DS-165%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de març de 2015.
Comença la sessió a les 10 hores i 2 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Alejandro Font de Mora Turón.
Sessió plenària número 94.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.

Projecte de llei, de La Generalitat, de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 324)

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de La Generalitat de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada María Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Gracias, señor presidente.

Com a vicepresidenta de Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana.

El projecte de llei va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts el 12 de desembre de 2014.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 22 de desembre i va ser publicat en el butlletí oficial de Les Corts número 302, de 9 de gener de 2015.

Una vegada finalitzat el termini de presentació d'esmenes, el 9 de febrer, varen ser presentades dos esmenes de totalitat del Grup Parlamentari Socialista i del Grup Parlamentari Compromís, respectivament.
I un total de 293 esmenes parcials, de les quals 3 corresponien al Grup Parlamentari Popular, 146 al Grup Parlamentari Socialista, 68 al Grup Parlamentari Compromís i 76 al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

En el Ple celebrat el dia 18 de febrer es va realitzar el debat de totalitat i foren rebutjades les esmenes de totalitat presentades.

La Mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, en reunió realitzada el dia 19 de febrer, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes publicat en el BOC número 318, de 25 de febrer.

La comissió es va reunir el dia 11 de març i després de debatre totes les esmenes, aprovà el dictamen que presentem i que està publicat en el BOC número 324, de data 23 de març.
I en el debat en comissió s'han aprovat un total de 23 esmenes parcials i 22 esmenes transaccionals.

Com a vicepresidenta de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, espere i desitge que al llarg del debat del dia d'avui siga possible arribar al màxim consens.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Vidal.

Per a fixació de posició dels grups parlamentaris, en primer lloc, i en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories del Grup Popular, m'agradaria dir-los benvinguts a la transparència, però no puc perquè no són creïbles les coses que vostés porten en l'últim ple de legislatura, quan saben que van a perdre les eleccions, quan saben que no serà el seu Consell qui haja d'aplicar la llei que hui isca aprovada de Les Corts.
Per tant, millor els diré: benvinguts a l'oposició.

Nosaltres portem molts anys fent oposició, i és una tasca molt digna, molt necessària en democràcia.
Espere que vostés s'esforcen tant com nosaltres quan siguen oposició per la transparència, per controlar el bon ús dels recursos públics, per controlar que es complix la legalitat en totes les contractacions administratives, per controlar que no hi han clàusules de confidencialitat que amaguen vergonyants condicions en favor d'empresaris amics, per controlar que no hi han despeses injustificables en qüestions personals o en favors empresarials.
Per això, els dic: benvinguts a l'oposició, benvinguts a la transparència, encara que siga limitada.

Vostés van demostrar que no volien transparència quan encara havien de gestionar l'administració de La Generalitat, quan encara ens quedava mitja legislatura.
En octubre de 2012, al Ple de Les Corts es va fer el primer debat sobre una proposició de llei de transparència, la va presentar Esquerra Unida, vaig tindre l'honor de defensar-la.
I vostés la van rebutjar, vostés van imposar la seua majoria absoluta perquè no poguera ser ni presa en consideració.

¿Què ha passat perquè en març de 2015 vostés vullguen aprovar una llei de transparència per limitada que siga?
Dos coses: primera, que estem de precampanya i per a vostés la transparència és un discurs propagandístic; i segona -insistisc-, que saben que se'n van fora del govern, que van a perdre la majoria absoluta, que no podran continuar mantenint eixos escons blaus ara buits que han ocupat durant tant de temps.
I, per tant, necessiten la transparència.

Estan vostés preparant les condicions per a fer oposició, i jo me n'alegre, sincerament, perquè espere que vostés quan estiguen en l'oposició puguen accedir a tots els contractes públics, es responguen totes les seues preguntes i totes les seues sol·licituds de documentació, sense evasives, sense dilacions, que puguen vostés fer la tasca de fiscalització al Consell que a nosaltres tantes vegades ens han impedit.

Ara vostés aprovaran este projecte de llei i nosaltres no.
I nosaltres no per dos raons: perquè es queda curt, perquè no han sigut acceptades les nostres esmenes en la seua integritat, especialment no han sigut acceptades les nostres esmenes més substancials.
I en segon lloc, perquè no té credibilitat si ha sigut presentat per un Consell condemnat més de trenta vegades per vulnerar la Constitució i el Reglament de Les Corts, precisament per opacitat, per falta de transparència.

Ara bé, la diferència entre vostés i nosaltres és que nosaltres no entenem que la transparència siga una qüestió propagandística, no entenem que siga una qüestió partidista, no entenem que la transparència siga una qüestió de campanya electoral sinó de regeneració democràtica, de dignificació de les institucions, de reconeixement del dret de la ciutadania a participar en els assumptes públics a través dels seus representants i directament, perquè la transparència ha de ser també publicitat activa, ha de ser posar a disposició de la gent, de tota la gent, tota la informació rellevant sobre la gestió pública.

I per això nosaltres no vam presentar esmena de totalitat que demanara la devolució.
Pensem que es pot fer una millor llei de transparència, estem compromesos a aprofitar la propera legislatura, la majoria plural i democràtica que hi haurà en estes Corts per a fer una nova llei de transparència, però si tenim l'oportunitat que es tramite una norma que empare la ciutadania en els seus drets, no ens vam oposar.
I hui nosaltres no recolzarem eixa norma, malgrat que ens alegrem que per qüestions electoralistes, tacticistes i d'assumpció de la derrota, el Partit Popular ara, ara vullga una llei de transparència.

Concretament és molt significatiu que vostés han assumit que van a perdre quan el que fan és proposar, a través del Consell, una norma que obliga les administracions públiques a ser transparents, però rebutgen les esmenes que planteja el Grup d'Esquerra Unida que obliga les empreses privades concessionàries de serveis públics a ser transparents.

Perquè saben que vostés perdran el control de la majoria absoluta de la cambra, saben que vostés abandonaran el govern, però sembla que vostés no van a abandonar els consells d'administració de les empreses privades, sembla que continuaran sent els seus amics perquè els contractes estan en vigor i volen vostés que continue imperant l'opacitat respecte a eixe tipus de negocis.

És un dels motius fonamentals concrets pels quals nosaltres no podem recolzar esta llei, este projecte de llei, malgrat que s'hagen assumit o transaccionat algunes esmenes de menor calat, que entenem que milloren el text inicial.

Vostés han anat corregint l'avantprojecte al projecte, van canviar el sentit del silenci administratiu.
I nosaltres ens alegrem.
Ja dic, cada pas que vostés han donat, encara que siga molt limitat, per a millorar una miqueta el text legal, en el fons és un reconeixement de la seua derrota electoral imminent, perquè durant els vint anys que vostés han estat gaudint de la majoria d'esta cambra no han tingut cap interés en practicar la transparència.
Fins i tot no han tingut cap interés en complir la normativa actual que ja imposa una certa transparència, que ja regula els drets dels ciutadans i les ciutadanes, ja regula els drets dels diputats i de les diputades i dels grups parlamentaris.

En eixe sentit, pensem que només un canvi, un canvi de majoria parlamentària, un canvi de govern, però un canvi real, un canvi d'esquerres, un canvi de veritat compromés amb la regeneració democràtica podrà garantir una bona llei de transparència, i especialment una aplicació integral, una aplicació profunda i rigorosa de la llei de transparència.

Perquè, al final, ¿de què servix aprovar lleis si després vostés -i perdonen l'expressió- se les passen pel forro?
¿De què servix?
Si vostés guanyen, que no guanyaran, que no guanyaran, no van a aplicar esta llei, com vostés tampoc han aplicat la Llei 30/1992, de procediment administratiu comú; com vostés no han aplicat la Constitució espanyola, concretament l'article 23; com vostés no han aplicat el Reglament de les Corts Valencianes, concretament l'article 12; com vostés incomplixen cada dia tants articles de la Constitució i de les lleis.
I, per tant, seria només un brindis al sol.

Per això, els dic: esta llei limitada, però que suposa un cert avanç respecte a l'anterior, es complirà, o almenys eixe és el nostre compromís, perquè no seran vostés els que estiguen en disposició de fer o no complir la llei, serà el d'un altre govern, un govern que de veritat crega en el respecte als drets democràtics i socials de la ciutadania valenciana.

Vostés no tenen cap credibilitat.
Vostés, Partit Popular, són la marca de l'opacitat, la marca de l'opacitat, que és el caldo de cultiu de la corrupció i del malbaratament dels recursos públics en estos moments de crisi.

Vostés -insistisc- tenen més de trenta sentència fermes del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que els condemnen per haver vulnerat la Constitució i les lleis.
Vostés, senyories del PP, tenen una querella per vulnerar els nostres drets cívics, els drets cívics dels diputats i les diputades d'Esquerra Unida del País Valencià.

I jo els pregunte: ¿què faran amb María José Catalá, què faran amb José Ciscar, quan siguen imputats pel TSJ?
¿Què faran amb eixos consellers aspirants a la candidatura a la presidència que tal vegada deixen passar l'oportunitat per a la propera, quan siguen imputats pel TSJ per vulnerar els nostre drets cívics reconeguts en les lleis i en la Constitució?
¿Què faran?

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyories, ahir comentava amb un ciutadà de peu que avui en estes Corts anàvem a debatre sobre la llei de transparència, sobre una reforma del Reglament de Les Corts i altres reformes.
I ell em preguntava i dia: Â«¿Ara, ara arriba la llei de transparència, ara arriba una reforma del Reglament de Les Corts, ara que ja s'ha acabat la legislatura?
¿Per què fan això, per què fa això el Partit Popular?
Â»

Miren, jo li vaig dir que ell mateix s'havia fet la pregunta adequada i ell mateix sabia la resposta.
El que sí que li vaig dir és que des de Compromís portem treballant en matèria de transparència, en matèria de participació ciutadana des d'abans d'aquesta legislatura, des de la legislatura passada.

I és que en la legislatura passada ja vam presentar propostes, un paquet de mesures sobre transparència i participació que anaven molt més enllà inclús del que es parla en aquesta llei.
Parlàvem de publicitat i transparència en contractes menors, parlàvem de publicitat i transparència en obsequis, de la regulació dels regals protocol·laris, transparència quant a les fundacions i empreses públiques, transparència en estes Corts, i inclús mesures com la insaculació per a acabar amb el clientelisme que tant ha caracteritzat els governs del Partit Popular.

I, evidentment, a nosaltres no se'ns pot tirar en cara que arribem tard a este debat, sinó que portem molt de temps treballant en aquesta temàtica.

Però, miren, al llarg del debat de la llei de transferència, des de Compromís hem posat sobre la taula tres evidències sobre el punt de partida del projecte de llei que avui ací estem debatent.

La primera evidència és que el Consell que presenta este projecte de llei no té cap credibilitat per a parlar de transparència.
I això és important perquè qui no es creu la transparència no podrà ser mai transparent.

La segona evidència que trobem és que la ciutadania no notarà l'aprovació d'esta llei fins l'octubre de l'any que ve.
Parlem, per tant, de transparència en diferit.

I la tercera evidència és que tenim una llei que naix més dels complexos de l'actual govern que no de les necessitats de la ciutadania respecte a una administració avançada.

I estes tres evidències les podem exemplificar en un tema: els estudis d'opinió.
Podia parlar-li de molts altres, però parlem dels estudis d'opinió.

Com ja hem denunciat en nombroses ocasions, el Consell s'ha gastat més d'un milió d'euros de tots els valencians en aquestes enquestes secretes, enquestes secretes per les quals Compromís i la resta de membres de l'oposició hem hagut de lluitar i batallar tant a les Corts Valencianes com als tribunals.
Els tribunals ens han donat la raó i han condemnat el govern.
I què ha fet el govern, el Consell de Fabra?
Anar al Tribunal Suprem presentant un recurs amb els diners de tots i totes les valencianes.

Fins a eixe punt arriba la manca de credibilitat d'un govern que parla ara de transparència.
Però la manca de credibilitat es podria haver compensat amb un mecanisme útil que obrira les portes i finestres de La Generalitat.
I no és el cas.
Perquè, com els deia, esta llei promet transparència en diferit.
I si un ciutadà volguera accedir a la informació completa dels estudis d'opinió no podria, perquè el catàleg de transparència activa entra en vigor als sis mesos.
I si opta per demanar-la ell mateix li poden dir que no i no tindria cap òrgan on recórrer i haurà d'anar als tribunals.
Amb este govern la transparència sempre acaba passant pels tribunals.

Però no només això.
També estem davant d'una llei que naix de la necessitat de maquillar l'opacitat, si no no podem entendre com pot ser que s'accepta una esmena de Compromís que garanteix que els estudis d'opinió s'han de fer públics de manera completa, mentre es manté el recurs al Tribunal Suprem que evita fer pública eixa informació.

Com veuen, només amb un exemple es poden entendre les limitacions d'esta llei.
Davant un punt de partida com este era evident que des de Compromís no anàvem a aplaudir un últim intent de maquillatge del govern més opac de la història.

Per això vàrem presentar una esmena devolució amb el convenciment que era millor treballar esta llei amb un govern valencià presidit per algú o per alguna que es crega fermament el dret a accedir a la informació.
Però això no ha sigut un obstacle per a que intentem millorar la llei amb les nostres esmenes parcials.

I, davant la manca de credibilitat de la qual els parlava, hem proposat esmenes per a introduir més garanties de transparència.
I ahí estan les nostres esmenes de la 14 a la 18, que se centraven en detallar qui està subjecte a la llei.
I amb eixes esmenes volíem deixar clar que la llei implica no només aquelles entitats autònomes, entitats de dret públic, consorcis o fundacions que estiguen adscrits formalment a La Generalitat sinó també a aquelles que actuen com a dependents d'esta.

En este punt hem arribat a una transacció amb la resta de grups per acostar-nos a eixos valors o a eixe objectiu.
En canvi, el Partit Popular s'ha negat a incorporar en comissió un catàleg de drets de la ciutadania respecte a l'accés a la informació i la participació.
Amb la nostra esmena es reconeix, per exemple, el dret a obtindre informació, encara que la tramitació administrativa no haja finalitzat, o a ser assistit en la recerca d'informació.
Això el Partit Popular s'ha negat a introduir-lo en la llei.

També hem proposat nombroses esmenes per a detallar i ampliar el catàleg de transparència activa, més transparència en la contractació pública i convenis, més transparència en encàrrecs de gestió, incloent-hi drets de la ciutadania en la utilització d'estos serveis, més transparència en subvencions, més transparència en l'àmbit pressupostari o sobre el finançament autonòmic i inversió pública territorialitzada, més transparència en ajudes i campanyes de publicitat institucional i més transparència en territori i urbanisme o en l'activitat del govern.

En algunes d'estes esmenes hem aconseguit alguns avanços, com ara l'exemple que he explicat adés sobre els estudis d'opinió, però també en campanyes de publicitat institucional o agendes de membres del Consell i alts càrrecs.
Així i tot, la major part de les nostres esmenes en este àmbit han sigut rebutjades.

També han sigut rebutjades, i per això les portem a votació en este ple, les esmenes sobre el lliure accés als continguts de Radiotelevisió Valenciana i d'avaluació de polítiques públiques.
Tampoc han comptat amb el suport de la majoria del Partit Popular l'esmena que redueix les excepcions i els límits a l'exercici del dret a la informació.
Esta esmena la considerem molt important per a que el govern no puga limitar el dret de la ciutadania fins a fer-lo impracticable.

I un altre objectiu de les nostres esmenes parcials era introduir garanties per a que els recursos no s'eternitzen davant la transparència en diferit que proposa la llei.
La principal mesura que proposem és que al Síndic de Greuges atorgar-li la capacitat de resoldre els recursos de la ciutadania quan s'ha vist denegada alguna informació de alguna sol·licitud d'accés a la informació.
Una esmena que ha sigut rebutjada en comissió.
Però amb la nostra esmena els recursos de la ciutadania podrien ser resolts de manera immediata sense haver d'esperar a la creació d'un nou òrgan tal i com proposa el projecte de llei.
Un nou òrgan que no sabem quan es crearà, perquè ha de passar tot un procediment parlamentari.

També fem front als terminis de resolució, que considerem excessius, reduint-los d'un mes a quinze dies hàbils i d'un mes addicional a quinze dies hàbils addicionals i garantint que la informació siga atorgada de manera gratuïta i reutilitzable.
Aquesta sí que s'ha acceptat.

Per últim, introduïm tot un procediment per a garantir una millor administració.
Creiem que si es parla de bon govern hem d'afrontar una nova manera de governar.
Les nostres esmenes per a introduir nous mecanismes de planificació, avaluació, participació i deliberació en l'acció de govern han sigut rebutjades en comissió.

També les esmenes que plantegen l'obligació d'organitzar debats polítics i debats electorals per part de les ràdios i televisions públiques amb cobertura en tot el territori valencià.

En definitiva, després de la tramitació en comissió no podem si no refermar-nos en la nostra anàlisi del punt de partida d'esta llei.
Estem davant d'una llei que naix d'un govern sense credibilitat en termes de transparència i s'han rebutjat la major part de les nostres esmenes per a intentar garantir esta transparència.
Estem davant d'una llei de transparència en diferit que no entrarà en vigor com a mínim fins a octubre i s'han rebutjat les nostres esmenes que assegurarien que la ciutadania poguera accedir a la informació de manera quasi immediata en l'aprovació d'esta llei.
I, finalment, estem davant d'una llei pensada més per als casos de corrupció i mala gestió del Partit Popular, una llavada de cara podríem dir, que per fer un govern més útil per a la ciutadania, i s'han rebutjar quasi al cent per cent.

Per tant, no hem aplaudit esta llei quan va entrar i no l'anem a aplaudir ara, perquè les seues mancances es mantenen.
La ciutadania ha de tindre clar que un govern més transparent, un govern que respecte la ciutadania, només serà possible amb l'empoderament de la mateixa ciutadania i per això cal que la ciutadania tinga ple accés a la informació.
I Compromís estarà ahí deixant-se la pell, com hem fet sempre, contra l'opacitat; deixant-nos la pell a favor d'unes institucions amb les portes i finestres obertes a la ciutadania.

Senyories del Partit Popular, encara tenen vostés l'opció d'aprovar gran part d'estes esmenes que presentem des de Compromís, que no fan més que millorar aquesta llei i portar-la cap a una llei de transparència de primera qualitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

En representació del Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat senyor Sahuquillo.

El senyor Sahuquillo Martínez:

Señor presidente.

Señorías.

El Proyecto de ley de transparencia, buen gobierno y participación ciudadana que hoy debatimos en este pleno maratón tiene dos enfoques contrapuestos.

El primer enfoque viene marcado por la necesidad de dotar a la Comunidad Valenciana de una ley que regule una exigencia que transciende la vida política, administrativa y económica y que responde a un cambio de paradigma en la sociedad.
Nuestra sociedad no quiere por más tiempo que existan rincones oscuros, rechaza la existencia de parcelas inaccesibles que les obstaculice disponer libremente de la información a la que tienen derecho.

El gobierno del Partido Popular que trae este proyecto de ley no lo hace convencido de la necesidad de poner luz y taquígrafos a la información, permitiendo que la ciudadanía se conforme libremente en su opinión.
Lo hace obligado por ese cambio de paradigma social al que ya no puede esquivar por más tiempo.
Lo hace, además, obligado por una legislación básica que ya surgió sin el consenso que una materia, como la que aquí se regula, debería haber conseguido.

Desde este enfoque, el proyecto de ley que hoy sus señorías aprobarán con su última mayoría absoluta, aún con las modificaciones introducidas en comisión con las enmiendas aceptadas por ustedes a la oposición, nacerá sin haber alcanzado todo el desarrollo que hubiera sido deseable.

Una vez más estamos ante una operación de maquillaje, ante una estrategia de despiste que ha caracterizado la acción política del Partido Popular durante los últimos veinte años que ha estado al frente del gobierno valenciano.
Sus veinte años de gobierno han sido una suma de acciones oportunistas en busca de una rentabilidad electoral, en algunos casos de difícil explicación, cuyas consecuencias hoy se encuentran, para vergüenza de quienes han sostenido durante veinte años esta bancada azul, sometidas al análisis de la justicia y en algunos aspectos ya juzgados y condenados sus máximos responsables.

Han carecido de voluntad política para defender lo público, lo que es de todos y de todas, frente a intereses de dudosa explicación.
Les ha faltado una visión estratégica para nuestra tierra que garantizara que el futuro de las nuevas generaciones de valencianos y valencianas sería siempre mejor que el de sus antecesores.
Les ha podido la avaricia del disfrute del momento.
Y para ello han vivido veinte años de aquello que ocultaban a quienes con sus votos les confiaron sus destinos y su porvenir; han vivido de impedir que los representantes de los ciudadanos pudieran ejercer su labor de fiscalización imprescindible en una democracia sana.

Señorías, se podría haber avanzado mucho más con esta ley, pero les ha dado las prisas, el cortoplacismo, el nerviosismo ante un próximo resultado electoral, que saben adverso y que les dejará en la oposición el próximo mes de mayo.

Lo dije en la comisión y lo vuelvo a decir ante el pleno.
Este proyecto de ley es fruto del nerviosismo, es una nueva treta electoralista para intentar parar la debacle electoral del próximo mes de mayo, es una triste jugada electoralista de un gobierno agotado.

Un representante del Grupo Popular en la comisión reflexionaba que cómo se podía hablar de electoralismo cuando esta ley era fruto de un compromiso anunciado por el presidente en su último debate de política general.
Y en el enunciado de su reflexión está la respuesta: en su último debate de política general.

Señorías, los problemas de oscurantismo y opacidad en esta comunidad no son fenómenos de reciente aparición, surgieron en el mismo momento que ustedes comenzaron a gobernar esta comunitat.
Desde ese mismo momento, ustedes han desarrollado una gran política propagandística que es justamente lo contrario a una política de información y transparencia.

Miren, no debería hacer falta que a un gobierno le obligue una ley para que explique cómo, para qué y por qué pone en marcha determinadas políticas.
Cuando la necesidad de la ley surge es porque el ejercicio del poder es un fracaso.
Cuando no se pueden explicar las decisiones, y por eso se obstaculiza el acceso a la información, es cuando el sistema se tambalea y la sociedad reclama su derecho a reconocer si lo que se está informando es de verdad información o propaganda.

Para que se recomponga la salud democrática en nuestra comunitat no sólo hay que dotarse de una ley que ponga fin a un modelo de ejercer el gobierno, que rompa el sentido patrimonial de la información, una ley que garantice el derecho de los ciudadanos a acceder a la información.
Hace falta, además, que no haya ningún resquicio de duda de que no se volverá a producir la existencia de un gobierno aficionado a jugar haciéndose trampas al solitario.
Para eso entendemos que quienes deben velar porque esto no vuelva a ocurrir y tienen que garantizar la transparencia y el buen gobierno de ahora en adelante deben tener la suficiente autonomía del gobierno de turno.

En ese sentido, la enmienda del Grupo Socialista, ampliando el mandato del consejo de transparencia de cuatro a cinco años, ayudará a que este organismo de control y garantías esté alejado del devenir de una legislatura.
Pero no entendemos por qué el Partido Popular se ha negado a que los representantes de la comisión consultiva comparezcan en estas Cortes antes de ser nombrados.

Pero déjenme que, para terminar, reflexione sobre el otro enfoque bajo el que hay que analizar este proyecto de ley.
El primero, como les he intentado explicar, responde a la exigencia social.
El segundo responde a la intencionalidad real del gobierno del Partido Popular al traer, en tiempo de descuento, este proyecto de ley.

El presidente Fabra -y, por fin, candidato del Partido Popular- intenta concurrir a las próximas elecciones con una imagen que no se sustenta sobres sus hechos.
Pretende concurrir a las elecciones como si nada de cuanto hemos padecido en estos años haya tenido su firma o su impronta.
Quiere concurrir a unas elecciones, que sabe perdidas de antemano, reescribiendo su propia legislatura y los veinte años de un Partido Popular del que él ha formado parte como dirigente en todo momento.

El problema, señorías, es que no hay capacidad ni fortaleza ni sentido común en el que ha sido el segundo presidente en esta legislatura.
Un president ocupado por su futuro y no el de todos los valencianos y valencianas.
Un presidente que, como los que le han antecedido del Partido Popular, ha convertido gobierno, parlamento y lo que le han dejado de su partido en un todo; y eso ha resultado dañino para la credibilidad de las instituciones que son de todos, no de quien ostenta el gobierno.

Miren, en multitud de ocasiones en estas Cortes hemos creído -por lo menos yo-, por las intervenciones del Partido Popular, que nos encontrábamos en el parlamento andaluz.
En ese parlamento -que tanto les ha gustado mencionar-, cuando se discutió la ley de transparencia, comparecieron ante el mismo expertos que aportaron sugerencias al proyecto del gobierno que mejoraron sustancialmente la ley.
Quizá, por eso, el domingo pasado ustedes sufrieron en Andalucía su primer gran batacazo y los socialistas recibimos el respaldo de la ciudadanía.

Aquí, en esta eterna confusión entre gobierno, partido y parlamento, se ha evitado que las Cortes realizaran un trabajo sereno y profundo y pudieran escucharse voces independientes y expertas que mejoraran el proyecto de ley.

Ya sé que este proyecto de ley viene precedido de una consulta ciudadana en un portal que es un fracaso, desde todos los puntos de vista.
Un portal que nació como esta ley, por la necesidad de desviar la atención, por parte de un gobierno a la deriva y sin proyectos.

Señorías, sacarán adelante la ley de transparencia.
Y eso les permitirá que los próximos años ustedes puedan desarrollar la labor de oposición, accediendo a cuanta información ustedes han impedido estos veinte años.

Afortunadamente, el próximo gobierno -que no será el de ustedes- podrá mejorar lo que ustedes, por sus prisas, dejan a medias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Gracias, señor Sahuquillo.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señorías.

A pesar de lo que se ha dicho aquí por los diferentes grupos, me gustaría empezar con agradecimientos.

Quiero agradecer, sinceramente, a todos los grupos de la oposición la participación activa, a través de las enmiendas, en esta ley.
Esta ley, a pesar de que se quiera negar, lleva una parte de cada uno de los grupos de la oposición.

Quiero también agradecer, especialmente, a mis compañeros, a Juan de Dios Navarro y a María José García Herrero, el trabajo realizado en comisión.
No siempre es un trabajo brillante en una comisión, pero es donde, de verdad, se sustancia esta ley.
Y quiero agradecer la vocación sincera y directa de consensos, que ha logrado que muchas de las enmiendas que hoy se van a aprobar, y que se aprobaron ya en comisión, sean una realidad.

Señorías, llegados a este punto y en estos tiempos, asistimos, sistemáticamente -y da fe de esto todos los diarios de sesiones-, a los mismos comentarios por parte de la oposición.
Durante muchísimos años, en estos tiempos preelectorales, la oposición siempre ha dicho lo mismo, absolutamente lo mismo.
Y a mí me gustaría que siguieran teniendo la misma visión de futuro que han tenido hasta ahora, que ha sido ninguna.

Miren, para nosotros esta ley no solo es necesaria, sino que era inaplazable.

Tachar esta ley de electoralista es, simplemente, penetrar en su propio fracaso.
¿Cómo se puede tachar de electoralista una ley que ya nace en el mes de septiembre -que no nace ahora-, en el mes de septiembre?
Una ley que, por primera vez, por primera vez en la historia de esta comunidad, ha sido expuesta a consulta pública.
Una ley transparente, al servicio de los ciudadanos.

Por lo tanto, señorías, de prisa ninguna.
Ustedes saben que los procesos parlamentarios y la aprobación de leyes llevan su procedimiento.
Y esta ley…, lo que se quiso es dar participación, porque no podía ser de otra forma.
Por lo tanto, no hay que tachar de electoralista esto.

Yo considero que hoy es un buen día, es un buen día para la democracia, es un buen día para el parlamentarismo, es un buen día para el gobierno valenciano y es un buen día para todos los valencianos.

Esta es una de las leyes más importantes sobre el funcionamiento de los poderes públicos, sin ningún género de dudas.
Porque hablamos de transparencia, pero hablamos de buen gobierno y hablamos de participación, de las tres cosas.

Esta ley está llamada a transformar muchas cosas.
Está llamada a transformar la manera de concebir el poder.
Está llamada a transformar el ejercicio de la función pública.
Está llamada a transformar el ejercicio de la actividad pública, la gestión del dinero público.
Y está llamada a transformar el papel que el ciudadano va a tener con la administración.

Por lo tanto, señorías, esta es una ley que avanza en la democracia.
Más transparencia es más democracia.

Votar Â«noÂ» a esta ley es decir Â«noÂ» al acceso a la información de los ciudadanos, es decir Â«noÂ» al buen gobierno y a la transparencia, es decirles Â«noÂ» a que los ciudadanos tengan y ejerciten el derecho a saber.

Es necesaria una ley de transparencia.
Y la Comunidad Valenciana va a tener una ley de transparencia.

Se ha dicho por los diferentes grupos que no es creíble.
Bueno, señorías, yo no sé cómo se mide la credibilidad.
Lo que sí que sé es cómo se mide la legitimidad.
Y esta es una ley absolutamente legitimada por un gobierno que cree en la transparencia, que cree en la participación y que cree en el buen gobierno.
Y por lo tanto, señoría, es una ley hecha para cumplirse, aplicarse y mejorar la actual situación, porque ese es el verdadero objetivo que tiene un gobierno.

No podemos estar anclados permanentemente, desde la oposición, en la crítica, señorías.
Se puede criticar cuando las cosas no funcionen, pero no se puede también criticar cuando se aportan soluciones porque, al final, lo que demuestra es que solo la crítica vive en la oposición.

Señorías, no este gobierno necesita más transparencia, la sociedad necesidad más transparencia.
No se equivoquen, no se equivoquen.

El decir, como se ha dicho desde el Grupo Izquierda Unida, que Â«no vamos a apoyar esta ley de transparencia porque no se han aceptado todas nuestras enmiendas, en su totalidadÂ»… ¡Hombre!
, eso no es consenso, eso es imposición.
Es tanto como decir que esta ley no es la misma que vino a su debate a la totalidad, ni muchísimo menos.
Esta ley difiere muchísimo del anteproyecto que presentó el gobierno, bastante, y en aspectos muy importantes, señorías.
Pero es que eso es el parlamento, es la capacidad de asumir las opiniones de los demás.
Y es lo que ha hecho el Grupo Popular.
El Grupo Popular ha tenido una clarísima vocación de consenso, de intentar llegar a acuerdos, porque nos creemos esto de la transparencia, pero nos creemos más la participación, la pluralidad.
Hemos querido que todo el mundo, todos los grupos fueran capaces de poner algo en esta ley, algo sustancial.

Evidentemente, no comulgamos al cien por cien con todas las enmiendas presentadas porque, en algunos casos, hasta son contradictorias las de unos grupos con otros, sería imposible, señoría.
Pero sí que es cierto que muchas de las enmiendas que se han asumido son enmiendas que mejoran el texto de la ley y, en algunos casos, aclaran o cubren lagunas que la ley no preveía.

Por lo tanto, esta no es la ley que en anteproyecto presentó el gobierno, ni muchísimo menos.
Pero es la ley fruto de este parlamento, porque así es la democracia y así es el parlamento.

Señorías, se ha dicho también que esta…, cuando se ha referido a que esta era una ley que necesita este gobierno.
Lo cierto es que los datos no señalan eso tampoco.

Si nos fijamos en el informe de Transparencia Internacional -un informe que habitualmente la oposición, durante muchos años, ha ido exhibiendo-, en los últimos cuatro años la segunda comunidad autónoma, la segunda de toda España que más ha crecido en transparencia ha sido la Comunidad Valenciana, por detrás del País Vasco, que es la primera.

Por lo tanto, tampoco era una ley que podía necesitar el gobierno, como ustedes dicen; pero es una ley que se cree el gobierno, que es la diferencia.
No la necesita, se lo cree.
Por lo tanto, era necesaria.

Y no se puede lanzar ese mensaje de vaguería parlamentaria que ustedes están lanzando.
Es decir, entramos en un proceso y en un período electoral ya en el mes de septiembre, según ustedes, o en el mes de junio, me da igual.
Y, ¿qué hacemos?
¿Nos cruzamos de brazos?
¿No hay que aprobar absolutamente nada?
Señorías, ustedes han presentado aquí cosas también para aprobar durante todo este tiempo.
¿Por qué lo han hecho?
¿Por qué lo han hecho?
Hoy mismo hay una proposición de algún grupo.

Señorías, es un discurso que se cae por su propio peso, que es una llamada a la vaguería parlamentaria; una vaguería que, como entenderán, nosotros no comulgamos con ella.

Si ustedes consideran que ya en septiembre deberían estar con los brazos cruzados, pues, es su problema.
Pero no pretendan que este grupo esté con brazos cruzados, porque no lo está.
Porque hasta el último segundo de esta legislatura este grupo y este gobierno va a intentar mejorar la vida de los ciudadanos, sin duda; y va a intentar mejorar la vida de las instituciones públicas, sin duda; y va a dar voz, transparencia, participación a los ciudadanos.

Pero esta ley también hace algo más, que creo que es necesario resaltar, y es elevar a ley el buen gobierno, algo que no existía.

Señorías, hace aproximadamente 1.
900 años, Plutarco se preguntaba quién gobernará a quien gobierna.
Y se contestaba, citando a Píndaro, que la ley.
Y eso es lo que nosotros pretendemos ahora, elevar a ley el buen gobierno.
Es una auténtica garantía.
Es una garantía de credibilidad, señorías.
No hay nada más superior que la propia ley.
Y este gobierno, como he dicho antes, no es que se lo crea, es que lo va a aplicar, no sé si solo o acompañado de algunos de ustedes, pero lo que sí que es cierto es que, a partir de después que se vote esta ley, esta comunidad todavía va a ser más transparente, más participativa y con un mejor gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Gracias, señor Ibáñez.

Per a rèplica, senyor Blanco, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ibáñez, li done la raó en les seues últimes paraules.
Esta comunitat, com diu vosté, va a ser més transparent, més participativa i amb un millor govern a partir del dia posterior a les eleccions.

Ha parlat vosté de credibilitat, de legitimitat.
No ha parlat de coherència, coherència entre el que es diu i el que es fa.
Vostés no són coherents, perquè diuen una cosa i fan el contrari.
Nosaltres sí, i per això li he dit que nosaltres no podem votar a favor i tampoc anem a votar en contra perquè, efectivament, hem aconseguit transaccionar algunes esmenes i la nostra posició de vot serà abstenció.

Ara bé, insistixc, no tenen vostés credibilitat, cap tipus de credibilitat.
Sap vosté quin és el conseller que va elaborar l'avantprojecte?
El senyor José Ciscar Bolufer, que el dia 30 de setembre ens va convocar als síndics dels grups parlamentaris a una negociació que no va tindre segona reunió.
Ens vam quedar esperant.
Van passar mesos i mai es va produir una nova reunió.
Eixa és la falta de coherència.
Però si parlem de credibilitat, zero.

Vosté parlava d'informes.
Jo li vaig a llegir un informe, un informe que diu el següent, entre altres coses: Â«José Ciscar Bolufer, en su condición de vicepresidente del Consell y conseller de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua, ha venido denegando la información que se le solicitaba al amparo de lo dispuesto en el artículo 12 del Reglamento de las Cortes Valencianas.
Â».
Un informe.
Sap de qui?
De la fiscalia.
José Ciscar, que era portaveu del Consell.
Ara qui és la portaveu del Consell?
María José Catalá.
Â«María José Catalá Verdet, en su condición de consellera de Educación, Cultura y Deporte, ha venido denegando la información que se le solicitaba al amparo de lo dispuesto en el artículo 12 del Reglamento de las Cortes Valencianas por algunos diputados a las Cortes Valencianas.
Â» Ho diu la fiscalia.
Un informe.

Sap on envia este informe la fiscalia?
Al jutjat.
Al jutjat de guàrdia, al jutjat que per repartiment li va tocar la querella presentada per Esquerra Unida.
Sap vosté què diu este informe, després de relatar les huit sentències judicials que condemnen el Consell per denegació de la documentació sol·licitada per diputats i diputades d'Esquerra Unida a José Ciscar Bolufer i a María José Catalá Verdet?
Sap vosté el que diu després l'informe de la fiscalia?
Vaig a llegir-li'l: Â«Estos hechos pudieran tener su encaje penal en el artículo 194 del Código penal por impedir el ejercicio de los derechos cívicos que no son otros que los derechos fundamentales que la Constitución recoge a lo largo de su texto.
Â» Parla de dol, modalitat dolosa.
Â«El impedimento se produce a sabiendas, es decir, con la clara voluntad de impedir el ejercicio de los derechos de los que se conoce pertenecen al sujeto pasivo que intenta actuarlos.
Â» És a dir, nosaltres, en representació dels ciutadans i ciutadanes.
I evidentment tot açò conclou: Â«En virtud de lo expuesto, interesamos que se dirija exposición razonada a la sala de lo civil y penal del Tribunal Superior de Justicia de la Comunitat Valenciana, para que asuma la competencia para la instrucción y, en su caso, enjuiciamiento de las presentes diligencias.
Â»

Mire vosté, el Jutjat d'Instrucció número 2 de València va admetre a tràmit la nostra querella, que vostés deien que no tenia cap tipus de fonament.
La va admetre a tràmit.
Va obrir diligències, va demanar documentació, va sol·licitar notificació de la condició d'aforats i aforades de les persones querellades.
Va demanar un informe de la fiscalia que acabe de llegir-li, que veu indicis de delicte en el comportament de María José Catalá i de José Ciscar.

Després, el jutjat en coherència va fer una exposició raonada respecte a la querella criminal presentada en exercici de l'acció popular dels diputats d'Esquerra Unida, que transcriu literalment totes les consideracions fetes per la fiscalia.
Totes.
Totes.
Per acabar diguent: Â«Por tanto, cabría entender que existe una conducta de dos miembros del gobierno valenciano referida a la denegación de información y documentación a determinados diputados de la oposición en las Cortes Valencianas.
Â» Eixos som nosaltres, d'Esquerra Unida.
Â«El Ministerio Fiscal estima que los delitos vendrían cometidos por María José Catalá Verdet i José Ciscar.
Â» I per això dóna trasllat al TSJ de totes les actuacions.
Diu: Â«Dada cuenta, remítanse las presentes actuaciones junto con la exposición razonada a la sala civil y penal del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, porque dicha sala es la competente para la instrucción y, en su caso, enjuiciamiento de las presentes diligencias.
Â»

Esta es la credibilitat del Consell del Partit Popular en transparència.
Esta.
Esta.
Ni més ni menys.
Este és l'informe que vosté havia de llegir, l'informe de la fiscalia que donarà peu a la instrucció judicial per part del TSJ.
I per tant, li reitere la pregunta: què van a fer vostés quan siguen imputats José Ciscar i María José Catalá?

El senyor president:

Gràcies.
(Aplaudiments) Gràcies, senyor Blanco.

Grup Parlamentari Compromís, per a rèplica, senyor Ferri té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, senyor Ibáñez, no és una mesura electoralista.
És una mesura que avui arriba fins al ridícul, després de la interlocutòria del senyor Ruz que diu que vostés porten més de díhuit anys finançant-se il·legalment.
Això és el que passa.
No és una mesura electoralista, és un ridícul que un govern presidit pel Partit Popular avui presente en este parlament una llei de transparència i de bon govern, quan un jutge acaba de traure una interlocutòria dient que vostés porten díhuit finançant-se il·legalment.

I vosté dia també: Â«Yo no sé cómo se mide la legitimidad.
Â» Mire, jo li diré que sí que sé com es mesura.
Â«La credibilidad.
Â» Doncs, Â«la credibilidadÂ», igual té, és el mateix.
Jo sí que li diré com es mesura.
Vostés poden acumular més de cinquanta sentències per opacitat.
El seu Consell, no vostés.
Però el seu Consell pot arribar a acumular més de cinquanta sentències per opacitat.
Amb això, es mesura la credibilitat d'un Consell, no presentant a última hora una llei de transparència.
Vostés la podien haver presentat en el 2011, quan vam començar esta legislatura.
I ara segurament no acumularien eixes cinquanta sentències, o a la millor n'acumularien més, perquè incomplirien més lleis.

Però mire, abans, el senyor Blanco anomenava la reunió aquella famosa de setembre amb el senyor conseller.
Recorde que vaig acompanyar el síndic del meu grup a eixa reunió i que una de les condicions que li vam posar al senyor Ciscar per a poder asseure'ns a poder consensuar una llei de transparència per al nostre territori era que retirara tots els recursos que hi havia davant del Tribunal Suprem, recursos de cassació davant sentències que condemnaven el Consell per opacitat.
I ells ens va dir: Â«Jo em compromet a retirar les de la meua conselleria, però no puc dir el mateix de la resta de conselleries.
Â» Ni va fer una cosa ni va fer l'altra.
I encara continuem esperant una resposta per part del conseller.
Això és credibilitat o no és credibilitat?

I mire, a mi també m'agradaria agrair, encara que no deuria ser la norma, el fet d'haver d'agrair al Partit Popular que s'haja assegut amb nosaltres a parlar d'esmenes a transaccionar, sinó que no deurien haver de vindre ací a agrair a ningú res.
Haurien de vindre ací a parlar i a dir, Â«bé, hem arribat a estos acordsÂ», perquè d'això és del que es tracta la democràcia, del diàleg, d'arribar a acords.

No haver de vindre ací a un ple, a l'últim ple de la legislatura, a dir-li al Partit Popular, Â«moltes gràcies per haver fet ús d'eixa majoria que tenen vostés i d'haver concedit a la resta de l'oposició l'oportunitat d'incloure punts que milloren les lleisÂ», senyor Ibáñez.
I mire, nosaltres tampoc anem a votar en contra d'esta llei que vostés presenten.
Ens anem a abstindre.
Però ens anem a abstindre perquè no és la millor llei que podíem tindre per a este territori.
Ens anem a abstindre, perquè on vostés opten per la transparència en diferit, nosaltres proposàvem que la llei de transparència entrara en vigor el mateix dia després que fóra aprovada, i no sis mesos després.
I que un ciutadà o ciutadana no haguera d'esperar que es creara eixe òrgan que ha de vetlar pels seus drets d'accés a la informació.

Ens abstindrem també perquè vostés no han tingut a bé acceptar el catàleg de drets de la ciutadania que nosaltres proposàvem, entre els quals parlàvem que els ciutadans i les ciutadanes pugueren tindre accés a aquelles qüestions que encara no tenen una tramitació finalitzada, però que estan de fet redactant-se o a una assistència en la recerca, perquè és evident que davant d'esta nova llei i davant d'eixe nou dret d'accés a la informació que van a tindre els ciutadans i ciutadanes necessitaran ajuda en eixa recerca inicialment fins que coneguen com funciona bé l'administració.

Vostés tampoc han acceptat la nostra proposta de catàleg de transparència activa, deixant-ho en mans del govern que estiga.
Evidentment, jo confie que a partir de maig de 2015, d'este maig, del 24 de maig el govern que estarà presidint este Consell serà un govern transparent i que farà ús d'eixa transparència activa.
Però el que no puc fiar-me és que un govern del Partit Popular que, com ja li he dit abans, no té eixa credibilitat, puga fer açò.
Però estic tranquil perquè a partir de maig de 2015 eixe govern que vostés han presidit fins ara ja no serà del Partit Popular.
Vostés no han acceptat el lliure accés de la ciutadania al contingut de Radiotelevisió Valenciana o a l'avaluació de les polítiques públiques.
Vostés no han acceptat la reducció de les excepcions o els límits que imposen als ciutadans i ciutadanes a l'hora d'accedir a la informació, la qual cosa fa cada vegada més difícil accedir a eixa informació.
I vostés tampoc no han acceptat la planificació, avaluació, participació i deliberació en totes les mesures que prenga el Consell.

Per tant, des de Compromís pensem que és una llei necessària, una llei de transparència, però és una llei que es queda molt curta respecte a allò que podia ser.
Volíem una llei avançada i ens quedem amb una llei que volia i no ha pogut ser.
Així doncs, no es preocupen vostés que a partir de maig de 2015 el pròxim govern de La Generalitat farà ús, bon ús d'esta llei, i inclús la millorarà.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Grup Parlamentari Socialista, per a rèplica, senyor Sahuquillo té la paraula.

El senyor Sahuquillo Martínez:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Ibáñez, hay tres aspectos que condicionan nuestra posición contraria y por consiguiente nuestro voto en contra a este proyecto de ley.
En primer lugar, la finalidad de la norma.
Y en este apartado los socialistas entendemos que es necesario dotarse de una ley que garantice la exigencia de transparencia en todos los ámbitos de la vida social, política y económica.
Entendemos la necesidad de una ley que implique la redefinición del mismo sentido del gobierno, que debe pasar por entenderse como un gobierno abierto, concebido como una permanente conversación con la ciudadanía, para que las decisiones del mismo tengan siempre presente sus necesidades y sus preferencias.
Esta redefinición del gobierno debe promover la evaluación permanente de sus actividades, facilitando la denuncia de las prácticas de despilfarro y dificultando la aparición de comportamientos corruptos.
Por ello, creemos que su tramitación al final de esta legislatura no responde a una voluntad real de hacer las cosas de otra manera, porque esa voluntad se expresa al principio de un período, y no al final de una legislatura.

En segundo lugar está la oportunidad.
Y en este aspecto, señor diputado, hacen aguas por todos los lados.
Traer a estas Cortes en el último pleno una ley que viene a poner las condiciones para que la transparencia, el buen gobierno y la participación y colaboración se den con las máximas garantías en nuestra comunitat es poco menos que una broma de mal gusto.
Ustedes no creen en la política transparente.
Ustedes mantienen el rancio concepto del poder basado en el ejercicio del mismo, sin la necesidad de exponerse al veredicto social más allá de las elecciones.
Por eso lo traen en estos momentos, porque solo quieren utilizarla como baza electoral, como cortina de humo para que los ciudadanos no les examinen de su verdadera gestión, que no es el contenido de esta ley, sino la práctica de ejercer el gobierno desde la prepotencia, y permitiendo que personajes sin escrúpulos se hayan enriquecido a costa de empobrecer nuestra tierra.
Electoralismo e ineficacia, una evidencia de que ha sido un president incapaz de adelantarse a los acontecimientos, incapaz de dar respuestas, incapaz de sacar adelante a los valencianos y valencianas del precipicio al que el Partido Popular ha llevado a nuestra comunitat.
Traer al final de la legislatura esta ley es la prueba de que han estado cuatro años dedicados a sus cosas, cuatro años intentando que sus vergüenzas no salieran a la luz pública.

Y, en tercer lugar, la credibilidad.
En este aspecto, señor diputado, permítame que le diga que su partido carece de toda credibilidad para hablar de buen gobierno, de códigos éticos, de transparencia, de acceso a la información.
Los gobiernos del Partido Popular han sido los de la opacidad y la demagogia, unos gobiernos bajo los que se han producido los episodios más despreciables de corrupción.
No tienen credibilidad alguna para liderar una nueva forma de gobernar, porque continúan envolviéndose en las banderas, utilizándolas como escudos para que no se conozca lo que los suyos han hecho.
No tienen credibilidad, señor diputado, porque continúan negando que ha sido su manera de gobernar la que ha permitido que en nuestra tierra acampara a sus anchas el despilfarro y la corrupción.
Les recuerdo que su partido es el que decía que nuestras denuncias contra sus prácticas irregulares solo pretendían dañar la imagen de nuestra comunidad, como si la comisión de los delitos, hoy juzgados, no fueran los verdaderamente causantes del daño a la imagen de nuestra sociedad.

Su partido, señoría, carece de credibilidad alguna para liderar la regeneración democrática porque su gobierno es el responsable de haberle quitado a los valencianos su televisión pública después de denigrarla y saquearla; veinte años de gobierno con una colección de sentencias condenatorias por impedir el acceso a la información a la oposición; veinte años de gobierno de un partido que está bajo sospecha de financiación irregular en sus campañas; un partido que tras veinte años de gobierno tiene a sus máximos dirigentes pendientes de sentarse al banquillo.

Señor diputado, no tienen credibilidad alguna para hablar de transparencia y buen gobierno; llevan veinte años incumpliendo sus propias normas, haciendo leyes y dejándolas morir; llevan veinte años ocultando, deformando la realidad; llevan veinte años mintiendo; llevan, además, una legislatura haciéndole pagar a los valencianos con sus políticas de recortes los platos que ustedes han roto en sus grandes fiestas de nuevos ricos.

Señoría, puede estar usted tranquilo, nunca más la oposición tendrá que reclamar ante los tribunales que se les garantice la información necesaria para desarrollar su labor de control al gobierno, pero no porque ustedes aprueben en el último minuto esta ley sino porque no volverán a ser el gobierno valenciano.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor Sahuquillo.

Per a rèplica el Grup Parlamentari Popular.

Senyor Ibáñez té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

En primer lugar -y no lo he dicho en mi intervención anterior-, quiero significar que hoy mismo se ha llegado a un acuerdo en dos transacciones con Izquierda Unida referentes a la enmienda número 7 y la 165 para que conste a la hora de la votación.

Señor Sahuquillo, ¡qué mal sienta lo de la transparencia al gobierno socialista, y al partido, y al grupo y a todos!
Yo sé que no están dados a estas cosas pero, ¡hombre!
, tampoco se enfade de esta forma.
Lo de quedarse solo en la votación, yo eso ya lo entiendo, ya nadie quiere ir con ustedes, señor Sahuquillo, se van a quedar solos, ¡fíjese!
Y hablan de credibilidad, no sé qué credibilidad va a tener su discurso cuando realmente solo van a estar ustedes en el Â«noÂ».

Pero, bien, esto es algo normal porque reiteradamente se ha estado aquí escenificando la credibilidad que cada uno de nosotros, que cada uno de los grupos y los partidos a los que representamos tenemos.
¡Hombre!
, la credibilidad en materia de transparencia del Partido Socialista es más bien poca.
Transparencia Internacional, que mide la credibilidad, señoría, a ustedes les pone un muy deficiente, es el peor partido de los grandes partidos en transparencia, ¡el peor!
, ¿y está usted hablando de credibilidad?
Y no lo digo ¡yo!
, y no lo dice el Grupo Popular, lo dice Transparencia Internacional, un muy deficiente.
Nosotros no sé si tendremos credibilidad pero, desde luego, usted no tiene ninguna, pero auditado, auditado por Transparencia Internacional.
Esta es alguna de las pequeñas perlas que usted ha sacado aquí.

Mire, lo del último pleno vuelve otra vez a lo mismo, señorías, y es que después de este pleno no se acaba el mundo, es que la ley no es una ley para el gobierno, es una ley para ¡la ciudadanía!
, ¿se pueden meter esto en la cabeza?
Señorías, ¿se pueden meter esto en la cabeza?
Es decir, ¿esa es su visión de lo que es el parlamentarismo y de lo que es la política y el servicio a los ciudadanos?
, ¿ustedes hacen leyes para ustedes mismos?
¡No!
, nosotros ¡no!
, nosotros las hacemos para los ciudadanos, para mejorar la situación, señoría.
Es que para ustedes -parece ser-, después de hoy, ¡se acaba el mundo!
Yo no sé si a ustedes se les acabará el mundo, no lo sé, a nosotros desde luego no porque hay una cosa que es superior a cualquiera de nosotros, y es la ciudadanía a la que van dirigidas las leyes, a la que van dirigidas las normas (aplaudiments), a la que va dirigida la acción del gobierno, señoría.
No se puede ser tan necio, ¡por favor!
, no se puede ser así.

Mire, y este no es un gobierno opaco, en absoluto lo ha sido, ha sido el gobierno que más respuesta ha dado a la oposición en toda la historia de la Comunidad Valenciana.
Cada veintidós minutos, señoría, cada veintidós minutos de esta legislatura este gobierno estaba respondiendo a la oposición, cada veintidós minutos, ¿y se llama eso opacidad?

Mire, señoría, lo que sí que no sé cómo se llama y, desde luego, no se llama transparencia, es lo que ustedes hacen, es lo que ustedes hacen.
Hace un par de plenos o en el pleno pasado, mi síndico, cuando hablaba de las señas de identidad, decía que valenciano no es solo aquél que vive en la Comunidad Valenciana, efectivamente.
Ustedes, ¿qué han hecho en esta ley?
Yo no sé si se lo ha contado a los de su grupo pero ustedes han difuminado, han borrado, han eliminado a los valencianos en el exterior de la participación, los han enmendado y los han echado fuera ¡de esta ley!
, enmienda 269 y 270 del Grupo Socialista.
Eso es lo que ustedes quieren dar de participación, esa es su apertura a la ciudadanía.

Señorías, no se puede ser más estrecho de miras que ustedes, más sectario que ustedes; ustedes solo miran con los de aquí, no miran con todos, la participación es apertura, señoría, ¡a los de aquí y a los de fuera!
, ¡a todos!
Eso es participación y es transparencia porque a todos se les debe dar las mismas oportunidades y ustedes no lo hacen.

Señor Blanco, me decía usted sobre el informe.
Mire, usted me ha enseñado uno y yo le voy a decir si ha leído el último que hay que habla de ustedes; su partido es el primer partido al que el Tribunal de Cuentas le abrió un expediente sancionador, el primero, ¡el primero!
, el primer partido, sí (veus), sí, señoría, sí, por presentar cuentas extemporáneamente, por no aclarar condonaciones bancarias de intereses por valor de más de medio millón de euros (veus), sí, señorías, eso es así y eso lo dice el Tribunal de Cuentas (aplaudiments), eso lo dice la página 163 del Tribunal de Cuentas en su informe.

Señorías, ¿y ustedes nos hablan de oportunismo?
, ¿ustedes nos hablan de credibilidad?

Señorías, los valencianos necesitaban una ley de transparencia y los valencianos van a tener gracias al Partido Popular una ley de transparencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Passarem, senyories, a continuació, ja a les votacions.

En primer lloc, votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
El primer bloc són les esmenes 1, 2, 9, 21, 30, 31, 32, 48, 49, 63, 76, 77, 84, 85, 87, 90, 92 i 94.
Comença la votació.
A favor, 37; en contra, 47.

Esmena número 3.
Comença la votació.
A favor, 33; en contra, 47; abstencions, 5.

Esmenes 7 i 165 que han sigut transaccionades i tenen els textos de les noves redaccions vostés en els grups parlamentaris, 7 i 165 transaccionades.
Comença la votació.
Vots a favor, 54; abstencions, 28.

A continuació, esmenes 132, 154, 177, 275, 277 i 279.
Comença la votació.
(Veus) De acuerdo, pues, señorías, vamos a repetir la votación de las enmiendas 132, 154, 177, 275, 277 y 279.
Comienza la votación.
Vots a favor, 9; en contra, 47; abstencions, 27.

Esmena 137.
Comença la votació.
A favor, 32; en contra, 47; abstencions, 6.

Esmena 168.
Comença la votació.
A favor, 5; en contra, 79.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
A favor, 38; en contra, 47.

Votarem, a continuació, les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
El primer bloc, esmenes 8, 35, 36, 38, 39, 40, 44, 45, 60, 61, 65, 66, 68, 74, 111, 116, 122, 123, 127, 134, 138, 151, 162, 167, 174, 219, 231, 236, 237 i de la 250 a la 255.
Senyories, comença la votació.
A favor, 38; en contra, 47.

Esmenes 155, 157, 235 i 238.
Comença la votació.
A favor, 10; en contra, 46; abstencions, 28.

Esmenes de la 242 a la 245.
Comença la votació.
A favor, 31; en contra, 47; abstencions, 7.

Esmenes 4, 189, 191, 193 y 203.
Comença la votació.
A favor, 10; en contra, 75.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
A favor, 36; en contra, 47.

Votació de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
En primer lloc, les esmenes 22, 153, 172, 173 i 188.
Comença la votació.
A favor, 33; en contra, 46; abstencions, 5.

De la 246 a la 249.
Comença la votació.
Vots a favor, 33; en contra, 47; abstencions, 5.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
A favor, 38; en contra, 47.

A continuació, passarem a la votació de l'articulat.

Articles 1 i 2.
Comença la votació.
A favor, 45; en contra, 35; abstencions, 5.

Article 3.
Comença la votació.
A favor, 47; abstencions, 38.

Article 4.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 33; abstencions, 5.

Articles 5 i 6.
Comença la votació.
A favor, 51; abstencions, 33.

Article 7.
Comença la votació.
A favor, 80; en contra, 5.

Article 8.
Comença la votació.
A favor, 51; abstencions, 33.

Articles 9 i 10.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 31; abstencions, 5.

Article 11.
Comença la votació.
A favor, 78; abstencions, 5.

Article 12.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 27; abstencions, 11.

Article 13.
Comença la votació.
A favor, 80; en contra, 4.

Article 14.
Comença la votació.
A favor, 75; en contra, 5; abstencions, 5.

Article 15.
Comença la votació.
A favor, 58; en contra, 27.

Article 16.
Comença la votació.
A favor, 84.

Articles 17 i 18.
Comença la votació.
Doncs separarem les votacions, senyories.
Perfecte.
Per tant, article 17.
Senyories, comença la votació.
A favor, 47; en contra, 33; abstencions, 5.

Article 18.
Comença la votació.
A favor, 52; en contra, 33.

Article 19.
Comença la votació.
A favor, 51; en contra, 27; abstencions, 5.

Article 20.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 28; abstencions, 10.

Article 21.
Comença la votació.
A favor, 53; en contra, 5; abstencions, 28.

Article 22.
Comença la votació.
A favor, 47;abstencions, 39.

Article 23.
Comença la votació.
A favor, 74; en contra, 5; abstencions, 7.

Article 24.
Comença la votació.
A favor, 52; en contra, 28; abstencions, 6.

Articles 25, 26 i 27.
Comença la votació.
A favor, 58; en contra, 28.

Article 28.
Comença la votació.
A favor, 79; abstencions, 5.

Articles del 29 al 35.
Comença la votació.
A favor, 86.

Article 36.
Comença la votació.
A favor, 81; abstencions, 5.

Article 37.
Comença la votació.
A favor, 81; abstencions, 4.

Article 38.
Comença la votació.
A favor, 81; en contra, 5.

Article 39.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 33; abstencions, 6.

Article 40.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 28; abstencions, 11.

Article 41.
Comença la votació.
A favor, 46; abstencions, 39.

Article 42.
Comença la votació.
A favor, 74; abstencions, 11.

Article 43.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 26; abstencions, 13.

Article 44.
Comença la votació.
A favor, 46; abstencions, 39.

Article 45.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 27; abstencions, 11.

Article 46.
Comença la votació.
A favor, 47; abstencions, 38.

Article 47.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 26; abstencions, 12.

Article 48.
Comença la votació.
A favor, 46; abstencions, 38.

Article 49.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 27; abstencions, 11.

Article 50.
Comença la votació.
A favor, 46; abstencions, 39.

Disposicions addicionals primera, segona, tercera i quarta.
Comença la votació.
A favor, 58; en contra, 27; abstenció, 1.

Disposició addicional quinta.
Comença la votació.
A favor, 58; en contra, 28.

Disposició addicional sexta.
Comença la votació.
A favor, 52; en contra, 28; abstencions, 6.

Disposicions addicionals sèptima i octava.
Comença la votació.
A favor, 53; en contra, 33.

Disposició addicional novena.
Comença la votació.
A favor, 52; en contra, 33.

Disposició transitòria primera.
Comença la votació.
A favor, 53; en contra, 33.

Disposició transitòria segona.
Comença la votació.
A favor, 52; en contra, 28; abstencions, 6.

Disposició derogatòria.
Comença la votació.
A favor, 54; en contra, 28; abstencions, 4.

Disposició final primera.
Comença la votació.
A favor, 81; abstencions, 5.

Disposició final segona.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 39.

Votació de l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 27; abstencions, 10.

Votació final de la llei.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 46; en contra, 28; abstencions, 11.
Queda aprovada la llei.

Projecte de llei, de La Generalitat, de cambres oficials de comerç, indústria, servicis i navegació de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria i Comerç, Turisme i Noves Tecnologies (BOC número 323)

El senyor president:

Senyories, passem al segon punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies, sobre el Projecte de llei de La Generalitat de cambres oficials de comerç, indústria, servicis i navegació de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada senyora Rosa de Falestín Mustafá.

La senyora Mustafá Ávila:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Senyories, pregue silenci, per favor.

Pot començar.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Il·lustres senyories, em correspon, com a secretària de la Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies i per acord d'esta comissió, presentar el dictamen del Projecte de llei de La Generalitat de cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de la Comunitat Valenciana.

El projecte de llei es va presentar en el registre general de Les Corts el passat 30 de desembre.

La Mesa de Les Corts, en la reunió del dia 1 de gener de 2015, vista la sol·licitud presentada pel Consell, va acordar la seua tramitació pel procediment d'urgència, i es va publicar en el butlletí oficial de Les Corts, número 306, de 21 de gener.

El termini de presentació d'esmenes va finalitzar el dia 6 de febrer.
I dins d'este termini es van presentar a l'articulat del projecte de llei un total de 110 esmenes.
Del Grup Parlamentari Popular, 5.
Del Grup Parlamentari Socialista, 16.
Del Grup Parlamentari Compromís, 28.
Del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, 61.

La mesa de la comissió, en la reunió del dia 18 de febrer, va acordar l'aprovació del document d'ordenació d'esmenes.
Esta ordenació d'esmenes es va publicar en el butlletí oficial de Les Corts, número 317, el 23 de febrer.

La Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies es va reunir el passat dia 3 de març i, després de debatre les esmenes, es van aprovar un total de 7 esmenes: 3 del Grup Parlamentari Popular, i 4 del Grup Parlamentari Socialista.
I 8 esmenes d'aproximació que afectaven 5 esmenes del Grup Parlamentari Socialista, 2 del Grup Parlamentari Popular i una esmena del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Així mateix, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida va retirar 3 esmenes.
El Grup Parlamentari Socialista, 2 esmenes.
El Grup Parlamentari Compromís, 2 esmenes.

Resten per al seu debat davant el ple un total de 88 esmenes: 5 del Grup Parlamentari Socialista; 26 del Grup Parlamentari Compromís, i 57 del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El dictamen aprovat va ser publicat en el butlletí oficial de Les Corts, número 323, de data 13 de març.

A totes les seues senyories vull agrair les seues aportacions per tal de millorar el projecte de llei, que és un dels objectius del debat parlamentari.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyora Rosa de Falastín Mustafá.

Per a fixar la posició del seu grup i per si vol fer defensa de les esmenes que tinga vives, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marga Sanz, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

La senyora Sanz Alonso:

Bien, señorías.
Muchas gracias, señor presidente.

En el debate de totalidad del proyecto de ley de cámaras manifestamos nuestra voluntad de llegar a acuerdos, valorando muy positivamente el papel que juega en nuestra economía las cámaras, valorando el papel de las cámaras como órganos de consulta y de colaboración con la administración y entendiendo que, como entidades de derecho público, las cámaras juegan o deben jugar un papel de impulso económico, de creación de empleo digno y estable, de prestación de servicios a las empresas, contribuyendo al desarrollo local y al desarrollo autonómico.

Pero entonces ya manifestamos, señorías, una serie de preocupaciones, preocupaciones que son las que nos llevaban a mejorar la ley, a entender que se podían presentar unas enmiendas que mejoraran esta ley, porque además es una ley que se le había echado el tiempo encima, el 31 de enero acababa el plazo para la renovación según la normativa estatal y, por lo tanto, corría prisa el poderla abordar.

Pero en su momento, señorías, dijimos que esta ley hubiera requerido más tiempo para debate, porque es una ley muy importante y porque las cámaras merecen ese debate.

En su momento dijimos que necesitábamos un modelo de cámaras arraigado a las realidades comarcales y locales del País Valenciano, sensibles hacia las nuevas realidades que surgen y sensibles hacia el modelo productivo allá donde es más débil y que se le tiene que impulsar.

Igualmente nos manifestamos por unas cámaras democráticas, representativas y plurales, transparentes en su funcionamiento, en su estructura, corrigiendo el excesivo presidencialismo del que adolecía el texto y de centralización excesiva.
En este contexto señalamos nuestra preocupación por el peso desproporcionado en los órganos de las empresas contribuyentes porque podían distorsionar la representatividad de los órganos y la defensa del interés general.

Y planteamos clarificar y delimitar las funciones públicas y privadas en las cámaras, entendiendo que la relación que se establece entre las cámaras y la administración es una relación de colaboración y no de sustitución o de traspaso de competencias.

Y con esta orientación hemos hecho las 61 enmiendas que inicialmente presentamos, con voluntad de llegar a acuerdos.
Y tengo que decir que nuestras expectativas se vieron defraudadas porque llegan vivas al pleno 56 enmiendas de las 61, de las cuales solamente hemos podido transaccionar una y las demás, las cuatro restantes, han sido retiradas por mí misma.

Bien, pues sintiendo que no hayamos podido avanzar más, lo que sí que tengo que decir es que, respecto al primer aspecto de preocupación que nosotros presentamos, la del arraigo comarcal y local de las cámaras de comercio, industria, servicios y navegación, entendemos, entendemos que la representatividad provincial ha quedado obsoleta y que nosotros optamos precisamente por tener otro tipo de arraigo territorial vinculado a las comarcas, vinculado a los municipios.
Y además una representatividad en las cámaras que alcance algo más que las propias cámaras que representan sectores económicos, que alcance a las pymes, que alcance a los autónomos y que se impliquen voluntariamente otras administraciones en la medida en que se produzca un proceso descentralizado en su organización.

Así, en la enmienda 19 hablamos de comarcalización, la enmienda 21 habla de posibilidad de cámaras en cada municipio cabecera de comarca o en aquellos que lo soliciten, siempre que te dé el necesario presupuesto para hacerlo sostenible financieramente.

Y luego entendemos que el no querer entrar a debatir este tipo de estructura o de organización o aceptar esa posibilidad cierra en el futuro posibilidades de entroncar las cámaras con realidades concretas, con las realidades que realmente representan la situación actual de la economía, la estructura de la economía, de las relaciones comerciales, de servicios, etcétera, dentro de nuestra comunidad.

Y como correspondería a un modelo descentralizado, lógicamente vincular a cada nivel a las administraciones competentes en esa misma instancia.

También, señorías, el modelo que hemos presentado es un modelo profundamente transparente, transparente como corresponde a una corporación de derecho público que recibe financiación pública y que, por lo tanto, debe desarrollar actividades o parte de las actividades con esa financiación.
Por eso hemos planteado la gestión de su patrimonio que efectivamente sea por el derecho privado, que sus contrataciones se haga por la Ley de contratos de servicios del sector público y que la contratación de personal al menos tenga garantizada la publicidad, la transparencia y la no discriminación.

También desde ese punto de vista de corporación de derecho público, planteamos que el régimen de incompatibilidades del personal al servicio de las administraciones públicas se aplique a todos los cargos que tengan responsabilidades de dirección.

Aplicar la inhabilitación para puestos también directivos laborales o la limitación de mandatos, cuatro más dos prorrogables, o la aplicación de la auditoría pública para la liquidación de aquellos que hayan ido a financiar… transferidos a las cámaras desde las administraciones públicas.

También en la línea de reforzar unas cámaras democráticas, representativas, plurales y transparentes, planteamos democratizar la estructura de las ejecutivas camarales y la elección de los vocales.

Cambiar la terminología no es ninguna tontería, como hemos planteado.
Pero también hacerla más horizontal, menos presidencialista, es importante.
Planteamos, por lo tanto, la posibilidad de delegar más competencias en vocales o en otras responsabilidades de los órganos de las cámaras.

Planteamos que la elección de personal de reconocido prestigio en vez de hacerse por el presidente, por ejemplo, se haga por los vocales del órgano.

Y en nuestras enmiendas también tratamos de profundizar la representatividad de los órganos de dirección, por ejemplo en el pleno de las cámaras, con el criterio del empleo, la generación de empleo y de calidad como criterio para la representación de los sectores económicos al lado de otros criterios que también se establece en el propio texto.

Y también planteamos que el peso de las empresas que realizan aportación voluntaria a las cámaras de comercio, aportación económica voluntaria, con cuotas voluntarias, se reduzca, se reduzca del 60 al 15%, porque entendemos, entendemos que el excesivo peso que el texto le da puede llegar a distorsionar la representatividad, puede llegar a distorsionar también la defensa en general del interés público en función de intereses particulares, que en un momento determinado un sector económico pudiera tener un peso determinante en los elementos, en las instancias decisorias de las cámaras, o un sector, o un territorio o algunas empresas grandes y poderosas dentro de la propia estructura.

También planteamos que se amplíe la representatividad en las cámaras a organizaciones sindicales, a organizaciones empresariales y de consumidores implicados en el territorio.
Y también esa representatividad la llevamos al consejo de las cámaras, con la presencia también en los consejos de organizaciones sindicales, empresariales, pequeñas y medianas empresas, autónomos, consumidores o la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.
Y, por lo tanto, establecer realmente una relación de las cámaras con aquellos sectores que a lo mejor no son directamente económicos, pero que sí que tienen mucho que ver con una voluntad, un trabajo, en el ámbito de la economía y en el ámbito de lo social relacionado con la economía.

En orden también a clarificar y delimitar las funciones públicas y privadas en las cámaras, planteamos una serie de enmiendas que sitúan la relación de las cámaras con la administración, como hemos dicho, desde una posición de colaboración.
Y en ese sentido modificamos algunas funciones y competencias que se asignan al consejo de cámaras.
Y señalando y delimitando aquellas competencias que no debería traspasarse desde la administración hacia las cámaras de comercio.

En este sentido, nosotros entendemos que no tiene razón de ser que se pueda trasladar la gestión de servicios públicos, como dice el texto, que se puedan tramitar programas públicos de ayudas e incentivos a las empresas desde las propias cámaras o la gestión de los fondos de la Unión Europea que vayan para programas concretos, porque entendemos que ese tipo de intervención debería estar en manos de La Generalitat, en las instancias que correspondieran.
Igual que no contemplamos la participación de las cámaras en toda clase de asociaciones, fundaciones, sociedades civiles y mercantiles, como aquí se dice.

Yo, señorías, decirles, decirles, que siento que no hayamos llegado a mayores acuerdos; siento que no hayamos podido profundizar en un modelo porque estamos ante una oportunidad perdida, una oportunidad perdida porque entendemos, entendemos que en estos momentos cubres los plazos si no puede generar un vacío legislativo.
Pero eso demuestra que ni ha sido la Generalitat valenciana proclive a agilizar ese tipo de debate y tomarlo con más tiempo, y también que se ha sido conservador a la hora de establecer unos nuevos modelos que se abrieran a la sociedad, que se relacionaran con el contexto con el que estamos viviendo.

Y, en ese sentido, nuestra posición no puede ser de apoyo de la ley por las circunstancias que he venido explicando, pero entendemos que no puede haber un vacío legislativo en estos momentos.

En ese sentido, ya planteamos que nosotros no pondríamos impedimento a la tramitación de la ley, pero, desde luego, este modelo se aparta del modelo que defendemos, de unas cámaras con un modelo valenciano arraigado en nuestra sociedad, profundamente transparente, más horizontales y relacionadas con aquellos sectores que tienen en sus manos también parte del futuro de nuestra economía y el futuro de nuestro desarrollo.

Por eso, las cámaras seguirán siendo importantes si son efectivas en el futuro precisamente para esos retos, para el reto de la creación de empleo, para el reto de la dinamización económica, para el reto de la modernización de la economía y, por lo tanto, permeables, permeables hacia los nuevos retos que la sociedad plantea.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Sanz.
En representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Fran Ferri.

(Veus) Perdón, perdón.
Sí, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Fran Ferri en representació del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyories, tant en el primer debat ací en el ple com en el debat en comissió, des de Compromís hem defensat la necessitat d'aprofitar esta tramitació de llei per a aconseguir un model de cambres de comerç més útil per al nostre teixit econòmic.

Estem davant una reforma que ve marcada per la necessitat d'adaptar la legislació autonòmica a la nova llei bàsica estatal i que en teoria hauríem d'haver aprovat abans de la finalització de gener.
I ja que anem amb retard -i així ho vaig dir en la comissió-, el que hauríem d'haver fet és aprofitar aquesta ocasió per a gestionar un model de cambres valencià.

Per això, des de Compromís vàrem presentar les nostres esmenes parcials al present projecte de llei, per a intentar aconseguir tres objectius fonamentals.
El primer, donar una visió valenciana al model de cambres, que estes atenguen la realitat social, econòmica i territorial de la nostra terra.
En segon lloc, reforçar la concepció de les cambres com a associacions obertes, voluntàries i democràtiques.
I situar, en tercer lloc, les cambres com a col·laboradores, i no substitutives, de les funcions que ha de desenvolupar La Generalitat.

Durant el debat en la comissió se'ns va agrair i se'ns va reconéixer el treball que havíem realitzat amb les esmenes i, al mateix temps, quan va arribar el moment de la votació, se'ns va votar en contra de totes i cadascuna d'elles.

Per tant, entenem que el problema del Partit Popular amb les nostres aportacions és que partim de models diferents de cambres de comerç.
Per exemple, quan nosaltres proposem un model valencià de cambres més descentralitzat, de caràcter comarcal, des del PP se'ns diu que això no és necessari, perquè ja estan les cambres provincials per a donar servei.

Des de Compromís entenem que la visió valenciana del model de cambres no pot obviar les unitats econòmiques bàsiques del nostre territori, que són les comarques, comarques que s'han configurat en molts casos precisament per la seua relació econòmica i comercial entre els diferents municipis.

És perfectament possible permetre la creació de cambres de comerç per part d'aquelles comarques que així ho desitgen, sense imposar-li-ho a ningú, però sense prohibir-ho, que és el que està en l'actual redactat de la llei.

Com saben, actualment existeix una cambra per cada àmbit provincial, més les cambres d'Alcoi i Oriola.
No entenem com el Partit Popular pot mantindre que les cambres d'Alcoi i Oriola no generen els mateixos efectes que ells mateixos preveuen que existirien si es crearen les cambres de comerç comarcals.

En qualsevol cas, creiem que perdem la possibilitat d'adaptar el model de cambres a la realitat econòmica dels valencians i valencianes.

I tampoc entenem com pot ser que el Partit Popular s'opose que les cambres de comerç respecten la cooficialitat lingüística i el paper del valencià, tant en les seues denominacions com en la seua activitat.
Ací tornem a comprovar com els discursos van per una banda i els fets van per una altra.
En el moment d'alçar la mà o tocar el botonet de les votacions, la nostra llengua deixa de ser important per al Partit Popular i que aquest vota en contra del respecte al valencià en l'àmbit de les cambres de comerç.

També s'han rebutjat les diferents esmenes que plantejaven regular d'una manera més garantista alguns aspectes del funcionament de les cambres, com les majories necessàries per a prendre acords.
Per tant, els vots en contra del Partit Popular a les nostres esmenes les valorem com a una oportunitat perduda.

Com també és una oportunitat perduda el vot en contra al segon bloc d'esmenes que feia referència a reforçar la concepció de les cambres com a associacions obertes, voluntàries i democràtiques.
Per exemple, en la nostra esmena 11, en què s'estableix un model d'adscripció voluntària a les cambres, creiem que és un punt fonamental.

És important anar transitant cap a un model de cambres que respecte la llibertat al dret a empreses a no participar en estes.
I no ha sigut possible perquè se'ns diu que no està contemplat en la legislació estatal.
I d'això és del que jo els parlava abans.
Precisament per això ho presentem, senyories del Partit Popular, per a aprofitar esta oportunitat que se'ns dóna per a fer un model propi valencià de cambres de comerç.
I ho considerem positiu, tenim l'obligació de contemplar-ho en la nostra llei.

També hem intentat amb les nostres esmenes que els òrgans de les cambres siguen més representatius.
Per això augmentem el nombre mínims de representants en el ple.
També creiem que és una bona forma d'augmentar la representativitat del ple integrant una major pluralitat.

També apostem per augmentar el nombre de vocals que són triats de forma directa pels diferents sectors, passant de dos terços d'elecció directa per part de les empreses a quatre cinquenes parts.
I reduïm el nombre de membres que no són d'elecció directa a només un quint del ple.

Estes esmenes també s'han trobat amb el no del Partit Popular, com també s'han oposat a canviar el criteri de pes de l'exportació d'un determinat sector econòmic pel criteri de creació d'ocupació estable que proposem des de Compromís.

I així veiem de nou un exemple de miopia del Partit Popular respecte al model econòmic.
Veuen les exportacions com a una finalitat en si mateixa i no les possibles estratègies per a aconseguir que eixes exportacions s'acaben traduint en llocs d'ocupació estables i dignes.

Tampoc s'ha donat suport a les esmenes que plantejaven normes per a garantir la transparència, el rigor pressupostari i una millor normativa en matèria de contractació, com en l'esmena 55, amb la qual proposem un mecanisme per a l'aprovació del pressupost de cada cambra, que haurà de ser aprovat tant pel ple com per l'administració tutelant.
També s'estableix que els comptes rendits juntament amb la liquidació dels pressupostos i l'informe d'auditoria siguen remesos a la Sindicatura de Comptes per a la fiscalització dels fons públics.
El Partit Popular ha dit que no.

En l'esmena 56 recollíem mesures de transparència específiques per a cada cambra de comerç, més enllà de les normes que regulen la transparència del Consell de les cambres que ja contempla en el projecte.
El PP ha dit que no.

Com també ha dit que no a les esmenes que plantejàvem des de Compromís per a aclarir el paper de les cambres com a col·laboradores i no substitutives de les funcions que ha de desenvolupar la mateixa Generalitat.

Volem que les cambres arriben on no arriba La Generalitat i que no substituïsca les funcions que ja realitza l'administració i les seues responsabilitats.
I així és curiós que el PP s'opose a eliminar funcions de les cambres, que entenem que generen duplicitats en l'administració, però al mateix temps s'opose a noves funcions perquè diguen que ja estan contemplades en la legislació.

Em referisc a les nostres esmenes que proposàvem perquè les cambres tingueren un paper més important en fomentar la igualtat lingüística en l'àmbit del comerç, la indústria, els serveis o la navegació, o en la realització d'activitats de promoció del comerç just, o en la promoció en la igualtat retributiva entre homes i dones i la no-discriminació de les contractacions en col·laboració amb els sindicats.

S'oposen a estes noves funcions on les cambres podrien ser de gran utilitat, perquè estan més a prop del teixit empresarial, mentres també s'oposen a la limitació d'altres funcions que dupliquen el que ja fa l'administració, suposant això un cost addicional.

En els diferents debats sobre este projecte que hem mantingut, hem mantingut que teníem davant una bona oportunitat per a aconseguir un model valencià de cambres arrelades a la nostra terra, representatives del nostre teixit econòmic i orientades a impulsar polítiques per al benestar i la qualitat de vida dels valencians i valencianes.

Malauradament, sembla que no serà possible perquè el Partit Popular s'ha negat a considerar les nombroses aportacions de Compromís que anaven, i que milloraven i que creaven un model propi de cambres de comerç valencià.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Javier Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenos días.

Muchas gracias, señor presidente.

En el debate de totalidad al inicio del tránsito parlamentario de esta nueva ley de cámaras, ya señalé la necesidad de buscar para nuestra comunidad, y desde el máximo consenso que fuera posible, la mejor ley de cámaras que entre todos y todas fuésemos capaces de redactar.

Esta nueva ley de cámaras que hoy presumiblemente terminará su andadura parlamentaria y empezará su andadura social, una importante andadura social, deberá responder a unos retos que en las materias de su competencia, sin duda, van a ser importantes y muy cambiantes en el futuro.

Recordaba entonces que nuestro Estatuto de autonomía nos concede competencias exclusivas en materia de cámaras y que eso nos hace responsables últimos de su buen o de su mal comportamiento, de su buen o de su mal funcionamiento.

Y también señalaba en mi intervención que el futuro mantenimiento de las cámaras dependería de forma casi exclusiva de la calidad de los servicios que fuesen capaces de prestar y también de la representatividad democrática que fuesen capaces de asumir.

El Grupo Parlamentario Socialista comprometió desde el principio su trabajo en la búsqueda de acuerdos, y creemos que hemos cumplido aquello que comprometimos.
Y creemos también que es de justicia parlamentaria agradecer al portavoz popular, al señor Betoret, su talante a la hora de personal o telefónicamente estar disponible y dispuesto a intercambiar puntos de vista y, en un buen números de casos, bien a admitir directamente nuestras enmiendas o en otros a llegar a acuerdos, a enmiendas de aproximación, que creemos sinceramente que en su conjunto han mejorado el texto de la ley.

Sin duda es de justicia también agradecer a los miembros de las cámaras de comercio que hoy nos acompañan, que creo…, bueno, y otros colectivos interesados, que han dialogado con nosotros y que en ocasiones nos han hecho llegar aportaciones interesantes, muy interesantes, que al final han sido plasmadas en la redacción de un articulado que posiblemente creo sea ya el definitivo para esta ley.

Después de casi cuatro años de debates parlamentarios, la experiencia me dice que es de lamentar que los acuerdos como este sean la extraordinaria excepción, la real abstención a una norma que consagra el no prácticamente continuo de la mayoría a las aportaciones de las minorías.

Señorías, como ya señalaba mi compañero, señor Lavilla, en el debate en el Congreso de los Diputados, cuando se debatía la ley estatal de cámaras, el diálogo es fundamental siempre, y especialmente en un parlamento, porque si hay participación y diálogo podemos mejorar los proyectos de ley y recoger con más detalle las inquietudes de los ciudadanos.
Con el diálogo, el parlamento cobra más vida y hace honor a su nombre, por algo se llama parlamento, no lo olvidemos.

En el transcurso del debate en comisión, y en aras del acuerdo, hemos retirado varias enmiendas y, como decía, se han admitido directamente por parte del grupo mayoritario o se han transaccionado un número suficiente de enmiendas como para que el Grupo Parlamentario Socialista se pueda dar por satisfecho y hoy vaya a dar su apoyo a esta nueva ley de cámaras.

Sin embargo, no hemos sido capaces en comisión de convencer…, no he sido personalmente capaz en comisión de convencer al Grupo Popular de la necesidad de optar por un modelo de relación que evite tener que consultar de forma continua la ley básica estatal para poder entender todos los detalles de la ley autonómica.
Como aún queda el trámite de hoy, y en ese marco de diálogo, voy a intentar de nuevo convencer al Grupo Popular.
Espero que el señor Betoret me escuche con cariño, y voy a intentar convencerle de esto.

Somos conscientes de que existe desde antiguo un debate continuo sobre la necesidad o no de repetir en los articulados de las normas autonómicas partes de las normas básicas estatales a las que en muchas ocasiones se hace continua referencia.

Nosotros somos de la opinión fundada de que una norma de rango autonómico en materias que sean de competencia exclusiva deben ser normas completas en su redacción, es decir, normas que no necesiten de la consulta permanente de otros articulados para su comprensión.

Puede parecer un mero capricho, pero no creemos que sea descabellado que las normas que desde este parlamento se aprueban sobre materias de competencia exclusiva sean normas que se puedan entender y explicar por sí mismas.
Ello no entraría en contradicción con ninguna otra norma, sino que dotaría a la legislación autonómica valenciana de un mayor vigor formal.

Tal y como se señala en el informe de la abogacía de La Generalitat, y para el caso que nos ocupa, cuando el tema objeto de la norma es de competencia autonómica, la reiteración de la norma estatal viene a dotar de claridad al texto normativo, sin generar en sí misma, como dice el informe, ningún efecto indeseado.

De hecho, ese mismo informe de la abogacía de La Generalitat advierte de que más peligrosa que la técnica de la reproducción literal es la de reproducción parcial incompleta o alterada.
Y recomienda en ese sentido una revisión del texto para asegurar su claridad.

Varias de las enmiendas que aún permanecen vivas por parte del Grupo Socialista tienen que ver con este tema.
Y tal y como ya he señalado, creemos que no debería ser muy complicadas de aprobar hoy por los motivos que he descrito.

Poco más voy a añadir, no quiero alargar una sesión que de por sí va a ser larga.
Solo repetir -creo que es importante- que siempre el diálogo constructivo aporta mayores y mejores frutos que el no sistemático.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Macho.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Volguera, abans d'iniciar la meua intervenció, saludar els representants de les cambres de comerç de la nostra comunitat i del consell de cambres que mos acompanyen hui en el debat d'esta llei.
I també no volguera deixar passar l'oportunitat d'agrair, per una part, el to de les intervencions, el to del debat que s'ha produït tant en comissió com ací en el plenari i manifestar que hem intentat buscar el millor.
A vegades se busca el diàleg, però no és possible arribar a acords.
Això tampoc significa que no s'haja fet un treball important per part de tots els grups.

Ja, entrant en matèria, començaré per les esmenes del Grup Compromís.
Vaig a intentar que em done temps.

En relació a les esmenes 8, 9, 48 i 50 coincidixen amb algunes que hem fet mosatros, però en alguns casos el que proposen vostés o es queda curt o en altres considerem que és redundant i que, per tant, no aporta massa.

Un segon grup d'esmenes estaria integrat per l'11, 27, 29, 55, 56 i 57, que fan referència ja a aspectes que es referix la legislació bàsica.
Açò és una cosa que es repetix en tots els grups que han presentat esmenes.

Un tercer grup serien les esmenes 15, 17 i 58, on vostés plantegen unes esmenes que pretenen atorgar funcions a les cambres que no els corresponen.
Són aquelles que parlen, per exemple, del tema de la qüestió lingüística, la promoció lingüística.
Hi ha altres institucions que s'ocupen d'eixes qüestions i per tant el que no podem fer en cada llei és incloure articles o paràgrafs en l'articulat que parlen de determinades coses que ja s'arrepleguen en altres lleis.

Un quart grup d'esmenes estaria integrat per la 41 i la 42 on parlen vostés de competències i funcions i funcionament del ple de les cambres, que mosatros creiem que deuen de desenrotllar-se al reglament de règim interior de cada una de les cambres i del seu consell.

En un altre grup d'esmenes, la 75, 77, 80, 82, 83 i 103, pretenen suprimir articles o part d'articles que anul·len la possibilitat de la col·laboració amb la Generalitat valenciana.
I mosatros considerem que això tallaria una de les funcions importants a les que poden arribar i a través de les quals es pot desenrotllar l'activitat de les cambres.
O també volen vostés amb algunes esmenes excloure de la gestió i de la participació en fons europeus a les cambres i també amb això exclouríem per exemple matèries com l'arbitratge mercantil, etcètera, i tampoc podem acceptar-les.

L'esmena número 20 vostés proposen les cambres comarcals i allò de les cambres comarcals jo entenc que vostés en una visió nacionalista volen donar-li un segell de diferenciació respecte a les altres lleis de cambres.
Però el que no podem fer és una cambra de comerç per cada comarca, perquè si no podrien dir Â«per què no en fem una per cada pobleÂ».
Al final, del que es tracta és que les institucions que ja existixen, les provincials, la d'Orihuela i la d'Alcoi, tinguen garantida la seua pervivència i no, en un afany de donar cafè per a tots, intentar posar en perill la pervivència.

Parlen d'una autorització de l'administració tutelant en la col·laboració amb empreses i amb organitzacions econòmiques, que mosatros entenem que tampoc faria falta.

En relació a les esmenes d'Esquerra Unida s'arribà a una transacció respecte a la 102, altres les va retirar el Grup d'Esquerra Unida.
Hi ha un primer grup d'esmenes que entenem que el projecte de llei, el text del projecte de llei amb les esmenes acceptades, transaccionades, ja arreplega una consideració més adequada del que ha de ser el text de la llei.
Em referisc a la 4, 5, 6, la 34, la 92, la 23, la 25 i la 92.

Un altre grup d'esmenes tampoc podem acceptar-lo, perquè entenem que no milloren el text del projecte de llei, entenem que no aporten res que el diferencien o el faça millor.
Amb tots els respectes són la 1, la 26, la 30, la 36, la 39, la 43, la 44, 45, 46, 47, 51, 53, 54, 59, 60, 61, 67, 68, 69, 70, 71, 74, 76, 78, 85, 86, 87, 89, 90, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 101 i 107.

Un tercer grup d'esmenes proposen addicions que ja vénen arreplegades en la legislació bàsica estatal.
I em referisc a la 3, la 26, la 28 i la 38.

I per acabar amb les esmenes d'Esquerra Unida, volguera detindre'm en diverses esmenes, com per exemple la 12, amb la qual pretenen suprimir un article que parla de les funcions de la cambra i entenem que això no és convenient.

Les esmenes 19 i 21 parlen de les oficines comarcals que, com ja li he comentat en este cas referint-me a les esmenes del senyor Ferri, entenem que no són necessàries i que dificultarien més encara la pervivència de les actuals cambres de comerç.

L'esmena 45 d'addició tampoc entenem necessari més limitacions de les que s'estableixen en el projecte de llei o en la mateixa legislació bàsica estatal.

En relació a la 79, de la mateixa manera que li deia abans al senyor Ferri, no considerem convenient la col·laboració de La Generalitat i les cambres de comerç de la mateixa manera que no considerem necessari excloure la gestió de fons europeus, tal i com sol·liciten en la seua esmena número 81.

Quant a la 88 entenem tampoc que no és convenient limitar la possibilitat del Consell de participar o promoure associacions, fundacions o societats civils, mercantils, etcètera.

I en la 84 considerem adequat mantindre la funció que se li atorga.

En relació a l'esmena número 100 es considera oportú que el Consell dispose de personal directiu.

I, per a finalitzar, l'esmena 106 entenem que és millor la planificació anual i no una planificació bianual, que és el que vostés mos estan proposant.

En relació a les esmenes que presenta el Grup Socialista, la veritat és que hem tingut l'oportunitat d'arribar a molts acords, n'hem transaccionat moltes, hem aproximat posicions.
I la veritat és que de les 16 quedaven només per al debat en este plenari 5 esmenes.

La veritat és que han sigut esmenes sobre les quals ha sigut molt difícil arribar a acords, perquè hi ha una discrepància en alguns assumptes.
Per exemple, mosatros entenem que reiterar en els textos de les lleis de cada comunitat autònoma el que són determinats aspectes de la legislació bàsica podria dur-nos, no és el cas, però podria dur-nos en este parlament o en esta comunitat a tindre textos legislatius que vingueren continguts en toms, perquè la veritat és que caldria repetir-ho tot.

Aleshores, és cert que l'advocacia de La Generalitat en l'informe diu que quedaria més complet, però no és menys cert que hi ha alguna sentència del Tribunal Constitucional que diu exactament el contrari.
Per tant, mosatros considerem que és tècnicament més correcte el que no se faça eixa reproducció d'allò que ve arreplegat en la legislació bàsica.

Per tant, seria molt complicat arreplegar estes cinc esmenes, perquè parlen bàsicament de coses relacionades amb reproduir parts de l'articulat de la legislació bàsica.
I, per tant, bé, és una cosa que considerem que no és necessari.

Per últim, n'hi ha una que parla de depositar els comptes i les memòries, o siga donar compte a la Sindicatura de Comptes.
I eixa també es reprodueix per part d'Esquerra Unida i també es reprodueix per part del Grup Compromís.
I mosatros considerem que si les cambres depositen els comptes en el registre mercantil, que és un registre públic, jo pense que açò és suficient publicitat.

En qualsevol cas, i també per contestar a tots, una cosa que m'he oblidat respecte a una cosa que ha dit el senyor Ferri i també la senyora Sanz, en relació a tots els mecanismes de transparència, vull recordar que hi ha una llei de transparència a nivell nacional, a nivell estatal, i hi ha ara ja també una llei de transparència a nivell autonòmic que afecta a totes les institucions.
I les cambres de comerç també estan afectades per açò.

Per tant, reiterar totes eixes qüestions, com li deia abans al senyor Macho en relació amb la legislació bàsica, mos duria a fer uns toms legislatius que serien la veritat és que molt farragosos i que jo crec que no ajudarien a aclarir sinó més bé a tot el contrari.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Per a rèplica, senyora Sanz té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Betoret, mire, no voy a poder contestar a toda la ristra de enmiendas que usted ha citado por razones evidentes, pero sí a algunos elementos de reflexión política.

Usted dice que la comarcalización podría hacer inviable una estructura de cámaras, pero sin embargo hablan de delegaciones de las cámaras, delegaciones locales, comarcales, delegaciones.
La ley habla de delegaciones.
Entonces, nosotros entendemos que la palabra delegación habla de centralización y no habla de participación y no habla de entroncamiento con la realidad económica y social de nuestro territorio.
Es una visión centralista que heredamos de lo antiguo, de lo pasado.
Y eso es lo que se traslada aquí.

Por lo tanto, si ustedes hablan de delegación, nosotros estamos hablando de comarcalización.
Hay un elemento político de diferencia sustancial, pero si ustedes hablan de sostenibilidad de ese modelo, como también nosotros hablamos de que la condición, lógicamente, para abrir a nivel comarcal o de cabecera de comarca cámaras de comercio tiene que basarse en la sostenibilidad financiera y en el rigor presupuestario, como está en nuestras enmiendas, entiendo que nosotros no estamos planteando lo imposible sino lo racional, porque hablamos y ponemos esa condición: la sostenibilidad financiera.

Lo que ustedes hacen negando esto es negar la posibilidad en el futuro.
Ustedes lo que hacen es cerrar esa posibilidad al futuro, porque si esa posibilidad estuviera ahí, si se hablara bajo qué condiciones, se verían si esas condiciones hacen posible abrir las cámaras o no a nivel comarcal.

Y ustedes saben que en estos momentos hay una estructura comercial, una estructura económica que atiende a nuestro mercado interior también, no solamente las exportaciones sino nuestro mercado interior también, que también tiene que tirar del carro de la dinamización económica.

Y a mí a veces me da la sensación de que ustedes optan por un modelo basado en la internacionalización y en las exportaciones y se olvidan de que tenemos un mercado interior con una trama también de empresas que están actuando ahí dentro.
Y, por lo tanto, todo eso se tiene que armonizar.
Y se tiene que armonizar, lógicamente, con representación de esos sectores también, con representación en una estructura que tiene que pisar tierra.
Yo lo que estoy diciendo no es ninguna tontería es una realidad a la que tendríamos que abrir nuestros ojos.

También decir, por lo que usted ha planteado, que en el registro mercantil ya se presentan las cuentas de las cámaras, se presentan como cualquier empresa que presenta sus cuentas anuales.
Pero es que las cámaras tienen una doble financiación, la financiación pública y la financiación voluntaria de las empresas.

La financiación pública es dinero público y el dinero público tiene que tener una instancia de control, como cualquier administración pública, cualquier administración pública.
Y, lógicamente, igual que lo tiene, que lo hemos instituido también en esta cámara en las Cortes Valencianas últimamente.

Por tanto, no sé por qué tienen que quedar al margen las cámaras de una auditoría pública y, lógicamente, una fiscalización por parte de la sindicatura.
Creo que eso haría más transparente y además ahondaría en un mayor, digamos, entronque de las cámaras con ese sentido público que debe guiar sus actuaciones.

Yo, por último, decir solamente que mi grupo se va a abstener, se va a abstener en esta ley.
Y lo hacemos por un sentido de responsabilidad.
Un sentido de responsabilidad, porque estaría más que motivada una votación en contra por todos los argumentos que hemos planteado.
Pero también entendemos que no podemos abrir paso a un vacío legislativo, que no sería por nuestros votos precisamente, pero estamos en esa misma responsabilidad porque hay una legislación que ya nos sitúa fuera de plazo, ¿vale?
, nos sitúa fuera de plazo -lo vamos a hacer así.

Pero, mire, yo tengo que decir una cosa.
A nosotros no nos gusta, y vuelvo a repetirlo, la provincialización administrativa que plantea la ley estatal.
La ley estatal, a pesar de eso, ha frenado muchísimo el primer redactado que se tenía, que hablaba de una…, en el primer redactado de la ley estatal, la ley de base, hablaba de una cámara estatal y de cámaras autonómicas.
Afortunadamente, el debate parlamentario consiguió romper esa visión centralizadora de las cámaras y ligarlas más a las realidades concretas.

Y hoy en día, tenemos unas competencias para hacer posible que esta ley, que hoy traemos a su debate y a su posible aprobación, en el futuro y por las competencias que nos da el Estatuto de autonomía podamos modificarla y podamos trabajar para que sea una ley realmente vinculada a nuestro territorio y a nuestras realidades.

En ese contexto, situamos nosotros nuestra abstención ahí, con ese compromiso, con un compromiso de futuro que seguro que ya no les corresponde a ustedes y le corresponderá a otro gobierno que sea progresista y otro gobierno que entronque con las realidades que tiene el País Valenciano en estos momentos.

El senyor president:

Gracias, señora Sanz.

Grup Parlamentari Compromís, per a rèplica, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Betoret, la veritat és que de la seua intervenció, doncs, podríem dir que vosté ha utilitzat el llenguatge d'una manera tergiversadora, no?
Perquè moltes vegades, quan s'ha referit a moltes de les esmenes que hem presentat els de Compromís.
.
.
Doncs, quan ha dit, per exemple, que el que volem és llevar possibilitats de col·laboració entre La Generalitat i les cambres de comerç, tot el contrari, el que fiquem és més possibilitats de col·laboració, el que diem és que no se dupliquen funcions que ja està realitzant l'administració i que ara estan realitzant també les cambres.
Per tant, el que nosaltres demanem no és ja només col·laboració, sinó fomentar que realment siga col·laboració i que no siga substitució.

En el tema de les comarques, opine tal qual el que ha dit la senyora Sanz.
Si vostés consideren com a bones les delegacions, si vostés consideren com a bo que existisca la cambra de comerç d'Oriola o que existisca la cambra de comerç d'Alcoi, ¿per què no obrin la possibilitat perquè es puguen crear cambres de comerç comarcals que descentralitzarien les decisions, que s'aproximarien molt més al teixit productiu de cada zona, de cada comarca, que, de fet, s'han estructurat degudament al voltant d'eixos teixits econòmics i productius que existixen al nostre territori?

I vostés el que fan, rebutjant tant les esmenes de Compromís com les esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida, el que fan vostés és tancar una porta a una possibilitat que donaria una major estructura al nostre comerç interior.
Això sí, vostés parlen molt d'exportacions, però s'obliden, sobretot, del nostre comerç interior i de les nostres comarques.

Tampoc entenem -i encara no m'ha donat vosté una resposta- per què vostés rebutgen que les cambres de comerç respecten la cooficialitat lingüística i estiguen.
.
.
, i el paper del valencià, tant en les seues denominacions com en la seua activitat.
¿Per què estan vostés en contra d'això?
¿Per què no ho accepten?
Vostés moltes vegades vénen ací a parlar del valencià, però, després, a l'hora de la veritat, voten en contra o no accepten esmenes de la resta de grups parlamentaris que van en la defensa del valencià i de l'ús del mateix valencià.

Tampoc entenem que vostés no opten per aprovar una esmena de Compromís, en el sentit de millorar la qualitat democràtica de les decisions que es prenen al sí de les cambres.
Ja no parlem de la voluntarietat de l'adscripció o no a eixes cambres de comerç, sinó parlem de l'hora de prendre les decisions en els mateixos plens, de canviar eixes majories necessàries per a tindre eixes decisions.

O, inclús, en la seua composició.
Nosaltres proposem augmentar la composició, variar la forma d'elecció perquè siguen molt més plurals, molt més diverses i que atenguen la realitat que existix.
Perquè es pot donar el cas que un sector determinat cobrisca totes.
.
.
, un sector majoritari deixe de banda tota una resta de sectors fora de les decisions importants de les cambres de comerç.

I estic totalment d'acord també amb el que ha dit la senyora Sanz sobre això del registre mercantil.
¿És que vosté fica al mateix nivell el registre mercantil que el síndic de Comptes de la Generalitat valenciana?
¿Vosté ho fica al mateix nivell?
Per a nosaltres no és el mateix.

Les cambres tenen una part de finançament privat, evidentment, que ve per part del sector empresarial, però tenen també una gran part del seu finançament per part del públic.
I el que nosaltres estem dient no és que siguen accessibles els seus comptes i la seua execució, sinó que, a més, estiga auditat pel síndic de Comptes.
Perquè estem posant diners públics en eixes cambres i, per tant, volem, volem que això estiga auditat pel síndic de Comptes.

I ja no li parlaré de.
.
.
Ja li he parlat abans de la col·laboració.
Però, ¿per què no poden col·laborar les cambres de comerç en la igualtat lingüística?
¿Per què no poden col·laborar en la promoció del comerç just o col·laborar en la igualtat retributiva entre homes i dones?

Mire, senyor Betoret, des de Compromís anem a abstindre'ns també en l'aprovació d'esta llei, perquè considerem que deuria haver estat aprovada abans del 31 de gener, que és el que marcava la legislació estatal.
Però és una abstenció perquè no podem votar a favor, per tot el que li acabe de dir.

No hem aprofitat l'oportunitat de fer un model propi valencià de cambres de comerç; un model on les cambres passen de ser associacions en què els empresaris estan obligats a estar, a ser obertes, voluntàries i més democràtiques; i un model per a situar les cambres com a col·laboradores i no substitutives de La Generalitat.

Per tant, esperem que, a partir de maig de 2015 i amb la col·laboració de la resta de membres de l'oposició que sí que estan d'acord en moltes de les propostes que hem plantejat des de Compromís, pugam fer realment una llei de cambres valenciana que s'adapte molt més al nostre teixit productiu.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a rèplica, senyor Macho, té la paraula.

El senyor Macho Lorenzo:

Con brevedad.

Lamentar que no hayamos podido convencer al Grupo Popular de algunas de las propuestas que faltaban por acordar, en especial la que tiene que ver con que la Sindicatura de Cuentas y las Cortes Valencianas tengan entrada de la memoria de las actividades y de los informes del gobierno corporativo.
Ya se ha dicho aquí que es importante que la Sindicatura de Cuentas pueda no solo conocer, sino estudiar, puesto que se trata de dinero público.

Verdaderamente, lo comentaba antes, cuando uno experimenta las ventajas de los acuerdos, cuando uno consigue hablar -que no siempre es fácil- y experimenta las ventajas de los acuerdos, acuerdos que, evidentemente, en una cámara como esta nunca van a ser totales, se da cuenta de las ventajas que nacen del diálogo.
Pero también se da cuenta de la cantidad de enmiendas que, por ejemplo, en estos años, se han ido presentando, por poner un ejemplo, a los presupuestos generales de La Generalitat y que, en bloque, se han ido votando en contra por parte de la mayoría.
Eso, o la cantidad de mociones sobre causas justas que, simplemente, porque parten de grupos de la oposición, se han ido votando en contra.
Yo creo que esto nos tendría que hacer… O sea, nos debería de mover a la reflexión a todos sobre la importancia del diálogo continuo en los parlamentos.

Hablando de la ley, ya lo he comentado antes, consideramos que este es el momento de la aprobación de la ley; pero eso, como en cualquier otra ley, no representa más que el inicio de su andadura social.
Y es una andadura que va a ser complicada, que va a ser, esperemos, larga y esperemos que sea beneficiosa para toda la sociedad.

Si esta ley, como comentaba antes, es capaz, con el paso del tiempo, de asegurar unos servicios de calidad a la parte de la sociedad que la necesita, si es capaz de asegurar un funcionamiento transparente y democrático, si hace todo eso, entonces, sabremos que el trámite parlamentario ha sido a través del diálogo, que ha sido eficaz.

En estos tiempos de cambios económicos tan rápidos, tan veloces, es muy importante que las cámaras tengan capacidad de adaptación, ahora y para el futuro.
Porque es ahí donde se van a jugar su eficacia y donde se van a jugar ser entes importantes y útiles para la sociedad.

Desde el Grupo Parlamentario Socialista no dudamos que los actuales equipos de dirección, que nos acompañan algunos de ellos, y los que sean elegidos en el futuro tendrán presente esta necesidad de dirigir unas cámaras vivas y en constante evolución.

No podemos olvidar, y es importante decirlo, que esta ley no termina aquí.
Necesitará también de posteriores desarrollos reglamentarios y de las necesarias adaptaciones, a través de los códigos de buenas prácticas, de buen gobierno, y adaptándose así a las crecientes exigencias, en ese sentido, de una sociedad cada vez más informada y vigilante del funcionamiento de todo aquello que, de una u otra forma, está relacionado con la cosa pública.

Hoy, como decía, y para terminar, se inicia la andadura práctica de esta ley.
Hoy sale de esta cámara para ser la norma de referencia futura de las cámaras de comercio, industria, servicios y navegación de nuestra comunidad.

Y, al hilo de aquello de la navegación, solo nos queda, desde el Grupo Socialista, desearla una larga, provechosa y fecunda singladura a esta ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Macho.

Per a finalitzar el debat, senyor Betoret, té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Se referia la senyora Sanz que mosatros estem negant la possibilitat futura que apareguen les cambres comarcals.
Però me pregunte jo, normalment, quan se legisla, se legisla perquè n'hi ha alguna necessitat o alguna petició per part de la ciutadania.
¿N'hi ha alguna petició d'alguna comarca de constituir alguna cambra de comerç comarcal?
No ho sé, però jo estic quasi convençut que no.

I, aleshores, ¿per què sí que li donem carta de naturalesa i li donem pervivència en el temps a la cambra de comerç d'Alcoi o a la cambra de comerç d'Orihuela?
Doncs, la raó té a vore en dos números: en el cas d'Alcoi, 1887; i en el cas d'Orihuela, 1901.
Jo pense que és innegable que són dos institucions més que centenàries i dos institucions, jo diria, consuetudinàries.
I, per tant, negar l'existència d'eixes dos cambres, doncs, seria una barbaritat; i en això estem d'acord.

Però, al mateix temps, el que li estic diguent és que, si no n'hi ha ninguna petició, en este cas, de les cambres comarcals.
.
.
Anem a vore, en el moment en què n'hi haja, doncs, caldrà plantejar-s'ho, però, no existint, ¿per a què hem d'entrar en eixa qüestió?

En relació al tema dels comptes -i en açò jo crec que també em referisc també al que deia el senyor Ferri-, la llei de transparència que acabem d'aprovar ara mateix, fa un moment, i en què vostés s'han abstingut, en l'article 3 fa referència als obligats al compliment de la llei de transparència.
I els obligats a la llei de transparència són tots aquells que reben algun tipus de finançament dels comptes públics.
En la mesura que les cambres de comerç reben algun tipus de finançament, en este cas, dels comptes públics, estaran obligades a tot el que obliga la llei de transparència de la Comunitat Valenciana i la llei de transparència estatal: portal de transparència, etcètera, etcètera, etcètera.

Per tant, doncs, bé, la veritat és que podem incloure-ho.
Però, clar, açò és com en el tema a què es referia el senyor Ferri, que no parlem de la cooficialitat lingüística i tal.
Anem a vore, si les lleis les construïm o les creem com si foren una cistella de cireres que tirem d'una i van eixint totes, doncs, bé, segurament, per incloure coses, podem anar incloent-hi els edificis de la cambra de comerç que complisquen la norma d'habitabilitat i disseny que diu açò, açò i açò; també, la norma d'emergència de.
.
.
Al final, qualsevol de les lleis tindria un tamany aixina o tindria diversos toms.
Això no té sentit.

Anem a vore, cal ser un poquet rigorosos.
I, en este cas, jo pense que el fet que no s'incloguen referències expresses a la no-discriminació no vol dir que estiguem afavorint la discriminació, ni entre sexes ni lingüística ni de ningun altre tipus.

Jo entenc que açò, doncs, d'alguna manera, és el seu motiu d'existència.
Determinades coses formen part de la seua vida, de la nostra també.
Però el que no podem fer és convertir una llei, com la llei de cambres, en un text infumable que no puga entendre ningú i que no servisca ni per a regular ni per a millorar el que és l'existència d'estes institucions i, per tant, siga per a tot el contrari.

Per tant, jo entenc que han fet un bon text.
Jo pense que s'ha fet un bon treball per part de tots els grups, amb independència que hàgem aconseguit arribar a acords i amb independència que hàgem aconseguit transaccionar coses.
I jo pense que és una bona llei de cambres; és una bona llei de cambres que estic convençut que d'esta llei se va a fer un bon ús i se van a fer coses importants a partir de l'entrada en vigor.
I el més important, la pervivència d'unes institucions centenàries, arrelades en el nostre teixit empresarial i arrelades també en el nostre territori.

I per últim, i per acabar, per això de les previsions, només vull dir una cosa: les previsions són les que ixquen el dia 24 de les urnes.
A partir d'ahí tota la resta són mostres de bona voluntat, que cada u té les seues, i com vostés podran comprendre, jo tinc les meues que no coincidixen en res en les seues.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Betoret.

A continuació, senyories, passarem a votar les esmenes presentades per cada grup parlamentari.

I en primer lloc, votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.

Primer bloc, la 2, la 22, 24 i 108.
Senyories, comença la votació.
A favor, 39; en contra, 48.

Esmena 52.
Comença la votació.
A favor, 29; en contra, 47; abstencions, 9.

Votarem a continuació les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.

Esmenes 10, 27, 29, 35, 41, 42, 55, 56, 57, 72, 75, 77 i 80.
Comença la votació.
A favor, 11; en contra, 48; abstencions, 28.

Esmenes 11, 15, 15, 17, 20, 31, 32, 58, 65, 103 i 109.
Comença la votació.
A favor, 38; en contra, 48.
Cap abstenció.

Esmenes 82 i 83.
Comença la votació.
Vots a favor, 10; en contra, 77.

Votació de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El primer bloc és 1, 6, 25, 34, 36, 38, 39, 43, 44, 51, 54, 69, 70, 73, 74, 79, 84, de la 86 a la 89, de la 92 a la 101 i la 106.
Comença la votació.
A favor, 9; en contra, 48; abstencions, 29.

Esmenes 3, 4, 5, 19, 23, 45.
46, 47, 53, 59, 60, 61, 66, 67, 68, 76, 85, 90 i 107.
Comença la votació.
A favor, 39; en contra, 48.

Esmenes número 21, 81 i 91.
Comença la votació.
A favor, 9; en contra, 77.

Esmenes 26, 30 i 78.
Comença la votació.
A favor, 4; en contra, 48; abstencions, 35.

Passarem a continuació a la votació de l'articulat.

Articles 1, 4, 6, 18 i 42.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 7; abstencions, 33.

Articles 2, 3, 7, 8, 9, 12, 13, 20, 21, 23, 24 i 28 a 41.
Comença la votació.
A favor, 77; abstencions, 9.

Disposició transitòria primera.
Comença la votació.
A favor, 77; abstencions, 8.

Disposició transitòria segona.
Comença la votació.
A favor, 82; abstencions, 5.

Disposició derogatòria.
Comença la votació.
A favor, 82; abstencions, 5.

Disposicions finals primera i segona.
Comença la votació.
A favor, 81; abstencions, 5.

Un moment, senyories.

Votarem el preàmbul de la llei.
Comença la votació.

Senyories, anem a votar una omissió.
Els articles 5, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 19, 22, 25, 26 i 27.
Comença la votació.
A favor, 87.

I ara passem a la votació final de la llei.
Comença la votació.
Vots a favor, 77 i abstencions, 9.

Queda aprovada la llei.

Validació o derogació del Decret llei 1/2015, de 27 de febrer, del Consell, d'horaris comercials a la Comunitat Valenciana (RE número 108.
840, DOCV 7.
477)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia, validació o derogació del Decret llei 1/2015, de 27 de febrer, del Consell, d'horaris comercials a la Comunitat Valenciana.
Per a la presentació del decret llei té la paraula l'honorable conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados, comparezco en nombre del Consell, de acuerdo con el artículo 137 del Reglamento de Les Corts para presentar el Decreto ley 1/2015, de 27 de febrero, del Consell, de horarios comerciales de la Comunitat Valenciana, explicar las razones que han aconsejado su promulgación y solicitar el voto favorable de sus señorías para la convalidación.

Permítanme, antes de iniciar mi intervención, primero saludar a los representantes del sector de cámaras, que nos acompañan aquí en la tribuna para la ley que acaban de aprobar, la ley de cámaras, que creo que es un paso muy importante para el desarrollo de nuestras cámaras en la Comunidad Valenciana, y también a los representantes del sector comercio, que seguramente por el adelanto del horario algunos no han llegado, pero en cualquier caso un saludo a todos ellos por el decreto ley que ahora mismo someto a su aprobación.

Señorías, me corresponde en esta intervención, y tengo que decir que la hago con legítimo orgullo de lo que es una de las parcelas de más importancia de los sectores económicos de la Comunidad Valenciana, un sector que ha empezado a reflejar de manera clara que estamos en plena recuperación económica.
Y es que el comercio sigue y seguirá siendo uno de los motores de la comunitat.
Se trata de un sector muy dinámico en una economía globalizada, no solo por la heterogeneidad de formatos comerciales, sino también por las diferentes modalidades de venta y utilización de nuevas tecnologías.

En el caso concreto de la comunitat tiene una importancia sustancial, cerca de 55.
000 millones de euros de cifra de negocios y 300.
000 empleados.
Según los últimos datos de la contabilidad regional del INE, el sector comercial representa un 13,5% sobre el total de nuestro valor añadido bruto, y un 19% sobre el empleo, porcentajes más elevados que la media española.
Datos de coyuntura reflejan que el aumento del empleo y la creciente confianza en los consumidores están impulsando el consumo familiar y con ello la actividad del sector, tras haber superado una larga etapa de dificultades.

Respecto al índice del comercio al por menor, en el primer mes del 2015 hubo en la comunitat un aumento de la cifra de negocios del 4,7%, superior a la media española del 4,2, con lo cual se acumulan diez meses consecutivos de avances en nuestra comunitat tras cinco años de descenso en las ventas del comercio.
De igual forma sucede con el índice de ocupación del comercio al por menor que se incrementó un 0,6% en la comunidad, con lo cual también se acumulan diez meses de avances.
De este modo, el comercio valenciano que presenta un mayor peso relativo en nuestra estructura económica está viviendo también una coyuntura más favorable que el conjunto del estado, ayudando de este modo a intensificar la recuperación económica de la comunitat.

Por ello, señorías, la seguridad que hoy ofrecemos con la normativa de horarios es la mejor contribución que podemos hacer a esta recuperación, siendo necesario abordarla en estos momentos.
Por ese motivo, a pesar de que las decisiones y opciones que se mantienen respecto a esta materia horaria son de aquellas que más acusadamente reflejan distintos intereses presentes en la distribución comercial y que legítimamente exponen y defienden sus representantes, es justo que no se haga de esta cuestión un casus belli estéril y poco fructífero.

Al mismo tiempo, estoy convencido que la cuestión de los horarios comerciales es solo uno de los asuntos que tiene planteado el mundo del comercio, ya que en realidad la calidad, la competitividad o las nuevas estrategias vinculadas al comercio electrónico son, entre otros, aspectos que están relativizando las exigencias de presencia y proximidad física, tal y como siempre las veníamos entendiendo.
En cualquier caso, si tuviéramos que elegir un supuesto en el que se dan con toda claridad las condiciones para el uso del expediente de la posibilidad de decreto ley prevista en los artículos 44 y 40 de nuestro Estatuto de autonomía, pocas como esta justifican el recurso a esta figura.
La gravedad de las situaciones y los conflictos derivados de la diversidad de interpretaciones a que han dado lugar los preceptos de la legislación básica del estado por parte de la administración y de los operadores reclamaban una regulación de esta materia urgente que no podía demorarse.

Señorías, la necesidad y urgencia se unen a una ley cuyo principal objetivo es la garantía de un entorno normativo claro que otorgue seguridad jurídica a los operadores económicos, reduzca el margen de discrecionalidad en la toma de decisiones y todo ello en el marco de la colaboración y las aportaciones de los representantes de las distintas entidades integradas en el Observatorio del Comercio Valenciano.

Creo humildemente que todos estos objetivos se han cumplido.
Con el Decreto ley 1/2015, que hoy traemos a las Cortes para su posible convalidación, la Comunitat Valenciana y el sector cuentan ya con una normativa que modifica y ajusta a nuestra realidad las disposiciones legales en materia comercial.
Es bien conocido que la normativa estatal en la materia proporcionó nuevos criterios para que los ayuntamientos contribuyeran a la flexibilización del régimen de horarios en su territorio, especialmente en lo referido a las zonas de gran afluencia turística, dado que son los ayuntamientos los que mejor conocen tanto las aspiraciones de las empresas comerciales, como las necesidades de sus residentes, visitantes y turistas.

Se trataba, pues, de encontrar un escenario idóneo para conciliar los intereses del comercio local, los intereses de los clientes propiciando nuevas sinergias entre el turismo y el comercio que es la opción marcada en la normativa básica estatal.

Y, señorías, es evidente que esta vinculación entre turismo y comercio, que da lugar al concepto de gran afluencia, no es equivalente a la mera gran afluencia que pueda darse en un determinado caso concreto por razones distintas al signo turístico.

Por ello, los distintos preceptos del decreto ley delimitan con claridad, garantías y seguridad jurídica los distintos supuestos a los que se refiere la realidad comercial.

El artículo 20 delimitando con total claridad los establecimientos respecto a los que se predica la libertad horaria.

El artículo 21 respecto a la libertad a que se acogen los establecimientos situados en zonas de gran afluencia turística.
La zona de gran afluencia turística no es una zona de gran afluencia en festivos, y por ello las circunstancias de incorporación a la normativa para instar zona de gran afluencia turística se concretan en una serie de parámetros objetivos.

La declaración se lleva a cabo por la conselleria a petición del ayuntamiento y basándose en la acreditación de los parámetros que se detallan en el texto del artículo y que les menciono a continuación: concentración acreditada de plazas de alojamientos y establecimientos turísticos con diferente régimen en Semana Santa y durante el verano y ocupación superior al 50% en periodos distintos; concentración suficiente y fehaciente de segundas residencias; acreditación precisa de las visitas en caso de declaración de patrimonio de la humanidad o localización de un bien de interés cultural; celebración de grandes acontecimientos deportivos o culturales; así como proximidad a áreas portuarias o aéreas de turismo de compras.

El artículo 22 también determina el régimen de horarios especiales, también tramitados en circunstancias excepcionales y a petición de los ayuntamientos.

El decreto ley también incorpora un régimen transitorio porque se dé solución a las solicitudes presentadas con antelación superior a los dos meses desde la entrada en vigor del decreto ley.

Señorías, el voto favorable a la convalidación del Decreto ley 1/2015 no puede estar más justificado, las razones de necesidad y urgencia así lo aconsejan pero, también, otras razones de prudencia, equilibrio y consenso con las que el Observatorio de Comercio Valenciano acogió el texto que hoy traemos a la cámara.

Se han tomado en consideración las propuestas realizadas a través del grupo para la reactivación del comercio en las que están representadas las distintas organizaciones del sector comercial de ámbito autonómico integradas en el Observatorio del Comercio Valenciano.

Asimismo, las bases de esta nueva normativa fueron presentadas en el observatorio del comercio el pasado 16 de febrero donde la práctica mayoría de sus representantes expresaron su acuerdo y consenso.

Este nuevo escenario de seguridad y firmeza y equilibrio en las decisiones es la mejor contribución que podemos hacer al sector para que se consolide en una nueva coyuntura de avances en la cifra de negocio y empleo.

Y sabiendo que al despejar la incertidumbre normativa se estará en mejores condiciones de caminar hacia la calidad, competitividad y especialización como auténticos y esenciales valores para su sostenibilidad en el tiempo es por lo que solicito su voto favorable para la convalidación de este decreto ley.

Dado que esta es mi última intervención prevista en esta legislatura, permítanme también que les traslade mi mensaje de agradecimiento personal y reconocimiento por la labor que han desempeñado sus señorías y por las oportunidades de colaboración y debate que hemos tenido a lo largo de este tiempo.

Si en algún momento alguien se ha sentido ofendido por alguna de mis palabras o expresiones durante este tiempo le pido sinceramente disculpas por ello.

También, quiero expresarle muy especialmente mi agradecimiento al Grupo Parlamentario Popular por su apoyo constante en mi labor como conseller durante esta legislatura.
De verdad, señorías, que gracias a ustedes mi labor ha sido mucho más fácil y mucho más fructífera.

Por tanto, muchas gracias a todos, a todos los grupos también, y les deseo un buen fin de sesiones de este periodo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, i per al torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat José María Rodríguez.

El senyor Rodríguez Galant:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Popular va a votar Â«síÂ» a la convalidación del decreto ley de horarios comerciales cuyo objeto es ordenar y fomentar la actividad comercial, y que brillantemente ha sido presentada por el conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo, el señor Buch.

Y lo hacemos porque el Grupo Popular está comprometido con el pequeño y mediano comercio, porque les reconocemos que, junto al turismo, son dos de los motores de la Comunidad Valenciana en la recuperación económica y en la creación de empleo, como así lo demuestran las cifras que han sido aportadas por el conseller en su reciente intervención y que me permito recordar dos de ellas: más de 200.
000 empleos se han creado, un incremento del 0,6%; más de 55.
000 millones en cifra de negocio, un aumento de un 4,7%.

Y si estas cifras las analizamos del punto de partida, el periodo 2008-2012, periodo de gobierno socialista, una crisis iniciada con el aumento de empleo, una caída brusca del consumo, la reducción del poder adquisitivo de los valencianos, sin posibilidad de financiar al comercio, si las analizamos desde ahí -como les decía-, señorías, se puede afirmar sin dudar que la eficacia y la mejora de la competitividad del sector comercial valenciano, junto con las políticas de reforma llevadas a cabo por los gobiernos del PP, han dado lugar a estas buenas cifras.

Señoría, la modificación de la normativa básica de estado de horarios comerciales hace necesaria la adecuación de la normativa autonómica en esta materia.
Dicha normativa ha proporcionado nuevos criterios para que los ayuntamientos, que son quienes conocen mejor las necesidades de las empresas de su territorio, de los servicios que le demandan los vecinos, los turistas, los visitantes, resulten determinantes en la flexibilidad del régimen horario a aplicar en su término.

Los ayuntamientos son el escenario idóneo para lograr una adecuada conciliación de los intereses del comercio local con los de sus clientes potenciales y la posibilidad de proporcionar nuevas sinergias entre turismo y comercio, con los consiguientes beneficios para ambos sectores y la sociedad valenciana en general.

El decreto que hoy se presenta ajusta a la realidad de la Comunidad Valencianas las disposiciones legales en materias de horarios comerciales, se otorga una mayor seguridad jurídica y se reduce el margen de la discrecionalidad para las declaraciones de zona de gran afluencia turística y para los horarios excepcionales.

El decreto de horarios comerciales proporciona a los ayuntamientos criterios para que determinen la flexibilidad horaria aplicada en su territorio, especialmente lo que se refiere a las zonas de gran afluencia turística, se delimitan los establecimientos de libertad horaria y se regulan los horarios generales, y todo ello viene precedido por el consenso de todas las asociaciones y patronales de los comerciantes que están integradas en el Observatorio del Comercio Valenciano.

Desde el Grupo Popular queremos manifestar y transmitir nuestra felicitación al conseller Buch y todo su equipo por el acuerdo alcanzando atendiendo a las particularidades de nuestra estructura comercial y al interés de mantener un modelo de equilibrio entre los distintos formatos comerciales, bajo la premisa de igualdad de oportunidades y la estabilidad al tiempo que permite satisfacer las demandas de los residentes y turistas.

Señorías, el desarrollo de la actividad comercial precisa de un marco normativo que aporte seguridad jurídica y que permita compatibilizar las actividades productivas con la preservación de los intereses generales.

Destacamos en este sentido la flexibilidad horaria comercial como principio de la defensa de igualdad de oportunidad, la creación de empleo, el equilibrio de intereses comerciales y derecho de los consumidores.

Así, partimos de un concepto de comercio como un elemento dinámico y fundamental dentro de la cadena productiva valenciana y como un factor generador de riqueza.

El objetivo general perseguido por el decreto de horarios comerciales es la defensa de nuestro modelo comercial y que tiene como pilar principal el equilibrio entre las distintas formas comerciales -como ya he comentado-, un equilibrio dinámico, en constante cambio y evolución, por lo que la interlocución y el diálogo entre todos los agentes implicados ha sido -y es- pieza básica.

Con el decreto de horarios comerciales se contribuye, también, a mejorar la coordinación de las administraciones públicas en materia de defensa y protección de las personas consumidoras, se incide en la conexión entre comercio y turismo potenciando el comercio urbano.

Señorías, el mejor servicio que estas Corts pueden prestar al sector del comercio para que siga en esa buena dirección de incrementar ventas y creación de empleo es votar Â«síÂ» a la convalidación del decreto de horarios comerciales como va a hacer el Grupo Popular.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rodríguez:

Per a exercir el torn en contra, en representació el Grup Parlamentari Socialista (veus), ¿eh?
, ¿no?
, perfecte.

No n'hi ha torn en contra i, per tant, passarem a la fixació de posició de la resta de grups parlamentaris.

En primer lloc, de menor a major, la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyor Sanz, té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Señorías, mi grupo trasladó a la cámara una interpelación y una moción sobre horarios comerciales, un tema que considerábamos muy importante por sus consecuencias sobre nuestra economía, sobre el mercado laboral, sobre el modelo de ciudad que estamos construyendo, que queremos construir, sobre el urbanismo, pero también sobre la calidad de vida de la ciudadanía.

Y el señor Buch en un momento del debate me dijo que me había tirado demasiado rápido a la piscina porque al día siguiente, o el día anterior, perdón, había estado reunido con representantes del comercio para tratar un texto que se había filtrado a los medios de comunicación, su existencia, sobre el tema de horarios comerciales.

Pues bien, yo no sé si me tiraría muy pronto a la piscina, lo que es hoy; hoy lo que tenemos aquí es la validación de un decreto ley de horarios comerciales por la vía de los hechos y justificándose este procedimiento porque estamos al final de una legislatura, nos viene sin posibilidad de un amplio debate, nos viene sin posibilidad de enmendar un texto y nos viene con unas prácticas que son muy habituales por parte del Consell.
Y no hay justificación en estos momentos que sitúe este tipo de debate en la cámara si no es porque existe una falta de planificación de la conselleria a la hora de establecer sus debates y una falta de respeto al debate parlamentario y a las funciones legislativas de las Cortes.

Y mire, señorías, no vamos a votar a favor nosotros, no, no vamos a convalidar el decreto porque ustedes tienen el mismo modelo que cuestionamos, porque este decreto no varía el modelo que estamos cuestionando que protege a las grandes superficies frente a los pequeños, no ha cambiado un ápice.

Ustedes emprendieron, el Partido Popular emprendió ya hace tiempo un camino dirigido a favorecer a las grandes superficies frente al comercio de proximidad, que son en su mayoría pequeñas y medianas empresas, en muchas ocasiones familiares, y que no pueden afrontar nuevas contrataciones para abrir más días y horas semanales y que tanto esfuerzo, además, han hecho durante todo este periodo por modernizarse y poder competir con las grandes superficies.

Y las consecuencias de estas políticas de desregulación horaria, además que han recibido su mazazo con la figura de gran afluencia turística, van al final en perjuicio del tejido comercial, al final en perjuicio del empleo y su calidad y, además, comporta elementos negativos poderosísimos en la sostenibilidad de nuestras ciudades y en prácticas oligopólicas que determinan precios de compra y precios de venta por parte de los grandes.

La verdad es que con este decreto ley el Partido Popular ha perdido la oportunidad de reconsiderar las zonas de gran afluencia turística al concederles un plazo de vigencia de dos años antes de que los ayuntamientos puedan volver a solicitarlas, si así lo consideran, ante la Generalitat valenciana.
En vez de dos años, ¿por qué no han sido de tres meses?
Pues, no, no han sido de tres meses sencillamente porque el Partido Popular quiere dejar atados y bien atados ante las elecciones los privilegios que los grandes han ganado durante este periodo.

Y aquí, realmente, el problema se ha suscitado por esa caprichosa determinación de cuatro zonas de afluencia turística en Valencia porque, señorías, ustedes se quejan de que nosotros les acusemos de proteger a los grandes, a las grandes superficies, pero díganme qué significa que ante la sentencia en favor de Media Markt, que cuestionó también el criterio el propio señor Buch, igual que la de Gran Turia -el recurso de Gran Turia-, no fuera recurrida dicha sentencia por parte del Ayuntamiento de Valencia.
Dígannos por qué no se hizo.
¿Por qué no se hizo?
Pues no, se dejó pasar.
Se dejó pasar y poniendo en un mal lugar al propio conseller.
Y ahora la conselleria no ha sido valiente con el tratamiento de las zonas de gran afluencia turística.
Porque en el fondo los intereses son los mismos, los que se sitúan en el ayuntamiento y los que se sitúan en la conselleria.
Da lo mismo.

Y también sentimos que se haya perdido la oportunidad de que los dictámenes del observatorio de comercio sean vinculantes, como lo eran en el pasado, para que…, a (inintel·ligible) .
.
.
del observatorio de comercio, no vinculan; sentimos que no se le dé ese valor determinante que debería tener.

Como sentimos que hagan tan difícil en este decreto la reversión de la calificación de zonas de gran afluencia turística, que seguirán siéndolo, las nuevas, indefinidamente hasta que se consideren que han desaparecido las causas que lo motivaron.

Pero díganme, ¿quién determina esas causas?
¿Cuál es el procedimiento?
Pues el decreto no dice nada.
El vacío más absoluto.

Por lo tanto, este decreto es verdad que concreta con más precisión los criterios para determinar los diez días de apertura de festivos, decreta con más concreción la acreditación de las zonas de gran afluencia turística y, además, tengo que decir, les hacen un regalo a las grandes superficies, dejándoles dos días más de apertura a lo largo del año: ya no son diez, son doce.

Pero también es verdad que el pequeño comercio y el mediano comercio ven en esto un freno a las exigencias con las que hace poco tiempo las grandes superficies estaban imponiendo ante la conselleria la posibilidad de una mayor desregulación horaria.

Por lo tanto, decir que aunque no nos gusta este decreto, respetamos esa voluntad que tiene el comercio de darse un respiro -el pequeño comercio- ante esta situación.

Pero también decir que desde Esquerra Unida seguimos trabajando para que desaparezca la normativa de zona de gran afluencia turística; seguimos trabajando por la protección del comercio de proximidad, los puestos de trabajo y su calidad, que especialmente en las grandes superficies están sumamente precarizados.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Sanz.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, senyor Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyories del Partit Popular, benvinguts i benvingudes.

Benvinguts i benvingudes als que portem anys dient que en estes Corts la legislació d'horaris comercials, amb la declaració de zones de gran afluència turística, no tenia cap sentit.

Benvinguts i benvingudes als que des de fa anys apuntàvem que l'absència de criteris objectius, per tant discrecionals, portaria molts problemes, com finalment ha segut.

Senyories, el 21 de febrer de 2013 des de Compromís vàrem registrar una proposició no de llei que tenia com a primer punt de la proposta de resolució una mesura molt senzilla, proposàvem revisar la declaració de zones de gran afluència turística per tal que s'ajustaren a criteris objectius -febrer de 2013.

Només escoltant el clam del sector del comerç es podia entendre que el govern espanyol, el govern de La Generalitat i alguns ajuntaments com el de València estaven cometent una gran injustícia que comportaria greus conseqüències al sector.

Per això, també, proposàvem al Consell que iniciara un diàleg amb el sector per a evitar la desaparició del comerç de proximitat als municipis afectats.
Però des del Consell i des del partit que suporta al Consell en estes Corts, el Partit Popular, no van voler escoltar estes raons i estos arguments.

Durant el debat d'esta proposició, que va tindre lloc l'11 de juny de 2013, el representant del Partit Popular va dir: Â«Desde nuestro punto de vista, las zonas de gran afluencia turística ya se ajustan a criterios legales y objetivos.
Si cambiásemos la palabra turística por la de gran afluencia de personas, yo creo que entenderíamos que las cuatro zonas que hacen referencia a la ciudad de Valencia se ajustan al criterio de gran afluencia de personas en algún momento concreto del año.
Â»

I, ara, dos anys després d'aquella iniciativa, dos anys després d'aquell debat, el govern valencià aprova un decret llei d'horaris comercials que admet que la declaració d'estes zones necessiten una concreció per a reduir el marge de discrecionalitat en base a uns paràmetres precisos.

I el govern del Partit Popular ha arribat a eixa conclusió després dels recursos i demandes que han plantejat algunes grans superfícies que no entenien per què un centre comercial situat a Orriols podia tindre règim d'horaris especial i un situat a Xirivella, no.
Perquè Xirivella, Alfafar i Orriols tenen la mateixa característica: no són zones de gran afluència turística.

El que n'hi ha en el fons de tot este tema ja ho hem dit en nombroses.
.
.
(tus) en nombroses ocasions, és una política temerària del Partit Popular per a beneficiar les grans superfícies.
Ho hem vist amb els horaris comercials, ho hem vist amb la via lliure per a saturar de grans superfícies el nostre territori.

I les conseqüències, ¿qui les paga?
Les paga el xicotet comerç, que es veu amenaçat per una administració que no busca l'equilibri, sinó premiar un model de negoci més gran, amb més poder i amb més influència en les altes esferes.
Les paga el consumidor que, amb la desaparició del xicotet comerç, ja no té l'opció de triar i decidir on vol fer les seues compres.
Però les conseqüències també les paguen els treballadors i treballadores de les grans superfícies, perquè, a banda de la desregulació salvatge d'horaris comercials, tenim una reforma laboral que ha permés que eixes hores addicionals no deriven en la creació d'ocupació de qualitat, sinó en la precarització de les condicions de treball de les plantilles.

Per això, el tercer punt de la nostra proposta era -era en eixe moment, precisament- condicionar l'establiment de zones de gran afluència turística a un compromís de les grans superfícies en què l'apertura de diumenges i festius repercutira en la generació de llocs de treball de qualitat i no en la precarització de condicions laborals dels empleats actuals, que és precisament el que ha passat.

I precisament perquè volem que la veu dels treballadors i treballadores de les grans superfícies compten amb esta llei, anem a demanar que este decret es tramite com a projecte.
Segurament, el Partit Popular votarà en contra d'aquesta tramitació com a llei, però nosaltres ho demanarem, precisament perquè volem que els horaris comercials tinguen una dimensió humana, perquè des de Compromís volem plantejar les nostres esmenes en defensa d'un model comercial equilibrat, en defensa del comerç de proximitat i en defensa dels treballadors i treballadores de les grans superfícies.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, senyor Macho, té la paraula.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenos días.

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Quiero comenzar anticipando el sentido de nuestro voto en esta convalidación del decreto ley sobre horarios comerciales.
El Grupo Parlamentario Socialista se va a abstener en base a las razones que ahora mismo voy a exponer.

Miren, desde el momento en que supimos que en estos últimos momentos de la legislatura, casi en sus últimas bocanadas, ustedes se afanaban por sacar adelante este decreto ley, pensamos en el refranero español, que en materia de tardanzas es bastante interesante.
Sin duda, ustedes se acogerán hoy a los conocidos nunca es tarde si la dicha es buena o más vale tarde que nunca.
Pero yo prefiero acogerme al popular a buenas horas, mangas verdes, y a los menos conocidos pero muy interesantes nunca es tarde para no hacer nada y, sobre todo, al cervantino en la tardanza dicen que suele estar el peligro.
Porque de lo que hoy estamos hablando, señor conseller, es de engaños y de tardanzas.

Si uno hace el ejercicio de obviar estos últimos cuatro años, olvidarlos en materia comercial, en materia de política comercial y pretende analizar sin más el decreto ley, podríamos convenir que parecen razonables algunas de las cosas que en él se incluyen.
Si, además, se sabe de qué se trata, puede echar de menos algunas cosas y, si se quiere hilar fino, descubrir algunas cosas que sobran en el decreto.

En resumen, si este decreto fuese algo independiente, ajeno a la política comercial del Consell de estos últimos años, sin relación alguna con ninguna política comercial, podría incluso pasar por bueno, exagerando quizás un poco el adjetivo.

Pero lo malo, señor conseller, es que no es así.
Si volvemos al sabio refranero español, ahora podríamos utilizar el viejo mala y engañosa ciencia es juzgar por las apariencias, porque este decreto ley quiere aparentar algo para tapar el engaño que ha significado la política comercial del Consell durante estos últimos años, no es otra cosa.

Señorías, este decreto surge de la urgente necesidad de solucionar problemas que el mismo gobierno valenciano ha creado.
Un lío, el lío en el que ustedes han sumido al sector, con una desregulación horaria sin sentido y con una regulación de las ZGAT, de las zonas de gran afluencia turística, absolutamente inclinada a favorecer a solo una parte del programa comercial.
Todo esto, señorías del Partido Popular, señor conseller, se les ha acabado volviendo en contra.
Y de todo eso ahora me temo que al final de la legislatura vienen estas prisas.

En materia comercial, y lo hemos discutido aquí en repetidas ocasiones, el Consell ha perdido estos últimos cuatro años o quizás, si analizamos con más cuidado las políticas que ha realizado, no los ha perdido, sino que los ha dedicado con denuedo, con esfuerzo, en exclusiva a favorecer a la parte más poderosa del sector.

Hemos hecho repetidas preguntas repetidas veces.
Yo las voy a volver a hacer, por lo menos un par de ellas hoy aquí.
Una, ¿por qué, señor conseller, cuatro años después, yo diría que casi cinco años después, el Patsecova no está aprobado?
¿Por qué el Patsecova, que es el plan rector que tendría que regir toda la actividad comercial, no está aprobado?
¿Por qué, a pesar de estar muy por encima de la media española y europea en metros cuadrados de grandes superficies comerciales por habitante, ustedes nos amenazan con más y más proyectos de este tipo?
Yo lo conozco bien, vivo en Alicante.

La actual situación del comercio valenciano necesita de una nueva ley que impulse un modelo comercial valenciano, un modelo propio que dependa…, o sea, que defienda nuestras particularidades en materia comercial y no se limite a plegarse a las directrices políticas de Madrid o a las presiones de los grandes grupos de poder del sector.

Este decreto representa el intento final del Partido Popular de congraciarse con la mayoría del sector comercial, una mayoría a la que durante años ha estado ignorando.

Es un decreto, a nuestro juicio, tardío e insuficiente, porque, como ya he dicho, el comercio valenciano necesita mucho más, necesita de una nueva ley.

Este decreto es un vendaje de urgencia, es un parche con esparadrapo para evitar que el enfermo se desangre y por eso no lo vamos a votar en contra.
Pero, dicho eso, es urgente que el enfermo reciba los cuidados necesarios por parte de otro equipo médico que no lo vuelva a dejar abandonado durante años en la camilla.

El sector comercial valenciano necesita recuperar un equilibrio vital -ya se ha hablado aquí de equilibrio-, un equilibrio vital que no se conseguirá con tardanzas ni con decretos parche, sino con una operación importante que consensue una nueva ley, como ya he dicho, propia, valenciana, hecha desde aquí y pensando en nuestro sector comercial, que no es igual que el sector comercial de otras parte de España; sin hipotecas externas y sin imposiciones sobre todo de ningún grupo de poder dentro del mundo del comercio.

Esa ley, sin duda, deberá ser una de las primeras que se debatan y se aprueben en la próxima legislatura.
Ese, por lo menos, señorías, es nuestro compromiso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Macho.

Per al torn de rèplica, senyor Rodríguez, té la paraula.

El senyor Rodríguez Galant:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Un momento.

Señor Macho, el señor Rodríguez ejerce su derecho a replicar, independientemente de cuál sea el sentido, por alguna de las manifestaciones, me imagino, pero bueno, ahora lo dirá el propio diputado.

Tiene usted la palabra, señor Rodríguez.

El senyor Rodríguez Galant:

Gracias, señor presidente.

Bueno, aunque han anunciado dos grupos la abstención, y no sé si… usted, desde Compromís, también anuncia la abstención, ¿o ha dicho que va a votar que no?
No lo ha anunciado… pues bueno.

Mire, mi intervención viene a defender el posicionamiento del grupo, como he hecho anteriormente, y a poner una vez más sobre la mesa lo que planteé al principio.

Desde el Grupo Parlamentario Popular hemos venido defendiendo al pequeño y mediano comercio.
Y una de las actuaciones fundamentales que se han hecho para llegar aquí a este decreto de horarios comerciales ha sido el acuerdo y el consenso, y yo creo que en eso hay que felicitarse.

No se puede venir, cuando se trae una propuesta de acuerdo con los sectores sociales afectados, como son los comerciantes, venir a decir que se ha hecho mal, y ustedes están planteando eso.
¿Por qué?
Porque se ha llegado a esa política de acuerdo por parte del Consell, por eso ustedes no lo apoyan.

Y ustedes vierten aquí acusaciones que no son ciertas.
Vienen a decir que nosotros, o el Grupo Parlamentario Popular, o con este convenio…, con este decreto, se viene a apoyar a los grandes centros comerciales.
¡Si es justo al contrario, si precisamente son los que no estaban a favor de este decreto, si es justo al contrario!
No intenten manipular y engañar.

Ustedes no se atreven a votar que sí porque es un acuerdo bueno que ha hecho el Partido Popular, el conseller Buch, al cual antes le felicité por ese acuerdo, y ustedes tienen que buscar aquí una estrategia que es la abstención, porque no se atreven a eso.

Pero, mire, un dato, en Andalucía.
El decreto que ha hecho la Junta de Andalucía es menos restrictivo hacia el pequeño y mediano comercio que el que ha hecho la Generalitat valenciana.
Véanlo.

Zona de afluencias turísticas.
¿Alguien piensa que cuando un crucero con 2.
000 turistas llegan a un puerto, a una ciudad, se van a ir de compras a una gran superficie?
¿Ustedes están planteando eso?
No, van al comercio tradicional, van al comercio de proximidad, van al centro de la ciudad.

La flexibilidad horaria va a atraer efectos positivos sobre la economía, y especialmente sobre el pequeño y mediano comerciante.
¿Por qué no les gusta a ustedes que los pequeños y medianos comerciantes tengan libertad para elegir el día y la hora que tienen que abrir su tienda?
¿Por qué no puede abrir un pequeño y mediano comerciante la tienda el día que tiene clientes, que hay turistas?
¿Por qué no?
¿Por qué no?
¿Por qué a ustedes no les gusta la libertad horaria y otro tipo de libertades, como por ejemplo la de poder elegir colegio?
¿Por qué?
A nosotros sí.
Y vamos a defender y seguiremos defendiendo la libertad.

Por lo tanto, a ustedes les pediría que reconsideraran su voto de abstención y votarán sí, porque sería un gran acuerdo para todo el comercio, sería que las Cortes apoyan, todos los grupos apoyamos al pequeño y mediano comercio que, como decía antes, lo ha pasado mal, lo pasó muy mal de 2008 al 2012, empieza a haber luz, se empieza a generar ventas, se empieza a crear empleo; no lo destrocemos haciendo una política barata, digamos, o demagógica en este sentido.
Apoyémosle, ellos están de acuerdo en este convenio de convalidación y nosotros vamos a seguir apoyándolo porque creemos, como decía antes, en el pequeño y mediano comercio.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rodríguez.

Senyora Sanz, per a rèplica té vosté la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, gracias.

Vamos a ver.
Nosotros jamás hemos dicho, señoría, que no estemos a favor de que puedan abrir cuando quieran el pequeño comercio.
Es que el pequeño comercio puede abrir cuando quiera, cuando quiera por ley, puede abrir cualquier domingo que quiera a lo largo de todo el año.
¡Que nos sabemos la ley!
Por lo tanto, no vengan aquí demagógicamente diciendo que no queremos que abran.

Lo que el pequeño comercio no puede hacer es abrir los domingos que quieran las grandes superficies o los días de fiesta que quieran las grandes superficies.
Porque el pequeño comercio tiene unas limitaciones económicas que no se lo pueden permitir, pese a que se han modernizado.
Eso para empezar, para empezar.

En segundo lugar, señoría, que los cruceros cuando vienen van al centro y por lo tanto el pequeño comercio puede abrir o no puede abrir.
¡Claro que sí que puede abrir, cuando quiera y cuando vengan los cruceros!
El pequeño comercio.

Ahora, lo que los cruceros no van es a Orriols, a comprar en el centro comercial de Orriols cuando vienen aquí, a Valencia, que es zona de gran afluencia turística.
Eso sí que no van.
Eso es un capricho de la alcaldesa.
¿Vale?

Los cruceros no van a los Media Markt que han ganado una sentencia y que el Ayuntamiento de Valencia no les ha recurrido, ¿vale?
No lo han recurrido.
Porque ustedes tienen interés en proteger a esas grandes superficies.
¡Claro que sí!
Y si no, díganme, ¿por qué las actuales zonas de gran afluencia turística en su decreto les dan una vigencia de dos años más?
¿Por qué?
Por qué no les podían haber dado una vigencia de tres, cuatro meses, y que en un nueva situación política y con las elecciones los gobiernos pudieran reconsiderar…, los gobiernos municipales, pudieran reconsiderar esas zonas de gran afluencia turística, si se siguen manteniendo o no.
¿Por qué?
Porque atan ustedes el negocio, atan ustedes el negocio.

Por lo tanto, no vengan aquí a decir que ustedes fueron… son defensores del pequeño comercio ni del mediano comercio, porque ellos, repito, pueden abrir cuando quieran.
Superficies de menos de 300 metros.
Hasta las de 500 tienen un tratamiento especial.
Y, por tanto, menos demagogia.

Y ustedes lo que tienen que hacer es situarse en esa defensa real, reconsiderar y pedir al Gobierno de España que reconsidere la normativa sobre zonas de gran afluencia turística, que no lo han hecho, que no lo han hecho.
Haberle dicho a la señora Barberá que era una barbaridad abrir cuatro zonas de afluencia turística en la ciudad de Valencia.
Porque han puesto los pies en los caballos al pequeño comercio.
Y eso lo dicen ellos.

Claro que el pequeño comercio ha dicho que, bueno, que vale, que aquí está este decreto ley, mejor esto que otra cosa.
Porque ellos son los que se han planteado, ellos son los que les han obligado a sacar ese decreto.
Y ellos son los que les han obligado con su constancia y con su ejemplo a no permitir que las grandes superficies hicieran lo que estaban haciendo, que es exigirle a este Consell más prerrogativas.

Y, por lo tanto, por lo tanto, ustedes denle la vuelta a su discurso, porque quienes han conseguido este decreto es el pequeño comercio.
Por eso nosotros nos abstenemos.
Nosotros no vamos a impedir que al menos las cosas se pueda decir nos quedamos como estamos, eso sí, con dos días más para las grandes superficies.
¿Vale?
Y con no se sabe quién tendrá en el futuro que reconsiderar si las grandes superficies que se puedan catalogar a partir de ahora, eh, pueden volverse atrás, no sabemos con qué criterios ni quienes pueden hacer marcha atrás en la calificación de zonas de gran afluencia turística, no lo sabemos.

Pero, bueno, ya lo arreglaremos, ya profundizaremos en eso, desde luego con el consenso, desde luego dando más valor al voto del observatorio de comercio, a quienes allí participan.
Pero tráiganos a nosotros aquí la verdad de lo que allí se dijo, la verdad de lo que allí se debatió.
Porque no se corresponde, ni muchísimo menos, ni muchísimo menos, con lo que ustedes están diciendo.
Y, por lo tanto, si nuestra abstención es ésta es por respeto a lo que han podido conseguir en estos momentos con este decreto el pequeño comercio, porque se ha plantado, que han dicho Â«hasta aquí hemos llegadoÂ», ¿eh?
, y porque además, además, entendemos que en el futuro lo podremos modificar, y modificar tanto aquí como en el Gobierno de España, porque desde luego en las zonas de gran afluencia turística es la puntilla para nuestro tejido comercial, que es un tejido comercial absolutamente necesario, arraigado en nuestras ciudades, arraigado en nuestras estructuras económicas y con un peso determinante en nuestra economía.

Y, por tanto, ahí está nuestra voluntad de trabajar por esa protección y trabajar también por la protección de los trabajadores del sector, que en las grandes superficies es realmente penosa las condiciones laborales que están sufriendo.
Y ahí estará Esquerra Unida y ahí vamos a seguir trabajando.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Sanz.

Señor Ferri, per a réplica.

El senyor Ferri Fayos:

Sí.
Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyoria, vosté no pot vindre ací a parlar de qui recolza o qui no recolza el xicotet comerç i les grans superfícies.
Li puc ficar uns quants exemples que s'han donat des que estem en este parlament Compromís.

L'any 2012 el seu govern, el govern del Partit Popular, que vosté sustenta, va proposar ací, a Les Corts, una reforma de la Llei de comerç en la qual es donava barra lliure a la creació de noves superfícies comercials, i els donava barra lliure precisament perquè es limitava tot a la finalització del Patsecova.
Un Patsecova que, com ha recordat el senyor Macho abans, porta més de cinc anys sense ser aprovat.

Mentrestant es donaven les llicències de gran afluència turística a quatre zones de la ciutat de València que no complixen uns requisits determinats, que ara mateixa no han complit ni els requisits que vostés mateixa han inclòs en este decret.

I, per tant, vostés no poden vindre ací a dir que nosaltres estem en contra del xicotet comerç.
Són vostés els que estan en contra del xicotet comerç.

I, com li he recordat, senyora Sanz, el xicotet comerç pot obrir quan vullga.
El problema que té el xicotet comerç és un problema de competitivitat amb les grans superfícies.
I el té perquè precisament són xicotets i és un comerç de proximitat, i són negocis moltes vegades familiars.
I el que no pot permetre's una família és treballar tots els dies de la setmana.

Això sí que ho pot fer una gran superfície, però un xicotet comerç no pot fer-ho.
I, per tant, ací hem de buscar l'equilibri.
I l'equilibri no està en donar-li cada vegada més dies d'obrir festius a les grans superfícies.
L'equilibri està en protegir eixe equilibri entre les grans superfícies i el xicotet comerç.

I vostés també s'obliden moltes vegades, quan vénen ací a parlar, dels treballadors i de les treballadores de les grans superfícies.
Ja li ho han recordat, li ho he recordat jo abans, li ho han recordat en les nostres al·locucions ací, en estes Corts.

S'obliden dels treballadors i de les treballadores que han passat de cobrar per treballar en els festius a haver de treballar.
.
.
quan abans eren festius, haver de treballar diumenges i cap de setmana i lliurar entre setmana, amb la qual cosa no poden conciliar la vida laboral i familiar, no poden veure el seus fills ni els seus familiars, que és els caps de setmana quan poden.
I això, lligat a la seua reforma laboral, la reforma laboral que ha fet el senyor Rajoy a Madrid, que permetia aquestes coses.

Per tant, senyories del Partit Popular, vostés, ni estan a favor del xicotet comerç ni estan a favor dels treballadors i de les treballadores de les grans superfícies.

Vostés han demostrat i segueixen demostrant, mentre no s'aprove un Patsecova, que estan a favor d'eixes grans superfícies.

Per tant, reiterem que ens abstindrem en aquesta votació, perquè és un consens al qual s'ha arribat amb el xicotet comerç, però des de Compromís considerem que és millorable i, per tant, anem a demanar la tramitació com a projecte de llei per a millorar-lo i incloure tots aquestos temes que jo li he explicat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Señorías.

Señor Rodríguez Galant.

Perdone que le dé la espalda.
Bienvenido al debate sobre el comercio en estas Cortes.
Hemos debatido bastante, tanto en comisión como en este pleno, y hemos hablado muchas veces y de muchas cosas.

Usted está desde hace poco y quizá no sea conocedor de ciertas cosas.

Mire, yo mismo en esta zona hace poco he hablado, y lo dije hace unos minutos, de que me gustan los acuerdos y los consensos, y de que creo que en los parlamentos hay que hablar.
Y es cierto.

Pero, claro, lo que nos resulta extraño es que el acuerdo y el consenso se haga el último minuto, de la última hora del último día.
Es decir, no creo yo que éste sea un consenso demasiado útil para nadie.
Es más, ha sido un consenso que apoyamos, un acuerdo que apoyamos, pero que se tendría que haber conseguido hace mucho tiempo, porque todo el tiempo durante el cual no se ha conseguido el daño que se le ha hecho al comercio de proximidad ha sido importante.

Podremos hablar de los comerciantes, de cuántas veces hemos hablado con ellos, de cómo ellos han conseguido solo con su lucha, con su lucha continua, han conseguido torcer el brazo del Consell para que ahora al final tengan que hacer una medida para congraciarse con ellos, y una medida también para intentar salvar, como yo le he comentado antes, el desbarajuste absoluto que suponía las ZGAT, que ha sido un desastre absoluto y la libertad de horarios comerciales que ataca a muchas cosas.
Y ya se ha comentado aquí.
O sea, yo creo que suscribo con integridad las palabras de mis compañeros que han hablado anteriormente.

¿Cómo aceptan las familias de los trabajadores del mundo del comercio la liberalización total de horarios?
Hay que ponerse en las vidas de cada uno de ellos, de cada una de ellas.
Es bien complicado pensarlo, es bien complicado de pensarlo.

Cuando han comentado ustedes además que los turistas de los cruceros van a venir a la ciudad y van a… Bueno, creo que lo ha comentado la señora Sanz, no creo yo que el crucero llegue hasta el centro comercial Arena, en Orriols, no creo que entre hasta allí.
Pero, sin embargo, esa es una zona de gran afluencia turística.

También se ha recordado antes, y me hacía gracia, porque yo lo recordaba del debate en comisión, cuando desde el Partido Popular se hablaba que no, que no entendíamos bien lo que eran las ZGAT, no eran zonas de gran afluencia turística, eran zonas de gran afluencia de gente.
Y, claro, en esa sutileza, en ese matiz se descubría claramente cuál era la intención del Partido Popular.
Vamos a montar grandes negocios donde va mucha gente.
Pero sobre todo vamos a montar grandes negocios.

Durante estos años, señor Rodríguez Galant, el Partido Popular ha hecho unas políticas en materia de comercio claramente contrarias al sector mayoritario del comercio, claramente, y claramente favorecedoras de la parte más poderosa del comercio.
Yo le invitaría a usted, por si no lo conoce, a que vaya a los libros y busque, como hemos hecho otros, los datos concretos sobre la superficie bruta alquilable por cada mil habitantes en centros comerciales en la provincia de Alicante, en la provincia de Valencia, en la provincia de Castellón, en el conjunto de la Comunidad Valenciana, que los busque.
Y una vez que los encuentre y se asombre de lo que son, los compare con la media española y se asuste, y los compare con la media europea, y se asuste.

Estamos absolutamente saturados de grandes centros comerciales.
Ustedes además quieren hacer más.
Además les quieren dar libertad de horarios.
Y eso ha sido una chapuza tal que a estas alturas el conseller ha tenido que, insisto, para congraciarse con un sector del comercio que estaba bastante, y me consta, bastante enfadado, para congraciarse con ellos, y fruto de la lucha de ellos, ha tenido que hacer este decreto, que nosotros no vamos a votar en contra porque tardíamente, como ya he dicho, viene a solucionar alguna parte, le insisto, alguna parte.

Todo el resto lo solucionaremos a través de una ley que sin duda aprobaremos en breve.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Macho.

Bé, senyories, a continuació, finalitzat el debat, passarem a la validació o derogació del Decret llei 1/2015, de 27 de febrer, del Consell, d'horaris comercials a la Comunitat Valenciana.

Evidentment, senyories, els vots afirmatius s'entendran favorables a la validació i els negatius favorables a la derogació.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 48; vots en contra, 4 i abstencions 34.
Queda validat el decret llei.

Una vegada validat, ¿algun grup parlamentari sol·licita que es tramite com a projecte de llei?
Sí.
El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el Grup Compromís i el Grup Socialista sol·liciten eixa tramitació com a projecte de llei.

I passarem a votar-ho a continuació.
Comença la votació per a la tramitació com a projecte de llei.
Comença la votació.
Vots a favor, 39; vots en contra, 48.
Queda, per tant, validat el decret llei, i així es comunicarà al Consell.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

Però abans, abans, senyories, i atenent la petició formulada pels grups parlamentaris, a l'empara de l'article 66 del reglament, en què es demana la modificació de l'ordre del dia, per a incloure el punt que figura com a número 22 a continuació del punt número 5 de l'ordre del dia esta vesprada.
I, per tant, es vorà el debat aproximadament a les 19:00 hores.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà… Però, però, però, però, té d'haver, té d'haver, senyories, té d'haver l'assentiment de la cambra.
Ho demanen els grups, se suposa que hi ha assentiment, ¿eh?
(Veus)

Per tant, senyories, per a aclarir la qüestió, per a aclarir-la -senyories, demane silenci-, la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de governació sobre la política general del Consell respecte a la planificació hidrològica de la demarcació del Xúquer, que ha estat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, eixe punt, que és el número 22, se substanciarà, a petició del grups parlamentaris, a continuació del punt número 5 de l'ordre del dia, amb una previsió horària d'aproximadament a les set de la vesprada, aproximadament.

Senyories, si hi ha assentiment, que n'hi ha al paréixer, queda aprovada esta modificació de l'ordre del dia.

I se suspén la sessió, que, com he dit, es reprendrà a les quatre i mitja.

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 35 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 33 minuts)

Projecte de llei, de La Generalitat, de modificació del text refós de la Llei sobre caixes d'estalvis, aprovat per Decret legislatiu 1/1997, de 23 de juliol.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda (BOC número 324)

El senyor president:

Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre el Projecte de llei de La Generalitat de modificació del text refós de la Llei sobre caixes d'estalvis, aprovat per Decret legislatiu 1/1997, de 23 de juliol.

Abans de començar el debat comunique a ses senyories que quan finalitze la votació d'este punt la cambra guardarà un minut de silenci pel motiu de l'accident que ha tingut lloc el dia de hui.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula la il·lustre diputada Cristina Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Em correspon, com a presidenta de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, presentar el dictamen del Projecte de llei de La Generalitat de modificació del text refós de la Llei de caixes d'estalvi aprovat pel Decret legislatiu 1/1997, de 23 de juliol, del Consell.

El projecte de llei es va presentar en el registre general de Les Corts el 28 de gener passat.
La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el dia 3 de febrer, publicant-se en el butlletí oficial de Les Corts, número 313, de 9 de febrer.
El termini de presentació d'esmenes va finalitzar el dia 19 de febrer i, dins d'aquest termini, es van presentar 3 esmenes a la totalitat pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Esquerra Unida, les quals sol·licitaven la devolució del projecte de llei al Consell.
Aquestes 3 esmenes de totalitat van a ser rebutjades pel Ple de Les Corts en la sessió del dia 25 de febrer.
A l'articulat del projecte de llei es van presentar un total de 75 esmenes, 32 del Grup Parlamentari Socialista, 28 del Grup Parlamentari Compromís i 15 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

La Mesa de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda el dia 25 de febrer va acordar l'aprovació del document d'ordenació d'esmenes i els temps d'intervenció dels grups parlamentaris per al debat de les esmenes en la comissió.
Aquesta ordenació d'esmenes es va publicar en el butlletí oficial de Les Corts, número 320, de 4 de març.

La Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda es va reunir el passat dia 11 de març i, després del debat, es van aprovar 5 esmenes, 3 del Grup Parlamentari Socialista i 2 del Grup Parlamentari Compromís i 5 esmenes d'aproximació, que afectaven 4 esmenes del Grup Parlamentari Socialista i 2 del Grup Parlamentari Compromís.
Resten per al seu debat davant el ple un total de 64 esmenes, 23 del Grup Parlamentari Socialista, 24 del Grup Parlamentari Compromís i 15 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
El dictamen aprovat va ser publicat en el butlletí oficial de Les Corts, número 324, de 23 de març.

A totes les seues senyories vull agrair les aportacions guiades per l'intent de millorar el projecte de llei, que és o hauria de ser un dels objectius del debat parlamentari.

Per la meua part, res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Fixació de posició dels grups parlamentaris.
En primer lloc, Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputat Lluís Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Estem davant d'una llei que, des del nostre punt de vista, partix d'una sèrie de conceptes que són equivocats.
I les esmenes que nosaltres hem plantejat precisament tracten de resoldre eixes qüestions que a nosaltres ens semblen errònies.

Partix d'un concepte equivocat en un doble sentit.
En primer lloc, d'un concepte equivocat perquè és tractar de transposar una llei que ha tardat molt de temps en dur-la ací, perquè han tardat prou més d'un any en fer una cosa que hauria d'haver sigut en principi més ràpida.
Una llei que ve del parlament de Madrid i que eixa llei introdueix eixa sèrie de conceptes que a nosaltres no ens semblen adequats i que, per tant, d'alguna forma caldria procurar, com a mínim, minimitzar-los en el text que ací aprovaren.

I, d'una altra banda, un altre concepte erroni, que és el de fer un pegat més per a resoldre la legislació de les caixes d'estalvi valencianes.
Ja és l'enèsim pegat que anem fent, inclús des del punt de vista de tècnica legislativa és més que discutible la forma en què s'ha plantejat, però a més seguim sense tindre una autèntica llei de caixes d'estalvi valencianes.
I després de tot el que ha passat amb les caixes d'estalvi hauríem de plantejar-se si això és correcte o no.

Hi ha un tercer element que també, insistim, a nosaltres ens sembla un error i és, com s'ha remarcat durant tot el debat que s'ha fet, és tractar de plantejar una llei de caixes que sembla una llei feta a la mida de Caixa Ontinyent.
I a nosaltres no és que ens sembla mal que, ja ho vam dir en el debat en comissió i ho vam dir en el debat de totalitat, que s'haja comptat amb l'única caixa valenciana per a poder fer una llei, és una cosa òbvia.
Però sí que no ens sembla correcte que es faça una llei pensant només en Caixa Ontinyent.
Perquè se suposa que una llei té voluntat de pervivència en el temps i se suposa que les caixes d'estalvi són institucions que no són institucions a extingir.
Hi ha caixes d'estalvi i per què no poden crear-se caixes d'estalvi en el futur.
I el que no podem fer és una llei que no tina en compte eixes qüestions.

Entrant en les qüestions més de fons, que són les que justifiquen les esmenes que nosaltres plantegem, entenem que el que pretenia fer la llei estatal i, per tant, la llei esta que adapta la llei estatal és posar presumptes solucions a presumptes problemes.
M'explique.
Es partix d'un concepte que des del nostre punt de vista està molt equivocat i és que els problemes de les caixes d'estalvi van vindre o van ser causats per la seua politització.

A banda d'allò discutible que és eixe concepte de confondre politització amb utilització partidista de determinades institucions, que són dos coses molt diferents i que haurien de tindre sempre molt clarament diferenciats els debats que ací es produeixen per a no confondre la gent entre el que és la determinació d'una política, que és perfectament legítim, i la busca d'afavorir interessos partidistes que pot ser ja no ho siga tant, a banda d'eixa confusió, damunt d'això, s'aborda amb solucions que no són les adequades.

El problema de les caixes d'estalvi no era que estaven polititzades, probablement, possiblement estaven massa poc polititzades, estaven molt partiditzades però molt poc polititzades.
I per què dic això?
Perquè el problema de les caixes d'estalvi és que no tenien mecanismes de control democràtic.

El problema de les caixes d'estalvi és que eren entitats que haurien d'estar subjectes a un estricte control públic, com a entitats que no eren d'ànim de lucre, i que en canvi el que hi havia era utilització per un funcionament opac i interessat d'eixes caixes.
I el que es fa precisament amb esta llei és, en compte de resoldre eixe problema és fer-lo més greu amb l'excusa que es vol resoldre eixe problema, que és el que se suposa hauria de fer.

S'inclouen dos conceptes, que per a nosaltres són absolutament rebutjables.
D'una banda, la introducció del concepte o de la figura dels grans impositors, amb la qual cosa s'introduïx de pas en la gestió de les caixes d'estalvi la idea de la propietat de les caixes d'estalvi.
Els grans impositors no sabem per quina raó en una entitat (inintel·ligible) .
.
.
ànim de lucre han de tindre més capacitat de decisió que la resta dels mortals en els governs de les caixes.
I per tant no han de tindre quotes.

El que nosaltres fem, per tant, i ahí hi ha una sèrie d'esmenes sobretot la número 28 a l'article 25, és que tractem d'eliminar l'esment als grans impositors, que hauran d'estar de totes maneres perquè ho diu la llei estatal.
I encara menys no posar-los quotes, perquè donar-los quotes en definitiva és generar un benefici cap a la gent més rica.
Ja ho vaig dir en la comissió i ho torne a explicar ara.
Per a nosaltres això és una qüestió, és introduir la plutocràcia en el govern de les caixes d'estalvi.

Un altre element que nosaltres ens sembla molt perjudicial és el que ha de veure amb els consellers independents.
I ahí és on més clarament es veu eixa falsa idea de la politització com el problema de les caixes d'estalvi.
Perquè diem, bé, els consellers que hi havien ara eren consellers nomenats pels partits polítics i ara anem a posar consellers que siguen independents.

Bé, però ¿qui nomena els consellers independents?
Perquè els consellers independents van a ser nomenats per l'assemblea de la caixa, una assemblea que estarà de nou determinada per dos qüestions: una per representants que nomenaran fonamentalment els partits polítics, a través dels seus representants institucionals, i, dos, pel tema dels impositors i els mecanismes d'accés a eixos impositors, que d'una banda estarà mediatitzat per la figura dels grans impositors i d'una altra no hi ha res que canvie l'actual sistema d'elecció d'impositors als òrgans de les caixes d'estalvi, que és un sistema que està podrit i viciat, perquè és un sistema que permet la manipulació de la direcció de les caixes d'estalvi per a posar en el consell d'administració de les caixes persones que no tenen criteri i que són directament manipulables pels mateixos directius de les caixes.
Ho acabem de vore en dos anys o quasi tres anys que hem estat en el tema de la comissió d'investigació de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani.

Per tant, no hi ha consellers independents de deveres.
I l'únic que fem és posant quotes de consellers independents és fer que hi hagen uns consellers que no responguen davant de ningú.
I el problema, precisament, és que hauríem d'estar fent el contrari, que tots els consellers tingueren davant de qui respondre.
Els consellers dels impositors, davant els impositors, perquè hi hagueren mecanismes d'elecció dels impositors clars, transparents i democràtics i que, per tant, eixos impositors pogueren rellevar els seus representants i el mateix amb els representants designats per les administracions.
És a dir, que els representants, com ho estaven i com ho estaran en les caixes d'estalvi nomenats, per exemple per Les Corts, no arriben allí i facen el que vulguen sense haver de donar-li comptes a ningú sinó que deguen comptes a l'organisme que l'ha anomenat.

Això seria democratitzar les caixes i això implicaria el que, no vaig a dir que s'evitaren tots els problemes que hi han hagut, però sí que s'evitarien molts dels problemes que han passat.
I precisament optem pel camí contrari, és a dir, en compte de resoldre els problemes generem una situació en la qual eixos problemes, si es tornen a reproduir, seran més greus que els que hi havia fins ara.

I, en eixe sentit, nosaltres també, a banda, com he dit, de fer esmenes que han de vore, per exemple, en la qüestió de l'eliminació dels sortejos, ja ho vaig dir en comissió.
.
.
No tinc clar que eliminant els sortejos se resolguen els problemes, però el que sí que tinc clar és que els sortejos entres els impositors són una gran font dels problemes, tal com està avui en dia i, per tant, caldria resoldre eixa qüestió.

El que nosaltres també demanem és una qüestió que planteja el Consell Jurídic Consultiu, és l'esmena número 47, que han plantejat tots els grups i que de forma increïble el Partit Popular es nega a aprovar, perquè no ho demanem nosaltres, ho demana el mateix Consell Jurídic Consultiu, que diu que les deliberacions, tret d'algunes qüestions que lògicament per qüestions de caràcter comercial han de ser no públiques, però les deliberacions dels consells d'administració no poden ser secretes, perquè el secretisme, l'opacitat i la manca de transparència és el mal que ha dut a les caixes d'estalvi al seu enfonsament.

I, en eixe sentit, també proposem algunes qüestions com són canvis en el tema de la comissió de retribucions, que siguen més grans i que s'evite que els qui van a beneficiar-se de les decisions d'eixa comissió de retribucions no puguen formar-ne part o la comissió d'inversions.
I en el cas de la comissió de retribucions, evidentment, que a més hi haja una qüestió que siga claríssima i és que en els informes de govern corporatiu s'introduïsca una informació clara i precisa sobre les dietes i les retribucions dels diferents consellers i dels directius.

Entenem que eixes qüestions sentarien les bases per a resoldre els problemes de les caixes d'estalvi en el futur.
El que està fent-se avui en dia, el que va a fer-se ací, el que va a aprovar-se ací, és un pegat que incidix o fa més greus els problemes que hi han hagut i que, a més, des del punt de vista legislatiu, no resol ningun dels problemes que es puguen presentar en el futur.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories estem davant d'un debat important, malgrat la pressa, malgrat la manera en què s'ha gestat per part del govern i que s'ha presentat a última hora, sense una planificació, sense un voler arribar a acords anteriors a la seua tramitació ací a Les Corts, doncs, se tracta d'un debat important.

És cert que el text de la llei de caixes, conforme va arribar a esta cambra, no és l'actual text; és cert que s'han aprovat esmenes que hem presentat els grups de l'oposició, que sense cap dubte no se pot negat que han millorat i molt el text.
I han millorat en els sentits que mancava quan va arribar a estes Corts i en un sentit de cap tipus d'aprenentatge de la situació que han patit, han viscut les nostres caixes d'estalvi i els exemples que ens poden donar no solament estes sinó el conjunt de les caixes d'estalvi arreu l'estat espanyol.

Venia sense aprendre la lliçó i acaba sense acabar d'aprendre del tot la lliçó.

És cert que s'ha millorat, i perquè els grups de l'oposició hem fet una labor indiscutible d'analitzar el text i identificar aquelles qüestions que, si no haguérem esmenat, hagueren deixat els fets conforme els teníem abans, fins i tot, de l'esclafit de la bombolla immobiliària i que va comportar la pèrdua de les entitats financeres o les caixes d'estalvi i tots els desvergonyiments -forats, injeccions de diners públics, etcètera- que en van derivar.

No va aprendre aquest text, quan se va presentar per part del Partit Popular en el govern de La Generalitat, no va aprendre que la gestió de les caixes podia ser controlada per una ferramenta pública, com és l'Institut Valencià de Finances.
No ho havia aprés, el text.

Hui ho ha aprés una miqueta més, i és perquè els grups de l'oposició hem pogut introduir esmenes que milloren la gestió i el control que, des de l'Institut Valencià de Finances, se pot fer de les caixes d'estalvi.

Per tant, avui jo crec que, si donem via lliure a este text legislatiu, estarem certificant el que ha sigut una negativa per part del Partit Popular, i és que l'Institut Valencià de Finances podia fiscalitzar, controlar, supervisar les entitats financeres, les caixes, al territori valencià.
Perquè res ha canviat de la llei que crea l'Institut Valencià de Finances.
Té els mateixos objectius, té les mateixes capacitats i competències.
I hui el que fem és desenvolupar-les en una nova llei de caixes d'estalvi.

Per tant, tot allò que hui diu este text que pot fer l'Institut Valencià de Finances per a millorar el control, la supervisió i gestió de les entitats, com les caixes d'estalvi, al territori valencià podia haver-ho fet abans i no ho va fer.
I és una de les causes, és un dels actors principals en la gestió que s'ha fet per part, en este cas, de la CAM o de Bancaixa.

Avui és una evidència.
No havia aprés el text eixa lliçó.
I anem a, hui, vore la fi de la tramitació d'una llei que alguna cosa ha aprés d'eixa lliçó perquè els grups de l'oposició hem pogut esmenar-la, no per la voluntat del Partit Popular.

Però queden lliçons per a aprendre, lliçons que el text, si avui vostés decideixen donar-los el vistiplau a les esmenes de l'oposició, podrà ser un text veritablement desitjable per a fer un control de les caixes d'estalvi i una gestió ètica, honesta i transparent d'estes.

Per exemple, que les caixes tinguen ferramentes, més enllà de què és el control extern, sinó del mateix control intern, que siguen de neteja dels seus càrrecs directius i polítics en l'entitat.

Vostés saben que, fins ara, s'ha promogut l'enquistament en el càrrec en les caixes d'estalvi.
Doncs, bé, esta llei no ho regula del tot; vostés, el Partit Popular acudix al màxim que deixa la llei estatal possibilitats per als càrrecs electes en els òrgans de govern de les entitats de les caixes d'estalvi.
Vostés deixen que puguen estar durant un mandat de sis anys, prorrogable uns altres sis anys; és a dir, dotze anys gestionant els òrgans de govern d'unes caixes d'estalvi.
Així han estat molts dels qui han passat per les nostres caixes d'estalvi.
Així han estat molts dels qui han passat a comparéixer en la comissió d'investigació de la CAM.
I veiem que, efectivament, van fer una deixadesa de les seues funcions, perquè van sentir total impunitat en este enquistament en el seu càrrec, sense que ningú els menejara la cadireta.

Nosaltres pensem que cal limitar-lo i posar-lo al mínim.
I el mínim serien quatre anys per a estar en els òrgans de govern, màxim prorrogable fins a huit anys.
I no solament en els òrgans de govern de les caixes, sinó del protectorat de les fundacions de les caixes -no ens oblidem que esta llei també ve a regular eixa part fonamental de les caixes d'estalvi.

A més, nosaltres volem limitar la intromissió política que, fins ara, hi ha hagut en les nostres entitats.
Vostés no poden obviar el que és evident.
El Partit Popular va fer de les caixes una ferramenta útil políticament, introduint-hi elements polítics que decidien sobre la política interna -valga la redundància- i que decidien, efectivament, donar suport, via inversions i crèdits, a les polítiques del govern del Partit Popular, gràcies a estes figures representatives de la política en els consells d'administració, comissió de retribucions, d'inversions, etcètera, etcètera.

Això se regula en els òrgans de representació i les quotes que representen cadascun dels col·lectius representats, ja siguen d'impositors, de Generalitat, de corporacions locals, de personal de la caixa o d'entitats fundadores.

Doncs, bé, nosaltres creguem que passar, com si no haguera succeït res, com si no haguérem vist els elements polítics que el Partit Popular va posar al front de les entitats financeres i com feren un ús pervers de la seua posició, i deixar també el marge al màxim que ens permet la legislació estatal en els òrgans de representació, doncs, és no aprendre la lliçó.

Per exemple, que vostés diguen que els impositors han de ser del 50%, que és el mínim que deixa la llei estatal, quan el màxim pot ser fins a un 60%, nosaltres el regulem a un 55%.

Que la intromissió política, que és de La Generalitat i de les corporacions locals, tinga un màxim d'un 25%, casualment el que vostés regulen: un 17% per a La Generalitat i un 8% per a les corporacions locals, quan pot haver-hi un mínim, que nosaltres l'establim en un 12% de La Generalitat i un 5% per a les corporacions locals, doncs, això és aprendre la lliçó, no utilitzar com a ferramenta política o partidista uns elements tan importants com són les caixes d'estalvi.
També fem la rebaixa d'eixos percentatges al plantejament que fa el govern valencià en esta proposta.

Però, a més, ¿com s'elegixen eixes persones representatives de la política?
¿Com s'han d'elegir els elements representatius de les corporacions locals o de La Generalitat, que han d'aprovar-se ací, a Les Corts?
Doncs, entenem que han de ser de la pluralitat política i que tots i cadascun dels representants polítics dels grups parlamentaris o dels grups municipals han de tindre possibilitat garantida de tindre representants en eixes entitats.
I vostés diran: Â«Ai!
, i per a què?
Â».
Doncs perquè la fiscalització i control no caiga en mans de la majoria que, en mans, precisament, del Partit Popular, s'ha convertit no en una majoria democràtica i ètica, sinó en una majoria absolutista i opaca.

Pensem, a més, que és important ressaltar -s'ha comentat ja, el senyor Torró- la queixa que fa el Consell Jurídic Consultiu, en mode esmena, que diu que s'elimine el secret de les deliberacions que se puguen tindre en els consell d'administració, comissió de retribucions, d'inversions, etcètera.

No entenem per què vostés, que suposadament s'atribuïxen ara la política de transparència, no?
, i un dia com avui, precisament, vostés volen introduir un element que no està regulat per la llei estatal i que s'ho inventa el Partit Popular de la Comunitat Valenciana, i és que les deliberacions d'estos consells, que és important donar-los transparència, llum, per a no caure en una dinàmica autodestructiva i obscurantista i, moltes vegades, fregant els límits legals, com hem pogut vore fins ara en la CAM o en Bancaixa, no entenem per què se'ls dóna caràcter de secret a eixes deliberacions si res impedix que hi haja transparència i que se puguen conéixer públicament eixes deliberacions.

Doncs, bé, ens situem al costat del Consell Jurídic Consultiu, que demana la supressió en este cas, i també com fem la resta de grups parlamentaris.

I, finalment, pense que és important situar esta llei en el marc que s'ha comentat.
És una llei que parla de situacions legislatives, de marc legislatiu.
No ha de ser una llei per a una situació concreta, com puga ser la de Caixa Ontinyent.
Res impedix, res impedix que puguen aparéixer, al territori valencià, altres caixes d'estalvi.
I, per tant, el marc normatiu no pot situar-se única i exclusivament en la realitat d'una entitat.
S'ha de situar on nosaltres pensem que ha de ser el marc legislatiu, regulador de les entitats en el seu conjunt.

Si mos perdem en el parany de l'exemple, en volta de què és el parany de la idea, aleshores caurem en la trampa de fer una norma legislativa que no serà l'adequada.
I, per tant, volem esmenar-la en eixe sentit.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francisco Toledo té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Señor presidente.

Bien.
El objetivo de este proyecto de ley es adaptar el actual texto refundido de 1997, basado en una ley de hace veinticinco años, y toda su norma de desarrollo a la Ley 26/2013, que se promulgó hace más de un año.

Como ya dije en el debate de totalidad, el actual texto refundido, basado en esa ley de hace veinticinco años, ha tenido 102 modificaciones.
Desde que se aprobó, hay 102 parches legales puestos a ese texto refundido.
Por tanto, tiene más modificaciones que artículos -que son 77.

Así pues, el texto refundido actual, el que modifica este proyecto de ley, está excesivamente parcheado.
Este es el principal argumento que se esgrimió por el Consell para promulgar una nueva ley de hacienda.
Ese era el argumento.

Los mismos argumentos: antigüedad de la norma que se modifica y cantidad de parches, los mismos, los tenemos en este momento.
Y, además, tenemos más: todo el desastre que hemos visto en Bancaja y en la CAM.

Sin embargo, el Consell, en este caso, no nos trae una nueva ley, no hace una nueva ley, a pesar de que hace ya más de un año que se promulgó la que, supuestamente, obliga a esta reforma.
Lo que hace es traernos más parches, concretamente cuarenta y ocho parches más, cuarenta y ocho parches más a añadir a esos ciento dos existentes.
El resultado, podríamos llamarlo, irónicamente, que va a ser un texto requetefundido, requetefundido, que únicamente tiene como objetivo la adaptación a esa Ley 26/2013.

En ningún momento el Consell se ha planteado el modificar los artículos que permitieron los desmanes, las barbaridades, las aberraciones, los abusos que se han producido en Bancaja y en la CAM.
En ningún momento se ha planteado.
Yo no sé si es porque no saben los dictámenes, no conocían aun los dictámenes de la comisión de la CAM o si no se los han transmitido al Consell los miembros del Partido Popular que estaban en la comisión de la CAM o si no han leído la prensa o si no conocen nada de lo que ha pasado.
Pero ni se han planteado, por un momento, modificar ninguno de esos artículos.

Por tanto, entiendan que este proyecto de ley, tal conforme estaba, podía reproducir exactamente los mismos abusos que se produjeron por los equipos de José Luis Olivas y Modesto Crespo.

Caixa Ontinyent no necesita ninguna modificación legal para seguir funcionando bien.
Tan solo con la adaptación de los porcentajes y la remisión al texto legal estatal podría hacerlo.

Pero la ley, una modificación de la ley, no se tiene que hacer pensando cuando las cosas funcionan bien.
Cuando las cosas funcionan bien, como he dicho muchas veces, las leyes no hacen falta, afortunadamente.
La ley se ha de elaborar para impedir que las cosas vayan mal.
Y, en particular, no parece ni ético ni estético que aprobemos aquí un proyecto de ley que no ponga coto a los desmanes que hemos visto en Bancaja y la CAM.

Así que nuestro grupo rechaza totalmente este proyecto de ley.
Lo rechaza por filosofía, porque es un parcheado improvisado, improvisado, como se ha visto en el trámite de urgencia, tanto en los informes de los órganos consultivos como en esta cámara en la presentación de enmiendas.
Porque, además de ser un parcheado improvisado, no aborda los abusos que se cometieron en Bancaja y CAM.
Y porque Caixa Ontinyent, señorías, Caixa Ontinyent se merecía una nueva ley, se la merecía.

Por tanto, nosotros somos extremadamente críticos con este texto.
Y vamos a votar en contra de todos los artículos, salvo aquellos en los que nos hayan aceptado enmiendas, que algunas se han aceptado, algunas se han aceptado.
En el trámite en comisión, quisiera destacar dos: la que evita el enriquecimiento con las dietas, que no se había planteado el Consell modificar y se ha modificado; y la del silencio positivo del Instituto Valenciano de Finanzas, en caso de las retribuciones, cesantías, etcétera, que tampoco se había planteado el Consell modificar y que sí que ha modificado.

Pero aun así quedan vivas muchas enmiendas que nos parecen importantes.
Por ejemplo, la 21, la de la puerta giratoria.
Fíjense, hemos visto cómo en Bancaja el conseller del que dependían las cajas ha pasado a presidente de Bancaja.
Hemos visto en la CAM cómo el presidente del Instituto Valenciano de Finanzas, de donde dependen las cajas, la supervisión de las cajas, pasa a los órganos de gobierno de la CAM.
Nosotros en esta enmienda, la 21, queremos cerrar toda puerta giratoria.
Que ningún miembro del Consell, ningún miembro del gobierno valenciano del que dependan las cajas, ninguno pueda jamás, jamás, no durante dos años, jamás, pasar a un órgano de gobierno de las cajas.
Nos parece fundamental.

En segundo lugar, las de los porcentajes.
En los porcentajes querríamos haber modificado el de los impositores, que el Consell lo fija en el mínimo, en el 50%, y a nosotros nos hubiera gustado acercarlo al máximo, al 60%.
Sin embargo, el hecho de que los grandes impositores en la ley estatal puedan pervertir totalmente el funcionamiento de la caja nos ha hecho reconsiderarlo.
Y en los porcentajes lo que hacemos es plantear la presencia de la Generalitat valenciana.
Fíjense que del 40% actual se ha de bajar al 25 por normativa estatal.
Es el máximo que permite la normativa estatal.
Lo que hace el Consell es rebajar en un tercio la representación del Consell y en la mitad las de los ayuntamientos.
Quita muchísimo más a los ayuntamientos que a La Generalitat.
Nosotros lo que proponemos es que esa rebaja que ha de hacer se haga exclusivamente en La Generalitat, y por tanto sea de un 10% para La Generalitat y un 15%, como ahora tienen, para los ayuntamientos.
Porque La Generalitat, entre otras cosas, su interés de supervisión y de control lo ha de hacer a través del Instituto Valenciano de Finanzas, no a través de los órganos de gobierno.
Con tener una presencia basta y sobra.

Además, unas enmiendas para los grandes impositores.
Fíjense que la ley plantea algo que puede dar muchos efectos nocivos para las cajas.
La mitad, al menos la mitad de los grandes impositores en cada circunscripción tiene que ser grandes impositores.
Y esos grandes impositores no se eligen, son los que más saldo tienen en los dos últimos años.
Eso puede pervertir tremendamente el funcionamiento de la caja, porque más de la mitad, incluso el 60% de esos impositores puede estar en manos de muy poquitos, de muy poquitos.
Porque en cada circunscripción pueden ser los mismos los grandes impositores.
Creemos que el Consell no ha reflexionado sobre esos efectos nocivos que puede plantear la ley.
Nosotros hemos hecho una propuesta, una propuesta que seguramente no es la mejor.
Ya dijimos que estábamos abiertos a que, aprovechando nuestra enmienda, pudiéramos hablar y enmendar esto.
Pero no hemos recibido ninguna respuesta al respecto.

Nosotros entendemos que una forma de evitar los efectos negativos que puede tener el tema de los grandes impositores es limitar las sustituciones a cinco, para que no puedan tener muy pocos impositores a elegir, y por tanto que el porcentaje no se desmadre.
Y luego que no puedan ser grandes impositores ni ninguna administración pública ni ninguna entidad pueda designar más de un representante como gran impositor.
Nos parece que pueden ser dos elementos que pueden contrapesar eso.

Por supuesto, temas de transparencia, ¿cómo no?
Es fundamental, no se plantea nada nuevo en esta ley.
El que los cargos sean accesibles a través del portal de la transparencia de La Generalitat, en la enmienda 58.
O que las remuneraciones y todo tipo de ingresos que puedan tener los miembros de los órganos de gobierno que estén en la publicidad del informe de gobierno corporativo.
También nos parece importante.

Algo que también nos parece importante, a la vista de lo que ha sido la historia de la CAM, es que el Instituto Valenciano de Finanzas se vea obligado a firmar un convenio con el Banco de España para delimitar las competencias, y se vea obligado a ejercerlas, que no las ha ejercido.
Ni ha inspeccionado, ni ha supervisado, ni ha hecho nada.
Entonces, en vez de Â«podrá establecer un convenio con el Banco de EspañaÂ», nuestra enmienda lo que dice es que lo establecerá.
Y en el plazo de un año lo establecerá y quedará limitado todo esto.

Algo que también nos parece importante, ya lo han dicho los dos representantes de los grupos que me han precedido en la palabra, es el tema del secreto.
La ley estatal lo único que dice es que las deliberaciones del consejo tendrán carácter secreto.
Nada más.
Esta ley dice las del consejo, las de todos los órganos.
Y no solo las deliberaciones.
Las deliberaciones y los acuerdos.
Todo secreto.
Y no solo secreto, sino que además si a alguien se le ocurre vulnerar el secreto pone hasta las penas que va a tener.
Ya se asume una presunción de violación de ese secreto.
Bueno, pues tiene que ser radicalmente contrario.
Todo público.
Todo público, salvo aquello que afecte a la propia competencia de la caja con otras cajas o con otras entidades del sector financiero.
Y hemos puesto la misma formulación que el Consejo Jurídico Consultivo propone, la misma.
Entonces, esperamos que cambien esa cuestión, porque nos parece importante.

Y por último algo que también nos parece que sería actualizar esta ley a los tiempos que corren.
Que los órganos de gobierno, los representantes que se han de elegir por La Generalitat, por los impositores, por las corporaciones locales, por el personal de la caja, por las entidades fundadoras, por las otras entidades, todos los que se han de elegir, que se elijan cumpliendo la paridad de géneros.
Cumpliendo la paridad.
Es fundamental que esta ley, como tantas otras que pasen por aquí, en las elecciones garanticen esa igualdad de géneros.
Por lo tanto, lo que remitimos es a que en los desarrollos que se tenga que hacer de la ley se explicitará los mecanismos que garanticen esa igualdad de género en cada una de las representaciones.
Créanme que con eso ganarán las cajas y ganará la decencia en esta cámara.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Toledo.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada Maritina Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Senyor president.
Molt bona vesprada a tots.
Senyores i senyors diputats.

Vullc començar la meua intervenció agraint al senyor Moratal i al senyor Ballester, els companys del Grup Parlamentari Popular, que han defensat en comissió esta llei, especialment en una comissió que, com ja s'ha reconegut ací, s'ha millorat substancialment el text que se va discutir en l'esmena a la totalitat en el ple de l'esmena a la totalitat.
Un text que ha millorat per eixe treball, pels acords als quals han segut capaços d'arribar.
Jo crec que això és mèrit, senyora Mollà, de tots els grups parlamentaris, per descomptat dels grups de l'oposició, però també sense ningun dubte del grup majoritari, del grup del Partit Popular que ha estat disposat a arribar a eixos acords.
Onze modificacions, onze esmenes, onze modificacions que van en tres sentits: un d'ells, l'aplicació de la llei de gènere.
No s'ha dit hui ací, però era una de les modificacions, una de les esmenes.
El silenci administratiu, transformar-lo de positiu a negatiu, sí que s'ha comentat.
I efectivament això millora substancialment l'essència d'eixe control, què se vol fer en eixe control.
I un tercer aspecte que jo crec que és el més important de tots, que és el d'incrementar els controls i el d'incrementar la transparència.

I en quin sentit incrementar eixos controls?
Doncs quan parlem d'ingressos de tots els membres d'òrgans de govern.
No sols membres d'òrgans de govern, sinó també del president executiu i del director general, que deuen tindre controlades absolutament totes les retribucions, tant les estàndards com tot allò relacionat amb les dietes.
Jo crec que això han segut unes transaccionals que han millorat substancialment el text.
Però, a més, també i ahí estarà d'acord el senyor Toledo, quan equiparem les infraccions d'uns i altres membres dels òrgans de govern en este sentit.
Però no hem d'oblidar, i s'ha dit ací esta vesprada, que efectivament este projecte de llei és per a adaptar una llei, el decret llei legislatiu de caixes d'estalvi de la Comunitat Valenciana a la Llei 26/2013, que és una llei de caràcter bàsic, la llei de caixes d'estalvi i fundacions bancàries.
Per tant, totes aquelles esmenes que van en contra d'eixa llei bàsica, com eliminar la figura de gran impositor, que ací s'ha dit, o algunes altres, no poden ser aprovades en ningun cas per este grup parlamentari.
Un fet fonamental ja és l'adaptació a eixa llei bàsica.

Però n'hi han altres esmenes a què ara em referiré amb un poc més de detall, i són les que vostés han anomenat ací esta vesprada, en les quals no estem conformes.
Algunes d'elles perquè són reiteratives en el sentit de tornar a dir una cosa que la mateixa llei ja diu, i algunes altres perquè efectivament no compartim conceptualment el seu plantejament.
I m'agradaria poder referir-me a totes i a cada una a les quals vostés ací s'han referit.
Han parlat de la porta giratòria.
Blindar -diríem- o evitar que mai ningun càrrec que hasca estat en l'administració pública puga fer-se càrrec o puga estar en òrgans de govern.
Bé, la llei és claríssima.
L'article 19 diu clarament que ningú que hasca estat en l'administració central, en l'administració autonòmica, en l'administració local, ni tan sols en alguna administració del sector públic puga en els dos anys següents a haver exercit el seu càrrec -bé, durant l'exercici per descomptat, i en els dos anys següents- ocupar estos càrrecs.
Vostés o algun grup de vostés el que diu és Â«maiÂ».
Que mai puguen estar.

Bé, mosatros estem totalment en contra d'esta situació, perquè creguem que és -diríem- bloquejar l'accés de capital, d'un capital humà, que pot ser especialista, que pot ser expert i que podria, en un moment determinat rendir la seua experiència en estos òrgans de direcció.
Per tant, el que hem d'aplicar és eixa incompatibilitat que evite que en un període de temps, per descomptat quan estan en l'exercici del càrrec i en un període de temps posterior, dos anys que és el que l'administració general de l'estat habitualment té, puguen fer ús partidista de la informació o de la seua experiència.
A partir d'ahí, pareix raonable que tot el món puga exercir la seua experiència de forma lliure.

També han parlat, i ací sí que ha segut tots els representants dels grups de l'oposició, d'alterar l'equilibri en els òrgans de govern que està proposat en este projecte de llei.
I alterar-ho bàsicament en el sentit de donar més capacitat a l'administració local alguns.
Cada u fa un plantejament.
Bé, mosatros ací dissentim del seu plantejament en el sentit que efectivament els impositors passen de 38 al 50%.
Per tant, s'està donant ja el pes que la llei bàsica requerix als impositors.
I les administracions, totes en el seu conjunt, disminuïxen, del 25 al 17% l'administració autonòmica, i del 15 al 8% l'administració local.
Però alterar l'equilibri entre administració autonòmica i local mosatros no ho compartim, perquè creguem que l'administració autonòmica és una administració més plural, que precisament eixos representants són nomenats en estes Corts, per tant són nomenats pel poder legislatiu, i l'administració local no deixa de ser un poder executiu.
Per tant, més capacitat de diversificar, més pluralitat i també podria dir-se que més capacitat de professionalitat o competència.

Per tant, encara que siga un tema que una reforma amb profunditat de la llei podria plantejar-se per una altre camí, però mosatros considerem que eixe equilibri és el que hui en dia és el que més s'ajusta a la realitat.

I han tractat un altre tema també amb prou extensió dels grans impositors.
Bé, jo crec que ací n'hi ha una certa confusió entre el que la paraula mateixa expressa i el que vostés estan volent dir.
L'article 18.
1.
a que parla dels requisits dels membres d'òrgans de govern, diu clarament que per a ser impositor s'ha de ser persona física, major d'edat i no estar incapacitat.
Per tant, ninguna persona jurídica, ninguna entitat pot formar part d'estos òrgans de govern.
Estem parlant de persones físiques.
Per tant, ja clarament la llei està diguent que ninguna persona jurídica.
Però és que a més sols pot ser elegit, i això sí que s'ha dit, per este grup d'impositors, quan un és impositor d'una antiguitat de dos anys i té per a ser gran impositor un saldo, no ha de ser el major saldo, sinó un saldo superior al de la mitjana, únicament i exclusiva.

Per tant, ha de tindre compte, ha de tindre eixes circumstàncies.
Però és que a més el Reial decret 81/1990, en el seu article 24, diu clarament que cada impositor participa en els processos electorals per un sol compte.
No pot ser elegit per més d'una circumscripció.
Per tant, eixe plantejament que s'ha fet ací que puguen controlar, algun grup minoritari de grans impositors puga controlar l'òrgan de direcció de la caixa no és real.
És un poc una entelèquia i una confusió sobre la mateixa llei.
S'ha de tindre un compte i un sols pot ser elegit per una circumscripció.

S'ha parlat també de forma prou extensa del tema dels secrets dels acords, i ahí n'hi han esmenes dels tres grups de l'oposició.
Miren, l'article 37 ha segut modificat posteriorment al suggeriment del Consell Jurídic Consultiu.
Vostés el que proposen és més o menys dir: els acords del consell d'administració seran públics, tret que el consell acorde el contrari, perquè han de deixar la porta oberta, naturalment, que en algun moment no siguen públics.

Mosatros el que proposem és que els acords, si resulta procedent i ho estimen pertinent, l'òrgan de govern, també podran tindre caràcter secret.
Verdaderament és que estem diguent exactament el mateix.

I jo crec que és absolutament necessari blindar la possibilitat d'acords que siguen secrets, entre altres coses perquè estem parlant de caixes d'un volum en xicotet que competixen amb altres entitats financeres d'altres característiques i han de preservar la seua estratègia de caràcter comercial, de caràcter d'inversió i de tot tipus.

Per tant, han de tindre la possibilitat -i així s'expressa en la llei-, Â«si resulta procedente, si lo estiman pertinenteÂ», de tindre els acords secrets.

Per tant, estem parlant que són públics si no s'acorda el contrari.
No n'hi ha cap diferència entre el que vostés estan plantejant.

Però si, a més, el que els preocupa és el tema de les retribucions, i és lògic i mos preocupa a tots, també això està absolutament blindant perquè en l'article 31 de la llei estatal, que és un article nou, possibilita que en matèria de retribucions ja no és suficient l'informe corporatiu tradicional sinó que en matèria de retribucions no pot ser secret, i n'hi ha un informe específic, obligat per este article de la llei que detalla tot tipus de retribucions i tot tipus d'ingressos i, a més, és obligatori que s'envie a la Comissió Nacional del Mercat de Valors.
Per tant, també la llei blinda eixa possibilitat.

Jo crec que quan vostés parlen dels acords secrets estan menejant-se en un món, en una entelèquia que no s'ajusta al que diu la llei, que diu clarament que seran secrets sempre que no s'acorde el contrari.

Per tant, són esmenes que no podem acceptar-los, són esmenes que estan ben tractades en la llei, i no ens oblidem, és una llei que no està feta sols per Caixa Ontinyent però tenim la sort de tindre ací Caixa Ontinyent que requerix l'adaptació d'esta llei i mosatros l'obligació no de legislar per una caixa però sí -como dia el senyor Moratal en comissió- el legislador ha d'atendre els problemes tan estructurals com puntuals que es presenten en un moment determinat.

El senyor president:

Gràcies.

La senyora Hernández Miñana:

I en este moment Caixa Ontinyent requerix d'este treball per part dels legisladors.

Jo crec que és la nostra obligació treballar…

El senyor president:

Gràcies.

La senyora Hernández Miñana:

…per a ells, que ha sigut una caixa que ha gestionat molt bé…

El senyor president:

Gràcies, Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

…i mereix la consideració de tota esta cambra.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Torró, per a rèplica, té vosté la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies.

Senyora Hernández, començaré pel final.

Quinze mesos han tingut per a adaptar la llei i han hagut de fer-la a presses i correres perquè resulta que com Caixa Ontinyent ha de renovar-se ara en un procés electoral i, clar, resulta que Â«¡ai!
, si la llei està per a adaptarÂ», i a tota pastilla, a dur ací una llei d'aquella manera per a fer un altre pegat perquè Caixa Ontinyent puga traure-ho endavant.
I això no és legislar per als problemes del present, això és legislar conjunturalment davant del que se't presenta, aquí te pillo, aquí te mato, ¿val?
Primera.

El tema dels secrets, anem a vore, senyora Hernández, primer, el que ha dit vosté ací no és de veres, ¿val?
Esmena d'Esquerra Unida, on diu, Â«així mateix els acords adoptats per estos òrgans, si escau i ho consideren convenient, també tindran caràcter secretÂ», nosaltres diem, Â«tanmateix, els acords adoptats per estos òrgans seran públics, excepte aquells que suposen plans d'actuacions o plans estratègics d'inversions; en este cas -és a dir, en el cas de plans d'actuacions o plans estratègics d'inversions-, l'òrgan a qui corresponga l'aprovació decidirà sobre el seu caràcter secretÂ».
És a dir, primer, es diu que seran públics; segon, es diu que només podran ser secrets en un determinat cas, molt acotats, plans d'actuacions i plans estratègics d'inversions i, a més, eixe cas tampoc es dóna per suposat que immediatament seran secrets sinó que també s'ha de decidir.
La diferència és com del cel a la terra, senyora Hernández, no és el mateix, i no cal ser molt llestos, simplement cal saber llegir, ¿val?

I ¿per què és important això?
Doncs li ho he dit abans, perquè el problema és que les caixes operaven en secret, tot era secret, ningú havia de donar-li comptes a ningú i, a més, a qui li havien de donar comptes que era a la CNMV, perquè vosté diu, Â«i ara els informes a la CNMVÂ», ¡ja li'ls donaven!
, senyora Hernández, ja li'ls donaven, els informes eixos de les retribucions, la CNMV ja ho sabia, ja sabia que estaven fent trampes, ho sabia la CNMV, ho sabia el Banc d'Espanya, ho sabia l'Institut Valencià de Finances que era l'únic que havera pogut fer alguna cosa directament en eixe aspecte concret, però els altres dos ja ho sabien.
Però, ¿què passa?
, que encara que ho sàpien no poden dir-ho tampoc perquè resulta que també és secret el caràcter que tenen; resulta que si la CAM estava comercialitzant participacions preferents de forma fraudulenta, la CNMV -que ho sabia- l'única cosa que podia dir-li a la CAM és Â«no ho facesÂ» però no ho podia fer públic, de manera que tota la gent seguia comprant amb els mateixos patrons eixes participacions preferents.
¿Per què?
, perquè no ho pot fer públic, i el Banc d'Espanya tampoc podia fer públiques les inspeccions que tenia.
Total, allí tot el món feia el que li donava la gana i els que inspeccionaven, com tot era secret, feien ¡el que volien!

Per això és tan important la transparència, senyora Hernández, per això és tan important la transparència que vostés neguen, ho han negat en el passat i, ara, tornen a negar, com Sant Pere, no sé quantes voltes negaran al final.

El tema dels grans impositors, mire, no n'hi ha cap confusió, ja sabem que són persones físiques, ¡clar!
, no van a ser persones espirituals, ¿val?
, han de ser persones físiques perquè la característica dels membres que componen els òrgans de les caixes fa que siguen persones físiques, unes persones amb un DNI, ja ho sabem que no poden ser empreses, no estem dient això.
El primer que diem és ¿a sant de què han de tindre més representació en els bancs els que tenen saldos per damunt de la mitjana?
, ¿per què?

M'agradaria que vosté ací pujara i ho explicara, el perquè, perquè jo no ho entenc, ¿eh?
, perquè si fóra un banc privat seria normal que els accionistes, els que tenen més accions manen més sobre eixe banc, però açò no es tracta de mans privades, es tracta d'entitats sense ànim de lucre i, per tant, ningú per tindre més diners pot manar més, i vostés el que fan és això, precisament els que més diners tenen més manaran, i el que estan introduint és la perversió d'un sistema que ja era pervers en si.

I en la comissió -que vosté em va sentir- ja li vaig explicar al senyor Guillermo Moratal un dels casos que hem tingut l'ocasió de vore en el tema de la CAM, el tema del senyor Juan Ramón Avilés, que era la rabosa i les gallines tot junt, ¡clar!
, així allò era el pastís que repartien de manera indiscriminada, i vostés el que volen fer és reproduir eixa qüestió.

I li torne a dir, no ha parlat d'això però jo també he insistit molt en el tema dels vocals independents perquè això és una fal·làcia, els vocals independents, ¿de què?
, ¿de què són independents eixos vocals?
, ¿apareixen, baixen del cel com si foren ànimes pures que ningú controla?
, perquè si el problema és que ningú els controla…, sí que són independents però és el que és roí dels independents, no el que és bo.

I, per tant, han perdut vostés una ocasió tremenda d'en quinze mesos poder agafar i dir, Â«bé, ja que mos han canviat la llei, doncs anem a vore de quina forma l'adaptem i fem una llei correcta per a resoldre els problemes que hi han hagut dins del que mos deixa la llei estatal i perquè les futures caixes d'estalvi, si alguna més se'n crea, no tinga els mateixos problemes que han tingut estesÂ».
I en compte d'això mos duen ací -ja ho vaig dir en comissió- un xurro.
(Soroll de papers)

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Senyora Mollà, per a rèplica, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Hernández, jo, la veritat és que li agrairia i amb estima que no ens estafara -ja li dic-, amb estima, perquè tot allò relacionat amb les caixes d'estalvi i estafa doncs com que ja està molt superat i mos les sabem quasi totes.

Quan vosté parla del caràcter secret no val quedar-se sols en la frase que vosté considera que neteja políticament la voluntat del Partit Popular en esta llei.
El que diu i comença diguent el punt de l'article és: Â«Les deliberacions del consell d'administració de la comissió d'inversions, de la comissió de retribucions i nomenaments i, si és el cas, de les comissions delegades i de la comissió d'obra social, tindran caràcter secret.
Â» ¿Qui decideix què és una deliberació o què no és una deliberació?
, ¿qui?
, els que volen decidir sobre el que és secret o no, ¡clar!
Diu, Â«així mateix, els acords adoptats per estos òrgans, si és procedent i ho consideren convenient, també tindran caràcter secretÂ».
¿Qui ha de considerar que és convenient el caràcter secret?
¡Clar!
, és que al final aquells que volen beneficiar-se del secret decideixen el que és una deliberació, decideixen el que és convenient sobre un acord.
I, clar, així ha funcionat.

I per això no han aprés vostés absolutament res, i els han explicat exactament el que ha estat succeint en les inversions, a l'hora de comercialitzar participades, a l'hora dels acords en les retribucions, etcètera, etcètera, etcètera, etcètera.
Tots els acords han passat per eixe secret que decidien els mateixos que volien mantindre el secret, naturalment, perquè si no es mantenia el secret es podia vore la vulneració de la normativa, fins i tot que estaven cometent per a prendre eixos acords.
¡Clar!
, no és normal.

I el Consell Jurídic Consultiu el que els diu a vostés és, Â«açò és una adaptació de la llei estatalÂ», i la llei estatal no diu en cap moment, en cap moment que s'haja de regular cap tipus d'excepcionalitat sobre el secret d'uns acords o no, ¡no ho diu!
, i per tant li recomana que, atenent el principi de transparència i bon govern, els acords i les deliberacions es puguen fer públics.
Això és el que li diu el Consell Jurídic Consultiu perquè el marc estatal al que vostés diuen que esta llei vol adaptar-se no regula açò, i s'ho han tret vostés absolutament de la chistera, i és perquè no han aprés res, i no han aprés res perquè no volen aprendre en el fons, ¡clar!
, no volen aprendre.

I per això passen coses tan absurdes com que vosté que diu, Â«no, li hem aprovat esmenes i entre tots hem volgut millorar el textÂ», i ¿per què no seria millorable el text, esmenes com, per exemple, que el director general sols acudisca a las reunions del consell d'administració quan siga requerit?
Vostés, el que diuen és que el director general acudirà a les reunions del consell administració, ¡oiga!
, però ¿per què?
, si el consell d'administració ha de fiscalitzar la labor també de la direcció general i pren acords que ha de sotmetre a l'actuació de la direcció general, i vostés volen que el director general se sega en la mesa del consell general i passe el que ha estat passant fins ara en la CAM i en Bancaixa, que arribava el director general i era el dueño y señor de la palabra, i deia allí el que s'havia de fer, i projectava els powers points bonics sobres les inversions en Latinoamèrica i que anaven a convertir-se en lo más de lo más porque iban a ser lo mejor de lo peor y acabaron siendo lo peor de lo peor.
Això era el que passava.

Aleshores, ¿quin sentit té que un consell d'administració haja d'estar aguantant allí la figura co-ac-ci-o-na-do-ra del director general?
, perquè és coaccionadora, perquè el director general si té una voluntat de fer una actuació doncs ¿veritat que intentarà influir sobre la decisió del consell general?
, ¿per què ha d'acudir?
, que el consell general li demane al director general quan ho necessite, que el consell d'administració li demane al director quan ho necessite la seua presència però que no siga per decret, ¡oiga!
¿Eixa esmena per què no l'accepten vostés?
Perquè no estan aprenent res i no volen aprendre res.
I així es continuarà amb un funcionament exactament igual que fins ara.

Igual que allò dels percentatges, ¿per què la llei estatal dóna més possibilitat als impositors que a la política, i vostés els rebaixen als impositors fins al mínim i a l'elecció dels àmbits polítics al màxim?
Doncs perquè no han aprés res.
I sobre coses que s'imposen com, per exemple, que la figura de l'Institut Valencià de Finances pot regular, supervisar i controlar, doncs ara que no tenen escapatòria és aquí on es queda molt evident.

¡Clar!
, però encara vostés no han aprés res, ni tan sols, ni tan sols assumir que l'Institut Valencià de Finances va fer un deixament de les seus funcions per voluntat política dels seus dirigents, ni tan sols en això han volgut reprovar l'actitud de l'Institut Valencià de Finances quan este text deixa evident que tenia moltes eines per a controlar les caixes i no el descontrol…

El senyor president:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

…del que va ser còmplice.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Toledo, per a rèplica, té vosté la paraula.

Créame que lamento que no tenga más flexibilidad.
Está claro que el Consell nos trajo aquí un proyecto de ley, que había ignorado totalmente todas las perversiones que habían hecho Bancaja y la CAM de la ley, todas las puertas, los agujeros que dejaba la ley para hacer las barbaridades que hemos visto, y nos trajo un proyecto de ley que para nada prevenía todos esos desmanes.

Y sí, hemos tapado un par en el trámite parlamentario en comisión gracias a las enmiendas que ha presentado la oposición y gracias a que ustedes han visto que eso ya no podía ser, no se podía soportar.

Pero es que quedan muchos más agujeros, quedan muchos más agujeros por tapar.
Fíjese, el hecho de que el Instituto Valenciano de Finanzas no haya hecho ni una sola inspección, ni una sola supervisión; haya hecho dejación total de funciones en lo que la ley le atribuye de inspección prudencial.
Eso nos parece gravísimo.
No solo eso, es que no ha abierto ni un solo expediente administrativo para depurar ninguna responsabilidad ni en Bancaja ni en la CAM, ni una, y la ley, esta ley, esta ley, la que estamos tratando aquí, lo establece.
Establece que es competencia del conseller correspondiente abrir esos expedientes administrativos.
Ni eso.

Y la excusa…, no para no abrir los expedientes, pero eso algún día alguien lo tendrá que explicar, la excusa para no haber hecho las supervisiones es que no tenían el convenio con el Banco de España.
25 años después, no lo tenían.
Pues miren, ¿por qué ni en eso son capaces de establecer esa obligatoriedad?
Que hagan el convenio en el plazo de un año, que se delimiten las responsabilidades de todo tipo y que cada parte sepa lo que tiene que hacer.
Es que seguimos igual, ¿en eso tenemos que ser igual?
¿El gobierno valenciano tiene que seguir teniendo la excusa esa?
Que es una excusa, por otra parte.

Pero es más, mire, lo de los porcentajes…, hay una discrepancia ideológica, está claro.
Nosotros creemos que a La Generalitat, con un pequeño porcentaje, le basta, ¿eh?
, y que, en ese caso, el papel de La Generalitat es el de supervisor, es el que tiene que ejercer a través del Instituto Valenciano de Finanzas, y no el de los consejeros allí, que ya tiene, ya tiene esos ojos y esas voces, y con el 10% le basta.
Pero está claro que hay una discrepancia ideológica y, por tanto, (inintel·ligible) …

En lo de la puerta giratoria, ahí hay otra gran diferencia ideológica.
Miren, nosotros sí que creemos que hay que cerrar esas puertas para siempre.
Nosotros no creemos que el señor Fabra, el señor Moragues, el señor Buch puedan llegar a formar parte de los órganos de gobierno de Caixa Ontinyent nunca.
Creemos que no debe pasar.
No debe pasar que ninguno de los que han sido responsables en el pasado o en el futuro puedan estar.
Y eso no les veta ninguna actividad profesional, más que esa pura y simple, que es un cargo honorario y gratuito en todo caso, fíjense, ¿eh?
Ni les veta a ellos ni a la propia caja, porque hay miles de personas en esta comunidad capacitadas para estar en esos órganos de gobierno.

Por tanto, por ética y por estética, por ética y por estética, cerremos esa puerta giratoria.
Y si ustedes no la quieren cerrar, pues quedarán retratados, quedarán retratados.
Están validando lo que hizo José Luis Olivas y están validando lo que hizo el señor Uncio.

Los grandes impositores.
Mire, creo que le han engañado.
Creo que le han engañado.
Artículo 5.
2 de la ley estatal: Â«De los consejeros generales correspondientes a cada circunscripción, al menos la mitad se atribuirá -se atribuirá- al turno de grandes impositores.
En este turno serán designados -no elegidos, designados- los impositores que hubieran mantenido los mayores depósitos medios en la circunscripción durante los dos últimos.
Â» Así de simple.
O sea, los que tengan los mayores depósitos: fulano, sotano y mengano, estos son designados.
Por tanto, es muy fácil que en un caja, y pequeña, como es Caixa Ontinyent, una familia pueda repartirse, al menos, esa mitad, al menos esa mitad, que si las circunscripciones son pequeñas puede llegar al 66%, o sea, muchísimo más de la representación que puede tener La Generalitat y los ayuntamientos juntos, en manos de una familia.
Es muy fácil y no necesitan demasiado dinero, ¿eh?
, no necesitan demasiado.
Nos parece una perversión del sistema tremenda.
Y esto no cierra la puerta.

Si nuestra propuesta no es la más satisfactoria, podían habernos hecho una contrapropuesta.
Estamos abiertos.
No hemos tenido tiempo de buscar la mejor.
Seguro que habrá alguna mejor.
¡Pero, hombre, que no hagamos nada!
Pues esperemos que no nos tengamos que arrepentir.
Pero, en cualquier caso, si se tiene que arrepentir, se tendrán que arrepentir ustedes, no nosotros.

Y, por último, lo del secreto, ya se ha dicho aquí.
Mire, es radicalmente distinto al planteamiento.
Lo que ustedes dicen es que mientras no se diga lo contrario, todo es secreto.
Nosotros lo que decimos es: mientras no se diga lo contrario, todo es público.
Y lo contrario se ha de fundamentar, y se ha de fundamentar en una base legal que dice el Consejo Jurídico Consultivo.

Y, por último, mire, lo de la igualdad de género.
Pero bueno, ¿qué les pasa con la igualdad de género?
O sea, el argumento no es que si no la ponemos pueden ser el 90% mujeres, ¿no?
Es que se ve que no es así.
Es que la realidad no es esa.
Pues obliguemos a que en esas elecciones haya un procedimiento -el que sea, que lo establezcan los estatutos, el que sea- que garantice que la mitad sean hombres y la mitad, mujeres, el 60-40 que establece la ley.
Garanticémoslo en todos los ámbitos, en todos los ámbitos de representación.
¿Tan difícil es admitir eso?
¿Tan difícil es?

Miren, hasta la señora Merkel, hasta la señora Merkel ha tenido que aprobar ya que los consejos de administración de las grandes empresas tengan un 30% de mujeres, porque si no, no aparecen.
¿Aquí no queremos hacer nada?
Y, ¿no queremos hacer nada en unos órganos de control que son elegidos aquí y que son diseñados aquí?
Bueno, pues no querrán hacer ustedes nada.
Nosotros sí que querremos.
Y querríamos que quedara reflejada esa cuestión básica de futuro…

El senyor president:

Gracias.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
que tarde o temprano llegará, que igualdad de género llegue a todos los órganos de gobierno.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor Toledo.

Per a rèplica i per a finalitzar també el debat, té la paraula la senyora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Senyor president.

Senyors diputats.

Anem a començar pel secret al qual tots han fet referència.
I, especialment, la senyora Mollà, quan parla d'estafa, jo crec que abans hauria de pensar què vol dir exactament estafa.

Trobe que volia dir exactament el que vosté ha fet ací esta vesprada, quan ha llegit d'una forma absolutament tergiversada el que diu l'article 37, funcionament, que també tenim ací, diu exactament: Â«Les deliberacions del consell d'administració de la comissió d'inversions, de la comissió de retribucions i nomenaments i, en el seu cas, de les comissions delegades i de la comissió d'obra social tindran caràcter secret.
Â» Com en tots els òrgans col·legiats, normalment les deliberacions tenen caràcter secret, però jo crec que vosté no confondrà el que són les deliberacions amb el que són els acords i el caràcter públic o secret dels acords.
Per tant, jo crec que estafa és voler confondre el que són deliberacions i el que són acords i, amb això, voler dir que mosatros estem siguent contra la transparència obscurantistes i tal.

El que diu a continuació, punt i seguit, és: Â«Així mateix, els acords.
.
.
-i ara ja parlem d'acords, no de deliberacions, que efectivament tenen caràcter secret en tots els òrgans col·legiats- els acords adoptats per estos òrgans, si resulta procedent i ho estimen pertinent, també tindran caràcter secret.
Â» O siga, ¡també tindran caràcter secret!
, si ho estimen els òrgans de govern.
Però no confonguem el que són deliberacions amb el que són els acords.
Per tant, poden ser públics, excepte que s'estime convenient.

I mosatros creguem que ha de ser aixina, perquè s'ha de blindar la capacitat operativa, la capacitat comercial i la capacitat de treball d'una entitat financera que treballa en unes condicions molt diferents a les que treballen les altres entitats financeres.

Per tant, els acords poden ser públics sempre que no s'estime el contrari.
I no va en absolut en contra del que diu el Consell Jurídic Consultiu; al contrari, és acceptant precisament la.
.
.
suggerència del mateix Consell Jurídic Consultiu.
Per tant, mosatros creguem que este article salvaguarda exactament què és allò que se vol fer.
I els acords, efectivament, podran ser públics.

Però, a més, parlaven del tema de les retribucions.
Efectivament, abans també n'hi havia un informe que se duia a la Comissió Nacional del Mercat de Valors que parlava sobre les retribucions.
Però, ara, és obligatori i és un informe absolutament exhaustiu i delicat.
.
.
, no és l'informe corporatiu que existia abans, que fea menció a les retribucions, però no les detallava exhaustivament.
Per tant, és públic eixe informe sobre retribucions.

Senyor Toledo, per a barbaritats, les que va fer el Banc d'Espanya en l'època de MAFO.
Jo crec que vindre ací i voler ficar en l'IVF unes responsabilitats que no tenia, és desvirtuar la realitat i és desvirtuar la veritat.
Però, a més, taxar de barbaritats, barbaritats exactament, és el que va fer el Banc d'Espanya.

I com dien, l'IVF i el Banc d'Espanya faran un acord, per a això fan falta les dos parts, l'IVF i el Banc d'Espanya.
I fins ara qui no havia vullgut firmar eixe acord en l'època del PSOE per descomptat havia segut el Banc d'Espanya i no l'IVF.

I dia el representant d'Esquerra Unida sobre els vocals independents.
És llei bàsica, per tant, ja que esta llei és una adaptació a la llei bàsica, i la llei bàsica no se pot anar en contra d'ella, els vocals independents vénen donats en esta.

Però quan parlem d'impositors i de control polític, n'hi han diferents postures.
En este cas, Esquerra Unida té una postura i Compromís ne tenia una altra.
Mosatros, la de l'equilibri de components que planteja esta llei, que és un equilibri, repetisc, que dóna a estes Corts, precisament, la possibilitat de triar persones competents, professionals i amb una pluralitat i amb una diversitat important.

I, senyor Torró, dia vosté si jo recordava algun membre d'algunes cambres.
.
.
, d'alguns òrgans de bancs.
No sé, a la millor vosté també recorda el senyor Moral Santín.
No sé si això li diu a vosté alguna cosa.

Però bé, jo crec que l'important d'esta llei que hui ací debatem és que és una llei necessària, que és una llei absolutament rigorosa, que és una llei que augmenta el control i el rigor sobre els ingressos de tots els membres dels òrgans de govern, sobre el president executiu i sobre el director general, que corregix situacions que s'havien donat en altres moments i que.
.
.
, parafrasejant al senyor Toledo, dia que ací no havien.
.
.
, s'havia dut una llei d'hisenda pública que, per estos arguments, vostés votaren en contra, i pels mateixos motius, ¿van a votar esta en contra?

Aleshores, ¿vosté què vol?
¿Que se faja una llei completa o que se fagen pegats sobre llei?
Si és d'una manera, la vota en contra, i si és de l'altra, també la vota en contra.
Senyor Toledo, aclarisca's un poquet i, després, vinguen ací a parlar de rigor, de control i de lleis necessàries, i de treballar per als nostres.
.
.
, per a la gent; en este cas, treballar per a Caixa Ontinyent, que ho ha fet molt bé i s'ho mereix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyora Hernández.

Senyories, finalitzat el debat, passarem a les votacions.

I, en primer lloc, dir-los que s'ha fet arribar a esta mesa una esmena tècnica, que està reglamentàriament signada per tots els grups parlamentaris, i començarem per votar esta esmena tècnica.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 82; abstencions, 1.

A continuació, votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Esmenes 24, 30, 31, 36, 41 i 50.
Comença la votació.
Vots a favor, 7; vots en contra, 48; abstencions, 30.

Resta d'esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
A favor, 37; en contra, 47.

Votació de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Esmenes 28, 43, 45, 47, 51 i 52.
Comença la votació.
A favor, 11; en contra, 48; abstencions, 25.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Comença la votació.
A favor, 37; en contra, 48.

Esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
En primer lloc, l'esmena 2 i la 53.
Comença la votació.
A favor, 33; en contra, 48; abstencions, 3.

Resta d'esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
A favor, 38; en contra, 48.

Votació de l'articulat de la llei.

Article únic.
Comença la votació.
Vots a favor, 49; en contra, 37.

Disposicions transitòries primera, segona i tercera.
Comença la votació.
A favor, 47; en contra, 38.

Disposició derogatòria única i disposicions finals primera i segona.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra, 38.

Annexos, apartats 1, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 24, 26, 27, 33, 36, 38, 43, 44, 45, 46, 47 i 48.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra, 38.

Annex, apartats 2, 3, 11, 12, 18, 19, 21, 22, 23, 25, 28, 29, 30, 32, 34, 37, 39, 41 i 42.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra, 27; abstencions, 11.

Annex, apartats 4 i 31.
Comença la votació.
A favor, 75; en contra, 11.

Annex, apartat 5.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra, 38.

Annex, apartats 6, 35 i 40.
Comença la votació.
A favor, 75; cap en contra, i abstencions, 11.

Annex, un nou apartat, que és l'apartat 49.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra, 38.

L'annex en la seua totalitat.
Comença la votació.
Vots a favor, 48; en contra, 38.

Exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra 37.

Votació de totalitat del projecte de llei.
Comença la votació.
A favor, 48; en contra, 38.
Queda aprovada la llei.

Quint punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les institucions de la.
.
.
Eh?
Ah, sí, sí.

Minut de silenci en record de les víctimes de l'accident aeri ocorregut hui

El senyor president:

Perdó.
Abans del quint punt hem anunciat, senyories, que com a expressió de dol per les víctimes de l'accident aeri, ocorregut el dia de hui, i de condol i solidaritat amb les famílies tan tràgicament afectades, els pregue guardem un minut de silenci.

(La cambra guarda un minut de silenci)

Proposició de llei d'iniciativa legislativa popular del servei públic de radiotelevisió valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 315)

El senyor president:

I ara sí, passem al quint punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les institucions de La Generalitat, sobre la proposició de llei d'iniciativa legislativa popular del servei públic de Radiotelevisió Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada María Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Gracias, señor presidente.

Como vicepresidenta de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les institucions de La Generalitat, se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre la proposició de llei d'iniciativa legislativa popular del servei públic de radiotelevisió valenciana.

La proposició de llei va ser presentada en el registre general de Les Corts el 25 de febrer de 2014.
La Mesa de Les Corts va acordar admetre a tràmit la proposta d'iniciativa legislativa popular l'1 d'abril.
El dia 22 d'abril van ser presentats 6.
000 plecs per la comissió promotora.
La junta electoral els va remetre a l'oficina del cens electoral, per tal de verificar que sí es reunien el nombre de firmes, i amb data 24 d'octubre la Junta Electoral de la Comunitat Valenciana va rebre un certificat sobre la validació de les firmes.

La Mesa de Les Corts, el dia 29 d'octubre, vist el certificat elevat per la Junta Electoral de la Comunitat Valenciana, que acredita que s'han superat els requisits mínims de les 50.
000 firmes vàlides, recollides per la comissió promotora de la iniciativa legislativa popular, va acordar admetre a tràmit la proposta de proposició de llei i, així mateix, va ordenar la publicació en el butlletí oficial de Les Corts, butlletí número 283, del 7 de novembre, i la tramesa al Consell.

El dia 17 de novembre el Consell va presentar en el registre general de Les Corts el seu criteri sobre la proposició de llei, el qual va ser vist per la mesa del dia 18, publicat en el BOCV número 290, del 26 de novembre, i va ser presa en consideració la proposició de llei en el Ple de Les Corts celebrat el dia 19 de desembre.

En el butlletí oficial número 207, de 26 de gener de 2015, es va publicar la presa en consideració pel ple de la proposició de llei, concloent el termini de presentació d'esmenes el 30 de gener.

Al text de la proposició de llei van ser presentades un total de 14 esmenes parcials, totes elles del Grup Parlamentari Popular.

La Mesa de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, en reunió celebrada el dia 4 de febrer, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes i el publicà en el número 312, de 6 de febrer.

La comissió es va reunir el dia 9 de febrer.
I, després de debatre les esmenes, s'aprovà el dictamen que presentem i que es publica en el butlletí número 315, de data 13 de febrer.

En el debat en comissió s'han aprovat totes les esmenes presentades.
Com a vicepresidenta de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, espere i desitge que al llarg del debat en el dia d'avui siga possible arribar al màxim consens.

Gràcies i res més.

El senyor president:

Gràcies, senyora Vidal.

Per a fixar la posició dels diferents grups parlamentaris, en primer lloc i en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyories, voldria començar este debat enviant dos salutacions: una afectuosa als membres de la comissió promotora, per una iniciativa legislativa popular, per una radiotelevisió valenciana, pública, de qualitat i en valencià, que ens acompanya des de la trona de convidats; i una altra salutació, irònica, als membres del Consell de la Generalitat valenciana que durant tota la jornada no s'han dignat a assistir a este ple.
Eixe és el respecte que sembla que tenen cap a les Corts Valencianes.

I el que cal tindre és molt poca vergonya per apropiar-se d'una iniciativa legislativa popular.

Senyories del Partit Popular, cal tindre molt poca vergonya per a parlar de participació ciutadana i apropiar-se d'una ILP.

Cal tindre molt poca vergonya per adulterar l'esperit i el contingut d'una iniciativa legislativa popular que han signat 90.
000 valencians i valencianes.

Cal tindre molt poca vergonya per a mantindre eixa iniciativa contra la voluntat dels seus promotors i promotores.

Cal tindre molt poca vergonya, molt poca vergonya, per a presentar-se com a defensors de radiotelevisió valenciana, quan vostés són els que l'han tancada.

Cal tindre molt poca vergonya per a culpar altres de les seues decisions.

Cal tindre molt poca vergonya per a culpar els sindicats d'un tancament que han decidit vostés, després de practicar un ERO il·legal, que vulnerava drets fonamentals dels treballadors i de les treballadores.

Cal tindre molt poca vergonya per a culpar els grups de l'oposició d'un tancament contra el que hem lluitat, al qual ens hem oposat, perquè sempre hem estat per uns mitjans de comunicació públics, valencians, de qualitat, plurals, sense corrupció i de la societat, no al dictat del govern.

Cal tindre molt poca vergonya, molt poca vergonya, per a pretendre condicionar la prestació d'un servei públic, que fa efectiu o ha de fer efectiu diversos drets, uns quants drets fonamentals reconeguts en la Constitució, pretendre condicionar-los a qüestions econòmiques.

Cal tindre molt poca vergonya per a pretendre condicionar l'exercici dels drets fonamentals al compliment dels objectius de dèficit públic, i al fet de no generar més deute, quan són vostés els que han arruïnat Radiotelevisió Valenciana, quan són vostés els que van generar 1.
200 milions d'euros de deute amb la seua gestió.

Cal tindre molt poca vergonya per a plantejar que en el futur, quan es complisquen les seues condicions, que vostés mateixa serien incapaços de complir, caldria presentar un projecte de llei amb memòria econòmica, quan vostés tancaren Radiotelevisió Valenciana, amb una proposició de llei sense memòria econòmica.
I ens està costant més tancada que oberta.
Ha sigut una decisió injusta, autoritària i a més a més antieconòmica.
Una decisió personal del senyor Alberto Fabra, però que va assumir tot el seu partit i van assumir tots vostés.
I ja els ho vaig dir: vostés, cadascun de vostés són culpables.

Cal tindre molt poca vergonya per a pretendre condicionar la prestació d'eixe servei públic que ha de fer efectiu diversos drets, a la liquidació definitiva de l'entitat preexistent, sabedors que eixa liquidació no sabem quant serà possible fer-la.

Vostés no podran liquidar l'ens en juny d'enguany.
Vostés no han pogut ni liquidar la primera societat, encara està en liquidació.
Vostés, què fien la recuperació de radiotelevisió valenciana a d'ací deu, quinze o vint anys?
Cal tindre molt poca vergonya per a presentar hui el text resultant de les seues esmenes.

Cal tindre molt poca vergonya per a presentar-se com a capdavanters de la valenciania, per a presumir de senyes d'identitat i no voler una programació íntegrament en valencià.

Cal tindre molt poca vergonya per a no voler que els mitjans de comunicació públics de titularitat autonòmica siguen íntegrament en la nostra llengua pròpia.

Cal tindre molt poca vergonya per a donar-se colps de pit de valenciania, quan són responsables vostés que tingam un panorama audiovisual propi del franquisme.
Molts canals, però tots en castellà.

Cal tindre molt poca vergonya, però molt poca vergonya per haver abusat d'uns mitjans de comunicació públics que van posar al seu servei, manipulant-los, practicant la censura, saquejant-los, utilitzant-los per a enriquir els seus amics, per a xarxes de corrupció que s'estan jutjant hui en dia, i després desentendre's del reclam de la societat valenciana, que es va manifestar clarament en favor del manteniment i, evidentment, la reforma en la gestió de radiotelevisió valenciana.

Cal tindre molt poca vergonya, però molt poca vergonya per a portar hui ací este debat i esta votació.
Cal tindre molt poca vergonya per a exercir de diputat del Partit Popular i parlar de radiotelevisió valenciana.

I no cal dir molt més, perquè -insistisc- en el mes de novembre vam tindre un debat d'infaust record que mai s'havia d'haver produït, vam estar tot un matí per a tancar Radiotelevisió Valenciana per decisió unilateral del Partit Popular.

I hui, malauradament, estem en un debat que tampoc s'hauria d'haver produït, no s'hauria d'haver produït després de l'adulteració de la iniciativa legislativa popular que ha practicat el Partit Popular aprofitant la seua majoria absoluta, fent un ús absolutista de la seua majoria absoluta, que ja no és una majoria social.
Cal tindre molt poca vergonya, de veres.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Gràcies, senyor president.

El 9 d'octubre d'enguany, de 2015, se reobrirà radiotelevisió valenciana, la ràdio i televisió pública valenciana.
És una decisió ferma que, evidentment, ha de passar per un procés de canvi polític al nostre país, de canvi de majories i que vostés, el Partit Popular, deixen de fer mal al nostre poble.
I, per tant, n'hi ha un compromís molt clar, molt evident, de reinaugurar un servei públic que vostés, en l'any 2013, van decidir liquidar.

Trobem a faltar Radiotelevisió Valenciana, entre altres coses perquè sabríem ja el que ha passat en estes inundacions i la imprevisió d'un Consell que no ha estat a l'altura en les seus obres.
Han mort dos persones i passaran totalment a l'oblit perquè no tenim, com hauríem d'haver tingut, una ràdio i televisió pública.
¿Quants diners i quantes vides hauríem pogut evitar si haguérem tingut un mitja de comunicació que fera servei públics i mos haguera informat d'esta situació?
Segurament moltes, moltes, perquè no l'hem tingut, no l'hem tingut, no l'hem tingut.

Mos parlen vostés del màxim consens i han estat més a soles que la una en la destrucció i en la liquidació de la nostra ràdio i televisió pública.
Ho han fet unilateralment, sense consultar amb ningú.
I la pregunta que ens podem fer és: ¿per què Ceuta té televisió pública, per què Melilla té televisió, per què Andalusia -que vostés mos la refreguen cada dos per tres- té televisió pública, que ha fet un seguiment de les eleccions andaluses d'este cap de setmana i de tota la campanya electoral, i per què els valencians no la tenim?
Som l'única regió d'Europa, i més amb llengua pròpia, que no tenim ràdio i televisió pública valenciana.
¿Per què?
Segurament per la seua incompetència.
I, per tant, ja els anunciem que és una voluntat decidida de recuperar-la el més prompte possible.

Perquè ens va costar molt…, ens ha costat molt la seua falta, la seua falta de visió i la seua actuació, que mos ha portat a una situació catastròfica.
¿Quin és el cost que tindrem de pagar si prosperen totes les demandes judicials que n'hi han en estos moments plantejades pels antics treballadors?
¿Quin és el cost?
¿Quin és el cost que ja hem pagat en forma de llocs de treball, més de 1.
600 llocs de treball i 4.
000 llocs de treball del sector de la indústria audiovisual, per culpa de la seua incapacitat?
¿Quin és el cost que ens podem permetre, este cost social que estem patint per la seua decisió?
¿Ens ho podem permetre?

Esta gran mentida del president Fabra, que va dir que no tenia més remei que o fer col·legis o tancar la televisió, no hem vist per cap lloc eixos col·legis i eixa nova situació.
Hem vist, sí, un increment estratosfèric del deute, hem vist un increment de la pobresa i no hem vist cap milloria en la situació socioeconòmica valenciana, no l'hem vista.
Fins i tot estan vostés amb eixes polítiques d'austericidi acabant amb el nostre benestar i amb el fons de reserva de les pensions.
¿És un problema d'ingressos públics?
Clar.
Per això necessitem polítiques públiques, necessitem la ràdio i la televisió, per a incrementar els ingressos públics d'IVA, d'IRPF, que la gent consumisca.
I vostés, per contra, han fet tot el contrari.

En aquell dia els ho vam dir, els vam dir: Â«No facen vostés l'error de liquidar, d'intentar liquidar, perquè afortunadament no se podrà liquidar, Radiotelevisió Valenciana perquè se'ns tiraran damunt els bancsÂ».
Efectivament, els bancs, dels quals vam participar en l'ampliació de capital en tota la rapinya organitzada per a fer-se amb els recursos públics.
.
.
¿Saben vostés quants diners s'han gastat fora de pressupost?
1.
300 milions d'euros.
Una actuació judicial que s'està investigant i ja n'hi han cinc imputats per imputacions gravíssimes en malversació de cabals públics i altres delictes gravíssims de negligència en la custòdia de recursos públics, etcètera.
Cinc.
La investigació i el treball en la instrucció s'està fent.

Però, ¿què passa?
Que com vostés estan intentant liquidar Radiotelevisió Valenciana, no la segona, sinó la primera, fent-li carregar tots els crèdits que tenia esta empresa i ara la volen liquidar, els bancs han decidit demanar-los a vostés anticipadament el capital.
I ahí és el problema que tenen vostés per a liquidar Radiotelevisió Valenciana, a banda d'altres qüestions de tipus jurídic i de tipus social que impossibilitaran, com ens van dir els liquidadors dimitits, que vostés puguen acabar de perpetrar la liquidació d'un servei públic.
No van a poder liquidar.
I ahí s'explica el que anem a fer des que pugam configurar unes noves majories en estes Corts.

¿Què es el que anem a fer, senyories?
Evitar la liquidació, anem a evitar la liquidació, anem a evitar que es perpetre un desmán que vostés van decidir fer i que mos ha costat molt car, caríssim.
No ho anem a consentir.
I, per tant, anem a fer el que legalment serà bo per a la solvència econòmica de La Generalitat, perquè no podem afrontar als costos econòmics que suposaria perdre -i que més que perdre, perdríem, efectivament-, les demandes laborals que estan presentades davant els oportuns òrgans jurisdiccionals.
I, per tant, tindrem de buscar un evident consens amb els treballadors.

Els aspectes legals són claríssims.
No anem a fer una nova ràdio i televisió, perquè en esta llei que vostés han fet, vostés han furtat el que gran part de la població valenciana expressada en l'ILP ha vullgut fer, que és recuperar el servei.
Vostés no volen recuperar el servei.
Vostés han fet ací una…, una furtada de cartera, un element de filibusterisme polític per a evitar que se puga portat en marxa, perquè si es vol, es pot.
I vostés no volen, nosaltres sí que volem.

I li volem dir al poble valencià que els aspectes legals són clars i necessitarem el concurs d'aquells que van presentar, el Grup Socialista, el recurs d'inconstitucionalitat i necessitarem el concurs dels treballadors, de la CGT, perquè lleven, perquè suprimisquen el recurs que n'hi ha en l'Audiència Nacional, el recurs social al segon ERO, a l'ERO d'extinció.
I això ho farem amb consens.

Per tant, tenim uns aspectes legals, tenim uns aspectes laborals, socials, tenim uns aspectes pressupostaris, que els tenim contemplats també, que tenen a vore amb que és millor pagar a la gent pel seu treball que no indemnitzar-los per despatxar-los a casa.
I com que tenim una partida pressupostària d'indemnització de l'extinció laboral, recuperarem eixos diners per a posar en marxa una plantilla correcta, la que acordem en l'ERO que hem de fer amb els treballadors, per a posar en marxa la ràdio i la televisió pública.

I els aspectes pressupostaris els tenim clars.
I sobretot tenim clara una cosa: és que defensarem els interessos estratègics del poble valencià, perquè nosaltres sí que tenim l'orgull de ser valencians en un món global, i per això necessitem una ràdio i televisió pública.
I això ho farem.
I vostés passaran tristament a la història del poble valencià en esta legislatura com els que van matar un element d'identitat fonamental, un instrument per a l'economia, per a la cultura, per a la societat, per a la informació valenciana.
Això ja no els ho lleva ningú.
I mira que han tingut oportunitats per a rectificar i en cap moment han vullgut rectificar.
I cada vegada ens han enfonsat més.

Per tant, com això és necessari, de la mateixa manera que s'està fent a Grècia, a Grècia s'està recuperant el servei públic de radiotelevisió pública grega, nosaltres ho recuperarem.
I vostés tindran d'explicar tot el mal que ens han fet com a poble, i este és el gran símbol.

I, evidentment, treballarem perquè des del màxim consens pugam fer una nova ràdio i televisió, no la que van fer vostés, que van prostituir els bons professionals relegant-los i van prostituir una programació portant-mos ací una externalització i una programació molt mediocre.
Ho hem de dir, sí, van prostituir Radiotelevisió Valenciana, amb uns nivells d'audiència molt baixos.
Però el nostre instrument de ràdio i televisió el volem, i el volem recuperar prompte.

Per tant, actuarem jurídicament -per a dir: allà el que volia fer el govern del PP…- en el canvi polític al País Valencià, i el canvi polític és fer una nova ràdio i televisió pública valenciana.
No ho anem a permetre.
I, per tant, anem a prendre les mesures legals jurídiques, laborals, econòmiques, pressupostàries per a posar en marxa el nou servei de ràdio, per a recuperat allò que vostés han vullgut liquidar.

I no anem a deixar que s'acabe de liquidar, no ho anem a deixar, entre altres coses, perquè els costos són tan grans, són tan negatius, des de tots els punts de vista, que nosaltres simplement com a demòcrates, com a valencians que ens estimem esta terra, com a persones dignes que volem defensar els nostres interessos, el missatge que hui des d'ací llancem a l'opinió pública és que anem a evitar que la liquidació propugnada pel Partido Popular no es consume.

I amb un canvi, un canvi plural, un canvi a favor del valencià, un canvi a favor de la nostra terra, un canvi a favor de l'economia productiva, un canvi a favor de l'ocupació, un canvi a favor de l'audiovisual, un canvi a favor de la nostra llengua, Radiotelevisió Valenciana el 9 d'octubre tornarà a emetre i encetarem una nova etapa de decència, de valencianitat, d'orgull davant el que han segut uns anys negres per a la política valenciana propiciats pel Partit Popular.
Radiotelevisió Valenciana tornarà el 9 d'octubre de 2015.

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Si arribe a saber que açò era el que feia falta perquè el Partit Popular estiguera un ple sense esmentar-mos Andalusia, li cride jo mateix a Susana i li dic: ¡Per favor, convoca les eleccions abans!
¡Quin gust, quin gust vore'ls a vostés en el lloc!
Vagen fent-se l'ànim.

No hi ha ningú del govern en el ple granera, que els agranarà definitivament a la part més vergonyosa i lamentable de la història dels valencians.
Per això no estan ací, per això no acudiran.

Promotors de l'ILP que heu vingut hui a escoltar a estes Corts Valencianes silenciades de la veu pública, del serveis públic i de la televisió pública que hui no està ací, no sou ningú per a d'ells, ningú.
Ni les universitats que varen promoure la iniciativa legislativa popular, ni els empresaris, molts d'ells res sospitosos de ser d'esquerra, ni d'extrema esquerra, que li donaren suport a la iniciativa legislativa popular, ni els representants de les bandes, ni els escriptors.
No sou ningú per a d'ells, vos menyspreen.
Han agafat la vostra iniciativa i l'han tirat al fem, l'han pervertit per convertir-la tot just en el contrari del que vosaltres preteníeu.

Els valencians han de saber que el Partit Popular farà sempre això amb allò que des de la societat civil dugueu a aquesta cambra.
Dóna igual les lleis de transparència, participació o qualsevol altre invent de maquillatge que vulguen inventar-se.
Són el que són i, pobrets, no poden evitar-ho.

Vosaltres vàreu dur una iniciativa des de la societat civil amb una triple intenció amb tres dimensions molt clares.
La primera exigir el dret que com a societat civil teniu per a participar en política, més enllà de les eleccions que es convoquen cada quatre anys, intervindré en política, dur iniciatives que siguen escoltades i respectades.

La segona era l'exigència que es restablira el vostre àmbit polític al vostre país, a la vostra comunitat, a la vostra terra, el dret que ens assisteix com a valencians de disposar d'una radiotelevisió pública, a ser possible de qualitat i en valencià, perquè eixa també era una exigència.

Som una llengua minoritzada, som una llegua maltractada, no només per l'alcaldessa de València, maltractada pel menyspreu ideològic que s'amaga darrere de les burles contínues, de la ridiculització contínua d'esta llengua que jo parle i del pràcticament nul ús que d'ella fan aquells que ens representen.

Vàreu acudir a estes Corts amb una ILP que només ens convocava a una cosa, però que era la cosa per a la qual aquest partit, el Partit Popular està totalment incapacitat.
Només ens convocaven a dialogar, a entendre'ns i impulsar una nova llei tan prompte com fóra possible que restituira eixos drets.
Incapaços d'entendre això han tergiversat vostés el seu esperit, han menyspreat desenes de milers de valencians i han fet que tot açò desemmascare la seua nul·la voluntat de deixar que els valencians participen.

Respecte del restabliment de la televisió pública la seua posició de dir que ara estan per recolzar una ILP que permeta restablir-la, només s'explica, com ja els han dit abans, des del més absolut cinisme, sí senyor Blanco, són molt cínics i no els importa la contradicció entre la seua realitat i les seues paraules.

Ells són els saquejadors de la Radiotelevisió Valenciana, 1.
300 milions desapareguts i no explicats.
Ells són els qui suprimiren el servei públic.
Ells són els qui conculcaren els drets fonamentals dels treballadors.
Ells són els que tacaren la tele per construir uns col·legis que encara continuen en barracons i uns hospitals dels que, com el meu amic Subías sap, només inauguren la centraleta telefònica.

Miren, ells són els desliquidadors fugats.
Ells són els que han conculcat la llei de societat de capital que establix clarament que abans de començar la liquidació -això qualsevol persona del meu poble ho entén, no fa falta que ho diga l'article 383 de la llei de capital- abans d'iniciar una liquidació has de tindre un inventari d'allò que vas a liquidar o, traduït al que diem en el meu poble, abans de liquidar hauràs de saber què vas a liquidar.
Ho diu la llei.
Acaben d'admetre que després d'un any no tenen ni eixe inventari, probablement han comés el vici legal que farà que tota eixa liquidació no vaja a cap lloc.

Són els qui paguen 23.
000 euros al mes per un edifici en Alacant que fa un any que no gastem, 23.
000 euros al mes; un edifici que construírem en un solar privat, que no és nostre i en el que construírem un edifici que costa 4,8 milions d'euros, que estan conspirant per a que no siga nostre, per a conculcar el contracte i regalar-li'l al propietari.

Mire, ells només des del cinisme poden dir que recolzen una ILP que restablira un dels nostres sectors més maltractats i del que més es parla, que és el sector audiovisual valencià.
El 90% dels actors, guionistes, autors teatrals del País Valencià estan en l'atur, el 90%.

Des que comença la crisi a l'estat espanyol, 12.
000 periodistes se n'han anat al carrer i els que treballen moltes vegades es veuen abocats a treballar per sous miserables i en condicions que donen pena.
El 60% és la taxa d'atur entre els periodistes valencians.

Parlava abans de 12.
000, 9.
000 treballadors té la Ford.
12.
000 valencians només en la crisi, perdó, periodistes dels que ningú parla, perquè a d'ells els pareix estupend ser invisibles.
Com no van a voler que allò de Rita Barberá no ho vegen els valencians?
Com no van a voler que l'espectacle que van a donar d'ací dos dies de desfilar com si fóra la passarel·la Cibeles pels jutjats valencians no ho vegen els valencians?
Estan encantats amb la destrucció del periodisme, de que no informen que a Blasco el van a tancar per fi a la presó, de no vore Fabra passejar-se per Valmor.
Estan encantats.

Però ara, si no vos importa, anem a concedir-nos durant un moment el gust d'una certa ficció.
Pensem per un moment que han aprés la lliçó, que ells van de debò a restablir el servei públic de radiotelevisió valenciana, que ells ens van a tornar la televisió i que volen.
Ells, recorden vostés, són els de Rajoy, els de Floriano, els de Cospedal, els que hui tenen l'oportunitat d'haver aprés la lliçó de la seua ignomínia i la seua vergonya i aplicar-ho allà on governen, en Radiotelevisió Espanyola, raó per la qual tots duguem hui aquest llaç -bé, tots no, vostés no- duguem este llaç demanant llibertat per als periodistes que treballen en la televisió pública.

Qui són ells?
Què farien hui en una televisió pública?
EFE: Â«El Consell de Televisió Espanyola denuncia una redacció paral·lela creada amb nous contractes.
Â» Vos sona, veritat?
Ho fan hui.
No han aprés la lliçó.
Volen fer en televisió espanyola el mateix que feren amb nosaltres, posar comissaris.
Â«El PP propone a José Antonio Sánchez como presidente.
Â» Propone y pone al que dirigia Tele Madrid.
El paradigma.
Un personatge que si hi hagueren jocs olímpics de manipulació no el deixarien participar per professional.
Eixe és qui dirigix hui la televisió pública espanyola.
(Aplaudiments) El jefe de opinión de La Razón, es veu que el del Mundo Obrero no estava disponible, el de La Razón és el qui dirigix els informatius de Televisió Espanyola hui.
Són ells.

Esta és molt bona: Â«El responsable de comunicación de Alicia Sánchez Camacho -la sindicalista d'extrema esquerra, ¿la coneixen?
Alicia Sánchez Camacho- és el nou responsable de Radiotelevisió Espanyola a Catalunya.
Volem més exemples de hui, de hui?

Vostés -acabe inmediatament- vostés són això, són els que han podrit la nostra televisió valenciana, són els que han podrit el sector audiovisual.
Vostés són els que perseguixen els periodistes en les exposicions en el Muvim.
Vostés són els que no entenen que allò més nociu que li passa a una democràcia no són les preguntes que els polítics no contestem, el més nociu per a una democràcia són les preguntes que els periodistes no fan.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

De la misma forma saludar a los miembros de la comisión promotora de la iniciativa legislativa popular que nos acompañan aquí.
Saludar en su ausencia a los miembros del Consell que les diré a algunos que están haciendo lo que deben hacer, que es trabajar en el ejecutivo autonómico, el Consell es el ejecutivo autonómico.
(Remors) Si estuvieran aquí tres días seguidos nos podrían a parir y están trabajando, porque son el ejecutivo de La Generalitat, forman parte del Consell… (Remors)

El senyor president:

Un momento, señor diputado.

Ruego a sus señorías que mantengan el silencio que se ha mantenido a lo largo del debate, si es posible, con el mismo respeto que se ha escuchado las otras intervenciones.

Puede proseguir.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Señor Blanco, usted no tiene ni altura moral, ni catadura moral, ni ningún tipo de superioridad moral nunca sobre ningún diputado de mi grupo parlamentario, nunca.
(Aplaudiments)

Ya está bien de cuestionar lo que es vergonzoso y lo que no, porque si quiere le hablaré de eso, le hablaré de algunas cuestiones que ustedes han hecho respecto a este asunto.
Nunca les oí defender a Radiotelevisión Valenciana hasta el momento del cierre, nunca, ni una sola vez, jamás lo hicieron.

¿Recuerda usted cuando se les presentó aquel documento para llegar a acuerdos respecto de Radiotelevisión Valenciana que buscaba las bases de un consenso?
¿Lo recuerda?
Ustedes de perfil.
¿Recuerda cuando se hizo la nueva ley de radiotelevisión valenciana?
Ustedes de perfil.
¿Recuerda cuando se hizo el contrato programa?
Ustedes de perfil.
¿Recuerda cuando decidió La Generalitat asumir la deuda de Radiotelevisión Valenciana?
Ustedes de perfil.
¿Recuerda cuando se planteó hacer el ERE para hacer una radiotelevisión valenciana que fuera realmente sostenible y viable?
Ustedes de perfil (Aplaudiments) con las camisetas del ERE hasta que se declaró la nulidad.

Lecciones de defender Radiotelevisión Valenciana ni una, señor Blanco, ni una.
Además, las cuestiones que ha dicho, sinceramente, algunas son falsas, otras son medias verdades y, en el mejor de los casos, son simplemente opiniones interesadas, ni un solo argumento de peso, ni un solo argumento de peso.

Mire, nosotros lo tendríamos fácil si lo que hubiéramos querido era quedar bien, como lo hacen ustedes.
Si se trata de quedar bien, nosotros simplemente podríamos haberle dicho a los promotores de la ILP que sí, que íbamos a votarlo a favor tal y tal como está, eso era sencillo, pero era irresponsable.

Nosotros, si se trata de quedar bien o de hacer una pose política, podríamos no haber tocado absolutamente nada de la ILP, pero sería irresponsable.
Nosotros, si no hubiéramos tocado nada de la ILP se hubiera encalado a la siguiente legislatura, para el mes de octubre, de noviembre, se hubiera hecho la comisión, no hubiera afectado para nada este fin de legislatura, hubiéramos quedado fenomenal.
Pero era irresponsable, señor Blanco.

Por eso hemos planteado enmiendas, enmiendas de las que ustedes en ningún momento han hablado.
No solo de las enmiendas no han hablado, es que no han hablado tampoco ni de la propia PNL.
Es que es tremendo.
Perdón, de la ILP, de la ILP.
Nadie dijo nada de la ILP, ni de su contenido en la toma de consideración, ni una palabra.
Nadie dijo nada en la comisión previa en la que intervino la comisión promotora a propuesta de nuestro grupo.
Nadie dijo nada.
Nadie lo ha dicho en la comisión cuando se trataron las enmiendas parciales, nadie dijo nada.
Y nadie ha hablado aquí de ni un solo artículo, ni un solo punto de la ILP.
Tampoco de nuestras enmiendas.
Les da igual, se lo han saltado absolutamente.

Lo del señor Morera ya es de premio, vamos, ya es de premio.
Nos está hablando a nosotros de deslealtad respecto a la iniciativa legislativa popular y el señor Morera pasa absolutamente.
Ahora resulta que lo que quiere hacer no guarda ningún tipo de relación con lo que dice la ILP, la que dice que apoyaba, que defendía.

Usted ha pasado olímpicamente de la ILP, señor Morera.
Y dice que el 9 de octubre estará abierta y se queda tan tranquilo.
¿Y la participación?
¿Y el debate sobre el modelo?
¿Y la transparencia?
¿Y el debate público?
¿Y el consenso, señor Morera?
¿Y el diálogo?
¿Y la opinión de los expertos?
¿Y la opinión del sector audiovisual?
¿Y ese presupuesto que tiene usted controlado díganos qué es?
¿De qué plantilla hablamos?
¿De los trescientos que decían unos, de los quinientos que decían otros, de los ochocientos que decían otros o de los de ya veremos, que decían otros?
Pero de 1.
600 no, ¿verdad?
Camisetas de Â«No a l'EROÂ», sí; pero 1.
600 no, ¿verdad, señor Morera?
¿A que no lo va a decir, señor Morera?
¿Sí, lo va a decir?
Espero ansioso a que lo diga porque, desde luego, no aclaran nada absolutamente esto.

Que le diga, en el próximo turno, el señor Moreno qué va a pasar con el recurso de inconstitucionalidad, que se lo cuente.
Yo ya se lo he dicho tres veces y no me hace ni caso.
Le dije: Â«Póngalo a prueba.
Retiren el recurso de inconstitucionalidad, que es una de las cuestiones que nosotros planteamos como una garantía jurídica.
Retírenlo.
Pónganos a prueba, a ver si de verdad queremos poner en marcha de nuevo el servicio o no.
Â» No lo van a retirar, señor Morera, no lo van a retirar.
Esa va a ser una buena excusa para usted.
Por ahí se querrá librar, probablemente.

Miren, nuestras enmiendas, se lo digo de forma muy resumida, tienden a mejorar técnicamente el texto.
El objeto de la propia ley no lo cambiamos en absoluto, hablando del principio, del artículo 1.
Hablamos exactamente lo mismo que habla la ILP.

Hablamos, entre otras cuestiones -en el artículo 1, como les decía-, hablamos de que no solo los medios públicos, sino los privados también se involucren en fomentar la lengua valenciana, porque la ILP no lo decía y nos parece importante vincular también a los medios privados.
Por eso, pensamos que la mejoramos.

Cuando hablamos de los servicios que la integran, decimos exactamente los mismos, no los tocamos en el artículo 4.

Cuando modificamos el 4.
2, lo hacemos porque se hace una cita al Estatuto de autonomía valenciano que no es exacta, no es correcta.
Y lo que hacemos es ponerlo literal.

Cuando habla de titularidad pública y gestión directa, no lo impedimos con nuestra enmienda.
Porque nuestra enmienda habla de titular pública, absolutamente, pero con cualquier forma de gestión que permita la ley reguladora de los contratos del sector público.
¿Estamos impidiendo que sea cien por cien pública?
No.
Lo viabilizamos.

Cuando estamos hablando que sea en idioma preferentemente valenciano, lo que estamos haciendo es decantarnos a que la programación sea mayoritariamente en valenciano, igual que lo es, mayoritariamente, en la lengua oficial autonómica en aquellas autonomías en las que tienen televisión.
¿O es que es completamente en euskera Euskal Telebista?
¿O es que es completamente en catalán TV3?
No, señor Morera.
Hay intervenciones de personas en castellano, hay entrevistas, hay algunos programas que no lo son.
Son preferentemente en catalán o preferentemente en euskera.
Y la que nosotros planteamos es preferentemente en valenciano.
El 99% es preferentemente en valenciano, señor Morera; pero tenemos dos lenguas oficiales en esta comunidad que hay que respetar, que hay que respetar.

Mejoramos las cuestiones que plantean, en cuanto a los servicios públicos que se tienen que plantear.
Lo creemos así.
No solo hablamos de iniciativas juveniles.
Hablamos de educación, de formación, de cultura de esfuerzo.

Cuando hablan de igualdad, añadimos la violencia de género.

Cuando hablan de cuestiones de respeto y diálogo y de convivencia, no solo hablamos de religión, creencias, orientación sexual, etcétera.
Hablamos, específicamente, de la homofobia y del colectivo LGTBI, lo añadimos.

No solo hablamos de territorios del ámbito lingüístico compartidos.
Hablamos también del resto de España, ¿por qué no, por qué no?

Cuando hablamos de crear la comisión parlamentaria, que es el artículo 7, lo dejamos prácticamente igual que está.

Luego, cuando habla de otras cuestiones, como los criterios de la archivística internacional para catalogación y conservación, que dicen que sea bajo el régimen de gestión directa, pues, lo eliminamos porque nos parece que debería ser con el régimen más adecuado.

Es decir, lo que ponemos al final, además, son una serie de cuestiones de seguridad jurídica que ya anticipo el presidente Fabra en su intervención: el tema de la deuda, el tema de la estabilidad presupuestaria, por lo tanto; que no minore partidas de servicios públicos que tengan que ver con bienestar social; que no suponga incremento de la presión fiscal; y, luego, dos cuestiones, el tema de la liquidación y el tema de los pleitos que están todavía vivos.

¿Tan graves son las enmiendas que hemos planteado?
¿De verdad?
¿De verdad lo creen?
¿O es que ustedes han optado por lo cómodo, por lo fácil, por lo sencillo, que es decir Â«dejen la ILP como está y vótenla asíÂ», para luego hacer otra cosa distinta, porque están planteando hacer otra cosa distinta a lo que dice la ILP?
¿No les parece que están siendo incoherentes?
¿No les parece que están traicionando la ILP?

Nosotros la hemos mejorado y la hemos hecho viable.
No la hemos traicionado, como lo han hecho ustedes.

Nada más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor Castelló.

En el torn de rèplica, en primer lloc, té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Castelló, personalitza vosté el debat parlant de la meua altura moral, de la meua catadura moral i, ¿comparant-la amb la dels diputats i diputades del PP?

Mire, senyor Castelló, ni jo ni ningú dels meus companys i companyes de grup ni ningun dels diputats i diputades de la bancada de l'oposició hem aplaudit un delinqüent condemnat a huit anys de presó.
Ningú de nosaltres hem signat la petició d'indult per a un delinqüent condemnat per corrupció.
Ningú de nosaltres hem anat a abraçar Carlos Fabra.
Ningú de nosaltres ha cobrat sobresous en B.
I, és més, m'atreviria a dir que ningú de nosaltres, en este debat i en molts altres, manipula la realitat com vosté fa quan puja a la trona.

Vosté parla d'un ERO que la justícia ha sentenciat que era il·legal i vulnerava drets fonamentals, ¿i ens acusa de no recolzar-lo?
¿Què volia, que nosaltres incomplirem la llei, que nosaltres també vulneràrem els drets dels treballadors i les treballadores?
No, no, no.
Nosaltres estàvem defensant-los.

Vosté manipula tant la realitat, en un exercici.
.
.
, no sé si de cinisme o de què, que arriba a dir: Â«Nunca les vi defender a Radiotelevisión Valenciana hasta el momento del cierre.
Â» Però vosté.
.
.
Jo no sé si ens veia o no ens veia, si ens escoltava o no ens escoltava, si vosté era diputat, alcalde, regidor.
.
.
¿Vosté no ha vist Esquerra Unida del País Valencià defensar Radiotelevisió Valenciana sempre?
¿No l'ha vist, sempre, en totes les mobilitzacions, en totes les reivindicacions?

¿Vosté no sap que nosaltres vam recórrer l'intent de privatització del senyor Zaplana, que nosaltres vam anar als tribunals per a defensar el servei públic?

¿Vosté no sap que nosaltres sempre hem treballat els nostres programes electorals amb el sector audiovisual valencià, amb els periodistes, amb el comité d'empresa, amb la gent que estima la seua llengua, la seua cultura i que sap de la necessitat dels mitjans de comunicació?

¿Vosté no sap que se contradiu a si mateixa perquè m'acusa a mi de portar la samarreta, i això és, precisament, el símptoma que sempre hem estat amb Radiotelevisió Valenciana, amb el poble valencià?

¿Vosté no sap que nosaltres hem recolzat, com a ciutadans i ciutadanes de ple dret, eixa iniciativa legislativa popular que vostés s'han carregat via esmena?

¿Vosté no sap que nosaltres som tan responsables que, en aquells dies de novembre, infaust de record, en què vostés anaven plorant pels cantons perquè havien d'assumir la decisió presa per Alberto Fabra i se sentien tots molt incòmodes, se sentien tots molt tristos, se sentien tots molt assetjats per la realitat, en minoria, abandonats per tots els sectors socials que, fins i tot votants del Partit Popular, demanaven una radiotelevisió valenciana, nosaltres els vam oferir eixides; el comité d'empresa els va oferir una negociació, els va posar una proposta damunt de la taula que s'ajustava al pressupost del contracte programa?
¿Vosté no sap que els grups parlamentaris de l'oposició estaven disposats a fer el que calguera, a fer el que calguera, a ser responsables, a no pressionar si no calia pressionar, per tal de recuperar els nostres mitjans de comunicació públics?

¿Vosté parla d'irresponsabilitat, vosté que representa ací el partit que ha deixat sense radiotelevisió valenciana el poble valencià?
(Aplaudiments)

Vostés ens han convertit en una anomalia democràtica, en una anomalia històrica.
Som l'única comunitat autònoma sense mitjans de comunicació públics en la nostra llengua pròpia, ¿i vosté parla de responsabilitat?

S'han gastat dos-cents milions d'euros en el tancament de Radiotelevisió Valenciana, ¿i vosté parla de responsabilitat?

¿Quin programa electoral els van a presentar vostés als valencians i valencianes?
¿Què van a dir que van a fer?

Nosaltres ho tenim clar.
Volem una nova llei de radiotelevisió valenciana; reobrir l'empresa; posar en marxa formes de gestió que siguen eficaces i eficients, que respecten els drets dels treballadors; aplicar una austeritat, però una austeritat ben concebuda; mecanismes de control, de participació; consell de l'audiovisual; elecció per majoria qualificada de Les Corts de la direcció general de radiotelevisió valenciana; mecanismes de participació ciutadana.

¿Què van a proposar vostés?
¿Quin va a ser el seu programa electoral?
¿Quin, per a la propera legislatura, per a l'oposició -perquè vostés estaran en l'oposició?
¿Què van a proposar-li al poble valencià respecte a radiotelevisió valenciana?
¿O van a eliminar eixe apartat del seu programa?

Vull acabar simplement amb un missatge.
Als treballadors de Radiotelevisió Valenciana, als treballadors del sector audiovisual valencià, productors, dobladors, guionistes, actors, actrius, als periodistes i als estudiants de periodisme, als valencians que parlen valencià i que no poden sintonitzar canals en la nostra llengua pròpia, als nostres fills i filles, als valencians que no parlen valencià, però que estimen la nostra llengua i que necessiten una radiotelevisió valenciana per a aconseguir un cert domini, a tots els valencians i valencianes, els dic: radiotelevisió valenciana tornarà.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Gràcies, senyor Blanco.

A continuació, senyor Morera, per a rèplica.
Té vosté la paraula.

El senyor Morera Català:

Sí, efectivament, estan ací els membres de l'ILP.
I ells saben que hem estat parlant i anem a continuar parlant per a refer tot el mal que vostés han fet.
Perquè hem assistit a un espectacle de la vella política, de fer política sense comptar amb el poble, sense comptar amb els promotors d'una iniciativa legislativa popular que el que volen és recuperar el servei públic; i vostés han presentat unes esmenes per a evitar precisament això.
Per tant, els he de dir que la voluntat política del canvi, de tots aquells que volem un canvi per a millorar la nostra situació, és refer radiotelevisió valenciana.

¿Com ho farem, senyor Castelló?
Li ho vaig a dir, li ho vaig a dir.
Doncs, evidentment, haurem de fer dos decrets ràpids, una vegada estiga constituït el govern.
Dos decrets que eviten el greu perjudici que podien suposar les demandes col·lectives o individuals davant la seua constant il·legalitat en tot este procés.
Hem de recordar que l'ERO d'extinció va ser declarat il·legal; és a dir, que el seu govern va vulnerar els drets dels treballadors i les treballadores, recorde-m'ho.

I li he de recordar que, durant tot este procés, hem estat intentant fer-los vore la rectificació.
I, en l'últim moment, abans que els indicaren a vostés que havien de votar el dia.
.
.
, la Llei 4/2013, el 27 de novembre, d'infaust record, doncs, ja els vaig dir les conseqüències que podia tindre això, conseqüències fins i tot personals al consell d'administració.
Per cert, ens han volgut amagar l'acta del consell d'administració que, en junta d'accionistes, va decidir la supressió del servei públic.
Això ho seguirem.

Però, anem al cas, perquè jo crec que esta vella política està ja molt amortitzada.
¿Què hem de fer?
Evidentment, des d'una perspectiva jurídica, el que hem de fer és fer dos decrets, una vegada n'hi haja un nou govern: un, un nou decret per a refer tot el procés de radiotelevisió valenciana; i un altre per a posar en marxa l'equip de direcció.
És que és molt senzill.

¿Amb quina plantilla de personal?
La que estem negociant, la que s'està negociant.
Sí, senyoria, estem negociant.

¿I sobre quina base?
Sobre la base de la proposta que ja van fer els sindicats, ací, en seu parlamentària, que vostés van menysprear, la van rebutjar.

I, mire, la futura radiotelevisió valenciana.
.
.
Ací tenim el full de ruta per a aconseguir eixe projecte.
I estem treballant en això, amb consens en la societat civil.
Hem anat en falles i mos han dit la gent del món de les falles: Â«Per què no tenim la ràdio i la televisió valenciana?
Â» La falla del Pilar.
O esta final, en la final de pilota valenciana, per què no estan les càmeres de televisió valenciana?
Per què els valencians no tenim eixe dret?
Sí, senyor Alfredo Castelló.
I per què no som iguals?
Per què no tenim els valencianoparlants un mitjà de comunicació que parle la nostra llengua, senyor Alfredo Castelló?
Ens ho poden dir, senyories del PP?
Perquè en castellà n'hi han molts.
I si n'hi ha iniciativa privada, ens pareix molt bé.
Però per ahí està allò públic, per a compensar la desigualtat.

On podem vore les notícies del món i que ens afecten com a valencians en la nostra llengua?
Ens ho poden dir?
I per què als valencians ens condemnen vostés a ser un poble inferior?
Per què?
Per què no poden tindre una ràdio i televisió pública?
Per què?
No Â«estamos saliendo de la crisisÂ»?

En quants treballadors?
Sobre la proposta plantejada pels treballadors, ací en esta seu parlamentària que vostés rebutjaren, després hi ha hagut molta gent als quals vostés els han arruïnat la vida, i molta gent que ha refet la seua vida.
Doncs haurem de consensuar-ho.

Sobre quin és el model de la nova i la futura radiotelevisió valenciana del segle XXI?
Ho haurem de parlar.
El que no han fet vostés.
Evidentment amb els representants dels treballadors.
Clar que sí!
S'haurà de parlar i s'haurà de consensuar.
I una televisió, senyories del Partit Popular, amb 70 milions d'euros és absolutament viable.
És absolutament viable.
És absolutament viable.

Però qui ha fet inviable la ràdio i la televisió pública?
El saqueig que cada any, fora de pressupost, vostés, posant la firma ahí dels directius, se gastaven 100, 120, 130 milions d'euros.
Per a pagar què?
I a qui?
Això ho haurem d'explicar en seu judicial els que els jutjats vegen que tenen indicis de criminalitat.
Però una televisió pública, valenciana, de qualitat, en un contracte programa, en un conveni amb el sector audiovisual, és perfectament viable.
Amb 70 milions d'euros, senyories.
I el que puguen aportar com a publicitat.
Sí és que el que ha fet dany a la ràdio i a la televisió és el saqueig organitzat fins a eixes quantitats.
Aleshores, els he de dir que mos hem de posar d'acord.
.
.

El senyor president:

Señor Ibáñez, le ruego guarde silencio.

El senyor Morera Català:

.
.
.
ens hem de posar d'acord.
Clar que ens posarem d'acord!
I tindrem en compte una sèrie de criteris perquè n'hi haja un consens de tots.
Però evidentment haurem de buscar eixe consens amb la societat civil, i haurem de buscar consens amb els professionals, i hauran d'encetar una nova etapa.
Amb quins diners?
Amb els diners que vostés han pressupostat per indemnitzar perquè la gent puga treballar.
Mire la diferència.
O indemnitzar per acomiadament o treballar.
Jo me quede en treballar.
Perquè després tindrem més ingressos públics, i tindrem l'orgull de tindre una ràdio i televisió valenciana.

I això és el que nosaltres anem a fer possible, des del dia 1.
I evitar que el que vostés han pretés i no han aconseguit no es liquide.
I que paguen la junta d'accionistes i tots els que han fet i han recollit diners i han malversat cabals públics, que ho paguen davant la justícia.
Això és el que anem a fer.
I ho anem a fer amb diàleg amb la societat civil, i ho anem a fer amb els treballadors.
I per tant, el nostre compromís.
.
.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
la nostra promesa, ací, des d'este Ple de Les Corts, com vaig dir, és que el nou d'octubre tindrem una nova ràdio i televisió pública valenciana.

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

Senyor Moreno, per a rèplica, té vosté la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, senyor president.

Senyor Castelló, fa la impressió que parlar-los a vostés de drets i de lleis és una espècie de feina absurda, perquè són dos conceptes que vostés han demostrat o no entendre o menysprear.

Qualsevol govern decent que sorgixca, i sorgirà un govern decent de les urnes en les pròximes eleccions, té l'obligació de restituir als valencians un dret que vostés no devien haver-los llevat.
Un dret tan important, com és el dret a la sanitat, el dret a l'educació o el dret a qualsevol prestació social, que és el dret a saber què passa en la seua terra, què fan aquells que els governen, per a poder decidir amb llibertat sobre la seua política i sobre aquells que volen que els governen.
Vostés diuen que estàvem out en una nova llei.
Mentix.
Presentàrem un projecte de llei alternatiu, avalat per les universitats, avalat pel sector audiovisual, avalat per tot el món.
Vosté diu que plantejaren un pla per a refer el deute.
No és deute, és saqueig.
El senyor Cotino, el senyor Cotino.
.
.
(Remors) No, no és vosté el senyor Cotino, que el tenien ací.
El senyor Cotino (rialles) que estava per ací, el senyor Cotino va camí dels jutjats per això: saqueig, robar.
No deute.
ERO.
.
.
Vostés feren un ERO il·legal, ja els ho han dit, però vostés són els únics que defensen un fet il·legal.
Per què no els emparàrem en un fet il·legal?
Vostés són els que emparen el delinqüent enfront de la víctima.
Les víctimes foren els treballadors que tingueren conculcats els seus drets fonamentals.

Mire, nosaltres no podem retirar el recurs d'inconstitucionalitat, mentres governe esta comunitat els qui han comés una inconstitucionalitat, els que han conculcat la Constitució.
Vosté això no ho pot entendre?
Doncs quan hi hasca un govern decent, que restablixca el dret i derogue la llei, immediatament clar que la retirarem.
Però vostés són uns inconstitucionals patològics.
No podem retirar el recurs d'inconstitucionalitat mentres Fabra siga el president.
No podem.
Els treballadors de la televisió no poden ablanir-se a un ERO il·legal, perquè els assistix el seu dret.
No podem retirar els càrrecs contra vostés per Valmor, perquè pareix que han furtat.
Ni contra la Gürtel, ni contra el seu finançament il·legal.
Clar que no podem, perquè és conculcar la llei.
Li costa a vosté entendre això?

Diu que han introduït conceptes Â«preferentemente en valencianoÂ».
Xe, si vostés Â«preferentementeÂ» no el gasten.
I quasi, quasi preferentemente, per a conforme el gasten, quasi que no el gasten Â«preferentementeÛÂ».
Per a donar visibilitat, companys i companyes, al col·lectiu LGTB.
Fa falta barra.
Fa falta barra.
Me pot dir vosté l'última.
.
.
Mire, li ho pose més fàcil.
Me pot dir vosté l'única o la primera vegada que un representant del col·lectiu LGTB valencià ha aparegut en Canal 9, mentres vostés la controlaven?
O les víctimes del metro?
O este diputat, que volia anar allí a dir que li encantava aquella tele?

Jo volia un autògraf del senyor Carrau, i me'l negaren.
Vaig haver d'entrar per una finestra.
Vostés, esmenes a la ILP?
Mire, vostés només tenien un objectiu, que era col·locar una frase: l'obrirem quan n'hi hasquen diners, perquè diuen que per diners la tancaren.
No la tancaren per diners, la tancaren perquè la saquejaren.
I per a obrir-la, no tenen més que anar-se'n.
I no els anem a tolerar això.
Els drets no s'atorguen en funció dels diners que n'hi han.
Els drets s'atorguen i punt, amb prioritat.
No calia dir res més.

La casualitat, senyories, ha volgut que la defensa d'esta ILP siga l'última intervenció que faré en aquestes Corts, cosa que vull aprofitar per a donar primer que res les gràcies als que han estat i estan ací davant, els guionistes, els autèntics guionistes, del text que jo he anat llegint durant tot este temps.
Si he fet alguna cosa bé, o malament, el mèrit és vostre, és dels treballadors de la Radiotelevisió Valenciana, que han donat una lliçó de dignitat.
Els qui ja la tenien, no els qui la perderen i la trobaren un últim dia.
Els qui la tingueren durant anys de resistència.
Als guionistes, als actors valencians perseguits, massacrats per les seues polítiques, els seus (inintel·ligible) .
.
.
Ells han segut els que m'han dit el que havia de dir ací.

Els productors, els tècnics -acabe de seguida, senyor president.
Els periodistes valencians.
Gràcies a d'ells, gràcies per, amb el seu esforç i la seua resistència, haver vençut la contínua manipulació i les pressions que rebien els treballadors públics.
Per resistir-se en les seues redaccions a la política del suborn.
Moltíssimes gràcies.

I gràcies a Ignacio Blanco, i gràcies a Enric Morera, per haver demostrat que una veu plural també pot ser una veu forta, i pot ser de futur.
I gràcies, immenses gràcies als meus companys, a tots ells, i al meu partit per haver-me permés durant tot este temps defendre aquesta causa que entenc que és justa.

En eixe treball i en eixa tasca perquè açò canvie sempre em trobaran tots vostés, i també els diputats del Partit Popular, que alguns conec, que són decents, que són honrats, i en els quals també vull trobar-me, i falta que ens farà a tots.

Moltíssimes gràcies i fins sempre.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, gràcies, senyor Moreno.

Gràcies.
En torn de rèplica i per a finalitzar el debat, té la paraula el senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Espero no resultar muy reiterativo, pero estoy estupefacto al ver cómo una iniciativa legislativa popular, a la que decidimos darle el visto bueno, tramitarla, no ha recibido ni un solo comentario en todos los debates de los grupos de la oposición.
Ni en su último turno.
¿Cómo pueden decir que nosotros hacemos de menos esta iniciativa legislativa popular?
Es que no han hecho ni un solo comentario sobre ella.
No han citado un artículo.
No han citado absolutamente nada de su contenido, de lo que plantea.

Nosotros hemos justificado el por qué hemos hecho enmiendas, y decimos que es para mejorarla.
Y teniendo en cuenta su espíritu, sin quererlo vulnerar.
Porque lo que estamos haciendo es poner en marcha un nuevo servicio público de radiotelevisión.
¿Con las condiciones que también he explicado?
Sí.
¿Como garantías jurídicas?
Sí.
Pero de eso habla la ILP.
Han sido ustedes absolutamente desleales con esa ILP.
Ahora resulta que lo que van a hacer es reabrir la empresa.
Pero si eso no es lo que querían los 90.
000 firmantes de la ILP.
No.
Querían poner en marcha un nuevo servicio público.
No estaba hablando nadie de reabrir la empresa, señor Morera.

Por cierto, le diré, ya que usted no lo ha dicho, para que conste, le diré que cuando el vicepresidente explicó en qué consistía aquella última propuesta en comisión, y no fue contradicho por nadie, hablaba que esa última oferta que planteó el comité tenía un importe de 65 millones de euros, que era inasumible, porque el coste que tenía el ERE que estaba funcionando, y que por fin hizo una televisión viable, como dijo la directora general en el último trimestre, lo hacía con una plantilla de 919 a 950, señor Morera.
Se lo digo para que sepa que ese es su compromiso.
De 919 a 950.
Esa fue la última propuesta del comité.
Y lo diré también para que conste, señor Morera, porque ese es su compromiso, y supongo que el de sus supuestos compañeros de viaje.
Que 136 trabajadores se iban a prejubilar.
.
.
Perdón, 155 eran mayores de cincuenta y cinco años y los iban a prejubilar.
Y 136 iban a pasar a ser funcionarios.
Ya me dirá usted cómo lo hace, señor Morera.
Porque no solo el coste eran esos 65, es que además esto tiene un coste de 25 más añadido.
Que lo sepa.
Esa es su propuesta, señor Morera, la que planteó el comité cuarenta y ocho horas antes de que aquí se debatiera.
Lo digo para que lo tenga claro, y si desde alguna fila le preguntan, usted lo conteste y sepa de qué está hablando perfectamente.

Bueno, parece que tienen claro que aquel ERE era necesario.
Quizá aquel, cuando se cometió el error, que tantas veces se ha dicho, que es por lo que devino luego nulo, si no se hubiera hecho hubiera significado otras cosas.
La cuestión está clara que la voluntad, el proyecto político de mi partido de mantener esa televisión era absolutamente claro y que solo se truncó a través de esa sentencia.
Cuando me dicen que aquí habíamos venido para dialogar y para entendernos, yo sinceramente les remito a.
.
.
No hablaremos de Andalucía, pero hablaremos del representante.
.
.
(Remors) No, voy a hablar de Montiel.
.
.

El senyor president:

Señorías, por favor, señorías.

El senyor Castelló Sáez:

.
.
.
que ese seguramente os molará.
Él habló de que Â«tan sols volem mitjans públics que conten en valencià allò que és nostre.
Que no mos demanen que fem la seua feina, que no ens correspon a mosatros, que no mos demanen com s'hauria de tancar la liquidació, com s'hauria de recompondre l'ERO, que nosaltres hem fet una llei que és, com dic, un full de ruta.

Parlava del recurs d'inconstitucionalitat i deia que li semblava una cosa a molt llarg termini, i jo vullc solucions ja.
Â«Jo no vaig a dir-los com ho faria, això és feina de vostés.
Â»

I vostés, com sempre, han vuelto a ponerse de perfil una vez más, no engañan a nadie.
Los de Â«nadie llorará si muere Canal 9 y Radiotelevisión ValencianaÂ»; Â«Radiotelevisión Valenciana lo que necesita es un ERE o lo que haga faltaÂ»; Â«cerraré el Canal 9 de la manipulación y la propagandaÂ»; o Â«cerrar Canal 9 como medida de ahorroÂ» -que planteaba un ministro- son cosas que pensaban y decían desde esta bancada ¡siempre!
, ¡constantemente!
, iniciativas ¡ni una!
apoyando a Canal 9, todas eran para modificarla.

No me llenaría tanto la boca de hablar de manipulación cuando su candidato es Ximo Puig, aquél que decía -su Pere Mayor- que Ximo Puig recibía todos los días en el palau un fax de Canal 9 y él elegía la noticia.

No se me llenaría tanto la boca cuando su Ximo Puig es el que decía Â«si el actual Canal 9 muere nadie llorará por su desapariciónÂ».

Esa es la forma en la que ustedes (aplaudiments) han defendido a Radiotelevisión Valenciana; nosotros siempre hemos estado en la coherencia.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Gràcies, senyor Castelló.

A continuació, senyories, passarem a les votacions.

Farem l'agrupació de la manera que se'ns ha indicat pels grups parlamentaris.
Si n'hi ha algun inconvenient es pot modificar, però farem una primera votació dels articles 1, 2, 3, 4, 5, 6 i 7, de la disposició addicional primera -que abans era l'única-, i la segona i tercera -que són noves-, de la disposició final primera i la segona.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 47; vots en contra, 0; i, abstencions, 0.

Exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 47; cap abstenció; i cap vot negatiu.

I, per fi, la votació final de la llei.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor 47; cap abstenció; i cap vot en contra.
(Veus) Queda aprovada la llei.

Senyories, moltes gràcies.

Declaració institucional en solidaritat amb els afectats per les últimes pluges

El senyor president:

S'ha rebut un text d'una declaració institucional que està firmat pels tots els grups parlamentaris i que donaré lectura a continuació.
(Soroll de papers)

Â«Les recents pluges que han afectat greument les comarques de Castelló i les que ara mateix estan produint-se en la Ribera i en altres comarques valencianes han tornat a portar la tragèdia a la nostra terra.

Â»Si bé el drama generat per la pèrdua de dos persones, l'una a Cabanes i l'altra a la Pobla de Benifassà, constitueixen ara mateix el centre de les nostres preocupacions, hem de sumar també la multitud de pèrdues materials i la situació que s'ha generat i s'està generant actualment als nostres pobles i ciutats.

Â»Les Corts Valencianes són conscients del fet que més de 600.
000 ciutadanes i ciutadans valencians viuen en zones en alt risc d'inundacions i que de manera cíclica es repetixen les mateixes situacions en el nostre territori, concretament 216 zones d'inundació de perillositat significativa.

Â»És necessari aplicar solucions que salvaguarden i garantisquen la seguretat de les persones pel que fa a evitar en el futur més immediat els drames que generen les inundacions i les avingudes.

Â»Hui, les Corts Valencianes volem manifestar el nostre condol a les famílies que han patit la pèrdua de les seues persones més volgudes, la nostra solidaritat amb tots els veïns i municipis afectats.

Â»Així mateix, Les Corts animen el Consell i el Govern d'Espanya a continuar les obres previstes del Patricova, les actuacions pendents en el Pla global contra les inundacions de la Ribera del Xúquer i la Marina, així com totes aquelles que siguen necessàries per tal d'evitar que es repetisquen estes situacions.
Â»

Senyories, ara passem, per acord de tots els grups parlamentaris i per l'acord també del ple del Consell, a la modificació de l'ordre del dia del que s'ha informat este matí i passem al debat del punt 22.

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Governació i Justícia, senyor Luis Santamaría Ruiz, sobre la política general del Consell respecte a la planificació hidrològica de la demarcació del Xúquer, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 108.
459 i 108.
501, BOC número 319)

El senyor president:

El punt 22 de l'ordre del dia és la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de governació sobre la política general del Consell respecte a la planificació hidrològica de la demarcació del Xúquer, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, vullc agrair l'amabilitat del canvi de l'ordre del dia perquè per una raó personal no podia estar el dijous de matí ací.

Bé, tornem a parlar d'un tema que ha sigut un dels temes recurrents d'aquesta legislatura, de la passada i de moltes altres legislatures, que és el tema de l'aigua.
En aquesta legislatura, a més, marcada per l'aprovació del pla de demarcació del Xúquer que havia acumulat un enorme retard i que durant aquesta legislatura també ha anat retardant-se fins que fa a penes uns pocs mesos, a mitjans de l'any passat, va ser aprovat definitivament, un pla de demarcació que, lamentablement, conté errors gravíssims que suposen una amenaça també molt greu per a la supervivència dels ecosistemes aquàtics que estan dins de la demarcació del Xúquer i amb ells de la mateixa persistència d'un recurs que és necessari preservar per a poder mantindre qualsevol tipus d'activitat humana, sense l'aigua evidentment no n'hi ha vida, ¿no?

Nosaltres, després del debat que vam fer en la interpel·lació, presentem una moció -que vaig a relatar- fonamentalment perquè els punts que es demanen són molt prolixos i entenem que convé explicar-los.

En primer lloc, demanem que es tanque normativament i definitivament l'amenaça de noves preses d'aigua del Xúquer per ser transvasada a altres conques.
El transvasament Xúquer-Vinalopó va tindre una solució consensuada i que havia de ser definitiva a partir de la presa de l'assut de la Marquesa, una solució que garantia que les aigües sobrants dels regs de la Ribera del Xúquer podien anar al Vinalopó per a la seua vegada regar allí camps i preservar els aqüífers d'aquella zona de la seua sobreexplotació.
Eixa raó continua hui plenament vigent per moltíssimes raons de caràcter econòmic, de caràcter ambiental i, naturalment, també, de caràcter administratiu.

Per tant, entenem que el que fa el pla de demarcació d'obrir la porta, poder fer altres presses, que l'única cosa que suposarien és traslladar la possibilitat que del Xúquer cap al Vinalopó no es traslladara només aigua perquè els llauradors pogueren regar sinó també aigua de boca que, al final, només aprofita que per a promoure desenvolupaments urbanístics o per a especular amb ella doncs hauria de ser tancada d'una vegada per totes.

En segon lloc, demanem que es prenguen les mesures adients perquè progressivament es reduïsquen les extraccions de l'aqüífer la Manxa oriental per situar-les per sota dels 240 hectòmetres cúbics anuals i que no s'augmenten les preses d'aigua superficials del Xúquer.

Les actuacions que es preveuen per a rebaixar, ¿eh?
, eixos hectòmetres cúbics que hui en dia s'obtenen de la Manxa oriental, que són, d'una banda, la reducció o la substitució dels bombejos i, d'una altra, en la part baixa de la conca la modernització dels regadius, el que fan és retardar la solució de forma que no n'hi ha un objectiu clar per a assolir, es retarda la consecució de 260 hectòmetres cúbics fins a 2.
027, és a dir, d'ací exactament dotze anys, 2.
027, i al mateix temps s'autoritza que durant eixe termini es puguen autoritzar noves concessions per als nous regadius en funció de les reserves que se suposa que tenen eixos aqüífers.
Amb la qual cosa, evidentment no s'assoliran mai els 260 hectòmetres cúbics i, per tant, sempre estarem per damunt de la quantitat adequada perquè els aqüífers de la Manxa oriental, que són els que donen vida al Xúquer, puguen mantindre's i per tant el riu puga continuar funcionant i proporcionant-nos tot allò que ens proporciona que és molt.

Demanem que s'augmenten els cabals ambientals dels rius valencians i de l'Albufera de València, millorant-ne també la qualitat perquè es complisca satisfactòriament la lletra i l'esperit de la normativa respecte al manteniment de cabals ecològics.

Hem de dir amb molta claredat que els objectius ambientals són un camelo en el pla de demarcació; a penes n'hi ha uns quants que tenen un horitzó immediat, que són els que ja estan bé, i la resta es posposen bé al 2021 o bé per al 2027.
Pràcticament la meitat tenen un horitzó de més d'una dècada, és a dir, objectius que no es pensen complir de forma adequada i per als que no n'hi ha -que és el més important- cap tipus de mesura concreta que permeta assolir eixos objectius.

I ¿per què dic això?
Perquè una de les coses que nosaltres demanem, que és acabar amb l'excés d'assignacions de drets d'ús de l'aigua del Xúquer, és fonamentalment perquè les assignacions d'aigua del Xúquer són també una absoluta mentida en les dades del pla de demarcació.
Els recursos totals de la demarcació són de 2.
300 hectòmetres cúbics a l'any; les assignacions sumen 2.
284.
Per tant, aparentment pareix que es complisca l'objectiu de mantindre que els recursos, ¿val?
, superen a les assignacions.

Però, clar, quan partim les assignacions amb els nous sistemes d'explotació diferents perquè hem de tindre en compte que la conca del Xúquer no és una conca hidrogràfica només sinó que són moltes doncs ens trobem amb desequilibris brutals.
En el Xúquer les assignacions sumen un total de 3.
341 hectòmetres cúbics a l'any mentre que els recursos són de 1.
176 hectòmetres cúbics a l'any, és a dir, n'hi ha un desfasament de quasi 200 hectòmetres cúbics a l'any que el Xúquer anirà perdent dels seus cabals any rere any, i això és el mateix amb el sistema Palància-Los Valles i amb altres sistemes en els quals els recursos són inferiors a les assignacions.

Per tant, encara que globalment ja sembla que n'hi ha una assignació concreta, en la pràctica el que n'hi ha és que no n'hi ha recursos suficients.
¿Què vol dir?
, que les assignacions són falses, són assignacions de paper, no existixen en la pràctica perquè no n'hi ha aigua suficient en el riu per a dotar-lo.

Demanem que s'assigne als municipis de la Ribera del Xúquer les quantitats d'aigua superficial del Xúquer necessàries per al subministrament d'aigua potable, és a dir, 31 hectòmetres cúbics a l'any com a mínim; no és raonable que només se'ls assignen 10 hectòmetres cúbics del riu que els passa per davant de la porta de sa casa i que els obliguen a beure més de 20 hectòmetres cúbics d'aigua contaminada del subsòl per a barrejar-la amb l'aigua bona.
Això, per molt que diguen vostés, senyors del Partit Popular, no és aigua de qualitat.

I, per tant, demanem també que es prenguen mesures per a acabar amb el problema de les contaminacions de nitrats i de pesticides que afecten moltíssimes comarques valencianes, la Ribera, però també el Vinalopó i altres comarques.

Demanem que s'utilitzen les dessalinitzadores acabades de Torrevella i Mutxamel, al màxim de l'economia d'escala més eficient, per a l'aigua potable i que el Consell concerte precontractes amb els municipis per al subministrament urbà que permeten alliberar, per a usos ambientals i de regadius, la mateixa quantitat d'aigua que substituïsquen.
Perquè el que estem demanant és que no s'incremente l'ús de l'aigua sinó que es racionalitze l'ús de l'aigua i tractem d'utilitzar l'aigua que realment tenim, i les dessaladores si han d'aprofitar per a alguna cosa és per a substituir usos i permetre recuperar, sobretot, en estos moments, i al sud del País Valencià, els aqüífers que es troben sobreexplotats.

Amb el transvasament Xúquer-Vinalopó des de l'assut de la Marquesa i amb les dessaladores n'hi ha recursos més que suficients per a atendre les actuals demandes d'aigua.

I volem -i acabe amb això- garantir per al llac de l'Albufera la suficiència en quantitat i qualitat de l'aigua aportada al parc natural.
Les aportacions de l'aigua que es donen hui en dia són insuficients.
Es parla de 167 hectòmetres cúbics, quan el mínim que els experts assenyalen per a assegurar la qualitat de l'aigua de l'Albufera és de 250 hectòmetres cúbics, és a dir, pràcticament més de 80 hectòmetres cúbics del que hauria de ser necessari i, a més, amb una concentració de fòsfor que estiga per davall dels 0,05 mil·ligrams per litre, una assignació que és impossible de cobrir amb l'aportació d'aigua de l'estació depuradora de Pinedo, que és el que es vol.

Però és que, a més, com assignacions en la normativa del pla apareixen els cabals ambientals d'hivern de les conques de regants, són 33 hectòmetres cúbics, més 41 hectòmetres cúbics que no es poden controlar d'aigües subterrànies i la resta dels retorns agraris i de l'EDAR de Pinedo.
És a dir, en tot cas, el que arribarà a l'Albufera serà aigua d'ínfima qualitat.

Per tant, si volem garantir l'aigua suficient i de qualitat per a tots els valencians i les valencianes, tots, que no hi hagen uns valencians de primera i uns valencians de segona, si volem garantir que eixa aigua siga per a sempre, si volem garantir que l'aigua no siga utilitzada com un bé privatiu per a fer negocis i si volem garantir la qualitat ambiental de l'aigua i preservar el cicle de l'aigua com a garantia de tindre aigua per a sempre i de qualitat, devem començar a prendre aquestes mesures.

L'actual pla de demarcació de la conca del Xúquer va directament en contra de tot el que s'ha dit ací i, per tant, estaria bé que vostés recolzaren esta moció, instaren el Consell que prenguera aquestes mesures i, definitivament, posaren les bases per a assentar la solució del problema de l'aigua, un problema que bàsicament ha creat les seues polítiques.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Juan Ignacio Ponce té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Vaya por delante el esperable apoyo del Grupo Parlamentario Compromís a esta moción subsiguiente de Esquerra Unida, porque de alguna forma recoge todo lo que se ha estado trabajando en esta legislatura en el tema del agua.

Se podrían decir más cosas, ahondar más en los argumentos, pero yo creo que es importante recordar que el plan hidrológico vigente hasta hace unos meses se elaboró en el año 1998 con grandes errores, con unas previsiones de consumo que eran inaceptables, pero todo eso se hizo antes de la aprobación de la directiva marco agua, que se aprobó en el año 2000.
A partir de entonces, se tenía que haber revisado aquel plan hidrológico, en 2009 tenía que haber un nuevo plan ya acorde a la directiva marco agua, cosa que no se hizo para nada.

El resultado es que en 2014 se ha aprobado un documento que sigue incumpliendo la normativa europea y es algo que hemos recordado en esta cámara una y otra vez, y también hemos recordado qué suponen esos incumplimientos.
Porque uno de los aspectos que recoge la moción y que tendría que solventar el nuevo plan hidrológico, y no lo solventa, es el tema de la contaminación de determinados acuíferos.

Y resulta que es que la directiva marco agua está elaborada con criterios economicistas.
Pero para que sea lo más barato posible tener agua de calidad a corto, medio y largo plazo, lo que hay que hacer es mantener los ecosistemas, las riberas de los ríos, los acuíferos en el mejor estado posible.

Si cuidamos esos recursos naturales, tendremos agua garantizada de cara al futuro.
Y es algo que ustedes no han hecho, es algo que el plan hidrológico recientemente aprobado no contempla y que el que se va a aprobar dentro de unos meses tampoco contempla.
Y eso es lo más grave de todo esto, que sigue incumpliendo la directiva marco agua, que lleva quince años en vigor, sí señores.

Por ejemplo, uno de los temas que se ha debatido en comisión recientemente ha sido la magnitud del problema de la contaminación, por ejemplo, en el caso de la Ribera, en el que hay 24 pozos de abastecimiento humano y 22 de ellos están contaminados, con niveles de nitratos por encima de lo que dice la normativa.
Si son 50 el límite, solamente dos están por debajo.
Incluso cuatro de ellos están por encima de los 140 miligramos por litro de nitratos.
Es algo absolutamente inconcebible, sobre todo porque había unos planes de acción, unos programas de buenas prácticas agrarias que ustedes han sido incapaces de hacer cumplir, de llevar a cabo y de haber ido revirtiendo poco a poco esa situación en la que su inoperancia, la de los gobiernos de veinte años del Partido Popular, han llevado a los acuíferos de la Ribera y tardaremos tiempo en solventarlo.

Las previsiones del propio plan hidrológico relegando al año 2027 la buena salud de los acuíferos, primero, que es irreal y, segundo, que no se va a cumplir porque no se están tomando las medidas adecuadas.

Hoy acabamos de hacer una declaración institucional con el tema de las inundaciones.
Se acaba de revisar el Patricova, un Patricova que ha tenido que revisarse, que prevé 150 nuevas actuaciones porque se ha construido donde no se debía, se ha asfaltizado una buena parte de nuestro territorio y, ahora, cada vez hay más zonas vulnerables al riesgo de inundaciones.
Por un lado, han promovido desarrollos urbanísticos desmesurados y, por otro lado, no se han tomado las medidas correctoras para evitar los riesgos asociados a esos crecimientos, o sea que estamos sufriendo las políticas del Partido Popular de veinte años.
Y, bueno, aquí de alguna forma se están recogiendo las medidas básicas necesarias para reconducir todas estas cuestiones.

Nosotros elaboramos, y ya presentamos hace cosa de un año, una moción yo creo que de las más largas que se hayan podido presentar, más de quince páginas, porque en menos espacio no se podían resumir las medidas y justificar cada una de ellas en qué sentido tenía que reconducirse el plan hidrológico nacional.

Ustedes no han hecho caso absolutamente para nada.
Sigue siendo exactamente igual de vigente para la nueva revisión que tiene que hacerse en breve plazo y ustedes no han hecho absolutamente nada de nada.

Y quizás nos puedan explicar, por ejemplo, esas 150 zonas inundables que ahora mismo tenemos, que a final de este año tendrían que tener elaborados planes de gestión de riesgos de inundación, si se han elaborado alguna de ellas, porque queda muy bonito aquí suscribir declaraciones institucionales para luego no hacer nada de nada al respecto.
E insisto, porque esos planes de gestión son responsabilidad de la Generalitat valenciana.

Por tanto, bien, este es el colofón a horas y horas de debate en política hidráulica en esta cámara durante esta legislatura, en la que se ha puesto de manifiesto, insisto, la inoperancia de veinte años de gobierno del Partido Popular que nos han llevado a situaciones peores a las que estábamos, pese a que se han realizado obras e inversiones.

Y un aspecto básico que también ustedes se cargaron, y tendrían la ocasión de reconducir, fue todo el plan global frente a los riesgos de inundación en la Ribera, que venía de un proceso de participación ciudadana, que el señor Rajoy, tal como llegó al gobierno de Madrid, se encargó de cargar.
Ese iba en la línea de la directiva marco agua, iba en la línea de regenerar los ecosistemas para tener agua de calidad y, al mismo tiempo, recuperar esos valores sociales, ambientales, culturales de esos ecosistemas, de esos paisajes, y ustedes no han hecho nada de nada.

Han presupuestado sobre el papel, no en los presupuestos porque no hay un duro, tres presas que no van a solucionar el problema.
El problema está en que no se ha hecho nada durante mucho tiempo en el sentido de hacer una buena gestión del agua y lo único que se ha hecho ha sido favorecer determinados intereses, y así nos ha ido.

(Ocupa la presidència el president, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francesc Signes té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En primer lloc, com acaba de dir el company de Compromís, està molt bé fer declaracions institucionals respecte a les pluges que estan produint-se hui a Castelló i a les zones de la Ribera i de la Marina, on desgraciadament, tal com s'ha dit en la declaració, hi han hagut dos víctimes i que, paral·lelament, el senyor Vicente Tejedo Tormo, director general de Qualitat Ambiental de la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, haja fet este tuit en les xarxes socials on diu: Â«Ha llovido tanto en la provincia de Castellón que la Virgen de la Cueva ha redactado una nota de prensa admitiendo que se ha equivocado.
Â» Açò és lamentable.
És lamentable i jo no sé en este moment si ha demanat disculpes o no, però que crec que qui deuria demanar disculpes és la consellera i el que devia produir-se és la dimissió immediata d'un alt càrrec que no pot tindre eixe tipus d'equivocacions en les xarxes socials.

Dit això, incidir que el tema del pla de conca del Xúquer, tal com efectivament s'ha dit, no resol els principals problemes de sobreexplotació, ni quantitativa ni qualitativa, de les masses d'aigua que afecten la conca del Xúquer i torna a repetir els errors del nefast pla de conca de l'any 1998, quan es va repartir més aigua de la que hi havia en el riu.

Este pla de conca del qual parlem incomplix la Directiva marc de l'aigua, que té com a principal objectiu l'assoliment del bon estat ecològic de les masses d'aigua, rius, aqüífers i zones humides.

Per tant, és un pla que, tal com diu la moció subsegüent d'Esquerra Unida, no ve a resoldre pràcticament res de la problemàtica que n'hi ha respecte de l'aigua i que, com molt bé també ha dit el company de Compromís, és com un compendi de tots els temes d'aigua que s'han parlat al llarg de la legislatura, encara que és veritat que caldria matisar coses i posar-ne alguna més, però que, efectivament, és un compendi de tots els temes d'aigua que s'han parlat i que, en definitiva, ve a resumir allò que es diu la nova cultura de l'aigua, és a dir, aplicar a casos concrets com puga el de la Ribera, al qual lògicament en esta intervenció he de centrar-me, per la falta de temps, en el que està passant.

La Ribera.
El diumenge era el Dia Mundial de l'Aigua, el diumenge passat, i jo sentia en els informatius que al món hi havien 750 milions de persones que no tenien aigua potable, i jo pensava: i ahí estem els 300.
000 habitants de la Ribera, dins dels 750 milions de persones en el món que no tenen aigua potable.

Ahí estem part dels 300.
000 habitants de la Ribera perquè el Govern d'Espanya, el govern de Rajoy, en este Pla hidrològic del Xúquer no ha vullgut donar una concessió administrativa de 31 hectòmetres cúbics a la comarca de la Ribera, que és el que necessiten els veïns i veïnes de les dos riberes -l'alta i la baixa- per a poder tindre aigua potable sense contaminar per nitrats.
Perquè la solució que s'ha donat -s'ha dit moltes voltes en moltíssimes comissions, en plens, etcètera- és una solució que no val absolutament per a res.

Des de l'any 1998 buscant una solució els senyors del Partit Popular i els consells del Partit Popular a com solucionar el problema dels nitrats en la Ribera, perforant pous, secant ullals de rius.
.
.
, més ficades de pota no han pogut fer, és a dir, és que pareix mentira, pareix mentira tots els consellers i conselleres que han passat per este projecte, és a dir, pareix mentira, ¿no?

I al final la solució és donar 10 hectòmetres cúbics per a haver de mesclar amb els pous amb nitrats, amb més de 50 mil·ligrams de nitrats per litre, que és el que permet l'OMS, i donar una solució, digam, apta, apta només.

Però és que, a més, s'obliga els veïns de la comarca a fer permutes previ pagament.
.
.
, permutes amb els regants previ pagament del cost associat, és a dir, que anem a tindre un aigua que és mínimament potable, però que no és aigua potable i que, a més, va a resultar més cara als veïns i veïnes de la Ribera.
Per tant, és una pèssima solució.

I per a acabar, tots els punts no es poden tocar, entrar en el tema de la depuració i de la reutilització.

Modernització de regadius.
Ahí han fallat estrepitosament, senyora Maritina Hernández, estrepitosament, en el tema de modernització dels regadius.

I, després, el que és depuració.
.
.
-que no està el vicepresident- depuració i reutilització.
Mire, vostés, que se les donen que són els que més depuren del món mundial, els que més depuren d'Espanya, la comunitat autònoma que més depura, mire, vostés, vostés, estan tirant anualment a la mar 195 hectòmetres cúbics d'aigua depurada i que no reutilitzen, 185.
.
.
, 195, perdó, hectòmetres cúbics, que és quasi.
.
.
, o són dos parts de les tres.
.
.
, o dels 350 hectòmetres cúbics que hauria de suposar el transvasament de l'Ebre que vostés tan falsament han estat, i demagògicament i electoralment.
.
.

El senyor president:

Gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
han enganyat els valencians demanant durant tant de temps.

Per tant, facen els deures,.
.
.

El senyor president:

Gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
modernitzen els regadius, depuren i reutilitzen i no tiren l'aigua a la mar, perquè és que, a més, fan mal.
.
.

El senyor president:

Senyor Signes, el seu temps, s'ha ultrapassat.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
a més fan mal a les praderies de posidònia amb eixa aigua que tiren bruta a la mar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Signes.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Andrés Ballester, té la paraula.

El senyor Ballester Costa:

Gracias, señor presidente.

Empezaremos por el… iba a decir esa petulancia que era decir, empezaremos por el principio; no, vamos a empezar por el final.

Mire usted, ya sé, señor Ponce, ya sé, señor Torró, que ustedes no se creen nada de lo que nosotros presupuestemos, ustedes no se creen nada de lo que nosotros vayamos a hacer… Pues el señor Signes acaba de decir justamente todo lo contrario.
Cantidad de conselleres, cantidad de obras, planes de no sé cuánto.

Oiga, sí hacemos.
Si usted lo sabe.
¿Sabe qué es lo que pasa, señor Torró, señor Ponce?
Que hay que ser valientes.
Y ustedes han sido unos cobardes.
Les voy a explicar por qué, les voy a explicar por qué.

¿Saben?
Hoy no estaríamos aquí debatiendo esta moción si ustedes hubiesen hecho el trabajo, ese trabajo moral que tenían que haber hecho…, sí, sí, moral, moral, moral, y haber coincidido con sus compañeros afiliados.
Por ejemplo, el señor Torró tenía que haber coincidido con el señor alcalde de Aspe que está pidiendo agua del trasvase, esa palabra prohibida en la izquierda, Â«agua del trasvaseÂ», del Xúquer al Vinalopó.
¿Sabe por qué?
Porque está seco.
Y eso es un trabajo moral.
Porque ve sus tierras yermas, como decía Miguel Hernández.

¿Sabe?
Entonces ustedes son unos cobardicas, como dirían en mi pueblo, unos cobardicas.
Y esos cobardicas, ¿por qué son cobardicas?
Porque vienen ustedes aquí a criticar algo que no tiene mucho sentido, a criticar que se trabaja, que se hacen cosas.
Miren, hoy no estaríamos aquí, y vuelvo a repetir, si ese trasvase que la izquierda en conjunto, en su conjunto, eliminó del medio y lo quitó del medio, hubiera tenido el valor de aprobarlo, hoy estaríamos hablando de otras cosas, pero de esto ya no.

Y como dice que no se creen todo lo que hacemos, pues yo le voy a rebatir punto por punto la moción que había (inintel·ligible) … el señor Torró (inintel·ligible)… No hay ninguna amenaza.
Nuevas tomas para trasvasar en el Júcar de otras cuencas, etcétera, etcétera.
Mire usted, eso…, no hay amenazas, eso de las amenazas es para un sector determinado.
Nosotros no amenazamos a nadie.

El vigente Plan hidrológico de la demarcación del Júcar ha establecido una exigencia que no tenía el plan anterior, que es la obligación de reducir extracciones de agua subterránea en los riegos de la Mancha oriental, esa que usted se ha llenado la boca aquí dos o tres veces, la Mancha oriental.
Pues, mire, de los 320 hectómetros cúbicos actuales a los 260 en el horizonte del 2027, 260 hectómetros cúbicos.
Ese es el volumen de agua disponible en el acuífero de la Mancha oriental, según los datos de este plan.
Y la reducción tendrá efectos muy positivos para la recuperación de los caudales del Júcar.
Y eso usted lo debe saber.

El actual plan hidrológico del Júcar ha supuesto un avance importantísimo en el régimen de caudales ambientales.
Se han multiplicado los puntos de demarcación en los que se exige un caudal mínimo específico, 9 en el plan hidrológico en el Júcar en 1998, por 39, señor Ponce, 39, en el 2014.
En el río Júcar, el plan hidrológico de 1998 solo establecía caudales mínimos en dos zonas, dos zonas.
Y en el nuevo, 12, señor Ponce, 12.

En la Albufera el plan hidrológico anterior preveía un caudal ambiental de cien hectómetros cúbicos para todo el ámbito del parque natural, y el actual establece un caudal de 167 hectómetros cúbicos.
¿Les parece mal?
¿Antes les parecía bien?
¿Hoy les parece mal?
Solo para el lago, obligando a que se lleven a cabo las actuaciones necesarias para que se cumplan si en algún año se prevé que no se van a alcanzar.

No tiene sentido reclamar un aumento de los caudales ambientales.
En muchos casos los establecidos en el plan hidrológico ya garantizan caudales permanentes superiores a los que habría en un régimen natural.
Eso ustedes lo saben.

El plan hidrológico del Júcar prevé por primera vez destinar 31 hectómetros cúbicos de agua superficial del Júcar para abastecimiento de los municipios de la Ribera, señor Signes, 10 como asignación ya efectiva y 21,5 como reserva que se hará efectiva en cuanto los municipios la necesiten, de cara al nuevo plan hidrológico del Júcar, o sea, previsto para aprobar en el 2015.
La Generalitat ha reclamado y se va a seguir exigiendo hasta que así se apruebe la asignación de caudales del Júcar para el abastecimiento de la Ribera… se realice mediante concesión directa y sin vincularla a ninguna permuta con aguas de riego.

En cuanto al coste, el precio que van a tener que pagar en los municipios de la Ribera por abastecimiento, señor Signes, esto lo hemos hablando en otros momentos, en alta, media, de las instalaciones construidas por La Generalitat será sensiblemente inferior al que se paga en Valencia, Albacete o Alicante.

El control de la contaminación, señor Ponce.
El control de la contaminación de las aguas subterráneas es responsabilidad del estado, como usted bien sabe.
La Generalitat ya está llevando a cabo todas las acciones de su competencia para reducir las causas del deterioro de los acuíferos per exceso de nitratos o residuos y pesticidas.

Así todo.
.
.
Miren, tres páginas con argumentos, tres páginas que se van a cumplir, tres páginas de un proyecto hecho una realidad.

Yo entré en estas Cortes hace ocho años, aproximadamente, y cuando entré oí hablar de esa agua de la Ribera que no se podía beber.
Hoy ya tienen solución, como usted bien sabe, en la mayoría de los pueblos.
Hoy la gente está pudiendo beber agua abriendo el grifo de su casa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor Ballester.

Té la paraula el senyor Torró per a rèplica.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ballester, a part de qualificar-nos de covards o covardiques o no sé què més ens ha dit, covards o covardiques, no?
, ens ha dit, no?
Sí, sí.
I de criticar que se trabaja i que no hi ha amenaces i no sé què, no ha dit absolutament res.
I, és més, ni tan sols ha estat capaç d'escoltar les dades que jo li he posat ací, damunt la taula.

Mire, comencem pel tema de la reducció de les extraccions.
Li ho repetisc perquè ha de tindre algun problema, perquè abans no ha escoltat el que jo li he dit.

Jo he començat reconeixent que el pla preveu unes disminucions de les extraccions d'aigua.
Precisament explicar-li el que vosté no diu.
I és que eixes previsions d'extracció de l'aigua de l'aqüífer de la Manxa oriental estan marcades per a 2027, val?
Però el pitjor no és que estiguen marcades per a 2027.
Això dius, bé, val, anem a vore, des de 2014 a 2027 farem açò, allò, l'altre, pam, pam, i en una sèrie de mesures que anem prenent arribem a 2027 i passem de 340 hectòmetres a 260.

Però és que no és això.
És que el problema és entre els 340 hectòmetres i els 260 no hi ha res, no hi ha cap mesura.
Res, ni una.
Es diu que s'ha de reduir.
I és més, es preveu, que també li ho he dit abans i li ho torne a repetir ara perquè es veu que ha de tindre algun problema.
.
.
, jo tinc problemes en les orelles, a la millor vosté també els té, val?
Hi ha un problema que és que es podran donar concessions durant el temps, concessions noves, sobre les teòriques reserves que hi ha.
I aleshores, si jo dic que he de baixar de 340 a 260, però no dic com, i a més d'això dic que durant tot eixe període podré anar donant més concessions a compte de les reserves, no estic fent res perquè es produïsca el que estic dient jo (inintel·ligible) .
.
.

Per tant, explique'm com, si vosté ho sap, que té ahí les notes de premsa, que li les hauran passat de la confederació, ens explique el que no està escrit en el pla.
Com pensa fer la màgia de passar de passar de 340 a 260 sense fer res, i a més donant més aigua.
Explique-m'ho.

Mire, vostés han acumulat un retard.
.
.
, el pla de demarcació ha vingut amb un retard brutal, un retard acumulat en primer lloc per l'administració socialista, val?
, que havia de tindre en 2009 un pla i no va aprovar eixe pla.
Però és que després vostés entren i tarden tres anys més, tres anys més en tindre aprovat eixe pla, val?
I el pla que ve resulta que no resol ningun dels problemes.

L'altre tema, el tema dels cabals ambientals.
Vosté ha tornat a pujar ací, ha agarrat la xulla que li han passat de no sé on i m'ha tornat a repetir una cosa que jo li havia comentat, el tema dels cabals ecològics.
Li torne a dir el mateix.
No es tracta de passar de nou a trenta no sé quants, com si passa a 500 punts de mesurament.
El problema no és quants punts de mesurament, no senyor.
El problema és els punts de mesurament quan van a marcar-se l'horitzó que estiguen en una determinada quota.

I el problema que tenim és que els que marca a curt termini són punts de mesurament que no cal prendre ninguna mesura perquè en estos moments la qualitat ecològica i el cabal ecològic ja està complint-se.
I els que no van a complir-se s'allarguen a 2021 i la majoria, quasi el 50%, a 2027, a 2027.
De nou amb el mateix.
Perquè quin és el problema?
Que damunt d'això -que tampoc m'ha sentit el que li he dit- resulta que entre l'aigua assignada en la major part dels sistemes, val?
, i les reserves que hi ha, hi ha desfasament, és a dir, hi ha més aigua assignada que reserves, començant per la del Xúquer.
Li torne a donar les dades: el Xúquer, el sistema d'explotació del Xúquer té 1.
341 hectòmetres cúbics d'assignació i 1.
176 hectòmetres cúbics de disponibilitat.
Per tant, eixos 200 hectòmetres cúbics de diferència fan que siga impossible assolir ni un sol dels objectius que vostés diuen, ni un.
Val?

I, per tant, en compte en vindre ací i dir Â«covardsÂ», i dir no sé què, no sé quants, i en compte de vindre ací i llegir la xulla, i llegir la xulla, no estaria mal que de tant en tant vostés feren un exercici d'estudiar un poquitiu i, com a mínim, com a mínim, escoltar els arguments que es donen des d'ací per a tractar d'escoltar-los i partir d'ahí raonar sobre ells, i no fer este exercici, que no sé de què es pot qualificar, que vosté acaba de fer ací, senyor Ballester.

El problema, i li ho torne a dir, és que ací tenim un problema efectivament amb l'aigua, val?
I el problema que tenim amb l'aigua es diu Partit Popular.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Per a finalitzar el debat, té la paraula el senyor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Mire, señor Torró, a mí me gustaría, por eso de que no sé si lee, le chito, no le chito, le he escuchado o no me ha escuchado.
Le he llamado Â«cobardicaÂ».
Pero a mí me gustaría que usted y sus compañeros fueran alguna vez a Orihuela y, en esa misma lengua que usted habla aquí, hablara allí, con esa misma lengua que usted habla aquí, y que yo respeto, y que a lo mejor alguna apreciación se me puede escapar, la misma lengua de Miguel Hernández, vaya usted y hable en Orihuela.
Y diga allí, al igual que en Aspe, lo mismo que me ha dicho a mí ahora.
Sí, sí, dígalo, dígalo.
(Veus) No, no, cuando usted quiera, cuando usted quiera.

El senyor president:

Senyories, per favor!

El senyor Ballester Costa:

Cuando usted quiera, si yo lo voy a invitar a comer, usted lo sabe.
(Remors)

El senyor president:

No establezcan diálogo, señor Torró, per favor.

El senyor Ballester Costa:

Yo lo he escuchado perfectamente y no le he dicho nada.

El senyor president:

Ell se dirigix a vosté, però bé… (Remors)

El senyor Ballester Costa:

Mire, señor Torró, ¿sabe qué pasa?
Ustedes de agua no pueden ni hablar.
¡Si usted no distingue cuál es el agua con gas del agua sin gas!
Ustedes, los de izquierdas, con perdón, no pueden decir que el problema es del Partido Popular, porque lo saben los negros, los blancos, los azules, los amarillos, los rojos, los de arriba, los de abajo, todo el mundo sabe quién se ha cargado aquí el problema y quién ha defendido siempre, siempre, ¡siempre!
, (aplaudiments) a los agricultores y a los ganaderos, al turismo y al progreso en esta comunidad.
Eso ha sido esta parte de esta cámara, estos que aplauden ahora.

¿Y sabe quién ha sido los que se han cargado el tema del agua?
Se lo han cargado ustedes.

Pero, mire usted, si ustedes son una máquina… Miren, ustedes, ustedes, haciendo de colaborador necesario, no han hecho nunca nada, excepto poner palos en las ruedas del Partido Popular.
No, usted no, hombre, por favor.
No es tan importante, no es tan importante.
Tranquilo.

Miren, ustedes, la izquierda, lo que han demostrado aquí, en esta cámara, es que les importaba el agua un pimiento.
A ustedes la sensibilidad que tiene el huertano, ese compañero suyo de Aspe, de su mismo partido, de Izquierda Unida, ese alcalde de Aspe, vaya y haga ese discurso allí.
¡Que no puede hacerlo, hombre, lo van a usted a apedrear!
¡No haga eso, no haga eso, hombre!
Usted no sabe que el agua es lo que más emborracha, el agua es lo que más emborracha.
(Veus)

El senyor president:

Señorías, por favor.

El senyor Ballester Costa:

Y puede usted tener serios problemas si va usted a pedir todas esas cosas o si va usted a la Vega Baja y dice esas cosas.

Mire, yo, para terminar, creo que debemos de terminar… (Veus) Espere, que no había hablado en toda la tarde la señora Mollà y ya hablado, por fin.

El senyor president:

Señorias, por favor.

El senyor Ballester Costa:

Creía que no estaba.
Mire, pensaba que no estaba, señora Mollà.

El senyor president:

No entablen diálogos, por favor, señora Mollà.

El senyor Ballester Costa:

Señor Torró, de verdad, se lo digo sinceramente, hagan un examen de conciencia, piensen lo que les he dicho.
Sepan que es verdad que se dejaron llevar por María Teresa, la de la Vega, en su día, por el señor Zapatero, toda esta gente que ha pasado… al esto.
Y ustedes colaboraron a que se cargaran el plan hidrológico nacional.
Y ahora vienen ustedes aquí y quieren hablar de agua.
¿Pero cómo van a hablar de agua?
Si, mire, si me están recordando ustedes a la frase que en algún momento le oí -le oí, no, porque no estaba yo en vida, no era yo…- (rient) he leído de Churchill.
En esa que dice que la izquierda lo único que sabe es sembrar el mal y la derecha y los conservadores lo que intentamos es hacer el bien.
Pues hagan algo ya de alguna vez en positivo por esta comunidad, porque, miren… (Veus i pausa)

El senyor president:

Por favor, señorías, ruego silencio.

El senyor Ballester Costa:

Se lo vuelvo a repetir para que tome nota.
Winston Churchill, copyright, tome nota… (Veus)

El senyor president:

Señorías…

El senyor Ballester Costa:

Bueno.
Mire, le vuelvo a repetir.
En cuestiones de agua, ni una sola lección.
En cuestiones de agua, hasta que ustedes no se avengan a lo que pide la gente -lo que pide, no lo que ustedes piensan de todo ese tema-, y hasta que no sean un poco más crédulos y vean que los que hacemos realidad esos proyectos somos los de esta bancada, mientras tanto, estén calladitos.
¡Si están ustedes mejor!
Si con no decir esto…, si no venir aquí y poner moción tras moción, comisión tras comisión… Si hemos debatido este año seis veces ya este tema, creo que he subido a esta tribuna, en las comisiones no sé cuántas veces y tal.

Pues si es igual, si no lo van a poder ustedes arreglar.
Si ustedes no tienen ni idea, ni son capaces, ni tienen la sensibilidad, que es lo importante.
No tienen la sensibilidad, señor Torró.
Usted, que es de un pueblo que…, de Alcoy, cuando usted baje de Alcoy alguna vez a Orihuela, yo le invitaré y….
, vamos, y debatimos sobre agua y verá usted allí lo que pasa.
Y le aseguro yo que en ese momento no lo van a apedrear, porque va estar usted al lado mío (rient), pero de verdad sí que se lo digo, no vaya usted con esa idea de que nosotros hacemos siempre el mal, porque el mal -ya se lo he dicho, no yo sino Winston Churchill-, el mal lo siembra la izquierda; la derecha procuramos y seguiremos intentando hacer el bien.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.
Gràcies, senyor Ballester.

Finalitzat el debat, passarem, senyories, passarem a la votació d'este punt 22 de l'ordre del dia.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 32; vots en contra, 47.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà demà dimecres a les nou i mitja del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 52 minuts)