Però, sobretot, sobretot, un model en què ningú més encobrisca, tape i siga còmplice d'este tipus de comportaments.

Eixe és el model que hui estem plantejant, un model basat en la professionalització, en un sistema…, recolzat en un sistema…, o en el sistema audiovisual, en el sector audiovisual valencià.
Enfront de l'enxufisme i l'amiguisme, ací en esta comunitat n'hi ha molt de talent.
Enfront del model en què les produccions es feen a Madrid i els tertulians venien en l'AVE de Madrid a València, un model on se faça en la Comunitat Valenciana, on se recolze el nostre sector i on n'hi haja proximitat en el que nosaltres fem i sentim.

A més, apostant per este model no sols guanyem en independència i en pluralisme, sinó també en la participació i en la transparència.
Acabarem amb el malbaratament, amb la nefasta gestió del patrimoni públic, acabarem amb eixes contractacions opaques i arbitràries.
Acabarem amb les productores amigues, perquè sí, ha aplegat ja el moment del sector audiovisual de la nostra comunitat.

Tot això és el que hui els proposem, una mirada nova, de llarg abast, un nou model.
Atrevint-nos, tingam l'esperança i la voluntat de construir una cosa diferent del que hem viscut estos últims anys.

I, senyor president, presidenta, acabe, acabe perquè en el ple d'ahir, que fou un ple difícil, amb la presentació del dictamen de l'accident del metro de València, hi havia una idea que no deixa d'arrossegar el meu cap.
Recordava que sols quan el Partit Popular perdé el control de la radiotelevisió valenciana, la presidenta de l'associació de víctimes de l'accident de metro, tingué l'oportunitat de poder entrar en Canal 9.
Ahir ací es féu un acte de justícia i de reparació.

Doncs bé, presidenta, aquella tele que a soles quan perderen el control tingueren oportunitat de mostrar el pluralisme i les diferents veus de la societat, hui, aprovant esta llei, també passem d'aquella tele en negre a una tele en color, a una tele d'esperança.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Peris.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el seu diputat il·lustre senyor Jorge Bellver.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Quan vosté vullga.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president, senyora vicepresidenta, conseller, públic que mos està acompanyant en el dia de hui, representants dels treballadors i del sector audiovisual valencià.

Senyories, em van a permetre que mamprenga esta intervenció fent algunes consideracions, a manera de decàleg, sobre el que és esta llei.

És una llei de base popular, basada, fonamentalment, com comentaré després, en la Llei 3/2012 del Partit Popular.
És una llei, en este cas, no consensuada; és una llei imprudent, no meditada, atolondrada; és una llei desemmascaradora, inconcreta i interessada.
I m'explique.

Mire, llevant el que és la diferència que assenyalava el senyor Montiel entre que siga un ens amb societats o que siga com la que plantejava el Partit Popular, una societat anònima exclusivament, llevant d'açò, la coincidència d'esta llei amb la Llei 3/2012 està per damunt del 90%.
És una llei com la que era la del 2012, que parlava d'una televisió pública en valencià, de qualitat, integradora, independent del control governamental -recordem que el consell d'administració i el director general s'elegia per estes Corts-; era una llei vertebradora, defensora de la identitat valenciana, que atén, com els dia, la voluntat d'estes Corts i que representava el nostre poble.
I a més, establia com a sector estratègic el nostre sector audiovisual.

A més, és una llei no consensuada, és una llei no consensuada a pesar del que varen dir, no consensuada amb el primer partit de la Comunitat Valenciana, que és el Partit Popular.
I miren que era fàcil atendre les nostres peticions.
Era tan fàcil com atendre la petició que estava fent, en este cas, el govern valencià, que estava fent el Consell, a través del criteri que varen plantejar.

És dir, és una recuperació d'un dret important per als valencians i hem de fer-ho amb prudència, amb rigor jurídic i tècnic, deia el Consell.
Eixa és l'única condició que mosatros ficàrem.
Però, desgraciadament, no ha sigut possible, no ha sigut atesa.

I no és una llei consensuada, a pesar que han votat tres de cada quatre esmenes presentades pels grups tripartit.
Han votat a favor tres de cada quatre esmenes presentades pel tripartit.
Però ni tan sols aixina hem aconseguit que s'obriguera el govern al consens.

I deia que és una llei imprudent, una llei imprudent precisament per això, perquè no dóna ni seguretat ni rigor tècnic ni jurídic.
No ha estat informada pels òrgans que deurien haver-ho fet.
I, per tant, sotmeten el nou servici públic a un risc i a una incertesa de futur de què només vostés en seran responsables.

Miren, prudència i rigor, prudència i rigor que demana el Consell, una prudència i rigor que vostés no han volgut fer possible.

I deia que és una llei no meditada.
És una llei atolondrada.
Han perdut una oportunitat única.
Hem tingut un procés de participació, en què els experts han estat parlant en comissió d'allò que entenien que havia de ser una nova radiotelevisió valenciana.
I mos deien: Â«Tenim una oportunitat d'or.
Â» Jo deia en el meu vot particular.
.
.
, parlava que hem tingut una ocasió única i l'hem convertit en una oportunitat perduda.
Deien els experts: Â«És una ocasió d'or, no només per al futur de la radiotelevisió valenciana, sinó també per al futur de totes les televisions autonòmiques.
Â»

I, senyor Montiel, és una llei desemmascaradora.

Jo no estic ací per a defendre ningú; jo estic ací denunciant l'ús interessat del dolor que alguns han fet.
Mire, després de tanta demagògia, de tantes promeses, al final, el que resulta, senyor Montiel, és que han enganyat molta gent.
Han enganyat els valencians, han enganyat els valencians.
I eixe engany li'l vaig demostrar en la meua intervenció en la presa en consideració, i ho recorde ara: el debat entre vosté i el senyor president de Les Corts, en este moment, el senyor Morera.

Deia el senyor Morera: Â«No volem una nova televisió valenciana.
Anem a parar la liquidació, tenim els mitjans, tenim el personal, tenim les instal·lacions.
És una qüestió de voluntat política.
Â» I vosté, senyor Montiel, li contestava: Â«Efectivament, sembla prou claret.
No fa falta tindre dos carreres.
És una qüestió exclusivament de voluntat política.
Â»

Per a demostrar l'engany, per a demostrar les mentires d'altres persones, simplement una imatge n'hi ha prou.
Esta imatge, esta imatge que està corrent per les xarxes socials i que diu: Â«Esta és la imatge que demostra la mentira electoral.
Â» (Aplaudiments) ¿Necessita més, senyora Mollà?
No ho dic jo, no ho dic jo.
Està en les xarxes socials.

Miren, senyories, el seu compromís amb els treballadors, amb els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana va acabar a les huit hores de la vesprada de les eleccions de maig de 2015.
(Aplaudiments) En eixe moment acabà el seu compromís amb els treballadors.

I, senyor Montiel, que ara vinguen ací a dir-mos que el Â«tripartito apuesta por los extrabajadores a la hora de poner en marcha una televisión temporalmenteÂ» es engañar a la sociedad valenciana, señor Montiel.

Yo, por lo que estoy viendo -porque ahora también hablaremos de la otra cuestión-, no sé cuántos trabajadores va a tener la futura radiotelevisión valenciana.
Por lo que veo, creo que hablan ustedes de unas trescientas personas.
De esas, ¿cuántas van a haber en una televisión en marcha temporalmente?
¿Cuántos trabajadores temporales van a contratar en esa puesta en funcionamiento de la radiotelevisión valenciana, señor Montiel?
¿40, 50?
Están ustedes diciendo que van a poder aceptar al 2,4% de los extrabajadores de Radiotelevisión Valenciana, ¿y eso es apostar por los extrabajadores de Radiotelevisión Valenciana, según ustedes?
(Aplaudiments)

Miren, ayer, alguna diputada socialista hablaba aquí del alma, del alma, que la política tiene que tener alma, que las leyes tienen que tener alma.
Pues, señora, hágaselo ver.
Desde luego, aquí, esa alma la han perdido absolutamente y sin ni siquiera pedir perdón.

Y, miren, después de tanto…, después de tanto hablar, después de tanto hablar de la televisión que quieren, (veus) están trayendo un proyecto en el que los valencianos desconocen de qué televisión estamos hablando.
Los valencianos no saben qué televisión quieren ustedes.
¿Con cuántos trabajadores va a contar esa televisión?
¿Cuánto dinero va a costar esa televisión?
Y, por eso, hemos planteado, en aras a esa garantía y a esa seguridad jurídica, que hubiesen los informes del Consejo Jurídico Consultivo, del Consejo Económico y Social, de la abogacía de La Generalitat y de la Dirección General de Presupuestos.
Pero ustedes no han querido.
Y, como les digo, a partir de ahí, la responsabilidad será suya.

Y, por último, y con esto acabo, senyor president, una televisió interessada.
Una televisió interessada perquè vostés, en estos moments, entenen que tenen la necessitat d'una televisió ja, no pensant en els extreballadors, no pensant en els ciutadans valencians, pensant en els seus interessos.
No els han agradat gens els resultats de les últimes eleccions.
I espere que no tinga res a vore açò en allò de dictar les notícies des del palau de La Generalitat, com feia el senyor Puig, (veus) i no ho dic jo, com deia.
.
.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Acabe vosté, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
Que no ho dic jo, que ho deia el senyor Pere Major.
I li dic, espere que no tinga res a vore en esta qüestió.

En definitiva, senyories, hem intentat, fins al final, arribar a un consens en esta llei.
La condició que ficàvem per a eixe consens era, exclusivament, el mateix,.
.
.

El senyor president:

Senyor Bellver.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
ficàvem la mateixa condició, demanàvem l'informe dels servicis jurídics del Consell Econòmic i Social, del Consell Jurídic Consultiu, de l'advocacia de La Generalitat i de la Direcció General de Pressupostos.
Però això no ha sigut possible, no ha sigut possible perquè no estan segurs de la seguretat jurídica de què parlava el senyor Montiel, que deia: Â«Bueno, creemos que es bastante segura.
Â» (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Per a rèpliques, senyor Montiel.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Yo creo que no ha habido otra ley en esta…, no digo en esta legislatura, sino en el conjunto de las legislaturas en esta comunidad que no haya habido más participación ciudadana que en esta.
No me refiero exclusivamente al período de participación ciudadana previsto reglamentariamente, sino también a los dos foros que convocó Podemos en septiembre y en noviembre del año pasado, (aplaudiments) para conseguir escuchar a todos los sectores implicados.
No ha habido ningún proceso más participativo en un…, para formar una ley en esta comunidad.

Yo creo, señor Bellver, que usted se pregunta por el uso interesado del dolor.
Y yo me pregunto, ¿quién provoca el dolor?
¿Quién provocó ese dolor?
¿Quién provocó el dolor de las víctimas del metro, que pasaron diez años esperando conocer la verdad?
(Aplaudiments) ¿Quién provocó el dolor de los 1.
600 trabajadores de Canal 9?
Pregúntese usted primero quién provoca el dolor.

Mire, yo jamás he utilizado el dolor ajeno en una campaña electoral ni en ninguna otra circunstancia de la vida.

Mire, le digo que… ¿Cuántos trabajadores va a tener la radiotelevisión valenciana?
No lo sé.
Lo decidirá el consejo rector y el director general.
Si usted ya le ha puesto cifra, no sé si es que quiere presentarse al concurso para director general o qué.

¿Cuánto va a costar?
Pues, mire, lo dice la ley, entre 0,3 y 0,6, gracias a una enmienda transaccionada por todos los grupos, menos el suyo.

Y, ¿cuál es el coste este año?
Lo que dice el presupuesto.

¿Cuáles son los informes que harían falta?
Pues, mire, nos guste o no, hay un dictamen del Consejo Jurídico Consultivo, que pidió la Presidencia de La Generalitat.
Y, sobre ese dictamen, han nacido la mayor parte de las enmiendas que los propios proponentes de la ley nos presentamos.
Por tanto, yo creo que ha habido un esfuerzo de rigor, ha habido un esfuerzo de intentar alcanzar acuerdos.
Y le acabo de decir antes que más de la mitad de la ley se ha votado por unanimidad.

Mire, yo creo que la disposición transitoria que nosotros defendemos no limita la capacidad, en modo alguno, del consejo rector y del director o directora general para diseñar la plantilla que tenga por conveniente.
Simplemente, les habilita para recurrir a un sistema excepcional de provisión de puestos, donde se acredite identidad de funciones.
¿Qué organización no querría disponer de una cantera de buenos y experimentados profesionales para poner en marcha su proyecto desde el principio?

Claro que harán falta numerosos jóvenes y menos jóvenes profesionales, que tendrán que acceder para ocupar puestos que no tenían un paralelismo con puestos anteriores.
Claro que habrá que hacer pruebas selectivas y entrará personal de la calle.
Pero eso lo decidirán los profesionales que integrarán el consejo rector, y espero que ustedes quieran consensuar ese consejo rector, quieran llegar a acuerdos y no sigan obstaculizando la puesta en marcha de la radiotelevisión, y también lo decidirá el director o directora general.

Miren, nosotros queremos una televisión que sea una plataforma tecnológica avanzada.
Y, por tanto, hay puestos que, sin duda, no existían en la radiotelevisión antigua.
Y, por tanto, serán puestos que habrá que cubrir con personal que venga de la universidad o que venga del sector privado.

Queremos recuperar empleo en el sector audiovisual.
Nos parece fundamental lo que dice el señor Subiela, para eso lo hacemos.
Pero, mire, posponer la entrada en vigor de la ley hasta que haya una resolución judicial es un imposible, porque la sentencia de la Audiencia Nacional puede ser, a su vez, recurrida ante el Tribunal Supremo y, por tanto, entrar en un bucle infinito que nos lleve a que dentro de siete u ocho años sigamos sin radiotelevisión.
Y el sector audiovisual necesita también de esa radiotelevisión, que sea un motor económico.

Mire, al final, al final, decían los trabajadores, pero no solo los extrabajadores de Radiotelevisión Valenciana, sino muchísimos miles de ciudadanos y ciudadanas, como los que firmaron la iniciativa legislativa popular: Â«Radiotelevisió Valenciana tornarà.
Â» Radiotelevisió Valenciana comença a tornar hui, ja està tornant, a pesar de que a algunos les parezca mal, porque no la van a poder controlar como controlaron durante un tiempo aquella.

Mire, yo sé que puede haber alguna sombra de duda que el camino… Por eso digo que hay que mantener el diálogo abierto con los extrabajadores y que hay que intentar llegar a acuerdos en paralelo, mientras se pone en marcha la nueva radiotelevisión.

Y, señores, señorías, al final, a mí me gustaría que pensaran lo que les digo.
Es decir, es perfectamente legal arbitrar un sistema excepcional, del podrá o no, pero yo creo que puede y debe hacer uso el consejo rector y el director o directora general para cubrir los puestos en radiotelevisión valenciana, con cargo a la experiencia de los extrabajadores que ya aprobaron una oposición en su día.

Por tanto, Radiotelevisió Valenciana tornarà, a pesar d'alguns.
I que tinguem sort, com deia el poeta, perquè, malgrat la boira, cal caminar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Me diuen que hi havia una espècie d'acord en la comissió que se farien totes les rèpliques conjuntes.
(Veus) Pregunte.
(Veus) Jo vaig a donar-los a tots els tems de rèplica, però considere en l'ordre que s'ha fet l'explicació de posició, si els sembla bé.

Per tant, té vosté la paraula, senyor Subiela.

I tots els portaveus, si volen fer ús d'esta possibilitat, podran fer les rèpliques que consideren.
(Veus) Sí, és el que fem normalment.

Senyor Subiela, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Mire, señor Montiel, yo hoy aquí quería ser claro y quería ser riguroso.
No quería ser especialmente duro.

Pero usted dice que no hay que cerrar el diálogo con los extrabajadores.
Y, de alguna manera, ha orientado esa frase o ha orientado esa crítica hacia mi persona o hacia mi grupo parlamentario.
Yo no voy a hacer especial hincapié en este tema, pero, mire, la propuesta de reabrir Radiotelevisión Valenciana no es del Grupo Parlamentario Ciudadanos.
Es de ustedes.
Los que decidieron reabrir utilizando una nueva empresa fueron ustedes.
Los extrabajadores tienen sus derechos en la antigua televisión.
Los que deciden ponerlos en peligro son ustedes, abriendo una nueva televisión.
(Aplaudiments)

Nosotros siempre dijimos que respetaríamos los derechos de los trabajadores que existieran, que fueran legales.
Siempre se lo dijimos así a la cara a ellos.
Nunca nos hemos aprovechado de ninguna foto con ellos, y hubo oportunidades.
Pero, miren, nosotros no estábamos de acuerdo con la temporalidad, ¿sabe?
Desde el principio, lo dijimos, que nosotros estamos de acuerdo con que empecemos de principio con una plantilla definitiva.
Pero hay que llegar a acuerdos.
La temporalidad es una cesión que hemos hecho.

Nosotros dijimos: si hay apertura de la tele antigua, por supuesto, los derechos están ahí.
Se reintegran los derechos.
Todos serán extrabajadores.
Si deciden ir por una tele nueva, hay que pasar por un proceso selectivo nuevo.
Pero no es decisión de Ciudadanos.
No orienten de esa manera, o no dejen la responsabilidad del problema de los extrabajadores en Ciudadanos, porque no es así.

Mire, igual no debería yo rebatir al Grupo Parlamentario Popular, pero es que me es imposible.
Mire, cuando hablan de que esta ley se parece mucho a la suya del 3 del 2012, que decía que era independiente del control gubernamental, yo me he preocupado.
Yo no sé si da tiempo a retirar la ley, sinceramente.
(Rialles) Usted habla de que no es consensuada, de que hubiera sido muy fácil ponerse de acuerdo con ustedes, y a lo mejor todavía menos tengo que criticar yo eso.
Pero es que fuimos nosotros los que defendimos aquí el voto en contra cuando se presentó la ley.
No ustedes.
Fuimos nosotros.
Y nosotros hemos llegado a acuerdos.
(Aplaudiments)

¿Dónde estaban ustedes?
¿Cómo que era fácil…?
Con nosotros ha sido fácil ponerse de acuerdo.
Bueno, fácil o no fácil.
Porque bueno, porque bueno.
Pero miren, hay una cosa que a mí ya sí que me ha dolido, y es cuando usted ha dicho: Â«El uso del dolor interesado.
Â» Después de lo de ayer, usted aún se atreve a decir hoy lo del uso del dolor interesado.
(Aplaudiments) Mire, tiene usted razón en una cosa, señor Bellver: se ha perdido una oportunidad política única.
La ha perdido el Partido Popular.
Ha perdido la oportunidad única de tener un mínimo de vergüenza.
(Aplaudiments)

Mire, casi le agradezco que me haya dado esta oportunidad.
Porque el discurso que usted ha hecho hoy aquí, salvando las distancias, es el mismo discurso que han hecho en la comisión de investigación del metro.
Un discurso cínico e hipócrita.
(Aplaudiments)

Termino ya, señor presidente, simplemente diciendo que hoy acabamos el final del primer capítulo solamente.
Que lo importante realmente empieza ahora.
Espero responsabilidad en todas las decisiones de quedan por tomar, y son muchas e importantes.
Espero independencia, pluralidad y rigor por parte del Consell para que los nuevos medios puedan hacer un gran trabajo.
Y espero transparencia y honestidad hacia los valencianos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyor Ferri, vosté també ha segut contradit en la seua argumentació?
Doncs, té rèplica.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, abans no ho fet, però m'agradaria saludar els membres del consell de liquidació de l'anterior televisió.
Els membres del consell consultiu que hui ens acompanyen també.
Els membres de la CECU que van participar en la redacció d'eixe informe que ens va servir com a punt d'arrancada d'esta comissió.
L'excomité d'empresa amb els quals m'he reunit en totes les ocasions que m'ho han demanat.
I també els representants sindicals que avui estan ací presents.
Gràcies per assistir i per estar escoltant este debat.
(Aplaudiments)

I al senyor Bellver dir-li que vosté, senyor Bellver, podia haver sigut perfectament per allà per l'any 2009 cap d'informatius de Radiotelevisió Valenciana (remors), perquè manipulant, vosté és un expert.
Vosté és un expert manipulant.
(Aplaudiments) I li diré per què: primera, la foto eixa que vosté ha mostrat de la senyora Oltra amb una samarreta, eixa samarreta i eixa foto és de quan vostés van fer el primer ERO, eixe ERO, que després el Tribunal de Justícia de la Comunitat Valenciana va declarar il·legal.
Senyor Bellver, eixa, la primera manipulació que ha fet vosté hui ací, en el ple.

La segona manipulació que ha fet el senyor Bellver hui ací, en el ple.
La segona manipulació que ha fet el senyor Bellver ací hui, en el ple: miren, el senyor Bellver ha parlat ací que no s'ha volgut arribar a consensos, que no s'ha volgut parlar amb ells, que no s'ha volgut, bla, bla, bla, bla, bla, bla.
Senyor Bellver, vosté ha presentat.
.
.
La llei li deu agradar molt, perquè només ha presentat dos tipus d'esmenes: les esmenes que es van plantejar en l'apartat de participació ciutadana, els membres del sector de la diversitat funcional, que hem presentat tots els grups parlamentaris d'estes Corts.
Ahí, en eixes, hem arribat a acords.

I després, vosté n'ha presentat una altra, un altre tipus d'esmena, en les quals canvia Â«ensÂ» per Â«societatÂ».
Vostés saben, diputats i diputades, quina és la diferència entre un ens i una societat?
Una societat té menys controls.
El senyor Bellver vol que la nova radiotelevisió valenciana tinga menys controls.
Vosté vol que la radiotelevisió valenciana tinga menys controls.
Eixa és la gran aportació del Partit Popular a esta llei, que la nova televisió i ràdio valencianes tinguen menys controls que la que els que hem sigut ponents d'esta llei volem.

Això és el que vol la gran aportació del Partit Popular.
I l'altra (aplaudiments), la dels informes, la dels informes que vosté demana.
Per casualitat el Partit Popular, quan va tancar la televisió en el 2013, per lectura única, ací, en el Ple de Les Corts, per lectura única, va demanar algun informe?
Per casualitat el Partit Popular va demanar algun informe?
Per lectura única, senyories, per lectura única.

I miren, alguns diuen que no he parlat abans, en la meua intervenció, dels extreballadors.
Ho he dit: la nova televisió necessita els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana amb la seua experiència, per a poder obrir, per a poder funcionar.
Per això, comptarem amb la seua experiència, però també necessitem l'aportació d'aquells que estan ara formant-se en noves tecnologies i en noves formes de fer ràdio i televisió.
Els treballadors, se'ls ha posat en rang de llei allò que van signar en el moment del tancament de la televisió.
Se'ls ha posat en rang de llei.
Això és avançar molt en els seus drets.

El PP no ha dit que vol dir referent als treballadors.
L'únic que fa ací és demagògia, però no ha fet ni una esmena parlant de la disposició transitòria novena.
Eixe és el compromís del Partit Popular amb aquells, els primers que he nomenat abans, que són els extreballadors: no només es va fer un ERO, sinó que a més després es va tancar la tele.
I als segons, aquells que estan estudiant comunicació audiovisual o qualsevol cosa relacionada amb el sector audiovisual els va, primer, tancar la televisió, i al final acabar amb el sector audiovisual perquè no pugueren tindre feina en el nostre territori.

Eixe és el model del Partit Popular, i el nostre model és el que he expressat abans: un model totalment diferent, un model europeu que res té que vore en la llei que el senyor Bellver va presentar en el 2013.
Res que vore.
Del cel a la terra.
El que vosté ha dit és un acudit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Sí, tranquils, finalitzarà la rèplica el senyor.
.
.
Senyories, que és un debat de propos.
.
.
(Remors) Senyories, que és un debat de proposició de llei.
Senyories, que és un debat de proposició de llei, i està contemplat en el reglament.
Senyories, jo rese a qui me dóna la gana, no cal que vosté m'ho recorde.

Senyora Rosa Peris, té vosté la paraula.
Senyories, anem a escoltar amb atenció i amb respecte la següent oradora, senyora Rosa Peris, per a rèpliques.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, se'ns ha demanat que demanàrem perdó.
Nosaltres, senyor Bellver?
És que potser no foren vostés els que tancaren Radiotelevisió Valenciana?
(Aplaudiments) Li recordaré algunes de les paraules que es digueren ahir.
Senyors del Partit Popular, tampoc ací vostés són les víctimes.
Tampoc ací.
Són els botxins.
O és que no se'n recorda de Telefunken?
(Aplaudiments) Qui el mandatà?
Per descomptat, des d'esta bancada no va ser.
Per tant, tinguen un poquet de vergonya.

I puc dir una cosa, i li puc garantir: mire, podem garantir que ningun diputat dels que sostenim el govern acabarem en el cap d'informatius de la televisió, com va ser el senyor Villaescusa.
Li podem dir que ningú que fon cap de gabinet del president de La Generalitat serà director general de la televisió, com va ser el senyor Sánchez Carrascosa.
(Aplaudiments) I també li puc garantir que ningun director nou s'asseurà en l'Audiència Nacional per haver-se endut més de mig milió d'euros, com el senyor Pedro García.
(Aplaudiments)

Eixa és la seua herència, administre-la com puguen, però vostés són els responsables.
Diu el senyor Bellver que hi ha hagut precipitació i presses en obrir la nova radiotelevisió, i ahí diu, en fi, vicepresidenta, deu ser vosté un poc bruixeta, que sabia el que anava a passar en les eleccions.
Senyors del Partit Popular, quants dies tardaren vostés en tramitar i aprovar la llei de tancament, li ho ha dit el senyor Ferri?
Vint dies.
Vint dies.

Però la llei de l'estatut de radiotelevisió entrà en esta cambra el 18 de maig del 2012 i va ser aprovada exclusivament amb els vots del Partit Popular el 22 d'agost.
Tres mesos, senyories.
En tres mesos vostés aprovaren una llei.
Però ací li pareix que nosaltres tenim moltes presses en obrir la tele, i que n'hi ha precipitació.

Mire, senyor Bellver, he llegit, llegírem el seu vot en particular.
He llegit el que va ser la intervenció del seu grup en l'any 2004, una jove promesa del Partit Popular, la senyora Barberá era la defensora de la posició del Partit Popular.
I mire el que dien aleshores: Â«Quines són les reticències de la joven promesa.
.
.
Â».
Sí, Rita Barberá era la Â«joven promesaÂ» del Partit Popular, que defensà.
(Aplaudiments) Que no els agradava el projecte de llei del 1984, sap per què?
Perquè era una mala còpia del projecte que ja ells havien presentat.
El mateix que ha dit el senyor Bellver.

Que era precipitada i que calia prendre's el temps.
El mateix que ha dit el senyor Bellver.
Que Â«adolecía de carencias enormes de técnica jurídicaÂ».
El mateix que ha dit el senyor Bellver.
(Remors) Que li pareixia que la inversió inicial i els recursos econòmics no estaven garantits, com diu el senyor Bellver.
I sobretot plantejava que el director general fóra nomenat pel consell d'administració.
Senyories, totes estes queixes que en aquell moment varen dur un vot favorable són les mateixes, senyor Bellver, que vosté hui ha exposat ací.

És que el Partit Popular, trenta anys després té el mateix argumentari o és que vosté és un deixeble molt agraït a la senyora Rita Barberá?
(Aplaudiments) No ho sé, però és que són els mateixos criteris que va presentar fa quaranta anys la senyora Rita Barberá.

I per últim, sols una qüestió, senyor Bellver: quin és el model de televisió del Partit Popular?
No ho sabem.
No sabem què pensen vostés a futur.
Quin és el seu model?
El del senyor Zaplana de l'endeutament?
És el del senyor Camps de la bogeria, els projectes megalòmans que mos dugueren a una ruïna?
És el del senyor Fabra, que no fou capaç d'administrar la seua pròpia herència, l'herència del Partit Popular, i en un acte de covardia, enfront d'una sentència del TSJ, va decidir tancar la tele, en lloc d'administrar eixa sentència?
(Aplaudiments)

És el model del senyor Rajoy, que quan aplegà al govern canvià la llei de radiotelevisió espanyola, per a tornar a ficar a dit el director de la televisió espanyola?
(Aplaudiments) Quin model, senyor Bellver, és el vostre?
Quin model?
No ho sabem.
Segurament el de la manipulació, el del control.
Però, en eixe model, no ens trobaran.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Senyories, escoltem amb el mateix respecte que hem tingut el senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

No tinc el menor dubte, senyor president, que me van a atendre amb el mateix respecte.

Mire, anem a vore, per parts.
Quina por tenen vostés a la rèplica d'este grup parlamentari.
No permetre que este diputat, en nom d'este grup parlamentari, puga replicar a cada una de les qüestions que vostés estan dient.
.
.
(Aplaudiments) Quina por!
Quina por tenen vostés a la paraula!
Quina por tenen vostés a sentir el que no volen sentir.
Eixa és la seua forma d'entendre la política.

Mire, senyor Ferri, mire, senyor Ferri, després de sentir la seua intervenció el que tinc molt clar és que jo no vaig a acabar sent el cap d'informatius de la nova radiotelevisió valenciana.
Per descomptat, vosté té molts punts per a poder arribar a ser-ho.

I me parla vosté, senyor Ferri, me parla vosté de la manipulació que jo estic fent d'una foto.
Jo he tret esta foto.
I he dit que esta foto esta circulant per les xarxes socials.
Jo no he dit res més.
Tot s'ho inventa vosté.
Jo he dit que esta foto està circulant per les xarxes socials.
I el que diu és: Â«¿Te sirve esta imagen para demostrar la mentira electoral o necesitas más?
Â» I li ho diuen a la senyora Oltra.
Jo no he dit res més.
No he dit absolutament res més.

Mire, mire, senyor Ferri, diu vosté que li agrada molt esta llei.
Si li ho he dit, el primer que he dit de la meua intervenció.
És que més del 80% d'esta llei que hui estan duent vostés ací és la mateixa redacció que la llei que mosatros vam aprovar en 2012.
I, senyora Peris, mira, eh?
, la llei que vostés votaren en contra en 2012 ara resulta que els pareix magnífica.
Més del 80% de la redacció d'esta llei és idèntica a la redacció que mosatros vam fer.
I a més volen vostés ara una televisió amb tres-cents treballadors.
Mire, com algú ha dit esta setmana, com algú ha dit esta setmana, estas alforjas no hacían falta para este viaje.

Clar, perquè al final el que anem a tindre és una televisió idèntica a la que vam decidir en 2012, però amb 300 treballadors.
I això dels 300 treballadors, senyor Montiel, no és que jo vullga ser absolutament res.
Li he dit que no tenia molt clar d'on eixia.
El que sí que puc dir-li és que ho he pogut veure en Twitter, en un tuit de joves socialistes.
Diu, Â«hay una hoja -sin hache- de ruta para reabrir Radiotelevisión Valenciana con 50 millones de euros en estos presupuestos y 300 trabajadoresÂ».
Ho diu Joves Socialistes, (aplaudiments) i, a més, segons pareix ho digué el senyor Muñoz en Tele 7, una Â«joven promesaÂ» del Partit Socialista del País Valencià.
(Aplaudiments)

És cert, és cert que me va costar, és cert que este full me va costar trobar-lo.
Saben per què me va costar trobar eixe full?
Perquè el van esborrar immediatament, (veus) el van esborrar immediatament, perquè el que tenen és vergonya.
O, millor dit, no tenen ninguna vergonya.
(Aplaudiments)

Mire, mire, senyora Peris, senyora Peris, la diferència fonamental, la diferència fonamental entre vosté i mosatros, és que mosatros se vam presentar a unes eleccions amb responsabilitat.
Tot el món sabia les decisions que havíem pres -home, diga'm que no-, tot el món sabia les decisions que havia pres el Partit Popular, tot lo món, i acudírem a eixes eleccions afrontant eixa responsabilitat.
Sap quina és la diferència?
Que vostés no ho van fer aixina.
Vostés enganyaren la gent, enganyaren a treballadors i, el que és pitjor, enganyaren la societat valenciana, (aplaudiments) perquè li van dir.
.
.
, però si és que està en el Diari de Sessions, li van dir Â«no queremos una nueva televisión valenciana, queremos la misma televisión valenciana, pararemos la liquidación, la pararemos, y tenemos los trabajadores, los medios y las instalacionesÂ».
Això és el que vostés van dir i en això se presentaren vostés a les eleccions, enganyant la gent, que és el que millor fan vostés, (aplaudiments) enganyar la gent, senyora Peris.

Mire, feia vosté un símil entre la meua intervenció i la intervenció de la senyora Barberá.
Jo li ho vaig a fer igual.
La conclusió d'aquelles paraules van ser vint anys en l'oposició del Partit Socialista del País Valencià.
És possible que això torne a ocórrer.
Li ho estan dient els ciutadans, senyora Peris.
.
.
No, no, no, no tengo ninguna prisa.
Li ho van dir, li ho van dir els ciutadans aleshores.
Li ho van dir fa molt poquet, li ho han dit fa molt poquet.
I vostés no volen escoltar, vostés al poble només l'escolten quan els interessa, quan no els interessa no volen saber res, ni dels treballadors ni del poble.
(Aplaudiments)

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.

Senyories, anem a fer una primera votació per acreditar si les seues senyories estan presents i a partir d'ahí acreditarem els vots per agilitar la mecànica processal a l'hora de votar.

Senyories, anem a votar la proposició de llei de serveis públics de radiotelevisió valenciana i televisió d'àmbit autonòmic de titularitat de La Generalitat.

En primer lloc, anem a votar el primer bloc d'esmenes del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Senyories, primer bloc d'esmenes, que és del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Senyories, comença la votació.
Se para la votació.

Senyor Montiel, per a què demana la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Hay una enmienda transaccional sobre una de las enmiendas y luego hay una enmienda que se mantiene.
Por tanto, no se pueden votar las dos juntas.
Primero habrá que votar la transaccional y después la enmienda.
Están separadas en el guion y usted llamaba a la votación conjunta.

El senyor president:

D'acord, senyor Montiel, gràcies per la.
.
.

Efectivament, ha arribat una esmena transaccional que anem a votar en primer lloc.

En primer lloc, anem a votar l'esmena transaccional que han firmat quatre grups parlamentaris i el Grup Popular a efectes de tramitació.
Votem en estos moments l'esmena transaccional.
Senyories, comença la votació.
Senyories, s'aprova l'esmena transaccional amb 61 vots, 62 amb el vot de Sandra Martín, Sabina Escrig, Concha Andrés tampoc.
.
.
?
Concha Andrés, tres.
Estem en 64.
Per tant, són tres vots més.
I en esta part de la bancada, 26 vots en contra, menys, més, senyor Juan Carlos Caballero, Juan de Dios Navarro y Verónica Marcos.
En són tres.

A partir d'ara, confirmat que estan vostés presents en l'hemicicle, assignaríem, segons la votació, tres més, llevat que hi haja alguna qüestió que se puga plantejar.

Senyories, anem a votar l'esmena 130 del Grup Podemos-Podem.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena per 80 vots en contra, 13 favorables.

Senyories, passem al bloc d'esmenes del Grup Parlamentari Popular, que són les esmenes 1, 2, 3, 13, 24, 49, 65, 66, 125 i 133.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 64 vots en contra, 29 vots a favor.

Senyories, anem a votar el bloc d'esmenes del Grup Parlamentari Compromís, les esmenes 32 i 36.
Senyories, comença la votació.
(Pausa)

Sí, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

¿Podríamos hacer esta votación de enmiendas por separado?

El senyor president:

Sí, se pot.

El senyor Montiel Márquez:

Gracias.

El senyor president:

Per tant, anem a fer el vot separat.

Senyories, anem a votar l'esmena número 32, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
(Veus) Un segon, un segon.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena per 77 vots contraris, 16 favorables.

Senyories, anem a votar l'esmena número 36, del Grup Parlamentari Compromís, l'esmena número 36.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'esmena amb 50 vots favorables, 42 vots contraris.
Queda aprovada l'esmena.

Senyories, anem a passar al quart bloc d'esmenes, del Grup Parlamentari Ciudadanos, i és l'esmena 132.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena 64 s'ha incorporat en la transaccional que ja hem votat.
Però, en tot cas, gràcies perquè segur que hi ha més d'un error en la direcció del debat.

Senyories, anem a passar a la votació de l'esmena 132, del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena és rebutjada amb 51 vots, 13 favorables i 29 vots abstenció.

Senyories, anem a votar les esmenes tècniques, que són tres, les votarem conjuntament, de correcció d'alguna… Són tres esmenes tècniques que han signat totes les seues senyories.

Senyories, votem les esmenes tècniques.
Comença la votació.
Senyories, queden aprovades per unanimitat les esmenes tècniques amb 93 vots.

Senyories, anem a passar a la votació de l'articulat i altres preceptes per ordre i correlatiu.
Tenim una llarga votació i, per tant, demane calma i diligència en les votacions.

Senyories, anem a votar l'article 1 de la llei.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article 1 amb 79 vots favorables, 13 en contra i un nul.

Senyories, anem a votar els articles 2 i 3.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat per unanimitat els articles 2 i 3 amb 93 vots.

Senyories, anem a votar l'article 4.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 50 favorables, 29 vots en contra, 13 abstencions.

Senyories, anem a votar l'article 5, que és nou.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per unanimitat amb 93 vots.

Senyories, anem a votar l'article 6, que abans era el cinqué, article 6.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat per unanimitat amb 93 vots.

Senyories, anem a votar l'article 7, que abans era el sisé.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 64 vots favorables, 29 vots no, en contra.

Senyories, anem a votar l'article 8, que abans era el seté.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 63 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, anem a votar l'article 9, abans vuité.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article per 93 favorables, 1 abstenció.

Senyories, anem a votar l'article desé, abans el nové.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 51 vots favorables, 29 vots en contra, 13 abstencions.

Senyories, anem a passar a l'article 11, abans dotzé.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 64 vots favorables, 28 vots en contra, 1 vot nul.

Senyories, anem a passar a votar l'article dotzé, abans número 17.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article 64 vots favorables, 28 vots en contra.

Senyories, anem a passar a l'article 13, que abans era el 10.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 64 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, anem a passar a la votació de l'article 14, abans era l'11.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 64 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, anem a votar l'article 15, abans 14.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 64 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, anem a votar l'article 16, que abans era el 15.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 64 vots favorables, 29 vots contraris.

Senyories, anem a passar a l'article 17, abans era el 16.
Comença la votació.
Queda aprovat amb 64 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, passem a votar l'article 18, que abans era el 13.
Comença la votació.
Queda aprovat amb 64 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, votem l'article 19, abans 18.
Comença la votació.
Aprovat amb 64 vots favorables i 29 en contra.

Senyories, votem l'article 20, abans 19.
Comença la votació.
(Veus) Ara, no sé… ¿Si?
¿Este article està transaccionat?
Val, doncs si està inclòs en la… Article 19, s'ha de votar l'article de totes maneres.

Per tant, anem a votar l'article 20, que abans era el 19.
Comença la votació.
Aprovat amb 62 vots favorables, 30 vots contraris.

Senyories, votem l'article 21, que és nou.
Comença la votació.
Senyories, s'aprova l'article amb 64 vots favorables, 29 vots contraris.

Senyories, votem l'article 22, que abans era el 21.
Comença la votació.
S'aprova l'article amb 52 vots favorables, 42 vots contraris.

Senyories, votem l'article 23, que abans era el 22.
Comença la votació.
S'aprova l'article amb 64 vots favorables, 29 vots contraris.

Senyories, votem l'article 24, que abans era el 23.
Comença la votació.
S'aprova l'article amb 64 vots favorables, 29 vots contraris.

Senyories, votem l'article 25, que abans era el 20.
Comença la votació.
Aprovat per unanimitat amb 92 vots.

Senyories, votem l'article 26, abans 24; i 27, abans 25.
Comença la votació.
Aprovat per unanimitat amb 93 vots favorables.

Senyories, votem l'article 28, que abans era el 26.
Comença la votació.
S'aprova l'article amb 65 vots favorables, 28 vots contraris.

Senyories, anem a votar uns quants articles: el 29, que abans era el 27; el 30, que abans era el 28; el 31, que abans era el 29; el 32, que abans era el 30; el 33, que abans era el 31; el 34, que abans era el 32; el 35, que abans era el 33; el 36, que abans era el 34; el 37, que abans era el 35; el 38, que abans era el 36; i el 39, que abans era el 37.
Els articles van ballant.
Senyories, comença la votació.
Senyories, tots estos articles han estat aprovats per unanimitat amb 93 vots.

Senyories, votem l'article 40, que abans era el 38.
Comença la votació.
(Soroll de papers) Queda aprovat l'article amb 78 vots favorables, no, no, 78 no, 81 vots favorables, 12 en contra.

Senyories, votem l'article 41, que abans era el 39; 42, que és nou; 43, que abans era el 40; 44, que abans era el 41; 45, que abans era el 42; 46, que abans era el 43; 47, que abans era el 44; 48, que abans era el 45; 49, que abans era el 46; 50, que abans era el 47; i 51, que abans era el 48.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats estos articles amb 92 vots favorables i 1 nul.

Senyories, acabat l'articulat, anem a passar a votació de la disposició addicional primera, disposició addicional segona, disposició addicional tercera, quarta, cinquena, sisena i setena, disposicions addicionals.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades per unanimitat amb 93 vots favorables les disposicions addicionals.

Anem a votar les disposicions transitòries, la primera, la segona i la tercera.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovades amb 92 vots favorables.

Anem a votar la disposició transitòria quarta.
Senyories, comença la votació.
Senyories, s'aprova amb 64 vots favorables, 29 vots en contra.

Senyories, anem a votar la disposició transitòria cinquena i sisena.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades per unanimitat amb 93 vots les dos transitòries, cinquena i sisena.

I, ara, anem a votar la disposició transitòria setena.
Comença la votació.
Queda aprovada amb 80 vots favorables, 13 abstencions.

Votem la disposició transitòria huitena.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada per unanimitat amb 93 vots.

Votem la disposició transitòria novena.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 65 vots favorables, 28 vots contraris.

Senyories, votem la disposició transitòria desena, que és nova.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovada amb 50 vots favorables, 29 vots contraris, 13 abstencions.

Senyoria, votem la disposició derogatòria única.
Comença la votació.
Queda aprovada per unanimitat amb 93 vots.

Senyories, votem la disposició final primera, i arribem al final.
Comença la votació.
Queda aprovada per unanimitat amb 93 vots, no sé si perquè és la final.
.
.

Però encara mos queda una disposició.
.
.
una disposició final segona.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada amb 51 vots favorables, 42 negatius.

Senyories, anem a votar el preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat el preàmbul de la llei amb 51 vots favorables, 29 vots en contra, 13 abstencions.

I, ara, ja sí, senyories, anem a votar la totalitat de la llei.
Anem a votar la llei en el seu conjunt.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada la llei.
.
.
(aplaudiments) amb 64 vots favorables, 29 abstencions.

Agraïm el treball fet per les seues senyories, una llei que ix sense cap vot en contra, i agraïm la presència de tots els nostres convidats, extreballadors de Radiotelevisión Valenciana, liquidadors i del món audiovisual valencià.

I, ara, n'hi ha un torn d'explicació de vot, que es pot fer servir o no.
¿Algú vol fer servir l'explicació de vot?

En este moment ja mos quedaria un últim punt de l'ordre del dia, però abans de la votació, mentres es prepara la votació, ens han arribat dos declaracions institucionals.
.
.
que anem a donar lectura.

Declaració institucional de pacte per la infància

El senyor president:

Â«Declaración de pacto por la infancia.

Â»Hace más de un cuarto de siglo que la Asamblea General de las Naciones Unidas adoptó un marco jurídico que reconoce a niños y niñas como sujetos de pleno derecho, con la aprobación unánime de la Convención sobre los derechos de la infancia, el 20 de noviembre de 1989.

Â»Desde entonces, los niños, niñas y adolescentes de la Comunidad Valenciana han crecido en un contexto que ha ido mejorando su situación y protege en mayor medida sus derechos.

Â»Sin embargo, ni la sociedad ni las instituciones reconocen aún plenamente a los niños y a las niñas como ciudadanos y ciudadanas de pleno derecho; por otra parte, su protagonismo en las políticas públicas y su visibilidad en el debate social son muy limitados.
Además, los espacios y mecanismos para facilitar la participación de la infancia en las decisiones que les afectan -en lo individual o lo colectivo- son deficitarios, de modo que su capacidad para ejercer ciudadanía democrática y representar sus intereses es limitada.

Â»Como consecuencia de estos factores de invisibilidad, los déficits estructurales se han visto agravados por el embate de la crisis económica, cuyos efectos son especialmente graves para la infancia en términos de discriminación e inequidad, también en la Comunitat Valenciana.
Así, los hogares que tienen niños y niñas a cargo son aquellos que sufren un mayor índice de pobreza relativa.

Â»En la Comunitat Valenciana, la exclusión social afecta de forma especial a los niños y niñas.
La tasa AROPE, que mide el porcentaje de personas en riesgo de pobreza o exclusión social, es seis puntos porcentuales más elevada entre las personas menores de dieciocho años que en la media de la población -alcanzando el 40% según datos de la UQU 8811 del INE.

Â»La inequidad entre los niños y niñas ha crecido muy rápidamente en los últimos años, por encima de la del conjunto de la población -es decir, la brecha de desigualdad entre el quintil más rico y el más pobre de la sociedad.

Â»Por ello, todos los grupos parlamentarios de Les Corts, han decidido apoyar y contribuir a desarrollar legislativamente el pacto por la infancia, impulsado conjuntamente por entidades de la sociedad civil organizada como Unicef, Cruz Roja Española, Cáritas y Save the Children, considerando que es necesario e imperativo dar plenitud a los derechos recogidos en la Convención sobre los derechos de la infancia del 20 de noviembre de 1989, de modo que todos los niños y niñas de la Comunitat Valenciana puedan ejercerlos al máximo, contribuyendo a la transición de la visión colectiva de la infancia de objeto de protección a sujetos de derechos.

Â»De esta forma, el pacto por la infancia constituye herramienta específica para el logro del objetivo desde el parlamento valenciano, no siendo un fin sino un medio, asentándose su contenido en el mandato de Les Corts de impulso y vigilancia de las actuaciones al respecto del Consell, asumiendo todos los grupos que lo conforman el compromiso de presentar conjuntamente las iniciativas parlamentarias precisas y adecuadas, desde el compromiso declarado de blindar los derechos de los niños y las niñas frente a los cambios políticos y las circunstancias económicas, lo que resulta imprescindible para nuestra infancia.

Â»Firmado: Palau dels Borja, 14 de juliol de 2016.
Â» (Aplaudiments)

Doncs és un Compromís seriós, ¿eh?

Declaració institucional contra el colp d'estat franquista

El senyor president:

Segona declaració institucional contra el colp d'estat franquista.
El ple del 14 de juliol de 2016.

Â«El pròxim 18 de juliol es compliran huitanta anys des que un grup de militars encapçalats pel general Francisco Franco va iniciar la presa violenta del poder i, després de tres anys de guerra, va imposar una dictadura que va destruir les institucions democràtiques espanyoles.
S'hi va perseguir la dissidència política i la llibertat de consciència, s'hi va condemnar les dones a ser ciutadania de tercera classe i s'hi va imposar una moral sexual que condemnava qualsevol opció fora del matrimoni religiós.

Â»La pau social no fou possible fins que no vam recobrar la democràcia quaranta anys després.

Â»Hui, tots els grups de Les Corts apostem per una societat democràtica, per les llibertats i la defensa inqüestionable dels drets humans, rebutgem totalment l'ús de la violència per a imposar conviccions polítiques i religioses.
És la nostra responsabilitat institucional mirar la nostra història per a conéixer i rebutjar unànimement les conseqüències irreparables que la destrucció de l'estat de dret va propiciar en aquells dies.

Â»La fortalesa de les nostres institucions no pot ser adequadament mesurada per la capacitat de silenciar i ocultar part de la seua història, sinó per la capacitat d'afrontar-la complint els drets recollits en la Declaració universal dels drets humans.

Â»És el nostre deure, com a institucions sorgides de la voluntat popular, mostrar explícitament el rebuig a una dictadura que va negar la llibertat, va instaurar la persecució de la dissidència i va vulnerar drets que hui són fonamentals i irrenunciables.

Â»Amb motiu del huitanta aniversari, Les Corts reconeixen i homenatgen en aquest acte totes aquelles persones que van patir la repressió, que van morir exiliades lluny de la seua terra i dels éssers estimats, que van ser empresonades o perseguides per raons de sexe, de credo, d'idees polítiques.

Â»Manifestem el nostre compromís en la defensa dels drets humans i la denúncia de qualsevol vulneració d'aquests.

Â»Mai més un 18 de juliol com aquell que, en 1936, va acabar amb les nostres llibertats.

Â»Les Corts Valencianes, 18 de juliol de 2016.
Â» (Aplaudiments) 

Designació dels vocals que han de formar part del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament

El senyor president:

Senyories, encara no hem acabat.
Anem a fer la votació de la designació dels vocals que han de formar part del Consell Valencià de Cooperació i Desenvolupament.

Llegirem primer l'acord de la Mesa.
.
.
Donarà lectura el secretari primer de la mesa, el senyor Emilio Argüeso, la proclamació dels candidats i candidates presentats a vocals pels grups parlamentaris al Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.

Senyor secretari.

El senyor secretari primer:

Â«La Mesa de Les Corts, en la reunión del día 12 de julio de 2016, ha tenido conocimiento de los escritos presentados respectivamente por el Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada número 29.
332; por el Grupo Parlamentario Compromís, registro de entrada número 29.
351; por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 29.
406; por el Grupo Parlamentario Ciudadanos, registro de entrada número 29.
423, y por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem, registro de entrada número 29.
425, en los que se proponen los candidatos y candidatas a vocales al Consejo Valenciano de Cooperación al Desarrollo, y ha acordado proclamar candidatos y candidatas a vocales del Consejo Valenciano de Cooperación al Desarrollo a los siguientes diputados y diputadas:

Â»Por el Grupo Parlamentario Popular: titular, María Bernal Talavera; suplente, María Blanca Garrigues Francés.

Â»Por el Grupo Parlamentario Compromís: titular, Marian Campello Moreno; suplente, Josep Nadal Sendra.

Â»Por el Grupo Parlamentario Socialista: titular, Clara Tirado Museros; suplente, Mercedes Caballero Hueso.

Â»Por el Grupo Parlamentario Ciudadanos: titular, Rosa María García González; suplente, María del Carmen Sánchez Zamora.

Â»Por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem: titular César Jiménez Doménech y suplente, Beatriz Gascó Verdier.

Â»Palau de les Corts.
Valencia, 12 de julio de 2016.
Â»

El senyor president:

El secretari segon cridarà per ordre alfabètic els diputats per a exercir el seu dret de vot.

Quan vosté vullga.

El senyor secretari segon:

Gràcies, president.

(El secretari segon crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

El senyor president:

Anem a fer l'escrutini.

(El president fa l'escrutini)

Senyor Alberto García, ja sabem que Morella està lluny, (rient) però.
.
.

Senyories, realitzat l'escrutini, anem a proclamar els cinc -quatre candidates i un candidat- més votats, que han sigut els següents:

María Bernal Talavera

Marian Campello Moreno

Clara Tirado Museros

Rosa María García González

César Jiménez Doménech

Queden proclamats membres del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
(Aplaudiments)

Senyories, han fet vostés un bon treball, no m'he preparat el resum.
Ens tornarem a vore tots en plenari el dia 27, i em comuniquen que la comissió d'educació que estava prevista a les quatre de la vesprada començarà a les quatre i mitja.
(Remors)

Senyories, espere vore'ls el dia 27 a tots un poquet més morenets.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 15 hores i 2 minuts)