Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 1 de març de 2001.
Comença la reunió a les 10 hores i 5 minuts.
Pre-sideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 38.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre realització del Pla d'ordenació del litoral de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE 16.
845, BOCV número 71)***

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyors diputats i senyores diputades, es reprén la sessió.

Punt 4 de l'ordre del dia: Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la realització del Pla d'ordenació del litoral de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyor Pérez, té la paraula per a la presentació i defensa en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías, el Grupo Socialista­Progresista presenta para su aprobación por estas Cortes una propuesta de resolución a fin de que se elabore, por la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, el Plan de ordenación del litoral de la Comunidad Valenciana.
Pero sería necesario antes aportar algunos datos y elementos de reflexión que apoyen la propuesta que se trae.
Y en este sentido, habría que recordar el proceso de ocupación de la franja litoral de la Comunidad Valenciana, sobre todo a partir de los años sesenta, que es muy intenso.

Puede afirmarse que en los últimos 25 años la población en la costa se multiplica por más de 2,5 veces y el número de viviendas por 5, dicho con carácter general, pero que presenta concentraciones locales muy acusadas en determinados puntos.

El 60 % de la población de la Comunidad Valenciana, esto es, dos millones y medio de habitantes, viven en este espacio litoral, lo que supone.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Pérez.
Per favor, pregue silenci.
Gràcies.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Estaba diciendo que en esta franja litoral viven dos millones y medio de habitantes, lo que supone 768 habitantes por kilómetro cuadrado, frente a los 65 habitantes por kilómetro cuadrado del interior.

Las actividades económicas y la población presentan una dinámica muy importante con desarrollo residencial industrial y turístico, que da lugar a un modelo dual de ocupación del territorio.
Se dan ejes territoriales altamente densificados de ocupación industrial y turística, al mismo tiempo que una urbanización muy diseminada de uso residencial, en otros casos de segunda residencia de uso turístico, fundamentalmente.

La sola planificación municipal se ha demostrado a lo largo del tiempo que no ha dado respuestas suficientes para coordinar las actuaciones sobre este territorio.
Puede decirse que el crecimiento económico, urbano y poblacional en el litoral de la Comunidad Valenciana, se produce con grandes desequilibrios a pesar de la aprobación finalista de los planes generales de ordenación urbana que corresponde a la Coput.

En la franja litoral se dan actividades muy diversas, desde la agrícola, pasando por la industrial, turística, residencial, y compatibilizarlas, en muchos casos, resulta casi imposible, dando lugar a déficits importantes de infraestructuras básicas y de equipamiento, y concentraciones significativas de población.
Se trata de un espacio con usos muy intensivos, puede hablarse de un espacio superexplotado.

Del estudio pormenorizado del planeamiento de los 541 municipios de la Comunidad Valenciana, puede deducirse la enorme presión urbanística que soporta el litoral valenciano.
Algunos datos: los 60 municipios costeros acaparan el 46 % del suelo urbano consolidado y del urbanizable, mientras que sólo representan un 14 % del territorio total.
De las 325.
546 hectáreas de superficie total, su suelo urbano y urbanizable asciende a 67.
559 hectáreas, y eso supone un 20 % de su superficie.

Por provincias los datos son más dispares.
En los municipios litorales presenta una ocupación muy diversa.
En Castellón la ocupación llega a alcanzar hasta el 71 % del suelo clasificado.
En Alicante, el 57 % y el 23 % en Valencia.

Los planes generales de ordenación urbana doblan prácticamente en su última formulación las superficies ya ocupadas por viviendas e industrias.
Esto es, de las 62.
269 nuevas hectáreas de suelo urbanizable, sobre las 74.
660 hectáreas de suelo urbano consolidado que existía antes de la reformulación de los planes generales de ordenación urbana.
Y estas nuevas clasificaciones de suelo se hacen sentir con especial incidencia en el litoral.

Mientras en el conjunto de la comunidad el suelo urbano y el urbanizable suponen el 6 % del total, unas 136.
900 hectáreas, en los 60 municipios costeros, con 67.
559 hectáreas, ya lo hemos dicho, suponen el 20 % del territorio.
Es una presión urbanizadora lo suficientemente potente como para plantearse con rigor la preservación de la calidad ambiental de este espacio, sujeto a una actuación de claro agotamiento del territorio.

La determinación de unas directrices claras sobre usos y equipamientos que puedan orientar los planes generales desde una perspectiva más global daría una mayor estabilidad al proceso de urbanización de la franja litoral.
Algunos intentos de carácter local, como el Patemae, se inspiran en las previsiones de la Ley 6/1989, aunque no lo reconozcan de forma expresa, puede decirse que entran de lleno en la disposición transitoria tercera.

La ordenación del territorio es actividad fundamental del planeamiento, pero implica compromisos firmes de futuro.
Da la sensación de que lo que se persigue en realidad, en definitiva, es desprenderse de ese corsé incómodo que representa la ordenación del territorio.

Desde el punto de vista ambiental es ilustrativo el preámbulo de la Ley 2/1989, de 3 de marzo.
Cito literalmente, pero brevemente también: "El desarrollo industrial y urbano, según numerosos estudios, es uno de los factores determinantes en la degradación del Medio Ambiente.
La legislación europea desde el 1986, pone el acento en la prevención.
Más que combatir con posterioridad sus efectos se trata de resaltar la calidad de vida, la protección de la salud, con la conservación de los recursos: agua, aire, espacio, suelo y paisaje.
Y este principio comunitario introduce la variable ambiental en la toma de decisiones sobre proyectos importantes".
Fin de la cita.

Otros criterios medioambientales deben hacernos reflexionar sobre lo que aquí se propone.
La Conferencia sobre el Cambio Climático, en su último informe ­no sería necesario recordar que este informe está suscrito por mil científicos y expertos de todo el mundo­, revisa al alza sus anteriores previsiones y estima un incremento en las temperaturas de hasta cinco grados, y entre otros efectos devastadores sobre el régimen de lluvias y la desertización puede producir una elevación media del nivel del mar en aproximadamente 88 centímetros.
Como zonas de riesgo cita la costa mediterránea.
Y con especial incidencia el sur del Mediterráneo.

Esta proyección debería ser un elemento básico a tener en cuenta en los futuros desarrollos urbanos del litoral, y motivo de reflexión en los planes de ordenación de la costa.

Las ayudas de la Unión Europea en conexión con la Red Natura hacen necesario incluir la conservación de parte del litoral para mejorar la propuesta inicial.
Para esto ya no tenemos tanto tiempo, el plazo vence el próximo abril, para una propuesta definitiva sobre lugares de interés comunitario.

En este sentido, habría que recordar que la protección de las praderas de posidonia oceánica, que son la base del ecosistema marino y se encuentran en regresión en nuestra costa, sería un objetivo adecuado a contemplar.
Zonas del litoral de Denia y Jávea, de Altea, de Calpe, la franja costera entre Benidorm y Alicante, y lo que podría ser una reserva marina entre Torrevieja y el Pilar de la Horadada, pueden mejorar nuestra propuesta y protección del litoral entre, naturalmente, otros espacios de la costa de la Comunidad Valenciana.

Desde la industria turística habría que hacer una reflexión sobre la calidad, de la que tanto se habla, pero casi nunca desde el punto de vista medioambiental.
El litoral es el soporte de una parte importante de nuestra oferta turística.
La Comunidad Valenciana obtiene el 12 % de su PIB de esta actividad, y la calidad ambiental del litoral es parte consustancial de la propia oferta turística.
El espacio edificado sólo se consume una vez.
Y se agota.
Y la experiencia de Palma de Mallorca puede ser un ejemplo elocuente de lo que aquí se pretende afirmar.
La saturación del espacio es ya perceptible, naturalmente, los límites en las islas se perciben con mayor claridad, pero nosotros podemos seguir pensando erróneamente que podemos seguir apurando este modelo de desarrollo en la costa.

Finalmente, habría que poner de manifiesto que la capacidad normativa de la Generalitat para acometer el plan de ordenación propuesto es clara y consistente.
Desde la Constitución española del 1978, en su artículo 148.
1.
3, reconoce a las comunidades autónomas competencias en la ordenación del territorio, en el urbanismo y la vivienda, pasando por la Ley Orgánica 5/1982 del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, que en su artículo 31.
9.
10, establece la competencia exclusiva de la Generalitat en la ordenación del territorio y del litoral, así como del urbanismo y de la vivienda, hasta la Ley 6/1989, de 7 de julio, de ordenación del territorio de la Comunidad Valenciana, que define como objetivos básicos en su preámbulo la mejora de la calidad de vida y el acceso de los ciudadanos a los equipamientos colectivos, la gestión responsable de los recursos naturales, la utilización racional y equilibrada del territorio, y tiene plena capacidad para formular el plan de ordenación del territorio y los programas de ordenación del territorio.

Por tanto, el propuesto plan de ordenación del litoral de la Comunidad Valenciana encuentra en estos principios su apoyo legal.
Y en los argumentos aportados, la justificación social, económica y medioambiental suficiente para que sea tomado en consideración por esta Cámara.

Es por lo que el Grupo Socialista­Progresista presenta la siguiente propuesta de resolución: "La Cortes Valencianas instan al Consell, primero: a que se realice a través de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes el plan de ordenación del litoral de la Comunidad Valenciana.
Segundo: mientras se pone en vigor el plan de ordenación solicitado, concrete actuaciones y medidas de protección inmediatas para preservar dicho espacio y frenar su deterioro.
Y tercero: del cumplimiento de la presente resolución se dé cuenta a las Cortes Valencianas en el plazo máximo de seis meses".

Nada más, y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez.

A esta presa en consideració de la proposició no de llei hi ha una esmena de modificació del Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula la senyora Pérez, per a la presentació de l'esmena.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.
Senyories.

En primer lloc, vull dir-li que hi han una sèrie de qüestions en què podíem estar d'acord, però a l'hora de parlar del que és el litoral, ja Vicente Borreig dia que el terme litoral estava rodejat d'una certa ambigüitat jurídica.

Tots sabem que els espais costaners, des de sempre ­com li diré a continuació­ han sigut escenari de tensions produïdes per la col·lisió de diversos interessos en què entren a formar part tot el tema ecològic, ambiental, agrícola, pesquer, cultural, turístic, econòmic.
.
.
I perquè tinga efectivitat s'han d'harmonitzar i regular de forma conjunta tots estos.
I entenem que no és incompatible el progrés econòmic amb la tutela ambiental.

Vosté ha mesclat tot el que era el tema del litoral, potser per l'ambigüitat jurídica de què lo li parlava, després també amb la protecció de la posidònia i altres que no són estrictament temes del que és el que vosté planteja hui en esta proposició no de llei.
Però sí que vull dir-li que la Comunitat Valenciana és líder en banderes blaves, precisament per la qualitat de les seues aigües.

Però també està d'acord amb nosaltres en què és un tema molt complicat.
Perquè entren a formar part qüestions com és l'ampliació del domini públic costaner, la imprevisió indemnitzatòria, les servituds, limitacions de la propietat sobre terrenys contigus a la ribera de la mar, el procediment en els *deslindes*, el règim de recursos contra la resolució que els aprova, el sistema de sancions, el conflicte competencial.
.
.
I tot açò fa que realment siga molt complicat a l'hora de regular-se.

Vosté assenyala que en la franja del litoral està accelerant-se el procés de degradació de forma exponencial.
Això és el que assenyala en la seua proposició no de llei.
I se li ha de dir que no és un procés que estiga degradant-se ara, sinó que ve de lluny.
I açò ocorre perquè la humanitat tendeix a concentrar-se en el litoral, a diferència del que succeïa en el passat, en què, pel contrari, es fugia dels contactes d'estos llocs, considerats perillosos per les circumstàncies dels pirates i els saquejadors.
I a més, es consideraven també insalubres sanitàriament i climatològicament desagradables.

Hui, estes preferències indubtablement han canviat i la immediatesa de la mar subministra un paisatge de qualitat que contribueix al manteniment de la salut per les millors condicions d'un clima equilibrat, més suau que a l'interior.
Però també pels acreditats i positius efectes que sobre la psique exerceix la visió profunda de l'horitzó, a part de les possibilitats lúdiques que es poden fer en tota la platja.

El turisme, indubtablement, ha tingut un paper molt important en el litoral, per a bé i per a mal.
En això estem tots d'acord.
Però açò, com ja li deia també al principi, no és nou.
Doxiades ja deia "que hi havia una certa tendència a la formació d'una ecumenópolis continua al llarg de la costa, preferida per la majoria dels components de tota la nostra espècie".

I el deteriorament del litoral no és nou.
A voltes ha arribat a termes catastròfics i irrecuperables, i sempre s'ha intentat combatre amb nombroses lleis.
Ja en la llei d'aigües de 1866, en la seua exposició de motius, es parlava de la tutela pública d'estos espais, encara que després no es complira i no es protegira com devia.

I tot este procés també ha seguit produint-se durant l'etapa de govern socialista sense cap interrupció.
Vosté parlava de l'any 1960, i jo li dic que és de molt abans, però indubtablement reconeixia que no s'havia interromput des de llavors fins ara, però que era des d'antic.
Per tant, li repetisc que no es pot dir que s'agreuja i s'accelera de forma exponencial, com exposa en la seua proposició no de llei.

L'objectiu que persegueix eixa proposició no de llei és elaborar un pla d'ordenació del litoral, i açò és compartit pel Govern Valencià.
En efecte, la Conselleria d'Obres Públiques està treballant de ple en la redacció del pla d'acció territorial del litoral de la Comunitat Valenciana.
I esta iniciativa està recollida també en les línies d'actuació del pressupost de la Generalitat.
És més.
En l'avantprojecte de la nova llei d'ordenació del territori i del sòl no urbanitzable es preveu la seua aprovació i s'estableix un règim jurídic transitori d'aplicació de protecció fins l'aprovació del pla d'acció territorial.

Per tant, donada la coincidència amb l'objectiu de protegir i recuperar el litoral, entenem que es pot aprovar la proposició no de llei, si bé seria necessari modificar el contingut de la proposta en el sentit de subratllar que la iniciativa la porta el Govern Valencià.

Aixina, el text alternatiu que proposem diria: "Les Corts Valencianes: 1.
Apoyan al Consell en las gestiones que está llevando a cabo para la elaboración de un plan de acción territorial que ordene los usos y promueva la conservación y recuperación del litoral de la Comunidad Valenciana.
2.
Instan al Consell a que la futura ley de ordenación del territorio valenciano, actualmente en redacción, establezca medidas de protección del litoral valenciano".

Espere que accepten esta esmena.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula el senyor Pérez Baldó.

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Tenía en mi poder la enmienda que presenta el Grupo Popular desde ayer, ya que no pudo verse este punto del orden del día, como estaba previsto, en la sesión de la mañana, y he tenido oportunidad de leerla con detenimiento y poder valorar la propuesta que en ella hacen.

Yo entiendo, desde mi modesto entender, que una propuesta de modificación debe tender a mejorar, a perfeccionar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Amorós, per favor, pregue silenci.

Senyor Pérez Baldó, continue.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

.
.
.
a corregir, a mejorar la propuesta inicial, pero en ningún modo a cambiar total y absolutamente el sentido de lo que el grupo que está proponiendo quiere plantear.

Por lo tanto, como ustedes tienen plena capacidad para hacer este tipo de propuestas o cualquier otra que les parezca, y además para que pueda prosperar en esta Cámara porque tienen ustedes mayoría, puedan ustedes hacerla cuando quieran y tengan por conveniente.

Pero yo no puedo aceptarla por una razón.
Primera razón que les diré.
En el primer punto ustedes dicen: "se apoye al Consell en las gestiones que está llevando.
.
.
" Oiga, miren ustedes, para hacer circular el botafumeiro ustedes se prestan solos.
¿Qué quieren, que nosotros también empujemos el botafumeiro?
, cuando estamos diciendo nosotros de una forma clara que se desarrollen las potencialidades de la Ley 6/89, de la Ley 6/89, y ustedes están diciendo que se siga apoyando al Consell en las gestiones que está haciendo.
Precisamente es todo lo contrario, porque nosotros estamos pidiendo que se haga.
Así es que, por lo tanto, desde este punto de vista, inaceptable.

Y desde otro punto, "que se inste al Consell para que en la futura ley de ordenación del territorio valenciano, actualmente en redacción, se establezcan las medidas de protección del litoral valenciano".
¡Faltaría más!
Pero es que en este momento están en vigor dos leyes importantísimas que están prácticamente *in albis*, prácticamente sin desarrollar las potencialidades de la ley: la Ley 6/89, de ordenación del territorio y la Ley 4/92, del suelo no urbanizable.

Y es cierto también que ustedes anuncian, pero el anuncio no es de ahora, porque ya en la campaña electoral de 1999 anuncian ustedes el lanzamiento de una ley de ordenación del territorio, y se hace en plena campaña electoral.
Y a mí desde entonces no ha dejado de preocuparme y le diré porqué.
Porque además de existir estas dos leyes que anteriormente le he dicho, que siguen siendo instrumentos válidos perfectamente para garantizar el desarrollo sostenible y las actuaciones de protección del medio natural, y sobre todo en la costa, los borradores de la nueva legislación que algunos expertos han tenido ya oportunidad de ver, en su opinión, de los que los han consultado, ven también alguna serie de preocupaciones.
Y les pondré solamente dos ejemplos.
De las impresiones de estos expertos, nos dicen que se permite variar los usos en las zonas húmedas.
Por ejemplo, se podría sustituir marjal por arbolado.
Frente a la imposibilidad actual de recalificar terrenos incendiados, parece que se abre una puerta a la reclasificación.

Por eso la propuesta electoral que el señor Zaplana hace en 1999, de hacer una normativa nueva sin haber siquiera intentado desplegar la ya existente, hay que naturalmente contestarla.
Mire, le voy a recordar.
El señor Zaplana en el año 1999 decía en Denia: "Hay que actuar con decisión y con valentía", y nos anunciaba que iba a recuperar el litoral de la Comunidad Valenciana y que iba a desplegar el sistema urbanístico más moderno de España, del mundo mundial, el más moderno.
Aquí todo siempre es lo más grande, lo más moderno y lo mejor de lo mejor.

Pues bueno, aquí tienen una oportunidad importante, con esta proposición no de ley, de cumplir esas promesas electorales, coincidiendo con una propuesta, en esos anhelos que ustedes siempre tienen, de impulsar el consenso en esta Cámara.
Tenían la oportunidad de adherirse a esa proposición ya que ustedes defienden, lo mismo que el resto de los grupos de la Cámara, con tanta insistencia el medio ambiente.
Pero esa oportunidad no la aprovechan, y sencillamente nos presentan un texto que difícilmente puede ser asumido por nosotros, ni puede ser asumido por ningún otro grupo de la Cámara.

La realidad es que yo entiendo que con estas nuevas normas urbanísticas que se nos anuncian, el Partido Popular prepara, según todos los indicios, que va a desactivar una serie de filtros a la especulación del suelo, que las anteriores leyes, no suficientemente desarrolladas, contenían: la Ley 6/89, de ordenación del territorio, y la Ley 4/92, del suelo no urbanizable.
Y esta es la preocupación que tenemos.

Y es por lo que, considerando que el despliegue normativo en esta comunidad desde antes del año 1989, pero especialmente a partir de la Ley 2/89 de impacto ambiental, la ya citada Ley 6/89 de ordenación del territorio, la Ley 4/92, de julio, del suelo no urbanizable, la Ley 6/94 reguladora de la actividad urbanística, la Ley 11/94, de 27 de diciembre, de espacios naturales protegidos, y también la Ley 2/97, de 13 de julio, de suelo no urbanizable de las viviendas en el medio rural, habían desplegado un marco normativo lo suficientemente amplio y completo para que en este momento en lugar de estar tratando de cambiar esta normativa, tratar de desplegar todas las potencialidades que la normativa ­que ustedes también estaban en esta Cámara cuando estas leyes se aprobaron­ la normativa cree en estas leyes y las potencialidades que en estas leyes se contienen.

Por eso tendría que recordarles que la Ley 6/89, de ordenación del territorio, al amparo de la cual se efectúa la propuesta, prevé, y como instrumentos de ordenación del territorio, el plan de ordenación del territorio de la Comunidad Valenciana ­sin redactar­, los planes de acción territorial ­sin redactar­, los programas de ordenación del territorio.
.
.
Aquí, en esta parte sí que hay un intento, ustedes lo conocen.
También hemos llegado a tener conocimiento por una serie de documentos y planos que circulan por ahí, pero sin que, por otra parte, tengan un desarrollo real, como pueda ser el Patemae y el Pateca, que son proyectos estratégicos de actuación en el territorio con una dimensión supramunicipal y que tienen perfectamente cabida dentro de la ley de ordenación del territorio.

Pero lo que aquí se proponía no eran actuaciones puntuales, sino un plan de protección, de ordenación, con una voluntad claramente reguladora de esta franja, que en ningún momento he dicho yo que se esté degradando de forma exponencial, como la diputada que me ha respondido ha dicho.
Evidentemente, yo he partido de mi análisis de los años 60, porque creo que a nadie se le escapa que es a partir de ese momento en que empieza el proceso verdaderamente de ordenación de la costa y de ocupación de la costa.

La diputada se remonta al siglo XVIII, cuando los piratas berberiscos venían a nuestras costas y cuando el litoral era insalubre, porque evidentemente había mucha marjalería y había mucho mosquito y había muchas enfermedades de transmisión, y la costa tenía un doble sentido: era insegura desde el punto de vista de salud e insegura desde el punto de vista físico.
Si tiene interés, puede visitar toda la zona de la Condomina de Alicante, donde se pueden ver muchas de esas torres de defensa, que precisamente se utilizaban para el aviso de las llegadas de los piratas berberiscos.

Pero no hace falta remontarse al siglo XVIII para poder hacer una descripción de este paisaje.
No hace falta.
Yo creo que es suficiente con analizar al proceso de urbanización que se da en esta franja del litoral desde los años 60.
En ningún caso he dicho yo que se esté degradando a partir del momento en que el Partido Popular entra a tener responsabilidades de gobierno.
Creo que no lo he dicho en ningún momento.
He partido desde los años 60.
Creo que es un espacio que tiene ­y en eso coincido con la diputada del Partido Popular­ que tiene una especial predilección en cuanto al asentamiento, pero precisamente por esa circunstancia de que hay una especial predisposición.
.
.
Y no solamente una especial predis-posición, sino una especial predisposición por efectuar negocios importantes en ese espacio, y dado los datos que le he facilitado que, si usted quiere, usted también los puede consultar porque están a su disposición y no creo que tengan algún problema en facilitárselos ya que forman parte del estudio, del planeamiento que hace la Coput una vez terminado el planeamiento la mayor parte de los municipios, y es un estudio que se publicó el año pasado.
Todos los datos que le he aportado están contenidos en ese informe.

Por lo tanto, no creo que usted quiera ­creo que no era su intención­ discutir o quiera disentir con la conselleria de Obras Públicas, más bien al contrario.
Lo único que puedo decirle es que las operaciones y los cálculos los he hecho yo, pero los datos son los datos, y los datos los puede encontrar usted en ese informe.

Entonces, en ningún modo soy catastrofista en ese sentido, porque si la situación es catastrofista es la Coput la que de alguna forma pone de manifiesto en su informe la ocupación del litoral, el número de viviendas, la ocupación del territorio, el nuevo terreno clasificado en los nuevos planes de ordenación urbana.
.
.
Así es que yo creo que en lugar de aportar esos epítetos contra mí, debería decírselo usted al conseller que ha realizado el estudio.

Así es que vengo a defender y a insistir en la necesidad de que estas Cortes tuviesen una acción positiva en defensa del litoral de la Comunidad Valenciana, no solamente por cuestiones medioambientales, que ya serían motivo suficiente, sino también porque es soporte de una actividad importante para la Comunidad Valenciana, como es la actividad turística, y este tipo de turismo que se desarrolla en la costa, pues, aporta la mayor parte del PIB que la industria turística aporta a la Comunidad Valenciana.
Y los elementos de calidad son elementos imprescindibles a tener en cuenta en los momentos presentes, en el turismo y en cualquier otra actividad que acometamos, también en el sentido de ofrecer calidad a las personas que ya viven y que puedan vivir en ese espacio litoral que tiene las mayores potencialidades para ser ocupado como residencia habitual y de veraneo.
Es por lo que vuelvo a insistir en la necesidad de un acuerdo alrededor de este punto.

Lamento que el Partido Popular, como nos tiene acostumbrados, ante cualquier propuesta de la oposición, aun reconociendo, como en este caso, que es una propuesta positiva, se sienta en la necesidad, en la pulsión ­yo creo que es una pulsión histórica, yo diría ancestral­, esa pulsión de ocupar todo el espacio político, incluso se desborda, ¿no?
Hace su trabajo, quiere hacer el de la oposición, y, a veces, no sé yo si va a tratar de hacer algún trabajo más complementario.

Por lo tanto, quiero decir que no era necesario en este caso una enmienda de modificación que viene a subvertir totalmente los términos positivos, y en los cuales podría haber habido una coincidencia importante en la salvaguarda de este espacio, porque en ningún caso se han achacado aquí, ni se han traído, ni contenciosos históricos, ni divergencias del tipo que sea, se ha venido a coincidir en algo necesario, se ha venido a tratar de hacer algo bueno para la Comunidad Valenciana.
Y, ustedes, como siempre, dilapidan los esfuerzos de la oposición en tratar de coincidir en proyectos positivos.
Y nos traen una propuesta que, naturalmente, dada esa pulsión de ustedes de querer ocupar todo el espacio de esta Cámara, de no dejar paso a ninguna otra idea que no parta de ustedes, vienen a hacer una propuesta contradictoria, confusa, con una promesa de futuro de una futura ley de ordenación, con un apoyo al Consell, que creo totalmente innecesario traerlo con motivo de esta proposición, y perdemos una oportunidad más, una oportunidad más de hacer algo positivo, algo necesario para la Comunidad Valenciana.
Pero, en este momento, esta oportunidad, apúntense ustedes el tanto en su debe, porque ustedes han evitado, con su propuesta totalmente contraria y contradictoria, que esto, que era beneficioso para la Comunidad Valenciana, prosperase.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldó.

La senyora Pérez té la paraula per a rèplica.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gracias, señora presidenta.

Mire, la enmienda que le hemos presentado no es una propuesta de modificación.
Se trata únicamente de que reconozca el trabajo que el Gobierno Valenciano está llevando a cabo en todo lo que se refiere a la protección del litoral y la problemática que todo eso conlleva.
El Consell lo está haciendo.
Se lo hemos explicado y ahora se lo volveremos a reiterar.
Y ustedes no quieren proteger el litoral, si no, reconocerían el trabajo que se está llevando a cabo, que es lo único que se les pide en esta enmienda; no se le modifica nada, únicamente se apoya la idea de la protección del litoral, pero ustedes tienen que reconocer que ese trabajo se está realizando ya por el Gobierno Valenciano y por eso le hemos presentado la enmienda.

Usted hablaba aquí de todas las leyes que se hicieron durante la etapa socialista.
Ha hablado de la Ley 89, Ley de ordenación del territorio.
Pues, mire, le tengo que decir que en 1995, seis años después, cuando abandonaron el gobierno, no habían llevado a cabo todavía el plan de ordenación.
Por eso se está realizando un nuevo texto normativo para que engloben todas estas normativas ya que, aparte de la Ley de ordenación del territorio del año 1989, también hicieron luego la Ley del suelo no urbanizable que dejaba sin contenido gran parte de la Ley de ordenación del territorio.
Y la barbaridad que contenía era la posibilidad de poder construir viviendas en 10.
000 metros, que esto lo único que ha hecho ha sido propiciar muchísimas casas ilegales en todos los municipios, absolutamente en todos, diciendo que se trata de casas para uso de lo que es la propia actividad agrícola que se lleva allí a cabo.
Después, por otra parte, también hicieron una Ley de actividad urbanística que entraba en colisión con las otras dos anteriores.

Pues, mire, en contra de todo eso, lo que está haciendo el Gobierno Valenciano ha sido un catálogo de zonas húmedas para proteger todas las riberas del litoral.
Y le voy a poner otro ejemplo de lo que hacían también: protegían parajes, como era el de la Mata y Torrevieja, que estaban entre Rojales, Guardamar; y, luego, los ayuntamientos limítrofes lo que hacían era construir en las inmediaciones del parque.

Lo cierto y verdad, que también ha hablado mucho, lo ha repetido insistentemente, del Patemae, que no ha servido absolutamente para nada y no han conseguido ponerlo en marcha.
Después no sé qué ha contado de las torres de defensa que, al final, son un signo de toda la Comunidad Valenciana, que se encuentra a lo largo de toda la comunidad.
Y también ha hablado que en la zona donde yo vivo, no sé qué de los negocios que están haciendo algunos personajes.
.
Mire, yo le puedo recordar ­que lo he vivido también­ que allí el que venía era Juan Guerra, iba por los ayuntamientos dejando su tarjeta, y esos serán los negocios que recordamos.
Ahora lo que se hace es todo de forma legal.
*(Remors)*

En definitiva, lo que nosotros le hemos pedido y le hemos dicho es que la Conselleria de Obras Públicas está trabajando de lleno en la redacción del Plan de acción territorial del litoral de la Comunidad Valenciana que ustedes no fueron capaces de hacer en seis años.
Y esa iniciativa está también recogida en las líneas de actuación del presupuesto de la Generalitat.
Y también le hemos explicado que en el anteproyecto de la nueva ley de ordenación del territorio y del suelo no urbanizable se prevé su aprobación y se establece un régimen jurídico transitorio, para que no ocurra lo mismo que ocurrió con la ley de ustedes, de aplicación para la protección hasta que se apruebe definitivamente el Plan de acción territorial.
Y le pedíamos que, ante estas coincidencias, en el objetivo de proteger y recuperar el litoral, entendíamos que se podía aprobar la proposición no de ley siempre y cuando reconocieran que la iniciativa la estaba llevando el Gobierno Valenciano.
Como ustedes no quieren proteger, que lo único que les interesa es hacer demagogia, por eso no quieren aceptar la enmienda que les planteamos.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora diputada, mire usted, el Patemae y el Pateca en modo alguno han sido desarrollados por ustedes.
El Patemae, sobre todo, para tapar un proyecto anterior que había de estudio del territorio y copiando gran parte, gran parte, de sus previsiones.
Pero yo no he venido a atacar el Patemae.
He venido a ponerlo como ejemplo de una actuación puntual y que yo considero que debería desarrollarse, que no se está desarrollando y que tiene elementos positivos; otros, posiblemente, serán discutibles, y tendríamos que discutirlos, pero tiene elementos positivos porque hace una ordenación del territorio.

Pero, lo que yo le vengo a decir ­que creo que usted no me ha entendido, creo que usted, realmente, no me ha entendido­ es que eso son proyectos puntuales.
Pero, el desarrollo de un plan del litoral tiene que tener una mayor glo-ba-li-dad.
Y estaba previsto en la legislación.

Mire usted, señora diputada, no me confunda conceptos, no me confunda conceptos.
La Ley del suelo no urbanizable no determinaba en ningún caso la parcela mínima a construir, porque eso se realizaba en los planes generales de ordenación urbana, se determinaba en los planes generales de ordenación urbana.

Y es la Ley ­cuando usted tenga oportunidad de intervenir, tendré mucho gusto en responder a sus argumentos, pero en este momento estoy respondiendo a la ilustre diputada­, la Ley 2/97, que ésa sí que es posterior y es estando ya el gobierno del Partido Popular, también de suelo no urbanizable, viene a regular las viviendas en el medio rural y a resolver un gran problema que desde la Ley de 1956 ­que algunos de los diputados se acordarán, muy antigua­, la Ley de 1956 es la primera ley del suelo de este país, señores míos, la primera ley del suelo, y una ley buena desde el punto de vista del suelo, y si hay aquí alcaldes lo podrán reconocer.
El problema es que no se aplicó casi nunca.
Ese es el verdadero problema.
Y luego nos viene el texto refundido de 1976.
Y de todo ese cuerpo legislativo surge esta nueva normativa de protección del suelo, pero amparándose en los nuevos paradigmas.
En 1956 no había una sensación del medio ambiente, una protección del medio ambiente, un sentimiento social sobre la protección del medio ambiente.
No existía.
En los momentos pre-sentes, sí.
Y por eso hay que perfeccionar los mecanismos para que esto sea posible.

Yo le estoy hablando de un plan general, de un plan global, no de planes puntuales.
Efectivamente, usted ha citado el Plan de las zonas húmedas, el catálogo de zonas.
.
.
Evidentemente, evidentemente, y hemos tenido, lo hemos saludado con interés, y hemos visto que tenía una serie de protección interesante y otras nuevas recalificaciones de flora que a usted se le han olvidado, que Medio Ambiente realiza, 18 microrreservas para proteger.
.
.
, y otras tantas cosas más.

Pero, no venimos a hablar de eso.
No venimos a hablar de eso.
Venimos a hablar de que se desplieguen las potencialidades de la ley, de un desarrollo normativo importante que ha habido desde el año 1989 en esta materia, que se desplieguen las potencialidades de la ley, y que se actúe sobre una franja importante, que es la del litoral, que soporta actividades importantes para la economía valenciana, que se potencien, que se protejan y que se haga con un carácter global, con un carácter de globalidad.
Y usted solamente ha citado cuestiones puntuales.

No es eso lo que se plantea.
Se está planteando un plan que proteja el conjunto de la costa y no efectúe acciones puntuales, que pueden estar bien en un momento determinado pero que en la mayoría de los casos pueden ser la puerta para realizar determinadas operaciones urbanísticas.
Y hay operaciones urbanas y operaciones urbanísticas, y no todas tienen la misma calidad, y no todas tienen la misma finalidad.

Por lo tanto, hemos perdido, se lo digo de nuevo, una oportunidad de poder coincidir en ese consenso que ustedes pregonan, del que ustedes alardean con gesto.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

.
.
.
histriónico.
.
.
­Muchas gracias, señora presidenta.
Termino enseguida.
­ .
.
.
con ese gesto histriónico que les caracteriza pero que luego, cuando se ofrece una oportunidad de hacerlo efectivo, ustedes la desperdician, la desprecian y no podemos llegar, efectivamente, a ningún acuerdo.

Gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldó.

Té la paraula, per a la fixació de posició, el Grup Parlamentari Esquerra Unida, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Parlamentari Esquerra Unida vol manifestar que va a recolzar la proposta que presenta el Grup Parlamentari Socialista.
Creem que és una proposta interessant.
Creem que encara estem a temps, a pesar dels pesars, perquè es duga endavant i poder salvar un poc del nostre litoral, de la nostra costa.

La costa valenciana és, al mateix temps, una meravella per la seua longitud i per les seues característiques físiques, climàtiques, etcètera, però també això mateix, que és el que la qualifica de meravella, també a voltes és la seua perdició.
Perquè clar, evidentment, la fan molt atractiva per a determinades activitats, fonamentalment l'activitat urbanística, l'activitat constructora.
I això fa que ens trobem amb la situació que actualment tenim, que, d'uns al voltant de 470 quilòmetres que té el nostre litoral, llevant els espais ja urbans, zones que tenen algun nivell de protecció mediambiental, etcètera, poc més de 30 o 40 quilòmetres queden lliures de l'edificació.
I això son dades oficials.

En els 60 municipis costaners que tenim es troba el 50% del sòl qualificat com a sòl urbà o com a sòl urbanitzable en la nostra comunitat, quan resulta que eixos 60 municipis tan sols tenen el 14% del territori valencià.
A pesar de tindre eixe percentatge tan xicotet sobre el total del territori, tenen en canvi més de la mitat del sòl que ja està qualificat com per a ser edificable.
I eixes són dades que dia a dia es van transformant, i no en un sentit positiu precisament, perquè les requalificacions i edificacions són constants.
I això, producte de què?
Producte d'un fals desenrotllisme, que alguna gent ha entés i continua entenent que, quanta més edificació, millor, més modern, més desenvolupats, més turisme, més ingressos, més no sé què, més no sé quants.
I al final, s'està creant tota una sèrie de monstres.
.
.
bé, creant; que ja estan creats en molts llocs.

En el nostre litoral hi ha una molt difícil solució del problema que es planteja.
L'especulació en el litoral valencià, igual que en altres litorals, ha sigut simplement bestial, i en alguns casos és molt difícil de superar.
Jo crec que això ens ha creat tota una sèrie de problemes, ara, abans i, fonamentalment, per al futur.
Fonamentalment en l'aspecte de les infraestructures.
O siga, s'ha construït molt de pressa, tot el tema de les urbanitzacions.
En la majoria dels casos, i encara que parega difícil de creure, s'han fet milers i milers de xalets sense permís, sense absolutament cap permís, ni tan sols demanar-lo.
En alguns casos s'ha demanat i s'ha denegat, però s'ha construït.
En molts casos és que ni tan sols s'ha demanat, ni tan sols s'ha obert expedient d'infracció.

Eixa és la prova del ritme de construcció que s'ha dut endavant.
Per què?
Per una sèrie d'interessos que estan ahí mesclats: eixe moviment especulatiu, també el fet que molts ajuntaments xicotets, amb poquets mitjans, han sigut incapaços d'aguantar les pressions de determinada gent que, si l'ajuntament és xicotet, en canvi sí tenia un terme municipal molt atractiu en la cosa de manera de fer-lo atractiu per a eixa edificació indiscriminada.

Problemes.
Ahir mateix parlàvem amb el conseller d'Obres Públiques d'un problema crònic que tenim en el nostre territori, que és la mancança d'obres d'infraestructura de sanejament, que això està per tot arreu.
O siga, s'ha edificat tant i tant de pressa que ens ha agarrat el bou.
Per molt esforç que s'haja fet, que jo crec, insistisc, que s'ha fet un esforç important en estos darrers anys en el tema de resoldre eixos problemes d'infraestructura de sanejament d'aigües residuals, etcètera.
Però és que el problema va sempre molt endavant d'eixa qüestió.
Per tant, és un problema que està ahí i que no sé en quines condicions es podrà resoldre el dia de demà.

Per suposat, podem parlar de dotacions a nivell d'infraestructures viàries, a nivell de dotacions escolars, de dotacions sanitàries, etcètera, que en molts casos simple-ment no existixen.
És un continu urbà d'una urbanització a continuació d'una altra urbanització.
I, lògicament, amb un problema que està, digam, per damunt de tot això, i és el problema de la mancança, de la falta, d'aigua.
I d'ahí a més es deriven altres greus problemes.
Perquè, clar, s'ha edificat moltíssim en les zones que menys aigua tenen.
Clar, lògicament, ara fa falta el Pla hidrològic nacional, fa falta el transvasament de l'Ebre, de moment; després farà falta el transvasament del Ródano quan no el del Danubio, perquè al ritme que s'està construint.
.
.
Això és que és impossible.
O siga, si no tenim aigua i s'està edificant com s'està edificant, quanta més aigua vinga el ritme pot ser simplement una cosa que no podem ni pensar-la, de la quantitat d'edificació que podrà haver ahí.

Ja tenim alguns exemples, exemples que no és que els digam nosaltres, exemples que s'utilitzen per ahí del que no s'ha de fer.
El cas de Benidorm, per exemple; o siga, és una massificació molt gran.
Zones, per exemple, al sud de la província d'Alacant, tota la zona de Torrevella, Oriola, Sant Miquel de les Salines, Pilar de la Horadada.
.
.
És un continu ja urbà, pràcticament allí no queda camp.
En estos moments, en gran part del camp valencià el que més es planta són xalets, no es planta una altra cosa.
És una plantació contínua de xalets.
I tot això, en molts casos sense cap control urbanístic.
O bé perquè no interessa o bé perquè no es té cap capacitat, per part d'eixos ajuntaments, de dur el tema endavant.

Què passa?
La legislació.
Si legislació normalment n'hi ha suficient.
En este país, per sort, se legisla moltíssim.
El que passa és que s'incomplix també moltíssim.
Tenim, efectivament, una Llei d'ordenació del territori de l'any 1989 que pràcticament està verge i màrtir en el seu compliment.
Per què?
Perquè no ha interessat.
Ni va interessar llavors ni interessa ara.
Ara inclús el que es planteja no és fer-la complir, és modificar-la per alliberar-la dels teòrics compromisos de protecció d'eixe espai que tenen, o siga, no van els tirs d'altra manera, van en eixa direcció.
Evidentment, els plans d'acció territorial no s'han fet.
L'únic que està per ahí mig avançat, el Pateca i el Patemae, no passa de ser una nebulosa que està ahí però que mai es concreta, i aixina ens va.

I el model actual és un model jo crec que absolutament insostenible, i hi ha declaracions per part de gent de tots els partits reconeixent que eixa situació és insostenible.
El que passa és que, si això és aixina, caldrà prendre mesures, mesures en el sentit de dir: bé, caldrà parar.
Perquè és que allò modern, igual allò progressista, igual allò adequat per a la nostra comunitat és dir: bé, fins aquí hem arribat.
És que hi ha llocs on no se pot edificar més, si no és que se plantege, que això qualsevol dia pot passar, edificar dins del mar, com s'edificava antigament, els palafits i tal.
Que això arribarà, perquè tenim zones que és que ja no tenen més espai, no queda espai ja per edificar.
Inclús estan plantejant l'enderrocament de les edificacions que es feren en els anys 60 i 70 per a fer-les no més boniques o més atractives, sinó simplement més altes.
Perquè a la millor els huit pisos d'altura que tenen, que ja són pisos, són insuficients, o són insuficient per a alguns.
Cal edificar edificis de 20 o inclús de 25 altures, que s'estan plantejant per ahí.

Això, lògicament, també té una repercussió.
És un turisme que aposta per la massificació.
Jo no sé si eixe és el model més adequat.
Jo pense que cal buscar també altre tipus de turisme, un turisme de més qualitat, més respectuós amb l'entorn.
Un turisme que comença a no vindre al nostre país perquè no li agrada això que es troba ahí.

Per tant, evidentment, és urgent.
Nosaltres considerem que és urgent prendre mesures en la línia del que ací s'avança, que realment és el Consell, que té la responsa-bilitat de governar, que prepare un document, un pla d'ordenació del litoral, que pugam discutir-lo i vore, entre els tres grups parlamentaris, el que fem amb eixe document.
Jo crec que és un tema important.
I, lògicament, en algunes zones, mentre eixe document es prepara.
.
.
Perquè igual com unes coses ixen molt de pressa altres, no se sap per què, tarden moltíssim.
Inclús se podria donar el cas que s'aprovara, cosa insòlita, clar, esta proposta del Grup Socialista i que tardara anys en desenvolupar-se, que això no estranyaria a ningú.
Però bé, mentrestant caldrà prendre alguna mesura, perquè si no, quan això s'aprove, si és que s'aprova algun dia, igual no queda espai ja que protegir, està tot simplement massificat.
Per tant, nosaltres també recolzem eixa proposta que està ahí, que considerem interessant.
Hi ha inclús algunes comunitats autònomes que ja han anat en eixa línia se prendre alguna mesura de protecció mentre el tema principal es resol.

I lògicament, continuem esperant, a pesar de les promeses, a pesar que en el debat de l'estat de la comunitat l'any passat se'ns va aprovar una proposta conjunta els tres partits també en la línia de prioritzar la redacció de la nova Llei d'ordenació del territori, que dóna una certa por alguna de les coses que s'anuncien en ella, continua sense presentar-se.
Inclús s'anuncien projectes d'ordenació del litoral i tal.
Però tot això sempre queda en això, no s'avança.
I mentrestant, s'edifica tots els dies.

No s'està fent tampoc pràcticament res davant d'aquells ajuntaments que no solament no tenen planejament, i d'això tenim dades per part de la Conselleria d'Obres Públiques mateixa, tenim una part important dels nostres ajuntaments valencians que no disposen de Pla general d'ordenació urbana.
Inclús alguns dels que el tenen, fa a la millor deu o quinze anys que haurien d'haver-lo revisat i no s'ha revisat.
Això és fer un urbanisme a la carta, que jo crec que, en tot cas, és el pitjor urbanisme.

Per tant, nosaltres, des d'Esquerra Unida, reiterar la nostra posició favorable al fet que s'aprove aquesta proposta.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

La senyora Pérez té la paraula per a rèplica.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gracias, señora presidenta.

La veritat és que no ha escoltat res del que ací s'ha dit, i ha parlat de moltes coses que al final s'ha contradit vosté mateix i que no tenia molt a vore amb el que ací estava dient-se.

Ha parlat d'infraccions urbanístiques dels ajuntaments que estaven consentint.
Els ajuntaments tenen els seus mecanismes per a actuar quan es produïx una infracció urbanística, i a més ho poden fer d'ofici també amb denúncies dels particulars.
I de fet, està fent-se.
El contrari, si vosté en coneix algun que no estiga actuant d'eixa manera, el que ha de fer és portar-lo als tribunals i no dir-ho ací.

Després ha dit, en la línia que vostés sempre manegen de les insensateses que diuen, del Pla hidrològic nacional.
Si el que han de fer és recolzar-lo.
Clar que nos fa falta l'aigua.
Però sense fissures.
Perquè si no, la pròxima legislatura, en comptes de cinc diputats que tenen ahí tindran la mitat que l'altra, i a la pròxima, ni eixos.

I també s'ha clavat amb Benidorm.
La veritat és que és per a quedar-nos amb la boca oberta els que som d'aquella zona.
Un exemple turístic que el visiten tots els anys, perquè si vosté no ho sap, 5 milions i mig de persones amb pernoctacions, a part de tots els que habitualment acudixen des de tota Espanya, que no estan compta-bilitzats ahí, però en son molts més.
Eixa xifra, moltíssims països que es dediquen al turisme en tot un any no aconseguixen tindre'l d'ocupació.
Indubtablement, és l'enveja de tots, i de nosaltres mateixos també.
I que tots intenten copiar eixe model, que fins estos moments ho ha aconseguit ningú fer-ho.

Després, també parla, s'ha clavat també amb tot el tema del que és el sanejament i depuració.
Mire, l'actual Consell va reprendre el I Pla de sanejament i depuració que va fer el govern de Lerma, modificant-lo i millorant-lo.
I el balanç de hui en dia d'estes actuacions és superpositiu.
D'un 23% que s'ha augmentat han passat a 95.
000 milions de pessetes, i s'han construït 180 depuradores.
S'ha millorat també la qualitat de les aigües depurades.
I això s'ha demostrat en el fet que en 1993 s'aportaven 90.
000 tones de fangs, i en este últim any estem en 388.
000 tones de fangs.
I a més, estem elaborant ja el II Pla de sanejament, en què està ja fent-se la depuradora de Pinedo, la segona, que és la més gran de Europa, la de Castelló i, a més, s'ha ampliat també la del barranc de les Ovelles i del mont Orgègia.

Mire, si realment el que volen és donar suport perquè el litoral seguisca protegint-se, el que deuen fer és donar suport a la labor del Govern Valencià, i dir i reconéixer ací donant suport a l'esmena que hem presentat, que efectivament està fent-se tot el necessari perquè eixa protecció siga la correcta i que, a més, siga cada volta millor.

Aixina està fent-se des dels Ministeri de Medi Ambient.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

­Gracias, senyora presidenta, termino.
­ I és el que està fent-se també des del mateix Govern Valencià.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula el senyor Oltra, per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Mire, senyora Pérez, nosaltres no podríem en la vida donar suport a una proposta com la que vosté ha presentat, alternativa a la del Partit Socialista, quan, en primer lloc, és que el grup proponent no l'ha admés; per tant no hi ha tema ja més a discutir.
Però és que, a més, inclús en eixe cas, és que això és una proposta falsa, és que això no és veritat.

El que vostés diuen en eixa proposta és justetament el contrari del que estan fent tots els dies.
I els temes estos són greus per acció o per omissió.
En les dos qüestions són greus el que es fa o se deixa fer.
I, per tant, la realitat està ahí; si per sort o per desgràcia del que estem parlant no és una cosa aixina que tingam molt de discutir-la, basta pegar-se una volteta pel nostre litoral, per les nostres platges, per les nostres ciutats, per a vore quina és la situació.
I quan se parla de mils i mils d'edificacions il·legals.
.
.
Si és que les dades estan ahí, si inclús la mateixa conselleria en molts casos ha hagut d'intervindre davant la inoperància, la complicitat, per no dir, inclús, la col·laboració expressa per part d'algun ajuntament en el sentit de deixar fer o de mirar cap a un altre lloc quan això se planteja.

I el tema, vosté pot dir que el tema de Benidorm li agrade i tal.
Hi ha altres models, també estan les illes Balears que també és un destí turístic de primer ordre, i en canvi s'estan plantejant fer alguna cosa distinta.
Distinta, tan distinta, com més que afavorir noves construccions, començar a enderrocar algunes de les construccions que estan i que suposen un impacte visual i d'altre tipus en eixa zona.
Són models distints, que estan sobre la taula.
És qüestió d'optar entre un i altre.
El model seu, el model que s'aplica en Benidorm i no sols en Benidorm, no solament no fa això, sinó cada volta ocupar més espai, agreujar els problemes.
I, evidentment, en eixa línia, doncs, això del pla hidrològic acaba.
.
.
jo crec que ha sigut un reconeixement implícit del que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
del que és l'objectiu fonamental del pla hidrològic.
Amb l'excusa dels llauradors, amb l'excusa de l'agricultura valenciana, facilitar mitjans, facilitar aigua, per a continuar amb eixa política insostenible de construcció fonamentalment en el nostre litoral.

I això té problemes molt greus, i nosaltres sempre ho diem.
Si jo crec que la Conselleria d'Obres Públiques es queda curta en els esforços que fa en els temes de sanejament, de depuració, etcètera, etcètera.
Però, home, sempre va darrere dels problemes.
Si sense eixir de Benidorm, fa falta allí una segona depuradora en condicions, fa falta millorar la depuradora de la Vila, fa falta millorar.
.
.
ahir parlàvem de la zona d'Alfàs del Pi, etcètera, etcètera.
Si estem parlant de la zona a on més necessitat d'eixe tipus està per culpa d'eixa construcció indiscriminada que s'ha dut endavant allí.

Per tant, jo els dic el mateix que dia abans: crec que fa falta, urgent, un pla que pose ordre des d'una perspectiva més de protecció, inclús, més de respecte a la mateixa legalitat, i fonamentalment, més de respecte al mateix futur, un futur que siga d'un creixement sostenible per a tots els valencians i valencianes.

De continuar en esta situació, de voler mirar a un altre costat o de voler simplement, doncs, fer la pilota, en este cas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
al que mana, el problema se continuarà agreujant i no tindrà solució el dia de demà.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Correspon a continuació.
.
.
Senyor Pérez Fenoll, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Sí, senyora presidenta.

Per una qüestió d'ordre.
És que m'he sentit.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula el senyor Pérez Fenoll.

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Sí, m'he sentit prou afectat pel desconeixement que té el senyor Oltra de la ciutat de Benidorm i les contínues desqualificacions que des d'eixa trona ha proposat cap a la ciutat de Benidorm.
*(Protestes)*

Res més.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Fenoll.

Passem a continuació a votació ordinària.

Senyories, comença la votació.
Per favor, senyories, pregue silenci.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre realització del Pla d'ordenació litoral de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 8 minuts)*

*(Es repén la sessió a les 11 hores i 40 minuts)*

 

***Compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentación, senyora Maria Àngels Ramón­Llin i Martínez, per tal d'informar sobre les actuacions i mesures que ha adoptat el govern valencià per al control de l'encefalopatia espongiforme bovina, més coneguda com la malaltia de les vaques boges, així com la situació de la ramaderia valenciana pel que fa als nous brots, sol·licitada a petició pròpia (RE número 22.
420), pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 17.
330) i pel GP Socialista­Progressistes (RE números 22.
396, 22.
397, 22.
398 i 22.
399).***

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt següent de l'ordre del dia és la compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, per informar sobre les actuacions i mesures que ha adoptat el Govern Valencià per al control de l'encefalopatia espongiforme bovina, més coneguda com la malaltia de les vaques boges, així com la situació de la ramaderia valenciana pel que fa als nous brots, sol·licitada a petició pròpia per la consellera, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyors diputats, comparec hui davant de les seues senyories, per a explicar les actuacions que des del Govern Valencià, es vénen realitzant en relació amb l'encefalopatia espongiforme bovina, tant a petició pròpia com dels grups parlamentaris Socialista i d'Esquerra Unida.

Abans d'iniciar la meua exposició vullguera destacar positivament l'exercici de responsabilitat que tots els grups parlamentaris de les Corts Valencianes han realitzat, com també ho ha fet el Govern Valencià, per a no instrumen-talitzar esta delicada qüestió de forma partidista.

També vullguera deixar ben clar, a l'inici de la meua intervenció, que el Govern Valencià sempre ha tingut i té en les seus accions, relacionades amb el denominat "mal de les vaques boges", una qüestió molt clara: el bé protegit és la salut pública, és la salut humana.
Tot això, basat, efectivament, en el concepte de seguretat alimentària dels ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana, com a destinataris d'un conjunt de polítiques que a continuació passaré a desenrotllar, encara que també és ben cert que este problema, derivat d'esta malaltia del vacum, té múltiples connotacions socials i econòmiques que no oblidem, encara que algunes d'elles tenen complexes i difícils solucions.

A més, no podem obviar que ens trobem davant d'un problema que no afecta exclusivament a la Comunitat Valenciana, ni tan sols a tot l'Estat espanyol, sinó a tota Europa, i també s'ha convertit en un problema mundial a tenor de les informacions que dia a dia rebem de diferents països i continents.

L'encefalopatia espongiforme bovina, vulgarment coneguda com la malaltia de les vaques boges, s'inclou dins de les encefalopaties espongiformes transmissibles, i se denominen d'esta forma, perquè produïx en el cervell abundats forats, el que en la imatge microscòpic podríem dir que s'assimila al que seria una esponja, sense que s'observen símptomes inflamatoris, però donant lloc a manifestacions neurològiques que es desenrotllen de forma lenta i progressiva.

Es tracta d'una malaltia, de malalties, en definitiva, produïdes per agents infecciosos no convencionals denominats, des de fa aproximadament vint anys, prions o proteïnes infectives.

Davant d'esta greu patologia del vacum, transmissible als humans, que va tindre els primers afectats ­com tots saben­ en Gran Bretanya a partir de l'any 1996, se va iniciar l'adopció d'una sèrie de mides en el si de la Unió Europea tendents a frenar esta malaltia i, fonamentalment, la seua transmissió als humans, havent-se detectat, fins a la data, 84 casos humans d'esta nova variant de la malaltia de Creutzfeldt-Jakob en el Regne Unit, dos en França i una en Irlanda.
I a partir d'esta situació hi ha una sèrie de mides adoptades per la Unió Europea respecte d'això, que enumeraré breument, per la component efectiva que tenen també en Espanya.

En primer lloc, el Regne Unit va prohibir en 1988 la utilització de farines obtingudes de carn de remugants per a l'alimentació d'estos animals, prohibició que es va ampliar a la resta de països de la Unió Europea en 1994.
En segon lloc, el 27 de març de 1996, es produïx la prohibició i l'embargament cap al Regne Unit, és a dir, al conéixer la possibilitat de transmissió d'esta malaltia a l'espècie humana, se li prohibix exportar cap a altres Estats membres bovins vius, carn i productes obtinguts d'estos animals bovins sacrificats en el dit país i destinats al consum humà.
També la farina de carn procedent de mamífers i els productes destinats a la utilització mèdica, cosmètica i farmacèutica.
En tercer lloc, i en 1996, també per decisió de la Unió Europea, s'establixen les condicions de transformació dels subproductes de mamífers amb vistes a la inactivació de l'agent causant.

Posteriorment, en 1998, per l'increment de casos en Portugal, la Unió Europea va adoptar les mateixes prohibicions per a este país que ja havia adoptat, en el seu moment, per al Regne Unit.
I seguint amb esta cronologia, la Decisió 98/272, de l'any 1998, estableix el pla de vigilància de les encefalopaties espongiformes bovines.
I ja en l'any 2000, més recentment, s'establix ­i estem parlant a nivell europeu­ el pla de reforçament de la vigilància epidemiològica a través de dos decisions comunitàries, arribant a traure un reglament, el 2.
777/2000, que introduïx un programa de seguiment, amb una obligatorietat a partir de l'1 de gener del 20387, basat en l'obligatorietat de la realització de proves ràpides d'anàlisi, és a dir, el test a animals majors de 30 mesos.

I, junt amb estes mides, s'establix que també a partir de l'1 d'octubre del 2000 ­que ja ha passat­, tots els estats membres han d'eliminar de la cadena alimentària, humana i animal, els materials específics de risc, és a dir, els famosos Mer, en relació amb estes malalties.

Tot este conjunt de decisions i reglaments que emanen, durant estos anys, de la Unió Europea, al ser d'aplicació directa en Espanya, han suposat uns canvis molt ràpids en la normativa estatal, en les seues consegüents conseqüències.
D'esta forma, en Espanya, com en la resta de països de la Unió Europea, es va prohibir la utilització de farines de carn derivades d'animals mamífers a l'alimentació dels remugants en l'any 1994.

Des de l'any 1996, s'han aplicat totes les mides preventives i de control aprovades per la Unió Europea que ja he mencionat i, a més, Espanya, va adoptar de forma complementària altres mides de protecció d'esta malaltia, com seria l'eliminació dels Mer dels animals bovins, ovins i caprins, que eren procedents de països en casos autòctons o natius de la malaltia i de *tembladera*, que se sacrificaven en Espanya.

I tot això, fins a arribar a l'any 2000, en què a través d'un reial decret s'aprova un programa integral coordinat de vigilància i control de les encefalopaties espongiformes bovines, i per un altre reial decret es regula la destrucció dels materials especifics de risc, els Mer, en relació amb estes malalties, per a complir la decisió de la comissió de l'any 2000 en este mateixa matèria.

Així mateix, des del passat 1 de gener d'enguany ­com sabran­ es realitzen tota la presa de mostres i anàlisis sistemàtiques amb proves de diagnòstic ràpid, que són els tests priònics, a tots els bovins que establix la normativa europea, transposada a la normativa estatal per mitjà d'un reial decret.

També l'Estat ha establit un pla ­que alguns coneixeran­ d'adquisició de bovins mascles i d'animals de més de 30 mesos, a través del Fega, que es coneix com a mecanisme d'intervenció per a eliminar tota esta sèrie d'animals sense passar a la cadena alimentària i, evidentment, amb la intenció d'ajudar als ramaders.

I després d'enumerar estes distintes normes europees relatives a la lluita contra esta malaltia i, per consegüent, estatals, vullguera remarcar que la celeritat en les actuacions de l'administració autonòmica i estatal, ha sigut exemplar gràcies, sobretot, al permanent contacte i a l'alt grau de consens arribat entre l'Estat i les comunitats autònomes, havent-se celebrat un bon número de reunions sectorials, fonamentalment les del Ministeri d'Agricultura en els respectius consellers autonòmics, que ha permés, en general, aconseguir un bon grau de coordinació requerit davant d'este problema d'àmbit com a mínim europeu.

Tractant-se, vull remarcar-ho, d'un problema de seguretat alimentària, allò important han sigut sempre els acords aconseguits molt abans que les actuacions partidistes.
Però lògicament, este problema, que és general, com he dit, afecta d'una similar manera a la Comunitat Valenciana en molts i variats aspectes.
I davant d'esta problemàtica, el Govern Valencià ha actuat des del primer moment, en una total rapidesa en el compliment de les nostres responsabilitats.
I sobretot oferint les millors i més ràpides solucions possibles en un context d'urgència, davant les decisions preses per la Unió Europea, havent d'afrontar noves situacions en alguns casos en a penes uns dies.

En este sentit, hi hauria que diferenciar tres fases per a plasmar les actuacions del Govern Valencià.
La primera fase, la de la producció, producció entre cometes, que comprendria des del moment en què l'animal naix en una explotació ramadera de la Comunitat Valenciana, o bé és traslladat des d'una altra explotació a un *cebadero*.
La segona part, o la segona fase, seria la de carnització, en el nom tècnic; és a dir, des que entra en l'escorxador fins a l'obtenció de la canal comercialitzable.
I la tercera fase seria la de la transformació i/o distribució, en què ja entra la carn a en la cadena alimentària.

En la primera fase, és a dir, en la producció, el Govern Valencià, a través de la Conselleria d'Agricultura, ve desenrotllant un programa de control de les explotacions del ramat vacum basat en les següents actuacions.
En primer lloc, el manteniment al dia d'un llistat d'explotacions ramaderes de vacum existents a la Comunitat Valenciana.
En segon lloc, la identificació individual de tots els bovins existents a la Comunitat Valenciana, per mig d'un sistema informàtic de registre i moviments del ramat boví, denominat Simogan; que és un sistema totalment operatiu a la Comunitat Valenciana, dels millors d'Espanya segons ha reconegut en un informe el ministeri, i està totalment operatiu com deia des de l'any 1999, que permet controlar el cens del boví, així com tots els moviments d'estos animals, incloent també la informació sobre el lloc de naixement i les explotacions per les que ha passat en la seua vida.

En tercer lloc, i quant a estes actuacions de la primera fase, estaríem parlant també de les visites periòdiques d'inspecció i control sanitari, a totes les explotacions ramaderes per part dels funcionaris de la Conselleria d'Agricultura; és a dir, per part dels veterinaris oficials.
En quart lloc, també existix una inspecció i control continuat dels establiments relacionats en l'alimentació animal, i aquells de transformació de subproductes d'origen animal.

Però a més d'estes actuacions, des del passat mes de gener i donades les noves circumstàncies, s'han reforçat els controls habituals, creant i potenciant una xarxa de vigilància epidemiològica que realitzen les agrupacions de defensa sanitària, com a mètode per a complementar la inspecció.
Així mateix, hem establit una xarxa de recollida de cadàvers finançada pel Govern Valencià, i per tant sense cap cost econòmic per als ramaders.

En la segona fase, és a dir, la carnització, que compren des que entra l'animal en l'escorxador fins a l'obtenció de la canal comercialitzable, es complix escrupolosament la normativa existent.
Es procedix a la supervisió del control documental i la identificació a l'entrada de tots els animals en l'escorxador.
Posteriorment es realitzen els següents controls una volta, és a estan dins: la inspecció *ante mortem*, la inspecció *post mortem*, l'extracció dels Mer, el control de l'atenció i posterior retirada dels Mer -és que se'ls dóna un color-, es complimenta també la documentació en el llibre oficial de l'escorxador.
I també, com a un altre punt d'actuació, és el control de l'eixida dels Mer en un vehicle de l'empresa autoritzada a tal fi.

Però cal destacar per la seua especial importància i transcendència, sobretot cap als consumidors, que des del passat 1 de gener, també és allí, en eixos llocs de sacrifici, on es procedix a prendre les mostres dels animals bovins majors de trenta mesos que han sigut sacrificats, als quals se'ls va realitzar el famós test priònic, el resultat del qual determina en el seu cas la introducció o no de la carn en la cadena alimentària.

En este punt volguera detindrem, si les seues senyories m'ho permeten, per a donar unes dades necessàries en esta compareixença.
En virtut del conveni que vàrem signar entre el Ministeri d'Agricultura i la Generalitat, iniciàrem la posada en marxa del necessari laboratori, cofinançat per les dues administracions, per a poder realitzar este test ràpid en la pròpia Comunitat Valenciana, utilitzant per a eixa actuació el que són les instal·lacions del laboratori de sanitat animal depenent de la Conselleria d'Agricultura, que està ubicat a la ciutat de València.

També ens va permetre eixe conveni la formació tècnica del personal de laboratori que anava a coordinar estes tasques, i per tant la seua posada en marxa en totals garanties.
Encara que sempre en esta qüestió hem actuat en suma cautela, havent estat un període de temps, com ja diguérem, fent diguem una doble analítica de comprovació, la nostra i la de Madrid, per a garantir que el sistema funcionava perfectament.
I dins d'eixe xicotet parèntesi que m'he permés fer, podem dir que a dia de hui s'ha realitzat 108 test ràpids, priònics a la Comunitat Valenciana, tots els quals fins al moment han sigut negatius.

I fet, com he dit, este xicotet parèntesi en el permís de les seues senyories, seguiríem indicant que la publicació de la decisió de la Unió Europea sobre els Mer que entrava en vigor, que ja va entrar en vigor el passat 1 d'octubre del 2000, la Conselleria d'Agricultura, la Conselleria de Medi Ambient, la Conselleria de Sanitat i la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, conjuntament en la Federació Agroalimentària de la Comunitat Valenciana, establiren per al sector dels escorxadors la guia d'actuacions per a escorxadors i sales de *despiece*, per a l'extracció i retirada de materials específics de risc en estes instal·la-cions, a l'objecte fonamental d'avaluar i supervisar els diferents aspectes relatius a l'actuació en l'extracció i retirada dels Mer, que és complimentat pels servicis veterinaris oficials dels escorxadors, pertanyents en este cas a la Conselleria de Sanitat.

Passant a la tercera fase, és a dir, a la transformació i/o distribució, que és quan entra ja la carn en la cadena alimentària, cal destacar, com és lògic, que totes les accions s'han realitzat conjuntament entre les conselleries d'Agricultura i Sanitat; sent una qüestió de vital importància, ja que hem arribat al consumidor en este procés per mig des dels escorxadors, i a través de sistemes normals de distribució que hi ha als majoristes.

És, per tant, fonamental, el compliment del reglament comunitari 1.
760, de l'any 2000, pel que s'establix un sistema d'identificació i registre dels animals, i l'etiquetat de les carns en la fase de comercialització, tenint en compte que el compliment d'esta normativa correspon garantir-lo a les comunitats autònomes i ajuntaments.
I per això, des del Govern Valencià, s'està complint en efectivitat esta normativa, tenint sempre en compte novament que estem protegint la salut dels ciutadans.

Així podem afirmar que tots els animals productors de carn a la Comunitat Valenciana estan controlats sanitàriament, i que sols es destinen al consum els animals sans.
Tots els animals, com he dit, passen una inspecció abans i després del sacrifici, els animals, que tal com indica la normativa europea, són analitzats només arriben, com he dit, a la cadena alimentària quan els anàlisis són negatius.
I per altra part, a tots els animals bovins, ovins i cabrums, en funció de la seua edat, se'ls retiren els teixits i òrgans que puguen comportar un risc per a la salut, destruint-los per a què mai arriben a consumir-se, o siga, al comerç.

Per altra part, les canals es marquen quan ixen dels escorxadors, i en eixa marca totes les carns són aptes per al consum.
Les carns controlades arriben al comerç en la seua marca, la qual suposa un correcte control sanitari de les nostres carns.
I dins de tot este context, cal tindre en compte que cada comunitat autònoma és competencialment responsable de l'activitat de les explotacions ramaderes i dels escorxadors ubicats en el seu àmbit territorial, de mode que la carn obtinguda al llarg de les diferents fases del procés fins a la seua arribada al minorista, complix els requisits que la norma europea i estatal en el seu cas establix.

Per altra part, cal assenyalar que des de la Conselleria d'Indústria s'ha col·laborat en l'Institut Nacional de Consum, en l'edició d'un tríptic sobre l'etiquetat de vacum, també s'ha participat en l'organització de jornades informatives sobre esta mateixa matèria, l'etiquetat del vacum, tant a Alacant com a València, a la que seguiran unes altres més per anar informant en veracitat als consumidors.

Però el problema sorgit també en l'encefalopatia espongiforme bovina, o mal de les vaques boges, té també, com he dit a l'inici, a més d'este fonamental de garantir la salut i la seguretat alimentària als ciutadans, té també uns altres aspectes derivats de l'activitat productiva i de transformació, com són la producció d'una sèrie de residus.
Efectivament, per una part tenim els cadàvers d'animals, tenim per altra part els Mer, els materials específics de risc, i també els residus o subproductes d'escorxador que no són Mer.

Tots estos residus són transformats en farines, no aptes en estos moments per al consum, en una prohibició temporal.
I en este sentit, indicar que d'acord en els criteris de la Unió Europea i del Ministeri de Medi Ambient, les farines Mer i no Mer se sotmeten a un tractament tèrmic d'esterilització adequat, consistent en 133 graus de temperatura, a tres atmosferes de pressió, durant vint minuts, que és el que establix la normativa vigent en els dos casos, ja que dites farines tenen la consideració legal de residus no perillosos de naturalesa orgànica.
I donada la situació d'urgència que es va produir en esta prohibició ràpida per part de la Unió Europea d'utilitzar estes farines càrniques en el consum, la Conselleria de Medi Ambient va autoritzar, com les seues senyories sabran, tres abocadors: el de Asp, el de l'Alcora i Alpuente, on dipositar estes farines, en caràcter temporal, que conten en totes les garanties que exigix la normativa vigent: impermeabilització, aïllament d'altres residus, cobriment dels mateixos.

I en esta mateixa línia, tendent a solucionar esta qüestió, el passat dijous 22 de febrer, la Generalitat va signar un conveni en les empreses cimenteres ubicades a la Comunitat Valenciana, per a, prèvia l'adaptació de les seues instal·lacions, poder incinerar estos residus orgànics; és a dir, farines Mer i no Mer, alternativa esta que està experimentada ja en èxit en altres països, fins i tot en alguna comunitat autònoma en bons resultats i en el menor impacte ambiental.

Però una volta analitzada la problemàtica i actuacions del Govern Valencià en el mal de les vaques boges, en l'objectiu bàsic i primordial de garantir la seguretat alimentària a la Comunitat Valenciana, no podem oblidar la problemàtica econòmica i social que es deriva d'esta patologia.
El sector ramader, en general, en què incloem al de la Comunitat Valenciana, i sobretot en este cas concret el del boví, passa per uns moments difícils, delicats, precisament en eixa caiguda de consum, que implica un menor número de sacrificis, i per tant, una gran dificultat per a vendre els animals destinats al consum, el que, efectivament genera problemes de renda.

Per a situar a les seues senyories, direm que estem parlant d'unes 1.
150 explotacions de ramat boví a la Comunitat Valenciana, de les quals 80 són de vacum de llet, 502 són de vacum de carn també reproductores, i 568 són explotacions dedicades al que és l'engreix del vacum.
En total tenim un cens d'uns 73.
500 animals en una edat mitjana de 12 o 14 mesos en el que són els animals d'engreix.

Som conscients en este sentit, de la gran rellevància que té esta qüestió.
I hem fet i estem fent tot el possible dins de la legalitat, però també de la urgència, per ajudar al màxim al nostre sector ramader, conciliant la seua defensa en la prioritat de la seguretat alimentària.
En el nostre compromís en el propi sector, estem finançant, des del Govern Valencià, la recollida de cadàvers d'animals morts en les explotacions ramaderes; la compra de farines, que si bé no és directe ha permés no paralitzar les activitats de sacrifici en els escorxadors, ja que les despulles que allí es generen es convertixen en farines, ara prohibides per a l'alimentació, i per tant no hem paralitzat la cadena.

També estem finançant l'extracció, el trasllat, el tractament i l'eliminació dels Mer.
I s'està subvencionant, s'ha augmentat la subvenció a les associacions de defensa sanitària.
I en total, estes aportacions urgents i en primera instància, són de 1.
700 milions de pessetes, dels quals al voltant de 500 milions són finançats pel Ministeri d'Agricultura.
Totes estes ajudes estan contemplades en una orde de la conselleria d'Agricultura de 24 de gener d'este any, aprovada en la urgència que el tema requerix.

Per anar avançant en la consecució d'estos objectius s'han mantingut reunions periòdiques, tant en els representants dels ramaders com en les empreses de subproductes i fàbriques de pinsos compostos.
Estes reunions s'han mantingut en una periodicitat quinzenal al llarg del mes de desembre, gener i febrer, molt especialment amb els representants dels ramaders que han permés escoltar les propostes d'este sector i donar una ràpida resposta a totes i cadascuna de les peticions que estan en l'àmbit competencial del Govern Valencià.
I sense anar més lluny, l'última reunió va tindre lloc este passat dilluns 26 de febrer.
També recordar que hi ha alguna de les mesures.
.
.
, que som l'única comunitat autònoma que està finançant-les i que les ha ficat en marxa, a banda de les genèriques de tot l'Estat.

I, en conseqüència d'estes reunions, en el sector ramader, conscients i preocupats de la pèrdua de renda que tenen els ramaders, el Govern Valencià va sol·licitar en el passat més de gener ­i ho hem reiterat fa escassos dies al ministre d'Agricultura­ la necessitat que la Unió Europea articule mesures econòmiques que permetan ajudar directament a este sector, petició que el ministre d'Agricultura ha traslladat ja en els dos últims consells de ministres d'agricultura de la Unió Europea ­que l'últim va tindre lloc este mateix dilluns­, i que encara no han estat resolts en cap sentit concret, quedant pendent en el si de dit organisme el seu estudi per a una pròxima reunió, encara que hi ha algunes notícies no confirmades en el dia d'avui.

Tot això perquè, com bé sabran les seues senyories, les ajudes estatals, directes, en este cas englobaríem estatals, autonòmiques, en el cas de la Unió Europea, per a compensar pèrdues de renda en el sector ramader i agrari han de ser homologades per la Unió Europea ja que el sector del vacu compta amb una OCM pròpia i, en este moment, per allò que es va dir en les diferents reunions, no hi ha havia cap interés en possibilitar ajudes unilaterals, encara que sabem que França les ha anunciades en este moment.

Creem, doncs, que, com he dit a l'inici de la meua intervenció, que este tema no és una qüestió de la que es dega fer partidisme, com fins ara crec que han demostrat i amb molta satisfacció tots els grups polítics de les Corts Valencianes, sinó que entre tots, amb les idees de tots, escoltant a totes les parts, però amb una gran dosi de realisme, el Govern Valencià continuarà en este camí iniciat que entenem que és el camí de la seguretat alimentària dels valencians, el camí de l'ajuda al sector ramader i de la sensatesa per a no convertir este tema en una carrera per a vore qui arriba abans, sinó, en vore com es fa cada vegada millor les coses en un situació difícil que tenim davant de tots nosaltres.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

A continuació, intervenció del grup sol·licitant per a fixar posicions, preguntar o fer observacions.
Té la paraula, en primer lloc, la senyora Pérez, en representació d'Esquerra Unida.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera.

La crisi provocada per l'encefalopatia espongiforme bovina, conforme vosté ha explicat, més coneguda com la malaltia de les vedelles boges, ha provocat a la nostra Comunitat una fòbia que va dia a dia creixent i, lògicament, en contra del consum de la carn de boví.

Aquesta epidèmia bovina comença a Londres i es detecta en animals exòtics, i, realment, això apareix en els anys 80.
I, posteriorment, es detecta en les vedelles.
La seua inclusió es fixa entre un i dos anys, i, entre les vedelles de llet, es troba entre els tres i els cinc anys, i són més notable quan es troba la pròpia vedella en estat terminal.

La pràctica alimentària a base de farines càrniques, la part càrnica de restes d'altres animals i, entre ells, de vedella, confeccionada amb menys graus dels previstos a Anglaterra, amb la finalitat per part d'aquest país d'estalviar energia petrolífera en temps de Margaret Thatcher, que és quan comencen els problemes, comporta que els bovins s'alimentaren en farines càrniques combustiades incorrectament, i en poc de temps comença a detectar-se la malaltia de les vaques boges.
I vosté, respecte a esta part, ha deixat bastant clar com s'està fent allò de les farines càrniques i a les temperatures que s'estan exposant.

Mentre a Anglaterra els casos d'encefalopatia espongiforme bovina es declaren a ritme de 1.
000 per setmana, a ritme de 1.
000 vedelles per setmana, s'intenta a tota costa evitar l'escàndol i la Unió Europea, sabent el que passa, posa fi a les declaracions que els científics realitzen al respecte, d'eixa forma evitar la paranoia que malauradament creixia a tot Europa, ja que en uns anys es repeteixen els casos de mortaldat tant a França com a Bèlgica.
A l'Estat no sabem què pot passar.
Si el Ministeri d'Agricultura de l'Estat espanyol està assabentat d'aquestes circumstàncies per les que està travessant, per mig de la problemàtica a Anglaterra i a tot Europa, la veritat és que ací no es parla absolutament de res.

Durant anys, *y a sabiendas*, es realitza trànsit de boví, i el gran escàndol surt ­com també vosté ha explicat­ a l'any 1996 quan a Gran Bretanya el periòdic *Daily Mirror* anuncia la mort de 10 persones, que eren totes joves, d'eixa malaltia, i cap de les víctimes té menys de 40 anys.
Mentrestant, i dintre de tota aquesta complexitat escandalosa sense saber què és el que pot vindre en un futur, són 50 països els que prohibeixen la importació de boví i subproductes bovins provinents de Gran Bretanya.
Posteriorment, en l'any 1997, són els Estats Units els que prohibeixen la compra de boví viu i derivats dels mateix provinents de qualsevol part de l'Europa comunitària, a més de prohibir la carn mamaria.
I, clar, a hores d'ara, i després d'aquella prohibició, ens haurem de preguntar on anaven a parar tots els subproductes bovins, per què els mateixos van ser utilitzats en diferents formulacions.

Estem a l'any 2001, i des del 1997 són 87 persones les que han mort oficialment de la nova malaltia Creutzfeldt-Jakob.
87 morts no poden ser tractades com una anècdota.
La nova malaltia està en progrés i molts especialistes, professors, estan investigant la mateixa, fins i tot es parla en alguns ambients que la malaltia és, diguem, una malaltia greu que es va a desenvolupar en este nou mil.
lenni.

Quan la malaltia de les vaques boges es detecta a Galícia demane, senyor consellera, la seua compareixença per saber quins tipus de mesures són les que va a aplicar la conselleria i vore quins poden ser els resultats que, no solament al País Valencià, sinó per l'entrada en un lliure mercat d'altres animals, es pot controlar al conjunt de l'Estat espanyol.
Davant que es tardava moltíssim, el que sí que vaig detectar va ser que, no estant assabentada la gent, la consumidora del producte, i sí estant escandalitzada per la quantitat d'informació per mig dels mitjans de comunicació, via orals, els escrits o visuals, la bona qüestió és que la gent pren una iniciativa individual molt fàcil: si hi ha perill en menjar carn de vedella, doncs, deixem de consumir-la.

A més, s'agreuja, senyora consellera, la situació, quan la conselleria confirma que cinc casos de vaques boges s'han detectat al País Valencià.
Els veterinaris al mateix temps denuncien que signen proves no realitzen al boví i la Conselleria d'Agricultura reconeix que algunes vaques arriben als escorxadors sense cap certificació.
O titulars de premsa que també són escandalosos, que sembla que la gent no llisca la premsa, però té ho recorden contínuament, com: "El consumo de vacuno ha caído el 60% desde el comienzo de la crisis", o "Las orejas y rabos postizos para las fiestas nacionales", "El gobierno da mucha marcha atrás y autoriza tirar a vertederos reses muertas y materiales de riesgo.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Pérez.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue, senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies.

I, a més, com allò de: "Bruselas decidió hace 10 años minimizar las vacas locas y practicar la desinformación".
Clar, això és dolent.

Estem davant d'un mutisme, o hem estat fins este moment davant d'un mutisme per part de la conselleria tan exagerat que ens posarem a treballar, lògicament, sol·licitant com a mínim prevenció en alguns terrenys.
I, clar, d'ahí que sol.
licitara la prohibició en els menjadors escolars, a la universitat i als instituts de la confecció de qualsevol tipus d'aliments amb carn de vedella, proposta que havia adoptat el govern belga feia uns quants mesos; o realitzar els tests priònics a les vedelles en viu per no sacrificar injustament vedelles sanes i que els ramaders no perderen el total del seu ramat.
Sé que en estos moments es diu que no es pot fer l'analítica en vedelles vives, però s'hauran de buscar les solucions per a no practicar sacrificis injustificats.
I també sol·licitava les ajudes als ramaders.
I realitzar el test, no solament en aquelles vedelles que tingueren 30 anys, sinó en totes les vedelles que tinguérem al País Valencià.

Perquè, senyora consellera, efectivament aquest problema de salut no té cap color polític, però el seu mutisme sí que l'havia tingut.
La responsabilitat d'esta conselleria era prendre mesures d'immediat, prohibint el sacrifici de cap vedella i aplicar una moratòria ­com també li vaig demanar­ de sis mesos per estudiar i acordar les mesures a dur a terme.
Mitjançant una moratòria de sis mesos, senyora consellera, ningú s'haguera vist més implicat del que es podia vore implicat.
I ho dic de veritat amb tota la consciència, ja que les informacions a Brussel·les eren alarmants, i, sobretot, per salvaguardar la ramaderia valenciana i previndre malalties que, lògicament, les mateixes tampoc tenen cap color polític.

El consum de la vedella ha caigut ­com abans li deia en un dels titulars­ un 60%.
Les farines càrniques són un problema afegit.
Els ramaders estan perdent benestar econòmic.
La fòbia al consum de vedella va en augment.
I el més incorrecte de tot està en les informacions per mig de la premsa i no haver, diguem, senyora consellera, haver-se vosté dirigit o haver cridat com a mínim als portaveus de la Comissió d'Agricultura per exposar-nos les passes que s'estaven duent endavant.
Probablement, mitjançat eixa actitud, eixa actitud, haguérem evitat esta forma d'equívocs o encerts de les diferents interpretacions que cadascú de nosaltres puguem donar.

Senyora consellera, jo estime que no s'ha treballat correctament per la mancança d'informació que hem tingut a estes Corts.
Les opcions adoptades a Estats Units, Bèlgica, França, Alemanya, al propi Regne Unit quan ja no podien aguantar la situació per més temps, han estat, probablement, més escandaloses que ací, que al conjunt de l'Estat, però, han estat posicions ­al meu parer­ més segures i menys distorsionadors de la realitat que, dintre de poc, malauradament, començarem a sentir a tots els ambients.
Perquè, ara, després de les vaques boges, i sense que això formara part del que ha estat esta compareixença, ens vindrà també el porc, i aquí també haurem de continuar contrarestant i, probablement, malalties a causa de la pròpia alimentació.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

En representació del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes, té la paraula el senyor Camarasa per a fixar posició, preguntar o fer observacions.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora consellera.

Agradecerle la presencia, su valentía en comparecer hoy en esta Cámara, valentía que contrasta con la ausencia de sus compañeros, que no van a comparecer hoy, no deben de tener la misma sintonía que el resto de la sociedad con el problema de las vacas locas.
Hoy aparecía en los medios de comunicación que es el tercer problema en la consideración de los españoles, pero para sus compañeros de gobierno, desde luego, ese problema no tiene la misma dimensión.

Habíamos pedido, señora Ramón-Llin, la comparecencia de tres de sus compañeros, dice usted, porque estábamos convencidos de que el fenómeno, la crisis de la encefalopatía espongiforme bovina tenía efectos colaterales muy graves, concretamente en la salud pública y en el tema medioambiental.
Sólo el impedimento de su grupo parlamentario ha impedido que hoy puedan comparecer aquí para dar explicaciones.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Camarasa, señor Camarasa, perdone un momento y disculpe.
Hay un acuerdo de la Junta de portavoces y hay una Ley de gobierno, y en base a eso se produce esta comparecencia.
Ruego que se centre en la comparecencia.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Estoy centrándome.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Camarasa, corresponde la comparecencia sobre el tema concreto a la consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación.
Le recuerdo que hay un acuerdo de la Junta de portavoces y una Ley de gobierno y en base a eso se hace.

Gracias, señor Camarasa.
Continue.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias.

Entrando en materia, señora Ramón-Llin, la crisis de la enfermedad vulgarmente "vacas locas" comienza, como usted bien sabe, hace mucho tiempo ya en Europa.
Y hasta que no aparecen los primeros casos en Francia y Portugal, en España no se toma ninguna decisión, se toma como una crisis sin importancia, y sólo desde la aparición de estos casos se considera una amenaza inminente.

Ahora bien, como el señor Aznar no conoce ni de crisis ni de amenazas, y ante su afán de sacar pecho en Europa y exhibir los controles sanitarios que impiden que las vacas patrias se contagien del prión, negamos la posibilidad de que la enfermedad de las vacas locas llegue a nuestro país.

Desde 1996, señora Ramón-Llin, la Unión Europea y algunos países empiezan a tomar medidas, empiezan a actuar sobre este tema.
No es el caso de otros países y por supuesto de España, que en una actitud escapista no adopta medidas para el control de la enfermedad, no adopta medidas para retirar las harinas cárnicas, no sabe qué hacer con los materiales específicos de riesgo.
Y concretamente, cuando hay alguna voz disonante sobre el tema de las harinas cárnicas, como es el de Loyola de Palacio, se le manda callar de inmediato.

No es sino hasta el mes de marzo cuando la Unión Europea reprocha a nuestro país no tomar medidas para atajar, para erradicar una crisis que empieza a ser galopante y que, creo que coincidirá conmigo, y ojalá no sea así, que pronto puede tener carácter de verdadera epidemia.

Es en octubre del año pasado cuando el gobierno, a raíz de una decisión de la Unión Europea, pasa de la más absoluta calma a la excitación, le entra el síndrome febril normativo, empieza a legislar a todo tren y, antes de que se seque la letra del *Boletín Oficial del Estado,* dirigentes autonómicos de su partido empiezan a decir que esas medidas simple y llanamente son inaplicables.

Quiero pedirles perdón por la extensión en mi exposición de la vertiente nacional, pero creo que el tema por su gravedad y transcendencia merece ser tratado con profundidad y no con ligereza.

Garantizar la seguridad alimentaria, recuperar la confianza de los consumidores, restablecer un clima normalizado alejado de la alarma social, debe ser el objetivo del Gobierno Valenciano, creo que es el objetivo del Gobierno Valenciano, desde luego es el objetivo del Grupo Parlamentario Socialista y estoy convencido, señorías, que es el objetivo de todos ustedes.

Usted, su gobierno, señora Ramón-Llin, teniendo en cuenta la extensión de la cabaña ganadera reducida, de las más reducidas en este país, pudo tomar medidas adicionales que, al tiempo que garantizaban la seguridad y la higiene de la cabaña ganadera, producían y procuraban, o podían haber producido y procurado una mayor confianza en los consumidores, concretamente con un desembolso económico, con una inversión económica muy pequeña se podía haber logrado la desaparición de todas las vacas de más de 30 meses y se podía haber decidido realizar el test a todos los animales que se sacrificaban en los mataderos valencianos.

Pero ustedes no, ustedes decidieron continuar el camino de la mano de Madrid, no tuvieron la suficiente valentía como para encarar unas decisiones que, mire usted, el propio presidente Zaplana en su último libro dice que hay que tomar, alejado de lo que son las posiciones centralistas, les faltó valentía.

Otros objetivos, que yo creo que su conselleria debe garantizar, deben ser los intereses ganaderos y la eliminación de los materiales específicos de riesgo, así como la retirada de los animales muertos.
Eso sí, siempre con respeto a las normas sanitarias y medioambientales al tiempo que tratar de encontrarle solución.

Mire usted, señora consellera, en ese camino, en la búsqueda de soluciones a un problema grave que preocupa a toda la población, nos va a encontrar; va a encontrar el apoyo decidido, solidario, en cualesquiera que sea la situación política que nos encontremos, para encontrar, para ayudar a encontrar una solución común que contribuya a que el clima de desasosiego y de incertidumbre se elimine.

En ese sentido hay que entender la entrevista que el secretario general de mi partido, Ignasi Pla, junto con el coordinador de agricultura y ganadería del grupo, Antonio Lozano, tuvo con el vicepresidente, señor Olivas, y con usted misma, señora consellera.
Porque la responsabilidad siempre es exigirle a los políticos, pero cuando estamos tratando de la salud pública, de la salud de los humanos, todavía más.

Pero usted, que antes de ser consellera ha sido parlamentaria en esta Cámara, brillante parlamentaria por cierto, y de oposición durante mucho tiempo, convendrá conmigo que la cortesía parlamentaria, la lealtad y la responsabilidad no están reñidas, no deben estar reñidas con lo que es exigible a un partido de oposición, que es el control y la crítica constructiva de gobierno.

Ya entrando en materia, señora Ramón-Llin, le diré que no creo que fuesen acertadas unas declaraciones suyas que invitaban a consumir carne de procedencia de los mataderos y de las granjas valencianas.
Creo que usted lo hizo con toda la buena intención del mundo.
Pero usted, mejor que yo, sabe que la carne de procedencia de las granjas valencianas no llegan ni para alimentar a la mitad del consumo de carne que hay en nuestra comunidad.
Y en el mejor de los casos ¿quién debería de garantizar el otro 50% de carne que llega a los consumidores valencianos?
Supongo que su compañero, el señor Castellano, no estaría muy de acuerdo con esas declaraciones.
A él precisamente que le toca muy directamente garantizar cualquier alimento que llegue al consumidor final en esta comunidad.
Y a usted también, señora consellera, usted es miembro solidario de todo un gobierno.

Solo un mes, después del Decreto 3454/2000, tardaron los veterinarios de su departamento y de sanidad en manifestar sus primeras discrepancias, discrepancias relativas a la exigencia de certificados de los mataderos, puesto que no habían tenido conocimiento del contenido del mismo de una forma exhaustiva sino a través de unas puras y simples fotocopias.

Las agrupaciones de defensa sanitaria, que son unos buenos instrumentos que están funcionando bien durante mucho tiempo y que realizan una función importante, no debían de tener encomendada a través de sus veterinarios el control y vigilancia de la red epidemiológica.

Mire usted, en momentos de incertidumbre no es conveniente que aparezcan actores que no estén ligados directamente a la administración.
Hubiera sido quizá más conveniente proceder a la contratación de veterinarios directamente por la conselleria.

Entrando directamente ya en el tema sanitario del que usted no ha hecho mención, por lo menos exhaustivamente en su primera intervención, le preguntaría, señora consellera: ¿cuántos controles de reses, de carne procedente de los países más afectados, de Inglaterra, de Francia y de Portugal, han sido realizados por el departamento de Sanidad?
¿De cuántos animales han sido extraídos los materiales específicos de riesgos?
¿Qué cursos de especialización han hecho los veterinarios de la Conselleria de Sanidad y sus veterinarios en relación con la neurología veterinaria?
¿Qué organismo oficial o privado ha realizado o impartido esos cursos?
¿Desde cuándo, si está en funcionamiento, se ha tomado la determinación de incluir entre las enfermedades de declaración obligatoria animales la enfermedad de Creutzfeldt Jakob?
¿De esta, en su variante humana, ha aparecido algún caso?
Son preguntas que me gustaría que en su siguiente intervención, señora Ramón-Llin, pudiera responderme.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa, vaja finalitzant.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Voy terminando, señora presidenta.

En el tema ambiental, que es muy preocupante, simplemente, directamente una pregunta, señora Ramón-Llin.
Parece ser que son tres las empresas que van a trabajar directamente con su departamento en la eliminación de los materiales específicos de riesgo y los animales fallecidos: Chinillach, Sebos Levantinos y J.
Canet.
Directamente le pregunto ¿cuentan con todos y cada uno de los requisitos y garantías exigibles para funcionar en la transformación, reducción y eliminación de los residuos?
¿Desde cuándo empezó su actividad Sebos Levantinos en la eliminación de Mer?
¿Cuál ha sido el destino final de los materiales específicos de riesgo destruidos o transformados por Sebos Levantinos?
¿Puede usted decirnos, señora consellera, si cuando entran en funcionamiento las cementeras, cuando se produzca la combustión de las proteínas y se libere nitrógeno, la incidencia que puede tener en el medio ambiente?
Esas son las preguntas, señora consellera, que yo espero que en su próxima intervención pueda responderme.

Y ya finalizando reiterarle la colaboración de mi grupo y, sin ánimo de ser exhaustivo, recordarle que en su momento el secretario general de este partido hizo una serie de propuestas y de medidas que ofreció que hoy le reiteramos por si pueden serle de utilidad para ustedes y para la sociedad valenciana.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Té la paraula el senyor Soler, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera, agrair, com no, la seua compareixença i manifestar l'opinió del nostre grup, contrària a algun intervinent que ha hagut abans d'este diputat, dient que indica tot el contrari.
El que comparega vosté en nom del govern indica que hi ha una sintonia perfecta, com no podia ser d'altra manera, entre totes les conselleries afectades per este tema, que *tanto monta, monta tanto*, podia haver intervingut un altre conseller o consellera, però en este cas intervé vosté, i que el govern d'Eduardo Zaplana té una única veu, independentment de qui siga el conseller o consellera que actue de portaveu en eixe moment.
No tots els grups polítics o no tots els partits poden dir el mateix, quan s'atreveixen també a contradir un acord de la junta de portaveus, que estem tots representants i la Llei del govern.
*(Remors)* Per tant, jo no m'ocuparé d'això sinó que m'ocuparé del tema que ens ocupa.

Agrair-li la compareixença i agrair també la part que correspon a grups de l'oposició en la part que han demostrat tindre sentit comú, sobre tot en la part final del senyor Camarasa, agrair-los també eixa part de sentit común d'ajuda i de col·laboració.

Un tema com este que ens ve donat, que ens ve donat, que també ho saben les seues senyories, què és el que ha de fer un govern, una administració, el que ha de fer és actuar coordinada amb la resta d'administracions que són competents en el tema, en este cas el govern d'Espanya, la Unió Europea, i ens consta des del Grup Parlamentari Popular que la Conselleria d'Agricultura, el govern del Partit Popular de la Comunitat Valenciana ha actuat en tot moment coordinat amb el Ministeri d'Agricultura i coordinat amb les institucions de la Unió Europea, com no podia ser d'altra manera.
S'han aplicat totes les mesures que ha dictat la Unió Europea des de 1996, concloent en el reglament que vosté ha nomenat 2.
777 de l'any 2000.

Afortunadament ací a la Comunitat Valenciana tenim pocs animals de risc, molt poquets.
I en aplegar al tema d'animals de risc, m'agradaria preguntar-li o m'agradaria que ens aclarira, si vosté pot, perquè he sentit a la il·lustre portaveu d'Esquerra Unida parlar de la malaltia de les vedelles boges.
Jo confesse que des del meu coneixement vedella i vaca no són sinònims.
Per tant, és una cosa completament distinta, que hem de ser molt cuidadosos a l'hora de la nomenclatura, la semàntica que utilitzem en esta trona, perquè podem armar algun embolic gros.
Jo tinc entés que vedell o vedella és un animal jove i que està exempt de tot risc de patir la malaltia de l'encefalopatia espongiforme bovina.

De totes formes, vosté té una altra intervenció, i si vol aclarir-ho vosté o la consellera.
.
.
Per tant, jo crec que caldria desterrar per complet.
.
.
.
Sí, efectivament, ha abaixat el consum de vedella com a conseqüència de la malaltia de les vaques, però que no té res a vore.
.
.
són dos animals completament distints les vaques i les vedelles.
I les vedelles i els vedells per ara estan completament exempts de risc, és a dir, que són animals completament exempts de risc.

També m'ha cridat l'atenció, senyora consellera, vore com es demanen ací mesures que en altres comunitats autònomes governades pel Partit Socialista no es prenen.
Però, bé, ja estem acostumats a eixe tipus de coses i no ens sorprén.

M'agradaria destacar algunes dades.
El total d'animals sacrificats de ramat a la Comunitat Valenciana són 75.
000, dels quals quasi 73.
000 són procedents d'ací de la Comunitat Valenciana, i d'ells 68.
800 són menors de 24 meses.
Per tant, vol dir que estan exempts d'eixe risc.
I tots els animals que estan entre 24 i 30 meses, i fins els de més de 24 meses, a tots se'ls fa el test prionic.
Això cal deixar-ho molt clar.
Tots els animals de risc que apleguen als escorxadors a tots se'ls fa el test prionic.
Per tant, tot aquell animal que aplega a la cadena alimentària està exempt del mal de les vaques boges.

Com a conseqüència, tenim el tema de les farines.
Ja són tots vostés sabedors del conveni que s'ha firmat amb les cimenteres.
Es van a retirar 40.
000 tones de farines càrniques a l'any, amb una compensació de 12 pessetes per quilo, perquè puguen estes empreses adequar les seues instal·lacions per a poder cremar eixes farines càrniques.
Entenem que és el que s'havia de fer.
I distingir quines farines càrniques són de risc i quines no en són.
Vostés saben que hi ha unes farines càrniques procedents de desperdicis que no són útils per a la cadena de consum humà, però no perquè tinguen risc, sinó perquè són potes o coses que no tenen apreci en el mercat, però no tenen cap risc, és a dir, no són Mer.
Per tant, que no li cride l'atenció a ningú que en alguna empresa continuen fabricant-se farines càrniques de materials exempts de risc.
I eixos tenen una prohibició temporal, i encara no se sap si eixa prohibició es podrà alçar o no.
Per tant, que ningú s'estranye si encara s'estan fabricant farines càrniques exemptes de risc i s'estan emmagatzemant en algun lloc, que no tenen cap problema.

M'agradaria també comentar la incidència que pot tindre, com estem en incidències o conseqüències, en els bous al carrer.
Els bous al carrer, una festa de tantíssima tradició, les penyes taurines que estiguen tranquil·les, que tota la retirada dels cadàvers que siguen Mer no els va a costar una pesseta.
I, al mateix temps, tot aquell ramader que consentisca que es faça el test prionic, els animals sacrificats en els bous al carrer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Soler.
.
.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Acabe, senyora presidenta.
Moltes gràcies.

.
.
.
sacrificats en els bous al carrer podran anar a la cadena de consuma humà, sempre que el test prionic isca negatiu.

I acabar dient, senyora consellera, que sí que estem convençuts des del Grup Parlamentari Popular que s'està fent tot el que es pot fer en este cas.

Que s'ha parlat ací també de la febre aftosa.
A mi m'agradaria sentir ara quines mides es van a prendre, si és que la febre aftosa alguna vegada ens arriba ací.
Parlar ara de les mides que s'havien d'haver pres.
.
.
Ara m'agradaria a mi sentir, o llegir en la premsa, les mides que s'han de prendre, però es parla de la febre aftosa, però ningú diu les mides que s'han de prendre.
S'esperen que passe alguna cosa i després.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Soler, acabe.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Acabe, senyora presidenta.

I una referència molt simple: dos sindicats que estan fora de tota sospita, AVA i la Unió, varen recomanar als ramaders que donaren un marge de confiança a la conselleria.
Amb eixes paraules acabe.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Intentaré fer-ho un poquet ordenadament, encara que hi ha qüestions que se solapen.

I, en general, jo agraïsc també el to de les intervencions i les aportacions, encara que sempre cal dir alguna cosa més el grup parlamentari ­i açò és lliure­ que no crec que pertoque en la qüestió.
No és el meu estil entrar en certes qüestions que pareixen més pròpies del qui no té arguments, i intentaré no fer-ho.

A la senyora Pérez.
Efectivament, crec que hi ha un anàlisi inicial que compartim crec que tots els grups de la cambra, i en les intervencions s'ha pogut comprovar.
I que és cert, compartim la cronologia dels fets.
La cronologia en Europa és la que és.
És cert.
És d'on ix el problema, en Gran Bretanya.
Crec que ho exposat també en la meua intervenció.
I ahí, efectivament, no tenim res que discrepar, sinó en qualsevol cas que comentar.
I que és un problema mundial, també coincidim, perquè vosté ha apuntat també algunes qüestions d'altres països, perquè hi ha un problema que al final és mundial.
El que passa és que estem emmarcats dins de la Unió Europea i, per tant, estem a la millor cenyits en alguns moments, sobretot per la normativa que ens obliga a complir, però el problema és efectivament mundial.

I és cert també que s'ha produït jo diria una psicosi, com ocorre en estes qüestions a nivell social, una psicosi que ha fet que disminuira el consum no en la Comunitat Valenciana, sinó en tota Espanya, però, efectivament, en la Comunitat Valenciana.
I que hi ha moltíssimes causes de per què s'ha produït tot això, molt que parlar de la història recent d'alguns països de la Unió Europa i de la pròpia Unió Europea.
I també molt que parlar de les diverses declaracions científiques, en molts casos.
.
.
jo no m'atrevisc a opinar, evidentment, perquè són ells els que han d'opinar.
Però hi ha una realitat, una realitat, i és que el governants, efectivament, estem cenyits a complir unes normatives, que crec que no podem adoptar unilateralment, perquè llavors sí que estaríem contribuint a crear una major psicosi sobre la societat.
Les mides unilaterals d'estats o de comunitats autònomes confonen al cent per cent a la societat.
A més, que els animals i el consum i el comerç no coneix fronteres, cada volta menys, vulguem o vulguem, i eixa és la realitat.

Jo crec que sí, senyora Pérez, que el Ministeri d'Agricultura i, en qualsevol cas, els governants en estos moments d'Espanya.
.
.
­açò haguera pogut ocórrer en qualsevol moment de.
.
.
en diferent color polític­ però en este cas jo crec que sí que es parla i el que preocupa és el problema real.
I jo crec que hi hauria, com he dit, dos debats diferents, els dos igualment importants i probablement necessaris, però estem en un d'ells.
Un debat que és lícit, és el debat de per què el que ocorregut en el passat ­que efectivament he dit i està ahí­, que ens podria ocupar pàgines, pàgines, hores i hores, però probablement no resoldríem el present, encara que també és interessant.
I un altre debat, que crec que és en el que estem en estos moments, que és el problema del present i del futur, que ja tenim prou amb això tots els presents.

I, bé, vosté, en l'exercici de la seua iniciativa parlamentària, i complint la representació dels qui votaren al seu grup, va demanar una compareixença.
Evidentment que en este cas, per la dinàmica parlamentària, que vosté coneix de sobra, s'ha ajuntat en el temps, perquè també hi ha unes vacances parlamentàries que vostés podien haver demanat que no foren vacances i el govern haguera comparegut encantadíssima de la vida, com sempre ho fa este govern.
Llavors, jo crec que si en gener tots els grups, i no li ho dic a vosté, senyora Pérez, perquè sé que és treballadora, però ho dic en general per eixa especie de crítica al funcionament de la institució, que la conec ja des de fa 14 o 15 anys.
.
.
es demana per urgència i llavors venim i ho expliquem.

Però, en qualsevol cas, estem en este moment, i sap perfectament.
.
.
vosté pot opinar el que li parega, evidentment, i en este tema no tindrem problema.
Però jo crec que la societat pren una decisió unilateral, és cert, no menjar, i llavors el problema, entre cometes, canvia de nivell de preocupació als ciutadans.
Quan no es consumeix, no hi ha preocupació.

I m'ha paregut sentir ­i si no, em corregeix, perquè no ho entés bé­ que vosté havia dit alguna cosa sobre 5 vaques boges, o que havien dit els veterinaris ­és que la frase no l'he entés bé­, però, és clar, no conec la notícia.
En la Comunitat Valenciana no s'ha detectat mai cap vaca malalta.
I ahí sí que li diria que distingirem vedella de vaca, perquè en les vedelles no es pot detectar la malaltia, i ho diuen els veterinaris, eh?
, no ho diu la conselleria, i els experts i el comité científic veterinari de la Unió Europea.
Només és quan ja són adultes, que són vaques.
No ha hagut vaques boges.
Evidentment, les haguérem declarat.
I si apareguera, ho diríem amb la mateixa responsabilitat que estem hui compareixent.
No es preocupen que si passa o no passa, ho anem a explicar tot, com ho hem estat explicant tot.
Ni s'han sacrificats animals sense certificats i s'ha anat tot el ràpid que s'ha pogut.

No ha hagut un mutisme de la conselleria, senyora Pérez.
Jo crec que.
.
.
jo comprenc que tots els presents no donem abast en tants mitjans, amb tot el respecte per a ells, a llegir, a sentir i a vore, perquè si no, no podem treballar, evidentment, i tenim a la millor la informació limitada.
Però el que jo crec és que últimament hem aparegut, però per necessitat en este tema, en totes els llocs parlant d'esta qüestió.
I ens han preguntat de tot allò hagut i per haver.
I crec que hem contestat a tot i més del que es devia fer, que és la nostra obligació, i amb tota la tranquil·litat i la sensatesa i dient el que hi ha i el que se sap d'esta qüestió.
Ni més ni menys, perquè no podem inventar res.

Jo crec també que és cert que ningú volem l'alarmisme, perquè això perjudica a tots, als ramaders, a la societat.
Al final no es un problema d'un govern.
Però, clar, jo em quede un poquet aixina quan vostés plategen una iniciativa ­i ara ho he comentat, si no, no li ho haguera dit­ d'aprovar prohibir en els menjadors dels col·legis la carn de vedella.
Si vosté diu que hi ha psicosi i no hi ha alarma, xica!
, beneita siga eixa iniciativa que no produeix més alarma.
Poqueta que en produeix!
Moltíssima.
O siga, si no hi ha a ciència certa cap demostració que eixa carn no va a tindre control, com anem a dir que es prohibisca si li estem dient que s'està controlant la que se sacrifica ací i la que efectivament ve de fora per al consum, que ha d'exigir-se eixe etiquetatge i eixos controls.
Em pareix a mi que vostés, a la millor amb bona voluntat, han contribuït també en una xicoteta part a eixe descontrol social que s'ha produït, i no per culpa dels propis ciutadans probablement.

Llavors, jo crec que eixe tipus de mides poden quedar molt bé, però produeixen eixa alarma, evidentment, perquè, clar, als xiquets, als fills, és la part més sensible del ciutadans, i tots en tenim.
I, bé, jo, és una cosa que com ací es pot presentar el que es vulga, jo també tinc l'obligació de dir-li que anem a espai amb estes qüestions i que no contribuïm sense voler, que no dic que siga intencionadament, a accelerar la psicosi.

També vosté ha plantejat diverses coses que no es poden fer, però no per qüestió econòmica, sinó perquè el món científic no li ha trobat situació.
Si li troben demà, ho aplicarem.
I açò no és un problema de diners, que evidentment es necessiten.
És un problema de poder saber que el que vas a fer va a garantir més la seguretat alimentària i no a marejar més.

Els tests en vedelles en viu, en vaques, en tot cas, en viu, no està experimentat, està poc experimentat.
Ara s'està iniciant.
Hi ha algunes marques o algunes empreses que ho han patentat, i està ahí, perquè està en els mitjans de comunicació.
Però no està en estos moments suficientment investigat i certificat per a poder fiar-se del test en viu, que evidentment seria allò ideal.
Perquè el que no és normal ­i ahí ho compartim, i ho hem traslladat al ministeri, i el ministre a Europa­ és que quan aparega una vaca malalta en una explotació hàgem de sacrificar-les totes, quan a més està demostrat que no és necessàriament contagiable entre els animals que conviuen en una explotació ramadera.
I en eixe sentit de la seua filosofia estem d'acord tots, perquè és una barbaritat ­per no dir una paraula que correspon molt al debat de hui­ sobre els animals, sinó que no té sentit.
Però, clar, quan el text en viu tinga una garantia i s'aprove, evidentment haurem avançat en eixe aspecte i no haurem de sacrificar a tots els animals si en un granja apareguera una vaca malalta.

Bé.
Vosté creu que la solució era molt fàcil, o almenys la planteja, la moratòria de sis mesos.
I sé que ho diu amb tota la consciència, és que és cert.
Però jo crec que això no haguera solucionat el problema.

Sobre els titulars de premsa, mire, jo no els fique.
Jo dic coses i després les traslladen.
I jo el que sí que he de dir-li molt clarament, perquè no s'enganye, és que assumisc tot el que he dit en este moment i tot el que ha dit este govern en eixe sentit, encertadament o equivocadament, però hem estat ahí dient coses.
Que ha caigut el consum, ho he dit, efectivament, i és una realitat.
Que es perd renda dels ramaders, ho he dit en la meua intervenció, i tot el que s'estava fent dins de les possibilitats.

I, per últim, dir que no s'ha treballat bé des de la conselleria perquè no ha tingut informació vosté, és un poquet distorsionada la interpretació de la frase.
És a dir, vosté pot pensar que no s'ha treballat bé, i això és políticament correcte, però perquè vosté o el seu grup no té la informació com vosté trasllada, em pareix un sil·logisme un tant atrevit.

Llavors, l'únic que li vull dir és que sap que s'ha estat treballant, que hem fet declaracions, i no sols declaracions, que s'ha treballat, que ha sigut el tema prioritari del govern i de la Conselleria d'Agricultura en els últims mesos, i això sigut aixina, i que s'ha fet ­com he dit en la meua intervenció primera­ tot el possible i impossible, en molts casos i amb mides, algunes unilaterals, que no ha pres ninguna comunitat autònoma ni el Ministeri, quant a ajudes econòmiques, quant a qualsevol actuació als animals, que podria distorsionar perquè la carn en el mercat, de qualsevol ciutadà, n'hi ha de procedència de la Comunitat Valenciana o sacrificada ací i n'hi ha de procedència d'altra comunitat.
Amb la qual cosa, jo crec que, efectivament, no és com vosté ho diu, vosté vol traçar una queixa i la interpreta mal.
En qualsevol cas, jo crec que el Govern ha informat.

El senyor Camarasa, en la mateixa línia.
.
.
bé, jo crec que, efectivament, com diu el seu company de Castella-La Manxa, el conseller d'Agricultura del seu mateix partit, en un debat justet al revés que este, diu que pareix que quan no hi han arguments se volen traure altres qüestions, per a vore si generen titulars, que a més és normal, no?
, en esta Cambra, i no li ho faig com una crítica, sinó també com un afalac en eixe sentit, i dir molt clarament, no a soles, que ho diu la Llei de govern, i efectivament, i amb tots els governs, esta Llei de govern era també del govern socialista, és a dir, que això no ha canviat en res, perquè a més és el normal.
El Govern és solidari en totes les actuacions, són de tots i les assumim tots.
En este cas, esta consellera, jo personalment, assumisc, en este cas, el portar-li a les Corts Valencianes les actuacions de totes les conselleries implicades en este problema de les vaques boges.
I això també se contradiu amb algunes afirmacions del seu secretari general, en la comarca dels Ports, quan li demanà al president Zaplana que en este tema hi havia d'haver més coordinació perquè tots no parlàrem com en altres llocs.

Aleshores, quan hi ha un portaveu únic, se critica, i se demana prèviament des del partit que hi haja un portaveu únic.
Vull dir, que mirem que som tots esclaus de les paraules dels nostres companys de partit d'ara i de fa deu i de quinze, però és que estic parlant de fa dos mesos, i com tots som esclaus, i dic "tots", doncs mirem bé els teletips i les declaracions i les pàgines de premsa del seu moment, perquè cauríem, sense voler-ho, en contradiccions importants.
Però en qualsevol cas este govern és solidari.
En este cas ­podrà ser demà un altre­, però els he explicat les actuacions de les vaques boges de tots els departaments implicats en la matèria.
No he escapat a dir el que fa Sanitat ­encara que ara li ampliaré algunes coses que ha preguntat­, no m'he escapat de dir el que ha fet Indústria, no m'he escapa de dir el que ha fet Medi Ambient, que ha aparegut més en els mitjans per la qüestió de les farines.

És a dir, que en este cas, la qüestió és saber si realment se vol informació del que fa el govern de les vaques boges, que estic segura que sí, perquè han parlat vosté i el senyor Lozano i més gent en este tema i sé la preocupació real al marge d'una altra connotació, però, clar, a voltes penses si és que en lloc que ací, que és un fòrum diferent del d'un despatx volem saber això o volem tindre carnassa per a criticar un govern.
Però, en qualsevol cas, dins de la democràcia això és lícit, però no ho compartisc.

Després, vosté ha fet una cronologia també adequada i certa i diu: "No se prenen decisions en Espanya durant molts anys".
Jo el corregiré: no és cert.
No se prenen decisions en la Unió Europea durant molts anys, i estem en la Unió Europea!
Aleshores, se prenen les decisions que he anat explicant jo des de l'any 1994, aproximadament, que s'han anat complint totes i que, bé, jo crec que de pas, parlar del senyor Aznar, doncs, si vol, parlem del senyor Aznar ­al qual no conec personalment­, però, bé, jo crec que podrem criticar moltes coses, però és una persona, té sensibilitat, li preocupa el tema, perquè evidentment a ningú li agrada que es muiga la gent ni que tingam animals malalts, ni que la renda dels ramaders baixe.
Amb la qual cosa, jo no he vist mai una utilització d'este tema per a no sé què d'Europa que ha dit vosté que a mi me té igual.

Però, jo també vaig deprendre fa molts anys ­i crec que molts­, que els laments del passat, del que vosté ha dedicat una part de la seua intervenció, de poc servixen, sinó només per a deprendre dels errors comesos, que segur que s'han comés en el passat, i sobretot per a no tornar-los a cometre; però sense desdenyar el passat, que és important, jo a este govern ­no sé a vostés­ el que li preocupa és el present i el futur de la Comunitat Valenciana.

També ha dit una frase que, bé, té la seua raó, però no és que al Generalitat Valenciana o a Espanya de sobte li entre un atac.
De la calma a l'excitació, com ha dit vosté, passen tots els països europeus.
D'una nit al matí la Unió Europea pren unes decisions que han d'aplicar tots els països i les acorden i no te diuen ni com ni què, i no te donen diners.
I se prenen.
Aleshores, sí, és veritat.
Doncs, probablement puga tindre raó la seua frase, però això no és una decisió unilateral d'Espanya.
Amb la qual cosa, ja entraríem en una filosofia de qüestionar la Unió Europea i la seua pertinença a tal.
Eixe és el debat que vostés estan iniciant en esta qüestió si entrem a debatre això.
Però, bé, també seria un debat interessant.

Després, vosté diu que havíem perdut ­si no recorde mal­ l'oportunitat de fer algunes actuacions, és a dir, desaparició o, bé, per a llevar-se ­digam­ de les granges les vaques majors de 30 mesos i aplicar el text a tots els animals.
La desaparició o llevar el que són les vaques majors de 30 anys, és un tema, primer, que és voluntari dels ramaders, encara que jo crec que una gran part, en estos moments, per la informació, se van a acollir a la intervenció que se va a iniciar en la Comunitat Valenciana; sabem, realment, i vosté també, que ahí en eixe tema podrem realment alleugerir un problema, no?
La majoria dels ramaders, és lògic, no poden vendre els seus animals i van a vendre'ls a l'Estat, al Fega, a este mecanisme d'intervenció, que funciona perquè desapareguen.
I això, doncs, en la Comunitat Valenciana hem calculat que vindrà a ser de l'ordre de 2.
000, com a molt 2.
500 animals, els que voluntàriament els ramaders voldran portar a intervenció.
Amb la qual cosa, pràcticament no tindrem animals majors de 30 anys, que és a on, d'alguna forma, s'ha detectat el perill.

I després el tema d'aplicar el test a tots els animals, que ha sigut un debat constant, en estos últims mesos, bé, jo, un poquet, el que havia dit adés a la senyora Pérez, no?
, que les mides unilaterals, quan a més no garantixen més ni menys, perquè també els científics en alguns casos han dit ­i jo me remet al que ells diuen­ que el test en animals menors dóna també més falsos negatius; amb la qual cosa, li dic que no treballe en eixa àrea, però és el que s'ha traslladat.
I, en qualsevol cas, hi ha ahí una qüestió molt important: jo sempre he pensat que qualsevol mida unilateral contribuïx a crear més psicosi i més desacreditació.

Perquè si dins d'un estat o dins d'Europa se pràctica als 30 mesos, l'altre als 24, l'altra als 20, sense raonaments científics, perquè no hi han raonaments científics sòlids que el Comité Científic Veterinari puga aportar, al final, en el supermercat: la carn valenciana, anàlisi de 24; la carn de no sé on, 20.
Bé, jo crec que és que ja ni s'acosten al mostrador.
O siga, si la caiguda està en un 20 % en estos moments, jo crec que estaria en el 80 % si fem això.

Quan, a més, crec per principi que totes les comunitats autònomes, que és la carn que consumim quasi tota valenciana o d'altres comunitats o d'altres països també, estan aplicant la normativa com l'apliquem tots, en l'ús de les seues competències autonòmiques, és una cosa que no dubtem i controlem que, evidentment, porten eixos certificats del escorxador, de la granja, etcètera, quan no són de la Comunitat Valenciana, quan ja ve la carn ­digam­ preparada per a consumir.

Estem d'acord que açò requerix una solució comuna, de tots.
Jo crec que en eixa línia hem treballat.
Vosté vorà que no hem fet ninguna utilització de res, de ningunes reunions, però sí que són temes ­i jo ho he dit al principi de la meua intervenció­ que agraïa moltíssim l'actuació dels grups parlamentaris, i quasi trasllade, dels partits polítics amb representació parlamentària i sense ella, per la ­en general­ responsabilitat que han tingut a l'hora de manifestar-se.
I això també s'agraïx perquè és un exercici de responsabilitat que vull que els ciutadans també sàpien, i que ací no se tracta de marcar-se farols el Govern, sinó de dir que també vostés i tots hem tingut una actuació delicada corresponent al que és un problema delicat, independentment de les qüestions polítiques partidistes, entenent-se per eixe tema.

Ho he dit i ho torne a repetir perquè és cert, i el que és cert s'ha de dir.
I crec que això és just, i la responsabilitat de tots, evidentment, cada u en la seua part.
Jo no m'espere que vosté isca ací a dir que ha sigut tot meravellós; mire, quasi me quedaria gelada en la cadira.
Però, bé, però comprenc la part de tots, he estat molt anys ací i ho sé.
I, a més, eixe és el joc democràtic i allò bonic d'eixe joc democràtic i parlamentari, és que després podem raonar, perquè el temps ací és limitat, en altres fòrums o en el passadís o en la cafeteria o on siga, de temes que ens preocupen, independentment de la responsabilitat, perquè ens preocupen.

I després, com a un to més irònic, jo com he vist que vosté té algun interés en el llibre del president Zaplana, o almenys ha llegit alguna cosa, jo únicament li puc dir és que li puc gestionar un llibre dedicat.
Si té interés.
O siga, li puc demanar la dedicatòria, perquè com ha mencionat el llibre, que a més els encanta tant el llibre, que jo vaig a proposar que, bé, si algú vol, jo li gestione el llibre amb la dedicatòria.
*(Pausa)* Bé, gràcies, senyor Camarasa, perquè com he vist que té interés i se n'ha llegit un trosset, per als que encara no hem tingut temps, ens el conta.
Però, bé, això com un element, perquè vosté l'havia apuntat, també per donar-li un poquet d'informalitat a este tema, no?

Però, continuant amb el tema, jo també el que li he dit a la senyora Pérez li val per a vosté.
Totes les declaracions que hem fet des del Govern, personalment o col·lectivament, les assumim, perquè no hem estat quiets en esta qüestió ni interna ni externament per a situar-se en el context de declaracions i en el context d'actuacions polítiques.
I el Govern garantix tota la carn als consumidors valencians.
Faltaria més que no la garantiren perquè, efectivament, són diferents controls.
Un control d'Agricultura, un altre de Sanitat i de Comerç i, efectivament, en el conjunt, totes han de portar la certificació del seu origen.

Sobre el tema dels veterinaris, de les ADS, de les agrupacions de defensa sanitària, jo sé que vosté discrepa, i a més han fet manifestacions públiques en eixe sentit i, bé, és una qüestió possiblement, com plantejava un dia, de filosofia.

Però també és cert que la normativa europea i estatal permet habilitar, en este cas, als veterinaris de les ADS, inclús a veterinaris privats.
I jo, bé, el Govern, ni ningun govern dubta d'eixa possibilitat d'acceptar la norma legal en este moment i del seu compliment.
Perquè estan arriscant la salut dels humans, i poden, amb una falsedat, incórrer en responsabilitat inclús penal.
I a més de tot això, que no dubte mai de la professionalitat del cos de veterinaris que hi ha en la Comunitat Valenciana i, per tant, això és una discrepància en què, mira, podem comentar-ho, però legalment no estem incomplint norma, és legalment possible i hui ha permés tindre els controls al màxim de les nostres possibilitats.

Perquè els problemes amb els veterinaris, que vosté ha plantejat d'alguna forma, no han sigut problemes amb la Comunitat Valenciana.
Els problemes amb els veterinaris i els col·legis professionals ­i, a més, no crec que a vostés els agraden molt els col·legis professionals­ han sigut en tot Espanya.
I són protestes dels col·legis professionals de veterinaris i, com jo sé que vostés no són molt amics dels col·legis professionals ­em sembla molt bé en la seua filosofia­, no crec que se facen eco d'eixes reivindicacions.

Però, en qualsevol cas, les preguntes que m'ha fet vosté també, algunes -intentaré respondre a totes les que m'ha fet al final- en el tema de sanitat, en el tema de sanitat, primer m'ha parlat de la malaltia, com se controla a nivell humà.
En Espanya vosté sap molt bé que existix des de l'any 1993 una unitat de vigilància de la malaltia de Creutzfeldt-Jakob ­com se diga­ dependent de l'Institut de Salut Carlos III del Ministeri de Sanitat i Consum, que analitza i controla tots els casos declarats sense que, hui, fins al moment, s'haja diagnosticat cap cas de la nova varietat de la malaltia.
És a dir, hi ha un control des de ja fa anys i no s'ha detectat, i eixe és el sistema de control a nivell estatal en què tots participem.

Per altra part, també, ja no en la salut, però sí des de Sanitat, des de l'administració sanitària, hi han uns programes de vigilància sistemàtica en indústries i establiments alimentaris, hi ha un programa de vigilància sanitària d'aliments que fa anualment unes activitats, doncs ­resumiré­ de control permanent dels seus veterinaris durant tot el procés de sacrifici i faena de les canals en els 121 matadors de la Comunitat Valenciana, hi ha hagut un alçament de 240.
000 actes pels servicis d'inspecció en les 59.
014 indústries i establiments alimentaris de la Comunitat Valenciana ­dades del passat any­, l'anàlisi de 73.
251 mostres i la realització de 334.
484 determinacions analítiques que s'han realitzat en els laboratoris de salut pública corresponent als programes d'higiene dels aliments, medi ambient i anàlisis clíniques, s'han impartit 3.
495 cursos per a manipuladors d'aliments, i s'han tramitat 3.
500 expedients de registre sanitari d'indústries.
Tot això en el que fa referència a les actuacions de la Conselleria de Sanitat.

Quant a la qüestió de les plantes que tracten Mer, i a pesar de les mil confusions hagudes en els últims temps, remarcar que només hi ha una empresa en la Comunitat Valenciana autoritzada per al tractament de Mer, que està situada en Almassora; les que vosté ha anomenat no han tractat Mer, han fet a la millor alguna xicoteta actuació, però no han tractat i transformat Mer en ningun moment com a tals.
Podran tractar altres coses, però Mer, no.

I, després, quant al restant tema que ha plantejat, se complixen les normes mediambientals europees i estatals, en tot el procés, en estos moments, abocadors i posteriorment, quan estiguen preparades, de les cimenteres, i, bé, no fa falta anar molt lluny, altres països.
.
.
en el País Basc s'està incinerant i el País Basc crec que, són seriosos i, a més, hi ha problemàtica social amb la qual ja hagueren dit molt clar que és roín per a la salut.
Aleshores, s'està fent i jo crec que amb totes les garanties, que, evidentment, el Govern, el que haurà de fer és controlar totes les empreses que estan complint dia a dia la normativa, evidentment, això serà la nostra obligació des del Departament de Medi Ambient, però se van a complir.

I, per últim, jo crec que hi ha, en definitiva, bé podrem parlar de més coses, he intenta respondre de la millora manera, a totes les preguntes que s'han realitzat i sempre, evidentment, com vosté ha dit al final, senyor Camarasa, amb eixa intenció de donar les respostes més ràpides, més pràctiques, d'un problema que ara té qüestions temporals, com la prohibició de les farines, que podrà continuar o no, independentment del que ocórrega, però que sí que hi ha un problema real i que crec, personalment, que ens va a acompanyar durant moltíssim de temps, que va a canviar els hàbits alimentaris d'Europa i del món i que va també, d'alguna forma, a canviar el concepte de seguretat alimentària en els pròxims anys i a un nivell importantíssim.

I per tant, eixe debat és important, seriós, i crec que tots en la nostra responsabilitat, des de Govern i oposició, fem eixe exercici de responsabilitat, i en eixe camí seguirem comentant i dialogant totes les voltes que faça falta, bé siga en les Corts o bé siga on siga.
Perquè allò important és traslladar eixa serenitat i eixa sensació que tots estem preocupats amb la mateixa cosa i que el debat només té eixa finalitat, com estic segura que el té i que l'ha tingut el de hui, que encara no ha finalitzat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Té la paraula, per a rèplica, la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

Voldria donar-li primer una explicació al senyor Soler sobre una pregunta que ha fet, que me sembla que res té a vore amb el debat, perquè he deixat clar en la meua intervenció que considere que els tests s'han de fer a totes les vaques i a totes les vedelles.
Però li diré que per a mi una vedella és una vaca.
És igual com ací, a una vaqueta o a un bou xicotet li solem dir joneguet, per això no canvia el seu significat.

Bé, després d'aclarir, perquè no sé per què el matí no l'he entés, o siga, no m'ha brindat l'oportunitat de ninguna cosa més, però.
.
.
No, no.
Mire, senyor Soler, no és qüestió d'entrar en debat sobre esta qüestió en estos moments, però quan jo en la meua informació o en la meua exposició li expose que, al meu parer, totes les vedelles i totes les vaquen han de passar per un test, estic dient a totes.
Que vosté després pose el matís, molt bé, com estic demanant-lo per a totes, no passa absolutament res.

Senyora consellera.
Efectivament, jo començaria pel final de la seua exposició.
Efectivament, l'actual model de globalització agroindustrial d'aliments a gran escala comporta que hàgem de pensar que alguns canvis hem de tindre en eixa agroalimentació i en eixa cura que se sol tindre sobre els animals.

A mi me sembla que l'alimentació dels animals, els canvis de la forma alimentària, han sigut els causants.
Primerament, animals que eren herbívors estem convertint-los fins i tot en carnívors.
I això ha de tindre obligatòriament una reconducció, una reconducció perquè ahí està el ser humà també immiscit.
Jo considere que és la causa principal dels patiments i perills actuals, encara que desconeguts per a la nostra salut i seguretat alimentària, com el que ara havem expressat o sobre el que ara havem debatut, que, de veritat, a mi em sembla que fins i tot després del debat continuem desconeixent, com és la malaltia anomenada de les vaques boges.
A mi me sembla que això, de moment, encara que debatem, busquem mitjans, acordem, va a ser una part molt desconeguda en allò que a la salut es referix.

Pot ser que el canvi d'escala i de qualitat es va donar en el moment que els animals i la diversitat de plantes han deixat de conviure i de tindre un nom propi per als productors i han passat a ser administrats i a tindre una matrícula tatuada o un xip informàtic.
Al mateix temps, també els llauradors i ramaders han sigut reduïts a agents econòmics, sense autonomia i subordinats als grans operadors econòmics de l'agroindústria.
I tot això, com dic, haurà de ser reconduït.

Alimentar, engreixar i sacrificar en cadena els animals, artificialment tancats i debilitats, no és el mateix que una criança i sacrifici amb cures i atencions a les seues singularitats, respectant les seues necessitats instintives com a espècie i individus, donant llibertat als seus models característics de comportament.

Aquesta exposició que acabe de fer, molt curteta, no és una cosa que jo m'haja inventat, sinó és una part del que ha escrit un científic sobre quin s'espera que és el futur i com hem de reconduir-lo.

Senyora consellera.
Vosté m'ha preguntat que no havia entés la meua exposició quan li he parlat de titulars de premsa, quan jo dia que bé, que a més a més Agricultura confirma que existixen cinc casos més de vaques boges i que si això ho havia dit vosté o no.
No; el ministeri, el ministeri.
Jo he dit la Conselleria d'Agricultura, efectivament, però és el ministeri.
Això aclarir-li-ho.
Però allò de "los veterinarios denuncian que firman pruebas que no realizan al ganado", mire, què vol que li diga.
I "Agricultura reconoce que algunas terneras llegan a los mataderos sin certificado, noticia de la Comunidad Valenciana y, por lo tanto, de Agricultura", què vol que li diga.

Però tampoc és un motiu de desviar quina és la situació complexa que s'atravessa per la malaltia de les vaques boges mitjançant l'explicació de vedelles o vaques o l'explicació concreta de qui ha donat un titular o l'altre, perquè vosté mateixa diu: "Jo no li done importància.
Dic el que dic, sóc responsable i no li done importància a ningun titular".

La qüestió en si està que des del que és l'alimentació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Acabe, senyora presidenta, en un instant.

.
.
.
des del que és l'alimentació fins el que és l'alimentació en els animals i el consum de carn, haurem de regular-ho, buscar altres vies i reconduir el tipus d'alimentació probablement al que era el passat.
I en eixe camí, en eixe tipus d'estudi i d'avançament, a Esquerra Unida ens va a trobar en el camí, perquè és bo per a la societat valenciana.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula, per a rèplica, l'il·lustre diputat senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Ramón-Llin.

Agradecerle el tono de su intervención, mesurado, como es su costumbre.
Y desde luego, vaya por delante mi agradecimiento en el tono.
Pero mire, el tono no debe hacernos perder las formas, incluso las parlamentarias, haciendo un debate que no tenga contenido y que no tenga salsa.

Penetrando ya en la cuestión directa, terminaba usted diciendo, a las preguntas que yo le hacía, concretamente del aspecto de sanidad, que confirmamos que era necesaria la presencia hoy aquí de don Serafín Castellano.
Porque claro, a usted supongo que la habrán armado lo mejor posible, habrá absorbido cual espongiforme vaca la información dada, pero claro, llega hasta donde llego yo, si no.
.
.
*(remors)* Perdón, perdón.
No hay ninguna connotación negativa.
Habrá absorbido lo que pueda, habrá absorbido lo que pueda.

Pero concretamente usted no ha contestado.
Yo le he preguntado no cuántos manipuladores de alimentos hay en la Comunidad Valenciana; si eso hoy a mi grupo no nos interesa.
Y cuántos reconocimientos se han hecho en las charcuterías para ver si el chorizo es Argal o Revilla, tampoco.

Yo le he preguntado a usted que cuántas actuaciones en orden al control de la encefalopatía espongiforme bovina se han llevado a cabo.
Que cuántos cursos han realizado los veterinarios de Sanidad.
Que cuántos cursos han realizado los veterinarios de Agricultura, de especialización en la neurología veterinaria, que es de lo que se trata.
Que cuántas reses han sido despojadas de los Mer.
Que cuántos controles sobre carne procedente de Francia, de Inglaterra, de Irlanda y de Portugal se han llevado a cabo.
Y de todo eso, usted no me ha contestado.
Supongo que porque no sabe, porque sé de su corrección y sé de su interés; entonces, si no me contesta es porque no sabe o porque no puede.
Quisiera, en esta segunda intervención, que lo hiciera.

Mire usted.
Dice usted que hemos hecho todo lo que hacía Europa.
Yo estoy absolutamente seguro de que usted y el resto de su grupo ha tenido ocasión de leer las filípicas que el comisario Byrne ­creo que se dice así­ ha hecho respecto a los incumplimientos reiterados del Estado español.
Eso no es para ponerse moños, es para esconderse.
Pero en fin, si ustedes quieren ponerse moños con los incumplimientos, están en su perfecto derecho.

Con respecto al coordinador único, lo pedimos y estamos de acuerdo.
Tan es así que creo que no habrá ningún inconveniente en todas y cuantas veces, tanto el coordinador único que parece ser que el señor Olivas como usted, nos llame para colaborar, para informar, para decirnos lo que quiera, estaremos ahí.
Se lo hemos dicho y se lo vuelvo a reiterar.

Mire usted, lo de la calma y las citaciones, porque es verdad.
Después de seis años que está el gobierno parado, como dice el refrán, llegó Fidel y mandó no a parar, mandó a mover, y empiezan a moverse descontroladamente, a producir una serie de aspectos normativos que el propio señor Fraga, con toda su autoridad en este partido, dice que no lo cumple porque son imposibles y porque no se pueden cumplir.
Una cosa es que haya que hacer normativas, y otra cosa es escribir o obligar a las asesorías jurídicas a que hagan normativas que todo el mundo sabe que no se pueden cumplir.

Entre otras, las que hacen referencia a los centros que tienen que eliminar, transformar y reducir los residuos de los Mer.
Que, mire usted, señora consellera, no hay uno, hay por lo menos tres.
Y aquí, mire usted, Dirección General de Educación y Calidad Ambiental, firmado por un director general suyo, director general de Innovación Agraria y Ganadera.
Ahora se lo enseñaré.
Mire usted, industrias autorizadas para transformación de alto riesgo, Valencia: Chinillach, J.
Canet, Mayava, Sada, Saturnino Adell, Sebos Levantinos y Valgra.
Información oficial, y se la paso.

Dirección General de Ganadería: "Según información suministrada por el sector, Sugasa, Seneca, Revisa, J.
Canet y Sebos Levantinos están trabajando en la actualidad en la destrucción de Mer, y todas las plantas, a excepción de la número 5 ­que coincide con Sebos Levantinos­, cumplen con los requisitos de tiempo, temperatura y presión establecidos por la decisión.
No obstante ­continua la nota de la Dirección General de Ganadería­, las harinas generadas en la planta de transformación Sebos Levantinos no se ajusta a los requisitos establecidos en la nueva normativa para tratamiento de los Mer.
Es tanto así que debería modificar antes del 1 de octubre la retirada que realiza actualmente de estos productos a vertederos autorizados.
" Mire usted, no se puede hacer.
Lo estaba haciendo.
Lo dice la Dirección General de Ganadería.

Sigue: "Al igual que ocurre con la planta de Sebos Levantinos, sus instalaciones no cumplen en la actualidad con las exigencias del tratamiento de los materiales específicos de riesgo, establecidas en la decisión comunitaria 418/2000 de la Comunidad Valenciana.
Por tanto, no se deben destinar a vertederos sino a incineradoras o cementeras autorizadas.
" Y, señora consellera, como tenemos ni cementeras todavía ni incineradoras, ya sabe usted dónde va a parar el material específico de riesgo.

Así es que eso confirma también que el señor Modrego, en vez de estar, seguramente, hoy atendiendo otras obligaciones, debería estar aquí dando la cara y contestándome a mí, no usted, que no tengo razón.
Así, en vez de enseñárselo a usted, se lo enseñaría al señor Modrego.
Tres documentos oficiales.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa, vaja finalitzant.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Eso es lo que tiene que hacer usted, contestarme a ese tema.

Mire usted, el que cada comunidad pueda hacer una cosa, yo estaría de acuerdo con usted.
Creo que tiene parte de razón, pero mire usted; ustedes, cuando quieren ser líderes toman decisiones unilaterales.
Concretamente, todo el mundo parece ser que está en un primer estadio de seis meses de ayudas; ustedes, y yo eso se lo reconozco, están en doce.
Ahí no han ido de la mano con el sector, se han adelantado.

Y bueno, yo creo que, efectivamente, como no puede ser de otra forma, hay que garantizar toda la carne, todos los alimentos que llegan y hay que garantizar, señora consellera, y yo sé que usted si pudiera lo haría, que este diputado que le pide tenga la información solicitada.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Camarasa.

Per a rèplica, té la paraula la senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyora Pérez.
Vosté ha donat la clau quan parlava i dia, ha dit: "al meu parer, s'han de fer anàlisis a tots els animals".
I el problema d'això és que este debat no és d'opinions personals, molt respectables, sinó són debats i actuacions de responsabilitat política, basades en qüestions científiques i no en opinions personals, molt lloables i molt lícites però que no tenen ninguna base científica ni sòlida, amb la qual cosa ni jo m'atreviria a dir-lo, perquè si tots els científics han dit que les vedelles no poden desenrotllar la malaltia estem fent tontades, en qualsevol cas, si volem fer eixa analítica.
És a dir, que al meu parer s'opina, almenys quan es governa, jo comprenc que vostés no han governat, quan es governa s'opina en casa i amb els amics.
I quan es governa es gestiona, es legisla i es donen garanties de seguretat.
I això, per si algun dia governen, és un consell personal que li done.

En segon lloc, evidentment, el canvi d'alimentació serà per als animals i per a les persones i si fem un estudi el farem per a tots i ahí estem d'acord.
Què és cert que la malaltia és pot coneguda a nivell científic?
És cert.
Que els titulars s'han produït i que hagueren denuncies sense identificar dient que els titulars que vosté ha llegit existeixen, evidentment, però no tenen per què ser exactament certs, no perquè els periodista els tergiverse sinó perquè algú pot haver dit alguna cosa sense identificar-se, en un titular, en el de les denúncies dels drets, no diu noms i en l'altre de què "agricultura reconoce" tampoc diu la font d'agricultura.
I sabem molt bé el que hem dit cadascú dels ací presents companys de la conselleria en cada moment.

La vedella i la vaca és el mateix animal, com és un xiquet i és un adult, una cosa pareguda per a situar-se.
Però és que el xiquet no pot desenrotllar la malaltia i l'adult sí.
Eixa és la diferència molt important a l'hora d'actuar, clar.
No podem estar ací provant ja que els experiments que es fan amb llimonà i en casa.

Senyor Camarasa, efectivament, com tenim poc de temps ho diré molt resumit, el debat amb salsa depén del cuiner i cadascú li fiquem el que podem i fem el plat com podem.
He entés bé allò de l'esponja, no ho he entés mal; he entés de vosté que absorbia com una esponja, el que no sé és si un afalac o no.
En qualsevol cas, si un té capacitat d'ensenyar-se cada dia sempre aprenem alguna cosa tots.

Sobre els controls.
No és que no li vulga contestar, és que vosté pregunta preguntes de Perogrullo.
O siga, anem a vore, la carn.
Com es pot analitzar una carn?
Quan ve la canal trossejada.
Perdone, no es pot saber si la vaca estava botja en una carn que arriba d'altre país, serà quan arribe l'animal, en tot cas si és que arriba, i quan es mor se li farà el test.
Però el problema que tenim hui en dia és que no pot fer en viu i que en un tros de carn no es pot fer una anàlisi o si vosté l'ha descobert me'l comunica després que el fiquem en marxa demà a les carnisseries.
És que clar, diu unes coses: "es controla la carn que ve de l'estranger?
".
Escolte, la carn que ve d'altres països, com la que ve d'altres comunitats, en el cas interautonòmic, porta uns papers, uns controls i uns certificats.
I és que l'animal si no l'han mort ací i ve ja per a vendre, em contarà a mi com li fem a un filet una prova, si és que hi ha, això no el test de l'embaràs.

Per altra part, el govern no està parat, efectivament.
Però, bo, vostés diuen que estem parat i nosaltres que no estem parats i la societat valora que té prou capacitat i ho demostra en les eleccions.

Li torne a repetir, per molt que em llisca 20.
000 documents de la direcció general, i el director està ahí d'alt, em dóna igual, és que no tenim autoritzat per agricultura, que és qui controla el tractament dels Mer, que no els controla Medi Ambient, més que a l'empresa J.
Canet d'Almassora, el tractament.
Una altra cosa és que algú haja fet trasllat, trasllat sí però no tractament.
I això vull deixar-lo clar.
Cap d'ells ha tractat Mer.
El que passa és que no per utilitzar esta paraula, que seria molt lletja, però algú va embolicant per ahí la perdiu en esta qüestió i aleshores, això, derivat d'esta paraula ha armat un embolic.

Aleshores, dir-li que tenen autorització per a tractar moltes coses, però no per a tractar Mer i allí no s'ha tractat Mer en cap moment.
Una altra cosa és altre tipus de despulles o de restes que no són Mer, però no tenen autorització per a tractar Mer més que una planta en tota la Comunitat Valenciana.
I, mire, em dóna igual que m'ensenye la llista, no tenen autorització i no es controlen per la inspecció d'Agricultura ni de Medi Ambient.

Els abocadors i les incineradores.
Som la Comunitat més avançada en això.
Hi ha comunitats que ho estan passant molt mal perquè no tenen abocadors, perquè no tenen incineradores, cementiris o el que siga, que no les poden ni transformar, les hauran d'inventar.
I això és un problema real que està ahí.
Hem tingut la sort de ser una Comunitat amb molta infrastructura reconduïble per a este tema.

Aleshores, jo quan vinga el conseller de Castella-la Manxa o el de moltes comunitats de tots els partits polítics amb greus problemes, perquè no tenen plantes ni possibilitats de ficar-les, no sé què li contarem.
Eixos sí que ho estan passant realment mal.
Diu "no tenim abocadors".
Tenim abocadors i s'estan deixant en un apartat per a després traure eixes farines i incinerar-les.
Vosté què vol?
Que les emmagatzemen per ahí?
O parem la cadena alimentària o les emmagatzemen per qualsevol lloc?
No senyor.
La millor política és la dels abocadors, perquè si no la gent sí que deixa el que pot on pot, perquè la gent ho fa, perquè en moments de necessitats es fa humanament, no els ramaders, tot el món, tota la societat.
Si no li dones una alternativa a la gent.
.
.
A la gent no se li pot prohibir una cosa i que no li donem alternatives.
Si de moment li prohibim una cosa i no li donem un abocador.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Acabe, senyora presidenta.

.
.
.
va a tirar-lo on sí produirà un dany a la salut i al medi ambient.
I eixe és l'error en que sempre caiguem.
I ahí estan en un verteders autoritzats, que a més no necessitaven autorització especial, perquè són residus assimilats als orgànics, o siga, perquè ho entenga tot el món, com el fem que produïm a casa que a voltes també caldria vore el que està contaminant.
I cap deixa de produir fem en casa.
És que vivim en una falsa hipocresia sobre els residus de la que estem ja prou farts.
I les incineradores estaran en marxa d'ací un mesos.

I abans que em tiren, en el millor dels sentits, jo crec que per a ser líders en decisions polítiques, que jo he entés molt bé el que vosté m'estava dient a nivell de la Comunitat Valenciana, se és líder en decisions polítiques.
El que no serem mai líders, i en tot cas preferirem ser perdedors, abans que jugar amb la salut dels ciutadans per a poder ser líders.
No és el mateix liderar projectes polítics que intentar liderar alguna cosa que el primer és la salut humana i que em dóna el mateix ser els primers que els dècims.
El primer és garantir la salut.

Per tant, cap animal malalt va a arribar a la cadena alimentària.
Si apareix una vaca boja que no sabem cap, li la presentarem i donarem la cara.
No tenim més valentia sinó que assumim les nostres responsabilitats en diferència a gent que no l'assumeix i sobretot, com he dit anteriorment i amb el consens de tots, crec que açò va a suposar importants canvis en es hàbits d'alimentació dels animals i de les persones i que hem d'aprofitar l'oportunitat i tot estaran d'acord a canviar i a incentivar agricultura ecològica, ramaderia ecològica que va a ser una alternativa també viable, en el sentit que deia la senyora Pérez, de garantir als consumidors i de noves formes d'economia social.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Moltíssimes gràcies.

Per últim dir que els nostres veterinaris assisteixen a cursos des de l'any 1996, que els veterinaris de la Comunitat Valenciana i d'Espanya estan suficientment formats de la malaltia dins del que se sap.
I que per tant ací cap toca d'oït, en tot cas alguns altres.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre inclusió d'una disposició nova en el text refòs de la Llei general de la seguretat social, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 17.
222, BOCV número 84).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

El punt següent de l'ordre del dia és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre inclusió d'una disposició nova en el Text refós de la Llei general de la Seguretat Social, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Pro-gressistes.

Senyor Perelló, té la paraula per a la presentació i defensa.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Me gustaría dejar claro cuál es el texto de la propuesta que traemos en esta avanzada hora a esta Cámara.
La propuesta dice: "Las Cortes Valencianas instan al Consell a que inste al gobierno de España a añadir una nueva disposición transitoria al texto refundido de la Ley general de seguridad social, aprobado por Real Decreto Legislativo 1/1994, de 20 de junio, con el siguiente texto: disposición transitoria decimosexta, sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 10, apartado 5, en relación con los regímenes especiales de la seguridad social aplicables a los grupos relacionados en el apartado 2 del mismo artículo, el gobierno, a propuesta del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales, dispondrá la equiparación, antes del 31 de diciembre de 2001, de la acción protectora entre el régimen especial de trabajadores autónomos y el régimen general, así como la gradual equivalencia de los tipos y bases de cotización.
De las gestiones realizadas se dará cuenta a estas Cortes ­como es habitual, cuando se aprueban nuestras propuestas­ en tres meses".

¿Qué quiere decir todo esto legalmente?
Quiere decir que traemos a esta Cámara un problema de casi 300.
000 valencianos, de 300.
000 autónomos valencianos, que en parte unos se dedican a pequeñas empresas de servicios, otros se dedican al pequeño transporte, otros se dedican a vender la carne que ha sido hoy objeto de debate, a personas que tienen una problemática que radica en una desigualdad.
Y lo traemos con independencia de la competencia o del ámbito competencial de esta Cámara, porque con esa independencia los problemas de los valencianos, máxime si son 300.
000 casi, que es una cifra que hoy se baraja en algunos medios de comunicación por otra cuestión y se da como muy importante, esta Cámara tiene que saber y tiene que pronunciarse al respecto de determinadas problemáticas de ese tipo.

Los trabajadores autónomos, dice el Decreto 2.
530/1970, de 20 de agosto, son trabajadores que realizan de forma habitual, personal y directa una actividad económica a título lucrativo, sin sujeción por ello a contrato de trabajo, aunque utiliza el servicio remunerado de otras personas.
Así reza en el artículo 2.
1.
Hay que decir que desde la publicación de ese decreto se han hecho algunos avances, especialmente con la llegada de los gobiernos progresistas después de mucho tiempo al gobierno de la nación, pero aun así hoy tenemos que asegurar que la desigualdad continua entre trabajadores autónomos y trabajadores por cuenta ajena.

Les decía que en la Comunidad Valenciana hay casi 300.
000 trabajadores cotizantes del régimen especial de trabajadores autónomos, sin incluir las empleadas de hogar y sin incluir el régimen agrario.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Perdón, señor diputado.
Ruego a sus señorías guarden el debido silencio.
Muchas gracias.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente, porque eso me ayudará a aliviar mis cuerdas vocales.

Hay otros autónomos que paradójicamente trabajan como fijos en empresas igual que si fueran trabajadores por cuenta ajena, por ejemplo en secciones de mantenimiento, que es lo que se ha dado en llamar de manera desde mi punto de vista contradictoria, autónomos dependientes, y se da la paradoja que en el mismo puesto de trabajo hay un trabajador fijo haciendo lo mismo que un trabajador autónomo dependiente contratado solo que con distinta protección social, con distinta cotización y con distinta cobertura.

No voy a entrar en la cuestión de la legalidad o no, que no es materia de este debate, aunque algún día quizá haya que verlo, pero estaríamos diciendo que nos referimos no solamente en este caso al carnicero, al zapatero, a la ferretera, al mercero, al taxista o a la florista de nuestro barrio, sino también a personas que están realizando trabajos fijos, permanentes, en empresas sin tener esa consideración.

La evidencia de la desigualdad que traemos a esta Cámara como problemática, quizá se manifiesta cuando hablamos de la cuestión de la incapacidad temporal.
Esos dos tipos de trabajadores, el que se considera autónomo y el que se considera por cuenta ajena, no tienen los mismos derechos en este momento en un tema tan importante como la incapacidad temporal, es decir, que para uno existe el poder tener una cobertura en caso de enfermedad profesional, accidente laboral, desde el primer día que causa baja y el otro no tiene reconocido ese derecho a la incapacidad hasta que no pasan quince días para cobrar la prestación, ni siquiera por esa causa, porque cualquier enfermedad de un autónomo siempre es una enfermedad común.

Con lo cual el hecho en el que se encuentra un autónomo es que, además de la autoexplotación a la que se somete él mismo diariamente, ampliando su horario para poder salir adelante, decide no causar baja y resistir como pueda.
No es anormal ir a un pequeño comercio y que la tendera te diga "es que estoy con una gripe de caballo, pero tengo que estar aquí cortando jamón york en lonchas finas, porque si no lo corto yo no lo corta nadie, y si no lo corta nadie bajo la verja, y si bajo la verja no tengo esos ingresos, mi actividad cae, no tengo los ingresos y además puedo perder algún cliente, porque los clientes en quince días cambian de lugar, tienen que salir adelante".
Entonces, si quiere que la actividad continúe tiene que contratar a una tercera persona, que tendrá que tener el régimen de seguridad social con más derechos que ella misma, y que le supondrá un gasto adicional, en ocasiones superior, al producto que pueda sacar de su trabajo.
Con lo cual la problemática es grave, aunque para algunos sea una cosita más, una cosita más, por el interés que manifiestan cuando se habla de los agravios que sufren 300.
000 valencianos en estos momentos.

Cuando la salida que se plantea a un autónomo es no darse de baja para poder resistir, porque tenemos un agravio comparativo, insisto, en la legalidad, desde mi punto de vista no solamente se está incumpliendo ya de largo el Pacto de Toledo sino también, desde mi punto de vista, -y les puede parecer grandilocuente la comparación- se está incumpliendo el artículo 41 de la Constitución, que por si alguno no lo recuerda dice: "Los poderes públicos mantendrán un régimen público de seguridad social para todos los ciudadanos que garantice la asistencia sanitaria para todos y las prestaciones sociales suficientes en situaciones de necesidad".

Desde el momento que una causa legal impide que una persona tenga que darse de baja, estando en situación de tener necesidad de que se la atienda sanitariamente, hay un agravio comparativo y hay un incumplimiento cons-titucional, además del incumplimiento de desarrollo del Pacto de Toledo.
Y esa situación se da.
Usted lo tiene que saber igual que yo porque.
.
.
yo que me precio de leer programas electorales, recuerdo con qué énfasis defen-díamos los derechos de los autónomos; unos como si fueran clientela propia, otros entendiendo que era un sector que tenía una serie de problemáticas cuando se dio la última campaña electoral, en la que parecía que se iban a resolver todos los problemas.

Bueno, el espíritu del Pacto de Toledo, que fijaba que se equipararan progresivamente los regímenes de la Seguridad Social, así como que se hiciera más proporcional y equitativo el esfuerzo en las cotizaciones de las prestaciones recibidas, está hoy todavía por desarrollar y por cumplir.
Yo diría que está en situación de incumplimiento en este momento, de incumplimiento en grado de conciencia de que se está incumpliendo, bajo la coartada de que hay una comisión.
.
.
, que me da a mí la impresión que en estos momentos está empezando a cumplir la máxima de este país de que cuando no se quiere que se haga algo se nombra una comisión con todos los reglamentos posibles que la regulen; pero, no sólo eso, es que el espíritu del Pacto de Toledo se reflejó en la Ley 24, de 1997, de 15 de julio, de este gobierno actual, que se refería a la consolidación y racionalización del sistema de Seguridad Social, y en la disposición adicional primera ya instaba al gobierno a estudiar el incremento de la mejora de las prestaciones del régimen especial de trabajadores autónomos y su aproximación al régimen general.

Han pasado cuatro años ­dentro de muy pocos meses hará cuatro años­ y no hay el más mínimo atisbo que no sea el hecho de que la comisión diga que está estudiando modificaciones al Pacto de Toledo, que es posible que las esté estudiando, pero no hay ninguna iniciativa clara por parte del gobierno que vaya en medidas dirigidas a corregir esta agravio.

Claro, si esto fuera una cuestión artificial, que no estuviera altamente comprobada, o estuviéramos en un momento de mala economía, o en un momento en que no tuviéramos claras las soluciones que hay que dar a este tipo de problemas, podíamos decir que estamos planteando un problema artificial en esta tribuna.

Pero, habida cuenta de que es un problema conocido, de que es un problema que inspira un pacto, de que es un problema que ha inspirado una ley, que está recogido, y, si me lo permiten, que parece ser que todavía estamos en una situación de bonanza económica en la que insisten ­yo cuando digo esto, creo que es la segunda vez que lo voy a decir en esta tribuna, algunos se rasgan las vestiduras­, en la que hay una manifestación obscena y una ostentación obscena de riquezas y de beneficio por parte de algunos ­se lo digo por lo que se está viendo últimamente en los informativos­, de cómo presumen algunos de haber ganado el 40% más que el año pasado.
Y eso no son los autónomos, ni los pequeños empresarios, son Telefónica, la gran banca, los grandes popes de la economía de este país que cada vez concentran más poder.
.
.
, las aseguradoras también *(rient-se) ­*he oído las aseguradoras.
.
.
­, y también las aseguradoras, generalmente, aseguran lo que previamente ya está asegurado y garantizan así asegurar su beneficio.

Pero, de alguna manera, cuando esa ostentación se está haciendo, no es posible decir que hay que estudiar muchas más veces ese tema.
En un momento de oportunidades, de España de las oportunidades, a la que algunos dan la espalda, en un momento en el que no se habla de igualdad, en un momento en el que se ostenta la riqueza, o se introduce el término "igualdad" para que las oportunidades sean reales o no hay tal igualdad aunque sí que haya riqueza.
Y la obligación de cualquier partido progresista es la de plantear claramente parámetros de igualdad cuando hay una bonanza económica, que supongo que todavía estamos en ella.

Por tanto, las recomendaciones legales, los compromisos institucionales, las promesas electorales y la unánime demanda del sector afectado, están en la base de nuestra propuesta, claramente y empíricamente demostrado.
La bonanza económica y la necesidad de introducir el principio de igualdad a las oportunidades, tantas veces anunciadas, justifican de sobra el voto afirmativo que les pido a quienes hayan tenido el interés de enterarse de lo que estamos hablando.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, illustre diputado, señor Perelló.

Pel Grup Esquerra Unida del País Valencià, la senyora Llinares té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Els llocs de treball que actualment es creen ací, a Espanya, al País Valencià, són en la seua immensa majoria de dos tipus: o són llocs de treball en precari i temporals o bé són autònoms, persones que es donen d'alta com autònoms per a poder ofertar el seu treball a empreses més grans econòmicament, que tenen una infrastructura mínima quant a personal i quan a materials, però que són les que construeixen la majoria d'edificis i urbanitzacions que veiem alçar-se al llarg i ample del País Valencià.

Ho hem denunciat ací molt sovint.
Les empreses que amb tres empleats tenen un gran nivell de productivitat, de producció de sabates, de teixits, de dolços, de construcció de cases, no són empreses que tenen un despatx a la Borsa, no, o que tenen una gestoria, no.
Són empreses que produeixen productes de consum on es necessita una gran quantitat de mà d'obra, però ni tenen eixa mà d'obra ni la volen tindre, i, aleshores, recorren a les ETT i als treballadors que s'han donat d'alta com autònoms perquè, si no, no treballen mai.
No són autònoms en sentit estricte.
Són autònoms perquè el neoliberalisme ha decidit que és la nova manera de crear riquesa per a alguns i de crear ocupació que, no tenint el nom de precari i temporal, siga temporal i siga en precari.

Canviaran les paraules, canviaran les maneres de fer, però l'estructura de l'organització empresa-treballadors és sempre la mateixa: pagar el mínim possible i poder acomiadar als treballadors amb tota la facilitat.
És una nova manera de comprar barat el treball, de no tindre cap compromís de seguretat social, de poder canviar de nom l'empresa contínuament, que ha de ser molt convenient per a qui ho practica, perquè hi ha que vore la gent que ho fa.
Si no tragueren profit, no ho farien.
I tot això sense tindre ni rèmores costoses ni fastijoses d'acomiadaments de personal i d'històries.
Tot això desapareix.

És un invent este dels autònoms que treballen en les altres empreses, que beneficia a tots menys a ells.
La cobertura que rebren de la Seguretat Social és molt més xicoteta que la de la resta de treballadors.
El senyor Perelló ja ha contat això dels quinze dies de carència que tenen quan es posen malalts, una cosa bé.
I si no tenen faena no cobren l'atur, eh?
No tenen dret.
Un problema menys que té el govern de torn.
Cobren molt menys de jubilació que un altre treballador de les seues característiques.
Anem a vore si es la manera de pal·liar l'assumpte de les jubilacions, el problema eixe que sempre està en l'aire, que si tenim diners, que si no tenim diners per a pagar les prestacions en la jubilació.
Si ens fan a tots autònoms, doncs, mira, més barat resulta tot.

I ja també, com tota en la vida, la persona que crea una xicoteta empresa familiar o quasi familiar obligatòriament cal que estiga en el règim d'autònoms a la Seguretat Social.
Són unes empreses, les tendetes, els xicotets tallers, els transports, que han estat en l'entramat bàsic del sistema productiu i econòmic ací al País Valencià.
És eixa estructura econòmica que fa la vida més agradable als ciutadans, que ja humanitza les relacions entre els usuaris de certs serveis, tendes, tallers, gestories i les persones que treballen en eixos serveis.
I eixa humanització facilita la vida.
Això és qualitat de vida.
I que, sense cap dubte, volem que continue existint i, damunt, és el sector que més treball fixe crea.

A més a més, hi ha hui persones, sobretot joves ­mira, estan escoltant-me!
, quina sorpresa!
­, sobretot joves que li posen molta imaginació a la creació dels seus propis llocs de treball, creant empreses que dinamitzen l'economia i els serveis, com, per exemple, la recuperació de productes artesans, tota la gamma de la cultura de l'oci i de les festes, els trages de moros i cristians, organitzar desfilades de festes.
I, pel que es veu, aquesta organització del mercat del treball va a ser cada vegada més ampla, almenys és el que jo trobe.

Jo trobe que el treball autònom dependent va a augmentar escandalosament.
I per ahí van les lluites dels treballadors que estem veient en aquest moment, com les de les empreses de Sintel, acampada a la Castellana de Madrid perquè no volen ser autònoms depenents.
Al mateix temps, també augmentaran les persones que intenten crear-se la seua empresa més o menys original.

És per totes aquestes coses que Esquerra Unida pensa que no poden estos treballadors tindre una cobertura social inferior a la de la resta dels treballadors.
És una discriminació injusta.
I si no ha tingut mai cap sentit, aleshores hui té menys raó de ser.
Ja saben que no és esta una competència legal d'àmbit autonòmic, però sí és una competència de justícia i igualtat de qualsevol àmbit.

Aquest és un problema que reiteradament m'ha estat explicat per l'associació d'autònoms del meu poble.
Vostés saben que jo sempre trac ací a relleu el meu poble.
Ells no poden estar ací.
I Esquerra Unida va a recolzar aquesta proposta perquè els autònoms m'ho han demanat i perquè és de justícia.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Mi grupo plantea este tema como una cuestión de vital importancia, no solamente porque se trata de un colectivo muy numeroso en España, un colectivo muy numeroso en la Comunidad Valenciana, hablamos de aproximadamente tres millones de autónomos en España, aproximadamente 300.
000 autónomos en la Comunidad Valenciana, sino lo abordamos también con la importancia que tiene la actividad de este colectivo en la actividad económica, en la actividad de generación de riqueza, en la generación de empleo en España y en nuestra comunidad.

Y nosotros queremos hablar de equiparar la acción protectora del régimen general de la Seguridad Social con lo que es el régimen especial de los trabajadores autónomos, lo que se denomina en siglas: el Reta.
Y eso, que es un objetivo, que no es que se diga aquí, se plantee aquí, sino que establece la propia Ley general de Seguridad Social, que establecen las recomendaciones del Pacto de Toledo, que nosotros llevamos recogidos en nuestro propio programa electoral, esa equiparación la verdad es que nosotros la afrontamos desde los tres aspectos o las tres deficiencias esenciales que en estos momentos tienen los autónomos con respecto al régimen general.

La primera, en cuanto a aumentar el conjunto de garantías y cobertura en el sistema de indemnización por incapacidad laboral permanente equiparando el régimen especial con el régimen general.
Y hablamos, concretamente, de lo que queda fuera, que es la incapacidad total cualificada.
Y eso que es algo sustancial e importantísimo para los trabajadores autónomos, que mi grupo comparte claramente con la reivindicación de los trabajadores autónomos, ésa, que creo que es la esencial reivindicación de los trabajadores autónomos, ya ha sido afirmada y recogida por el propio gobierno que ha comprometido su voluntad de plantear una modificación legislativa dentro de lo que a mí no me parece un instrumento de obstrucción a las soluciones de los autónomos, sino un elemento de pacto político y de diálogo como es la comisión del Pacto de Toledo.

Pero, además, habría dos cosas sustanciales también que se deberían abordar: Deberíamos abordar la equiparación actual del cálculo de la pensión de jubilación al de los trabajadores por cuenta ajena y deberíamos abordar o establecer un sistema de cotización que tenga en cuenta el nivel general de ingresos a obtener por cada asegurado.

Y esto, que creo que deben ser las grandes líneas de actuación de los trabajos que se tengan que realizar para equiparar el régimen especial de los trabajadores autónomos con el régimen general, me gustaría matizarlo dentro de un contexto, y creo que es importante, porque, cuando se plantea esto aquí, parece que a lo largo de los últimos años no haya habido un esfuerzo importantísimo de todas las administraciones por equiparar este régimen.

Parece que exista una especie de abismo insalvable entre el régimen especial de los trabajadores autónomos y el régimen general, parece que no queramos reconocer el esfuerzo que han realizado todos para conseguir la equiparación, no solamente de este régimen especial, sino de todos los demás.

Y eso lo digo porque ya este año por primera vez, por primera vez en la historia de los trabajadores o del régimen especial de trabajadores autónomos, se equipara algo importante, se equipara la subida de la cotización que hacen los autónomos.
Ya nos olvidamos de las subidas del 6, del 7 o del 8% anuales.
Hablamos de subidas en función del IPC previsto.

Y ya el gobierno, nuestro gobierno, el gobierno de todos los españoles, presenta un informe en donde se compromete claramente a decir cuáles son las discrepancias y las diferencias entre el régimen especial y el régimen general.
Y ya en estos momentos se han conseguido avances importantes.
Se ha unificado el sistema de cálculo de las pensiones de jubilación e invalidez, concretamente las de muerte y supervivencia, en condiciones, en requisitos, en cuantías con el régimen general.
Ya se ha equiparado la acción protectora del régimen especial, incrementando o eliminando el requisito que existía de tener 45 años para poder ser beneficiario de una incapacidad.
Miles de autónomos menores de 45 años ya van a poder recibir una prestación por incapacidad.
Hemos conseguido que las pensiones de invalidez, las derivadas de los accidentes del trabajo no requieran ningún tipo previo de precotización.
Por lo tanto, se ha homologado al régimen general.
Hemos conseguido todas las administraciones, junto con los autónomos y los trabajadores españoles y valencianos, que se extiendan las prestaciones familiares, extenderlas al hijo a cargo, y eso es algo también que lo ha equiparado al régimen general.
Y hemos conseguido reconocer que haya dos pagas extraordinarias para los trabajadores autónomos.
Hasta ahora se recibían doce pagas en su pensión, se reciben ya catorce pagas.

Por lo tanto, se ha avanzado muchísimo en equiparar los derechos y la cobertura de los trabajadores autónomos con las del régimen general.
Pero eso no ha sido lo único en lo que se ha querido beneficiar a los trabajadores autónomos.
Ha habido importantes modificaciones legislativas a lo largo de la pasada legislatura, y en esta misma, claramente beneficiosas para los trabajadores autónomos.
Como incluir cualquier tipo de gasto en su actividad y que pueda ser deducido en su impuesto sobre la renta.
Como que aquellos que quieran elegir acogerse a otro régimen, al régimen de estimación objetiva, tengan una reducción general del 7% en su rendimiento.
O como que se puedan aplicar exenciones por las prestaciones por incapacidad que reciba un autónomo.

Se ha conseguido que se puedan exenciones de hasta un millón de pesetas por las prestaciones por desempleo.
Y se ha conseguido que los trabajadores autónomos valencianos, los trabajadores autónomos españoles, tengan una rebaja general de un 13% a la hora de hacer su declaración en el impuesto sobre la renta.
Y además, lejos de eso, este año se ha reducido su grado de retención, su porcentaje de retención del 20 al 18%, y se ha aplicado una nueva deducción para fomentar las inversiones en nuevas tecnologías que van a beneficiar a 200.
000 autónomos valencianos.
Pero lejos de eso, los gobiernos del Partido Popular siguen avanzando en conseguir mejores condiciones sociales y fiscales para los trabajadores autónomos.
Ahí está la anunciada supresión del IAE, que va a hacer que aproximadamente 200.
000 autónomos valencianos, 270.
000 autónomos valencianos, se ahorren entre 40.
000 y 70.
000 millones de pesetas.

Pero yo creo que, dentro de las medidas que se han tomado de equiparación, de las medidas que se han tomado de beneficio de las condiciones tributarias de los trabajadores autónomos, lo más importante es lo que va a garantizar realmente el seguro de las prestaciones sociales para los trabajadores autónomos.
No solamente para los trabajadores autónomos, para el régimen especial de trabajadores autónomos, sino para cualquier régimen especial y el régimen general.
Estamos hablando de lo que realmente va a permitir seguir avanzando en la homogeneización de los dos regímenes es que hemos pasado de un déficit de medio billón de pesetas en la Seguridad Social a un superávit en el año 2000 de casi 400.
000 millones de pesetas.

Es que lo realmente importante es que en estos momentos hay prácticamente tres millones más de cotizantes a la Seguridad Social que en el año 1996.
Es que en estos momentos vamos a conseguir dotar un fondo que garantice esas prestaciones sociales en un futuro de 190.
000 millones de pesetas en los próximos años, de casi un billón de pesetas.
Es que en estos momentos hay un gran acuerdo político que han suscrito todos los grupos parlamentarios, absolutamente todos, que es el Pacto de Toledo, que tiene una comisión que es un momento de reflexión importante para las fuerzas políticas de país, una reflexión que dice que ya no volvamos a plantear estos temas como conflictos entre partidos políticos sino que los analicemos en una gran comisión, donde todos, absolutamente todos, estamos representados.

Por eso mi grupo parlamentario, siguiendo ese espíritu y apostando claramente por la equiparación de los regímenes, tanto el especial de trabajadores autónomos como el régimen general, hace una propuesta a los dos grupos parlamentarios de la oposición.
Una propuesta alternativa que creo que refleja el espíritu de lo que el Partido Socialista, el Grupo Socialista ha planteado, el espíritu de lo que el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida ha planteado, y el espíritu, en definitiva, que recoge el Pacto de Toledo.
Y la leo.

"Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell inste al gobierno de España a que elabore y presente, ante la Comisión no Permanente del Pacto de Toledo, unas propuestas concretas de modificación del régimen especial de trabajadores autónomos por cuenta propia, para que se continúe produciendo una equiparación en la intensidad de la acción protectora con el régimen general de la Seguridad Social".
Un acuerdo que ha sido ya sellado, una modificación que ha sido ya planteada *(so per interferència d'un mòbil)* en el Congreso de los Diputados, y que ha contado con el apoyo unánime de todos los grupos parlamentarios.

Yo creo que es el momento de que todos trabajemos por los autónomos valencianos, por los autónomos españoles, por equiparar la cobertura social, la cobertura de protección de los trabajadores autónomos.
Y que lo hagamos dentro de ese gran pacto social, dentro de ese gran acuerdo por las prestaciones sociales, como es el Pacto de Toledo.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Costa.

Señor Perelló, don Andrés.

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Costa.

Yo, de verdad, a lo largo de su intervención no sabía a dónde iba a conducirla hasta el final.
Porque la primera cuestión que hay que plantear es, ¿si todo está ya hecho y sólo falta por hacer lo que proponemos aquí, por qué tantas vueltas para decir que no lo aceptan?
Por el pedigrí de decir: "no podemos aceptar nada que no esté enmendado por nosotros, que lleve nuestro visto bueno".

Porque mire, si realmente tenían una voluntad de que se enmendara esto, como han tenido una voluntad de que se enmendara la propuesta que hemos rechazado o que han rechazado ustedes del litoral, ¿por qué no han presentado una enmienda en tiempo, como hacemos siempre?
¿Por qué la trae ahora de viva voz a las dos de la tarde?
Aquí a la tribuna, la puede haber traído al escaño, pero aquí a la tribuna, ¿por qué no la trae en regla?
Pues porque realmente les puede, les puede el tener que aceptar una propuesta de la oposición aunque estén de acuerdo con ella.
Y es solamente por eso.

¿Y qué novedad alternativa aporta su propuesta?
Que no se moleste al gobierno de la nación.
Que en vez de instar al gobierno de la nación hemos de instar a la comisión del Pacto de Toledo.
Y yo lo entiendo, porque después del magnífico esfuerzo que coloca al gobierno en situación de hernia institucional, después de todo lo que está haciendo y que no sabemos apreciar, le tenemos que molestar, le tenemos que molestar, pues faltaría más.
Si es que lo han hecho todo.
Si es que lo que no sé es cómo nos queda voluntad de salir aquí a defender algo, es que no hay nada que se pueda hacer mejor.

¿Y tanto les cuesta aceptar esto?
Tan reiterativo cree usted que es que planteemos aquí esto, por el hecho de que una enmienda presentada en su día.
.
.
Esta propuesta está aquí desde el 6 de noviembre.
Se debate ahora, yo no tengo ninguna culpa.
Pero se debate recogiendo un trabajo parlamentario de un grupo político que hace su trabajo.
Y se trae aquí y entra como en la cola de la carnicería, cuando le toca el turno.
Y ahora viene aquí, y usted, sin haber presentado una enmienda, quiere que le aceptemos una propuesta que hace aquí, y entonces, pues así ya estamos todos por los autónomos.

Pues mire, si de verdad para usted el tema es de vital importancia como ha dicho, si quieren hablar de equiparar, si lo llevan todo recogido en las tablas a las leyes y está en su programa y si quieren también equiparar la cobertura y la IET cualificada como ha dicho, vótela, que es el camino más corto.
No demos rodeos, que no pasa nada porque una vez al año voten una propuesta de la oposición.
Que por eso no les van a quitar de las próximas listas.
Bueno, supongo yo, tampoco soy yo quien para meterme en las cosas, ahí sí que ha sido un desliz por mi parte, porque claro, cada uno sabe en su casa donde cuelga el candil y donde pone el puesto en la lista.

Bueno, ¿por qué al final no dice lo que quiere hacer?
¿Por qué busca una coartada para no apoyar lo que estamos diciendo?
Si yo no le he dicho a usted que no se había hecho nada por los autónomos.
He empezado por decirle: del año 1970 a aquí, primero, tuvieron que llegar unos gobiernos progresistas, que partían de tierra quemada.
Y a mí no me va a contar lo que pasaba con los autónomos, mire, porque le hecho una intervención más que política y más que técnica, puramente empírica.
Por una condición personal, por ser nieto e hijo de autónomos.
Lo he vivido tan de pequeño el tema de los autónomos que no tenía casi que leerme ninguna disposición.
Por tanto, no entienda esta intervención mía como política, entiéndala como puramente empírica.

Y claro, ahora, cuando usted vaya a votar que no a esta propuesta, sale, y a Lola, la de los establecimientos de fiambres de la calle Serranos, a la mercera de al lado, le dice: "mire, es que hemos hecho tanto, el gobierno está tan entregado a la causa de los autónomos, estos son tan impertinentes, que hemos decidido votar que no".
Yo lo voy a tener más fácil, le diré: "mire, este con un romance que me ha armado allí dice que no apoya lo nuestro porque no le gusta, y llevan cuatro años sin que lo que marca el Pacto de Toledo, y lo que marca que le he leído antes, de ordenación del sistema sanitario, resuelva".

Claro que hay que reiterar, seguramente cuando estemos aquí discutiendo por decimoquinta vez el Plan hidrológico nacional, que no se ha aprobado en esta Cámara, será una justa discusión que interesa a todos.
Claro que interesa, pero no por decimoquinta vez, y ustedes lo traen cada vez que se levantan con un poco de migraña.
Y hay que aceptar que es un debate justamente traído, y casi revolucionario para el pueblo valenciano.
Y cuando traemos nosotros un debate de estos, o hay que enmendarlo o hay que rechazarlo, está ya visto por todos, y está todo hecho.
Si aquí no nos enteramos de nada.

Pues mire, explíqueselo a los autónomos.
Esta tarde, a las cuatro y medio conmigo a la mercera, a la de ahí enfrente.
*(Rialles)* "Mira, que no lo aprobamos.
Es que se han reiterado, es que reglamentariamente no toca y es que está todo hecho en la comisión".
Y dirá: "pero, vamos a ver, ¿si me pongo mala mañana me vais a pagar o no?
Esa es la cuestión.
¿Qué vas a hacer para que me paguen mañana, para que pueda levantar la verja?
" Y olvídese de dar una lección de derecho.
Yo con usted aprendo mucho, porque usted está instruido y yo eso se lo reconozco.
Ahora, explicarle eso a la tendera que va a levantar la verja esta tarde y si no la levanta no come, esa, si quisiera hacer un máster de Derecho se habría apuntado a la facultad.
No se habría puesto una tienda para subsistir de la manera que lo está haciendo.

Y tenía razón la señora Llinares cuando decía: "es que claro que conviene autónomos".
Si es que hasta la Comunidad Europea está diciendo que se resuelvan todos los obstáculos posibles, sobre todo en materia de fiscalidad, en el acuerdo del Consejo Europeo de 1997, para que los autónomos, que son la principal fuente de creación de empleo, puedan seguir aflorando.
Pues claro que sí.
Pero si son soporte, si cada autónomo es un punto del tejido de la red económica de este país.

¿Sabe por qué a veces, y tiene usted razón, no se perciben tanto los esfuerzos que hacen por arreglar el tema de los autónomos?
Porque como es tan grande y hace tanta sombra el esfuerzo que hace su gobierno por arreglar la *paraeta* de las eléctricas con un billón, y de otros más gordos, eso tapa lo poco que hacen por los autónomos.
Que no lo niega, porque lo hecho hecho está.
Pero es tan grande el ave que vuela sobre las eléctricas para chupar de los bolsillos de los impuestos de los autónomos y de todos los demás, bajo el pretexto de que estaban agraviadas por tener que entrar en competencia, para luego casarse todas juntas y formar un monopolio y volver a explotarnos, que eso impide que los autónomos puedan pensar que se hace algo por ellos.
Incluso, incluso lo que ya se ha hecho, que es verdad que se ha hecho.

Por tanto, para no hacer lo contrario que he dicho que hacía usted, para no liarnos mucho.
Mire, dígame si tiene que volver a intervenir, porque yo no sé si ese turno era para contestar o era para aceptar la enmienda, no lo sé.
Pero bueno, dígame, en suma, por orientarme yo, si va a votar o no va a votar la propuesta, que es lo que queremos saber y lo que quieren saber los autónomos.

Nada más.
*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Perelló.

Señor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Perelló.

Gracias por el piropo.
Yo también, la verdad, yo creo que usted es un tío gracioso.
Creo que.
.
.
*(Remors)* y disculpe si le ha molestado.
Como usted normalmente enseguida levanta la mano para pedir que se retiren las palabras, si quiere las retiraré.
Y no se las digo con acritud.
Yo creo que usted.
.
.
pues es difícil salir aquí arriba, decir lo que dice y además decirlo con gracia, es complicado.
Pero yo creo que hay determinadas cosas que se tienen que tomar en serio, señor Perelló.
*(Remors)*

Y que usted salga aquí y me quiera decir que por qué no presentamos una enmienda.
.
.
Pues se lo voy a decir muy claramente: porque el espíritu de acuerdo que refleja el Pacto de Toledo, ese espíritu hizo a mi grupo decir: Vamos a ofrecer un consenso a todos los grupos parlamentarios en la tribuna.
Que todos los grupos sepan si quieren unirse a un acuerdo acordado así en Madrid, acordado por todos los agentes sociales y todos los partidos políticos, y no presentar nosotros una enmienda.
Queríamos que ustedes y ustedes se juntaran al proyecto que nosotros queríamos lanzar, para decirle al gobierno ­qué otra incorrección le hace, escuche por lo menos la propuesta­, decirle al gobierno que presente propuestas concretas en la comisión no permanente, que presente propuestas concretas.
No que vaya en la comisión, sino que haga un análisis y diga cómo va hacer el gobierno que los autónomos tengan el mismo régimen que los trabajadores en el régimen general.

Eso es lo que queremos, pero queremos hacerlo con ustedes, con una modificación legislativa que haga el gobierno.
Lo queremos hacer de acuerdo con el Partido Socialista, con Izquierda Unida y con todos los grupos que haya en el Congreso de los Diputados y en las Cortes Valencianas.
Que es muy diferente al espíritu que ustedes están planteando.

Yo no he dicho que esté todo hecho.
¡Cómo va a estar todo hecho!
¡Cómo va a estar todo hecho, señor Perelló!
Pero si precisamente lo que marca el Pacto de Toledo, lo que marca ahora la situación, lo que marca su grupo parlamentario en el Congreso es que tenemos que sentarnos todos, pensar cómo conseguimos que haya mejores pensiones, que haya mejores prestaciones sociales, que se cumplan todas las recomendaciones del pacto de Toledo.
Eso es lo que estamos haciendo.
No estamos lanzando.
.
.
Oiga, si usted no sabía lo que presentar y dice: "Voy a presentar algo sobre autónomos".
Pues, bien, no es nuevo.
Su grupo también lo ha hecho y nosotros lo llevamos en el programa electoral y es algo que es muy típico, pero eso no es el espíritu, y eso no es lo que está haciendo su partido en otras partes, eso no es lo que hace el representante del Partido Socialista a nivel nacional.

Es el consenso, señor Perelló.
Usted, que siempre está diciendo aquí "déficit democrático", "no hay diálogo".
Usted no quiere diálogo, como siempre.
Usted dice: "dialoguemos, pactemos, acordemos" ¿Dónde está el acuerdo?
¿Dónde está el pacto para pedir que el gobierno se moje en la comisión no permanente y que lleve las medidas concretas para equiparar a los autónomos con el régimen general?
¿Dónde está ese consenso?
¿Dónde está?

Hombre, que salga usted aquí a decir: "No, no, es que ustedes presentan una enmienda".
Pero, ¿qué es eso?
¿Pero qué pasa, que usted nos encorseta?
Tanto que dice aquí: "Es que estamos encorsetados por el Reglamento".
¿Usted me pretende encorsetar a las competencias de este grupo parlamentario con el Reglamento?
Pero si estamos utilizando el propio Reglamento para decirle, señor Perelló, que vayamos todos juntos a instar al gobierno de la nación a presentar iniciativas concretas.

Y, hombre, yo no soy ni nieto ni hijo de autónomos, soy autónomo en el ejercicio de mi actividad profesional y conozco perfectamente cuál es el régimen de los autónomos.
Que agradezco la representación y las lecciones empíricas, las agradezco mucho, pero desde luego, yo puedo estar a lo mejor tan capacitado.
.
.
digo "a lo mejor", porque, claro, usted también es una persona jurídicamente muy preparada para poder opinar.
Y le digo que sí a la equiparación de los regímenes, sí al acuerdo porque tengan mejor cobertura.
Pero hagámoslo donde tiene que hacerse.
Que no es decirle al gobierno que modifique por real decreto la ley.
Es donde su partido, donde su partido, donde nuestro partido, se han sentado a hablar y han dicho: "Esto hay que arreglarlo, vamos a decirle al gobierno cómo lo tiene que hacer".

Esa es la posición de mi grupo, y le anuncio que en función de esa posición presentaremos esta misma iniciativa como proposición no de ley en el Registro de las Cortes.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Per a què demana la paraula, senyor Perelló?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta, para réplica al señor Costa, porque ha habido una oferta de enmienda que ha sido rechazada y no hemos consumido el turno.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Perelló, no ha lugar a réplica ya.
*(Protestes)* Señor Perelló, no ha lugar a réplica en este momento, y usted lo sabe perfectamente.
*(Protestes)* Señor Perelló, no tiene la palabra.

Correspon a continuació la votació ordinària a la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre inclusió d'una disposició nova en el Text refós de la llei general de la Seguretat Social, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre inclusió d'una disposició nova en el Text refós de la llei general de la Seguretat Social, presentada pel Grup Socialista­Progressistes.

Senyories, s'alça la sessió.

 

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 10 minuts).*