Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para4 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 23 de
novembre de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 8
minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España
Moya.
Sessió plenària número 97.
Segona i darrera
reunió.

Pregunta d'interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel síndic del Grup Parlamentari
Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre
l'opinió que li mereix al president el retard que
pretén el Ministeri de Medi Ambient en les obres
d'ampliació del port de València.

El senyor president:

Se reanuda la sesión.

Bon dia, molt honorable president del Consell,
honorables consellers, ilustrísimos señores diputados y
señoras diputadas.

El senyor president:

Vamos a reanudar el pleno con el punto 11 del orden
del día: compareixença del president del Consell per a
respondre les preguntes d'interes general per a la Comunitat
Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta
l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari
Popular, senyor Castellano.

Por favor, señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Muchas gracias, molt excel·lent president.

Molt honorable president de la Generalitat.

Senyories.

Hace pocos días el Ministerio de Medio Ambiente
ha anunciado su intención de retrasar la declaración de
impacto ambiental para las obras de ampliación del puerto de
Valencia, algo que no solo es incomprensible, sino también
preocupante porque este retraso (el senyor
president colpeja amb la maceta) supone un grave
freno para nuestro desarrollo y nuestro crecimiento.

Señorías, en el año 2005 el
puerto de Valencia tuvo un tráfico de mercancías de 40,86
millones de toneladas y 2,41 millones de TEU, cuando, por ejemplo, otros
puertos del Mediterráneo, como el de Barcelona, han movido 2
millones de TEU.
El puerto de Valencia tiene un crecimiento del
tráfico de mercancías de 8,52% en los primeros nueve meses de
este año y de un 8,96 en el de contenedores.
Podemos decir, pues,
que estamos ante un puerto líder, le duela a quien le duela, y le
pese a quien le pese.

Señorías, somos prácticamente el
primer puerto comercial de España y nos encontramos entre los 10
primeros puertos de Europa.
Y estas cifras hacen que decisiones como las
que ha anunciado el Ministerio de Medio Ambiente ni se entiendan ni se
puedan justificar por mucho que algunos se empeñen en ello.

Ya estamos acostumbrados, señor presidente,
señorías, a la arbitrariedad de las políticas del
ejecutivo socialista que ni se basan en resultados económicos, ni en
criterios de rentabilidad, ni en las necesidades sociales, ni tampoco en
razones de oportunidad o perspectivas de futuro.
Ya estamos acostumbrados,
señorías, a las decisiones partidarias motivadas por
servidumbres y pactos insolidarios que pretenden sacrificar los intereses
de los valencianos y de nuestra comunidad para contentar a otros partidos
nacionalistas.

Miren ustedes, señorías, señores,
hay que ser consciente de que la actividad portuaria directa o
indirectamente genera 15.
000 puestos de trabajo o de que la empresa
portuaria participa directa o indirectamente en la generación de
más de 1.
000 millones de euros en producción.
No sé si
son conscientes sus señorías, por tanto, de la trascendencia
que puede suponer para el puerto de Valencia el retraso de la
ejecución de las obras de ampliación ni de la importancia que
estas obras tienen (el senyor president colpeja
amb la maceta) para el desarrollo de la
economía valenciana.

Por tanto, no solo, señor presidente, preocupa
la actitud del Gobierno central respecto a estos anuncios y a estas
decisiones, sino también preocupa muchísimo más la
actitud de los socialistas valencianos secundándolas, como
así hasta incluso el portavoz del ayuntamiento de Valencia, del
grupo municipal socialista, lo ha manifestado sin ningún tipo de
ambages en los medios de comunicación en los últimos
días.

Por tanto, porque entendemos que este retraso es una
rémora para el crecimiento y el desarrollo de nuestra
economía y porque consideramos que igual está ocurriendo con
otras infraestructuras de vital importancia para nuestra comunidad, como el
AVE, los aeropuertos o la política discriminatoria del gobierno
socialista que está perjudicando gravemente los intereses y las
infraestructuras de nuestro crecimiento y de nuestro desarrollo.

Por eso, creo que es importante que la postura del
Consell sea conocida por todos los ciudadanos y ciudadanas de nuestra
comunidad ante lo que nosotros consideramos causas injustificadas de
retrasos en obras claves de nuestras infraestructuras, en obras claves para
nuestra economía, que no obedecen a ningún tipo de
razón, ni comercial, a ningún tipo de razón
estratégica, sino meramente a razones partidistas y electorales.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Por favor, señor presidente, tiene usted la
palabra.

El senyor president del Consell:

Buenos días, presidente.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Uno de los elementos fundamentales para entender
nuestra capacidad de competir, de añadir valor a lo que hacemos, a
lo que producimos en nuestra comunidad, sin lugar a dudas son nuestras
infraestructuras.
Nuestra situación privilegiada en la
Península Ibérica y en el Mediterráneo hace que para
un territorio como el nuestro las infraestructuras adquieran un valor
esencial y fundamental para entender qué es lo que va a ser el
futuro de nuestra comunidad.
Y en nuestro caso, además, no solo
infraestructuras de corte menor, sino infraestructuras de gran calado,
infraestructuras que nos comunican con Europea y con todo el mundo.

Una de esas infraestructuras fundamentales para poder
apostar con claridad en un mundo cada vez más competitivo, son
nuestros puertos: el puerto de Castellón, los puertos de Valencia y
de Sagunto y el puerto de Alicante.

Con ese motivo, hace ya varios años, se
inició una apuesta de ampliación de estos puertos, de mejora
de sus circunstancias estratégicas; por ejemplo, todas las
áreas de actividad logística o todo el territorio
estratégico en la parte de tierra, aneja al propio puerto, la mejora
de las comunicaciones ferroviarias y por carretera, y, en definitiva, una
ubicación de espacio que permitiese el intercambio modal de la forma
más rápida y más competitiva posible para ser
atractivos a los grandes operadores del mar.

En concreto, el puerto de Valencia, durante estos
años, por la apuesta estratégica que se hizo en su momento,
ha conseguido un crecimiento sin igual, ha crecido casi tres veces lo que
otros puertos de un ámbito similar lo han hecho durante estos
años, puertos en legítima competencia con el mismo,
convirtiéndose hoy en el principal puerto del Mediterráneo,
por supuesto español, en el principal puerto de la Europa
meridional.

Y en esa pelea estamos, en esa pelea estamos, en
conseguir que el puerto de Valencia siga siendo líder, y no porque
nos guste serlo, que siempre viene bien, sino porque en el mundo actual o
se es líder en materia portuaria o se bajan varios puestos y se
convierte en un puerto de ámbito estrictamente regional.

Por lo tanto, estamos compitiendo por el liderazgo
necesario para seguir teniendo un puerto competitivo, que requiere de
inversiones ciertas, que no generen dudas a nadie y que vayan cumpliendo
los plazos previstos.

Las operaciones marítimas ya están
contratadas para los próximos años.
Una operación
marítima no se contrata de un mes para otro, se contratan con varios
años de antelación.
Y con varios años de
antelación el puerto de Valencia le dijo a todos sus usuarios que
tenía un plan aprobado de ampliación para que los puntos
críticos del 2010, 2012 y 2015 estuviesen perfectamente superados.
No podemos tener a los usuarios a golpe de titular de periódico o a
golpe de duda de un funcionario técnico o político que de
repente se le ocurra decir que no va a tener la ampliación necesaria
de un puerto como el puerto de Valencia.
No puede ser.
(Remors) No puede ser porque,
además.
.
.

El senyor president:

Señores, señores.
.
.

El senyor president del Consell:

.
.
.
no puede ser porque, además, en un mundo
donde la comunicación es en tiempo real, un titular de estas
características tan irresponsable puede decidir a alguna
compañía internacional un destino diferente para sus buques,
en este caso, portacontenedores.

Es necesario que se clarifique absolutamente la
apuesta de todas las administraciones por el puerto de Valencia en este
caso, que está defendiendo el liderazgo y está defendiendo su
razón de ser de los próximos años.
Es necesario que
las obras empiecen en la primavera del año que viene, para que en el
2010, 2012 y 2015 tengamos la ampliación necesaria y los usuarios de
este puerto la tranquilidad suficiente para seguir apostando por un puerto
como el nuestro.
Estamos hablando de casi triplicar el número de
contenedores dentro de diez años en su utilización por parte
de los usuarios del puerto de Valencia.

Creo que la dialéctica política no puede
dañar en absoluto el futuro de infraestructuras estratégicas
para nuestra comunidad, para la Comunidad Valenciana.
Me parece que este
debate menor puede tener una incidencia que podamos lamentar el día
de mañana, y, además, como he dicho antes, en legítima
competencia, porque me parece que es legítimo que todos compitan y
que todos defiendas sus intereses con puertos de nuestro país muy
cercanos al nuestro, muy cercanos al nuestro, que tienen una clara y
decidida apuesta de ampliación por parte de los distintos gobiernos:
local, autonómico y, en este caso, también, nacional.

Porque si hablamos de impactos medioambientales, que
venga alguien a explicarme.
.
.

El senyor president:

Señor presidente.
.
.

El senyor president del Consell:

.
.
.
si no es un impacto medioambiental de primera
magnitud el cambio del curso de un río para ampliar un puerto.
(Aplaudiments) Eso sí
que es un impacto medioambiental, el cambio del curso de un río para
ampliar un puerto.
Y nosotros lo que pretendemos es seguir ampliando
nuestro puerto hacia el mar.

El senyor president:

Señor presidente, por favor.

El senyor president del Consell:

De eso estamos hablando.

Nada más y.
.
.
nada menos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel síndic del Grup Parlamentari
Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durà, sobre les mesures que van
a introduir-se per a garantir la qualitat en l'atenció
primària amb la dedicació d'un temps adequat per als
pacients.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la
paraula l'il·lustríssim síndic, senyor Pla, del
Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Pla i Durà:

Senyor president.

M'alegre que vosté hui estiga ací
per a contestar a l'oposició.
Li agrada posar terra per mig
quan té problemes, i les seues relacions de buena vecindad, que diuen, el va impedir
que estiguera parlant de salut ací la setmana passada.

M'agradaria que -i el Grup Socialista
estaria d'acord en deixar-lo a vosté-, que el dijous que
ve no vinguera a contestar-mos si va a Brussel·les a defensar la
imatge dels llauradors de la Ribera i els productes de la Ribera (aplaudiments) tacats pel seu
govern.
M'agradaria, dic.
Encara estem esperant que vaja a
Brussel·les a defensar l'urbanisme valencià.
Però, el seu estil és eixe.

Bé, espere que això no li supose cap
obstacle per a contestar-mos quines mesures es van a introduir per a
garantir la qualitat en l'atenció primària amb la
dedicació d'un temps adequat per als pacients.

El senyor president:

Señores diputados, vamos a ver si como
filosofía general, y hablo para todos, conseguimos que, aunque
discrepemos de lo que está diciendo el que está en la
tribuna, sepamos respetarlo en silencio, y dejémonos de comentarios.
Antes lo han hecho ustedes y, ahora, lo han hecho algunos diputados
parlamentarios del Partido Popular.

Por favor, dejen de hacerlo.
Yo entiendo que pensemos
diferente, lo que no entiendo es que aquí en el parlamento hagamos
lo que hacemos, de momento una voz que diga lo contrario del que
está en la tribuna.
No son formas.
Por favor.

Señor presidente, tiene la palabra.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

A Bruselas y a cualquier rincón del mundo he
ido siempre a defender los intereses de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments) Yo nunca iré
ni nunca permitiré que ningún compañero de mi partido
ponga en cuestión en Europa el desarrollo urbanístico de mi
comunidad ni que intente y consiga la paralización del trasvase del
agua del Ebro en Bruselas.
(Aplaudiments) Eso sí que es ir a atacar a la Comunidad
Valenciana.
Porque durante esta legislatura tenemos más de un
acontecimiento de estas características, de socialistas criticando a
su propia comunidad en instancias europeas.
Lo que nos ha llenado a todos
de indignación.

Respecto a la pregunta que usted me realiza esta
mañana, decirle que continuaré con la apuesta de aumento
presupuestario como nunca se había hecho en materia de sanidad; y
seguirá aumentando el número de centros de salud, de
hospitales, y seguirá aumentando también la plantilla del
personal sanitario al servicio de la salud en nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, senyor Pla.

El senyor Pla i Durà:

Sí, senyor president.

M'agradaria que complira per una vegada la seua
paraula i que anara a Brussel·les; encara no ha anat a defensar
l'urbanisme que han practicat durant tants anys; encara estan
esperant-lo.

M'agradaria que anara a defensar, efectivament,
l'arròs que es produïx en la Ribera; m'agradaria
que anara, perquè el que s'ha dit a Brussel·les, avalat
pel seu conseller, és molt greu.
És a dir, que
l'arròs que està produint-se en la Ribera, està
regat amb aigua enverinada.
(Aplaudiments) Això ho ha dit una persona recolzada pel seu
conseller.

Però, clar, vosté està en una
altre galàxia; jo ho entenc.
Si baixara a la realitat, en el tema de
la salut, podem vore.
.
.
-jo crec que és un bon consell-
que baixara alguna vegada a la realitat; que intentara ja d'una
vegada per totes, acabar amb este insult permanent a la
intel·ligència -ho ha fet amb el port fa uns moments i
ho continua fent permanent en la sanitat també.

Vaja vosté algun dia a un centre de salut;
però vaja a soles, sense cotxe oficial i sense ningú i baixe
a la realitat.
I la crua i dura realitat d'un centre de salut en la
nostra comunitat, qualsevol de València, supera molt inclús
la ficció; supera prou la ficció.

Per molts milions d'euros que vosté es
gaste tots els dies en campanyes indecents -repetisc- campanyes
indecents de publicitat, si vosté anara a un centre de salut, podria
comprovar en la seua pròpia carn que vosté, com a responsable
d'este govern, està no construint salut; està destruint
la salut; destruint la salut.

Perquè el deteriorament dels serveis
públics bàsics de salut és una cosa que no pot
aguantar-se; si el veiés en directe, és que no es pot
aguantar.
Jo crec que el lema encaixa perfectament en la situació
que estem vivint.

Jo crec que vostés ho estan fent a
consciència; no és perquè siguen incompetents
-que ho són-; no és perquè posen recursos
-que no posen-; és perquè ho fan a
consciència.
Vostés estan clarament deteriorant
-claríssimament- la sanitat pública a pesar de
l'esforç incommensurable dels professionals, que
gràcies a ells està mantenint-se el sistema, perquè en
definitiva, estan tirant a molta gent a la sanitat privada; perquè
en definitiva, també vostés, clarament, tenen una consigna i
una forma d'entendre la salut: destruir salut per a fer negoci.
Així de clar.
(Aplaudiments)

Perquè la crua realitat és que els
malalts de la nostra comunitat que van a qualsevol centre de salut deuen
esperar entre set i vuit dies, en molts casos, per a ser atesos pel seu
metge de capçalera, a no ser que facen una trampa que deteriora
també el sistema, que és dir que és urgent.
I han de
justificar-ho, per cert.
Vaja vosté i li preguntaran per què
és urgent.

Segon lloc: la crua realitat és que esta demora
està directament relacionada amb la falta de compromís
polític per a incorporar els recursos humans suficients als centres
de salut de la nostra comunitat.
El sindicat mèdic ho xifrava en un
dèficit de dos mil metges en estos moments en atenció
primària en la nostra comunitat.

La crua realitat és que els metges de
primària, els metges de capçalera estan atenent entre dos i
tres pacients en el temps que haurien de fer-ho per a atendre a una
persona, senyor Camps; eixe és el problema.

I la crua realitat és que eixos professionals
estan desgastats, estan avorrits, estan tensos perquè la
situació els desborda; eixa és la realitat; eixa és la
realitat.
Algun metge ha aplegat a dir que, després d'atendre
60 malalts en un dia, que la seua professió s'ha transformat
en medicina de catàstrofe; així m'ho han dit a mi
també.

I mire, esta situació genera que fins a tres
llistes d'espera consecutiva haja de tindre un pacient normal i
corrent d'esta comunitat per a vore la llum: el primer, demanar la
cita amb l'especialista que li done el metge de capçalera
-una odissea-; el segon, fer-se la prova, si ha de fer-se-la;
el tercer, els resultats de la prova i tornar al metge.
És a dir,
una odissea diària per a milers de valencians i valencianes per la
seua «incapacitat».
.
.

El senyor president:

Senyor Pla.

El senyor Pla i Durà:

.
.
.
i la del seu govern -acabe-, senyor
Camps.
Deia vosté que dedicava un milió d'euros al dia;
no els dedica, però encara que el dedicara, n'hauria de
dedicar dos per a que la sanitat valenciana tinguera la qualitat que es
mereixen els valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señorías, yo creo que la
situación, a quien se le ha desbordado completamente es a usted.
Y,
de verdad, lo que más me ha entristecido de la mañana de hoy
no es su intervención, a la que ya estoy acostumbrado -cada
día peor-, sino que usted diga que estamos destruyendo la
salud para hacer negocio -lo cual está mal; decir esas cosas
está mal desde esta tribuna-.
Pero lo peor de todo es que el
grupo socialista aplauda esta frase; me parece tremendo.
De verdad es lo
más lamentable de esta mañana; me voy de aquí triste
de verdad, porque una cosa es ver al líder de la oposición
montar este numerito y lo peor es que sus compañeros de grupo
parlamentario al unísono aplaudan una frase de esas
características.

Mire, señor Pla, no es un millón de
euros al día -y usted ahora me propone.
.
.
porque acaba de
proponer que gastemos dos millones de euros al día; dos; dos; lo
acaban de oír ustedes-.
Gastamos 13 millones de euros al
día; 13.
(Aplaudiments)

El Partido Socialista me pide que gastemos dos
millones de euros al día y gastamos 13 millones de euros al
día.
Si es que no sabe de qué está hablando; es que no
lo sabe.
¡Ni idea, ni idea¡ (Veus)

¿Cómo manipulador?
Lo acaba de decir:
«Gasten dos millones de euros al día».
Nosotros, 13
millones de euros al día.
 (El senyor
president colpeja amb la maceta)

Y más diré: hemos multiplicado por dos
en diez años los presupuestos destinados a sanidad; por dos.
Lo que
ustedes hacían en 1996 lo hemos multiplicado exactamente por dos en
materia de salud.

Los presupuestos de la Generalitat han crecido un 35%
en esta legislatura; el 35%.
Y seguiremos invirtiendo en salud, que
representa el 40% de los presupuestos de la Generalitat Valenciana.

Y para hablar de ratios, decirle.
.
.

El senyor president:

Señor Camarasa.

El senyor president del Consell:

.
.
.
para su tranquilidad -entre otras,
también para que sepa que yo también soy usuario de la salud
pública; también; yo y toda mi familia- para decirle,
señor Pla, que en materia de ratios estamos por encima de la media
médico-enfermo que exige el Ministerio de Sanidad, el Ministerio de
Sanidad, por encima de la media.

¿Me conformo con esto?
No.
Quiero mucho
más.
Por eso, entre otras cosas, hemos inaugurado hace exactamente
dos días el hospital, en estos momentos, más avanzado, con la
tecnología más avanzada al servicio de la salud de nuestros
conciudadanos.

Paséese por ahí.
Estaba lleno de
socialistas.
Lleno de socialistas, lleno.
Estaba lleno de
socialistas.
.
.
(aplaudiments) cosa -sinceramente- que me agradó.

¿Pero quién faltaba?
Faltaba el
líder de ese partido, porque no le interesa.
Yo creí, de
verdad, que encontraría al señor Pla visitando esta nueva
obra hospitalaria.

El senyor president:

Señora Llinares.
.
.

El senyor president del Consell:

.
.
.
pero no le interesa al señor Pla ver lo
que estamos haciendo a favor de la salud pública,

El senyor president:

Señor Such .
.
.

El senyor president del Consell:

.
.
.
quiere seguir viniendo aquí a decir
estas frases horrorosas y lo más horroroso es que ustedes las
aplaudan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel síndic del Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan
Ribó Canut, sobre la valoració que fa el president del
Consell de la política de vivenda de protecció oficial
realitzada pel Consell durant els últims anys.

El senyor president:

Señores, este presidente se siente frustrado
porque lo de ustedes es predicar en el desierto.
Sí, les explico las
cosas.
.
.
es que cuando está uno en la tribuna está para
expresarse con libertad, sus puntos de vista, no los suyos.

Por favor, dejen de interrumpir al que está
hablando; dejen de hablar con él.
Es que aquí no
existe.
.
.
Por favor.

Gracias, doña Carmen.

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per
l'il·lustríssim senyor síndic del Grup
Parlamentari l'Entesa.
El senyor Ribó té la paraula.

El senyor Ribó i Canut:

Li deia al president de les Corts, que espere no
sentir-me jo frustrat també per predicar en el desert sobre un altre
tema.

Mire, senyor president del Consell, en Espanya en
general i en el País Valencià en particular, tenim una
situació profundament contradictòria.
Mentre que a Espanya es
construeix més que a França, Alemanya i Gran Bretanya junts,
encara que puga semblar una barbaritat, és més difícil
que mai accedir a una vivenda per part d'aquelles persones joves o no
tan joves, que volen formar una família o simplement,
independitzar-se dels seus pares.

Al nostre País Valencià, la
situació encara és més escandalosa.
Som una comunitat
que construeix molt, més que la mitjana estatal, i en canvi la
possibilitat d'accedir a una vivenda està més
difícil que mai.
Un exemple: un estudi de la Universitat de
València posa de manifest que la manca de vivenda de lloguers
és un dels aspectes que més preocupen els joves de la ciutat
de València, al ser esta capital un dels llocs on menys VPO es
construeix, malgrat que més del 90% de les sol·licituds la
fan joves de menys de 35 anys.

Senyor Camps, el dret a la vivenda és un dret
constitucional; és un dret bàsic per a qualsevol persona.
Però aquest dret no se satisfà.
En canvi, es fan moltes cases
per renda lliure, fora de les possibilitats d'amples sectors socials,
per a comprar-les, per a vendre-les, per especular, etcètera; les
més de les vegades, la gent que fa això ja té casa per
a viure.
Els que no la tenen -per exemple, aquells joves que
s'ha anomenat «mileuristes», amb contracte
temporal- no poden accedir a la compra lliure, evidentment.
Només es podem plantejar afrontar o el lloguer d'un pis o, en
el millor dels casos, l'adquisició d'una vivenda de
protecció oficial.

Com avalua les polítiques del seu govern en
este problema?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señorías, señor Ribó, como
está mal que yo valore mi propia gestión política he
ido a buscar alguna fuente objetiva, sobre todo porque me parecía
que era mucho más serio que decirle yo a usted cómo valoro lo
que estamos haciendo desde el gobierno que yo presido.

Me he ido al Ministerio de la Vivienda, hoy en manos
de un gobierno socialista, y dice el Ministerio de la Vivienda, que el plan
de la vivienda 2002-2005 es un éxito total en la Comunidad
Valenciana.
Por lo tanto, la primera pregunta la tiene respondida por el
propio Ministerio de la Vivienda.

Respecto al precio de la vivienda, del metro cuadrado
de la vivienda -y este dato yo creo que es muy importante y me
gustaría que todos lo volviésemos a escuchar- porque
independientemente del esfuerzo que vamos a continuar haciendo para bajar
el precio de la vivienda y para poner vivienda a precio asequible para
jóvenes y para personas que lo necesiten, este dato es fundamental
que lo entendamos, que lo comprendamos, que lo asimilemos, porque sobre la
base de este dato podemos seguir estructurando un discurso político
en torno a la vivienda.

Fíjese, dos comunidades autónomas
están gobernadas por gobiernos en donde ustedes, Izquierda Unida,
están representados: Cataluña y el País Vasco
-el País Vasco, con presidente nacionalista; Cataluña,
con presidente socialista-.
Lo digo porque ustedes colaboran en
gobiernos de distinto signo; por lo tanto, a lo mejor, no es tanto culpa
del presidente como del coaligado -Izquierda Unida-.
¿De
acuerdo?

Pues bien, Cataluña ocupa el tercer puesto de
la vivienda más cara de toda España, y el País Vasco
el segundo puesto de la vivienda más cara de toda España.
Estas dos comunidades autónomas, en donde Izquierda Unida
está en el gobierno, están por encima del precio de la media
nacional.
Y se da la circunstancia de que son los dos únicos
gobiernos en donde está Izquierda Unida.

Y la segunda consideración.
La Comunidad
Valenciana ocupa el puesto doce, doce, de diecisiete comunidades
autónomas.
Solo es más barata la vivienda en Murcia,
Castilla-León, Castilla-La Mancha, Galicia y Extremadura.

Por lo tanto, cuando hablemos de precio de la
vivienda, que sepamos, que sepamos que donde gobierna Izquierda Unida es
donde más cara es la vivienda, y que la Comunidad Valenciana es una
de las comunidades autónomas donde es más barato el metro
cuadrado de la vivienda.

Pero además, le diré que nuestra
política -me extenderé un poco más, porque si
no, no me quedará tiempo, y será una lástima para
usted y para mí-, que la política de vivienda siendo
muy potente en nuestra comunidad, requiere todavía de más
empeño que tengo para seguir haciendo que otras instancias sigan
diciendo que es un éxito total lo que en materia de la vivienda
estamos haciendo en la Comunidad Valenciana, aunque para mí,
mientras haya alguien que no pueda acceder a su vivienda, el éxito
nunca será total.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

El senyor Ribó i Canut:

Senyor president, açò del País
Basc ja ens ho va contar una altra vegada, no a mi directament, crec que
era al portaveu del Partit Socialista, efectivament.
Tinc les dades,
efectivament.

Jo vull que tinga també vosté una dada.
En el mateix període, en els anys que vosté ha comentat,
2003-2005, en el País Basc, de cada 100 vivendes, 43 s'han fet
de vivenda de protecció oficial.

I mire vosté, m'ha parlat del preu de la
vivenda.
Clar, vosté em parla del preu de tota la vivenda,
evidentment.
Però jo li estic parlant d'un sector social que
no pot accedir a la vivenda lliure, sinó que ha d'anar o al
lloguer o a la vivenda de protecció oficial.
Li estic parlant
d'eixe sector que vosté, senzillament, menysprea, no li
interessa.
Fins i tot en les seues dades s'ha plantejat.
.
.
m'ha
plantejat el preu de la vivenda.
No li estic plantejant açò.
Li estic preguntant la vivenda de protecció oficial, no el preu de
la vivenda.
Vostés només pensen en paràmetres de renda
lliure.

Mire vosté, efectivament, en el País
Basc governem nosaltres, i en vivenda.
Però el 43% de les vivendes
es fan de protecció oficial.
Aquí, el 9%.
Amb les dades del
seu Ministeri de la Vivenda este matí -mire els
números-, el 9%.
Quasi cinc vegades més en el
País Basc.

Li donaré algunes dades més
perquè veja.
L'equip de l'Ajuntament de València
va prometre en 2003 que treuria al mercat 9.
000 vivendes de
protecció oficial, va arribar a apujar-les a 13.
000 en un conveni
amb l'anterior conseller.
Fins al moment, a data de juliol, hi ha
1.
264 llicències d'obra i 1.
859 ocupacions de vivenda de
protecció oficial en la ciutat.
Faria falta un ritme de quinze anys
per a complir el compromís.

Li donaré una altra dada, fins a setembre de
2006, comparant els tres anys, ara de la província de
Castelló.
Any 2004, s'han construït -les dades
són del col·legi d'arquitectes-, s'han
construït 450 vivendes de protecció oficial en tota la
província, el 3,5% del total.
Any 2005, 245 vivendes de
protecció oficial, el 2% del total de vivendes construïdes.
Any
2006, fins a setembre, no tenim les dades, octubre encara, 206 vivendes de
protecció oficial, l'1,1% del total visat.
Senyor Camps,
pitjor impossible, pitjor impossible.

Mire, li vaig a posar altres dades també,
també dades del col·legi d'arquitectes.
Paterna, de
2003 al 2005, s'ha construït el 28% de vivendes de
protecció oficial.
Governa Esquerra Unida i el Partit Socialista.
Ontinyent, dades del Col·legi Oficial d'Arquitectes,
2003-2005, s'ha construït el 39% de vivendes de protecció
oficial.

Es poden fer les coses d'una altra manera,
senyor Camps, de veritat.
Es pot pensar, com ha pensat vosté, en
totes les vivendes, de renda lliure, de tot tipus, o es pot pensar en un
sector determinat que no té recursos per accedir a la vivenda
lliure.
Eixa és la diferència.
Fins i tot vosté
s'ha equivocat de resposta.
La diferència és que a
nosaltres ens interessa no la vivenda per a especular, la doble vivenda,
sinó, en primer lloc, ens interessa la vivenda per aquelles persones
que no tenen recursos per accedir a una vivenda lliure.
Eixe és el
problema.

I mire, m'agradaria fer-li una reflexió.
Estem en un moment en què la bombolla de la construcció
està baixant.
.
.

El senyor president:

Senyor Ribó.
.
.

El senyor Ribó i Canut:

.
.
.
jo crec que és un moment per a canviar.
Però acabe, senyor Camps.
El pressupost de 2007, l'any que ve,
que estem discutint, no ajuda a l'optimisme.
La inversió en
vivenda social baixa el 87%.
Mentrestant, l'Institut Valencià
de la Vivenda es dedica a fer les torres del Manhattan de Cullera.
Estupend.
Pitjor impossible!

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señorías.

La Comunidad Valenciana es, por habitante, la
comunidad autónoma que más vivienda de protección pone
a disposición de los ciudadanos.
La que más, la que
más.
Son datos, de verdad, oficiales.
Somos la tercera en
términos absolutos, la tercera en términos absolutos.
También son (el senyor president colpeja
amb la maceta) fuentes del Ministerio de la
Vivienda.
La tercera en términos absolutos.
Solo nos supera
Andalucía, que son muchos más habitantes, y la Comunidad de
Madrid, que son muchos más habitantes.
Comunidades autónomas
donde ustedes están gobernando con más habitantes, no,
están por debajo de nosotros.
Lo digo también porque a la
hora de plantear políticas, lo suyo ya no es teoría,
también es práctica.
Teoría y práctica.
En la
práctica, ustedes catástrofe, catástrofe.
(Remors) Claro.
En la
teoría todo muy bonito, en la práctica, catástrofe
total.
Porque ustedes están gobernando en Cataluña y en el
País Vasco en materia de vivienda.

Aquí verá un gráfico -lo
digo porque a lo mejor el gráfico da un poco más de luz, un
poco más de luz-, la tercera barrita de aquí es la de
la Comunidad Valenciana.
El resto son el resto de las comunidades
autónomas de España.
Y por aquí está donde
están ustedes gobernando también, por aquí
detrás, en la cola, ustedes en la cola.
Nosotros en los puestos de
cabeza en protección oficial, en vivienda protegida.

Son 117.
000 familias las que se han visto beneficiadas
durante esta legislatura, por distintas actuaciones en materia de ayudas de
acceso a la vivienda.
117.
000.
Y los datos se pueden mirar por el anverso o
por el reverso, pero es la realidad.
Datos reales de nuestro gobierno,
datos reales del gobierno socialista de Madrid y del Ministerio de la
Vivienda.

De hecho, hoy mismo, hoy mismo, se ponen a
disposición 1.
039 nuevas viviendas en Valencia.
Hoy mismo.
1.
039
nuevas viviendas en la ciudad de Valencia.

El senyor president:

Señor Sanmartín, por favor.
.
.
(Colpejant amb la maceta)

El senyor president del Consell:

No es tanto un debate de números, porque al
final lo importante es lo importante, y es hacer un esfuerzo tremendo,
prioritario, fundamental, para que toda persona que viva en la Comunidad
Valenciana tenga acceso a una vivienda digna.
Y ahí vamos a
continuar trabajando.

Fíjese, en rehabilitación de viviendas
hemos multiplicado por ocho el presupuesto para el año que viene.
Creemos también que es una apuesta decidida por la mejora de
nuestros centros históricos en toda la Comunidad Valenciana.

Pero, en cualquier caso, los datos objetivos del
Ministerio de Vivienda, lo datos objetivos de la Conselleria de Territorio
y Vivienda, lo que es real del precio de la vivienda, que también es
muy importante, que también es muy importante, la Comunidad
Valenciana.
.
.
, que ya le digo que el éxito será total cuando
todas las personas tengan el acceso que les corresponde a la vivienda,
porque ese es el objetivo, el objetivo, que todo el mundo tenga la vivienda
en su acceso personal o familiar.
Pese a eso, decirle que la Comunidad
Valenciana hoy, hoy, está muy por encima de las expectativas de la
inmensa mayoría autónomas españolas, tanto en vivienda
de protección o de accesibilidad como del precio del metro cuadrado.

¿Que me gustaría muchas más
vivienda y que el precio de la vivienda fuese mucho más barato?
Desde luego, desde luego, eso lo quisiera, eso lo quisiera.
Ahora, una cosa
está clara: fórmula Izquierda Unida, catástrofe total,
porque los datos objetivos lo dicen.

El senyor president:

Señor presidente.
.
.

El senyor president del Consell:

Fórmula del Partido Popular, da resultados.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspende el Pleno durante unos quince minutos.

(Se suspén la sessió a les 10 hores i 47
minuts)

(Es reprén la sessió a les 11 hores i 32
minuts)

El senyor president:

Se reanuda el pleno.

Sosiego.
.
.

Nomenament dels consellers generals representants de la
Generalitat Valenciana en l'assemblea general de la CAM.

El senyor president:

Señores diputados, punto 12 del orden del pleno:
«Nomenament dels consellers generals representants de la Generalitat
Valenciana en l'Assemblea General de la CAM».

Proceda, por favor, el señor secretario, al
acuerdo de mesa.
.
.

El senyor secretari:

Gràcies, president.

La Mesa de les Corts Valencianes, en la reunió
del dia 22 de novembre de 2006 ha tingut coneiximent de la proposta de
candidats i candidates realitzada pels grups parlamentaris Popular, (el senyor president colpeja amb la maceta) Socialista i Esquerra Unida-Els Verds-L'Entesa,
registre d'entrada 56.
921, per tal de procedir al nomenament dels
consellers generals representants de la Generalitat Valenciana en
l'Assemblea General de la CAM, el nom dels quals figura en els fulls
annexos.
Palau de les Corts Valencianes, 22 de novembre de 2006.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Doncs, anem a la votació nominal.

Tienen ustedes dos votos, porque se ha presentado,
como ha leído el secretario, una candidatura, uno blanco y uno con
los nombres.
Procedan ustedes a la votación según les vayan
llamando.

(El senyor secretari crida per ordre alfabètic
les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en
l'urna)

Se va a proceder al escrutinio.

Si hay alguno en blanco, lo menciono.
Mientras tanto,
todas las candidaturas, pues, lógicamente, son la misma.

(El senyor president procedix a l'escrutini)

Bien, ha habido 81 de diputados y los 81 son a la
misma lista que lógicamente se ha presentado.
Por lo cual quedan
elegidos los consejeros de la CAM de la presente elección.

Pasamos al punto siguiente.
.
.
(Pausa)

Projecte de llei de creació del Col·legi
Oficial de Pedagogs i Psicopedagogs de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la
totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 54.
272, BOCV
número 238).

El senyor president:

Pasamos al punto tercero
del orden del pleno, que dice: «Debat de totalitat del Projecte de
llei de creació del Col·legi Oficial de Pedagogs i
Psicopedagogs de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada
pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa,
registre d'entrada 54.
272, Butlletí
Oficial de les Corts 238».

Tiene la palabra, para presentar el proyecto de ley,
en representación del Consell, el honorable señor conseller
don Miguel Peralta Viñes.

El senyor conseller de Justícia, Interior i
Administracions Públiques:

Gracias, señor
presidente.

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante el pleno de las Cortes para presentar
el Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Pedagogos y
Psicopedagogos de la Comunidad Valenciana.

Como conocen sus señorías, nuestro
Estatuto de autonomía atribuye a la Generalitat Valenciana la
competencia exclusiva en materia de colegios profesionales y profesiones
tituladas, sin perjuicio de lo dispuesto en los artículos 36 y 139
de la Constitución española.

En su desarrollo normativo, la Ley 6/1997, de 4 de
diciembre, de consejos y colegios profesionales, es el marco donde se
asienta la creación de tales entes mediante ley de la Generalitat,
previa audiencia de los colegios profesionales existentes que puedan
resultar afectados.

En otro orden de cosas, la pedagogía es la
disciplina que organiza el proceso educativo de las personas en los
ámbitos psicológicos, físico e intelectual tomando en
cuenta los aspectos culturales de la sociedad en general.
Por su parte, la
psicopedagogía es la ciencia que permite estudiar al individuo y su
entorno en las distintas etapas de aprendizaje que abarca su vida.
A
través de sus métodos propios profundiza en el problema
presente vislumbrando las potencialidades cognoscitivas, afectivas y
sociales para un mejor desenvolvimiento en las actividades que
desempeña la persona.
Ambas son, por tanto, ciencias de
carácter psicosocial que tienen por objeto el estudio de la
educación con el fin de conocerla y perfeccionarla.
De ahí la
importancia de regular y tutelar la colegiación de los colectivos
que las practican, ya que su incidencia directa en el adecuado ejercicio
del derecho a la educación exige la correcta protección de
este último.

El vacío normativo en torno a la
pedagogía y psicopedagogía hace conveniente que se regule el
control de acceso y ordenación del ejercicio profesional,
estableciendo una estancia representativa ante los poderes públicos,
y que sean los propios profesionales quienes asuman la responsabilidad de
definir las reglas deontológicas que deban observarse en el
ejercicio de sus actividades.

A consecuencia de todo ello, la razón objetiva
que justifica la presentación de este proyecto de ley no es sino el
establecimiento del marco institucional adecuado (el senyor president colpeja amb la maceta) para que un colectivo de profesionales pueda ordenar en la
Comunidad Valenciana y para la Comunidad Valenciana su correcta
ocupación.
Si a ello unimos la creciente incidencia que en la
sociedad actual tiene la actividad que nos ocupa con las consiguientes
repercusiones profesionales y sociales derivadas del ejercicio de la misma,
llegaremos a la necesaria conclusión de exigencia de un colegio
profesional para los pedagogos y psicopedagogos que racionalice y unifique
estas ocupaciones en nuestro concreto ámbito territorial.

El proyecto normativo que hoy presentamos, tramitado a
iniciativa de la Asociación Pro-colegio Oficial de Pedagogos y
Psicopedagogos de la Comunidad Valenciana, una vez cumplidos todos los
requisitos establecidos por la normativa vigente y conforme con el dictamen
del Consejo Jurídico Consultivo, se estructura una parte expositiva
o preámbulo, una dispositiva con cinco preceptos y una última
con una disposición adicional, una disposición transitoria y
una disposición final, las tres de carácter único.

El artículo primero hace referencia al objeto
esencial de la creación del Colegio Oficial de Pedagogos y
Psicopedagogos de la Comunidad Valenciana como corporación de
derecho público con personalidad jurídica propia y plena
capacidad para el cumplimiento de sus fines.
Su ámbito territorial
-artículo segundo- coincide con el marco
geográfico de la comunidad como límite de sus concretas y
específicas actividades.

Por último, en cuanto a su ámbito
personal, el mencionado colegio agrupará a aquellos profesionales
que ostenten las titulaciones de licenciado en pedagogía o
licenciado en psicopedagogía, de conformidad con los reales decretos
915 y 196, ambos de 17 de julio de  1992.

De igual manera, la norma permite el ejercicio de
estas actividades a profesionales a aquellas personas que sean titulares de
la licenciatura en Filosofía y Letras, en las secciones de
pedagogía y educación o de la licenciatura en
Filosofía y Ciencias de la Educación, debiendo en estos
últimos casos estar inscritos en el correspondiente colegio
profesional.

El artículo 4 recoge la normativa reguladora
que le es de aplicación y el artículo 5 regula las relaciones
del colegio con la administración, estableciendo que en sus aspectos
institucionales y corporativos el colegio se relacionará con la
conselleria competente en materia de colegios profesionales y en todo lo
relativo a la profesión con aquella que ostenta las competencias
educacionales.

Por su parte, la disposición transitoria
primera asigna a la comisión gestora la obligación de aprobar
los estatutos provisionales del colegio a los efectos de regular la
convocatoria y funcionamiento de la asamblea colegial constituyente.
Ésta, a su vez, tiene el deber de elaborar y aprobar también
los estatutos definitivos, así como el cometido de elegir a los
miembros de los órganos de gobierno que sean procedentes.
El
resultado de estas acciones, reflejado en las actas con todos los
requisitos exigidos, será objeto de remisión a la conselleria
de Justicia, Interior y Administraciones Públicas, con el fin de
verificar su legalidad y, en consecuencia, realizar la oportuna
inscripción registral y su posterior publicación en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.

En definitiva, señorías, creo que
tenemos una excelente oportunidad de permitir al colectivo de pedagogos y
psicopedagogos a sentar las bases que les permitan ofrecer sus servicios
con las mayores garantías posibles, una apuesta en ese sentido que
no hace sino favorecer de manera decidida su específica labor,
además de permitir a la sociedad valenciana en su conjunto
beneficiarse de su trabajo y actuaciones.

Muchísimas gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
Rosa Maria Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, honorable conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat i en
representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Botella.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyores i senyors diputats.
(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els
Verds-Entesa hem presentat novament una esmena a la totalitat a este
projecte de llei, com a tants altres que presenten respecte als
col·legis oficials de qualsevol professió.
Perquè
nosaltres, ja ho hem repetit en infinitat d'ocasions, entenem que per
damunt de l'obligatorietat d'estar en un col·legi
determinat, està la llibertat de les persones a sindicar-se o no, a
adherir-se o no a qualsevol institució, i en este cas a este
col·legi que ací es presenta.

I, per tant, ja ho vaig dir en la intervenció
que fa poc vam tindre ací d'un altre col·legi que
vostés van presentar, nosaltres no tindríem ningun
inconvenient en recolzar totes les lleis que vostés presentaren, que
a més, dit siga de pas, ahir en el debat sobre la llei electoral el
portaveu del Partit Popular feia referència a la quantitat de lleis
que han fet ací en esta legislatura.
Si mirem el contingut de les
lleis, hi ha almenys un 50% de les lleis que s'han fet ací que
són col·legis professionals.
Perquè hi ha
col·legis professionals de tot, fins i tot de cobradors del frac hi
ha col·legis professionals.
I la veritat és que això
el que ve a demostrar és que el Partit Popular el que tendix
és que esta institució vaja desprestigiant-se davant de
l'opinió pública perquè, en compte de fer lleis
que afecten la majoria de la població i que vagen en
redundància del benefici de la població, el que vénen
és a portar lleis que donen satisfacció a col·lectius
reduïts i moltes vegades ni tant sols es fan la idea de donar
satisfacció a eixos col·lectius, sinó de sumar el
nombre de lleis per a després entrar en el rànquing i dir:
«Ací hem fet no sé quantes lleis», i
després tirar-se el pegote que d'eixa quantitat de lleis que s'han fet
ací el 43% -i això ho dic als companys del Partit
Socialista-, el 43% han sigut aprovades amb el recolzament
d'algun grup d'esta cambra.

I jo crec que això és un avís per
a navegants.
Perquè d'ací sis mesos hi ha eleccions,
d'ací ben poc s'entra en campanya electoral i el Partit
Popular ja està en campanya electoral.
I ja està dient que a
més a més fa lleis que les consensua en algun dels partits
d'esta cambra, la qual cosa demostra el caràcter consensuador
del Partit Popular.
L'engany els porta fins a eixos termes.
Una altra
cosa, clar, és que hi ha qui es deixa enganyar i es deixa portar, i
aleshores eixes coses després es paguen.

Però, en fi, jo voldria dir que els arguments
els han donat per activa i per passiva en totes les lleis que hem vingut
discutint.
Nosaltres entenem que, com he dit abans, si vostés
elaboraren les lleis de col·legis professionals de qualsevol
professió, llevant l'apartat d'obligatorietat
d'estar adscrits a eixe col·legi, nosaltres les
recolzaríem totes, totes, fins i tot la del cobrador del frac.
Però, clar, quan ací es parla de l'obligatorietat, i a
més està basant-se en preceptes preconstitucionals,
perquè els col·legis professionals són conceptes
preconstitucionals, la veritat és que nosaltres no podem recolzar
este tipus de lleis, encara que s'adornen de la manera que es vullga
i encara que facen referència a la professió que es vullga.

Perquè a més a més el que
s'hauria de tindre en compte és que totes les lleis que
vénen ací i que fan referència a infinititat de
professions, doncs, home!
, quina casualitat que fins ara eixes professions
han funcionat en normalitat, i han funcionat bé, no han necessitat
el col·legi!
I ara resulta que entra pressa ací perquè
hi haja un col·legi, que es el que va a assegurar que realment la
professió es porte, com dia el senyor conseller, es porte en
garanties i tinga millors condicions per als professionals,
etcètera, etcètera.
Home!
Per què no ho han pensat.
.
.
?
Perquè ja fa uns anys que vostés governen, no?
Per què
no ho han pensat abans si tant important era?

És que no era important, no era tant important.
I aleshores el que passa és que com ací s'ha
d'omplir el guiness de los récords.
S'ha d'aparéixer
ahí i dir «hem fet no sé quantes lleis»,
però mai diuen a l'opinió pública ni als mitjans
de comunicació el contingut d'eixes lleis.
De 100 lleis
n'han fet 90 que no aprofiten per a res pràcticament.
Això és el que haurien de dir, però això no ho
diuen.
I aleshores dóna la impressió que han estat fent molta
feina.

Però jo crec que al llarg del temps, doncs
bé, estes coses acaben veient-se realment, perquè la
població es dóna compte si realment un govern fa lleis que
l'afecten majoritàriament des del punt de vista positiu o no.
I en este cas concret, com dic, nosaltres no podem recolzar aquesta llei
únicament i exclusivament que per eixa qüestió de
l'obligatorietat d'estar adscrits al col·legi
professional.
(La senyora vicepresidenta colpeja
amb la maceta)

A mi em sembla que -també ho he dit en
altres moments- una vegada en este país s'instaura la
llibertat sindical qualsevol persona té el dret i no
l'obligació d'afiliar-se a qualsevol sindicat; no
té, en este cas concret, per què tindre
l'obligatorietat, sí el dret, però no
l'obligatorietat d'estar adscrit a un col·legi
professional per a exercir la seua professió.

Jo crec, en definitiva, són mesures coactives
de cara als mateixos professionals que en un moment determinat no vulguen
estar en eixe col·legi per les raons que siguen, no?
, que jo crec
que això entra dintre de la pròpia llibertat de
cadascú.

I, per tant, a mi em sembla que tampoc fa falta
allargar molt més el debat, com diuen, discutit (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) per activa i per passiva en totes les lleis que han vingut
presentant.
I al final este debat fins i tot es cansin, perquè
sempre és la mateixa història, l'únic que canvia
és el nom de la professió, però el contingut sempre
és el mateix.
Perquè, a més a més, si miren
vostés el contingut d'eixes lleis és el col·legi
professional de tal, actuarà en l'àmbit de la Comunitat
Valenciana, afectarà a estos professionals i es publicarà en
el butlletí oficial tal.
Eixe és el contingut d'estes
lleis sistemàticament.

I per a això no fa falta traure cap llei.
Vostés trauen un decret, l'envien a eixos professionals, els
diuen «a partir d'ara això funciona així i ja
està».
Però, en definitiva, a vostés el que els
interessa és augmentar el número i dir «ací
treballem més que ningú».
Però jo crec que
això un ha d'estar molt cego per a no vore-ho i, en
definitiva, adonar-se que no és precisament el treball el que en
este govern predomina si no més bé la pantomima i
l'espectacle, que és al que ens tenen acostumats.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular,
per exercir el torn en contra, demana la paraula l'il·lustre
diputat senyor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Honorable conseller.

Senyores i senyors diputats.

Señor Botella, seguramente, señor
Botella, la profesión se ejercerá con la misma eficiencia y
eficacia antes que ahora, porque la ejercen los profesionales y los
profesionales, por encima de todo, son eso, profesionales.

Pero, mire usted, usted es mayor que yo -y eso
es algo que se remediará con el tiempo por mi parte seguramente, o
sea que no se lo tome usted a mal- le habrán sacado a usted
muelas con y sin anestesia, seguramente podríamos pensar,
¿para qué vamos a cambiar un procedimiento tan claro como
sacar una muela que, vamos, que no hace falta ni anestesiar?
La
profesionalidad del profesional dentista seguro que era la misma antes y
ahora, pero seguramente a usted ahora le duele menos.
Yo recuerdo que
cuando era pequeño alguna me sacaron con y sin dolor y la verdad es
que no es lo mismo.
Quiero decir que el hecho de dejar las cosas como
están para que nada cambie, porque ya hasta ahora se han hecho igual
de bien que antes, pues seguramente no sirve para este ejemplo.

Como en otra ocasiones, estamos frente a un grupo de
profesionales con la titulación adecuada y requerida al efecto del
ejercicio de profesión, que de la mano de Consell, en forma de
proyecto de ley, llama a las puertas de estes Corts, máxima
representación de los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad
Valenciana, para ser reconocidos como colegio profesional, en este caso, de
dos profesiones tan importantes para la calidad de vida de las personas
como la pedagogía y la psicopedagogía.

La pedagogía puede definirse como el conjunto
de saberes que se ocupan de la educación como fenómeno
típicamente social y específicamente humano.
Es, por tanto,
una ciencia de carácter psicosocial y que tiene por objeto un
estudio de la educación con el fin de conocerla y perfeccionarla.

La psicopedagogía, por su parte, es una
disciplina de carácter interdisciplinario que nace de la confluencia
de dos grandes disciplinas, como son la psicología y la
pedagogía.
Esta última disciplina recibe aportaciones de
otras ciencias, como la antropología, la filosofía y
medicina, biología y neurología, entre otras, y se centra,
especialmente, en el estudio de todo lo relacionado con el proceso del
aprendizaje.

Por lo expuesto, la actividad de los pedagogos se
desarrolla no solamente en el ámbito educativo sino también
en multitud de campos como el sanitario, la formación para y en el
trabajo, la asistencia social, la cultura.
En definitiva, aborda una serie
de cuestiones que son inherentes al desarrollo del ser humano.

Es, por tanto, importante para el grupo
político al que represento dar carta de naturaleza de colegio
profesional a este importante y numeroso colectivo de profesionales que,
desde un plano interdisciplinar, dan cobertura a las múltiples
necesidades que el ciudadano precisa en los aspectos anteriormente
reseñados.

Voy a enumerar brevemente, una vez ya citadas las
funciones más importantes de ese colectivo de profesionales, las
funciones que tendrá el futuro colegio profesional que solicitan.

La ordenación y difusión del ejercicio y
de las competencias de la profesión de pedagogo y psicopedagogo.
La
defensa, protección y valoración de los ámbitos de
actuación de los titulados en las disciplinas competentes del futuro
colegio ante organismos, tanto públicos como privados, en las
instancias que procedan.
Perseguir y erradicar el intrusismo profesional
dentro del ámbito de la pedagogía y la psicopedagogía.
Impulsar la perfección, perfeccionamiento y actualización
profesional de sus miembros, a través de la continua
evaluación de necesidades formativas de los mismos y realizando
actividades de formación continua o especialización
profesional e inserción laboral.
Informar sobre los requisitos
necesarios para el ejercicio liberal de la profesión.
Participar
conjuntamente con las universidades y las administraciones educativas
competentes en cualquier reforma o reformas o revisiones, se realicen de
los actuales o futuros planes de estudio, de los títulos
universitarios de grado o postgrado de pedagogía o
psicopedagogía.
Crear cuantos servicios sean necesarios para la
salvaguarda de los intereses, tanto particulares como colectivos y
profesionales de los miembros del futuro colegio, tales como: servicio de
asesoramiento legal y defensa jurídica, seguro colectivo de
responsabilidad civil, mutualidad de previsión social u organismo
análogo.

Igualmente, creo de importancia reseñar los
ámbitos de ambas titulaciones, que son en el plano educativo:
formación de formadores y docentes, diagnóstico y tratamiento
de dificultades de aprendizaje y conducta, orientación vocacional y
profesional, organización y gestión de centros educativos,
dirección de centros educativos, programaciones curriculares,
didácticas y metodológicas, estudio o intervención de
la violencia en las aulas.
En el ámbito social, que también
contemplan las profesiones que aspiran a este colegio: mediación
familiar, pedagogía geriátrica, pedagogía familiar,
incluyendo violencia doméstica, adopciones y demás,
educación hospitalaria, formación.
En el ámbito
empresarial, en materia de recursos humanos, de formación y de
dirección de quipos.

Todas las cuestiones enumeradas estimamos que son
suficientes y que justifican de sobra por sí mismas la
creación del colegio que este colectivo de profesionales demanda.
Aspectos tan importantes, como el sanitario, el educativo, el social y el
empresarial, en el que este colectivo desarrolla su actividad, merecen sin
duda alguna la misma consideración que otros profesionales
también dedicados a este tipo de cometidos sociales y que ya
ostentan la titulación de colegio y a los que no mencionaré
para no generar ningún agravio comparativo.

El debate con Esquerra Unida, a la hora de la defensa
de la creación de los colegios profesionales -tenía
razón en eso el señor Botella- siempre es similar.
Nuestra voluntad como grupo político de dar protagonismo a la
sociedad civil para que se organice y lo haga bajo un ordenamiento
jurídico, que establezca criterios claros de actuación por
parte de los colectivos profesionales que prestan servicio a la sociedad,
es una continua en la oposición por parte de Esquerra Unida.
Y
consideramos que esto no debería ser así.

Ustedes podrán decirnos, ¿acaso los
profesionales no prestan igual servicio a la sociedad?
Era lo que nos
decía el señor Botella.
Si son buenos profesionales seguro
que sí, señorías.
Pero, a nuestro juicio, no es este
el debate político.
El debate es: vivimos en una sociedad madura y
democrática, que es mayor de edad felizmente desde hace ya
años.
Y esto supone que la misma, la sociedad, es capaz de
organizarse con el menor intervencionismo posible de las administraciones,
porque entendemos que el protagonismo lo tienen los individuos, las
personas.
Y, desde esta libre voluntad, y como decía al inicio de
esta intervención, el Consell se hace eco de esta propuesta, redacta
en forma de proyecto de ley del que hoy iniciamos la fase de debate para,
si procediese, dar aprobación definitiva cuando pase el
trámite parlamentario pertinente.

Por todo esto, y por lo dicho, y por nuestra confianza
en la sociedad civil valenciana, no daremos soporte a la enmienda que
Esquerra Unida plantea a la totalidad de este Proyecto de ley de
creación de Colegio Profesional de Pedagogos y Psicopedagogos.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica demana la paraula, en
representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, l'il·lustre diputat senyor
Botella.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyories.

Senyor Martínez, evidentment jo crec que no
anem a posar-se mai d'acord en estos temes, perquè si
vosté repassa no ara, quan es publique el Diari de Sessions d'esta
cambra, s'adonarà vosté que no ha donat ni un sols
argument, ni un, per a la defensa de la creació d'este
col·legi o de qualsevol.
Vosté s'ha passat el temps
parlant-nos de la importància de les dos professions a les que fa
referència el col·legi, de l'àmbit que abasta,
dels temes que tracta.
Però l'argument a favor del
col·legi com a tal ni un.
Perquè no té cap argument,
senyor Martínez.

I vosté ha començat amb una cosa que
pensava que era un argument i era dir-me que quan jo era més jove
podria traure'm un queixal amb uns mitjans i ara resulta que
és amb uns altres.
Però què ha de vore això amb
el col·legi?
pregunte jo.
Què ha de vore això amb el
col·legi?
És a dir, si vosté va a fer-se una
operació a un hospital que no té tecnologia i demà
se'n va a un altre que té tecnologia, estiga el
col·legi o no estiga l'hospital és el que determina i
vosté a l'hora d'elegir.
Però, no obstant
això, parlar d'això en la creació d'un
col·legi no sé si té alguna cosa a vore.
Jo segurament
crec que no té res a vore, però vosté alguna cosa
havia de dir i aleshores ho ha tractat ahí d'adornar,
però res més.

Mire, hi ha una qüestió que m'ha
cridat l'atenció, perquè ha parlat vosté de
l'activitat dels pedagogs, dels psicopedagogs i tal, en fi esta
retafila que vosté ha portat ací per a omplir el temps que li
tocava i diu «i açò el que fa és donar-li carta
de naturalesa al col·legi professional».
És a dir,
és un poc guanyar-se el premi, perquè vostés es posen
la medalla.
Si això és així, que no crec que siga eixe
el tema, bé.
Però no és eixa la qüestió
per a fer una llei.
És a dir, si hi ha un col·lectiu de
professionals que actuen com cal, que és el que ha de ser, al final
el premi no és dir «ara els concedim el
col·legi».
No.
No.

Si ací del que estem parlant en el fons
és de dos concepcions de quina és la societat moderna que
volem construir.
I vostés estan tornant a l'època dels
gremis.
És a dir, no estan construint eixa societat que vosté
diu madura i democràtica i tal.
No.
No.
Quan la societat és
madura i democràtica no necessitat que cap llei li diga on ha
d'estar adscrit un, s'adscriu on li dóna la gana,
simplement.
Perquè un mira les opcions i aleshores va i
s'apunta.

Vosté, per exemple, a nivell polític ha
mirat les opcions i ha dit: «Jo m'apunte al Partit
Popular».
Doncs, molt bé.
Ningú li ha dit que ha
d'estar obligatòriament apuntat al Partit Popular, no.
Afortunadament això ja no es dóna.
En altres èpoques
un havia d'estar en l'OJE, després en les Jons,
etcètera, etcètera.
Però jo crec que a nivell social
igual.
Ningú pot obligar-lo a estar adscrit a ninguna part.
I en
este cas quan un és un bon professional o una és una bona
professional no necessita estar obligatòriament adscrit, en este
cas, a ningun col·legi.

Per tant, a mi em sembla que tota la tirallonga de.
.
.
no d'arguments, sinó tot el que vosté ha estat
contant-mos ací, de per a què aprofiten les professions i com
mos ha parlat que inclús es plantegen realitzar activitats de
formació.
.
.
No hi ha cap d'estes qüestions que no estiga
ja reglamentada o per llei o, en altres conselleries o en altres
activitats, que poden fer perfectament, al marge del col·legi.
I per
tant, si vosté em diguera: «És que el col·legi
va assegurar que als ciutadans i ciutadanes a qui va dirigida la seua
activitat, va a donar-los estes garanties i estes llistes»,
parlaríem d'això.

Però no hi ninguna garantia de res,
perquè ja li ho vaig dir en el col·legi anterior: el
Col·legi de Metges existix des de fa molt de temps.
Hi ha hagut
casos, a pilots, de persones que han tingut problemes amb la sanitat per
negligència dels mateixos professionals -d'alguns
professionals-.
I el col·legi ha estat calladet i han hagut de
ser els tribunals els que actuen.

Per tant, això no és ninguna garantia de
cara al ciutadà i la ciutadana; és una garantia segurament,
per als que estan ahí, per al grupet.
.
.
que en definitiva, el que
determina és que vostés estan fent una societat basada en els
gremis.
I jo crec que això ni és modern, ni és de
futur, ni és una societat que, en definitiva, tinga maduresa, cosa
que demostra que vostés volen, de manera vetllada, estar tutelant la
societat a través d'este tipus d'organitzacions.

I nosaltres creiem que la llibertat.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, vaja finalitzant per favor.

El senyor Botella i Vicent:

.
.
.
-sí acabe, senyora presidenta-
creiem que la llibertat està per damunt de tot i que una persona pot
adscriure's a un sindicat, a un partit, a un col·legi, sense
que ningú l'obligue.
I quan ací es parla
d'obligatorietat, vostés estan condicionant la vida laboral,
inclús, d'estes persones, perquè si no estan
col·legiats no poden actuar després en la societat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular l'il·lustre diputat senyor
Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Señor Botella, ustedes continúan con su
idea maniquea de confundir un colegio profesional con un sindicato.
Yo creo
que es que ustedes tienen especial predilección por lo segundo
más que por lo primero; a lo mejor es que ven ustedes mucho
más próximo -que ya no quiero decir manejable- lo
segundo que lo primero.
Pero bueno, por si acaso.

Mire, yo lo que intentaba explicarle, y no me parece
una razón de peso su argumento, es que indudablemente, señor
Botella, la profesión se va a ejercer con la misma calidad pero por
esa regla de tres de «no creemos nada para que nada mejore porque ya
se está haciendo con normalidad», señor Botella,
nuestra sociedad no avanzaría ni a nivel normativo ni a nivel de
prestación de servicios.
Y esa es una cuestión que yo
sí que le recomiendo de verdad, desde el respeto, que se la hagan
ver, porque les está a ustedes dejando en el siglo XIX.

Es decir, nosotros no pretendemos volver a los gremios
-esa acusación continua que usted nos hace colegio tras
colegio en todas las enmiendas a la totalidad-; nosotros lo que
pretendemos básicamente, es que los profesionales se organicen en
torno a un colegio de su propia elección; es decir, son los propios
profesionales los que deciden que quieren estar colegiados porque quieren
ejercer un control sobre cómo se está ejerciendo, con
qué nivel de calidad se está ejerciendo la profesión
en la sociedad valenciana.
No es en este caso la propia
administración, es a petición de los propios profesionales
que aspiran a la formación de este colegio.

Es decir, otra vez más, y lamentablemente,
ustedes no se ponen al lado de la sociedad, sino en frente; yo creo que es
una cuestión que tendrán que hacerse ver, porque de lo
contrario se quedarán ustedes atrás.

Es todo.
Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Muchísimas gracias, ilustre diputado.

Per a fixació de posició per part del
Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre
diputat senyor Tomás Polo.

El senyor Polo Poveda:

Gracias, señora presidenta.
Buenos días.

Señorías, me corresponde fijar la
posición del Grupo Parlamentario Socialista respecto a la enmienda a
la totalidad presentada por el grupo de L'Entesa al Proyecto de ley
de creación del Colegio Oficial de Pedagogos y Psicopedagogos de la
Comunidad Valenciana.

En la presenta legislatura ya hemos tenido
ocasión de contrastar las diferentes posiciones de los grupos
parlamentarios con representación en esta cámara, y por lo
tanto, conocidas son las razones que nuestro grupo argumenta para dar el
apoyo o negarlo a la creación de colegios, según los
colectivos que aspiran a su constitución.

En el caso que nos ocupa, la Asociación
Pro-Colegio Oficial de Pedagogos y Psicopedagogos de la Comunidad
Valenciana, hace más de un año y medio, formalizó la
solicitud para la creación de este colegio profesional.

En nuestra opinión, en la cuestión
principal -lo ha sido en éste y en todas las leyes que se han
traído a esta cámara- es si con la creación de
este colegio profesional se responde a una finalidad social y al
interés público, que en este casos los pedagogos y
psicopedagogos dicen defender.

Creo, y en esto podemos coincidir todos los que
estamos aquí, todas sus señorías, que la
pedagogía y la psicopedagogía son profesiones que responden a
determinadas necesidades sociales a las que los profesionales que ejercen
en estas materias dan solución con actuaciones específicas.

Los pedagogos y psicopedagogos vinculan su actividad
principal al campo de la educación.
Aunque ciertamente no es
éste su único ámbito de actuación, sin embargo
sí que es el más importante.
Entre las actividades de los
pedagogos podemos destacar la planificación y elaboración de
proyectos educativos individuales y colectivos; el diseño,
ejecución y evaluación de programas de formación
personal; el diseño de perfiles profesionales; las acciones
educativas de orientación social y de investigación
educativa, entre otros.

Por su parte, los psicopedagogos centran su actividad
en acciones de orientación, asesoramiento escolar, laboral y
familiar.

La capacitación profesional de los pedagogos y
psicopedagogos se adquiere habiendo tenido la titulación
universitaria de licenciado en Pedagogía y licenciado en
Psicopedagogía, ambos creados en el año 1992, si bien,
también otras licenciaturas, la de Filosofía y Letras en la
sección de Pedagogía y Educación y la licenciatura de
Filosofía y Ciencias de la Educación, capacitan y habilitan
para el ejercicio profesional de la pedagogía y de la
psicopedagogía.

Los pedagogos y psicopedagogos que ejercen su
profesión en la Comunidad Valenciana no son los únicos que
han solicitado y conseguido la creación de colegios profesionales en
sus ámbitos territoriales.
Así, en el año 2001, se
creó el Colegio de Pedagogos de Cataluña y también en
ese mismo año se aprobó la Ley de creación del Colegio
de Pedagogos y Psicopedagogos en las islas Baleares.

Con relación al interés público,
debemos indicar que, en el ejercicio de sus competencias, los pedagogos y
psicopedagogos están ligados estrechamente al ejercicio de derechos
básicos reconocidos en nuestra Constitución, con lo que el
derecho a la educación -artículo 27- y su
especial importancia en cuanto al pleno desarrollo de la personalidad
humana, en el respeto a los principios democráticos de convivencia y
de derechos y libertades fundamentales, justifican a nuestro juicio el
apoyo a la creación de este colegio profesional.

Conscientes de su papel, los pedagogos y
psicopedagogos se vienen organizando en asociaciones y colectivos para
regular su profesión, y hacen frente al conjunto de
problemáticas, que no son pocas, y son, en determinadas ocasiones,
muy complejas: velar por la ética profesional, el respeto de los
ciudadanos, evitar el intrusismo y la competencia desleal, entre otras, son
cuestiones que los profesionales promotores de este colegio quieren abordar
y dar respuestas a los mismos.

Respecto -y sin tratar de entrar en
polémicas con el proponente de la enmienda a la totalidad-
decir que todos los colectivos, en general, tienden a asociarse tanto en
colegios profesionales como también en asociaciones profesionales.
La diferencia fundamentalmente estriba en que a los colegios profesionales,
la ley, la administración les reviste de un poder, de una
atribución o de una delegación del poder público para
reglamentar su profesión, y esto lo distingue, evidentemente de las
asociaciones profesionales.

Por eso, el Tribunal Constitucional tiene establecido
en numerosas sentencias que la obligatoriedad de la exigencia de pertenecer
a un colegio profesional no atenta contra los principios de libertad ni
contra el principio de discriminación establecidos en la
Constitución.

Por lo tanto, es una cuestión establecida ya en
numerosas sentencias que nosotros no compartimos con, en este caso, el
grupo proponente de la enmienda.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Sí, em demana per a rèplica, en
representació del grup parlamentari que ha presentat l'esmena
a la totalitat, l'il·lustre diputat, senyor Botella.

El senyor Botella i Vicent:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, senyor Polo, em donava la impressió
que era el seu grup el que recolzava el Govern i no el diputat que ha
intervingut anteriorment.
Perquè, efectivament, ha donat
vosté més arguments, en este cas, per a defendre el
col·legi que el senyor Martínez.

Però mire vosté, una de les
qüestions que ha plantejat al principi és que fa any i mig que
l'associació de professionals ha sol·licitat crear el
col·legi.
A mi em sembla perfecte que hi haja un col·lectiu,
el que siga, que vinga i sol·licite la creació d'un
col·legi professional; jo crec -ja ho he dit des del
principi- que tots els grups parlamentaris hi estaríem per
recolzar, perquè, efectivament, la societat s'organitza.
Però s'organitza lliurement, lliurement; i
«lliurement» significa que la creació d'un
col·legi professional, siga este o qualsevol altre, es crea i
després ha de tindre els mecanismes capaços d'atraure
els professionals perquè hi estiguen adscrits; és a dir
donar-los una sèrie d'avantatges des del mateix
col·legi, que faça possible que la gent veja que és bo
estar en el col·legi.
Però quan resulta que hi ha un precepte
que obliga d'entrada ja a estar en el col·legi, doncs la
veritat és que això no és garantia de res.
No
és garantia de res; simplement és obligatorietat.

I encara que vosté vinga ací a contar-me
el tema que el Tribunal Constitucional en el seu moment va fer una
sèrie de consideracions al respecte, jo crec que vosté coneix
perfectament com es va elaborar el tema dels col·legis professional
a l'hora de la Constitució, i que era aleshores president del
col·legi d'advocats el senyor Pedrol Rius, va ser qui va
forçar que el tema dels col·legis es mantinguera; i va ser
una qüestió de debat molt forta i molt important a l'hora
d'elaborar el tema constitucional en eixa qüestió.

I jo crec que a la fi, doncs, es va deixar passar el
tema però -diríem- que comentant les coses de la
Constitució, queda un tant desfasada, perquè jo crec que els
treballadors i les treballadores de qualsevol altra professió, en
general, també senten la necessitat d'organitzar-se;
s'organitzen en sindicats però s'afilien al sindicat que
volen, no s'afilien a un únic sindicat; s'afilien al que
volen i s'organitzen en el que volen i actuen des d'ahí
com creuen convenient.
I per tant, no hi ha una única
direcció, que és la que decidix sobre les seues professions,
sobre els seus convenis, etcètera, etcètera, etcètera.

I jo crec que, en eixe aspecte, no pot quedar en
l'aire, com ha deixat abans el representant de Partit Popular, que
és que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds estem
sistemàticament en contra que la gent s'organitze.
No, no.
Nosaltres estem en contra que se'ls obligue a organitzar-se, que
és una altra cosa.

Perquè, efectivament,
l'administració ha de posar a l'abast de tot el
món els mecanismes perquè els ciutadans i les ciutadanes en
la seua professió es puguen organitzar.
Però una cosa
és posar al seu abast els mecanismes i una altra cosa és
dir-los: «I ara passen pel tub i ahí han d'estar
vostés».
Perquè, aleshores, això no té
res a vore amb ajudar a organitzar-se a la societat i fer possible que la
societat actue lliurement.

Vosté, en fi, ha parlat també de la
capacitació professional.
Totes eixes coses jo crec que estan de
sobra, perquè això és una cosa que es dóna per
sabut, el fet que aquelles persones que estan llicenciades en eixa
professió, que a més a més la seua capacitat la
demostren dia a dia en la seua pràctica, no necessiten del
col·legi professionals per a demostrar eixa capacitació
professional.
No, no necessiten d'això.

I, per tant, a mi em sembla que tota la sèrie
de plantejaments que ha fet vosté, com el mateix representant del
Partit Popular al respecte, comptant les excel·lències dels
professionals, que tots podem estar d'acord, estan de sobra a
l'hora de, al mateix temps, dir-los: «Totes estes són
les excel·lències que tenen vostés, però
això té un preu, i és que ara s'han
d'adscriure a este col·legi obligatòriament».

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Botella, vaja finalitzant.

El senyor Botella i Vicent:

Sí, acabe, senyora presidenta.

Mire, no, perquè es pot tindre la capacitat, es
pot exercir, com s'ha demostrat fins ara que es pot exercir, sense
necessitant d'estar en eixe col·legi.
I si volen estar,
estaran voluntàriament.
Jo estic segur que si es fa voluntari, i el
col·legi treballa adequadament, tindran a la majoria o a la
totalitat dels professionals adscrits a eixe col·legi.
Ara, si
això al final és un regne de taifes per a uns quants i
són els qui volen tindre al conjunt dels professionals, eixa
és una altra cosa.
I això jo crec que vostés no
deurien col·laborar aprovant este tipus de lleis, perquè
damunt se'ls torna en contra quan ixen ací els representants
del Partit Popular.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Botella, per favor.
.
.

El senyor Botella i Vicent:

.
.
.
a dir que la majoria, o una part molt important, de
les lleis s'han aprovat amb el recolzament de vostés.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Sí, senyor Polo, té vosté la
paraula.

El senyor Polo Poveda:

Gracias, señora presidenta.

Vamos a ver.
En principio, yo creo que hay una
cuestión que usted obvia, y es que los pedagogos y psicopedagogos en
la Comunidad Valenciana -en otras comunidades, pero también en
la Comunidad Valenciana-, libremente decidieron constituir una
asociación profesional y libremente decidieron solicitar la ley de
creación del colegio profesional.
Por lo tanto, fue una
decisión libremente de las personas, y esa es una cosa que ha
obviado.

En segundo lugar, usted dice que la ley de colegios
profesionales es del año 1974 y, por tanto, es de antes del
período democrático.
Desde el año 1974, han sido
muchas comunidades autónomas las que han creado leyes de
creación de colegios profesionales.
Todas, todas han sido
básicamente con la legislación básica, y ninguno de
los.
.
.
no digo cientos, pero de los muchos colegios profesionales que se
han creado en toda España, han sido impugnados y han sido
sentenciados en contra o anulados por los tribunales.
Por lo tanto, no
puede decir que estamos ante una ley anticonstitucional, porque no lo es.

Con respecto a dos cuestiones también
importantes.
Yo siempre digo el tema de la capacitación, porque eso
de alguna manera justifica o acredita la utilidad pública que tiene
esa profesión.
Por eso pongo el especial hincapié en esa
cuestión.

Y la segunda, y la segunda, es el interés que
protege, en este caso, este colegio, el interés que protege es la
educación, y la educación justifica el interés
público.

Por lo tanto, no compartiendo la cuestión de la
obligatoriedad, puesto que su grupo político es muy contrario (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) a lo que defiende este grupo político, es el
único matiz en el que no tenemos coincidencia.

Yo también, es cierto, no comparto los
argumentos que ha utilizado el Partido Popular en la defensa de esta
enmienda a la totalidad, pero lógicamente esa diferencia que nos
separa entre ustedes y nosotros hace que no podamos apoyar con nuestro voto
la enmienda que usted ha presentado.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies.

Finalitzat el debat, anem a passar a la
votació.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Bien.
Comienza la votación ahora mismo.
Resultado de la votación: votos a favor, 5; votos en contra, 41;
abstenciones, 24.

Proposició de llei de reforma de l'article
11 de la Llei 1/1987, de 31 de març, electoral valenciana,
presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 50.
762, BOCV
números 207 i 209).
Criteri del Consell (RE número 51.
065,
BOCV número 210).

El senyor president:

Procedemos al desarrollo del punto siguiente, que es:
«Presa en consideració de la proposició de llei de
reforma de l'article 11 de la Llei 1/1987, de 31 de març,
electoral valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular».

Con el criterio del Consell, procede que le demos la
palabra al señor secretario primero de la comisión.
.
.
(Remors) De la Mesa,
perdón.
Don Juan Manuel Cabot.

Por favor, señor secretario.

El senyor secretari primer:

Gràcies, president.

«Gema Amor Pérez, consellera de
Cooperación y Participación, secretaria del Consell por
sustitución, certifico que el Consell, en la reunión del
día 23 de junio de 2006, adoptó el siguiente acuerdo:

«El Grupo Parlamentario Popular ha presentado
una proposición de ley de reforma del artículo 11 de la Ley
1/1987 (el senyor president colpeja amb la
maceta), de 31 de marzo, electoral valenciana.
La Mesa de Les Corts, en la reunión del 15 de junio de 2006, ha
admitido la citada iniciativa legislativa, publicada en el Boletín Oficial de les Corts Valencianes número 207, de 23 de junio de 2006, y remitida
al Consell para su oportuna tramitación.
De conformidad con lo
dispuesto en el artículo 119.
2 del Reglamento de Les Corts, el
Consell manifiesta el siguiente criterio:

El Consell comparte plenamente la necesidad de
reformar el artículo 11 de la Ley 1/1987, de 31 de marzo, de la
Generalitat Valenciana, electoral valenciana, puesto que tal precepto al
fijar que Les Corts estarán compuestas por un número de 89
diputados, ha devenido contrario al artículo 23.
1 de
l'Estatut, que fija el número mínimo de diputados en
99.

Con esta reforma, la Ley electoral valenciana se
ajustaría plenamente al Estatut, ya que el artículo 11 es el
único precepto de toda la Ley electoral valenciana contrario a
nuestra norma institucional básica.

Para que conste y surta sus efectos, expide la
presente certificación en Valencia, a 23 de junio de
2006»».

(Ocupa la presidència la senyora vicepresidenta
primera, Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, senyor secretari.

Anem a passar al torn a favor.
Per part de
l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular,
senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El meu grup presenta esta proposició de llei
per dos raons fonamentals: la primera raó per un acte de
responsabilitat política i, la segona raó, per un acte de
compliment de la llei, però de compliment de la llei, ni més
ni menys, de la nostra norma institucional bàsica, ni més ni
menys que del nostre Estatut d'autonomia.

Perquè, senyories, hi ha principis que des
d'un parlament i des de la política no es poden obviar, i no
hi ha ninguna justificació ni ninguna excusa que puga obviar eixos
compliments, el primer de jerarquia normativa.

La modificació de l'Estatut comporta una
votació, que s'ha fet pel 95% dels vots d'esta cambra, i
el 95% dels vots de les Corts Generals, en la qual s'establix que
esta cambra ha de tindre un nombre de diputats no inferior a 99.
I
això està aprovat en el nostre Estatut d'autonomia.
I
per jerarquia normativa, l'Estatut d'autonomia és la
norma més important que tenim, a més, com a llei
orgànica.

Per tant, vull ser molt clar després del debat
que tinguérem ahir en la proposició de llei del Grup
Parlamentari Socialista.
(La senyora
vicepresidenta colpeja amb la maceta) -Gràcies,
senyora presidenta-.
Vull ser molt clar dient que seria un acte
d'il·legalitat clara i palmària votar en contra
d'esta proposició de llei, que sols planteja una cosa que ja
està votat i aprovat en una llei superior, que ni més ni
menys és l'Estatut d'autonomia.
I a més de ser un
acte d'il·legalitat, seria un frau, un frau per part de qui ho
faça, per fer-ho amb fins electoralistes.
Perquè no es pot
votar a favor de 99 en l'Estatut d'autonomia i ara no
harmonitzar-ho i no votar exactament el mateix en la llei electoral.
És una cosa que ni té excusa, ni té explicació,
ni té justificació ni es pot fer des de la seriositat i des
de la responsabilitat.

Per tant (la senyora
vicepresidenta primera colpeja amb la maceta),
acte de responsabilitat política, acte de compliment de la llei,
perquè primer està el principi de jerarquia normativa.

Segon, el principi de legalitat.
Mire vosté, el
principi de legalitat és una cosa molt clara.
S'ha de complir
sempre la llei, i una llei que a ningú li han imposat, sinó
que s'ha votat voluntàriament a través d'un
consens polític de les forces polítiques representades
ací.

Tercer punt.
Per què no té ninguna
explicació, ninguna excusa, ninguna justificació no votar
açò per unanimitat?
Pel tema dels actes propis del grups
parlamentaris representants en esta cambra.
I m'explique.
Actes
propis perquè en la ponència estiguérem tots
d'acord per unanimitat en establir el nombre de 99 diputats.
Actes
propis perquè hi ha un pacte institucional firmat entre partits
polítics, Partit Popular i Partit Socialista, en el qual
s'establix clarament, negre sobre blanc, 99 diputats.
Actes propis
perquè en la proposta que fan vostés de proposició de
llei establixen en eixe article concret, l'article 11, establixen 99
diputats.
Actes propis perquè en les votacions particulars
d'eixe article, vostés i tots voten per unanimitat el tema.
.
.
o, almenys, el Partit Socialista vota a favor dels 99 diputats.

Per tant, totes les votacions i totes les propostes
que s'han fet respecte al nombre de diputats, senyories, s'ha
fet amb el vot favorable del Partit Popular i del Partit Socialista.
(La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)

Per tant, és un acte
d'il·legalitat no vol fer-ho, és un acte
d'obstruccionisme institucional, és un acte de no tindre
responsabilitat política en esta cambra, i jo crec que això
és una cosa molt greu en algun partit que vullga tindre, sobretot,
responsabilitats de govern.
Fer obstruccionisme institucional per
interés electoral és una cosa que no es mereixen els
ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana.
I voler
instrumentalitzar lleis per a complir una cosa que no mane ni que exigisca
l'Estatut, jo crec que encara és absolutament més greu.

Però es que, a més, és tan
palmari el que estem parlant que, com vostés saben, no hi ha ninguna
disposició derogatòria del nostre Estatut que diga que deroga
la llei electoral, o ninguna part de la llei electoral, absolutament
ninguna.
És que estem parlant d'una cosa que es cau pel seu
propi pes.
Estem parlant d'una cosa que no faria falta ni debatre-ho
en esta trona, ni debatre-ho en esta trona, si es té un mínim
de responsabilitat i de seriositat institucional i política.

I mire, i presentem també esta
proposició de llei perquè hem fet intents molt seriosos que
impere el sentit comú, impere la racionalitat i impere la
responsabilitat.
Com resulta que no ha sigut possible, perquè
ací s'anteposen els interessos partidistes per damunt dels
interessos electorals, mosatros hem hagut de presentar

esta proposició de llei que, a més, ho
havíem enunciat.

Però, mire vosté, vaig a dir-los
més, senyories.
Les decisions en política se deuen basar en
arguments i se deuen basar tenint en compte l'interés general
de la comunitat i de la gent, i no se deuen basar en calentures i interessos preelectorals.
Crec que les decisions en política, quan se basen en això,
són un llast per a qui ho fa d'eixa manera.
Totes les
decisions en política se deuen basar en arguments, se deuen basar en
l'interés general i no per calentures electorals com vostés estan actuant en este
sentit.

I els vaig a donar més arguments que no
doní en el dia d'ahir i els vaig a donar hui.
Mire, diuen que
en eliminar el llistó electoral del 5% de l'Estatut estaven
plantejant vostés que això havia de modificar altres coses,
que no tenen res a vore, com el nombre de diputats que estaven parlant.
Mire, en Galícia, en Cantàbria, en La Rioja, en
Múrcia, en Extremadura, en Balears, està el 5% del
llistó electoral -com vostés bé saben- i
no està en l'Estatut d'autonomia, està en la llei
electoral.
Igual que la resta i la majoria de comunitats autònomes,
tenen el 3% en la seua llei electoral i no està en l'Estatut.

Per tant, no pressuposa absolutament res que estiga o
que no estiga el llistó electoral.
Jo crec que això és
una cosa tan objectiva que no es ni mereixedor ni de discussió.
Però, li vaig a donar encara més arguments, que és el
que val en política, arguments, i no subjectivitats que no porten a
cap lloc, arguments.

La reforma de l'Estatut canvia el terme verbal
en què estava redactat quan s'està parlant del sistema
de diputats i quan s'estava parlant del tema del llistó
electoral.
Vosté sabrà, i, si no, els ho recordaré, a
les seues senyories, que anteriorment se parlava que «el sistema de
elección de diputados, etcétera, etcétera.
.
.
en la
forma que determine la Ley electoral valenciana».
És com
estava redactat anteriorment la legislació.
Mire vosté, en
l'article 23.
1 actualment diu, respecte el sistema d'eleccions
dels diputats, canvia la forma verbal i diu: «.
.
.
en la forma que
determina la Ley electoral valenciana».
No que determine o que pueda
determinar, sino que «determina la Ley electoral valenciana».

Però, és que si anem a l'article
23.
2, quan està parlant precisament del llistó electoral i de
l'exigència del nombre de vots per a poder obtindre
escó parlamentari, l'article 23, paràgraf segon,
actualment redactat, també canvia la forma verbal, i quan fa
referència al nombre de vots, diu, no «los que exija»,
no, sinó «los exigidos por la Ley electoral valenciana».
«El número de votos exigidos».
És a dir, canvia
la forma verbal perquè no hi haja cap dubte jurídic respecte
estes qüestions.

Per tant, per tant, jo crec que -com dia-
estem davant un acte simplement de maduresa política, de
responsabilitat institucional i de seriositat de les formacions
polítiques, no perquè voluntàriament tant el Partit
Popular com el Partit Socialista hagen proposat i votat en més de
quatre ocasions els 99 diputats, sinó perquè, a més a
més, cal complir la jerarquia normativa perquè una llei
inferior ha d'harmonitzar-se sempre a una llei superior que, a
més, li feia falta una majoria qualificada i s'ha votat
recentment fa uns mesos.
Amb la qual cosa, jo crec que estem parlant
d'una cosa que ni tan sols hauria d'existir un debat en esta
cambra respecte eixa qüestió.

Ara, quan se planteja que s'haja d'unir el
debat del llistó electoral al nombre de vots, simplement
s'està fent ací, en estos moments, filibusterisme
parlamentari, en el sentit que no té res a veure una cosa amb
l'altra; una cosa és l'exigència de
l'Estatut d'autonomia i una altra cosa és voler traure
rèdit electoral incomplint el que vostés han proposat i han
votat en reiterades ocasions, incomplint el que vostés lliurement
han pactat a nivell de partit i, a més, volent forçar un acte
clarament d'il·legalitat en votar una cosa en una llei
superior i ara no voler votar-ho per no sé quin interés
partidista en la Llei electoral valenciana.

Per tant, això simplement se diu seriositat,
responsabilitat i se diu simplement un acte d'il·legalitat o
manipulació d'un tràmit parlamentari.
És aixina
de clar.
Per tant, jo confie que les seues senyories, en l'altura de
mires que els ciutadans entenen que hem de tindre tots i cada un dels
diputats i diputades d'esta cambra, rectifiquen, i espere que no
cometen eixe error una vegada més i que, sens dubte, esta cambra
tinga la credibilitat i la confiança que sempre deu tindre per part
de tots els ciutadans i de totes les ciutadanes.

Per tant, és molt clara la presentació
de la proposició de llei: responsabilitat política,
responsabilitat institucional i compliment de la llei, cosa que no hauria
ni de debatre's en estos moments.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, il·lustre
diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, després de tot el que
poguérem viure ahir, després de tot el debat que
poguérem tindre, que va ser extens, per a fixar les posicions de
cada grup parlamentari, jo crec que el Partit Popular portant en estos
moments esta proposició de llei l'única cosa que vol
és fer-mos perdre el temps, perquè sap perfectament com
està la situació.
I vol fer-mos perdre el temps i si
tingueren un poc de vergonya ho hagueren retirat, després del debat
d'ahir, hagueren retirat esta proposició de llei i no
estaríem ací ara, en estos moments, discutint i
podríem estar avançant en altres qüestions que
són importants.

Però, no, el Partit Popular continua erra que
erra en intentar demostrar un argument que és completament fals al
nostre entendre.
I haurà de comprendre el senyor Castellano que
n'hi ha opinions distintes i diverses a les sentències que
permanentment promulga el senyor Castellano.
Perquè, no són
arguments el que posa ací damunt la taula, són
sentències.
O siga, això és la llei, i la llei
és el que jo dic.
I jo crec que cal ser més demòcrata,
cal admetre que hi ha distintes opinions i cal també
reconéixer que es pot discrepar en determinades coses i que no tot
és el que u diu, que, per cert, el Partit Popular està molt
acostumat que siga sempre la veritat de tot, la llei i la sentència,
el que ells plantegen.

Mire, no és cert que l'únic tema
electoral que diga l'Estatut, que cal desplegar, siga el dels 99
escons.
No és cert!
Perquè, entre altres coses, si es va
llevar el sostre electoral de l'Estatut és perquè
anàvem a marcar un altre sostre electoral.
Nosaltres aixina ho
entenguérem, el Partit Popular no.
Però, nosaltres no mos
enfadem si el Partit Popular pensa d'una forma distinta.
I, per tant,
ha d'entendre que tampoc s'ha d'enfadar si nosaltres
llevant el sostre electoral de l'Estatut teníem la
intenció de fer una llei electoral i de rebaixar el sostre
electoral, perquè és tan legítim una cosa com
l'altra.

Per tant, una primera cosa que per al nostre entendre
és falsa, des de la nostra modesta opinió, senyor Castellano.
 És fals que sols l'únic mandat que diu
l'Estatut és que cal posar el nombre d'escons.
No
és de veres.

Mire, vosté parla de fins electoralistes.
De
fins electoralistes, vostés són els que menys poden parlar,
els que menys.
Mire, la majoria de tots els compareixents en la reforma de
l'Estatut advocaren clarament per la rebaixa electoral al 3%, la
majoria.
Evidentment, la majoria.
La majoria de les entitats socials
d'esta comunitat advoquen per la rebaixa electoral al 3%.
La majoria
dels partits polítics d'esta comunitat advoquen també
per la rebaixa electoral.
Per cert, vostés no són la majoria
social d'esta comunitat.
No ho són, per desgràcia.
El
dia que tinguen la meitat més un dels vots de tots els votants,
aleshores seran la majoria social, mentrestant no ho són.
Avui
vosté sap que entre els vots i la suma de la resta, doncs, sumen
més que.
.
.
Vostés ho saben!
Per tant, vostés no
són la majoria social.
I en eixe sentit, si la resta està
demanant que se rebaixe el sostre electoral, qui és el que no vol
baixar-ho per fins purament electoralistes?
Perquè tenen por a
perdre.
El que vostés no s'accepten rebaixar açò
és simplement per por, per por, per por.

I jo ahir li dia una reflexió -que li la
torne a dir per si servix per a alguna cosa- i és que la
política és l'art de fer-ho possible, no la trágala.
La trágala que vostés
plantegen és el de sempre: «o fan el que jo dic o
açò és la catàstrofe més gran de la
història de la humanitat».
No, no, vostés plantegem
sempre la trágala.
I la trágala és: «jo m'he mantingut permanentment en el
tema del 5%».
Mire, doncs, sap què?
Moltes vegades canviar,
escoltar, escoltar la gent i rectificar és de savis.
I moltes
vegades dir que u és coherent permanentment en una determinada
possessió és intransigent -li ho dia ahir i li ho torne
a repetir-.
Si vostés hagueren fet, almenys, el més
mínim esforç per intentar consensuar i acordar alguna cosa,
acordar alguna cosa en este sentit, nosaltres haguérem estat
disposats perquè creiem que les posicions no són numantines,
les que cal mantindre en política, perquè en política
el més important és l'acord, el consens i el
diàleg.
I vostés en este tema no tenen cap intenció.
Mos ho han repetit fins a la sacietat: «no ho tocarem i no ho
tocarem».
Per què?
Perquè tenen por.
I els fins
electoralistes, efectivament, són els que vostés es
plantegen.

Mire, i ací vosté ha fet una
al·legoria sobre el tema que no havia una disposició
derogatòria de la llei electoral.
Doncs, sap què?
Perquè no està eixa disposició derogatòria
vostés s'atrevixen a fer el que hui porten ací,
s'atrevixen a fer el que hui porten ací.
Si hi haguera una
disposició derogatòria, un altra cosa haguera cantat, i
vostés s'hagueren hagut de seure a negociar i a acordar
perquè hi haguera llei electoral en esta comunitat.
Però, com
no n'hi ha, doncs, s'atrevixen a estes coses!
A dir:
«Ací han de tragar tots per on mosatros diguem».
Ni
baixar el sostre electoral!
Ni la paritat en les llistes!
Ni diputados i
diputadas!
Ni no sé què ni no sé quant.
.
.
Res!
És el tema de tancar el dubte jurídic que existix respecte el
nombre de diputats que marca l'Estatut, que és mínim de
99 i que hauria d'estar fixar en la llei electoral.

Eixe dubte jurídic és el que a
vostés els duu a portar açò ací; per cert,
portar açò ací de pressa i correguda, de pressa i
correguda.
Perquè només es va enterar vosté que
nosaltres anàvem a presentar la llei electoral, van baixar corrent a
presentar una proposició de llei electoral d'un únic
article, que, a més a més, s'equivocaren, i no posaren
«proposició de llei», sinó que posaren
«proposició no de llei», i després hagueren de
corregir, però no sols en això, sinó en tres errors
més que han hagut vostés de rectificar i solucionar de forma
urgent i de pressa i correguda.

Mire, senyor Castellano, jo li reitere que cal canviar
de posicions, cal fer variacions, cal acordar.
El que no pot ser és
que permanentment en eixa coherència pura que vostés
plantegen de rigor i de sentència, de tot el que plantegen, no
vullguen acceptar el que opinen la majoria, la majoria social d'esta
comunitat, la majoria dels partits polítics d'esta comunitat
que opinen diferent a vostés.
Vostés volen fer una trágala amb este
respecte.

I parla vosté de coherència.
No,
vosté ha de parlar d'oportunisme, que és el que
vostés practiquen.
Perquè vostés en el tema de la llei
electoral, si parlara de coherència, vosté en la seua llei
haguera plantejat totes les esmenes que ahir va plantejar, i tot el que
vosté volia plantejar, si vostés foren coherents.
Però, no, vostés el que practiquen és
l'oportunisme i l'oportunisme de dir: «Sols mos interessa
açò», fent el ridícul més
espantós, perquè el mínim que haguera pogut fer era
fer una Llei electoral valenciana desenvolupada amb les esmenes que
vostés ahir feren al nostre text, dins d'esta pretensió
d'estafa política i esta pilleria que varen fer vostés
el dia de la votació de la presa en consideració de la nostra
proposició de llei.
Vostés no han actuat en coherència
del desenvolupament estatutari i dels principis de legalitat, jerarquia,
normativa i no sé què.
Mire, mire, vosté està
molt acostumat a fer sentències permanentment.

Per acabar, perquè ahir ja ho debatérem,
i no volem perdre massa temps en açò, no volem perdre massa
temps, com vostés plantegen açò de forma oportunista,
damunt ho han fet de pressa i correguda i damunt no tenen cap
intenció de consensuar ni acordar absolutament res
d'allò que realment està interessant a la societat,
vostés es mantenen en este tema.
I nosaltres anem a dir-li: una
reforma parcial minúscula, d'un únic article
d'una llei electoral que necessita ser reformada en profunditat, una
reforma parcial tan curta de mires i tan poca cosa, nosaltres, senyor
Castellano, desgraciadament, no anem a votar a favor de la presa en
consideració.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Such.

Demana la paraula per a rèplica,
l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular,
senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyora presidenta

Que no vagen a votar a favor de la nostra
proposició de llei no és ninguna novetat.
Si no voten ni el
que vostés mateixa presenten, com van a votar a la nostra!
Això sí que és el ridícul i la vergonya aliena
més gran que ha passat en este parlament, senyor Such.

Mire, nosaltres parlem de coherència, de
credibilitat, de serietat i responsabilitat, una cosa que vosté no
pot sostindre ací amb arguments.
Perquè no ha donat cap
argument.
Jo li he donat l'argument de les formes verbals, ahir li
doní un muntó d'arguments; li he donat els arguments de
l'anterior redacció de l'Estatut i de la nova
redacció de l'Estatut de l'any 2006.
Vosté
és que no dóna cap argument.
Vosté ve ací a fer
una perorata política sense arguments, perquè no en
té.

I, mire vosté, ací no estem parlant del
llistó electoral.
Perquè el llistó electoral no hi ha
cap de dubte jurídic, absolutament cap.
Cal anar a l'article
12 de la llei electoral que fica que és el 5%.
Si no hi ha cap dubte
jurídic només que en la seua imaginació de perdedor.
No hi ha cap dubte jurídic.
El llistó electoral és un
5%, perquè l'Estatut diu no «como determine o como pueda
determinar o como pueda exigir» sino «como determina la ley
electoral».
Y la ley electoral detrmina de manera clara el 5%.

Ací no estem parlant d'altra cosa.
I la
proposició de llei del meu grup parlamentari parla del nombre de
diputats.
No està parlant dels llistó electoral.
Però
vostés, que són.
.
.
per nerviosisme electoral, els qui trauen
el tema del llistó electoral, perquè ¿qui ha tret a
debat el llistó electoral?
No l'ha tret el Partit Popular, el
trau el Partit Socialista.
O ací de què estem parlant, senyor
Such?
Ni un argument ni mig.
Espere que quan torne a pujar a la trona me
rebata algun argument.
Vosté diu que jo done sentències.
Ninguna.
Jo he donat raons i arguments que vosté ni en tot el dia
d'ahir, ni de hui, ha sigut capaç de debatre'm cap,
absolutament cap, i portar el debat on no toca.
Ací no estem
debatent el llistó electoral, ací estem debatent el nombre de
la cambra de 99 diputats, que vosté ha proposat i ha votat en
diverses ocasions.
I no estem debatent altra cosa, si és que no
estem debatent una altra cosa!

I vosté diu: «una qüestió
d'oportunisme».
És a dir, oportunisme és
presentar una proposició de llei per a complir l'Estatut
d'autonomia?
Oportunisme és presentar una proposició de
llei per a complir la llei per jerarquia normativa?
El que vosté ha
fet és un acte d'il·legalitat.
Vosté està
fent un acte d'il·legalitat i d'obstruccionisme.
Perquè vosté ha votat i ha presentat en la seua
proposició de llei i ahir votà parcialment, ahir votà
parcialment els 99 diputats en la seua proposta de llei.
Mire vosté
si és incoherent i, amb perdó, si és irresponsable
políticament parlant.
Mire-ho vosté!

I ara per un interés partidista resulta que
vosté diu que el que jo he proposat i he votat en reiterades
ocasions ací i en Madrid ara no ho vote perquè he de fer
xantatge amb allò del llistó electoral.
Mire vosté si
ací els únics que podem parlar de coherència,
perquè el temps dóna i lleva raons i el temps fica a cada un
en les votacions i en les actes de les sessions, són mosatros, que
no hem variat en el llistó electoral i que no anem a variar.
Vostés varien com les veletes, com les veletes.
Cada dia diuen una cosa.
I vostés sí que ho
diuen sense arguments.
I damunt ve ací vosté a
permetre's el luxe de dir que mosatros sentenciem.
Mosatros donem
arguments i donen raons i encara no n'ha rebatut cap.
I sap per
què?
Perquè sap que tenim raó.
Perquè sap que
açò és una pantomima impresentable en este parlament
que el que vostés han aprovat en l'Estatut no vulguen ara
reflectir-lo en la llei electoral.
I damunt ho dóna sense arguments.

I jo no sentencie absolutament res.
Mire vosté,
li he donat arguments jurídics i polítics que vosté no
m n'ha rebatut cap.
I espere, que li queda ara un torn, que em rebata
encara que siga un, perquè tinga un mínim de serietat este
debat, almenys que tinga un mínim de serietat.
I no confonguem
ací.
.
.
I li recorde una proposició de llei per a sols
modificar un article que vostés en la seua proposició de llei
el redactaren exactament igual i ahir el votaren tal qual en una esmena
parcial.
De què estem parlant ací?
De què estem
parlant ací?
Qui és el qui està cometent un frau
electoral als ciutadans i una il·legalitat ?
Qui està
fent obstruccionisme institucional?
Perquè ací no hi ha
ningun dubte jurídic del llistó electoral.
I vostés
inclús, quan parlem del tema del nombre de diputats, vol mesclar pel
mig el tema del llistó electoral.
Però si és que no
s'ha de mesclar!
Per no s'adona que damunt ve ací a
intentar donar lliçons i a desqualificar i no ha donat ni una
raó ni jurídica ni política.
Done'n una!

I parla vosté de recerca de consens i de
menejar fitxa.
Si és que fa set mesos ja els donàrem
nosaltres un text per a fer-la conjuntament i no volgueren.
Perquè
vostés, excepte que els toque el llistó electoral, que no ho
exigix l'estatut, que no té absolutament res a vore i que
està aprovat ja de manera clara i definitiva en la llei electoral,
amb els vots de vostés -li ho recorde-.
Perquè la
Llei electoral valenciana té els vots de vostés i té
una defensa furibunda fins fa quatre mesos per vostés.
I parla
vosté de coherència?
Per amor de Déu, senyor Such,
estem en una tribuna pública, ¿com s'atrevix
vosté a parlar de coherència ací si fins fa quatre
mesos estaven defenent, si fins fa quatre mesos estigueren votant,
inclús a Madrid i ací, votant, i si vostés han
proposats el 99 diputats i ahir ho tornaren a votar?
O és que no sap
vosté el que vota?
O és que vosté no sap el que vota?

Per tant, queda molt clar, queda molt clar -i
així constarà en el Diari de
Sessions- que el que vostés
estan fent ací és una il·legalitat.
No voler una cosa
que ha aprovat en l'Estatut d'autonomia reflectir-lo en la llei
electoral, el nombre de 99 diputats, quan està aprovat i firmat i
més en reiterades ocasions i que no té res a vore en altres
qüestions que podrem parlar tot el que vosté vulga
d'eixes altres qüestions, podrem parlar tot el que vosté
vulga.
Però que vosté vulga manipular, hipotecar,
enganyar.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Castellano, vaja
finalitzant, per favor.

El senyor Castellano Gómez:

.
.
.
en el tema dels
llistó electoral, que a més li recorde que són
vostés els únics que l'han tret a debat polític.
No ha sigut ni el meu grup parlamentari, ni el meu partit; són
vostés els únics que ho han fet.

Per tant, jo esperaria, jo crec que jo i els ciutadans
esperarien un poquet almenys d'arguments i de raons polítiques
i jurídiques en el seu cas i no vindre ací a fer soflames
polítiques per intentar enganyar a la gent.
Perquè crec que
enganyar ja no enganyen més vostés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
senyor Castellano.

Té la paraula el senyor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Senyor Castellano, les consideracions
jurídiques li les deixe a vosté, a vosté totes,
perquè ací jo he vingut a parlar de política i crec
que ací a les Corts parlem de política.
I, li repetisc,
és que vosté no vol escoltar absolutament res, vosté
està en la seua teoria jurídica dels principis de no
sé què.
I jo li dic que vinguem a parlar de política i
vinguem a parlar seriosament.
Vostés estan permanentment fent
sentències que tot el que diuen és el jurídic,
és el legal.
Bé i ho ha tornat a repetir.
Bé, tot
això per a vosté.
Vinguem parlar de política i a fer
possible que les distintes pretensions dels grups parlamentaris puguen
confluir en un acord.
Eixe simplement és l'aspecte.
Però vostés no volen, no ho han volgut mai.
I s'emparen
en coherència, en serietat, en rigorositat per a dir que no.
I ja li
dic que l'art de la política és fer-ho el possible, fer
el possible, i fer el possible se suposa que és treballar pels
acords i el consens que vostés, mire, no han volgut mai.

Li reitere que la seua iniciativa és una
iniciativa oportunista, és oportunista.
I que no va encaminada
només que a satisfer les seues necessitats electorals.
Va encaminada
exclusivament a satisfer les seues necessitats electorals i els seus
principis de tindre a tota la dreta, extrema dreta i tot el que puguen
agarrar en el seu partit, en el seu partit.
Ho tenen ací, sí,
eixe és el concepte que tenen vostés de ser el gran partit de
la dreta i l'extrema dreta.
Molt bé, ja ho són.
I
vostés amb esta oportunitat van a fer que açò siga i
continue així.
Però és oportunista.

I quan vosté parla que «que estem parlant
només d'açò».
Bé, estem parlant
només d'açò, perquè vostés volen
que parlem només d'açò.
I si vostés volen
que parlem només d'açò els altres ja no podem
parlar del que vulguem o del que considerem.
Ahir tinguérem
l'oportunitat de parlar de moltes altres coses.
I vostés, fent
ús de la majoria d'esta cambra, vostés agarraren i
eliminaren el que consideraren, el que consideraren ho eliminaren.

Per cert, parla vosté de coherència?
Votaren a favor la presa en consideració d'una
proposició que estava el 3%!
La primera vegada, i passarà als
anals de la història també del Partit Popular que votaren a
favor la presa en consideració.
O és que quan estem parlant
d'una norma només cal treballar un únic article,
perquè és el que li interessa al grup majoritari?
(Remors) Diga-li alguna cosa,
perquè jo no l'he interromput per a res.
O és que sols
es pot parlar i cal parlar del que diu el grup majoritari?
«Este
és l'article que ens interessa, els altres.
.
.
, això
és vulnerar no sé què i això és no
sé quant».
No, no.
Li dic que és oportunista i
nosaltres no anem a entrar en eixe joc.
Li he dit abans que després
del debat d'ahir vosté haguera pogut retirar això.

Mire, i parla d'obstruccionisme, senyor
Castellano, d'obstruccionisme!
El que vostés fan evitant que
200.
000 valencians tinguen representació en esta cambra!
Vostés estan obstruint, realment, que els ciutadans puguen tindre
representants ací!
Això sí que és
obstruccionisme, això és obstruccionisme el que vostés
fan.
I si ara volem que tinguen major representació, que la
democràcia siga de major qualitat, vostés no, vostés
volen una democràcia limitada als interessos del Partit Popular.
Eixe és l'interés que vostés tenen.
 (Aplaudiments)

Mire, senyor Castellano, li ho torne a repetir, no
sé si li donarà igual o no voldrà escoltar-ho:
nosaltres estem oberts que puguem treballar tots junts per a tindre una
llei electoral.
Però, li reitere, no només dels temes de
què vosté vol parlar sinó apropant posicions i
intentant que realment puguem estar tots d'acord amb les regles del
joc.
Perquè, li reitere, la Llei electoral valenciana són
regles del joc per a tots.
I, en este cas, vostés s'han
encabotat que les regles del joc siguen les que vostés diguen, com
sempre fa el Partit Popular.
Les regles del joc són les que a
vostés li interessen.
I jo li dic, jo li dic que les regles del joc
han de ser les que a tots interessen i perquè siga per a tots ha
d'haver un consens i un acord.
Però vostés no estan per
l'acord ni el consens, vostés seguixen ancorats en la
intransigència permanent.

I jo no sé si ja li ho he dit moltes vegades,
que no és serietat no és rigorositat, no és mal tindre
els principis, els principis dels «actos propios» que
vosté plantejava.
Efectivament.
.
.
No, no és la
credibilitat, és que vostés són incapaços de
menejar fitxa perquè tots puguen estar satisfets amb una Llei
electoral valenciana que fixe regles del joc per a tots i que estiga
acordada i consensuada per a tots!
Vostés l'únic que
volen és fer oportunisme polític, tenen por a perdre i per
això no volen menejar absolutament res del que és la llei
electoral en matèria del sostre.
Nosaltres entenem que això
seria bo, milloraria la qualitat i fomentaria la representativitat dels
ciutadans en estes Corts i acabaríem amb l'obstruccionisme,
que vostés estan practicant, evitant que la gent i que els ciutadans
puguen veure com el seu vot quan va a les urnes, que és
l'acció més sagrada en democràcia, siga efectiu
i real i no haja de tirar-se al fem, com vostés volen.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:
l'Entesa, l'il·lustre síndic senyor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Gràcies.

Senyor Castellano, en
Espanya hi ha una frase que en el món universitari és famosa,
la va dir Fray Luis de León, «Decíamos ayer»,
quan va tornar a la universitat.
Després la va tornar a dir el
senyor Enrique Tierno Galván, quan després d'haver-lo
tirat va tornar a ingressar en la universitat.
Simbolitza una cosa molt
clara.
Però el «decíamos ayer», que jo li he de
dir avui no simbolitza açò, simbolitza que sembla que
vosté s'ha oblidat del que ahir estàvem discutint.
Ahir
estàvem discutint exactament el mateix, exactament el mateix, la
reforma de la Llei electoral valenciana, per cert, la primera llei de
desenvolupament que entra en estes Corts de l'Estatut
d'autonomia.
I no estem començant bé, no estem
començant bé a l'hora de desenvolupar l'Estatut.
Estem començant amb unes posicions, que jo crec que són
difícilment comprensibles.

Vosté ara vol que reformem la llei electoral
només en un article.
No és cert açò.
Mire,
és tan mentida açò que vostés aprovaren fins i
tot una esmena nostra, de reforma a la llei electoral per a millorar les
condicions de les persones cegues, de les persones sense audició,
com a conseqüència, com a conseqüència d'un
article de l'Estatut.
M'entén vosté?
Per tant, no
és cert açò.
Quan hi ha en qualsevol parlament
democràtic una votació qualificada, com és esta, mai
es fragmenta com vostés estan intentant fragmentar aquesta
votació.
És com a si a l'hora de votar els membres del
Consell Valencià de Cultura es començara a votar, per
exemple, només els que vota el Partit Popular i després ja
vorem què passa.
No és legal.
Estan fent trampa.
Estan fent
trampa.
És mentida que siga l'única
conseqüència que se'n deriva de la reforma de
l'Estatut.
És mentida.
Per exemple, li he ficat esta que fins
i tot vostés estaven ahir d'acord, per exemple.
Però
n'hi ha més, n'hi ha més.

La mateixa barrera electoral, que a vosté tant
li preocupa, realment és la seua única preocupació, a
vegades preocupa el que es vol amagar.
I el que vostés volen ocultar
amb aquesta negociació és el que han dit reiteradament, que
no volen permetre, continuar permetent que 200.
000 persones puguen tenir
representació política en estes Corts.
Eixa és la seua
preocupació.
I l'amaguen intentant que només es vote un
únic aspecte.

Mire vosté, fins i tot este tema
l'anterior Estatut deia que hi havia una barrera del 5% i la llei
electoral, coherentment, ficava la barrera del 5%.
En este estatut no hi ha
barrera.
Per tant, es pot ficar el 5, el 4, el 3 o res.
M'entén vosté?
És tan legal una cosa com
l'altra.
El problema és que hi ha dos grups que volem canviar
açò i un grup que no vol canviar-ho.
I sabem de la seua
posició, sabem dels seus motius, senyor Castellano, sabem els seus
motius, s'ha dit abans.

Vostés tenen la majoria en
representació, però no tenen la majoria de vots.
No els
votà el 50% de les Corts.
No.
Per tant, volen mantenir una
situació de privilegi, de representació en estes Corts quan
no tenen una situació de majoria dels vots que es van emetre,
concretament en el 2003.
Volen mantenir esta situació de privilegi
que els permet el tirar fora de qualsevol representació a 200.
000
persones, com passà en el 2003.
O del seu costat, com  va ser
la gent d'Unió Valenciana o del sector progressista, com va
ser el Bloc Nacionalista.
Dóna el mateix.
Si els excloem tenim
majoria absoluta; si no els excloem, totes les enquestes diuen que no la
tindrien.
Eixe és el problema i la resta són bufes de pato, són bufes de pato.
I vosté ho sap
perfectament.
I està plantejant tota esta història per eixe
motiu.
I la resta són ximpleries.

I, mire vosté, una llei majoritària o es
vota en paquet o no es vota.
I nosaltres no anem a votar només el
seu article, perquè en esta llei -i ahir li ho vam dir i li ho
hem presentat- és que fins i tot les subvencions són en
pessetes.
Ho sap vosté?
És aixina de descarat.
Segons el seu
plantejament: «És que a vostés només els
interessa reformar açò, perquè després ja no
reformen res.
.
.
», perquè així podem amagar el debat,
que ha estat un dels debats fonamentals de l'Estatut, de la reforma
de l'Estatut d'autonomia.
Ficant 99 diputats tapem
definitivament el debat del llistó electoral.

I ara es pot rebaixar el llistó, segons diu el
nou estatut.
Mire, nosaltres volem rebaixar-lo i no li votarem res de la
reforma de l'Estatut mentre no discutint i arribem a acords en este
tema.
Perquè pensem que vosté el que està intentant
és deixar molt clar «ara m'aproveu açò i
després ja us apanyareu».
Home, clar, és que
està molt clar.
És que vosté es creu que no ho sabem?
És que ho ha dit pràcticament d'una forma evident
ací.
Li importa molt poc tots els elements envellits de la reforma
de la llei electoral.
No li importa el tema.
L'única cosa que
l'importa són els 99 diputats i la resta que s'apanyen.
Mire, no, s'ha de debatre la llei electoral sencera, com
intentàrem el nostre grup; s'ha de debatre sencera.
I estem
disposats a fer un plantejament de desenvolupament de la llei electoral
d'una forma consensuada.

Evidentment, tenim una posició.
Però,
mire vosté, la seua posició ja no està en
l'estatut.
S'enrecorda?
El 5% ja no està en
l'estatut.
Per tant, ja no és cap llei.
Ve d'una llei
electoral que derivava d'un estatut que tenia el 5%.
Ara ja no
està el 5%.
Per tant, és discutible, és perfectament i
democràticament discutible.
I, per tant, nosaltres volem
discutir-ho.
I volem discutir açò i volem discutir
moltíssimes altres coses.
Per exemple, que en els temes electorals
tinguem més capacitat de decisió de problemes, com li vaig
plantejar ahí; per exemple, moltes altres coses que
plantejàrem ahir.
Hi ha moltes coses a tocar d'esta llei.
Plantejar només pujar a 99, cosa en què estem d'acord,
és intentar amagar tota la resta.
Deixar sine
die sense resoldre tots els altres
problemes.

I no oblide, eh?
, vosté va estar.
.
.
I jo vull
reiterar una cosa que s'ha dit ací: vosté va estar
escoltant les compareixences de la immensa majoria dels sectors socials,
representants socials.
La immensa majoria, i estan les actes (veus) en la pàgina web, la immensa majoria es va
pronunciar d'una forma molt clara per la rebaixa d'este
percentatge, d'esta barrera.

Nosaltres estem disposats a discutir, la nostra
posició la vaig expressar ahí amb molt claredat: que no hi
haja barrera.
Però estem disposats a arribar a un acord.
Els que no
estan disposats a arribar a un acord són vostés, i el motiu
és molt clar: si arriben a un acord, perden la majoria,
perquè per a tenir eixa majoria de representació necessiten
deixar fora 200.
000 persones.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra, señor Serafín
Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, el tinc -i vosté ho
sap- en molta estima, com un gran parlamentari, però lamente
que no m'hasca donat ningun argument.
Vosté diu que el 5% no
és llei, perquè no està en l'Estatut.
Bé,
és que vosté no pot dir això seriosament,
perquè la llei electoral marca el 5%.
Si una llei electoral, que fan
falta dos terços per a aprovar-la i sempre ha fet falta majoria
qualificada per a aprovar-la, no és llei, doncs, que vinga
Déu i que ho veja!
És que no pot vosté pujar amb esta
alegria a dir coses que se cauen pel seu propi pes, senyor Ribó, per
favor!
, un poquet de serietat!

¿Com diu vosté que el 5% no és
llei quan està en la llei electoral?
¿Com diu vosté
això quan no n'hi ha, el llistó electoral, en ningun
estatut d'autonomia -estan totes en la llei electoral-, i
quan en la nostra reforma se canvia la forma verbal per a dir, de manera
imperativa, el que està establert en la llei electoral?
¿Però vosté no veu que no podem discutir ni rebatre,
perquè això són arguments evidents, són
objectius i evidents, a més, indiscutibles?
¿Com diu que el
5% no és.
.
.
, si està en la llei electoral aprovada per una
majoria qualificada i votada per estos senyors?

Que diuen que volen un pacte!
.
.
.
Doncs, si tenen un
pacte firmat, si tenen un pacte votat, si ho proposen i no ho complixen i
diuen el contrari, és que no són de fiar!
Si no són de
fiar!
¿Quin pacte han de fer en una cosa que firma i vota i
després li dóna exactament igual qui ho firme i li ho
vota?
.
.
.
¡Sense ningun problema!
Per tant, el 5% és llei
electoral, que, per a més inri, fan falta dos terços per a aprovar-la.

I ací estem parlant del nombre de diputats, no
estem parlant de la barrera electoral.
I li ho torne a recordar: no ha
segut ni este govern ni este grup parlamentari ni el Partit Popular el que
ha tret el debat de la barrera electoral, ¡han segut vostés!
¡Han segut vostés!
Però ¿què vénen
ací diguent de la barrera, si mosatros no l'hem tret?
Si ja
n'hi ha una llei que diu, negre sobre blanc, que és el 5%!
, si
són vostés els que trauen el debat per interés
electoral, si són vostés els que volen hipotecar una cosa que
no té res a vore amb el nombre de diputats, que hi estem tots
d'acord.
.
.
Això sí que és un acte
d'il·legalitat: no voler fer a l'Estatut, una llei
superior, harmonitzar una llei inferior.
Això sí que
és un acte de frau, i vosté ho sap perfectament.

I a mi me pareix molt bé que vosté,
legítimament, vullga defendre el 3%, com mosatros
legítimament defenem el 5%.
Però jo no li dic a vosté
que siga un antidemòcrata perquè faja això,
perquè no seria justa, com vostés sí que ho diuen.
Perquè vostés pareix que tinguen tabú per a dir el que
els done la gana, mire vosté!
I quan no tenen arguments, tindre de
sentir ací, en esta tribuna, que estan ancorats, ja de fa tres o
quatre dècades, que si l'extrema dreta.
.
.
Perdone, este partit
no és el que pacta amb minories independentistes radicals i
extremades, no és este partit.
.
.
És este partit, mire
vosté, és el Partit Socialista.
El que passa és que
ací pareix que hi hasca gent que té patent de cors per a dir
el que vullga, això sí, sense ningun argument.
I no a soles
jurídic, sinó polític: ningun argument polític.

I, per tant, ací estem parlant del nombre de
diputats i no de la barrera electoral, que ni ha tret ni té de
debatre el Partit Popular: ho trauen vostés.
I els altres aspectes,
mire vosté, si no n'hi ha ningun problema, no a soles del tema
de discapacitats sensorials, en el tema de la llei electoral, el tema de
les pessetes, ja d'euros, que això és una
aplicació tècnica sense.
.
.
I tots els temes que vosté
vullga, si no n'hi ha ningun problema.
.
.

Ara, vostés volen fer una obstruccionisme
polític i institucional a sis mesos d'unes eleccions diguent,
«doncs, mira, ací anem a aprofitar que el Pisuerga passa per
Valladolid, mos dóna exactament igual tot i anem a ficar.
.
.
, si no
es fica en la barrera electoral».
.
.
Doncs, mire vosté, jo li
ho podré dir amb molta claredat, com ja li ho he dit estos dies:
mosatros hem donat arguments més que de sobra per a donar suport al
5%, que és al que s'ha donat suport sempre socialment.

I hui sí que lamente haver sentit ací
una definició de la nova democràcia que m'ha ficat els
pèls de punta, li ho assegure, que m'ha ficat els pèls
de punta: és a dir, com resulta que vostés no tenen
més del 50%, més de la mitat més un, no estan
legitimats per a fer res.
.
.
Bé, eixe nou sentit de la
democràcia, de veres, ja és una cosa que és una cosa
preocupant.
És a dir, que una majoria absoluta i que una majoria
social i electoral no estiga legitimada perquè no té la mitat
més un, per descomptat, és una cosa que, no sé,
tindran d'estudiar-se altra vegada en les aules de dret eixe sentit
de la democràcia.
És molt preocupant, i molt perillosa,
senyor Ribó.

Per a justificar una postura, que serà molt
respectable, no se té per què ni desqualificar ni dir a
ningú que és sentencia.
Jo, reitere, he donat arguments
polítics, en primer lloc, i jurídics, en segon lloc, que
ací no se m'han rebatut, ningun se m'ha rebatut!
Ací vostés volen mesclar una cosa, que no s'han
presentat, que ja ho debatérem ahir, que eren altres aspectes que se
poden modificar de la llei electoral, amb una cosa que està
proposada i votada per unanimitat per tots, que són els 99 diputats.

Quina explicació tenen vostés per al que
diu l'Estatut d'autonomia, com a llei superior, no aplicar-la i
harmonitzar-hi la llei electoral?
Ninguna!
Simplement té una
explicació, l'explicació de la responsabilitat
política i de l'electoralisme.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Tiene la palabra el señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Hi ha una cosa, senyor Castellano, que jo li voldria
dir, d'entrada i amb tota tranquil·litat: jo espere, desitge i
m'atreviria fins i tot a demanar per favor, que les lleis de
desenvolupament de l'Estatut es facen d'una manera millor que
esta primera, sobretot aquelles lleis que necessiten una majoria
qualificada de dos terços, que són lleis especials.
.
.
Si
fóra, segurament, a nivell estatal, els diríem
orgàniques o alguna cosa d'aquest tipus.
.
.
No tenen una
qualificació.

Però el que està clar és que com
a partit que està governant, ho han fet d'una manera
sobiranament malament.
Han tret una modificació d'una llei
electoral sense tenir en compte totes les limitacions que vosté fins
i tot reconeix i ha reconegut en votacions.
No s'han preocupat
d'este tema, no s'han preocupat de consultar a ningú, no
s'han preocupat, ho han tret de forma precipitada, ho concentren en
un article.
.
.
A nosaltres ens sembla una actitud lamentable, i els
demanaria pel bé d'este país que fóra una
actitud corregible.
Les lleis que necessiten majoria qualificada, com a
mínim, s'han d'intentar negociar prèviament,
senyor Castellano, li ho dic seriosament!

Jo no vaig a estar molt més de temps
aquí, però és un mínim sentit d'estat que
una llei amb majoria qualificada no es pot treure com l'estan
traguent vostés aquí!
Ara la trec, després.
.
.
Després discutirem la via única i després tal.
.
.
Hala,
en un mateix dia!
Jo crec que açò no és seriós.
I li ho dic amb absoluta.
.
.
Quan vosté, al final del dia comprove,
com espere que comprovarà, el resultat de la seua activitat brillant
a l'hora de treure la primera llei d'aplicació de
l'Estatut, quan vosté ho veja, jo crec que serà
conscient que este no és el camí.
.
.
Este no és el
camí, és un camí pervers.
Les lleis amb majoria
qualificada s'han de negociar necessàriament!
La
prepotència du al fracàs.
Perquè els dos
terços, normalment, són difícils d'aconseguir en
qualsevol parlament democràtic, són difícils
d'aconseguir.

Per cert, jo no he utilitzat la paraula
«legitimar», no he utilitzat esta paraula, eh?
Jo sí que
li vull dir una cosa que és molt clara: el que és cert
és que hi ha una diferència entre els percentatges en
representació i els percentatges en votació.
El que és
cert és que si no hi haguera hagut la barrera del 5%, en estos
moments no estarien aquestes majories com estan, les coses estarien
clarament diferenciades.
I és perfectament opinable, i estem opinant
d'açò, i almenys el nostre grup el que vol és
aproximar al màxim la representació en estes Corts al que
vota la gent, i vostés volen introduir-li paràmetres de
correcció.
En diuen vostés «de governabilitat»,
crec.
En definitiva, són en el seu propi interés.

Jo crec que este és l'element fonamental,
estem discutint d'açò: nosaltres volem que el que vote
la gent es represente ací, vostés no volen, volen corregir-ho
en el seu propi benefici, i a l'hora de parlar dels límits,
els mínims, estem parlant d'açò, que els vots de
la gent tinguen una representació aquí el més
aproximada possible o, en canvi, que hi hagen correccions que beneficien
als que sempre beneficien.

Per açò, per a nosaltres este tema
és important, però jo vull reiterar-li, en estos moments, les
lleis de desenvolupament de l'Estatut, en general i,
específicament, les lleis que necessiten majoria absoluta, o es fan
de forma dialogada, intentant consensuar-ho, o s'arriba a on
s'arriba, i avui crec que veurem a on s'arriba.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Procedemos a la votación.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 44; votos
en contra, 34.

Proposició de llei de reforma de l'article
11 de la Llei 1/1987, de 31 de març, electoral valenciana,
presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Proposta de tramitació pel
procediment de lectura única, previst en l'article 129 del
Reglament de les Corts Valencianes.

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto: propuesta de
tramitación por procedimiento de lectura única, previsto por
el artículo 129 del Reglamento de las Cortes Valencianas, de la
proposición de ley de reforma del artículo 11 de la Ley
1/1987, de 31 de marzo, electoral valenciana, presentada por el Grupo
Parlamentario Popular.

Lo primero que vamos a hacer es someter a
votación la propuesta de tramitación de la proposición
de ley.
.
.

¿Señor Maluenda?

El senyor Maluenda Verdú:

Señor presidente, lo primero que procede es
establecer la posibilidad de turno a favor y, en su caso, de turno en
contra.
Es un debate de totalidad como el anterior.
(Veus)

El senyor president:

Pues, disculpen ustedes, porque el sistema de
orientación de este presidente por escrito, pues,
lógicamente, estaba confundido.

Tiene la palabra para defender el turno a favor de la
lectura única el señor Rafael Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories, me correspon defensar la proposta que fa la
Mesa a la cambra a petició del Grup Parlamentari Popular i
d'acord amb la decisió de la Junta de Síndics, de
procedir a lectura única per a l'aprovació de la
proposició de llei que anteriorment hem pres en consideració.

El Reglament de les Corts Valencianes, en la
secció quarta, que es referix a la tramitació d'un
projecte o proposició de llei en lectura única, diu en el seu
article 129, llig literal el que diu el reglament: «Quan la
naturalesa d'un projecte o proposició de llei ho aconselle i
la seua simplicitat de formulació ho permeta, el Ple de les Corts, a
proposta de la Mesa, oïda la Junta de Síndics o a iniciativa
d'aquesta, podrà acordar que l'esmentat projecte es
trameta directament i en lectura única davant del Ple o una
comissió.
Aquest acord comportarà que decaiga del dret de
presentació d'esmenes.
Una vegada adoptat l'acord
-diu el reglament-, procedirà un debat subjecte a les
normes establertes per als de totalitat i, a continuació, el conjunt
del projecte se sotmetrà a una sola votació.
Si no
s'adoptara l'acord, la Mesa trametrà el projecte o la
proposició de llei a la comissió corresponent, i
ordenarà l'obertura del termini de presentació
d'esmenes».

Bé, que servisca açò de
preàmbul, perquè està clar, està molt clar que
hi ha una proposta concreta de la Mesa que acaba de fer el president a la
cambra i que està emparada en l'acord de la Junta de
Síndics i en la petició formulada pel Grup Parlamentari
Popular.

Diu el reglament que «quan la naturalesa del
projecte o proposició de llei ho aconselle i la seua simplicitat de
formulació ho permeta».
Senyories, crec que en poques ocasions
tindrà la cambra l'oportunitat de decidir la lectura
única per a un text de projecte o proposició de llei tan
simplificat com este.

Per tant, entenem que mai se compliran més que
hui els requisits que exigix l'article 129 del Reglament de les Corts
per aprovar la lectura única.
Per què, senyories?
Perquè estem parlant d'una proposició de llei
presentada pel Grup Parlamentari Popular, que anteriorment la cambra ha
pres en consideració, que només consta d'un article, un
únic article: aquell que fa el trasllat d'allò que mana
l'article 23.
1 del nostre Estatut d'autonomia, que especifica
que el nombre de diputats de la cambra ha de ser com a mínim de 99.
Cal concretar quin és el seu nombre, però és una cosa
tan senzilla com només posar-se d'acord en una xifra.

Per tant, està clarament definit que és
una proposició de llei que s'ajusta al cent per cent a
allò que exigix l'article 129 del Reglament de les Corts per a
aprovar el procediment de lectura única.

Altra cosa molt distinta és que les seues
senyories estiguen d'acord o no estiguen d'acord amb el
contingut de la proposició llei, que això és una
qüestió que en el supòsit que s'aprove el
procediment de lectura única, entraríem després en un
altre punt en què discutirem eixa qüestió.

Però en este moment, senyories, només
cal pronunciar-se sobre sí o no o abstenir-se en el procediment de
lectura única; només cal pronunciar-se per a això en
este moment procedimental.
I he dit i he demostrat que s'ajusta al
cent per cent a les exigències que el Reglament de les Corts fa en
els supòsits de lectura única.

Senyories, ho ha demanat el Grup Parlamentari Popular
i ha hagut acord en la Junta de Síndics per allò.
(Remors) Com a
conseqüència d'eixe acord de la Junta de
Síndics.
.
.
Sí, senyor Such, a la millor vosté no se va
enterar com li passa molt sovint últimament.
Però va haver
acord en la Junta de Síndics perquè ho va proposar el grup
majoritari, que té majoria; per tant, hi ha hagut acord.

Vosté ha de saber distingir el que és la
unanimitat i el que és l'acord; els acords, en
democràcia, se prenen per majoria.
Per tant, reitere i repetisc, per
a què vosté ho entenga, que va haver acord en la Junta de
Síndics, respecte de la proposta que fa el Grup Parlamentari
Popular.
I el procediment, a continuació, és que el president
de les Corts reunisca la Mesa, i la Mesa decidisca.
El president de les
Corts ha complit el mandat de l'article 129 del reglament, ha reunit
la Mesa i la Mesa ha decidit, i decidix la Mesa allò que pot
decidir, i és proposar a la cambra, la qual és sobirana, per
a decidir sí o no a la lectura única.
Per tant, sí; va
haver un acord en la Junta de Síndics i ha hagut un acord en la Mesa
de les Corts.

I ara, correspon, senyories, només que mos
pronunciem sobre si acceptem -la cambra- o no acceptem el
procediment de lectura única.
I en això estem, senyories, en
això estem.

Crec que se complixen -i ho he dit abans-
totes les exigències que el Reglament de les Corts fa perquè
una proposició de llei o un projecte de llei se tramite pel
procediment de lectura única.
És claríssim que la
naturalesa de la proposició de llei, en este cas, ho aconselle, i la
seua simplicitat de formulació ho permeta.
Està molt clar que
ho permet, perquè és molt simple; només és una
modificació puntual; una modificació puntual amb la qual tots
els grups han manifestat fins aleshores, que estaven d'acord amb el
sentit de la modificació puntual.
I la naturalesa del projecte o
proposició de llei -en este cas, proposició de
llei- ho aconsella.

Quants articles té?
Només un; doncs si
només un.
.
.
menys no pot ser.
No pot haver ninguna proposició
de llei, no pot haver ningun projecte de llei que tinga menys d'un
article.
Doncs mire, només té un article; és la
mínima expressió.

Per tant, és suficientment simple la seua
formulació i és aconsellable, per tant, que se debata pel
procediment de lectura única.
I això és el que estic
defensant davant la cambra.

Repetisc, la Junta de Portaveus està
d'acord que siga de lectura única; la Mesa de les Corts
també, per això el seu president ho ha proposat; i ara
només cal que la cambra es pronuncie al respecte perquè siga
de lectura única o no siga.

Res més, senyories, i moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.
(Aplaudiments)

En representació del Grup Parlamentari
Socialista, té la paraula el senyor Such.

El senyor  Such Botella:

Molt breument, perquè jo crec que no val la
pena gastar més temps en açò, per a defensar
allò que és la lectura única.

Mire, en primer lloc, senyor Maluenda, l'acord
de la Junta, efectivament, és un acord de vosté amb
vosté mateix, perquè tant el Grup Parlamentari Esquerra Unida
com nosaltres no compartírem els punts de l'ordre del dia que
s'hi van fixar perquè els van fixar vostés mateixos.
I
jo crec que és una cosa que manifestàrem i ho hem presentat
per escrit.

Vosté va fer un acord de la Junta amb
vosté mateix.
Val.
És un acord; és un acord.
És
un acord de la Junta de Portaveus però amb vosté mateix.
Nosaltres no compartírem en absolut el criteri; a més,
enteníem que açò vulnerava un muntó dels drets
del diputats que nosaltres ho hem expressat per escrit, que no s'ha
volgut tampoc entendre ni corregir, i els pareix correcte.

Però mire, allò que parlàvem
abans, el que vostés porten açò per lectura
única sense possibilitat d'esmenes i amb rapidesa
perquè es discutisca hui és la demostració de
l'oportunisme polític que vostés practiquen: sense
possibilitat que els grups parlamentaris puguen presentar cap esmena.
Perquè vostés de l'única cosa que estan
interessats és de parlar d'açò i no de parlar de
res més.
Eixe és l'únic interès.

Ara, el que és greu és que el president
de la Generalitat acabe d'anunciar ara, en estos moments, fora, als
mitjans de comunicació, que vol encetar una ronda de converses amb
els grups parlamentaris per a fer el desenvolupament estatutari de forma
consensuada i vostés estiguen portant açò per lectura
única, amagant i impedint la possibilitat (aplaudiments) que es facen esmenes
a esta llei electoral.
Això sí que és incompatible
completament.
És incompatible.

Per tant, algú ha clavat la pota: o l'ha
clavat el president Camps o vostés, este grup parlamentari.
.
.
este
grup parlamentari.
Un que vol consens i vol encetar converses, i els altres
estan imposant per lectura única una modificació a una llei
electoral pel desenvolupament estatutari, com plantejava abans el senyor
Castellano.
Això sí que és incompatible; això
sí que és incompatible completament.

Mire i no anem a perdre més temps en este tema;
creiem que l'ús i abús que vostés han fet en la
Junta de Portaveus.
.
.
Per tant, este punt i el següent.
.
.
I anem a
repetir-ho, altra vegada el mateix discurs que han fet amb la presa en
consideració; açò és insòlit la manera
que tenen vostés de fer-nos perdre el temps.
Vostés amb la
seua majoria fan el que consideren, l'apliquen, passen el rodillo, l'apliquen al peu
de la lletra i per lectura única i sense possibilitat
d'esmenes.
Això, al nostre parer, vulnera la possibilitat de
qualsevol acord perquè impedix que puguem presentar esmenes, ni
acords, ni absolutament res.

Eixa és la intenció que vostés
tenen que, per cert, és completament contradictòria amb la
que acaba d'anunciar el president Camps.
En eixe sentit, malament
comença el president Camps quan fa eixa crida, i el seu grup
parlamentari està fent açò.
Poca credibilitat
té el senyor Camps quan crida al consens i el seu grup parlamentari
s'ha portat per lectura única una modificació de la
Llei electoral valenciana.
Nul·la credibilitat; en este sentit,
caldrà aclarir el ball; caldrà aclarir el ball.
Si volen
realment acords i consens, nosaltres estarem disposats per a tot,
però amb esta forma d'actuar, per lectura única, de
sotamà, i imposant els criteris, nosaltres no anem a tragar i el
Grup Parlamentari Socialista no està disposat a tragar absolutament
res del que vostés proposen d'esta forma, que nosaltres
considerem poc democràtica.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula per a rèplica, en
representació del Grup Parlamentari Popular,
l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

El senyor  Maluenda Verdú:

No se'n vaja, senyor Such, per favor; que li ho
brinde.
(Veus) Lo
llama su mamá.
Bueno, pues venga.
(Remors) No, ho ha dit ell, «que lo llama su madre».
Doncs, res.
Me pareix molt bé; ho dic amb el màxim respecte.
El que me mereix, que ell sap que me mereix molt respecte.

Aleshores, què volen que faça?
Que li
replique o que m'espere?
És que no vull que quede en
indefensió, perquè vaig a dir-li que ha mentit aquí en
la tribuna, senyora presidenta.
Jo continue, ho lamente enormement que se
quede en indefensió.
Però ell ha dit.
.
.
ha mentit
aquí, en la cambra, perquè els únics que van presentar
de forma unilateral una reforma de la llei electoral ha sigut el Grup
Parlamentari Socialista.

Sí.
Perquè van tindre sis o set mesos el
síndic del Grup Parlamentari Socialista i el síndic del Grup
Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, un escrit del
síndic del Grup Parlamentari Popular en què se'ls feia
un oferiment i se remetia un text per a reunir-mos i concretar i presentar
conjuntament la reforma de la Llei electoral.
Saben quina va ser la
contestació?
Vore presentat per registre públic la iniciativa
unilateral del Partit Socialista.
Per tant, el senyor Such, ha mentit
aquí i lamente que no estiga.
Ha mentit.

Clar, a continuació, mosatros presentem la
nostra iniciativa amb la diferència que la nostra iniciativa
només se referix a un article, i aquí, el que estem discutint
en este moment és sí o no al procediment de lectura
única.
I mentixen perquè estan acostumats a mentir
constantment.
Perquè.
.
.
sí, sí.
Estan acostumats a
mentir constantment, perquè en la Junta de Síndics se va
aprovar per majoria.
Va haver una acord de la Junta de Síndics,
perquè este diputat, este portaveu -ja està aquí
el senyor Such; m'alegre- este diputat, en la Junta de
Síndics, representava 47 vots, que és el vot ponderat.

I vaig fer una proposta que vostés no van dir
res en contra; no van dir res en contra.
Només quan han rebut
l'ordre del dia, s'ha adonat que van anar a una Junta de
Síndics on se van acordar coses que no s'havien enterat; i
aleshores aborden els lletrats i, el que és més greu, en la
Junta de Síndics posen en tela de juí la independència
dels lletrats de la cambra, perquè els van insultar.
Perquè
van dir que el que posava en l'acta era mentida.
Tot això
perquè vostés no s'havien enterat.

Van despreciar la independència i
l'honestedat dels funcionaris de la casa, cosa que nosaltres no vam
consentir i vam defensar i vam dir que admetríem que
al·legaren que no se van enterar, però mai, senyories, que
els lletrats havien falsejat els acords de la Junta de Síndics,
perquè vam plasmar en l'acta el que allí es va tractar.

I va haver eixe acord, igual com hi ha hagut un acord
després en la Mesa de les Corts.
I ha hagut un acord i per
això se porta ací a la cambra.
I miren vostés, encara
que és entrar ja en el següent debat si prospera la lectura
única, però com el senyor Such ha entrat.
.
.
-vol
entrar- és que resulta que el que se proposa en esta
proposició de llei tan simple és la modificació
d'un l'article de la llei electoral amb la qual coincidim els
tres grups.

Si resulta que el Partit Socialista, el Grup
Parlamentari Socialista, en la seua iniciativa de reforma, plasma un text
que és literal -podríem llegir-lo i comparar-lo amb el
nostre- i és d'a a z, igualet.

Però, a més, a eixa reforma de la llei
electoral del Grup Parlamentari Socialista, presenta un text alternatiu
l'Entesa i eixe article és també literal des del primer
punt fins a l'últim; exactament igual.
De què estem
parlant aquí?
De què estem acusant?

O és que pensaven que si s'haguera
tramitat esta iniciativa, no pel procediment de lectura única
sinó pel procediment ordinari, vostés, que havien presentat
esmenes al contingut d'esta proposició de llei, quan és
un text que vostés han presentat i han firmat.
.
.
?
Per l'amor
de Déu!
És que no puc entendre-ho; perquè el que
sí està clar és que altres qüestions mai hagueren
pogut presentar-les.
Només se podia referir a la modificació
de l'article 11.
I és literal.
.
.
Sí, sí.
No
faça en el cap que no, que ara després li ho aclariré,
senyor Ribó.
Però vull primer que vinga aquí i que
patine; després li ho aclariré.
Sap?

O siga que és literal el de vostés,
és literal el de vostés.
Per tant, senyories, el que procedix
és dir sí o no a la lectura única i després ja
discutirem la llei.

Bé, i acabe dient-li al senyor Such que he
sabut que la seua absència precipitada del ple és
perquè té un familiar molt arrimat malalt i li dic amb tota
sinceritat que li desitge la recuperació més ràpida
possible per al seu familiar.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra, señor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies,
senyor president.

Li ho agraïsc també, senyor Maluenda.

Mire, jo crec ha quedat molt clar.
Nosaltres en la
nostra posició respecte al tema de la tramitació per
urgència ho deixàrem ben clar en un escrit que
presentàrem i registràrem a la Mesa de les Corts, que el
té, el pot llegir qualsevol mitjà de comunicació,
qualsevol ciutadà, perquè ja expressàrem el que
nosaltres pensàrem quan ens trobàrem amb un ordre del dia que
nosaltres no havíem acordat, i tampoc se'ns havia donat massa
oportunitat, tampoc se'ns havia donat massa oportunitat.

Mire, vosté jo crec que no ha de posar els
lletrats de la cambra com a escuts humans per a protegir-se vosté.
Vosté posa com a escuts humans els lletrats de la cambra
permanentment, emparant-se en ells.
I moltes vegades els posa en
compromisos molt grans, eh, molts grans, que han de dir-li i fer coses que
no està massa clar.
Però, bé, vosté en eixe
ímpetu i en eixe coneixement del reglament tant exhaustiu
-que, per cert, no coneguem ningú més-, jo li he
de reconéixer que el seu precisament no el coneguem nosaltres,
perquè només el coneix vosté, no hi ha possibilitat de
conéixer eixe reglament que vosté aplica.

Però jo li he de reiterar el fons de la
qüestió.
Em preocupa molt, em preocupa molt que ara comencem,
després de l'anunci que ha fet el president Camps d'esta
manera.
Jo li demane que si vosté està per la labor de fer
cas al president de la Generalitat que vol arruïnar-los la conversa
entre tots perquè puguem avançar en el desenvolupament
estatutari, li demane, per favor, que retire estos dos punts de
l'ordre del dia.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.
(Aplaudiments)

Señor Ribó,
tiene el uso de la palabra para fijar posiciones.
Cinco minutos.

El senyor Ribó i Canut:

Jo vull començar com
ha acabat el portaveu del Partit Socialista.
Jo li demane que retire
concretament aquesta proposició, aquesta proposta i l'apartat
següent, el que vindrà després si este s'aprova.
Per un motiu: jo, a més del plantejament, que jo no.
.
.
jo he tingut
coneixement fa un moment, sobretot per una argumentació.
Mire
vosté, jo és possible que «patine» -com ha
dit vosté abans-, però m'agradaria que
vosté em posara un exemple d'una llei que es modifica per
tramitació, com la que anem a fer ara, però no una llei
qualsevol .
.
.
(inoïble) Vosté és que ha evitat un tema important,
és que és una llei electoral que s'aprova per majoria
qualificada.
Eixe és el tema, eixe és el tema important.

Jo, de veritat, m'agradaria que em ficara un
exemple en algun parlament democràtic d'una llei.
Estes lleis,
jo vull insistir, no són unes lleis qualsevol.
És cert,
aquí hem aprovat lleis, per exemple, per lectura única
d'un article, de més d'un article quan hi havia consens
al voltant d'elles; jo en recorde una, per exemple, la llei de
policia, la llei de cooperatives, etcètera, que eren de més
articles.
I em sembla molt bé, a vegades està justificat.
Però ara està totalment injustificat i és un
procediment absolutament anormal.
Per què és anormal?
No
perquè siga d'un article, això és absolutament
normal, jo ho compartisc amb vosté.
L'anormalitat consistix
que una llei que s'ha d'aprovar per majoria qualificada
vosté vol que la passem per aquí, eh, com vol que la passem.
Açò és el que és absolutament anormal.

I jo, de veritat, senyor portaveu, li voldria reiterar
el que li he dit al que hem parlat abans.
Lleis de majoria qualificada,
lleis de desenvolupament de l'Estatut no es poden fer a la trágala, com ens estan
plantejant vostés en estos moments.
S'han de fer
necessàriament per acords perquè, si no, va a eixir el que va
a eixir, que no va a eixir.
I haurem de tornar a començar.
M'entén vosté?

I jo crec que açò és un
fracàs per a totes aquestes Corts, que una llei, la primera llei de
majoria qualificada, la primera llei seriosa de desenvolupament de
l'Estatut d'autonomia nou acabe en un fracàs, com
previsiblement va a acabar, açò no és un bon
camí.

Jo crec que vostés han de reconéixer que
han agafat un camí pèssim.
No és comprensible,
ningú es pot creure que perquè estem tots d'acord en
els 99 famosos, anem a acceptar-li parlar només dels 99 famosos, eh.
99, sí.
Un 9 i un altre 9, eh?
Un de desena i l'altre
d'unitats.
Efectivament, eh, efectivament.

Però és absolutament intentar amagar la
veritat.
Jo li voldria ressaltar que en una llei que es poden canviar, i
que s'han de canviar i que vostés han demostrat amb els seus
vots que s'han de canviar determinades coses, perquè
s'ha de millorar, perquè és una llei vella,
perquè té quasi vint anys, perquè està feta amb
un altre estatut, que només volen canviar açò
perquè és el que a vostés els interessa, que
vostés volen amagar, eludir el problema, que ha estat un dels
problemes fonamentals -jo li recorde- d'este
procés de reforma de l'Estatut, no l'únic,
però un dels problemes fonamentals; i vostés el volen eludir.
Doncs no.
Mire, no.

Nosaltres li anem a votar que no avui i li anem a
votar a continuació que no, perquè volem discutir el tema.
I
estem disposats a discutir el fet que haja desaparegut -li
reitere- el 5%.
Sí senyor, en l'Estatut ha desaparegut,
en l'Estatut d'autonomia ha desaparegut el mínim del 5%
per accedir a les Corts.
És cert.
En eixa llei electoral que
vostés només volen canviar un article i nosaltres en volem
canviar més, no ha desaparegut, però pot desaparéixer
si arribem a un acord.
Efectivament, pot desaparéixer.
I si seria
tan legal açò com una altra cosa.
Però nosaltres ho
volem discutir.
Ens sembla un tema substancial.
Vostés no volen.
Està clar.

Però, mire, nosaltres pensem que una llei
d'aquest tipus en qualsevol cas, i ara estem parlant de
mètode, és absolutament impresentable, senyor portaveu, que
ens la duguen aquí per una tramitació com l'estan
duent.
És absolutament impresentable a un nivell democràtic.
Només li demanaria a veure si troba algun exemple d'una llei
que s'ha d'aprovar per majoria qualificada, que s'ha
d'aprovar per majoria qualificada, que es tramite per una via com la
que vostés proposen.
Pose'm un exemple.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent
senyor president.

Senyories.

Ja he dit que m'esperava que s'esvarara.
S'ha esvarat.
Mire, no se determina si una llei és per lectura
única o per procediment ordinari en funció de la majoria
qualificada o no que requerisca per a la seua aprovació, sinó
per la simplicitat del text.
Només per això.
Una llei que
només du un article, si eixa no se fa per lectura única, ja
em dirà.

Mire, ofertes.
Oferta per escrit.
Li ho dit.
Set
mesos, sis o set mesos la va tindre vosté i el senyor Pla, feta pel
senyor Castellano, per escrit enviant un text al voltant del qual
oferíem posar-mos d'acord i presentar-la conjuntament.
Primera.
Ni van contestar.
Contestació del Grup Parlamentari
Socialista: presentar, de forma unilateral, una.
I no és veritat.
.
.
Això és veritat, senyor Such, això és veritat.
I sí, vosté té molt costum de mentir i pensa que tots
som igual.

I, mire vosté, (remors) mire vosté, senyor Ribó.
Ahir, ahir, el
síndic del Grup Parlamentari Popular, amb motiu del debat sobre la
iniciativa del Grup Parlamentari Socialista, també va fer eixe
oferiment, coincidint en el que ha dit el president.
Anem a retirar totes
les iniciatives que hi ha i anem a firmar-ne una conjunta en la qual
modifiquem allò dels 99 diputats i mos comprometem per a la
següent legislatura tranquil·lament a analitzar tot el que hi
haja, que siga susceptible de modificació.
Però és que
vostés s'obstinen en el 5%.

Mire vosté, senyor Ribó, el
desconeixement que té del procediment.
Si esta iniciativa no
prospera en la proposta de lectura única s'ha de tramitar per
procediment ordinari i ha d'anar a comissió.
Però
vosté no va a poder presentar esmenes al 5%, en absolut.
Perquè esta proposició de llei se diu proposició de
llei de reforma de l'article 11 de la llei electoral.
Què vol
dir això?
Que només se poden presentar esmenes a
l'article 11.
I diu «dígame casos».
Mire, li diria
infinitat de casos que s'han aprovat aquí, en estes Corts, des
de la primera legislatura fins avui, procediments de lectura única
moltíssims, i sempre hi ha hagut més d'un article.
Esta
és la més simplificada de totes les que s'han
presentat.

I mire, tampoc és real el que vosté ha
dit, que és la primera proposició de llei de desplegament de
l'Estatut d'autonomia.
No!
Mire, ja n'hem aprovat una: la
del Consell Jurídic Consultiu.
I esta tampoc era la segona,
perquè la segona ha sigut la del «fracàs».
Vosté ha utilitzat eixa paraula.
La segona ha sigut la del
«fracàs», la del «fracàs» del Grup
Parlamentari Socialista que finalment ha hagut de votar en contra de la
pròpia proposició de llei de reforma electoral que ells han
presentant.
Eixa sí que és la del
«fracàs».
Esta no.
Esta és la del consens.
Per
què?
Perquè només té un article; article que
compartix vosté al cent per cent, perquè si ara diu que
no.
.
.
, aquí ho té firmat en el registre de les Corts, que
compartix al cent per cent eixe article.
I el Grup Parlamentari Socialista
compartix al cent per cent este article.
Ho té aquí firmat
també.
Perquè aixina ho té en la seua
proposició de llei de reforma, eixa, la del
«fracàs», la del «fracàs», i
vosté ho té en el text alternatiu que proposa a eixa
proposició de reforma, la del «fracàs» que va
presentar el Partit Socialista.
I els tres textos són exactament
iguals.

De què estem parlant?
A qui volen enganyar?
A
qui volen confondre?
Està claríssim, senyor Ribó.

Per tant, jo crec que hauríem de ser més
sensats.
I a més, perquè vosté encara, encara,
té la disculpa que podria dir-me «sí, però jo
l'Estatut d'autonomia no el vaig assumir, i això
és un desplegament de.
.
.
».
Sí senyor.
Però he de
recordar-li que vosté abans d'abandonar per decisió
pròpia -que respecte- la ponència de reforma de
l'Estatut d'autonomia, vam aplegar al consens dels 99 diputats.
O siga, que vosté ho compartia això.
Vosté ho
compartia.

No entenc quin problema té que per lectura
única -acabe, senyor president-, i el Partit Socialista
el mateix.
Però, en fi, si prospera esta proposta que ha fet el
president, per acord de la Mesa i la Junta de Portaveus, tindrem
oportunitat de parlar a continuació del contingut d'eixe
article.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Molt breument.

La primera cosa.
Senyor portaveu, jo crec que
vosté se n'ha anat per los cerros
de Úbeda del
Reglamento; los
cerros reglamentaris, eh, que a vegades el
reglament és el que vosté té i no
necessàriament és el reglament.
Però, bé,
constate que de tot el que he dit no hi ha cap cosa que m'haja de
retraure.

Però sí que hi ha una cosa que
m'agradaria que em diguera.
Mire, jo li he dit, jo li he dit una
cosa, i vosté no ha estat capaç de posar-me un únic
exemple de la democràcia espanyola dels últims 25 anys.
Un
cas d'una llei de majoria qualificada, com és la reforma de la
llei electoral, que s'haja aprovat per lectura única.
És una situació absolutament estranya, perversa, perversa.
Perquè una llei de majoria qualificada necessàriament
necessita un debat, necessita uns acords previs.
I el voler passar-la
d'esta manera, mire, no.
Jo li vaig a dir amb molta claredat: va a
ser que no, li anem a votar que no.

Efectivament que estem d'acord amb els 99.
Clar
que sí!
Ho vam dir l'altre dia i ho reiterem.
Mentres no passe
la proporció 3-1, que s'hauria de corregir, em sembla
perfecte, em sembla un nombre que millora la proporcionalitat del vot en
este país, i em sembla positiu.
Li he de dir, per suposat que
sí.

Però, mire, la perversió està que
reduïsquen la modificació de la llei electoral a este article.
Ahí és on està la perversió.
A vore si
s'entera.
Això que diu vosté: «És que
estem d'acord».
Doncs sí, clar que sí.
Però la perversió del Partit Popular és reduir la
modificació de la llei electoral a allò exclusivament que li
interessa, oblidant allò que no li interessa.
Eixe és el
problema.
I per això no li l'anem a acceptar.
Com no li
acceptaríem una votació qualificada de persones que diguera:
«Primer votarem els que proposa el Partit Popular i després
votarem els altres».
I dic jo: «Doncs no, va a ser que
no».
Els votarem tots a la vegada, si no, no votem.
És
lògic.
És com es fa en els parlaments habitualment.

I mire, ja som majorets, ja som majorets.
Per tant,
no.

Mire, senyor vicepresident, jo li demanaria que posara
un poquet de trellat, eh.
A nosaltres ens sembla, de veritat, ens sembla
profundament contradictori un plantejament fet pel president, que ens
sembla positiu, de dir, anem a intentar desenvolupar.
.
.
I hi han propostes
que jo li he comentat al portaveu del Partit Popular, que em semblen
positives, per exemple, de desenvolupament de la llei foral i algunes
altres coses.
Anem a avançar en esta direcció.

Però esta actitud, que considerem positiva,
és absolutament contradictòria amb el que està passant
aquí.
Les dues coses a la vegada no es comprenen!
Són
absolutament contradictòries.
Pose un poquiu d'ordre, eh?
, o
vosté o el senyor Camps o com siga.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 43; votos
en contra, 33.

Proposició de llei de reforma de l'article
11 de la Llei 1/1987, de 31 de març, electoral valenciana,
presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Procediment de lectura
única (RE número 50.
762, BOCV números 207 i 209).

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto, porque procede, de debate
y votación de la proposición de ley de reforma del
artículo 11 de la Ley 1/1987, de 31 de marzo, electoral valenciana,
presentada por el Grupo Parlamentario Popular, en lectura única.

Tiene la palabra para el turno de defensa el ilustre
señor don Rafael Maluenda, en representación del Grupo
Popular.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories, ara sí, ara estem en el debat del
contingut de la proposició de llei que, per lectura única per
acord de la cambra, anem a debatre i a votar.

Bé, jo vullguera fer una reflexió a les
seues senyories, vullguera fer una reflexió a les seues senyories en
el sentit que què haguera passat si esta iniciativa, en compte
aprovar-se el procediment de lectura única, haguera segut per
procediment ordinari i haguera anat a comissió?
(Veus) ¿Hagueren presentat
esmenes (el senyor president colpeja amb la
maceta) les seues senyories al contingut
d'esta proposició de llei?
(Veus;
un diputat diu: «Sí!
») Doncs,
hagueren segut, si hagueren presentat.
.
.
Ara com els xiquets en el
col·lege, «sí», doncs, els conteste, doncs, mire,
(el senyor president colpeja amb la maceta) si hagueren presentat esmenes al contingut, serien
incoherents, vostés, incoherents, vostés, incoherents.
Però, clar, en això del Grup Parlamentari Socialista ja
té un altre qualificatiu, perquè el Grup Parlamentari
Socialista ha votat en cinc ocasions -en cinc ocasions-
l'Estatut d'autonomia, en cinc ocasions!
: presa en
consideració de la proposició de proposta de llei
orgànica, debat en comissió, aprovació definitiva en
el ple, quan retorna de Madrid, en la comissió de
coordinació, i quan ve al ple, la quinta volta.

A més d'això, el Grup Parlamentari
Socialista d'Espanya ho ha votat tres voltes en el Congrés: la
presa en consideració, el debat en comissió i el debat en el
ple.
I el mateix dic en el Senat.
Per tant, no seria ja incoherent, ja
seria, bé, aberrant el pensar que cinc voltes han estat
d'acord que deu ser 99 i ara diguen que no hi estan d'acord.
.
.
Perquè diuen que no estan d'acord que siguen 99!
,
perquè han dit des dels escons, el senyor Perelló i el senyor
Ribó, que hagueren presentat esmenes.
.
.
¿En quin sentit?
¿És que volen que siguen 103?
Si és que volen que
siguen 103, ho diuen vostés i a la millor no tenim inconvenient en
fer una iniciativa conjunta que siguen 103.
Però, fixen-se
vostés el problema que això ocasionaria a la cambra,
pròpiament dita, perquè no hi hauria espai per a tant cadirot
en este hemicicle.

La realitat, senyories, és que deuen fer un
exercici de sinceritat i pensar que la presa en consideració
s'ha fet i que ha anat per procediment ordinari a la comissió.
Com a pesar del que han dit jo estic convençut que vostés no
hagueren presentat esmenes a eixa modificació de l'article 11,
perquè les tenen presentades en la proposició de llei del
fracàs del Grup Parlamentari Socialista que és una
còpia literal del que aquí diu, i també en el text
alternatiu que va presentar el senyor Ribó, doncs, no crec que foren
tan inconseqüents amb el que havien fet, que foren capaços
d'anar en contra dels seus propis actes i proposar ara un text de
forma definitiva.

Doncs, bé, senyories, està clar que al
seu pas per comissió esta proposició de llei no haguera
tingut ninguna modificació.
És el que tracte
d'explicar-los, no haguera tingut ninguna modificació,
perquè vostés no hagueren pogut presentar ninguna esmena que
no fóra al contingut de l'article 11 de la Llei 1/1987,
electoral valenciana.
Només a eixe article hagueren pogut presentar,
però és que l'article el subscriuen vostés.
Per
tant, com si hagueren presentat esmenes a qualsevol altre precepte de la
llei electoral, no hagueren pogut ser tramitades, no per la voluntat del
Grup Parlamentari Popular, sinó perquè ho impedix el
reglament de les Corts i ho impedix.
.
.
Vosté que parla, senyor
Ribó, tant del que és la tradició en tots els
parlaments del món, jo no tinc ninguna estadística per a
dir-li quantes proposicions de llei s'han aprovat -o als
projectes de llei- per lectura única en el conjunt de
l'estat, com vosté me pregunta.
Jo sí que li dic (veus) que aquí, en
este parlament, se n'han aprovat bastants.
I no me pregunte tampoc si
han segut proposicions o projectes de llei que requerien un vot de majoria
qualificada, perquè com la decisió de si se fa per
procediment de lectura única o no no té res a vore amb els
vots que fan falta per a la seua aprovació, per tant, no me
faça eixa pregunta, que jo no li la puc contestar, amb tota
sinceritat.

El que sí que tinc de dir-li és que
vostés, senyories, pensen que ha segut una tramitació
ordinària.
Ara ja no estem parlant de si el procediment de lectura
única és o no és, a això la cambra ja ha dit
que procediment de lectura única; ara només tenen de dir si
estan d'acord amb el contingut de la proposició de llei de
reforma, és només això!
i tinc de repetir fins a la
sacietat, no me cansaré de dir-ho, que és coincident al cent
per cent amb la modificació que en la proposició de llei del
fracàs havia presentat el Grup Parlamentari Socialista i
també amb l'esmena alternativa que el Grup Parlamentari
Popular presentava a eixa iniciativa i que defensava el senyor Ribó.
(Remors)

Què és el que demanem?
Doncs, mire, que
se desplegue el contingut de l'Estatut d'autonomia, que en el
seu article 23.
1 diu que el nombre de diputats de les Corts Valencianes ha
de ser com a mínim de 99 diputats.
Clar, no concreta si són
99, són 101, són 103 o els que tinguen de ser.
I el que
pretenem amb esta iniciativa és concretar, en compliment del que
exigix l'Estatut d'autonomia, és que siguen 99.

¿I per què 99 i no altra xifra?
Doncs,
mire, perquè és la xifra consensuada pels tres grups
parlamentaris de la cambra.
¿I per què 99 i no una altra
xifra?
Perquè és la xifra que els grups parlamentaris de la
cambra, molt recentment, han dit que estaven d'acord que deu ser,
tant el Grup Parlamentari Socialista en la seua iniciativa que he
mencionat, i tant el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida en la
proposta alternativa que (el senyor president
colpeja amb la maceta) presentava a la
iniciativa del Grup Parlamentari Socialista.

I jo crec que el tema és molt clar, senyories,
només cal que diguen ara si volen que siguen 99 o no siguen 99.
Si
volen que siguen 99 i voten en contra d'esta proposició de
llei, francament, no puc comprendre-ho, (el
senyor president colpeja amb la maceta) no
tindran ningun argument per a explicar-ho, perquè, clar, estem
entrant al contingut de la proposició de llei.
Si diuen que volen
que siga 99 i voten en contra, repetixc, mai podré comprendre-ho.
Pense que seria una decisió incoherent, incongruent per part de les
senyories, que volent que siga 99 voten en contra que siga 99.
Va a
paréixer allò del camarot del germans Marx, però
és que és veritat, és que estan duent-mos
vostés a situacions que són aixina.
(Veus)

Clar, si voten en contra de la proposició de
llei del Grup Parlamentari Popular perquè no volen que siguen 99,
podria entendre-ho.
El que ja no entendria seria la incoherència,
perquè si no volen que siga 99, per què el Grup Parlamentari
Socialista ho ha plasmat en la seua iniciativa i per què el Grup
Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa en seu text alternatiu?
(Veus) Per tant, senyories,
pense que és un tema que no té discussió, que
és un tema de sentit comú, i el sentit comú mos du a
la conclusió que quan se presenta una iniciativa que coincidix amb
els plantejaments, amb els criteris i amb els pronunciaments que, no fa
temps, sinó recentment.
.
.
, fa temps també ho van fer,
però recentment han manifestat els grups de la cambra, no té
ninguna explicació que encara diguen que no volen aprovar-la.

Clar que sí que fa falta una majoria
qualificada per a aprovar-la, i se diu aquí, «sí,
però el Grup Parlamentari Popular sabent que era una majoria
qualificada la que es requeria, va i ho presenta de forma
unilateral».
.
.
¿Però que la del Partit Socialista no ha
segut igual?
Pregunte.
¿Que la del Partit Socialista, del Grup
Parlamentari Socialista, no requeria també eixa majoria qualificada?
Doncs, mire, requeria la majoria qualificada, ha anat per procediment
ordinari, que s'han pogut presentar esmenes als articles que el Grup
Parlamentari Socialista dia en la seua iniciativa que volia modificar, no a
altres.
.
.
Està clar que coincidia més el plantejament del
Grup Parlamentari Socialista amb el del Grup d'Esquerra Unida, clar
que sí!
, això és obvi, això no fa falta
discutir-ho, però ha anat per procediment ordinari i no ha
prosperat!
Però no ha prosperat no perquè el Partit Popular
no l'haja recolzat, que l'ha recolzat, sinó
perquè el mateix Partit Socialista, el Grup Parlamentari Socialista,
les seues senyories, l'han votat en contra de la pròpia
iniciativa, i anava per procediment ordinari!
, i se referia, senyories, a
més articles, no solament a l'article 11 de la Llei 1/1987,
electoral valenciana, com mosatros proposem.
Ha anat per procediment
ordinari, l'han presentat de forma unilateral i, tanmateix, no ha
prosperat.
Però vosté, això ahir no ho pensava, senyor
Ribó, només ho pensa hui davant la iniciativa del Grup
Parlamentari Popular.

Se'ls ha oferit el consens, el síndic del
Grup Parlamentari Popular va enviar a principis d'estiu un escrit al
senyor Ribó i al senyor Pla en el qual adjuntava un esborrany de
proposta de reforma de la llei electoral, i manifestant que estàvem
dispostos a assentar-mos davant d'una taula i aconseguir el consens
pertinent per a dur-ho endavant, i no és que no han contestat!
, ha
segut la callada per resposta!
Bé, el Grup Parlamentari Socialista
ha parlat en el registre públic, perquè automàticament
han anat i l'han presentat.
Després, mosatros, quan
véem eixa actitud del Grup Parlamentari Socialista, presentem la de
mosatros.
Però, fixe's si hem segut respectuosos, que hem
paralitzat fins a hui la tramitació de la nostra, per respecte a la
del Grup Parlamentari Socialista, perquè volíem el consens
amb tota la del Grup Parlamentari Socialista, perquè la va presentar
primer.
Però consens, senyories, no es fer el que vullga
l'oposició.
Consens, i ho he dit altres voltes, és
cedir tots un poquet per a aplegar a conclusions entre les distintes
forces.
No.
Aquí hi ha una part de la cambra que entén que
consens és que el grup majoritari accepte les exigències dels
grups minoritaris.

Mire, i en democràcia, gràcies a
Déu, encara se prenen les decisions gràcies al vot de les
majories!
I eixa és la realitat.
Però no en les Corts
Valencianes, en qualsevol parlament del món.
.
.
Parlament que ho
siga, clar!
, se prenen les decisions per majoria, senyories.
Per tant, jo
no crec que tinguen ningun argument convincent, ja no per a mosatros,
sinó per a la mateixa societat valenciana.
No crec que tinguen
ningun argument que puga justificar a la societat valenciana que
vostés hui van a dir que no al que ahir dien que sí,
només pel fet que ho ha presentat el Grup Parlamentari Popular.

¿Això és coherència,
senyories?
Jo pense que no, jo pense que no, senyories, no tenen
explicació.
I no me val que vinga aquí ara el senyor
Ribó o qui corresponga per part del Grup Parlamentari Socialista i
que em diga, «és que mosatros volíem reformar altres
qüestions».
.
.
Oportunitat van tindre!
Van rebre la carta del
síndic, senyor Castellano, oferint-los eixa possibilitat
d'assentar-mos.
.
.
Clar, vosté diu, sí, però
vostés no hagueren accedit a la rebaixa del llistó
electoral.
.
.
Clar que no!

Però és que no té cap de sentit.
El llistó electoral va votar el Partit Socialista, el Grup
Parlamentari Socialista en estes Corts, va votar el llistó electoral
del 5% en tres ocasions: quan se fa la presa en consideració de la
proposició de llei conjunta, sense dir quan se redacta; la va votar
després en comissió, el 5%; i la va votar en el ple
definitiu.
I la vota també en la presa en consideració en el
Congrés!
I diuen: «Però és que.
.
.
»
Perquè hem assistit últimament a unes reclamacions a les
Corts i diu: «És que no és legal, és
inconstitucional que se facen modificacions substancials a una iniciativa
legislativa que ja ha sigut presa en consideració».

Però, escolte.
.
.
Però anem a vore.
Però això què és?
Un tabú per a les
Corts Valencianes?
En el Congrés dels Diputats sí que se pot
fer?
Allí sí que se pot prendre en consideració la
proposta de llei orgànica de les Corts Valencianes, en què en
l'article 23.
2 diu que el llistó electoral és del 5%, i
després eliminen eixa referència?
No és això,
si de cas, una modificació substancial?
Jo pense que és una
modificació substancial.

Allí sí que se pot fer, però
aquí no podem suprimir un article o modificar el contingut
d'un altre, perquè hagen pres en consideració.
.
.
?
Mire,
quan es pren en consideració una iniciativa, es pren en
consideració de forma global, perquè se sap que a
continuació va a comissió i hi ha un procés de
presentació d'esmenes i de defensa de les esmenes que poden
modificar els seus continguts.
I això és aixina.
I són
les majories les qui prenen les decisions en democràcia.

I aquí, senyories, hi ha una cosa que és
palpable, i és que la iniciativa legislativa que jo estic defensant
en este moment és una proposició de llei que reforma
l'article 11 de la Llei 1/1987, de 31 de març, electoral
valenciana.
I la modifica només en un aspecte.
On diu: «El
nombre de diputats i diputades de les Corts es fixa en 89», que diga
«es fixa en 99».
Només això canviem.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

I dóna la
casualitat, senyories -no sé si serà que han
comés un error, la qual cosa justificaria que ara pensen d'una
altra forma-, que ahir, dia, debatíem una proposició de
llei del Grup Parlamentari Socialista, de reforma de la mateixa llei, que
en allò concernent a este mateix article 11, dia literalment el
mateixet.
És que no canvia ni una coma.
I això es pot
demostrar i ho saben les seues senyories.
El mateixet.
I resulta que el
Grup Parlamentari d'Esquerra Unida planteja un text alternatiu a eixa
iniciativa, en la qual en l'article 11 torna a dir el mateixet,
senyories.

Per tant, quina coherència és eixa?
Quan
ho diu el Grup Parlamentari Socialista estem d'acord, quan ho diu el
Grup Parlamentari d'Esquerra Unida estem d'acord, però
no estem d'acord quan ho diu el Grup Parlamentari Popular, senyories?
Un poquet de seriositat, un poquet de formalitat.

Jo pense que a la societat valenciana -acabe,
senyora presidenta-, a la societat valenciana, als seus votants
inclús, no li pareix bé estos numerets, estes piruetes que
vostés fan en l'aire, perquè el que fan és que
perden credibilitat.
Clar, aixina els va!
A mosatros no mos preocupa eixa
pèrdua de credibilitat que vostés estan sofrint de moment en
moment i que va in crescendo, com dia aquell.
A mosatros el que mos preocupa és que
vostés siguen tan incoherents, que deixen en evidència, que
deixen en ridícul la primera institució del poble
valencià, que és el seu parlament, que són estes
Corts.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, il·lustre
diputat.

Té la paraula per a torn en contra, i en
representació del Grup Parlamentari Socialista,
l'il·lustre diputat senyor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora presidenta.

Molt breu, perquè jo crec que el que estem fent
ara és el que havíem fet abans.
I, per tant, perdre el temps
no mos agrada a ningú, i sobretot escoltar reiteradament els
mateixos arguments.

Jo només vaig a dir una cosa, i és que
han tingut vostés l'ocasió de retirar estos punts i no
ho han fet.
El vicepresident, li ho ha demanat també el senyor
Ribó que ho fera, i tampoc ho ha fet.
Jo l'única cosa
que vull ratificar ací és que l'oferta de diàleg
que ha fet el president de la Generalitat vostés l'estan
desautoritzant i que vostés estan deixant en ridícul el
president de la Generalitat.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, em demana la paraula, en
representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Mire, senyor Such, no.
Sap el que vol vosté?
Vosté el que vol és que es demoren estes reformes
legislatives, perquè vostés no volen que es facen, no volen
que es facen.
El mateix que estan fent amb el reglament, el mateix que
estan fent amb tantes qüestions.
Vostés no volen que es porte
açò endavant, perquè vostés és: o el meu
o res.

I clar, com el seu ha sigut la iniciativa del
fracàs.
.
.
Perquè esta no va a ser un fracàs, esta no
obtindrà la majoria qualificada, però esta serà
aprovada per la cambra.
I la de vosté ha sigut aprovada per la
cambra gràcies als vots del Partit Popular, del Grup Parlamentari
Popular.
Mosatros, per a aprovar esta iniciativa, no cal que vostés
la voten a favor.
Sí perquè prospere la seua eficàcia,
sí perquè es puga desenrotllar fa falta un vot de la majoria
qualificada.

Però és que vosté ha votat en
contra de la seua iniciativa, vosté ha votat en contra de la seua
iniciativa.
I per això l'he catalogada, agarrant les paraules
que ha pronunciat el senyo Ribó en l'anterior punt, de
fracàs.
La Proposició de llei de reforma de la Llei 1/1987,
de 31 de març, electoral valenciana, és la proposició
de llei presentada per vosté, la del fracàs, la que han votat
en contra.

I no és perdre el temps.
Jo crec que en
democràcia discutir, debatre, no és perdre el temps.
Sempre
d'una discrepància es pot trobar la llum per a altres coses.
Si vosté considera que és perdre el temps estar aquí
debatent i discutint, mire, és que vosté no creu en
astò.
Però jo, com sí que crec, com jo sí que
crec, estic aquí i no me preocupa el temps que dedique a
astò, entre altres coses, per això me paguen també.
I
per això procure acudir a totes les obligacions que tinc en la
cambra, i esta és una obligació.
Però a més,
una obligació que assumisc amb satisfacció, com totes les que
assumisc, perquè jo sí que crec en la institució
democràtica que representa els valencians.

Mire, i en ningun moment, ningun moment estem
contradient el que vosté diu que ha oferit el president de la
Generalitat.
Estem en eixa mateixa línia.
Si ahir ho va dir el
síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Such, a vosté
directament: «Anem a retirar totes estes iniciatives i anem a fer-ne
una conjunta dels 99 i la farem per lectura única».
Però vostés diuen: «No, no».
No van acceptar.
Com
no van acceptar l'oferiment que per escrit, que podem demostrar-ho,
que estan les cartes, al senyor Ribó i al senyor Pla, presentades a
principis d'estiu, on s'enviava un text al voltant del qual
volíem consensuar.
Vostés no van voler asseure's,
perquè vostés parlen molt de la busca del consens i
després no és veritat.

Ara me'n recorde també d'altres
iniciatives legislatives que hem aprovat aquí i que vosté ha
vingut a la trona i ha dit: «En matèria urbanística
estem disposats.
.
.
perquè tenim un.
.
.
».
Mire, senyor Such, li
vaig dir aquell dia: «Ara quan acabem, mos asseiem al voltant
d'una taula i anem a analitzar-ho i.
.
.
» Encara estic esperant
que vosté vinga a eixa reunió, encara estic esperant.

Per tant, mire, una cosa és predicar i una
altra cosa és donar blat.
I astò no és perdre el
temps, senyor.
.
.
, almenys per a mi i per al meu grup, perquè
és bo que la societat valenciana sàpia quin és el
comportament i quina és l'actitud que cada grup parlamentari
té, no només en esta qüestió, en qualsevol
qüestió que siga susceptible de debat.

I precisament vostés hui estan dient que no a
allò que ahir i despús-ahir dien que sí.
I eixa
és la incongruència del Grup Parlamentari Socialista.
Per
això no avança mai.
És com allò del teixit de
Penèlope, teixir i desteixir, un poc més, un poc menys, un
poc.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, vaja finalitzant.

El senyor Maluenda Verdú:

Això és del que es tracta, de les
expectatives electorals.
Quan pensen que tenen un efecte Zapatero, que
volen que ara es diga efecte Pla, resulta que la societat valenciana diu:
«Ni efecte Zapatero ni efecte Pla.
Volem seriositat, volem
coherència, volem responsabilitat», cosa que el Grup
Parlamentari Socialista no sap portar a efecte.
Eixa és la pura
realitat.
I hui anem a assistir a la cerimònia novament de la
contradicció i de la incoherència, que van a dir que no a
allò que ahir dien que sí només pel fet que ahir ho
dia el Grup Parlamentari Socialista i hui ho diu el Grup Parlamentari
Popular.

Per tant, senyories, són vostés els qui
han dit no a eixe consens, són vostés els qui han rebutjat la
possibilitat d'un consens entorn a esta llei, són
vostés els qui des d'este estiu tenen per contestada
l'oferta que va fer.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, finalitze, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
el Grup Parlamentari Popular per mitjà del
seu síndic.

I, per tant, senyories, més seriositat,
més rigorositat i més respecte al poble valencià.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, il·lustre
diputat.

Sí.
Em demana la paraula
l'il·lustre diputat senyor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora presidenta.

I molt breument, igual que abans.

Senyor Maluenda, es veu que a vosté les coses
li les conten a mitges.
I, per tant, eixa concepció tan
equivocada.
.
.
o tan encertada, al seu entendre, perquè realment pot
estar convençut del que diu perquè és el que li han
contat.
I en eixe sentit, vosté està satisfet i per
això ho defensa amb vehemència.
Però és la
meitat de la veritat.
I, per tant, quan un diu la meitat de la veritat,
està faltant a l'altra mitja veritat.

Mire, jo lamente molt que no haja arribat el motorista
de Presidència amb les instruccions ací al seu grup
parlamentari per a dir-li: «Eh!
, que podem arribar a un acord en
alguna cosa i, per tant, porten-se un poquet millor i dialoguen i puguen
consensuar».

Perquè vostés seguixen erre que erre.
Vosté creu
que podem aprovar una proposició de llei per lectura única
amb nocturnitat i traïdoria, impedint que els altres puguen fer
qualsevol esmena?
Vosté creu que això és normal?
Mire,
no és normal.

I, per tant, si vosté creu que és
normal, eixe és el seu tarannà, eixe és el
tarannà del Grup Parlamentari Popular, eixe és el
tarannà del senyor Camps.
I, per tant, ja posem en dubte
inclús que l'oferta que fa el president de la Generalitat siga
real i siga verídica i vullga arribar a algun lloc.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Such.

Té la paraula, per a fixar posició, en
representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, l'il·lustre diputat senyor
Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Jo, senyor Maluenda, li volia comentar una cosa amb
amabilitat, crec que vosté ahí sí que ha esvarat.
Si
no hi haguera lectura única, vosté sap que nosaltres
l'únic que havíem de fer és agafar una de les
esmenes que presentàrem al projecte de llei del Partit Socialista i
trasplantar-les a l'article 11.
M'entén vosté?
Per tant, aquí sí que es poden presentar esmenes, i li ho
vaig a dir pràcticament de memòria.
Si la desproporció
-la parlàrem ahir- tres a un, no compleix les normes de
l'Estatut, haurem d'augmentar el nombre de diputats fins que la
complisca.
I açò s'ha de ficar en l'article 11,
perquè correspon al nombre de diputats.

Per tant, la primera cosa que li vull dir és
que mitjançant el mecanisme de lectura única, encara que siga
només de l'article 11, pels seus reials designis,
perquè no es pot dir d'una altra manera, han impedit
vostés que poguérem presentar determinats tipus
d'esmenes, que, efectivament, i sens dubte, podrien ajudar a
solucionar un problema que va estar a punt de passar en l'any 2003.
Es referix a temes de l'article 11.

La segona cosa.
Jo crec que açò
té pinta que tots sapiguem com va a acabar: sense reunir la majoria
necessària per a poder ser aprovada aquesta proposició.
Si
després de tot açò vostés no consideren que
és fracàs i que s'ha de canviar el mecanisme, jo crec
que és important que ho revisen.
Jo, és clar, faig vots
perquè aquelles lleis de desenvolupament de l'Estatut es
treballen amb el màxim de consens i s'avance en posicions
d'aquest tipus, però este no és el mecanisme que estem
discutint avui.
I pense que el millor que se li pot dir per la recerca
d'un consens és que un mecanisme que no el busca, precisament
siga un mecanisme rebutjat per aquesta cambra, com imagine que va a passar.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el senyor president, Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Señor Maluenda, tiene.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Ribó, aquí s'ha dit
en la trona que esta iniciativa s'ha presentat amb traïdoria i
nocturnitat.
Això s'ha dit aquí en la trona.
Fixe's quin disbarat.
S'ha dit en la trona.
Esta iniciativa que
estem discutint està publicada en el bolletí de les Corts
207, en la pàgina 33.
293, de data 23 de juny.
Per això quan
dic que es ve ací a la trona i es mentix, és que és
veritat, és mentix.
Traïdoria i nocturnitat, senyors,
traïdoria i nocturnitat.
Mire, està publicada des del 23 de
juny i totes les senyories tenen coneixement.

Com es pot dir des de la trona que hi ha traïdora
i nocturnitat?
Com es pot dir des de la trona que hi ha traïdoria i
nocturnitat, davant una iniciativa que és transparent i clara?
I el
suficientment simplificada, perquè es referix només a un
article, un article en què tots estàvem d'acord.

I no és veritat el que vosté ha dit,
però vosté no ho diu perquè mentisca, vosté ho
diu perquè està confós.
Diu: «Si vosté
l'haguera tramitat pel procediment ordinari, jo haguera pogut fer-li
a l'article 11.
.
.
».
No.
Vosté a l'article 11
haguera pogut modificar-lo, però no és substituir-lo o
derogar-lo, però només respecte del contingut de
l'article 11 de la Llei 1/1987, de 31 de març, electoral
valenciana.
Només per això.
No per a ficar allò del 3
o el 5%, no per a ficar allò del 3 o el 5%.
Que jo a vosté
l'entenc que vosté estiga entossudit en la defensa.
.
.
Bé, primer dient el 3%.
Ara ja no volen ni el 3%.
Ara taula rasa.
I
jo a vosté puc entendre'l, perquè vostés no han
sigut coherents.
Jo he estat deu any en la reforma de l'Estatut
d'autonomia i el seu grup sempre ha plantejat eixa
qüestió.
La incoherència és per part
d'altres, que estaven d'acord en el 5%.
Tan d'acord
estaven amb el 5% que van consensuar la proposició de proposta de
llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia, que
la van signar amb el 5%, que la van votar favorablement en la pressa en
consideració d'estes Corts, que la van ratificar en la
Comissió de Coordinació, Organització i Règim
de les Institucions de la Generalitat, que la van tornar a votar finalment
ací per a remetre-la al Congrés dels Diputats i que
allí, en el Congrés dels Diputats, en la presa en
consideració, el Grup Parlamentari Socialista va continuar votant
sí a eixe 5%.

El que no es pot és posar com a excusa que ara
volen que siga el 3%, perquè resulta que quan se fa la
modificació en Madrid en Grup Parlamentari Socialista tenia majoria
més que suficient per haver ficat el 3%.
I no se va atrevir a
fer-ho, perquè en el fons ells no volen que es baixe el
llistó.
Ells s'emparen en el Partit Popular.
Però, jo
he viscut durant 10 anys l'intent de reforma i ells sempre han sigut
partidaris del 5%.
I si hagueren sigut partidaris del 3%, amb la seua
majoria en Madrid, en compte d'eliminar la referència i
bloquejar el que ells saben que van bloquejar, amb el seu consentiment que
es mantinga en la llei electoral, perquè gràcies a eixe
consens se manté la llei electoral,.
.
.

El senyor president:

Senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
-sí, acabe, senyor president-
resulta que la llei electoral queda vigent amb el 5%.

I el Partit Popular és coherent amb el que ha
fet sempre, perquè mosatros diem que tan democràtic és
el 5% com vostés diguen que siga el 3%, el 2 o el que vullguen.
Quan
u demana el 3% és perquè sap que no arriba al 5, prova
evident és que aquells que demanaven el 3% fa poc de temps ara ja no
volen el llistó electoral perquè ja tenen dubtes que puguen
superar el 3%.

La incoherència és per part
d'aquells que sempre han defensat el 5%, que els seus vots són
els que han mantingut el 5%.
Perquè si el Grup Parlamentari Popular
només haguera volgut mantindre el 5% i no posar el 3%, no
haguérem.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
pogut en el Congrés dels Diputats,
haguera sigut la majoria socialista qui haguera imposat el 3%.
I van dir:
«No, el que diu la llei electoral».
La llei electoral diu el
que diu, que és el 5%, i requerix una majoria de 2/3, que
necessàriament fa falta la suma dels vots del Grup Parlamentari
Socialista i del Grup Parlamentari Popular.

La proposició de llei del fracàs de la
reforma electoral és la socialista, no esta, senyories.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra el señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Encara que semble mentira, el senyor Maluenda
m'estava replicant a mi, encara que semble mentira.

Anem a vore.
Jo li reitere que amb el mecanisme de
lectura única m'ha impedit presentar una esmena a
l'article 11 -que ahir vam discutir ací-; i
açò és objectiu, és absolutament objectiu, i
alguna altra que se m'haguera ocorregut i alguna altra que
l'haguérem pogut treballar.

Per tant, el mecanisme de lectura única
és pervers en un sistema d'una llei de majoria qualificada.
És la primera cosa.
I, com ja ho hem discutit molt, jo no vull
allargar la discussió, ja estan tots els arguments prou discutits.
Li ho reitere.

El tema del 3%.
Nosaltres hem canviat, però
estem disposats a arribar a un acord al voltant del 3%, per si ho vol
saber.
Nosaltres estem disposats a arribar a un acord d'una barrera
del 3%.
Considerem millor que no hi haja barrera però, si vol, eixa
és una posició que per a nosaltres podem arribar a acord, li
reitere.

I també li reitere, perquè de tot el que
ha dit -li ho ha estat explicant el Partit Socialista, de tot el que
li he plantejat jo no m'ha dit absolutament res-, jo el que li
reitere és que este és un mecanisme que em sembla que no
és procedent en la modificació d'una llei que
s'ha d'aprovar per majories qualificades.
Fixe's!
, no ha
aconseguit trobar-me cap exemple de cap parlament espanyol des de
l'arribada de la democràcia, cap exemple d'una llei
qualificada que la tramiten per lectura única.
En això
sí que són.
.
.
com li diuen?
Pioners, pioners de mètodes nous
democràtics.
Una llei de majoria qualificada per lectura
única.
Sí, senyor.
Són pioners d'una nova forma
d'entendre la trágala i la piconadora.

Doncs, mire, per nosaltres va a ser que no.
Li anem a
votar que no, com vosté sap, entre altres coses i ara en estos
moments, fonamentalment, per qüestió de mètode.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Una vez finalizado el debate, vamos a proceder a la
votación.
En cuanto los diputados estén en sus
escaños, comenzamos la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 43; votos en contra, 30.

Bien, al no ser el resultado de la votación las
dos terceras partes de todas Les Corts, no se puede apoyar la
modificación de la ley electoral.

Declaració institucional amb motiu del 25 de
novembre, Dia Internacional contra la Violència de Gènere.

El senyor president:

Existe una declaración institucional con motivo
del 25 de noviembre, Día Internacional contra la Violencia de
Género, que este presidente entiende que debe leer, por deferencia,
la vicepresidenta de Les Corts, Rosa Maria Barrieras.

La senyora vicepresidenta primera:

Declaració institucional amb motiu del 25 de
novembre, Dia Internacional contra la Violència de Gènere.

«Entendiendo la violencia contra las mujeres una
forma brutal de discriminación, el 17 de diciembre de 1999, la
Asamblea General de la ONU declaró el 25 de noviembre como
Día Internacional de la Eliminación de la Violencia contra la
Mujer, haciendo un llamamiento explícito a todos los gobiernos para
que redoblaran sus esfuerzos en erradicar la violencia que se ejerce contra
las mujeres por el solo hecho de ser mujer.

En nuestra comunidad, los planes de igualdad de
oportunidades, aprobados por el Consell de la Generalitat, han supuesto un
gran avance en la concienciación y el compromiso de la sociedad
valenciana en general y de la administración autonómica en
particular contra esta lacra social.
Y en este sentido, y por unanimidad de
todas las fuerzas políticas, las Cortes Generales aprobaron la Ley
integral contra la violencia de género.

Sabemos que ninguna ley consigue sus fines de manera
satisfactoria ni de forma inmediata sin que empape plenamente el tejido
social al que va dirigido, y menos ésta que debe luchar contra
atavismos machistas profundamente arraigados en nuestra cultura.

Por ello, les Corts Valencianes hacen un llamamiento a
toda la sociedad valenciana en su compromiso por la tolerancia cero contra
los malos tratos y, en especial, a todos los poderes públicos para
redoblar los esfuerzos en medidas que remuevan y destruyan el silencio, la
complicidad, el oscurantismo y la crueldad que emanan de esta violencia
contra las mujeres y defender firme y enérgicamente la acción
política en defensa de la libertad, la autonomía y la
seguridad de las mujeres».

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Vamos a ver, señores.
Se convoca de inmediato a
la Mesa de las Cortes, y a menos diez a la Junta de Síndics.

La Comisión de Economía, Presupuestos y
Hacienda se reunirá a las tres para la recepción de enmiendas
y nombramiento de la ponencia que ha de elaborar el informe de Proyecto de
ley de presupuestos de la Generalitat para el 2007.

La Comisión de la Mujer ha sido aplazada.
Y se
convocan de inmediato las comisiones de Educación y de Sanidad.

Se levanta la sesión.

(S'alça la sessió a les 14 hores i
44 minuts)