Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para6 {
margin-right:2,2px;
text-align:justify;
}
.para8 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 21 de
febrer de 2008.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María
Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària
número 16.
Segona i darrera reunió.

Compareixença del president del Consell, senyor
Francisco Camps Ortiz, per a respondre les preguntes d'interés
general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris
(RE números 13.
472, 13.
502 i 13.
503)

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt
número set.

La senyora presidenta:

Compareixença del president del Consell per a
respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat
Valenciana formulades  pels grups polítics.

Té la paraula el síndic del Grup
Parlamentari Popular, el senyor Esteban González Pons.

El senyor González Pons:

Molt Excel·lent
Presidenta de Les Corts.

Molt Honorable President de La Generalitat.

Senyories.

Nunca se me ocurriría reivindicar agua para
riego si en otra comunidad hubiese problemas para el abastecimiento
personal de los ciudadanos.
Nosotros partimos del hecho de que hay agua
para todos, de que no se trata de arrebatársela a unos para
dársela a otros sino de procurar una distribución ajustada de
las necesidades de cada cual.
El agua no es de nadie, es de todos.

El transvasament entre conques ha de ser considerat un
instrument més per a garantir la nostra suficiència
hídrica i l'apel·lació a la solidaritat deu,
segurament, estar present.
Hauríem de proposar obrir un espai de
diàleg franc i sincer amb el govern d'Espanya, amb Catalunya i
Aragó per a tindre el riu Ebre com un recurs més per a la
nostra comunitat amb un plantejament de transvasament raonable i acceptable
des del punt de vista social, econòmic i ambiental.

Desalar agua de forma masiva no es un procedimiento
que se pueda considerar viable para el sector productivo agrario, ni
siquiera en las zonas de mayor rentabilidad del Mediterráneo.
El
agua debe ir de donde sobra a donde falta, porque la solidaridad debe
significar eso, que vaya el agua, la riqueza y el bienestar de donde sobra
a donde falta.
A pesar de que en el programa del Partido Popular no figure
la palabra trasvase sí que se habla de transferencia de aguas y
estos son términos sinónimos que significan lo mismo.

Señorías, ni una sola de las frases que
acabo de leer es mía.
Todas son de destacados dirigentes
socialistas.
Las tres primeras son cita literal de lo que decía Joan
Lerma cuando era presidente de La Generalitat.
La cita en valenciano figura
en el diario de sesiones de esta cámara el 25 de julio de 2007 y fue
pronunciada por el secretario general de los socialistas valencianos Joan
Ignasi Pla.
Las otras tres corresponden a Josep Borrell en el momento en el
que era ministro de Medio Ambiente, a Pepe Bono, que la pronunció en
Burjassot el pasado mes de septiembre y a Marcelino Iglesias, presidente de
Aragón, recogidas por la prensa el 9 de febrero de 2008
respectivamente.
Y después de todo eso María Teresa
Fernández De la Vega derogó el transvase del Ebro por decreto
ley para la Comunidad Valenciana.
Y es al Partido Popular al que se le
piden explicaciones por su cambio de postura.
Y yo me pregunto
¿quién debe explicar su cambio de postura?

En todos estos años mi partido, mi grupo
parlamentario y el presidente no se han movido ni un ápice de sus
reivindicaciones hídricas, ni un milímetro.
Hoy, para que no
le quepa la más remota duda a nadie, le pregunto, señor
presidente: ¿Piensa el presidente del Consell continuar exigiendo al
gobierno de la nación el transvase a la Comunidad Valenciana de
parte de los sobrantes del Ebro, el mantenimiento del transvase Tajo-Segura
y retomar el transvase Júcar-Vinalopó desde una toma que
garantice agua de calidad para el abastecimiento y el regadío?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el
president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular.

El Partit Popular ha fet una defensa clara, raonada i
justificada des del punt de vista nacional, constitucional, des del punt de
vista tècnic del que en definitiva és un tema clau i capital
per al futur de la nostra terra.

Hem parlat d'aigua al llarg d'estos quatre
anys i no renunciem a continuar parlant d'aigua.
Hem parlat
d'aigua i hem treballat també en un ús més
eficaç i eficient de l'aigua en la nostra comunitat, en
agricultura, en indústria, en els servicis.
En definitiva, hem
parlat que bona part de la nostra prosperitat i del futur de la Comunitat
Valenciana radica clarament en un manteniment de previsions d'aigua
suficients per al futur d'una comunitat que crescut moltíssim
al llarg d'estos anys, que ha donat molta prosperitat i ha generat
una gran quantitat de llocs de treball.

L'aigua des del punt de vista en
l'ús en el camp o l'aigua des del punt de vista de
l'ús en la indústria i sobre tot des del punt de vista
de l'ús domèstic ha d'estar garantida.
I ha
d'estar garantida des del punt de vista de les inversions i des del
punt de vista de la llei.
Des del nostre punt de vista el futur de la
Comunitat Valenciana, des del punt de vista de l'aigua, està
defés totalment en la nostra Constitució.
També ho
està en la reforma ambiciosa del nostre estatut de la passada
legislatura on diu clarament que la Comunitat Valenciana té dret a
aigua en quantitat i en qualitat.
I a la Comunitat Valenciana l'aigua
en quantitat i en qualitat ha de vindre de les nostres opcions
territorials, d'eixe ús eficaç i eficient que estem
ficant en marxa, en reutilització o modernització del
sistemes de regadius i òbviament també i de forma
necessària i indefugible dels transvasaments de sobrants
d'aigua de conques excedentàries.

El transvasament de les aigües de conques
excedentàries com la de l'Ebre, com la de Tajo i una
comunicació per via de transvasament amb totes les opcions de
possibilitat per al futur del sud de la nostra comunitat, com és el
transvasament del Xúquer al Vinalopó.
(Aplaudiments)

El Partit Popular no ha
canviat d'opinió mai al respecte, mai.
És més
cap govern democràtic ha canviat mai d'opinió al
respecte excepció feta del govern socialista de Rodríguez
Zapatero.
Hi ha moltes conclusions al respecte de per què
Rodríguez Zapatero és el primer president del govern
democràtic d'Espanya que renuncia als transvasament de
solidaritat entre els pobles d'Espanya.
Pot ser la incapacitat per a
vore eixa responsabilitat de portar endavant una gran nació com
és Espanya, pot ser perquè va claudicar davant de les
exigències d'esquerra republicana de Catalunya després
del pacte del Tinell (Aplaudiments) Pot ser, pot ser que la ministra de Medi Ambient
també haja portat al president del govern a un camí sense
eixida.

En definitiva, la responsabilitat política
absoluta, completa, sense matisos la té Rodríguez Zapatero i
el seu decret de derogació de la construcció del
transvasament de l'aigua de l'Ebre a la Comunitat Valenciana, a
l'àrea metropolitana de Barcelona, a Múrcia i a
Almeria.
Ha generat una crispació i una tensió en termes
socialistes que mai havia viscut la nostra comunitat i el nostre
país.
Per això, l'única possibilitat que
té la Comunitat Valenciana de tindre opcions de futur des del punt
de vista de l'aigua és el canvi de govern al govern
d'Espanya.

Moltes gràcies.
(aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el
síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Señor presidente.

Todos los que sabemos leer y queremos entender lo que
leemos hemos podido leer perfectamente su programa electoral y darnos
cuenta que en el no va el trasvase del Ebro.
Es más, cuando hemos
leído el programa definitivamente aprobado hemos visto que sí
que va por dos veces, además no una, dos veces, la preferencia del
pacto de agua de Aragón antes de hablar de sobrantes a otras
cuencas.
Este hecho quiebra de manera definitiva y grave la propuesta que
usted le ha venido haciendo a los valencianos durante los últimos
años.
Este hecho supone la constatación de la gran estafa que
usted ha estado haciendo a los valencianos.
Por eso, yo le vengo a
preguntar hoy: ¿Cómo piensa afrontar los problemas derivados
de la necesidad de agua en la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el
president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Socialista.

El programa del Partit Popular d'estes
eleccions, que per tant es convertirà en programa de govern a partir
del 9 de març (aplaudiments) és un programa que diu clarament, clarament, les
necessitats hídriques de la nostra comunitat, clarament el que
significa el transvasament de les aigües sobrants de l'Ebre a la
nostra comunitat.

Quan parla de conques excedentàries, senyor
Luna, de quines conques estem parlant en tota Espanya?
Quan es parla de
conques deficitàries, senyor Luna, de quines conques estem parlant
en tota Espanya?
O és que de la lectura vosté no sap traure
les conclusions del que significa conques excedentàries i conques
deficitàries?
O és que el desconeixement del socialisme
valencià arriba a no entendre que les nostres conques són
excedentàries?
(Aplaudiments)

Senyor Luna, vosté
que és de la província d'Alacant, és
capaç vosté d'anar per la província
d'Alacant dient que el Vinalopó o el Segura són conques
excedentàries?
(Aplaudiments) I és vosté capaç de dir
també a la província d'Alacant i a tota la Comunitat
Valenciana que l'Ebre no és una conca excedentària?
De
què estem parlant, senyor Luna?

Es parla de transferències, de conques
excedentàries a conques deficitàries, es parla de sobrants i
a més es parla de començar quan abans totes les obres
hidràuliques necessàries per a fer possible un programa
seriós en matèria d'aigua per a tota Espanya, ho fica
el programa.
(aplaudiments)

I el programa, per al seu disgust personal, senyor
Luna, també fica la paraula transvasament dins del mateix escrit.
Per tant, l'única estafa que han tingut els valencians ha
sigut la política hídrica dels socialistes, per això
vostés estan en l'oposició.

Moltes gràcies.
(aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el
síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Señor presidente, claro que sé sacar
conclusiones de la lectura.
Y, mire, le voy a leer lo que decía
usted en esta cámara el día 25 de junio de 2007.
«.
.
.
Porqué para decirme, parece ser, que sí al trasvase
del agua del Ebro me habla de comisiones, de territorio, de explicaciones,
de consensos y de no sé qué cosas más.
Mire,
señor Pla, esto es muy sencillo: sí al transvase del agua del
Ebro.
Ya está.
Así de fácil.
Queremos el transvase
sí o no.
Fíjese que fácil.
Dígamelo, sí
al transvase del agua del Ebro.
» (Aplaudiments) Gracias, gracias, muchas gracias.

Señora presidenta, descuénteme el
tiempo, porque creo que lo que quieren es taparme.

Mire, si es tan fácil porqué no lo ponen
en su programa.
Ustedes tuvieron un primer aviso con la retirada de la
enmienda de los 600 millones en los presupuestos de este año que les
obligaron a retirar.
Y usted, a continuación de eso, se jacta de que
el trasvase del Ebro va a ir en el programa de su partido y consigue con
eso poner en evidencia a su partido y a su candidato, señor Rajoy.

Mire, pone en evidencia a su partido porque evidencia
que hay falta de criterio en el Partido Popular, que no tienen las cosas
claras en este tema, están enfrentados todos los territorios.

Pone en evidencia al señor Rajoy porque
evidencia la falta de liderazgo, un problema que se enquista porque no lo
aborda en su momento, no sabe ni consensuarlo ni cortarlo, y tiene que al
final ceder al chantaje del señor de Aragón que se lo impone
a usted.

Y al final pone en evidencia su falta de peso
político en España y en el Partido Popular, porque se tiene
que comer sus propias palabras.
(Aplaudiments) Ha perdido usted la bandera y no lo puede aceptar.

Mire, ¿hasta cuándo le va a durar este
discurso?
Si nosotros ganamos las elecciones de marzo, ¿qué
van a estar?
¿Cuatro años más jugando aquí al
victimismo?
Y si las ganaran ustedes, por casualidad, primero, no las
tendrían.
.
.
(remors) -yo les rogaría que me dejaran
terminar-, no las ganarían con mayoría absoluta, desde
luego; y además, aunque las ganaran, por dos veces en su programa
está el pacto del agua de Aragón.
Hasta el 2015 no se
terminan las obras de ese pacto.
Lo ha dicho aquí, en la prensa de
aquí, Rajoy, y se harta de decirlo el señor Pizarro cada vez
que le ponen un micrófono delante.

Oiga ¿qué va a hacer usted el 10 de
marzo?
¿Tiene alguna idea de lo que va a hacer el 10 de marzo?
¿O va a seguir contándonos milongas y hablando de lo que
hemos dicho los socialistas?

Le voy a dar otra idea.
Mire usted, cuando a Indalecio
Prieto se le ocurrió el trasvase del Tajo-Segura tampoco
defendíamos las desaladoras.
¿Sabe por qué?
Porque no
se habían inventado.

Claro, nosotros en 1994 efectivamente
defendíamos el trasvase.
Pero es que de 1994 a aquí la
tecnología de la desalación -no sé si usted lo
sabe- ha evolucionado bastante, entre otras cosas se gasta menos de
la mitad de energía; no se habían inventado entonces las
membranas esas de baja presión.

Por tanto, nosotros no somos fundamentalistas en este
tema.
Ustedes sí.
¿Y sabe por qué?
Porque el agua para
ustedes no es un problema de los valencianos, es una bandera.
Y las
banderas lo último que se hace es perderlas.
Y ustedes se aferran a
esa bandera y siguen sin solucionar el problema a los valencianos.

Nuestra posición, señor presidente, es
una posición de futuro, porque la tecnología avanza.
La suya
es una posición muerta, que lleva al fracaso, porque no tienen
ustedes ni el trasvase del Ebro en el programa, ni tienen ustedes acuerdo
con nadie para llevar el trasvase del Ebro, ni siquiera dentro de su propio
partido.
Y no tienen ustedes financiación europea, como hemos tenido
ocasión de comprobar muy recientemente al respecto.

Por tanto, señor presidente, diga de alguna vez
algo concreto sobre el tema.
No siga engañando a la gente, no siga
intentando manipular.
Mire, ustedes deberían saber por propia
experiencia, y dura, de hace cuatro años, que intentar alargar los
problemas a ver si pasan las elecciones, manipulando a la gente, da muy mal
resultado.
Deberían de saberlo.
Por lo tanto, yo le ruego que
reflexione.

Mire.
.
.
, y sobre todo, deje de hablar de la
imposición catalana.
Ayer demostré claramente que la
posición del Partido Socialista en materia del trasvase del Ebro se
fijó en el debate del Plan hidrológico nacional de junio de
2001.
El Pacto del Tinell, por si no lo sabía, se firmó en
diciembre de 2003, más de dos años y medio después.
La
apuesta que le hice ayer al señor González Pons la sigo
manteniendo, en los términos en los que la hice.
Nuestra
posición es anterior al Pacto del Tinell.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Luna.
(Protestes)

Cinco minutos.
(Aplaudiments
i remors)

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Luna, queden-se vostés en la membrana de
les dessaladores i mosatros en la bandera de la defensa dels interessos
dels valencians.
(Aplaudiments)

Vosté a la tecnologia de la dessalació,
mosatros a la defensa dels interessos reals d'esta terra que demana
aigua.
Perquè a Espanya hi ha aigua per a tots i perquè hi ha
possibilitats tècniques (remors) perquè les aigües sobrants de les conques
excedentàries vinguen a la nostra terra i siguen garantia de futur
per a tots mosatros.
(Aplaudiments)

Alt i clar.
I, efectivament, en el debat
d'investidura li vaig preguntar al senyor Pla: «Sí o no?
És així de senzill.
Estan d'acord o no estan
d'acord?
» El Grup Parlamentari Popular, el Partit Popular de la
Comunitat Valenciana i de tota Espanya diu «sí».
I el
Partit Socialista.
.
.
, i el Partit Socialista i la suma necessària
per al seu govern, que és Esquerra Republicana de Catalunya, diuen
«no» al transvasament.
Eixa és la gran
diferència.

I el Pacte del Tinell ho diu claríssimament,
diu: derogació del transvasament de l'aigua de l'Ebre a
la Comunitat Valenciana.
Clarament.
Per què?
Perquè en el
socialisme valencià hi ha un problema atàvic, atàvic,
i és que la Comunitat Valenciana no se desenrotlle a la mateixa
velocitat que altres territoris limítrofs.
(Remors i aplaudiments) Per això
és un problema atàvic.
Per això (aplaudiments), per això,
l'autovia de comunicació entre el centre peninsular i la
nostra comunitat la va fer el Partit Popular (Se
senten unes veus que diuen: ¡Hala!
") (Aplaudiments)

Per això, per
això varen parar, varen parar la construcció de l'AVE.
Jo no vull licitacions, jo volia l'AVE al mateix temps que a
Barcelona.
I ja ha arribat a Barcelona (aplaudiments) i no ha arribat a València.
Al mateix temps.

I per això (aplaudiments), i per això ens varen llevar el transvasament de
l'aigua de l'Ebre, i per això han parat també
l'ampliació del nostre port que mos ha costat Deu i ajuda per
a la seua ampliació.
(Remors i
aplaudiments) Eixa és la
diferència.

I hi ha un problema, hi ha un problema de
competitivitat, (veus) i és: o mosatros o els altres.
I per a mi sempre primer
mosatros, els valencians.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra, señor Bru.
Señor
Signes, perdón.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president, com vosté se n'ha anat por los cerros de Úbeda i
ha fet mil piruetes per a no evidenciar l'engany als valencians,
permeta'm que li torne a preguntar:

Senyor president, està d'acord amb
què l'aigua de l'Ebre no arribe a la Comunitat
Valenciana fins 2020, quan es complisca el Pacte de l'Aigua
d'Aragó, previst que finalitze en 2015, i sempre que hi hagen
sobrants, tal  com figura en el programa electoral del seu partit,
sí o no?
(Remors)

Li repetisc la pregunta: està vosté
d'acord que l'aigua de l'Ebre no arribe a la Comunitat
Valenciana fins que es complisca el Pacte de l'Aigua
d'Aragó i sempre que hi hagen sobrants, tal com figura en el
seu programa electoral.
Sí o no?
(Se
senten veus que diuen també alhora: "¿Sí o
no?
") (Rialles)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, presidenta.

El senyor Signes se pren com un joc el tema de
l'aigua a la Comunitat Valenciana.
(Protestes) Ells no fan més que ocultar la realitat del Partit
Socialista.
És Zapatero el que es va carregar el transvasament de
l'Ebre i el que s'ha carregat el Pla hidrològic
nacional, sense cap dubte.
(Aplaudiments) Obres que estaven fetes les han paralitzat estos
senyors.

Li diré més.
Jo crec que ell a la millor
no sap que la Comunitat Valenciana té una part del territori dins de
la conca de l'Ebre, i tampoc renunciem a eixe volum d'aigua que
mos correspon com a ells, perquè hi ha sobrants i perquè som
un territori del transvasament de l'Ebre.

I li diré més.
No necessàriament
ha d'acabar-se tot.
Però sempre en el Pla hidrològic
nacional ha sigut prioritari, sempre, les conques on està
l'aigua, les conques que necessiten l'aigua d'eixa conca,
les conques que necessiten eixa aigua.
Sempre.
El transvasament de
l'Ebre en el Pla hidrològic de 2001, en el de 2003, sempre ha
sigut aixina.
Vostés són els que se carreguen el
transvasament de l'Ebre perquè no estan defensant.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la
trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

(Se sent la veu del senyor
Camarasa)

Señor Camarasa, por favor.

El senyor Signes Núñez:

Valencians i valencianes, no sabem si sí o si
no.
És la tàctica del Partit Popular.

Senyor president, repetisc la pregunta no contestada
per vosté i li demane que siga concret i concís.
Si tal i com
apunten les previsions, el pacte.
.
.
(La senyora
presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.
(Se sent una veu que diu: «Li toca a ell, li toca a
ell.
») ¿Pero no es la segunda?
(Protestes)

Perdón, señores diputados, como le
quedaban a usted ocho segundos, se los estaba computando.
(Remors)

El senyor Signes Núñez:

Entenc que no agrade el que dic, peró
repetisc, senyor president, repetisc la pregunta no contestada per
vosté i li demane que siga concret i concís.

Si tal i com apunten les previsions, el Pacte de
l'Aigua d'Aragó no s'acabaria d'executar
fins 2015, com vosté sap, i l'aigua de l'Ebre no
arribaria a la Comunitat Valenciana, per tant, fins 2020 com a
mínim, en cas d'haver sobrants -que és el que diu
el seu programa electoral, tal i com diu el programa electoral del Partit
Popular-, i tenint en compte la seua oposició, la de Rajoy i
la del senyor González Pons a les dessaladores i a la resta
d'actuacions del Programa AGUA del Govern d'Espanya, pregunte:
com pensa vosté garantir fins a eixa data, fins el 2020,
l'aigua que necessitem els valencians?

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Senyor Signes, jo crec que
ha quedat evidentment contestat.
Però li torne a dir: sí i
sí, tenint en compte que el Pacte de l'Aigua i el
transvasament de l'Ebre no són un per acabat i l'altre
començat, sinó un garantit que ha començat i
l'altre també.
Sí i sí.
 (Se senten unes veus que diuen: «No, no, no, no, no,
no») (Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Signes, le recuerdo a usted que
anteriormente ha tenido usted un tiempo.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Que he renunciat a ell.

La senyora presidenta:

No.
Perdón, no ha renunciado usted.
(Remors) Con el tiempo,
señor Signes, con el tiempo que ha intervenido la primera vez y
luego que ha vuelto a intervenir, que yo he puesto.
.
.
(Remors)

Pasamos.
.
.
, pasamos, señor Signes.
Señor Morera.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Me queden deu segons.

La senyora presidenta:

.
.
.
interviene, inter.
.
.
(Remors)

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Deu segons.

La senyora presidenta:

Perdón, señor Signes, usted ha
intervenido tres veces, cuando su (veus) turno es de dos.
(Protestes)

Señor Signes, ha intervenido.
Y ahora tiene la
palabra el portavoz adjunto de Compromís, señor Morera, por
motivos de intervención de la señora Oltra.
(Protestes)

La senyora presidenta:

Señor Morera ¿usted renuncia a su turno?
(Esbronc)

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora pregunta.

La pregunta prèvia que ens podíem
formular és si este espectacle el podrem presenciar en Las Vegas de
Los Monegros, perquè tant vostés, el Partit Popular com el
Partit Socialista, estan d'acord en urbanitzar el desert.

Dit això, la pregunta que li volem formular en
nom del nostre grup, senyor president, és quines actuacions
està duent el Consell de La Generalitat de cara a la
prevenció dels incendis de la campanya primavera-estiu del 2008.

La senyora presidenta:

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Portaveu del Compromís, les actuacions
que s'estan portant són inversions en les nostres
infraestructures de prevenció i extinció d'incendis,
increment dels mitjans materials, increment també dels mitjans
humans, manteniment actiu del pla de vigilància forestal, la
realització d'accions directes en col·laboració
amb professionals agraris i ramaders, la posada en marxa dels plans de
prevenció d'incendis forestals en diferents demarcacions i
parcs forestals del nostre territori, accions de formació i
conscienciació ciutadana i mobilització del voluntariat a
través del programa del voluntariat ambiental.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor Morera Català:

Senyor president, hem triat este tema perquè
ens sembla un tema clau en la política valenciana.
Sembla clau,
perquè els incendis s'apaguen en hivern, no s'apaguen en
estiu i, lamentablement, vostés, el seu govern, que va firmar un
acord sent conseller de Territori i Habitatge el senyor Esteban
González Pons, van signar tres acords amb els representants
sindicals, tres acords del seu govern, en estos moments hem de dir que no
s'està complint cap d'ells.

Són acords de govern, són decisions
importants que afecten un col·lectiu significatiu, els agents
ambientals, que estan en unes condicions tercermundistes al nostre
país.
Són poquets, mal pagats, en condicions
d'inseguretat i, per això, el seu govern, en una època
preelectoral com la que tenim, doncs, va decidir constituir allò que
en el seu temps van dir la policia verda, el futur cos d'agents
mediambientals de la nostra comunitat, i segons les paraules del seu
conseller, actual síndic i candidat del Partit Popular, va dir que
«es el pago de una deuda de unos trabajadores que hace mucho que se
les debe».

Van fer en context preelectoral unes valoracions molt
positives i necessàries sobre el que s'havia de fer, i el seu
govern no ho ha fet.
No han complit els acords presos, que dien
claríssimament que s'havia de constituir i crear el cos
d'agents forestals: no s'ha constituït; que eixa partida
aniria en els pressupostos de La Generalitat del 2008: no hi ha anat; i,
per tant, ens trobem en una situació de falta de rigor, de falta de
concreció, i que els acords que vostés van prendre, no
s'han executat.

I la pregunta que ens podíem ací fer hui
són: ¿vosté és de fiar?
, ¿es pot fiar
d'un govern que incomplix els acords que ha signat amb els sindicats,
acords de govern?
Els tinc ací, president, si vol, li'ls done:
tres acords, tres acords firmats que estipulaven unes decisions molt
concretes i molt clares, i la pregunta és eixa: ¿algú
els pot comprar a vostés un cotxe usat?
Si el que pacten amb els
sindicats, després no ho acomplixen i posen en perill
l'estabilitat laboral i la prevenció d'incendis
forestals, ¿de què estem parlant ací?

Miren vostés, ens preocupa esta deriva, ens
preocupa que el que es diga i el que s'acorda i el que es firma,
després no es complix, perquè això ens du a una
situació molt negativa per al que hauria de ser un govern
rigorós, un govern que complix els seus compromisos, un govern que
més enllà de les promeses electorals -i promeses
n'hi han moltes-, sinó els acords que se prenen amb els
sindicats, amb els representants dels treballadors, no s'arriben a
complir.

Nosaltres entenem, des del nostre grup parlamentari,
que les formes són molt importants, i en este cas concret, les
formes han fallat d'una forma estrepitosa, estrepitosa.
(Remors) A mi
m'agradaria que vosté es comprometera ací a, el que
estan reclamant els agents forestals, els agents ambientals, que són
un element imprescindible de la nostra política ambiental, de
prevenció d'incendis, d'abocaments incontrolats, es
complira.
Que ho diga hui ací, perquè n'hi han 264
famílies que estan esperant una resposta per part d'un govern
que no respon.
Vosté no respon ni a la premsa, ni als mitjans de
comunicació, però, en esta cambra, vosté ha de
respondre a per què no complix un acord signat pel senyor Esteban
González Pons quan era conseller del seu govern.

Ens preocupen les formes, i hem de dir, seriosament,
que ahir, este Corts Valencianes van vore un episodi negre en la seua
història.
No pot ser que davant un atac denigrant a una diputada
d'este grup, davant una injúria clara a una diputada, des de
la bancada popular ¡s'aplaudixca com es va aplaudir!
Això ens sembla que és una actitud negativa quan
acomplírem.
.
.
, quan decidírem (veus) una decisió el Dia de la Dona.
Les formes
són molt importants.
S'han de complir els acords i no se pot
aplaudir a diputats que fan injúries clares contra una diputada del
nostre grup.

Moltes gràcies.
(Veus)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Compromís, dir-li que,
segons el Ministeri de Medi Ambient actual, la Comunitat Valenciana
és la segona de tota Espanya en prevenció i extinció
d'incendis per hectàrea en terreny forestal, i és la
tercera de tota Espanya en inversió forestal per hectàrea, i
la Comunitat Valenciana té més de la mitat de la
superfície forestal protegida.
Per tant, això és el
que realment estem fent.

El seu programa electoral d'estos moments, el
del Compromís, perquè crec que és el Compromís
ara, ¿no?
.
.
.
És que vaig una miqueta embolicat, com tots els
valencians, però és.
.
.
Sí.
Doncs, en el
Compromís vostés no diuen res de res respecte a
prevenció o extinció d'incendis, el programa electoral
d'estos moments.

En matèria de prevenció i
extinció d'incendis, també és molt important la
qüestió de l'aigua.
La Comunitat Valenciana és la
frontera meridional verda de tota Europa.
Per això, quan demanem
aigua, demanem aigua per al nostre medi ambient.
(Veus) Demanem aigua per a
continuar sent una comunitat autònoma verda, mediambiental,
sostenible en el seu desenrotllament.
Jo crec que és necessari que a
banda d'esta tensió al voltant de l'aigua tota la cambra
estiga a favor d'allò que significa present i futur per a la
nostra terra, per a la nostra economia i prosperitat, però
també per al nostre medi ambient.
Fonamental.

Per tant,  quan parlem també dels nostres
boscos, tenim de parlar també de la defensa d'eixa
qüestió.
Només el programa del Partit Popular per a les
eleccions del 9 de març, programa de govern el dia 10 de
març, parla d'una política hídrica completa a
tota Espanya, parla clarament, ¡clarament!
, de
l'execució de totes les obres hidràuliques
necessàries al mateix temps per a fer possible el programa, el pacte
de l'aigua i també les obres dels transvasaments.
¡Al
mateix temps!
De fet, estava en marxa fa quatre anys
l'execució del transvasament de l'aigua de l'Ebre
i també les obres del pacte de l'aigua en Aragó.

Quatre anys després, la Comunitat Valenciana,
per culpa del govern socialiste, no té transvasament i, quatre anys
després, Aragó tampoc té les seues obres
hidràuliques necessàries (aplaudiments) del pacte de l'aigua.
És a dir, en el
nostre programa, per a previndre també els incendis forestals i el
futur verd de la nostra terra, es planteja una política global en
matèria d'aigua, aigua per a tots, per a Aragó, per a
Catalunya, per a València, per a Múrcia i per a Almeria.
Governant els socialistes, ¡aigua per a ningú!
, i el que
està passant en estos moments, que estem sorpresos: sequera i
més sequera.

El Partit Socialista té una política
d'aigua que no va a cap lloc, i la nostra política
hídrica és completa i és global i es farà al
mateix temps.
I, sí, el Partit Popular té com a garantia els
seus projectes, el desenrotllament del PHN i la possibilitat que al mateix
temps Aragó, Comunitat Valenciana, Múrcia i Almeria tinguen
l'aigua amb qualitat i amb quantitat necessàries.
I tot
això per a mantindre també el nostre territori sostenible des
d'un punt de vista mediambiental.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el
señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, sembla que estem que ací estem
davant de l'espectacle este de tu pregunta el que vullgues, que jo et
contestaré el que a mi em dóna la gana, ¿no?
(Remors)

Bé, anem a vore, en concret, el senyor Esteban
González Pons, en qualitat de president del consell
d'administració de VAERSA va signar un acord amb els
representants sindicals d'aquesta empresa pública, i el primer
punt de l'acord, signat, insistixc, el 16 de maig, deia que
l'empresa VAERSA s'adherix en la seua totalitat al segon
conveni col·lectiu del personal laboral al servei de
l'administració pública, publicat en el DOGV de 12 de
juny de 1995, i acords en desenvolupament i millora.

Es dia que aquest acord anava a entrar en vigor, tenia
efectes des de l'1 de gener de 2008.
Estem, si no compte mal jo, a 20
de febrer de 2008, i no és que no haja entrat en vigor eixe acord,
sinó que no hi ha, en estos moments, cap signe que vaja a entrar en
vigor en el.
.
.
(La senyora presidenta
desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, presidenta.

Senyor Torró, vosté sap, crec jo,
perfectament, que s'està aplicant el segon conveni
col·lectiu del personal laboral al servici de la Generalitat
valenciana; que la realitat és que les funcions professionals que ha
d'executar el personal de VAERSA no van a experimentar cap canvi
significatiu, sinó més bé van a millorar de forma
notable; que la jornada laboral, el canvi de conveni correctiu ha
determinat una reducció de la jornada de 191 hores de treball a
l'any.
És a dir, el personal de VAERSA passa a tindre
l'equivalent de 27 dies lliures addicionals a l'any com una
reducció percentual de la jornada laboral de l'11%.

A més, comentant també això dels
agents ambientals i el compromís, compromís complit, no
materialitzat, complit en els pressupostos de La Generalitat, amb acord amb
els treballadors, amb acord i informe favorable d'Hisenda, i que la
primera comissió.
.
.
, reunió de la taula, se durà a cap
definitivament, i a partir de l'1 de juliol, d'acord amb ell,
obraran els agents mediambientals.
Acords complits tots.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, precisament volia apuntar-li en este segon
torn el fet que el 23 d'abril de 2007 també va signar el
conseller de Territori i Habitatge amb representants sindicals de la
conselleria, van signar un acord que contemplava la reclassificació
dels llocs de treball d'agents mediambientals, i que, a més,
en l'apartat segon es parlava de tramitar de forma immediata davant
les conselleries d'Administracions Públiques i Economia,
perquè tingueren efectes econòmics i administratius des de
l'1 de gener de 2008.

Evidentment, l'1 de gener del 2008 tampoc
s'ha complit açò.
Si vostés, amb acords signats,
no ho complixen, ja em diran amb les declaracions d'intencions que
dies com hui o ahir van fer davant d'aquesta cambra, la validesa que
tenen.

Però vull preguntar-li una cosa més
concreta.
El punt tercer del dit acord contemplava la tramitació
d'una llei en Corts per a la creació d'un cos
d'agents mediambientals: ¿quan quan es pensa iniciar la
tramitació d'eixa llei?

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, presidenta.

Senyor Torró.

En reunió amb els agents mediambientals,
contemplat en els pressupostos de La Generalitat en més d'1
milió d'euros, en informe favorable d'Hisenda, sols
pendent de l'acord que s'ha aplegat amb ells, amb la
conselleria i també amb Hisenda, que ha d'acabar en fer
efectiu eixe pagament, van a cobrar a partir de l'1 de juliol en
acord d'ells, però, el cent per cent dels acords que
s'havien aplegat, no parcialment aplegant en un any o en dos anys al
cost total, sinó a partir de l'1 de juliol: el cent per cent.
I estan d'acord els treballadors, els agents mediambientals, en
reunió que han tingut amb ells.

Estem treballant en el que és la llei, quan la
tinguem -i la parlarem també amb els agents
mediambiental- anirà tramitant-se.
Jo espere al llarg
d'enguany puga estar aquí en les Corts.

Gràcies.

Dictamen de la Comissió de Coordinació,
Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat
sobre la proposició de llei de proposició de llei de la
reforma de Llei Orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de
finançament de les comunitats autònomes (BOC número
26)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Continuem en el punt 8 del ple: debate y
votación del dictamen de la Comisión de Coordinación,
Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat
sobre la proposición de ley de proposición de ley de la
reforma de Ley Orgánica 8/1980, de 22 de septiembre, de
financiación de las comunidades autónomas.

Para la presentación del dictamen de la
comisión tiene la palabra el ilustre diputado señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent, senyora presidenta.

Senyories.

Em correspon, com a president de la Comissió de
Coordinació, Organització i Règim de les Institucions
de La Generalitat, i per acord unànim dels seus membres, la qual
cosa agraïxc, presentar davant la cambra el dictamen de la
tramitació de la proposició de llei de reforma de la Llei
Orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de finançament de les
comunitats autònomes.

El Grup Parlamentari Popular, amb data 1
d'octubre de l'any 2007, va presentar en el registre de Les
Corts esta proposició de llei per a la reforma de la Llei
Orgànica 8/1980.
Esta proposició de llei va ser tramitada per
la Mesa de la cambra en la seua reunió celebrada el dia 4
d'octubre de 2007, i al mateix temps, atenent la petició del
Grup Parlamentari Popular, a l'empara de l'article 91 del
Reglament, es va acordar la tramitació pel procediment
d'urgència d'esta iniciativa legislativa.

La Mesa de les Corts, en aquell moment, va acordar de
conformitat amb el que disposen els articles 125.
2 i 95.
1, del Reglament,
ordenar la publicació en el Bolletí
Oficial de Les Corts i la
comunicació al Consell perquè este emetera el seu criteri.
El
text de la proposició de llei es va publicar en el bolletí
oficial número 13, de 10 d'octubre de 2007, i
l'endemà, la Mesa de Les Corts, tenia coneixement de
l'acord del Consell en què este manifestava el seu criteri
favorable a la presa en consideració d'esta proposició
de llei.

Una setmana després, el 18 d'octubre, en
el ple de Les Corts, es prenia en consideració esta iniciativa.
La
Mesa de les Corts, en la seua reunió celebrada el dia 18
d'octubre de 2007, després de la presa en consideració
pel Ple de la proposició de llei, de conformitat amb el que establix
l'article 125.
6 del Reglament, va acordar enviar la iniciativa a la
Comissió de Coordinació, Organització i Règim
de les institucions de La Generalitat i obrir el termini, de set dies, per
a la tramitació, per mitjà del procediment
d'urgència, per a la presentació d'esmenes dels
diputats i diputades i pels grups parlamentaris que va finalitzar el 29
d'octubre; al mateix temps va acordar acordar publicar este acord en
el Bolletí Oficial de Les Corts, i així es feia en el número 16 d'esta
publicació oficial el dia 22 d'octubre de 2007.

Finalitzat el termini per a la presentació
d'esmenes, van ser presentades un total de 7 esmenes parcials, 3 pels
Grup Parlamentari Socialista  i 4 pels Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, i va ser ordenada per la Mesa de
Coordinació, Organització i Règim de les Institucions
de La Generalitat, el 30 d'octubre, publicant-se esta
ordenació d'esmenes en el Bolletí
Oficial de Les Corts, número 21, del 5 de
novembre de 2007.
La Comissió de Coordinació,
Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat
debatia este esmenes en la seua sessió celebrada el 7 de novembre de
2007, i el dictamen de la comissió es publicava en el Bolletí Oficial de Les Corts, número 26, el 13 de novembre de 2007.

Sense cap dubte, el volum de treball motivat per la
tramitació en la cambra durant eixos dies de les tres primeres lleis
que s'aprovaven en esta VII legislatura, Llei 13/2007, de 22 de
novembre, de medicaments veterinaris; Llei 14/2007, de 27 de desembre, de
La Generalitat, de mesures fiscal de gestió administrativa i
financera i organització de La Generalitat; i la Llei 15/2007, de La
Generalitat, de pressupostos per a l'exercici 2008, van motivar que
el text, finalment, no poguera debatre's davant del Ple de la cambra
en l'anterior període ordinari de sessions.
Per això,
en la primera sessió plenària que celebrem en este
període ordinari de sessions de Les Corts, corresponent a
l'any 2008, hem inclós el debat en Ple d'este dictamen
de la comissió, per a poder presentar en les Corts Generals la
proposició de llei de reforma de la Llei Orgànica 8/1980, de
22 de setembre, de finançament de les comunitats autònomes.

Espere i desitge, com a president de la
Comissió de Coordinació, Organització i Règim
de les Institucions de La Generalitat, que esta iniciativa davant de les
Corts Generals compte amb el suport dels tres grups parlamentaris.
Perquè sí, senyories, és una iniciativa singular,
és una iniciativa que ha de presentar-se.
Si hui disfruta de la
majoria suficient, majoria absoluta, en este cas, deurà de
presentar-se en el registre de les Corts Generals per iniciar la
tramitació d'una proposició de llei de reforma de la
Llei Orgànica esmentada.

Per tant, senyories, és la primera iniciativa
singular d'esta línea de tramitació que s'aprova
en esta legislatura.
I pregue a totes les senyories, també, que
analitzen el plantejament de cada grup parlamentari i tinguen en compte les
necessitats del poble valencià.

Res més, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a explicació de la posició de cada
grup.
.
.
, pel Compromís té la paraula l'il·lustre
diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
La fixació de posició del
nostre grup sobre la matèria ací presentada és molt
senzilla; l'hem dita en reiterades ocasions.
Som dels que pensem i
constatem que la nostra autonomia està infradotada; que tenim un
dèficit fiscal importantíssim amb el govern central; que tot
i ser una comunitat autònoma pobra, una comunitat del pelotó dels torpes -segurament
pels governs que hem tingut ací i allà-, doncs som una
comunitat autònoma contribuent nat al pressupost general de
l'estat.
Estem en una mitjana d'un 91%, segons les
últimes dades, en nivell de renda, mentres que la mitjana espanyola
és la de 100.

Per tant, estem en una situació molt negativa
que va en perjudici dels nostres conciutadans, va en perjudici del seu
benestar en quant a llits hospitalaris, estem a la cua d'Espanya en
llits hospitalaris; estem a la cua d'Espanya en salaris, un 10%
menys; estem a la cua d'Espanya en pensions; estem a la cua
d'Espanya en infraestructures, les nostres són cares i de
peatge; estem a la cua d'Espanya en R+D+I; estem a la cua
d'Espanya, i malgrat això som contribuents nats als
pressupostos generals de l'estat.

Segons xifres que vostés barallen estem en un
dèficit fiscal d'uns 1.
600 milions d'euros anuals.
¡Imaginen el que es podria fer en eixos milers d'euros!
Altres
entitats independents, com la (inintel·ligible) .
.
.
, xifren el dèficit fiscal, la
diferència que paguem els valencians i se'ns retorna via
transferències a La Generalitat o via pressupostos generals de
l'estat, se'ns retorna.
.
.
, estem una diferència de 3.
000
milions d'euros i, per tant, hem de dir que som un poble que paga i
que calla.

Com se soluciona esta situació?
Tenint en
compte que van ser vostés, el Partit Popular, els que van acordar el
sistema vigent de finançament de les comunitats autònomes.
.
.
Van ser vostés, va ser el senyor Aznar, que en una expressió,
«con esto se acaba el sistema, se cierra», i hem de dir que el
sistema ha de ser dinàmic, interpretat en les noves realitats.

El sistema va ser aprovat el 27 de juliol de 2001, a
proposta del govern central, d'un senyor que li diuen Aznar -no
sé si saben vostés qui és-, i en eixe sistema se
mantenia el dèficit fiscal que mantenim els valencians.

És cert que l'increment de la
població i la prestació que fa el nostre sistema sanitari a
les persones desplaçades, no només d'altres comunitats
autònomes d'Espanya sinó de la resta d'Europa
-n'hi ha un cert turisme que ve a operar-se ací
perquè tenim un sistema sanitari bo en quant a professionals,
però desassistit en quant a recursos-, doncs fa que el sistema
necessite unes modificacions importants perquè continua penalitzant
el nostre poble.

Vostés no tingueren l'habilitat quan
negociaren l'Estatut d'Autonomia -i mire a tots, el Grup
Socialista i el Grup Popular- d'exigir i de reclamar, i de
reclamar el dèficit històric -sí, mire a la
senyora Morero-.
No, no reclamaren, a diferència
d'altres comunitats autònomes com Mallorca, que sí que
va reclamar el dèficit històric i van aconseguir 3.
000
milions d'euros, ací ni uno, perquè som.
.
.
Com ací lliguem els gossos amb
llonganisses.
.
.
, doncs ni uno.

El dèficit és el següent: la
diferència, la diferència entre les competències
assumides i la falta de finançament per una mala negociació,
una negociació roin.
Eixa diferència que en les Balears va
ser 3.
000 milions d'euros, ací va ser 0 euros.
Zero euro patatero, zero euro popular; zero.
I, per tant, ens trobem, doncs que vostés no tenen per a pagar res.
Els proveïdors estan en una situació desesperada, els agents
forestals -com hem pogut vore- no els tenen vostés
capacitat de complir el que van acordar, i aixina una rere altra
situació.

Com s'arregla això?
Doncs molt senzill.
Seria bo un debat amb intensitat de consens per buscar un nou sistema de
finançament que no discrimine els valencians, i seria bo que les
Corts Valencianes, sense les urgències electorals, fera una diagnosi
completa dels problemes del sistema actual; i per tant, decidir de la
millor forma possible en què ha canviat l'increment
demogràfic, i per tant, l'atenció a les persones que
han vingut de fora, i en vore com està situat el nostre sistema de
sanitat.
És a dir, fer una diagnosi completa, no a corre-cuita en
una urgència electoral com ens han plantejat vostés.

A més, ja els dic!
, això ho està
fent també la Comunitat de Madrid, vosté tenen consigna del
Partit Popular i utilitzen estes Corts Valencianes al servici dels
interessos electorals i partidistes del Partit Popular.
Ho lamentem, no
és eixe el camí.

Nosaltres hem presentat una proposta de creació
d'una comissió especial d'estudi per a
l'elaboració d'un nou model de finançament
autonòmic per als valencians.
Eixa és la via!
Eixa és
la via que ens pot projectar d'una forma millor per intertar
aconseguir un sistema que no ens continue penalitzant; no la via que
vostés han triat.
Vam presentar algunes esmenes en la
comissió parlamentària, van ser rebutjades -ho lamentem
perquè eren esmenes de millora-, i el que podem dir
ací, hui, és que la via escollida per vostés no
és la via correcta.

Reconeguem que n'hi ha una penalització
important, que el sistema s'ha de canviar, que el sistema pactat per
vostés ha quedat obsolet, i, per tant, una de les assignatures
pendents de la pròxima legislatura serà modificar el sistema
de la LOFCA i buscar un sistema de finançament més just.
Compartim els plantejaments però discrepem del camí seguit
pel Partit Popular.
Un camí que fa un tufo electoral i de seguidisme de Rajoy.

I els ho torne a dir: han triat el bàndol
perdedor.
Han triat el bàndol perdedor.
I eixe no és el
camí que interessa al poble valencià, als valencians i les
valencianes.
Ens interessaria anar en una posició de força,
de reivindicació exigent, solidària però exigent i
caminar cap a fórmules fiscals més positives cap al nostre
poble.
No les que sistemàticament, des de l'inici de la
democràcia, han penalitzat al nostre poble en un tracte
discriminatori injust.
És convenient que canviem el sistema i
avancem cap a la fórmula d'un concert econòmic solidari
per al poble valencià.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Pel Grup Parlamentari Socialista tiene la palabra
doña Cristina Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, y en nombre de mi grupo, quiero decir
que lamentamos profundamente que el presidente Camps haya perdido esta
mañana, hoy, la oportunidad, en las cuatro intervenciones que ha
tenido de subir a esta tribuna, de devolverle la dignidad a esta
cámara.
Haya perdido la oportunidad, hay perdido la oportunidad de
decirle a los valencianos que espera que esta cámara sea el templo
de la palabra y del debate, y no el del insulto barriobajero, como se
convirtió ayer por la tarde.
(Aplaudiments)

Entrando en el debate de hoy, decir que hoy estamos en
el penúltimo, que no en el último, en el penúltimo
acto de lo que en su día definíamos como una ópera
bufa y que hoy, utilizando las palabras que el Tribunal Constitucional le
dedica al presidente Camps y a su Consell, podemos hablar que estamos en un
debate extravagante y ajeno a la institución.

Estamos en un debate extravagante porque lo que
plantea que está solucionando es algo que en ningún momento
se aborda como solución, puesto que para nada, en esta
proposición de ley que se pretende modificar, se habla de
financiación autonómica, se habla de los problemas que el
portavoz del Grupo Compromís acababa de hablar ahora.
Es un debate
donde únicamente se pretende modificar una palabra, se pretende
añadir.
.
.
a solidaridad, se le pretende añadir
«equidad».
Nada más.
No se habla de financiación,
no se habla absolutamente nada más que en un párrafo se
añada la palabra «equidad».

Pero es un debate extravagante también porque
se presentó como urgente hace más de cuatro meses, hace
más de cuatro meses, y no se terminará definitivamente hasta
pasados los cinco meses, porque hasta el próximo pleno, como pronto,
este debate todavía se mantendrá en vigor en esta
cámara.

Es un debate ajeno a la institución, porque el
objetivo, como decía el presidente de la comisión, el
objetivo no es que esta cámara legisle, lo cual no estaría
mal, dicho sea de paso, sino que el objetivo es simple y únicamente
que legisle el Congreso de los Diputados.

Por tanto, es un debate extravagante y ajeno a la
institución, como con esas mismas palabras define el Tribunal
Constitucional el recurso al estatuto de Andalucía que
presentó el Consell de la Generalitat valenciana, que
defendió el portavoz del Partido Popular de economía
aquí en esta tribuna precisamente cuando hablábamos de esta
ley.
Lo defendía en tanto que, decía él, que por culpa
de esos estatutos nos encontrábamos en esta situación.
Y el
Tribunal Constitucional les dijo eso, les dijo que era extravagante y que
estaban buscando ustedes una institución distinta de la que
correspondía para solucionar sus problemas.
Y eso, en esa frase del
Tribunal Constitucional, es la que define perfectamente la actitud del
Consell de Camps durante estos años que está gobernando.

Es el todo vale, es el poner las instituciones al
servicio del comité electoral del señor Rajoy.
Es el tener un
único, un único objetivo: el poder, porque es lo único
que a ustedes les interesa.
Y nosotros los sabíamos, pero es que
ahora ustedes se lo han dicho ya a los valencianos.
Es que el secretario
general del Partido Popular valenciano, junto con  el candidato a
diputado, y hoy por hoy todavía portavoz de este grupo, se reunieron
con los medios de comunicación y les dijeron la realidad.
Y les
dijeron que desde hace cuatro años, desde que en el mes de marzo de
2004 cambió el Gobierno de España, ustedes renunciaron a
gobernar a los valencianos.

Ustedes les dijeron esta misma semana a los medios de
comunicación que desde marzo de 2004, el gobierno de la Generalitat
valenciana está en campaña electoral.
Ustedes les dijeron a
los valencianos que todas las propuestas asépticas, que decía
ayer el señor Esteban González Pons, que han presentado en
esta cámara diciendo que es que quien no lo apoyaba traicionaba a
los valencianos, lo que estaba era siendo simple y llanamente un
instrumento de acción electoral en su único objetivo, que es
lo que ustedes entienden.
Todavía no saben por qué se les
desalojó, entre comillas, del poder, que es lo que ustedes creen, y
están esperando volver.

Mire, todo no vale, todo no vale.
Y es necesario que
retomen el gobierno y que cumplan con sus compromisos de gobierno.

¿Cuál fue el objetivo de presentar esta
ley?
¿Cuál fue el objetivo, señor Marí, ahora
cuando salga usted lo diga?
Y a mí me gustaría que lo dijera.
Yo les dije en su momento, cuando presentaron el debate, que el
único objetivo era el ruido electoral.
Se lo dije yo en esta tribuna
y así consta en el Diario de Sesiones.
Eso coincide completamente con lo que el señor Costa
y el señor Estaban González Pons les dijeron el otro
día a los medios de comunicación.

Yo quiero pensar y quiero creer que usted y algunos de
su grupo incluso pensaban que de buena fe esto podía solucionar
algún problema a los valencianos.
Quiero pensarlo y quiero creerlo.
Pero entonces, suba usted aquí hoy y reconozca que ahora mismo esto
es inútil, esto que estamos haciendo es inútil.
Porque
ustedes, en ese ruido electoral, dijeron: «No solo vamos a presentar
nuestra propuesta aquí, sino que la vamos a presentar en toda
España».
Dijeron: «Todo el PP lo va a presentar».
Y resulta que, mire, que no, que solamente lo ha presentado el PP de
Madrid, el PP de Madrid.
Se ve que esto de.
.
.
no sé si se rompe
o no se rompe España, según ustedes.
.
.
Pero lo que es
fundamental para España solo es para el PP de Madrid y el PP de
Valencia.
El PP de Andalucía, el PP de Castilla-León, el PP
de Castilla-La.
.
.
No.
Para esos, no.
Esos no han dicho nada.

Pero es que, además, resulta que doña
Esperanza Aguirre, además de pelearse con el alcalde de Madrid y
además de no sé qué, está a la faena que
ustedes no están.
Y resulta que doña Esperanza Aguirre les
cogió a ustedes el papel, se fue a su parlamento, hizo los deberes y
en menos de un mes presentó la propuesta de ley al Congreso de los
Diputados, señor Marí.
En menos de un mes.
Lo que a ustedes
como mínimo les va a costar cinco meses, si en marzo acabamos con
esto, como mínimo, la señora Esperanza Aguirre en menos de un
mes lo presentó en el Congreso de los Diputados.
Esta gran
maravillosa propuesta que consiste en añadir «equidad» a
una ley, que ya les vale, esta propuesta ya está en el Congreso de
los Diputados.
¡Ojo!
, y además está en la anterior
legislatura.
A ustedes, si conseguimos que esto acabe en marzo, ya no les
entra hasta para la siguiente legislatura.
Y si encima como ya está
la de la señora Esperanza Aguirre, resulta que una de dos: o se
aprueba o se desaprueba, pero ya no se discutirá la nuestra.

Por tanto, insisto, extravagante, ajeno a esta
institución y además, y sobre todo, inútil.
Con lo
difícil que es que estas Cortes se reúnan, la verdad es que
yo creo que valdría la pena haber aprovechado el tiempo y haber
utilizado este debate y este tiempo para algo que valiera la pena.
Insisto
y repito: fíjese usted si es difícil, que le reconozco hasta
buena fe a algunos de los que han presentado esta iniciativa y que de
verdad pensaban que con esto solucionaban problemas.
Pues hasta esos, hasta
esos están utilizando esta tribuna, porque hasta esos es
inútil.

Porque yo les digo: ustedes tienen sus peleas
internas, que, bueno, todo el mundo las puede tener más o menos.
Es
cierto que en este caso concreto fue bastante llamativo que el portavoz de
economía del Grupo Popular de estas Cortes acusara de cometer fraude
de ley al presidente de la comisión, que es también portavoz
del Grupo Parlamentario Popular.
Ni más ni menos, fraude de ley.
Ese
fue el argumento del portavoz de economía.
Bien es cierto
también que yo antes he hablado de doña Esperanza Aguirre.
Claro, la verdad es que en la pelea esta que se lleva doña Cuaresma
con don Carnal, quizá a lo mejor el problema es que alguno de
ustedes pensó que el señor Camps iba a hacer don Amor y
acabar ganando la batalla.
Pues mire, a usted que dice que sí, se ha
quedado en Trotaconventos y sabe usted lo que hacía Trotaconventos
cuando iba por ahí.

Pero mire, si pudiésemos entrar de verdad en lo
que el señor Morera pretendía, que es entrar de verdad en
algo que ustedes no han hecho, que es hablar de la financiación
autonómica, porque de eso ustedes aquí no hablan, y por eso
yo tampoco quería entrar.
.
.
Pero si hablásemos de eso, la
verdad es que habría que empezar por otro lado.
A usted,
señor Camps, a usted, que el otro día el llamaban el hombre
del superávit, que también tiene delito, pero, bueno.
.
.
A
usted que se le llamaba.
.
.
Yo le digo, de verdad, ¿nos hace
falta dinero o nos sobra?
(Remors) ¿Nos hace falta.
.
.
?
Es mejor que muchas
cosas, señor.
.
.
, y mejor que otras cosas que le dicen
aquí a alguna diputada en menos que se descuida.
Sí
señor.

Pero dicho eso, dicho eso, señor Camps,
¿nos sobra o no falta dinero?
¿Que Madrid nos quita y no
tenemos dinero porque nos quita y por eso no hacemos cosas?
O ¿nos
sobra y por eso renunciamos a los convenios que ya están firmados,
que ya están licitados, que nos paga Europa, y le firmamos convenios
al Ayuntamiento de Valencia?
¿Nos sobra o nos falta, señor
Camps?
¿Cómo es posible que un convenio que nos financia
Europa, que están las obras licitadas, cómo es posible que
ese convenio se renuncie y el Consell se lo regale al ayuntamiento?
¿Vamos sobrados?
¿Nos sobra o nos falta, señor Camps?
Cómo es posible que usted le regale.
.
.
, mejor dicho, que usted
le quiera regalar a los empresarios algo que hasta los propios empresarios
dicen: «No, no, no me lo dé.
Yo quiero una escuela de
negocios, pero quiero una escuela independiente».
Y usted:
«Oiga, que no, que se la hago, que se la hago».
¿Nos
sobra o nos falta, señor Camps?
¿Para qué quiere usted
el dinero?
¿Para qué quiere usted el dinero?

Si hablásemos de financiación en
serio.
.
.
Yo quiero hablar de financiación en serio.
Y por eso,
espero y confío que pasado el mes de marzo, cuando ustedes digieran
los resultados, que supongo que les costará.
.
.
Pero, bueno,
pasado el mes de marzo, que nos quedarán todavía tres
años de legislatura, yo espero y le emplazo, señor Camps, a
que de verdad estas Cortes retomen el paso que nunca debió salir y
que de verdad empecemos a hablar seriamente de financiación y no
estos paripés y no estas utilizaciones de la institución, que
nunca deberían haber ocurrido.
Es auténticamente vergonzoso
que se pongan las instituciones al servicio del Partido Popular.

Si a los valencianos les falta dinero o les sobra es
algo que se debe discutir en función de las necesidades de los
valencianos.
No es posible y no es admisible que se renuncie a una obra
para no decir que el gobierno no está y que nos cueste dinero, que
es lo que ha pasado aquí en Valencia.
No es admisible.
Porque usted
el otro día presentaba el programa operativo y lo presentaba en
Alicante.
Ya lo había presentado en Valencia.
Lo presenta cada
campaña electoral.
En el programa operativo, usted se
comprometía a que unas obras las hacía el estado y otras
obras las hacía la Comunidad Valenciana.
Cuando usted tiene el valor
de afirmar que esa obra la va a hacer usted, en vez del estado.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

.
.
.
está renunciando a algo que dice que nos
falta.

Señor conseller, de verdad, vamos a plantear en serio los problemas de los
valencianos y vamos a dejar de.
.
.
(La
senyora presidenta desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Moreno.
(Aplaudiments)

(Remors) El tiempo que pacta es, Cristina.

Tiene la palabra el señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, presidenta.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Popular está más
convencido de la necesidad de esta iniciativa hoy que en el día en
que fue debatida por primera vez en estas Cortes, señora Moreno.

Desde ese día se ha aprobado una nueva reforma
estatutaria, la del estatuto de Castilla y León, que vuelve a
introducir criterios determinantes de la inversión pública
estatal distintos de los que hay en otros textos.
Criterios determinantes
de la inversión pública estatal.

La proposición de ley que hoy presentamos no se
limita, como usted ha dicho, a añadir el criterio de equidad al de
solidaridad.
También dice que esos criterios han de ser iguales para
todas las comunidades autónomas y se han de aplicar uniformemente a
todas ellas.
Nosotros, señora Moreno, creemos en la igualdad.
Esta
es una proposición de ley que tiende a la igualdad.
Eso es algo que
ustedes han olvidado.

Cada estatuto ha establecido un criterio distinto.
El
resultado de todo este lío estatutario, que ustedes y solo ustedes
han provocado, es que un estatuto, el catalán, obliga a que el
estado invierta en su comunidad autónoma en atención al
criterio de la riqueza.
Y además, configura esa obligatoriedad como
un privilegio que tienen los catalanes y que nosotros los valencianos no
tenemos.
Es así de sencillo.

Otro estatuto, el andaluz, también garantiza un
volumen mínimo de inversión estatal en su territorio.
Esta
vez ya no con arreglo al criterio de la riqueza, sino con arreglo al
criterio de la población.

El resto de estatutos aprobados, señora Moreno,
ya no configuran privilegios, como lo hace el estatuto catalán, pero
siguen estableciendo criterios distintos según lo que más
convenga, no a todos sino a cada territorio, como puede ocurrir con la
insularidad en Baleares o con la superficie en Castilla-León.
Incluso hay un estatuto, señora Moreno, como es el de Aragón,
que exige que las inversiones estatales atiendan a su carácter de
comunidad fronteriza y a los costes diferenciales de construcción
derivados de la orografía, como si el hecho de tener frontera con
Francia exigiera mayores inversiones, o como si en Castellón o en
Alicante no hubiera montañas.

Puestos a formular despropósitos, señora
Moreno, y dado que parece ser que para el gobierno, el gobierno de
Zapatero, todo vale, la proposición de reforma del estatuto de
Castilla-La Mancha vuelve a los privilegios, riza el rizo y exige que la
inversión anual en infraestructuras del estado en Castilla-La Mancha
sea al menos equivalente al porcentaje medio que resulte de considerar el
peso de la población regional sobre el conjunto del estado.
La
participación relativa al producto interior bruto de Castilla-La
Mancha con relación al estado y el porcentaje que representa la
extensión territorial de la comunidad autónoma sobre la
extensión territorial del estado.
Mezcla todos los criterios
anteriores.
Y además, no contentos con esta garantía
mínima, este estatuto añade que, en tanto el producto
interior bruto por Alicante y Castilla-La mancha se equipare a la media por
habitante española, el estado realizará inversiones
complementarias en Castilla-La Mancha por un importe equivalente al 1% del
producto interior bruto regional.
Estas inversiones tendrán
carácter extraordinario -se preocupa de remachar el
estatuto- y serán adicionales a las anteriores.
De nuevo el
privilegio que tanto les gusta a ustedes, los socialistas.

Señoría, nosotros no creemos en los
privilegios.
Y esa es una de las razones, señor Morera, por las
cuales el Partido Popular no quiso oír hablar de una cláusula
de este estilo, de estas cláusulas privilegiadas en nuestra reforma
estatutaria.
Nosotros no creemos en los privilegios, ni para nosotros ni
para nadie.
No creemos en esos privilegios.
Creemos en la igualdad.

Es absolutamente necesario, señora Moreno, que
las Cortes Generales que salgan de las próximas elecciones generales
pongan coto a esta tremenda carrera de insensateces.
Mientras tanto,
mientras se celebren esas elecciones generales y mientras las gane el
Partido Popular, es bueno, señora Moreno, que estas Cortes
Valencianas pongan su granito de arena en la búsqueda de la cordura
perdida.
Y ese granito es precisamente la proposición de ley que hoy
debatimos y que hoy aprobaremos.

Esta proposición se limita a exigir algo en lo
que todos creo que deberíamos de estar de acuerdo, que las
inversiones estatales atiendan a los principios de solidaridad y equidad, y
que los criterios con arreglo a los cuales se determinen esas inversiones
sean los mismos, sean iguales para todos, y no distintos para cada uno
según las conveniencias del momento.

Señora Moreno, trasladando las inversiones
estatales del plano de los territorios al plano de las personas.
¿Usted se imagina que en la declaración de la renga cada
contribuyente se pudiera aplicar las deducciones que mejor le cuadrasen en
función de una especie de menú servido por el estado?
¿Usted se imagina eso?
Que unos pudieran deducirse por el
número de hijos, otros por la vivienda, otros por lo que quisieran.
El estado pone tanto dinero para deducir y usted adapta a esa cantidad los
criterios que mejor le cuadren.
Eso, señora Moreno, sería un
dislate.
Si eso ocurriera, habríamos acabado de un plumazo con la
redistribución de la riqueza, con la progresividad, a cuyo servicio
está precisamente este impuesto.

Pues eso mismo, señoría, trasladado al
ámbito territorial, trasladado a las comunidades autónomas,
es lo que su gobierno y su partido están permitiendo que ocurra en
nuestro país.
Hoy la ley permite que un ciudadano de Mataró o
de Huelva tenga expectativas de mayores y mejores infraestructuras por
inversión estatal que un ciudadano de Cocentaina.
Es así de
sencillo, señora Moreno.
Y nosotros, los populares, estamos en
contra de eso.
Si la inversión estatal no se aplica conforme a los
mismos criterios iguales para todos, será imposible que haya
auténtica redistribución de la riqueza y las inversiones
dejarán de estar al servicio de la solidaridad.

Estoy seguro, señorías del Grupo
Socialista y señorías del Compromís, que ustedes no
quieren esto, y por eso me cuesta tanto entender que voten en contra de
esta proposición.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

El nostre grup s'abstindrà en esta
proposició de llei perquè entenem que, tot i que compartim el
plantejament que la nostra comunitat autònoma està
infrafinançada, el camí que s'ha triat creiem que no
és el més idoni.
No és el més idoni
perquè, ja li ho vam dir, no estem disposats a fer altra vegada el
ridícul.
Ja es va fer el ridícul quan els valencianes vam
haver de recórrer l'estatut d'autonomia
d'Andalusia, un estatut votat pel Partit Popular i que incorpora un
dels elements que vosté diu «privilegios».
És a dir, vosté se centra molt en Catalunya,
però el Partit Popular d'Andalusia va votar un estatut
d'autonomia que contemplava una clàusula, la que (so per interferència d'un mòbil) nosaltres no hem incorporat que, segons vosté,
incorpora un «privilegi».

És a dir, no fem demagògia, no fem
demagògia.
Vam recórrer i el Tribunal Constitucional va dir
que era correcte.
I van ser els seus companys d'Andalusia el qui van
aprovar eixe estatut d'autonomia.

Sap el que li dic?
Que ací estem en el
«pelotó dels
torpes».
I jo els propose que fem en Los Monegros, allí, en
«Las Vegas», quan se facen «Las Vegas» de Los Monegros, eixe gran
complex ambiental que vostés defensen i el Partit Socialista
també, doncs va a ser un programa de canvi radical de la
política valenciana, perquè açò ja és
insofrible.
La veritat és que mos estan portant a un nivell
d'esperpent i de ridícul que ja no hi ha per on agarrar-ho.
Qualsevol ciutadà que veja este debat diu «de què estan
parlant?
».
El que estem parlant és molt senzill.
Governen
vostés a Madrid o governen els socialistes, governen els socialistes
ací, o allà o açò, els valencians a pagar.
I li
recorde que estem per baix de la mitjana espanyola.
I quan diu vosté
«privilegis» i es centra en Catalunya.
.
.
Escolte!
Vaja-se'n vosté a Navarra.
Si allí qualsevol
ciutadà té un 60% més d'inversió
pública que un ciutadà valencià.
Qui governa Navarra?
Qui té el privilegi?
Tots tenen privilegis excepte nosaltres.

A Andalusia el Partit Socialista acaba de prometre als
xicons, als joves, unes rebaixes quant a hipoteques i unes prestacions
acollonants.
I sap amb quins diners ho està fent això?
Segurament en els nostres diners.
Però és que els xiquets
d'Extremadura tenen ordinador en totes les aules, i els valencians
no.
I podíem fer ara una retafila -i el senyor conseller em
mira- i dels 1.
100 barracons que tenim, segurament si
tinguérem els diners i estiguérem ben dotats això no
passaria.
Però tenim el finançament que tenim.
Govern
vostés o governen allà.

Li va dir vosté al senyor Pizarro o Rajoy, li
va vosté aconseguir un tractament beneficiós fiscal per als
valencians.
No mos ho creem!
Perquè vostés van a anar
allí i són uns manats del que li diga
l'estratègia del Partit Popular.
Si no s'ha alçat
vosté a demanar el que tenen a Navarra, no ho fan.
I ací
manen uns o manen els altres, els valencians a pagar i a callar.
I eixa
és la realitat, sense demagògia i tal.

I vostés quan porten ací, a les Corts
Valencianes, una iniciativa, que tot i que el contingut és just,
perquè eixe acord de política fiscal que vostés van a
aprovar s'ha quedat obsolet, però la via no és la que
han plantejat vostés, li ho torne a dir.
Tot i així ens
abstindrem, ens abstindrem, perquè considerem que, escolte, este
és un debat ridícul, un debat que no aporta res a la
política valenciana, no es la via més correcta, tot i
reconeixent que els valencians, doncs mira, en esta política
«a pagar i a callar».

Jo els propose un canvi radical en este punt, en esta
filosofia, que puguem anar en una posició de les Corts Valencianes
en el debat i en el treball que hem de fer en la Comissió de
financiació -si ho aproven-, i deixem-nos d'estes
mandangues que no aporten res a la política valenciana i estan en
funció dels interessos electorals del senyor Rajoy i del Partit
Popular.

Ridícul, continuen fent el ridícul.
I
mentrestant els nostres jubilats, els nostres pensionistes, els nostres
treballadors a cobrar menys, la gent usuària dels hospitals de les
escoles i tal, a patir unes polítiques centralistes protagonitzades
per vostés i pel Partit Socialista.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la
ilustre diputada señora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señora
presidenta.

Señor Marí, mire, ya está bien.
Yo no sé como se atreve encima a hablar de inversiones y de que el
ciudadano de Alcoy tiene menos inversión.

Mire, ¿sabe usted la realidad?
La realidad es
ésta.
Lo rojo, que es el Gobierno de España, ha invertido en
esta legislatura 6.
526 millones de euros.
Lo azul, que no cabe ninguna duda
que es el gobierno de Camps, ha invertido en esta legislatura 5.
985
millones de euros.
¡Menos!
No tienen otra competencia más que
la nuestra.
Ustedes han renunciado a invertir.

Fijese usted que en la legislatura de Aznar era
distinto.
Fijese usted como en la legislatura de Aznar el gobierno Zaplana
tenía que invertir más en esta comunidad porque Aznar
renunciaba.
Esa es la realidad.
Y eso no son datos del Partido Socialista,
lamento decirlo, para cuando vengan aquí y digan que esos no son
falsos.
Estos son datos de la patronal de obra pública, donde
están todas las licitaciones.
Son los primeros interesados, sabe
usted, en que estos datos sean correctos.
Ésta es la realidad.

Antes le decía, usted sólo quiere el
ruido electoral.
Busca -como lo decía antes el señor
Morera-, buscan la confrontación y el enfrentamiento entre
territorios.
¿Cómo se atreve usted a subir aquí y
decir «nosotros queremos»?
«Nosotros»
¿quiénes?
Estamos como con lo del trasvase, señor
Marí.
«Nosotros», ustedes, el PP de Valencia
será.
Aquí lo dicen.
Fuera ya veremos.

El PP de Castilla-León, como usted bien
decía, ha aprobado su estatuto.
Dicho sea de paso, del estatuto de
Castilla-León esta portavoz que habla ya habló en el debate
anterior, porque ya estaba en tramitación en el Congreso, no es
ninguna novedad.
Este debate de ahora sigue siendo inútil, ya estaba
todo hablado.
Pero el PP de Castilla-León votó, el PP de
Castilla-La Mancha votó, el PP de Andalucía votó, el
PP de Baleares votó, el PP de Aragón votó.
¿De
qué «nosotros» habla, señor Marí?
Y no me
suba ahora diciendo lo de que grito mucho.
Mire, es que yo, se lo dije una
vez y se lo diré más veces, le pongo pasión a lo que
me creo, le pongo pasión y me indigna, me indigna ver la
utilización malsana.
¡Me indigna!
Como lo decía el
señor Morera, ante problemas reales me indigna ver a todo un
gobierno utilizando un parlamento y utilizando las Cortes Valencianas
haciendo esto.
Me indigna.
(Aplaudiments)

Yo les he dicho antes que estábamos en el
penúltimo acto.
Usted ahora decía que cuando llegue al
Congreso.
Todavía no nos ha explicado que como es posible que la
Asamblea de Madrid haya podido tramitar todo esto en menos de veinte
días; y ustedes, en cinco meses, por mucho que decía el
señor Maluenda antes, que es que hemos tenido muchas leyes: la ley
de presupuestos, la ley de acompañamiento.
A lo mejor alguien no
sabía cuando presentó esto que teníamos la ley de
presupuestos y de acompañamiento.

Pero insisto y repito, nos queda un acto
todavía más.
Tienen ustedes -digo ustedes porque son
los que mandan-, tienen ustedes que decir quién va a llevar
esto al Congreso, quién va a hacer el ridículo en el Congreso
de los Diputados.
Los madrileños lo han decidido: «doña
Cuaresma».
Como no iba ella en las listas, la llevan de representante
de los madrileños a defender su proposición.
¿Ustedes
qué van a hacer?
¿Van a llevar al señor Camps a
defender una proposición caducada, antigua y que no sirve para nada?
¿O le van a mandar a usted también, señor Marí?
¿O van a pretender que vayamos los demás que no la vamos a
votar?

Porque ¿por qué no lo ha dicho usted
aquí?
Ese es el siguiente paso que queda.
A ver quién es el
valiente que va al Congreso de los Diputados a decir fuera de nuestras
fronteras el ridículo y la vergüenza de lo que hacen ustedes
aquí.

Porque ese «nosotros» que usted utiliza
del Partido Popular.
.
.
El señor Costa se apunta, así
verá a la familia, hace usted bien, hace usted bien.
(Remors) Perdone, ha
conseguido.
.
.
, mire, lo ha conseguido, señor Costa, es verdad
que acaba de conseguir usted (rialles) desequilibrarme y desorientarme.
Pero mire, y ahora que
le veo, antes se lo dije, antes se lo dije y usted no estaba, pero casi lo
voy a repetir.
Porque me alegro que ahora usted, ya que ha conseguido que
pierda el hilo, me alegro que lo vea a usted, y le voy a decir que
realmente, para mí, ha protagonizado usted, junto con su candidato y
ya no casi portavoz, una de las ruedas de prensa más lamentables y
más vergonzosas.
Lo he dicho antes -ustedes creo que no
estaban- y lo digo ahora.
Y lo digo ahora y lo repito.
Porque creo
que de verdad que asumir públicamente que el gobierno del Consell
lleva desde marzo de 2004 haciendo campaña electoral es vergonzoso.
Nosotros lo sabíamos, lo llevamos denunciando mucho tiempo.
Pero es
vergonzoso.

Igual que más vergüenza me da, y ya
puestos que usted me ha perdido el hilo, de un señor que lleva un
montón de años en la vida pública y ahora, de repente,
descubre la camisa blanca y dice ahora que va a descubrir lo que vale la
hipoteca.
¡Madre de Diós!
¡Si ha sido conseller de la vivienda!
¡Ha sido
conseller de la
vivienda y ha tenido que ponerse la camisa blanca y que le hagan
número uno!
Cuando era número dos, número tres o conseller le daba igual lo
que servía la vivienda.

Mire, reconozco que me ido del hilo, lo ha conseguido
usted, señor Costa.
Casi lo agradezco porque he tenido el lujo de
poder dirigirme a alguien que, como dice que se va a ir, no lo sé.

Repito, señor Marín, me gustaría
que reconozca en esta tribuna que este debate es inútil.
Y repito lo
que le dije antes, espero que con mirada positiva a partir de marzo
empecemos a hablar de verdad de lo que les interesa a los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Marí Olano.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, presidenta.

Me he preguntado usted, señora Moreno, de
qué nosotros hablamos.
Le voy a responder.
Lo ha dicho antes mi
presidente: ¡de nosotros, los valencianos!
(Veus) A ustedes se les olvidan los
valencianos, (aplaudiments) en quienes creemos, a quienes servimos, ¡a quienes nos
debemos!
¡Solo a ellos, a los que nos han elegido!
(Remors) Eso, a ustedes parece que se
les olvida, a nosotros no, lo tenemos presente cada día,
señora Moreno.
(Remors)

Señora Moreno, sigo sin entenderlo, sigo sin
entenderlo.
Ustedes son absolutamente conscientes, los socialistas
valencianos, de lo mal que lo está haciendo el Partido Socialista en
el aspecto estatutario.
Ustedes son absolutamente conscientes de que hay
comunidades autónomas privilegiadas y otras que no lo están,
de que hay unas comunidades autónomas que están aquí y
otras que están aquí, y nosotros, los valencianos, nos toca
estar debajo.

Prueba de ello es que la propuesta que hizo su antiguo
portavoz la echaron por tierra, iba de farol, se achantaron, no quieren
asumir las verdaderas realidades.
Y la realidad es que hay comunidades
autónomas que son más que nosotros.
La realidad es la que he
dicho antes, que un ciudadano de Mataró o de Huelva puede esperar
más del estado de lo que puede esperar un ciudadano de Alcoy o de
Cocentaina.

Soy perfectamente consciente, señora Moreno, de
que es mucho más fácil ser diputado socialista en
Cataluña que en las Cortes Valencianas.
Y soy perfectamente
consciente de que probablemente a más de uno de ustedes le
encantaría estar en el Parlament de Cataluña i no en estas
Corts, porque allí es más fácil ser socialista.
Pero,
señora Moreno, no cambien de parlamento, sino cambien de ideas,
únanse a las que de verdad piensan en los valencianos, cosa que a
ustedes se les olvida.

Nosotros, señora Moreno, sí que estamos
comprometidos con la igualdad.
Uno de los eslóganes de su
campaña electoral es «Comprometidos con la igualdad».
Ese eslogan no es cierto, o al menos ustedes no están comprometidos
con toda la igualdad.
Nosotros sí.
Creemos en que esta es una
nación de ciudadanos libres e iguales, y los territorios y las
comunidades en las que están esos ciudadanos son también
iguales.
A ustedes, de nuevo, se lo repito, eso se les ha olvidado.
(Veus)

Y, señor Morera, compartimos.
.
.
, en lo que dijo
ayer, ayer se lo dijo mi portavoz, compartimos muchas cosas, muchas.
Compartimos que es necesario desarrollar al máximo el sistema de
financiación autonómica del 2001, compartimos que no se tiene
en cuenta a toda la población, compartimos que en la Comunidad
Valenciana hacen falta más infraestructuras, lo compartimos.
Por eso
no entiendo que voten.
.
.
, que se abstengan en esta proposición.
¡No lo entiendo, señor Morera!
No son ustedes ni fríos
ni calientes, son tibios.

Por una cuestión de tibieza ustedes no van a
votar a favor de esta proposición por una cuestión de puro
prejuicio ideológico, de por quién viene, de porque tienen
unos compañeros de viaje que les dicen «esos del PP son
malos».
¡No!
Tenemos buenas ideas, señor Morera.
No
entiendo por qué usted en esto no se pone de nuestro lado.
(Veus) ¡Defínanse!
En estas Cortes ha habido con anterioridad grupos parlamentarios que se
abstenían por sistema, había gente que se abstenía por
sistema, que no se definía, y ya no están aquí,
señor Morera.
Yo creo que se debería usted aplicar el cuento.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Marí.

Una vez concluido el debate en el pleno, del debate en
el pleno del proyecto de ley, vamos a proceder, en primer lugar, a votar el
primer bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 5; votos en contra, 52;
abstenciones, 31, por lo que quedan desestimadas las enmiendas del Grupo
Parlamentario Compromís.

Y ahora vamos a proceder con el segundo bloque de
enmiendas, que son las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario
Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 32; votos en
contra, 52; abstenciones, 5.
Quedan desestimadas las enmiendas presentadas
por el Grupo Parlamentario Socialista.

Y una vez finalizada la votación de las
enmiendas, si les parece a sus señorías, podemos proceder a
votar de forma separada o global el artículo único, la
disposición final y la exposición de motivos, para su
incorporación como preámbulo de la ley.
¿Hay
algún inconveniente en que se vote global, conjunto?
(Remors) Comienza la
votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 31; abstenciones, 5,
por lo que queda aprobado el artículo 1, la disposición final
y la exposición de motivos, para su incorporación al
preámbulo de la ley.

Y ahora vamos a proceder a la votación de la
totalidad de la proposición.
.
.
(Veus) Unos segundos, que desaparezca de la pantalla.
.
.
(Pausa) Ahora sí,
ahora vamos a proceder a la votación de la totalidad de la
proposición de ley que requiere mayoría absoluta para su
aprobación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en
contra, 32; abstenciones, 5, por lo que queda aprobada la
proposición de ley, que será presentada en el registro del
Congreso de los Diputados tras la constitución de las Cortes
Generales el próximo día 1 de abril.

Asimismo, les comunico a sus señorías
que en una sesión plenaria posterior designaremos a los diputados
encargados de su presentación ante el congreso.

Projecte de llei del sistema valencià de
títols i acreditacions d'educació superior.
Esmena a la
totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE 11.
425, BOC
número 37)

La senyora presidenta:

Y ahora continuamos con el punto número 9:
debate de totalidad del proyecto de ley del sistema valenciano de
títulos y acreditaciones de educación superior.
Enmienda a la
totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
Para la
presentación del proyecto de ley, tiene la palabra el honorable conseller Alejandro Font de
Mora.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, comparec hui davant de vostés per a
presentar-los el contingut de la futura llei del sistema de títols i
acreditacions pròpies del sistema universitari valencià, un
nou marc legislatiu que naix amb la voluntat de dotar els principals actors
que participen en ell d'una ferramenta que obri un camp de
possibilitats fins ara inexplorat a la Comunitat Valenciana i a Espanya, ja
que permet que les persones puguen dissenyar, dins d'uns marges, la
seua pròpia educació superior, sumant crèdits
universitaris i experiències laborals diferents adquirits en centres
educatius i llocs de treball.

Permeteu-me que faça una breu referència
als acords adoptats a Bolonya fa ja quasi deu anys, ja que sobre estos
principis descansa la naturalesa i l'esperit jurídic de la
nova reglamentació que hui els exposaré.

Els objectius de Bolonya de 1999 per a la
convergència europea, que van donar lloc al conegut com a espai
europeu d'educació superior, promouen mesures
d'optimització dels recursos educatius amb el propòsit
de fer més fluida, més competitiva i més tecnificada
la formació en els estats integrants del dit espai.
Segons la
mateixa declaració conjunta dels ministres europeus
d'educació reunits aquell 19 de juny del 1999 a Bolonya, entre
estes mesures es consideren decisives per a l'educació
superior, en primer lloc, l'adopció d'un sistema basat
essencialment en dos cicles fonamentals, el grau i el postgrau.

En segon lloc, l'establiment d'un sistema
de crèdits com a mitjà adequat per a proporcionar una
mobilitat estudiantil més àmplia, de tal manera que els
crèdits es podran aconseguir també fora de les institucions
d'educació superior, incloent-hi l'experiència
adquirida durant la vida, sempre que estiga reconeguda per les universitats
receptores involucrades.

En tercer lloc, la promoció de la mobilitat,
eliminant els obstacles per a l'exercici efectiu del lliure
intercanvi i prestant una atenció particular a l'accés
a oportunitats d'estudi i formació i servicis relacionats per
als alumnes, i el reconeiximent i la valoració dels períodes
d'estada en institucions d'investigació,
ensenyança i formació europees, sense perjuí dels seus
drets estatutaris per als professors, investigadors i personal
d'administració.

En quart lloc, la promoció de la
cooperació europea, per tal d'assegurar la qualitat, amb
objecte de desenrotllar criteris i metodologies comparables.

I, per últim, la promoció de les
dimensions europees necessàries en educació superior,
particularment dirigides cap al desenrotllament curricular, la
cooperació entre institucions, esquemes de mobilitat i programes
d'estudi, integració de la formació i
investigació.

Senyories, la tendència dels estats que
integren l'espai europeu d'educació superior és,
en conseqüència, tendent a reformar les seues estructures
educatives per a aconseguir estos objectius i a canviar els mètodes
d'ensenyança per a centrar-se més en
l'aprenentatge de l'alumne i prestant una atenció
més individualitzada.

Amb la finalitat d'aconseguir una
educació superior basada en els principis de qualitat, mobilitat,
diversitat i competitivitat que servixca per a incrementar
l'ocupació i el benestar de la societat, es fa
necessària esta nova legislació que proposem hui i que
possibilitarà desenrotllaments curriculars flexibles,
individualitzats i adaptats a la demanda del mercat laboral.

Vull fer meua en este moment la frase del
filòsof alemany Kant que assenyalava que l'educació
és el desenrotllament en l'home de tota la perfecció de
què la seua naturalesa és capaç.
Este esperit
és el que subjau en esta proposta tan innovadora.

Amb este nou marc jurídic, el sistema
valencià de títols i acreditacions d'educació
superior es vorà enriquit i constituirà el mapa següent
configurat, per tant, per les següents tipus de titulacions: primer,
els títols oficials homologats per l'estat; segon, els
títols i diplomes propis de les universitats, regulats en els seus
propis estatuts; tercer, els títols propis de les universitats
reconeguts per la comunitat autònoma, que siguen organitzats i
impartits d'acord amb el que reglamentàriament
s'establisca; en quart lloc, títols el contingut dels quals
pot permetre la seua homologació amb altres títols oficials
expedits per universitats estrangeres, especialment europees, d'acord
amb el que establisca el corresponent reglament; en cinqué lloc, els
títols de Formació Professional superior i, sisé, les
acreditacions no reglades impartides per ens privats del sistema
universitari valencià.

Per tant, i concloc, amb la present llei es
traça l'inici d'un itinerari d'adaptacions i de
perspectives de futur de les titulacions pròpies i de les
acreditacions de coneixement, habilitats i destreses, obrint així el
camí cap els objectius proposats a Bolonya, cap a l'acostament
internacional del nostre sistema educatiu, cap al major aprofitament
individual i social de la carrera educativa, cap a la integració i
mobilitat dels estudiants de tot l'àmbit europeu cap a la
formació continuada dels professionals, també, i, per
últim, cap a la formació d'una gama de professionals
acreditats amb habilitats, destreses i bases educatives i flexibles
adaptables a les tasques que la societat europea i mundial generen en el
present moment i continuaran generant en el futur pròxim.

Moltes gràcies, senyories, per la seua
atenció.
Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies,
conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat
té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Com ha dit el conseller, sistema valencià de
títols i acreditacions de nivell superior.
Pense, i ara ho exposarem
aquí, que aquest projecte de llei d'apenes sis articles tenen
escassa o poca transcendència des d'un punt de vista
legislatiu, per dos raons molt concretes: bé perquè
assenyalen aspectes que ja estan recollits en altres lleis
autonòmiques, per exemple la de coordinació del sistema
universitari valencià, que vam aprovar a darreries de
l'anterior legislatura, però sobre tot poca
transcendència -i és l'aspecte que més em
preocupa- per la capacitat que tenen de vulnerar articles establerts
en lleis orgàniques de rang superior, com per exemple la Llei
orgànica universitària de 2001 reformada parcialment, com
saben, l'abril de 2007.

I això li dic i li citaria dos exemples
concrets.
L'embrollo de la qüestió està a l'article tres,
evidentment, perquè resulta que em surten vostés amb un nou
tipus de títol, concretament aquell títol o diploma que, si
bé no està reconegut per l'estat, està reconegut
per La Generalitat.
I, en conseqüència, aquest reconeixement
l'utilitzen com a mecanisme per a validar-lo dins el territori del
nostre país, de la nostra comunitat autònoma, em referisc.

Jo, fins ara, via Constitució i via llei
orgànica, sabíem que havien dos tipus de titulacions a
l'estat espanyol: una aquells que tenen validesa oficial i estan
reconeguts en tot el territori nacional i, per una altra part, aquells que,
sense validesa a tot el territori nacional, eren propis de les universitats
d'acord amb els seus propis estatuts.
Ara resulta i em surt
vosté i em diu «introduïx com tercer tipus de
títol aquells que tenen una validesa autonòmica diferent als
aprovats o amb validesa estatal, i per tant oficials, i diferents als de
les pròpies universitats reconeguts pels seus estatuts».
Per
tant, això és tremendament perillós, perquè
vostés utilitzen el reconeixement de La Generalitat com a mecanisme
per a validar unes titulacions.
I el que li he de dir és que La
Generalitat valenciana no té competències al respecte,
però no perquè ho diga jo sinó perquè ho diu la
pròpia Constitució i la pròpia Llei orgànica de
universitats.

Mire, en primer lloc, la Constitució diu,
l'article 149, que l'estat es reserva la competència en
matèria d'obtenció, expedició, validació
i homologació de títols acadèmics i professionals.
Jo
li recorde que el que vostés han fet ha estat una còpia
íntegra, íntegra de la Llei d'ensenyament del
País Basc.
I, quina casualitat, vostés sabran que
l'agost de 2004 el president del govern interposà un recurs de
inconstitucionalitat contra aquest apartat que, encara a data avui,
està pendent de resolució.
De fet, jo li recorde que en
aquesta qüestió, la qüestió dels títols amb
validesa únicament a la comunitat autònoma va ser pionera la
Comunitat Autònoma d'Andalusia, concretament en la Llei
d'Universitats de l'any 2003.
I vosté sap què va
a passar?
Que van aprofitar una Llei d'acompanyament de pressupostos
l'any 2004 per a reconsiderar la postura i redactar i canviar el
redactat inicial.

Per tant, és que és un autèntic
desgavell des d'un punt de vista jurídic.
Tant és
així que li recorde que el propi dictamen del Consell Jurídic
Consultiu de la Comunitat Valenciana, de data 15 de  desembre de 2006,
va dictaminar de forma categòrica, en relació a aquest
projecte de llei, dient el següent: no resulta possible que el
legislador valenciano cree un nuevo título de enseñanza
superior reconocido por La Generalitat, en primer lugar, porque supone
reconocer a estos títulos un carácter distinto al que es
típico de los títulos propios de la universitat y, en segundo
lugar, porque sería una intromisión en la competencia
exclusiva del estado.
I conclou: por razones de seguridad jurídica,
no resulta possible el establecimiento de este tipo de títulos y, en
consecuencia, tampoco procede reconocer a los títulos una validez en
la Comunidad Valenciana.

Adone's compte.
El que li diuen a vosté
és que la regulació que avui proposen aquí es
contrària a l'ordenament jurídic.
Vostés em
podran dir: «home, és que el nou estatut d'autonomia,
que va entrar en vigor l'11 d'abril del passat 2006, estableix
que és competència exclusiva de La Generalitat valenciana la
regulació i administració de l'ensenyament en tota la
seua extensió, en tots els seus nivells i en tots els seus graus
-diu el nou estatut autonomia-».
Això és
cert.
Però també és cert que a rengló seguit
afegeix: «sin perjuicio de lo que disponen el artículo 27 de
la Constitución y las leyes orgánicas que lo
desarrollan».
Que és lo que jo li he expossat aquí.

Per tant, jo pensava que vostés aquí
tenien clar en matèria d'educació quines eren les
competències al respecte.
Mire, per una part, l'estat,
l'estat li correspon el que és la legislació
bàsica i l'alta inspecció, mentre que a la comunitat o
a les comunitats autònomes li correspon desenvolupar aquestes lleis
orgàniques sense entrar en contracció a les mateixes.
Però el fort de tot això, apart d'aquests aspectes
jurídics, que són bàsics, és una
reflexió.
Vosté s'adona de les
conseqüències negatives, del frau i de l'engany que
porten a milers d'estudiants universitaris o amb títols
superiors de la nostra Comunitat Valenciana amb aquest tipus de
títol.
Ja no és tan greu la il·legalitat
jurídica com la conseqüència negativa que deriva
d'aquesta pròpia il·legalitat.

Mire, a mi m'agradaria que em contestara.
Parlen
vostés que en aquelles titulacions o diplomes no homologats per
l'estat, i per tant reconeguts per la comunitat autònoma,
diuen: tindran la mateixa validesa a tota la Comunitat Valenciana.
I jo li
pregunte: validesa per a què?
Per a què seran vàlids?
Per exemple, jo podria preguntar: per a accedir a la funció
pública, per exemple?
No ho sé.
Per a demostrar que som els
millors pastelers de tal?
Li dic seriosament: tindran la mateixa validesa
aquestes titulacions que les titulacions oficials, que són les que
estan inscrites en el corresponent registre estatal d'universitats,
centres i títols.
Adone's, vosté sap que no.
I
vosté s'ha d'adonar que al final de tota la correguda el
que realment interessa a l'alumne després, evidentment,
d'haver comprovat el que és el contingut curricular d'un
curs és saber si el títol que obtindrà és o no
oficial i si té una validesa o no reconeguda.
I, llavors, a
vosté se li posarà la cara roja, la cara roja com una tomaca
ja que els haurà de contestar que amb la LOU i amb la
Constitució en la mà, diga el que diga la llei o el projecte
de llei que avui estem debatent aquí, no és suficient amb
aquesta autorització de la Comunitat Valenciana.
Perquè,
malgrat que utilitzen el reconeixement de La Generalitat per a donar-li
validesa, vosté sap que ni té validesa oficial, ni és
títol oficial, ni està reconegut a la resta de l'estat
espanyol.
Per tant, li dic que són perspectives enganyoses i
fraudulentes per als nostres alumnes universitaris o amb títols
superiors.

I després resulta curiós en
última instància, i ho dic perquè ho ha citat
vosté, conseller, que en un moment en què tot l'espai
europeu d'educació superior està parlant de
convergència i unificació de criteris i també de
titulacions, em surt vosté amb no sé quines noves titulacions
diferents a les estatals, diferents també a les reconegudes per les
universitats en els seus propis estatuts.
Vaja, vaja, li dic jo, vaja
descobriment.

Ha citat vosté el mandat de Bolonya,
però el que no ha dit del mandat de Bolonya de l'any 1999 i
també dels acords de Bergen, Noruega, de l'any 2005 és
que s'aconsella o mandata a tots els estats membres que
s'integren fins el 2010 en un espai europeu d'ensenyament
superior comú basat en criteris de mobilitat, d'empleabilitat
i sobre tot de qualitat, però amb criteris comuns.

I finalitze.
Adone's a quin nivell de xapuza arriba aquest projecte
de llei que quan tracten les acreditacions d'educació superior
únicament, únicament inclouen els títols universitaris
i els de formació professional superior.
Però s'obliden
d'altres que formen part de l'ensenyament superior, com
són les arts plàstiques i el disseny, a més de gran
tradició dins de la nostra Comunitat Valenciana.
Com és
possible que vosté, que vosté o el seu assessor de torn
sàpiguen que d'acord amb l'article 3.
5 de la Llei
Orgànica d'Educació, l'educació superior
tant a la Comunitat Valenciana com a qualsevol altra comunitat
autònoma comprén no solament l'ensenyament universitari
i la formació professional de grau superior sinó
també, cosa que vostés han oblidat, els ensenyaments
professionals d'arts plàstiques i disseny i els ensenyaments
esportius.
Cosa que vostés no han fet.

Darrera qüestió.
Com és -li
pregunte també- possible que s'atrevisquen a fer un
article, el quart, la finalitat del qual és homologació
professional dels títols i acreditacions estrangers?
Però si
vostés -insistisc- tampoc tenen cap tipus de
competència ni capacitat per a homologar titulacions estrangeres.
No
és un problema meu, és un problema de repartiment de
competències i que està clarament fixat per la
Constitució i per la Llei orgànica d'universitats.

Insistisc.
L'article 36, apartat c), que es va
reformar fa poc, de la Llei orgànica universitària, és
rotunda, és diàfana al respecte.
Diu: «És el
govern central qui previ informe del consell d'universitats, regula
les condicions d'homologació dels títols estrangers
d'educació superior».
És que no es pot
interpretar d'altra manera.
El govern central, diu.
I el govern
central no és ni el govern de La Generalitat ni molt menys la
Conselleria d'Educació.

Encara vaig a dir-li més.
Mire, hauria de saber
vosté que qualsevol convalidació o adaptació
d'estudis, validació d'experiències,
equivalències de títols o homologació de títols
estrangers és exclusiva competència del govern central, previ
-insistisc- informe del consell d'universitats.
I punt.
No emboliquen més la troca perquè no té cap tipus de
sentit.

I s'ha acabat, i s'ha acabat esta llei.
Estos cinc articles, articlets, és el que hi ha.
És a dir,
uns repetits per la Llei de coordinació del sistema universitari,
els altres amb problemes de validesa jurídica tremends.
Però
-done's compte- justament no diu res aquest projecte
d'allò que realment hagueren hagut d'aclarir.

Vostés hagueren tingut el recolzament
d'aquest grup parlamentari si aquesta llei, en primer lloc, haguera
establert, com a mínim -ja no li demano res més-,
els principis i objectius per a habilitar desenvolupaments curriculars
flexibles individuals i adaptats al mercat laboral en cada, evidentment,
tipus de titulació.
No ho han fet.
Hagueren tingut el recolzament
d'este grup parlamentari si, com a desenvolupament de la Llei
orgànica d'universitats -que esta sí que
és la seua competència-, m'hagueren concretat,
per exemple, allò sobre el que realment tenen competències:
fomentar la mobilitat dels estudiants en aquest nou espai europeu
mitjançant programa de beques, ajudes i crèdits als estudis;
fomentar la pròpia mobilitat dels professors també en aquest
nou espai, a través de convenis específics; concretar els
aspectes metodològics que s'haurien d'incloure en les
titulacions del sistema universitari valencià per a fer complir,
d'una vegada per totes, els objectius de qualitat que ara
s'exigixen.
O simplement saber quins criteris establirà el
Consell Valencià d'Universitats o la pròpia
Agència Valenciana d'Avaluació i Prospectiva a
l'hora de flexibilitzar les titulacions per a cursar una part
d'aquells estudis en l'estranger i l'altra en la nostra
comunitat.

Ara, per contra -li ho dic seriosament-,
ens trobem amb un batiburrillo de simples i precipitades ocurrències que, a
més a més -done's compte-, i segons el
dictamen del mateix Comité Econòmic i Social de la Comunit
Valenciana, diu: «Adolecen de una sistemática adecuada y con
una redacción que dificulta sobremanera su
comprensión».
A banda d'això, que, com
vostés saben, ni aclarixen res ni tenen cap, cap,
transcendència pràctica.

Jo, per tant, els demanaria, senyor conseller, que no
ens enganyen.
Jo sé que vosté dirà el que realment, el
que realment li han dit que diga, independentment, independentment del que
jo puga exposar aquí.

Però el cert és que vostés han
perdut una oportunitat.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
-acabe, presidenta- una oportunitat
única d'apostar decididament per l'harmonització
del nostre sistema educatiu superior en el marc d'aquest espai
d'educació superior que vosté parlava.
I, en
conseqüència, i això és el pitjor de tot, no han
tingut.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta
el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para el turno en contra, tiene la palabra la ilustre
diputada señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor vicepresident, senyors consellers.

Intervinc per a defendre el vot en contra del Grup
Parlamentari Popular a l'esmena a la totalitat presentada pel Grup
Parlamentari Socialista.
Esmena a la totalitat que sol·licita la
devolució al Consell del projecte de llei del sistema de
títols i acreditacions pròpies del sistema públic
valencià, per considerar que no és oportú i per no
compartir ni els principis ni l'esperit.

Quant a l'oportunitat, els diria, senyories, que
som una comunitat que ens agrada anar.
.
.
capdavantera, ens agrada anar
per davant de la resta de comunitats, com aixina ja vam demostrar amb
l'aprovació del nou Estatut d'Autonomia, sent la primera
comunitat que el vam fer això.
I si veem la tendència dels
estats que integren l'espai europeu d'educació superior,
de reformar les seues estructures educatives per aconseguir els objectius
plasmats en la declaració de Bolonya de 1999 per a la
convergència europea, dins d'eixe espai, i per aconseguir
precisament eixos objectius -que ja ha anomenat el senyor conseller
en la seua intervenció, però que és interessant que
repetim-, de qualitat, mobilitat, diversitat i competitivitat,
és necessària esta nova legislació.
Per tant, si
és necessària, és oportuna.

Dubtar de la seua oportunitat m'inclina a pensar
que és tan sols perquè el projecte de llei el presenta el
govern del Partit Popular, el presenta el govern del president Camps.
I tot
el que té aspectes de Partit Popular, jo crec que els preocupa
més que els ocupa.

Quant als seus principis i al seu esperit, si han
escoltat el conseller, jo crec que poca cosa caldria més a dir.
Però després d'escoltar la seua intervenció,
torne a estar convençuda, estic encara més convençuda,
que no escolten molt perquè no volen entendre, no volen entendre.
Eixe és el problema que a vegades pense jo que hi ha de
comunicació entre el Grup Parlamentari Socialista i el govern del
Partit Popular.
Només per ser el govern del Partit Popular,
vostés no escolten per a no entendre.

Els títols oficials tenen validesa en tot
l'estat espanyol i es regixen per normes comunes per a tot
l'estat espanyol.
Açò tots ho tenim més que
clar.
Altres títols i diplomes impartits per universitats i altres
centres educatius manquen d'este reconeixement general i tan sols
tenen una validesa restringida.

Tant els estudis universitari com els de
formació professional oferixen títols i diplomes.
.
.
eixes
acreditacions tenen punts de trobada que preveuen l'accés de
titulats de formació professional superior a estudis universitaris i
admeten adaptacions innovadores que milloren l'aprofitament de tots
els recursos educatius de la Comunitat Valenciana.

Els sistemes d'ensenyament universitari i de
formació professional, quasi estancs, dividixen artificialment eixes
capacitats dels professionals i forcen l'educació per camins
molt rígids i estrictament dictats, cosa que pensem que no és
bona.

L'esperit i principis d'esta llei passen
per permetre als alumnes dissenyar la seua educació, sempre dins
d'uns marges, com no podria ser d'altra manera, per
possibilitar el disseny d'un itinerari d'adaptacions i de
perspectives de futur de les titulacions pròpies i de les
acreditacions de coneixement i habilitats, obrint aixina el camí cap
als objectius proposats en Bolonya, cap a l'apropament internacional,
cap el major aprofitament individual i social de la carrera educativa, cap
a la integració dels estudiants de tot l'àmbit europeu,
cap a la formació continuada dels professionals i cap a la
formació d'una gamma de professionals acreditats amb
habilitats i bases educatives flexibles i adaptables a les tasques de la
societat europea i mundial.

La combinació de formació
acadèmica i d'experiència laboral pot oferir una
àmplia gamma de professionals amb habilitats sutilment
entrellaçades, que amplien l'adequació de persones
concretes als canviats i diversos llocs de treball que la moderna societat
tecnificada requerix.

Per tant, esta forma mixta i personal de dissenyar els
propis estudis afavorix, a més, la pluralitat i
l'adequació de la formació a les millors qualitats de
cada personalitat.

Del projecte de llei, jo crec que ha quedat clar que
el que possibilita és el reconeixemnet oficial, en
l'àmbit de la Comunitat Valenciana, d'altres
titulacions, a més de les oficials reconegudes per l'estat
espanyol.
A més de, a més de.
Cosa que considerable
imprescindible per a optimitzar els recursos per a fer més
fluïda, més competitiva i més tecnificada la
formació en la nostra comunitat.

Destacaríem alguns aspectes d'este
projecte de llei.
Els títols i diplomes propis de les universitats
del sistema universitari valencià reconeguts per La Generalitat es
dissenyaran aproximant-se a l'homologació de criteris amb
l'espai europeu d'educació superior i reconeixeran la
seua especial qualitat i disseny.
Tots els títols i diplomes propis
de les universitats tindran la mateixa validesa als seus efectes en tota la
Comunitat Valenciana.
Volem igualtat en tota la Comunitat Valenciana.

Els centres del sistema universitari valencià
podran oferir paquets de crèdits limitats i estructurats, amb
potencial educatiu, a professionals i estudiants que demostren la seua
capacitat per a aprofitar-los.
Els centres acreditaran
específicament la superació amb èxit d'eixos
paquets limitats de crèdits educatius optatius tendents a completar
la formació dels estudiants.

L'elecció dels paquets de crèdits
serà d'exclusiva potestat dels estudiants, que
s'ajustarà a l'oferta de les pròpies
universitats.
Mitjançant el procediment que s'establisca pels
departaments competents en matèria d'educació i
universitats, els instituts d'investigació i els instituts
tecnològics acreditats de la Comunitat Valenciana podran acreditar,
mitjançant certificació, nivells de formació
especialitzada, que facultaran als posseïdors per a optar als paquets
de crèdits universitaris.

Vosté ha parlat d'una sèrie
de.
.
.
bé, jo diria, entre cometes, de barbaritats, però
jo ja sé que vosté mos té prou, prou, acostumadets
això.
Mos ha parlat que som negatius, que som fraudulents, que som
enganyosos, que fem xapusses, que som atrevits.
.
.
Bé, una sèrie de
coses.
.
.
que les he apuntades.
Vull dir, no és que les recorde
de memòria, les tinc ací apuntades.

Però jo li diria, quant al que ha dit del que
és la llei, que diu que l'article 34 -i
açò també és el dictamen, també
és del dictamen-, 34, de la Llei orgànica de
universitats, determina d'una part que els títols
universitaris que tinguen caràcter oficial i validesa en tot el
territori nacional seran establerts pel govern, indicant, indicant, en
l'apartat 3, que les universitats podran establir ensenyaments conducentes a la obtención de diplomas y
títulos propios.

Açò no impedix que a més del
títols indicats - dels quals vosté ha parlat i jo
també he parlat-, puguen establir-se altres com els que
contempla l'avantprojecte de llei que estem hui parlant en esta
trona, doncs l'indicat article 34 no determina amb caràcter
exhaustiu quins són el títols possibles, sinó que
regula els que tinguen caràcter oficial i validesa en tot el
territori nacional.
I es referix a la facultat de les universitats
d'establir ensenyaments tendents a l'obtenció de
diplomes i títols propis, ja que de tals previsions no pot
derivar-se una prohibició tendent a impedir
l'existència de qualsevol altre títol.

Per tant, crec que amb això queda més
que cobert, més que cobert, que esta llei no té cap problema
jurídic.

Bé.
Hi ha molt més que llegir.
Quant
l'apartat 3, de l'article 34 de la LOU, prescriu que els
diplomes poden obtindre's a conseqüència dels
ensenyaments establerts per les universitats, i mancaran dels efectes que
les disposicions legals atorguen als mencionats en l'apartat 1, o
siga, els que tinguen caràcter oficial i validesa en tot el
territori nacional per haver sigut establerts pel govern de la
nació.

Per tant, s'ha d'entendre que el precepte
que s'ha criticat, que s'ha criticat per part seua.
.
.
que
la possibilitat que puguen establir-se títols i diplomes per les
universitats amb reconeixement de la comunitat autònoma, però
sense possibilitat que eixos títols i diplomes tinguen els efectes
establerts pel govern de la nació.
És a dir, és que
és aixina, és aixina de fàcil, senyor
Sanmartín.
És aixina de fàcil.

De totes maneres, vosté també ha parlat
de l'article 4.
I a mi me pareix que no se l'ha llegit
bé, perquè parla homologación
profesional, homologación profesional, no académica, de los
títulos -vull dir, és
que si ho llig, no és el mateix una cosa que l'altra-,
que durà a terme La Generalitat en l'àmbit de les seues
competències.

Per tant, jo considere, senyor Sanmartín, i li
ho dic de veritat, que, bé, que les senyories del Grup Parlamentari
Socialista.
.
.
que retiren la seua esmena a la totalitat, que la
retiren, que s'unisquen a eixe tren de Bolonya.
Intentar en
comissió, en comissió, inclús millorar en esmenes, com
hi ha altres grups polítics que sí ho fan.
Que vostés
també en fan d'esmenes, cosa que no acaba d'entendre,
perquè si presenten una esmena a la totalitat perquè la llei
no és com toca, perquè la llei no té el moment
oportú, perquè la llei no.
.
.
, i resulta que
després l'esmenen, alguna cosa pareix que volen dir en eixa
llei.
Però jo m'alegre, jo m'alegre.

Jo crec que és una llei que continua assentant
les bases perquè la formació impartida en les nostres
universitats es dissenye i desenrotlle en línia amb la
convergència europea: mobilitat, rendiment acadèmic,
apropament i compromís de col·laboració
universitat-societat i qualitat.

Jo li demanaria que recolzen el que siguem la primera
comunitat autònoma en disposar d'una legislació que
permetrà una oferta de títols i diplomes propis en el context
de l'espai europeu d'educació superior.
Jo crec que els
valencians i les valencianes, a part del Grup Parlamentari Popular, com no
podia ser d'altra manera, els ho agrairien molt.

Jo a vosté l'he sentit, i m'ho he
apuntat també, que dia que, bé, que, clar, que nosaltres,
doncs, sí que haguérem donat suport, sí que
haguérem recolzat, si vostés hagueren fet.
.
.
Vosté sap
el procediment de les lleis, jo crec que sí que el sap, evidentment,
perquè és un parlamentari que porta temps en la casa i sap
com funciona.
Vosté, si vol tot això que diu, «el
movimiento se demuestra andando», senyor Sanmartín, no
presente l'esmena a la totalitat, retire l'esmena a la
totalitat, presente les seues esmenes, tractem les seues esmenes, les
aprovarem o no les aprovarem, i aplegarem a una llei que afavorirà,
com no pot ser d'altra manera, als valencians i valencianes.

Vosté, no, vosté diu, «jo
l'haguera recolzat, el nostre grup l'haguera recolzat»,
però resulta que el primer que fa és presentar una esmena a
la totalitat per a tornar el bou al corral.
Doncs, mire, no, senyor
Sanmartín, no, no anem a aprovar-li eixa esmena a la totalitat,
perquè no pensem que tinga raó en presentar-la.

Nosaltres anem a treballar amb tots els grups, amb el
grup de Compromís, i espere que amb vostés, encara que
l'haigguen presentat, també es puga treballar, perquè
esta llei estiga en el nostre govern, perquè creem que és una
llei necessària, perquè som seriosos i responsables i, li ho
dic de veritat, és una oportunitat única el que vosté
retire esta esmena i recolze la llei, que pense que ho agrairan, com li dia
abans, els valencians i valencianes.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Para fijación de posiciones.
.
.
Ah, ¿para
réplica?
Tiene la palabra el señor Sanmartín.

Cuando quiera, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

Senyora Barrieras, a vore, aquí,
l'únic que és una barbaritat autèntica és
aquest projecte de llei, ¡però no per res!
, sinó
perquè no complix cap, ¡cap!
, dels preceptes de la llei
orgànica universitària.

Mire, jo li tinc de dir clarament que el que
vostés proposen és contrari ¡a l'ordenament
jurídic!
Però no perquè ho.
.
.
¡Home, no diga que
no!
El problema és que vosté no s'ha mirat esta llei.
Vosté diu aquí el que li han dit.
No se ho ha mirat, no ho
entén, no ho entén, perquè no ho dic jo.
.
.
Jo li dic
que és una còpia íntegra de la llei
d'ensenyament del País Basc, i que el primer que va fer
l'actual president del govern va ser recórrer-ho al Tribunal
Constitucional.
¡El primer!
I és una còpia
íntegra, títols amb validesa únicament a la comunitat
autònoma.

I el que li dic jo és que està el
dictamen del Consell Jurídic Consultiu que ho diu de forma clara i
rotunda: no resulta possible, diu el dictamen, que el legislador
valencià cree nou tipus de títols d'ensenyament
superior, perquè és contrari a dret.
I el que vosté no
sap, perquè li han apuntat, li han posat ahí, i com
vosté no s'ho ha treballat, és que el que vosté
me diu és el vot particular que va presentar el mateix president
d'este Consell Jurídic Consultiu, perquè es va quedar
en minoria.
Això no li ho han dit a vosté, però com
vosté llig el que li passen, no ho sap.
Ja li ho dic jo, sí,
sí, és el vot particular que va presentar este senyor.

Perquè mire, adone-se'n, malgrat que el
que vostés proposen és contrari a ordenament jurídic,
ja s'ho voran, el problema de fons, com li dia abans, és que
vostés no poden utilitzar el reconeiximent de la Generalitat
valenciana com a mecanisme per a validar una titulació, mecanisme
per a validar una titulació, perquè el problema de fons
és que vostés estan enganyant de forma premeditada a tots
aquells estudiants valencians universitaris i amb títols superiors,
perquè resulta que jo li pregunto i vosté no m'ha
contestat, ¿validesa per a què, estos títols?
,
¡si estos títols no valen per a res!
, i vosté ho sap.

Si estem parlant de convergència en un espai
comú d'educació superior a nivell europeu, me va
vosté amb estes milonguetes i amb estes titulacions que no valen absolutament per a
res, i vosté ho sap.
Perquè vosté sap com jo que les
universitats ja tenen els seus propis títols reconeguts als seus
propis estatuts, i, a banda, estan els títols que tenen
reconeixement, els oficials, validesa a tot l'estat espanyol.

Per tant, no és un problema
d'apreciació subjectiva per part del que aquí li parla.
És un problema objectiu, perquè hi han unes sentències
d'uns tribunals constitucionals, hi han uns dictàmens del
Consell Jurídic Consultiu, malgrat que vostés pressionaren el
president perquè presentés un vot particular, però,
sobretot, hi ha l'experiència reconeguda a nivell de tot
l'estat espanyol, per al que valen estos títols.

El problema de fons aquí, adone-se'n, el
problema de fons és que.
.
.
, i és el problema del PP,
és que quan a Madrid ha governat el PSOE, vostés, el PP,
deixen de tindre clars quin és el repartiment de competències
entre estat i comunitats autònomes.
Ja va sortir este tema, igual
que el que avui parlem ahí, fa un any en el tema.
.
.
, quan
vosté, senyor Font de Mora, era el principal auspiciador d'una
nova facultat de medicina per a la Universitat Catòlica de
València Sant Vicent Màrtir, quan ¡era una
qüestió de competències!
¿De quina manera li han
de dir a vosté que la Generalitat valenciana no té
competència per a actuar de forma unilateral, que és el que
vosté pretenia?

Per tant, jo els demane, este minutet que em queda,
que es preocupen realment de les competències que tenen, per
exemple, en el pla de finançament de les universitats
públiques valencianes.
D'això s'haurien de
preocupar, i no distraure estudiants i comunitat universitària amb milonguetes que no valen
absolutament per a res.
D'això s'haurien de preocupar.
¿Per què les universitats no tenen, d'acord amb el que
estableix la pròpia llei de coordinació del sistema
universitari valencià, un pla de finançament transparent i,
sobretot, eficaç per a una educació de qualitat?
D'això s'haurien de preocupar i no es preocupen, de
potenciar les universitats públiques i no auspiciar facultats de
medicina en universitats privades, que no és la seua
obligació.

Per tant, li dic que és una llàstima que
no s'haja llegit vosté aquest projecte, que no l'haja
entés, a més.
I en tercer lloc, que intente refutar
dictàmens que estan per escrit i totalment clars i diàfans.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per a la rèplica, té la paraula la
il·lustre diputada senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, no li ho tinc en compte, senyor
Sanmartín, jo sé que vosté, en el fons, sap que el
acaba de dir no és cert, ho sap perfectament.
Pot ser que no ho
entenga, vull dir, que les meues capacitats siguen més limitades que
les seues, doncs, pot ser que sí, això, no vaig a dubtar-ho
en cap moment, perquè jo sé que vosté és una
persona molt intel·ligent i, posar-me jo a la seua altura,
evidentment, no m'hi atreviria.

Però, que no m'ho he treballat, no
s'atrevixca a dir-m'ho.
¡No!
És que queda
vosté malament, queda vosté malament perquè a este
costat d'ací no vaig a posar-me, perquè no tinc ganes
de crispació, jo no sóc obedient del senyor Zapatero, jo vull
tranquil·litat, cosa rara en mi, que vosté ho sap, que me
costa poc, molt poc crispar-me, però hui no pense crispar-me, senyor
Sanmartín, només per dur-li la contrària al senyor
Zapatero.

Per tant, vaig a dir-li amb tota la meua estima i
tranquil·litat, que esta part d'ací, i no me pose en
esta, treballem les coses.
Les treballarem més bé o les
treballarem més malament, però les treballem, senyor
Sanmartín.
I açò, la gent ho sap i la gent ens ho
reconeix a l'hora de posar la papereta, senyora Sanmartín.
Una
altra cosa és que ho fem millor o ho fem pitjor, li torne a
insistir, però no dubte mai de la voluntat i la capacitat de
treball, almenys d'este costat de la cambra i del govern del
president Camps.

Per tant, dir-li el que li he dit, vaig a continuar
sense posar-me nerviosa i amb tota la tranquil·litat que no em
caracteritza.
Vaig a dir-li que, per exemple, tenim un exemple molt
fàcil del perquè d'esta llei, una titulació
autonòmica com, per exemple, el dret autonòmic
valencià, per exemple, que puga tindre validesa en este territori
autonòmic, ¿eh?
Serien mèrits per a accedir a alguna
institució específica de la nostra Comunitat Valenciana.
¿Per què no, senyor Sanmartín?
¿Quin mal
n'hi ha ahí?
¿Per què no?
Açò
és ajudar als nostres estudiants, no és enganyar-los per a
res.

Jo me quede una miqueta sorpresa, senyor
Sanmartín.
Me quede una miqueta sorpresa perquè vosté,
ara, veig que és ¡el més centralista del món!
S'ha tornat vosté un defensor a ultrança en esta
Comunitat Valenciana del centralisme pur i dur.
En canvi, mos n'anem
al partit socialista d'ahí, de la comunitat nostra,
veïna, per exemple, i, bé, doncs, allí som els
més, vaja, els més nacionalistes del món i
només volem que Catalunya siga la pionera, que en Catalunya ho
tinguem tot diferent, i ara resulta que nosaltres ací volem fer
alguna cosa perquè afavorixca els nostres alumnes valencians i
valencianes, i ara vosté resulta que es torne el més
centralista del món.

Doncs, mire, nosaltres no, senyor Sanmartín,
nosaltres volem tirar esta llei endavant, perquè pensem que
és una llei bona, pensem que és una llei necessària.
I
torne a insistir que era un procés a on es poden presentar esmenes i
a on podem aplegar a algun que altre acord.
Sí que m'he
llegit, clar que m'he llegit el vot particular, evidentment, i el vot
particular, clar.
.
.
¡I tot el dictamen, m'he llegit!
Igual que
vosté ha dit que està recorregut, però està
recorregut i avant, ¿eh?
, està recorregut i avant,
perquè pareix que vosté tampoc s'ha llegit les coses,
perquè si les lligguera bé, voria que està recorregut,
no n'hi ha sentència.
Vosté ací ja mos ha
amollat que n'hi ha sentència i, clar, com ho ha dit tan cert
i xillant, i xillant, que jo també xille, doncs, clar, la gent
dirà, «té raó».
.
.
Doncs, no la té,
senyor Sanmartín.

Vosté, que sí que estic
convençuda que s'ho ha llegit tot, que s'ho ha estudiat
tot i que sap d'esta llei aixina, no s'ha adonat que el que
acaba de dir no és cert.
Per tant, a vegades, senyor
Sanmartín, la rigidesa eixa, doncs, sí que m'agradaria
que fóra per a tots, ¿eh?
Doncs, per a vosté
també, igual que me la demana a mi, per a vosté també.

Vosté parla que enganyem, enganyem.
.
.
Jo no
sé si, això d'enganyar, vosté es referix a quan
es va fer eixa modificació de la llei orgànica
d'universitats en el govern central, eixe govern del senyor Zapatero
que vosté estava parlant, que no es va tindre en compte
l'acord de les comunitats autònomes ni la participació
dels agents del sistema universitari, organitzacions i associacions,
d'acord amb l'informe del Consell d'Estat, ¡del
Consell d'Estat!
, de l'estat eixe que vosté estava
parlant, del Consell d'Estat de Madrid, del govern central.
N'hi havia un informe, ¡i no li va fer cas!
Però,
¡no passa res!
, com ho ha fet el govern central del senyor Zapatero,
doncs l'aplaudirem.
Doncs, mire, no, mosatros no anem a aplaudir-lo.

Després, vosté, vosté no sap que
en eixa llei no es va dissenyar cap línia bàsica de la nova
estructura del estudis universitaris, com assenyala també ¡el
Consell d'Estat!
, d'eixe estat, senyor Sanmartín, que
vosté està ara defenent a capa i espasa.
No em quadra res,
senyor Sanmartín, que vosté vinga ací a dir-me, a
nosaltres, a un govern seriós, responsable, que està recolzat
per la majoria de valencians i valencianes això.
.
.
¿Vosté es referix, quan parla d'engany, a la millor, a
que el 40% d'alumnes becats que havia promés el senyor
Zapatero s'ha quedat en un 11%?

Això és.
.
.
I, mire, i no vaig a
seguir,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
i no vaig a seguir, senyor Sanmartín,
perquè pense que el que vosté ho retire i ens aprove la
llei.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el
micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Barrieras.
(Aplaudiments i veus)

Para.
.
.
Señor Sanmartín, señora
Barrieras.
.
.

Para fijación de posición, tiene la
palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín, en la seua esmena, pel que he
vist, es basa principalment en l'afirmació que està
dins de l'informe del Consell Jurídic Consultiu, que diu
exactament així: «No resulta possible que el legislador
valencià cree un nou tipus de títols d'ensenyament
superior reconeguts a la Comunitat Valenciana.
» Això és
una afirmació que està allí, i és real, que ho
diu aixina, però també hi han altres parts del mateix informe
que és al final, quan acaba dient que: «L'avantprojecte
de llei del sistema de títols i acreditacions pròpies del
sistema d'universitats valencians és conforme a
l'ordenament jurídic, sempre que s'atenguen les
observacions essencials formulades.
»

Per tant, en eixa línia crec que vosté
està basant-se en dir, nosaltres no tenim competències per a
crear uns títols, i eixa és la base de la seua
intervenció.
Jo ho he entès aixina, a part d'altres
coses en els quals estaré molt d'acord i se poden anar
esmenant puntualment.

L'article 34 de la LOU en el seu apartat 3, la
Llei orgànica d'universitats sí que diu que les
universitats podran establir ensenyaments tendents a
l'obtenció de títols i diplomes propis, però no
nega res més, no nega res més.
Res prohibeix.
Jo entenc que
per eixe principi podien considerar.
.
.
considere prohibit allò que
està expressament prohibit, i si no tindria la nostra vida molt
limitada.

Jo crec que vosté respon, i ho lamente, a una
interpretació excessivament centralista.
He de reconèixer una
cosa, el Partit Popular té una malaltia, té una malaltia que
periòdicament.
.
.
és com les febres tercianes, quan
s'arrimen les eleccions se li ve una pujada de la seua valenciania, i
això ho tenim habitualment.
Vostés he de dir que són
totalment immunes, totalment immunes a eixe fet.
(Veus) Ho sé.
Vostés
l'han presentat ara.

Jo el que dic és que, també ho ha citat
vosté, però el País Basc tenia anotat també ha
creat similar.
.
.
no igual, inclús amb més varietat de
títols; i efectivament està recorregut, està
recorregut i ho lamente.
Lamente també eixa interpretació
centralista, i ho dic perquè és freqüent, inclús
la seua postura, -postura, parle com a partit- davant del dret
foral valencià que també, ja s'ha parlat ací,
també que no es correspon realment moltes vegades en allò que
estem dient de promocionar les nostres coses, les coses valencianes.
I, com
li dia, ho lamente.

Jo sóc una persona i el meu partit i
Compromís.
.
.
que demanem, exigim competències, i les exigim
no per quedar bé, no per aconseguir més vots, sinó
demanem competències perquè creem que quan més en
tinguem més bé funcionarà el nostre país.
Nosaltres després de tindre-les les volem desenvolupar i, sobretot,
les volem executar.
Pensem que la llei que es presenta és
manifestament millorable.
Vosté ha dit algunes coses, i ho repetisc
que en moltes de les seues afirmacions que ha fet ací puntuals
coincidisc totalment, per el que les debatrem en les esmenes oportunes.

No participe de la direcció que vosté ha
marcat.
.
.
des de Compromís no participem de la direcció que
vosté ha marcat per a fer esta esmena a la totalitat.
He de dir que
no vull allargar excessivament, però no anem a recolzar una proposta
que es basa en qüestionables competències de la Generalitat
valenciana, siga governada per qui siga.
Recolzarem totes aquelles
iniciatives que signifiquen un augment de competències, nosaltres
creem en el País Valencià, i som portaveus d'unes
persones que també creuen en el País Valencià i, per
tant, anem a  parlar com ells ho fan.

Ja li he dit que l'informe del Consell
Jurídic Consultiu acaba dient que l'avantprojecte de llei del
sistema de títols i acreditacions és conforme a
l'ordenament jurídic amb les observacions efectuades.
Per
tant, en eixa línia -i ho dic perquè vosté
argumenta allò que diu eixe informe- si eixe informe és
bo en una part, ha de ser també bo en l'altra part, si no,
estem fent una utilització que no és igualitària en
totes les pàgines d'eixe informe.

Per tant, jo acabaré dient una cosa molt clara,
des de Compromís, des del Bloc, en la referència a totes les
competències, en aquelles competències que es reflectixen
dubtes, nosaltres considerem que les tenim.
Considerem per principi que les
tenim.
En aquelles altres competències en que no hi ha dubtes: o les
tenim o les demanem.
Eixe és el final.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para la réplica tiene la palabra el
señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Senyor Pañella, jo presente aquí una
esmena a la totalitat i, per tant, la devolució al Consell a un
projecte de llei que ha presentat el Partit Popular.
El tema és que
vosté en el seu posicionament considera que el que aquí parla
és massa jacobí, és dir, és massa centralista
al respecte.

Mire, jo entenc que vosté està buscant
el propi espai polític en un projecte de llei, i el que no
compartisc jo en vosté és el sentit que li hem de donar al
valencianisme polític.
Perquè si per valencianisme
polític entenem afavorir a tots els ciutadans i ciutadanes de la
Comunitat Valenciana, jo sóc el primer.

Jo considero que amb aquests títols
homologables i amb validesa únicament a la Comunitat Valenciana, que
és el tema de fons, no s'afavorix als nostres estudiants de
grau superior o universitaris, no se'ls afavorix, i no se'ls
afavorix perquè este títol vosté sap com jo que el
portarà a Brussel·les i li pegaran una patada al cul; que no val, no
solament en l'espai europeu, ni en l'estat espanyol, solament
aquí a la Comunitat Valenciana.

I, per tant, sí, jo que he segut alumne, el
primer que he fet és per a escollir un curs, ha estat primer vorer
el contingut curricular del curs, per a vore si m'interessa o no
m'interessa, però després ja m'encarregat jo de
vore quina validesa té aquell títol que a mi me faran
després d'un any, dos o cinc.
En este sentit, li dic jo i, per
tant, considero que no és positiu per a l'universitari
valencià, en tant que no val absolutament per a res.
Primera
qüestió.

I, segona qüestió, Andalusia, Andalusia,
que no pot acusar absolutament al Partit Socialista d'Andalusia de
pronacionalista al respecte, va ser el primer que va començar
legislant aquestes titulacions amb validesa única a la comunitat
autònoma, i ja li dic, a l'any següent va utilitzar la
llei d'acompanyament de pressupostos -per cert, per cert,
realment per al que la tenen que utilitzar, no com fan vostés en la
llei d'acompanyament de pressupostos que utilitzen per a introduir el
silenci negatiu i boicotejar la llei de dependència, esta és
la diferència- doncs, la comunitat autònoma
d'Andalusia va utilitzar la llei d'acompanyament de
pressupostos per a modificar-ho, i que en el cas del parlament basc va
aprovar el mateix, que vostés s'ho han copiat integrament,
almenys hagueren pogut canviar algun adjectiu o algun pronom; és que
no han canviat res.

I, senyora Barrieras, li he dit, el president del
govern el que va fer, va ser recórrer-ho al Tribunal Constitucional
i li he dit també al respecte que encara està pendent de
resolució.

Per tant, -i finalitze- jo el que voldria
resumir o concloure aquí en tota la bona voluntat del món,
és que el Partit Popular de la Comunitat Valenciana ha perdut una
oportunitat única per a estructurar o reestructurar el que és
el sistema valencià de títols i acreditacions, i que en
conseqüència aquest projecte de llei que ens presenten no
soluciona cap dels problemes, però sobretot dels reptes que avui se
planteja l'espai d'educació superior a nivell del nostre
país, però també a nivell d'Europa.

I, per això, jo demano la devolució al
Consell, i no per això seré més jacobí o menys
jacobí, és dir, més centralista o menys centralista,
si considero que no beneficia al nostres estudiants no puc aprovar un
projecte.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias,
señor Sanmartín.

Para la réplica, tiene la palabra el
señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Simplement, la contestació és molt breu
però molt clara.
A vore, encara hem de modificar esta llei.
He
parlat dels criteris pels quals jo entenc que no se justifica.
.
.
jo
l'escoltat, senyor Sanmartín, la seua primera
intervenció, també la segona, però la seua.
.
.
amb
molta atenció perquè jo entenia que havia de justificar-me a
mi els arguments, per votar a favor d'eixa esmena a la totalitat que
ha presentat.

Jo no l'estic defenent la llei, no l'estic
defenent, la llei té esmenes del meu grup presentades i la llei hem
de canviar-la moltíssim.
Però dic amb els arguments que
vosté ha posat vosté ací damunt la taula, el Bloc i
Compromís o Compromís i el Bloc no pot acceptar-los.
El
criteri de si afavorix o no afavorix serà de com quedarà la
llei final i ahí tindrà responsabilitat: el que més el
Partit Popular que l'ha presentat, però el seu grup i el
nostre en aquelles aportacions que poguérem fer.

Sobre el tema què passarà
després, per això, sinó no haguera demanat ni la
rèplica, però sobre el tema què passarà
després, com a nacionalista, he de dir que estem acostumats.
Estem
acostumats a vore com s'aproven moltes coses en els parlaments
autonòmics que després no són (inintel·ligible) .
.
.
perquè se porten als tribunals per a desfer-les.
Això no
és el tipus d'autonomia que nosaltres pensem, tenim una norma
superior, efectivament.
Però pensem que, com a mínim, hem de
tindre clar que aquells conceptes autònoms fins on volem arribar.

A nosaltres sí que ens pareix bé eixe
camí iniciat amb les esmenes que hem presentat i que més.
.
.
tant si vol, podíem obrir un procés més àgil
d'esmenar la llei per a que se poguera fer millor.
Però en els
arguments que vosté ens ha donat és impossible que el Bloc i
Compromís li recolze això.

Estic.
.
.
inclús la validesa, no anem a
qüestionar la validesa dels títols, sinó això
serà responsabilitat de tal com es faja després,
indubtablement, cal suposar que no se van a fer barbaritats, cal suposar
que els criteris europeus que se marquen se seguiran en els títols
i, per tant, això els donaria una validesa, no en funció del
que vullga el govern de La Generalitat, i quan parle del govern de La
Generalitat no estic parlant del govern del PP, sinó del govern de
La Generalitat, siga de qui siga, que serà el responsable de fer
eixes coses bé, seguint els criteris europeus per a que siga tal com
se busca.
.
.
-diguem- que la nostra ensenyança siga
-l'ensenyança superior- molt més
àgil i més adaptada a tot l'entorn europeu.

Això serà la responsabilitat
després, però que això no ho farà el fet que
tinguem o no tinguem atribucions ara per a determinar uns títols.
I,
per això, li dic i reitere el que li he dit, l'escoltat amb
molta atenció, però en els arguments que vosté ens ha
donat, i abans mos han dit que tenim certa inclinació a vore les
coses d'un costat, és normal, políticament som el que
som i tenim les idees que tenim i, per tant.
.
.
Però, malgrat
això, senyor Sanmartín, no ens ha donat arguments per a
votar-li a favor.

La senyora presidenta:

Muchas gracias,
señor Pañella.

Vamos a proceder, señores diputados, a votar la
enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 30.
Votos en contra, 54.
Queda
desestimada  la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Projecte de llei de garanties de subministrament de
medicaments.
Debat de totalitat (RE 3.
271, BOC número 18)

La senyora presidenta:

Y continuamos con el punto número 10 del orden
del día, último punto: debate de totalidad del proyecto de
ley de garantías de suministro de medicamentos.

Para la presentación del proyecto de ley, por
el Consell, tiene la palabra el honorable conseller de Sanidad.

El senyor conseller de Sanitat:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El motivo de mi comparecencia hoy ante esta
cámara es la presentación del Proyecto de Ley de
garantía de suministro de medicamentos.
Una muestra más del
interés de este gobierno en materia de política
farmacéutica, tras la aprobación y publicación el
pasado 30 de noviembre de la Ley de medicamentos veterinarios.

Con este proyecto de ley que ahora presentamos este
gobierno pretende garantizar el efectivo suministro de medicamentos de uso
humano que requieren receta médica a los ciudadanos de la Comunidad
Valenciana, articulando para ello una serie de medidas en el sector de
distribución y dispensación de los medicamentos en el
ámbito de nuestra comunitat.

La futura ley aborda dos cuestiones principales.
Por
un lado, la necesidad de garantizar unas existencias mínimas en los
establecimientos de distribución.
Y, por otro, la necesidad de que
los propios establecimientos autorizados para la distribución y
dispensación tienen obligados a adoptar una serie de medidas
cautelares con objeto de paliar las consecuencias de una falta de
suministro y con ello evitar situaciones de desabastecimiento.

La justificación de esta ley viene motivada por
la situación que en los últimos años se ha puesto de
manifiesto las oficinas de farmacia a nivel nacional, situación en
que la Comunidad Valenciana.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

El senyor vicepresident primer:

Un momento, señor conseller.

Por favor, sus señorías quieren guardar
silencio, señor Such y señor González Pons.

Siga con el uso de la palabra.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

.
.
.
situación a la que la Comunidad
Valenciana no ha sido ajena y que incide sobre la asistencia
farmacéutica que reciben los ciudadanos.

Me estoy refiriendo a un hecho,
señorías, que no había sucedido nunca y que viene
sucediendo desde hace unos años, como es la carencia de determinados
medicamentos que requieren receta médica, especialmente los
antidepresivos y antipsicóticos.
Este hecho implica que el
profesional sanitario desconozca si el medicamento que prescribe puede
tener falta de suministro o no y crea una inseguridad en el paciente, ya
que no sabe si dicho medicamento estará disponible en las oficinas
de farmacia.

Las razones que ha generado este problema son
múltiples y entre ellas se encuentra una excesiva práctica
del llamado comercio paralelo que, como ustedes deben saber, es una
práctica legal por la cual los mayoristas de la distribución
venden parte de sus productos a la Unión Europea donde se les paga
un precio mayor.

Tras la publicación de la Ley 22/2006, de
garantías y uso racional de medicamentos y productos sanitarios, la
solución que propone el Ministerio de Sanidad y Consumo para lograr
una adecuada distribución es establecer la trazabilidad de los
medicamentos como lo marca el artículo 87 de dicha ley.

En el ejercicio de la competencia exclusiva que el
Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, en materia de
ordenación farmacéutica, el Consell de La Generalitat ha
querido ir más allá con el fin de asegurar la continuidad en
el servicio farmacéutico y poder garantizar el suministro de
medicamentos a los ciudadanos de nuestra comunidad.

Es por ello que con esta nueva ley pretendemos que
nuestros pacientes puedan tener, en todo caso, acceso a aquellos
medicamentos que sea necesarios en las farmacias, evitando la
sistematización de sustituciones de medicamentos o que los pacientes
tengan que volver, necesariamente, a su centro de salud para producir un
cambio de tratamiento prescrito por problema de falta de suministro con los
riesgos que esa demora en la aplicación de medicamentos puede llevar
a la salud de algunas personas.

La futura ley que hoy presento ante esta cámara
introduce, como principales novedades, las siguientes: uno, por un lado
establece por primera vez en nuestro país el concepto de suministro
insuficiente; dos, por otro lado, define una serie de medidas a adoptar por
las farmacias y distribuidores de la Comunidad Valenciana ante esta
situación de suministro insuficiente; y, tercero, asimismo obliga a
comunicar de forma previa los medicamentos destinados a comercio en caso de
suministro insuficiente.
En este sentido quisiera resaltar que actualmente
no hay ninguna comunidad autónoma que haya normativizado este tipo
de medidas.

Me gustaría a continuación describirles
detenidamente los pormenores de la ley.

En primer lugar, el capítulo I de la ley
establece que se garantiza el efectivo suministro de medicamentos de uso
humano que requieran receta médica, mediante la intervención
necesaria en la distribución y dispensación de los
medicamentos, intervención que se llevará a cabo afectando
tanto a entidades autorizadas para la distribución de medicamentos
como a las oficinas de farmacia legalmente autorizadas.

Otros aspectos que se regulan en este capítulo
es la continuidad en el servicio, estableciendo que los almacenes
mayoristas de distribución de medicamentos legalmente autorizados en
la Comunidad Valenciana deberán disponer en todo momento de unas
existencias suficientes de medicamentos que requieran receta médica
y que garanticen la adecuada continuidad del abastecimiento de los
servicios, establecimientos que los provean de modo habitual.

Asimismo, se establece el derecho a estos almacenes de
distribución a ser suministrados por los laboratorios y la
obligación de estos de suministrar los medicamentos y tener
abastecido el mercado de forma adecuada, continuada y eficiente.

También se prevé en este capítulo
la posibilidad de que la Conselleria de Sanitat pueda establecer turnos de
guardia entre los establecimiento de distribución de medicamentos
para asegurar el abastecimiento continuado en oficinas y servicios
farmacéuticos.

En este capítulo I se define asimismo la
declaración de situación de suministro insuficiente por la
Conselleria de Sanitat, con objeto de evitar problemas graves de suministro
o situaciones de desabastecimiento, pudiendo afectar a uno o más
medicamentos y que se producirá cuando se dé alguno de lo
siguientes supuesto: a) Cuando menos del 10% de las farmacias de la
Comunidad Valenciana que hubieran solicitado un medicamento a al menos tres
de las entidades legalmente autorizadas para efectuar distribución,
se detecte que no se ha suministrado durante un período superior a
una semana.
También cuando en al menos tres almacenes mayoristas de
la Comunidad Valenciana, que representen el 10% del suministro de las
farmacias, se detecte que no se ha suministrado por un período
superior a un mes, un determinado medicamento debidamente solicitado en el
tiempo al laboratorio titular de la autorización de la
comercialización.
Uno de ellos debe permanecer en la comisión
de distribución.

También cuando por la Agencia Española
de Medicamentos y Productos Sanitarios se comunique un desabastecimiento.
Cuando el laboratorio titular de la autorización de
comercialización notifique la no comercialización de un nuevo
medicamento.
Cuando al menos tres hospitales o diez centros de
atención primaria, de más de un departamento, comuniquen el
desabastecimiento de un medicamento tras haberlo solicitado durante
más de una semana.
Cuando a través, también, del
sistema de información de prestación farmacéutica
Gaia, en base a su repositorio central corporativo, se compruebe la
sustitución sistemática de la prescripción de un
determinado medicamento durante al menos un mes.

Para que la Conselleria de Sanitat pueda declarar la
situación de suministro insuficiente, los problemas de suministro
definidos en los apartados anteriores deberán extenderse a uno o
más departamento de salud y haber sido comunicados por la
Conselleria de Sanidad al laboratorio y no haber obtenido respuesta o
solución adecuada a los mismos.

Sin perjuicio de los supuestos anteriores,
también se considera que habrá una situación de
desabastecimiento cuando no se abasteciera al mercado un medicamento porque
el titular cuenta con autorización de la Agencia Española de
Medicamentos y Productos Sanitarios para suspender definitiva o
temporalmente la comercialización del mismo o tenga problemas en la
fabricación.
En todo caso, se aclara que la declaración de
esta situación corresponderá al estado.

Además, en este capitulo I, se crea el sistema
operativo de alerta en el suministro de medicamentos en la Comunitat
Valenciana, entendiendo por tal al conjunto de recursos y agentes
técnicos que gestionarán la detección,
comunicación, operación, control y seguimiento de todas las
incidencias de medicamentos que requieran receta médica
comercializados en la Comunidad Valenciana y que se encuentren en fase de
declaración de suministro insuficiente.

Los agentes incluidos en el sistema operativo de
alerta en el suministro de medicamentos son: los distribuidores de
medicamentos, los colegios farmacéuticos de Castellón,
Alicante y Valencia y la Agencia Valenciana de Salud, que representa a la
Generalitat Valenciana.

La ley tiene previsto que la comunicación entre
los agentes sea preferentemente electrónica y solo excepcionalmente
se utilizarán instrumentos en soporte papel.
Las incidencias deben
comunicarse en el plazo máximo de 48 horas desde su
detección.

Por último, se prevé en el
capítulo I un desarrollo reglamentario en el que queden establecidos
los procedimientos siguiente: comunicación de incidencias,
comprobaciones pertinentes para determinar si la falta de suministro es
real, la comunicación del retorno a una situación normalizada
del suministro cuando las condiciones del mercado así lo determinen,
el procedimiento de comunicación previa a la conselleria por las oficinas de farmacia
y servicios de farmacias de las devoluciones, almacenes y mayoristas de
fuera de la comunidad de medicamentos afectados por situación de
suministro insuficiente y la comunicación previa a la conselleria por los almacenes
mayoristas de la distribución de medicamentos afectados por
situación de suministro insuficiente fuera del ámbito de la
Comunidad Valenciana.

Seguidamente, el capítulo II de la ley regula
las medidas para garantizar el suministro en el sector de las oficinas de
farmacia y en el sector de la distribución o almacenes mayoristas de
distribución.
La ley dispone que el inicio del procedimiento para
declarar el suministro insuficiente tendrá alcance general para
todas las oficinas de farmacia de la Comunidad Valenciana y
conllevará la imposición de las siguientes medidas:
obligación de comunicar previamente a la Conselleria de Sanitat las
devoluciones de medicamentos con problemas de suministro detectados a
almacenes de mayoristas fuera de la Comunitat Valenciana;
prohibición de realizar a los almacenes o laboratorios titulares de
autorización de comercialización peticiones desproporcionadas
de medicamentos afectados por problemas de distribución.
A tal
efecto se considerará desproporcionada cualquier petición que
no sea coherente con la dispensación en los tres meses anteriores y
también cualquier otra medida que pueda prever las disposiciones
reglamentarias de desarrollo.
Asimismo se dispone que, una vez restituido
el suministro y dispensación de los medicamentos, la conselleria levantará
las medidas que hubiera impuesto.

Por otro lado, en el sector de la distribución
o almacén de mayoristas se establece asimismo su obligación
de comunicar de inmediato a la conselleria cualquier falta de suministro que detecten respecto de
un determinado medicamento que requiera receta médica, en los
términos que se fijen reglamentariamente.

Se contempla que el inicio del procedimiento para
declarar el suministro insuficiente conllevará la disposición
de las siguientes medidas: obligación de comunicar previamente a la
Conselleria de Sanidad la salida de los medicamentos afectados fuera de la
comunidad; prohibición de centralizar pedidos de medicamentos en un
número determinado a oficinas de farmacia, a fin de evitar
concentración de suministros que acarreen ventajas inadmisibles y,
por último, prohibición de suministrar medicamentos que
respondan a peticiones desproporcionadas de las oficinas de farmacia o
almacenes mayoristas de distribución.
A tal efecto se
considerará desproporcionada cualquier petición que no sea
coherente con el suministro de los últimos tres meses.
Al igual que
como sucedía con las oficinas de farmacia, una vez restituido el
suministro de los medicamentos, la conselleria levantará todas las medidas cautelares que
hubiera impuesto.

Finalmente, el capítulo III de la ley establece
el régimen sancionador.
En el mismo se tipifican como infracciones
las siguientes.
Leves: el incumplimiento por parte de las oficinas de
farmacia, de almacenes de distribución del deber de informar a la conselleria sobre los suministros
insuficientes detectados como medicamentos que requieran receta.
También leve, la falta de colaboración con la conselleria por parte de los
laboratorios farmacéuticos y almacenes de distribución y
oficinas de farmacia, así como toda omisión o excusa a los
requerimientos de la conselleria solicitando información referente al suministro
de medicamentos de alguno en particular o de todos en general.
Y
también constituirá infracción leve el incumplimiento
de las condiciones, obligaciones o prohibiciones que determina la presente
ley cuando, de acuerdo con lo previsto en este artículo, no sea
calificada como infracción grave o muy grave.

En segundo lugar, se establecen infracciones graves
las siguientes: incumplimiento, por parte de las oficinas de farmacia, de
la prohibición de realizar a los almacenes mayoristas o laboratorios
peticiones desproporcionadas, así como el incumplimiento por parte
de los almacenes de la prohibición de centralizar pedidos de
medicamentos en un número determinado de farmacias o
prohibición de suministrarlos cuando respondan a peticiones
desproporcionadas de las farmacias o almacenes de distribución, todo
ello una vez iniciado el procedimiento para declarar el suministro
insuficiente.
Si ya se hubiese dictado resolución por la que se
declara el suministro insuficiente, estos incumplimientos serán
constitutivos de infracción muy grave.

También constituyen infracción grave la
negativa injustificada a distribuir, suministrar o dispensar medicamentos o
su distribución, incumpliendo las medidas correctoras adaptadas en
virtud de lo dispuesto en la ley.
Asimismo, el incumplimiento de los
requerimientos de la conselleria, en orden a la adopción de medidas cautelares una
vez detectados los problemas de suministro cuando se produzcan por primera
vez.
Por último, también será una infracción
grave la obstrucción o negativa a la actuación de la
inspección, realización de inspecciones locales o
establecimientos de distribución o dispensación con objeto de
comprobar el suministro de medicamentos.

Finalmente, esta ley tipifica como infracciones muy
graves las siguientes: cualquier actuación que tenga
calificación de infracción muy grave en la normativa
especial; el incumplimiento de condiciones, obligaciones o prohibiciones
que determina la presente ley y las disposiciones reglamentarias de
desarrollo si, de acuerdo con los criterios fijados, debe calificarse como
muy grave, en especial si se producen alteración o riesgo sanitario
de trascendencia directa para la población.

En cuanto al régimen sancionador, la ley
establece que las infracciones en esta materia serán sancionadas
teniendo en cuenta una grabación que se determinará en
función del perjuicio cometido.
De conformidad con ello la ley
dispone que las infracciones leves se castigarán de 1.
000 a 3.
000
euros, las graves con multa de 3.
000 a 30.
000 y las infracciones muy graves
con multa de 30.
000 a 300.
000 euros.

En definitiva, señorías, con la
aprobación de esta ley se pretende, además de asegurar el
abastecimiento continuado de medicamentos en oficinas de farmacia y
servicios farmacéuticos autorizados, definir las situaciones de
falta de suministro, estableciendo obligaciones y medidas que han de
cumplir a requerimiento de la Conselleria de Sanidad: titulares,
comercializadores, distribuidores y dispensadores de medicamento.
Todo ello
con el fin de garantizar el acceso final del medicamento al ciudadano.

La Generalitat, una vez más, quiere ser pionera
en dar soluciones a los problemas sanitarios, y, desde su ámbito
competencial, aprobar una ley que nos permita garantizar una
prestación básica como la dispensación de medicamentos
que requieran receta médica.
Y estoy convencido que con la voluntad
de todos podemos llegar al consenso unánime de esta ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Para la fijación de posición de cada
grupo, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

La veritat és que el problema del qual
s'ocupa aquesta llei és un tema que ens sembla molt important,
jo crec que a tots, perquè tracta d'evitar el desabastiment de
medicaments autoritzats al País Valencià; un desabastiment
que es produïx amb massa freqüència, lamentablement, i que
obeïx a cinc tipus de problemes que són diferents, alguns els
ha comentat el conseller.

Els cinc problemes principals són: per una
part, exportacions cap a mercats amb preus més elevats que el
nostre, que naturalment açò no és interessant per al
fabricant però sí per al majorista intermediari.
El segon,
estratègies dels fabricants de medicaments de baix preus per a
substituir-los per altres d'un preu major, per a això les
autoritats han de demostrar que el seu consum es irrellevant; per a
aconseguir que el consum caiga fins a quotes pràcticament
irrisòries.
.
.
, gens millor que generar problemes de desabastiment i
el pacient ha, necessàriament, de canviar de fàrmac per un
que és més car.
Un altre problema són els problemes de
retirada de medicaments a causa d'interessos relacionats amb
modificacions dels preus; però açò es produïx
molt rarament i, normalment.
.
.
, bé, es produïx quan no
s'anuncien amb un temps d'antelació, aquestes
modificacions del preus, i es produïx una substitució
programada.
Després hi han problemes reals de fabricació;
esta situació es produïx ocasionalment, i a més,
normalment, s'informa en suficient temps a les autoritats, als
metges, als farmacèutics.
.
.
, i generalment n'hi han propostes
alternatives, n'hi han pautes d'acció i, normalment, no
n'hi ha més problema, no?
I, ja, l'últim problema
és un error de càlcul per part.
.
.
o imprevisions o augments
transitoris atípics del consum; i este tipus de problema es
soluciona normalment amb molta rapidesa i generalment no suposa un problema
que perdure en el temps.

Per tant, està clar que els dos primers punts
són preocupants perquè són deguts a males
pràctiques, i hi ha que solucionar-los.

Jo crec que amb aquesta llei queda clar que no estem
parlant d'una qüestió únicament tècnica,
sinó que també d'una qüestió
política, o més concretament econòmica, perquè
darrere del desabastiment de medicament, moltes voltes, hi ha interessos de
les grans empreses o dels gran laboratoris farmacèutics, que els
provoquen per a guanyar més diners.

Per tant, en aquesta llei no té cap sentit que
només puguen denunciar els majoristes.
Nosaltres hem fet esmenes
perquè el ciutadà puga denunciar el desabastiment de
medicaments i que l'administració pose els mecanismes en
marxa, perquè del contrari és com posar la rabosa a cuidar de
les gallines, no?
, si són només els majoristes els que poden
denunciar la situació.

Bé.
De totes formes hi ha un observatori del
medicament que informa periòdicament del desabastiment; però
encara aixina aquest projecte de llei és important, a més
és un projecte de llei desitjat.
Una altra cosa és el
contingut, però el problema del que tracta és necessari.

No obstant això, està clar que la
legislació espanyola fa que.
.
.
n'hi ha una distribució
de competències i, per tant, és un problema realment
més estatal que autonòmic, degut a les competències
que tenim.
Generalment els magatzems sí que requereixen
autorització autonòmica; però els laboratoris
farmacèutics són pràcticament impossibles de controlar
des de l'àmbit autonòmic; i les oficines de
farmàcia, sobre les que sí que n'hi han
competències, en general no tenen un paper rellevant en este tema,
perquè són patidores, junt al pacient i junt al metge, del
desabastiment.

Per tant, si a la falta de competències sobre
la matèria li sumem que és un projecte infestat
d'imprecisions i, per tant, amb poques possibilitats de ser efectiu,
arribem a la conclusió que servirà de poc o no servirà
de res, no?
Perquè, nosaltres pensem que n'hi ha que anar al
fons de la qüestió.
Si aquesta no servix perquè les
administracions tinguen el control de l'abastiment dels
medicaments.
.
.
Mentres el control de l'abastiment continue en mans
dels laboratoris, realment doncs no servirà de molt aquesta llei.

De totes maneres n'hi han esmenes presentades
pel nostre grup, n'hi han esmenes en el sentit que hem plantejat que
un ciutadà ha de poder denunciar el desabastiment quan va a
vàries farmàcies i no se li subministra.

Jo demane que lligen les esmenes amb atenció,
perquè crec que totes es poden aprovar, i que entre els tres grups
modifiquem el projecte de llei perquè realment tinga la utilitat que
se li suposa a una llei.
I a més és un tema molt important
que afecta a molts pacients.
I realment no cal tindre por d'anar al
fons de les qüestions, no cal tindre por d'anar allà on
realment està el problema, i en estos casos el problema està
moltes voltes en els grans laboratoris i en les grans empreses
farmacèutiques.
Fer una llei sense atacar este tema i sense posar en
qüestió estes coses, realment, no servix per a res.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, señor Cervera.

El Grupo Parlamentario Socialista enfrenta esta ley
con coherencia y pensando básicamente en el beneficio de los
ciudadanos.
He de decirles que desde luego, ustedes -señoras y
señores del Partido Popular-, no pueden decir lo mismo en
muchas ocasiones, bastaría con recordar cuando nos vimos aquí
por última vez, hace casi dos meses, en las enmiendas a los
presupuestos, como ustedes, lamentablemente, la rechazaron
sistemáticamente cuando muchas de ellas, yo creo que tenían
un gran contenido, y no lo hicieron ustedes así.

Bien.
En cualquier caso quizás esa sea una de
nuestras diferencias: mientras ustedes actúan siempre en clave
partidista, nosotros ponemos siempre por delante los intereses de los
ciudadanos de esta comunidad.
Ciertamente este proyecto de ley atiende una
necesidad real, de hecho, en los últimos tiempos, se ha visto
reflejado a nivel práctico; ha sido motivo de denuncia, tanto por
parte de profesionales como de pacientes, lo que suponía la falta de
algunos medicamentos en oficinas de farmacia; y, por lo tanto, el paciente
se veía privado de poder tomar ciertos medicamentos, que
además no siempre tenían recambio, y cuando no tenían
recambio, el problema, era una nueva molestia para los pacientes que
tenían que volver al profesional para que le volviera a recetar el
medicamento correspondiente hasta que llegara la futura reposición.

Es evidente que el proyecto atiende a una necesidad
fundamental de regulación autonómica, como es la
garantía de un efectivo suministro de medicamentos.
El proyecto se
limita a medicamentos que requieren receta médica y a los de uso
humano; quizá, quizá, digo sólo quizá, hubiera
podido ampliarse a todos los medicamentos y a productos sanitarios,
quizá.
Si bien es cierto que las normas de carácter estatal
establecen obligaciones de abastecimiento a los distintos agentes de la
distribución farmacéutica, es evidente que se han producido
situaciones reales de desabastecimiento de ciertos medicamentos, tal y como
he comentado y lo han puesto de manifiesto oficinas de farmacia,
profesionales, pacientes, asociaciones de consumidores.
.
.
Y todo ello
demuestra que estamos ante un problema real que también afecta a la
Comunidad Valenciana.
Luego habrá que buscar el mecanismo que
asegure el adecuado suministro de medicamentos como garantía
efectiva para la salud de los ciudadanos.

La Ley 29/2006, de 26 de julio, de garantías y
uso racional del medicamento, contempla la obligación del suministro
de medicamentos; pero no establece ninguna previsión sobre el
desabastecimiento, la falta de suministro, o el suministro insuficiente de
los laboratorios farmacéuticos a la distribución a las
oficinas de farmacia o a los servicios de farmacia.
Por lo tanto, yo
espero, y esperamos, que esta ley pueda solucionar parte de los problemas
de los que estamos hablando y que se están produciendo quizá
con mayor frecuencia de lo razonable, convirtiéndose en una
práctica, si no habitual, excesivamente habitual.

He de decir que la ley se hecha en falta dentro de las
medidas para garantizar el suministro, y lo debatiremos en su momento en la
comisión, un artículo referido a los laboratorios, por lo
que, como verán, hemos añadido nosotros ese nuevo
artículo que hace referencia al tema, que esperemos sea aprobado o,
en cualquier caso, reflexionado para ver si se puede llegar a un acuerdo,
lo hemos comentado, previamente.
Yo espero, yo espero sinceramente que
sí, cuando se planteen las enmiendas.

Asimismo consideramos conveniente que se defina el
desabastecimiento o la falta de suministro, entendido como la ausencia
absoluta en el mercado de un medicamento, por un periodo de tiempo o de
forma indefinida, como agravante de la declaración de suministro
insuficiente en el que un medicamento no atiende a todas las necesidades de
la demanda.

Posiblemente la ley debiera diferenciar ambas
situaciones; es decir, las causas finales son diferentes.
El suministro
insuficiente puede deberse a una situación de fuerza mayor, mientras
que la falta de suministro puede mostrar una intencionalidad motivada por
cuestiones de carácter comercial o empresarial, de ahí el que
nosotros intentemos -si es posible, dadas las competencias estatales
y autonómicas- el que se pueda introducir este artículo
sobre el tema de los laboratorios.

Asimismo quería resaltar que el proyecto de ley
deja a desarrollo reglamentario el artículo 4.
3, sobre el
funcionamiento del sistema operativo de alerta en el suministro de
medicamentos.
Creemos que habría que marcar plazos razonables en el
desarrollo del reglamento y, desde luego, dicho reglamento debería
realizarse desde el diálogo con los agentes implicados.
Quisiera
resaltar que la parte es positiva, en ocasiones es confusa y a veces
reiterativa, y que a veces hay preceptos de legalidad igualmente confusos.

Finalmente, decirles que en su conjunto nos parece un
proyectos de ley, además de necesario por las razones expuestas,
correcto desde el punto de vista técnico, que hay vacíos que
creemos que se pueden modificar y que se pueden mejorar, y que esperamos.
.
.
Porque las enmiendas que hemos realizado son fruto, no solamente de nuestra
reflexión, sino de las conversaciones con diversos agentes.
Insisto,
nos parece una ley necesaria, esperemos que lleguemos a acuerdos, y si
llegamos a esos acuerdos, no tendremos ningún problema en aprobarla
posteriormente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la señora García
Herrero.

La senyora García Herrero:

Gracias, señora presidenta.

Ilustres señoras diputadas, ilustres
señores diputados.

Querido conseller, director general de farmacia y equipo de la conselleria.

Quiero que mis primeras palabras, en nombre del Grupo
Parlamentario Popular, sean de felicitación por la
presentación de este proyecto de ley de garantías de
suministro en medicamentos; norma que va a ver la luz por primera vez en
una comunidad autónoma, la Comunidad Valenciana, y que pretende
garantizar el servicio farmacéutico de la Comunidad Valenciana como
servicio público impropio incardinado dentro del sistema sanitario
español y, con ello, el uso racional y efectivo del medicamento,
máximo objetivo de la Ley de garantías y uso racional de los
medicamentos y productos sanitarios.

Y ha sido necesaria la presentación de este
proyecto de ley por cuanto es evidente que los últimos años
se ha agudizado un problema que compromete la prestación
farmacéutica de calidad que se desea en el sistema nacional de salud:
la falta de suministro y/o el desabastecimiento de medicamentos en el
mercado.

Este problema ha trascendido a la opinión
pública y son considerables las denuncias relacionadas con el tema
que se reciben en las distintas comunidades autónomas y la Agencia
Española de Medicamentos y Productos Sanitarios, no siendo la
Comunidad Valenciana una excepción.

Esta situación transforma, además, tanto
al médico como al farmacéutico en malos interlocutores ante
el paciente, lo que agrava la situación.
Además,
señorías, esta situación tampoco se había
producido en España desde hace más de veinte años, y
ahora sucede.
Y para solucionar este problema el Ministerio de Sanidad y
Consumo ha optado por dos vías.

Una primera vía, que es el programa coordinado
de control de abastecimiento de medicamentos, con el objetivo de garantizar
un suministro regular de los fármacos en el mercado e identificar
posibles irregularidades con la participación de las comunidades
autónomas, llevándose a cabo a través de la
aplicación informática, Seguimed, el seguimiento de las
transacciones en laboratorios farmacéuticos, almacenes de
distribución, oficinas de farmacia y servicios de farmacia.

Es preciso destacar el importante esfuerzo,
colaboración y participación que ha existido entre las
distintas administraciones sanitarias implicadas en el programa durante la
realización del mismo.
Pero también es cierto,
señorías, que el programa ha sufrido un desfase al poner en
marcha simultáneamente este programa con Seguimed, que no
está, ni estaba ni está todavía a punto para poder
proporcionar los datos necesarios para el desarrollo de actuaciones
inspectoras.

Una segunda vía ha sido, dentro de la Ley de
garantías y uso racional de medicamentos, lo que es el
capítulo V, que es la trazabilidad de los medicamentos.
Y aquí,
señorías, se establece que los laboratorios
farmacéuticos comunicarán al Ministerio de Sanidad las
unidades de presentaciones e identificaciones por lotes de especialidades
farmacéuticas vendidas en el territorio nacional, sin que esta
información se haya previsto que llegue a las comunidades
autónomas, por lo que éstas no disponen de una herramienta
indispensable para efectuar un adecuado control del mercado y el
abastecimiento en su ámbito.

Igualmente son los almacenes mayoristas los que
comunicarán a las comunidades autónomas estas unidades
suministradas.
Pero también vemos que la complejidad que lleva el
tener que comunicarlo diariamente, pues entendemos que debería
efectuarse una experiencia piloto antes de su aplicación.
Porque
además tampoco nos parece viable que las oficinas de farmacia
estén obligadas a cumplimentar diariamente los datos que exige la
ley estatal, cuando además los datos de las unidades dispensadas con
cargo al sistema nacional de salud por las oficinas de farmacia se
podrían garantizar a través de su facturación mensual
en el ámbito de los conciertos de las administraciones
autonómicas.

Y también queda en entredicho la validez del
procedimiento por cuanto no se contempla las unidades dispensadas en los
servicios farmacéuticos del sector público y privado que, en
caso de tratarse de medicamentos calificados de uso hospitalario, suponen
el cien por cien de las unidades dispensadas.

Por tanto, el enfoque de la trazabilidad en el proyecto de ley
va más encaminado a conocer transacciones comerciales entre los
distintos agentes del sector y a mejorar la seguridad de los medicamentos y
el seguimiento de lotes hasta el paciente.

Sigue sin recoger el verdadero problema, que es la
falta de suministro, y tampoco incluye una definición actualizada de
ese abastecimiento cuando se supone que es uno de los objetivos del
proyecto.

A todo lo anteriormente expuesto,
señorías, hay que añadir que la definición del
ministerio para un desabastecimiento sólo se considera cuando un
medicamento tiene cero unidades en el mercado y crea laguna
terapéutica, o el paciente tiene que volver a acudir a su
médico para una nueva prescripción; pero no la falta o la
existencia de pocas unidades de los demás medicamentos que requieren
prescripción en las farmacias.

Señorías, de lo anteriormente expuesto
se concluye que la experiencia de los últimos años acredita
que estas medidas no son suficientes para garantizar la adquisición
de los medicamentos prescritos a los ciudadanos en supuestos excepcionales.

Es por todo ello, señorías,
señores y señoras diputadas, que en el ejercicio de la
competencia exclusiva que el Estatuto de autonomía reconoce a la
Comunitat Valenciana en materia de ordenación farmacéutica y
de legislación de desarrollo en materia de sanidad, el gobierno de
La Generalitat quiere ir más allá, para asegurar la
continuidad en el servicio farmacéutico y poder garantizar el
suministro a los ciudadanos de la comunidad autónoma.
Con ello se
pretende que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana pueden tener, en
todo caso, acceso a aquellos medicamentos que les sean necesarios en las
farmacias, evitando la sistematización de sustituciones de
medicamentos o que los pacientes tengan que volver necesariamente a su
centro de salud a fin de que se produzca un cambio de tratamiento prescrito
por problemas de falta de suministro, con los riesgos que esta demora en la
aplicación de los medicamentos pueda conllevar a la salud de las
personas.

Por todo esto, señorías, es que La
Generalitat, a iniciativa de la Conselleria de Sanidad, propone esta ley,
regulando aspectos que entiende fundamentales en la distribución y
dispensación de medicamentos, con objeto de establecer las
condiciones que se deben cumplir y las medidas que se deben adoptar, tanto
en la administración actuante como por las entidades y
establecimientos implicados para que el suministro quede garantizado.

Este proyecto de ley, señorías, como ha
quedado dicho por el honorable conseller de Sanidad, pero que entiendo, señor conseller, que hay que repetir,
establece por primera vez en nuestro país, España, el
concepto de «suministro insuficiente», definición de
compete al estado.
.
.
, perdón, distinta a la de
«desabastecimiento», que compete al estado y que no está
solventando los problemas de abastecimiento de medicamentos.

Define una serie de medidas a adoptar por las
farmacias y los distribuidores de la Comunidad Valenciana en
situación de suministro insuficiente.
Obliga a comunicar de forma
previa los medicamentos destinados a comercio, en caso de suministro
insuficiente.

Y por último, señorías, no existe
ninguna norma igual en ninguna comunidad autónoma y tampoco el
estado lo ha contemplado en su normativa.

Por ello, señorías, señores
diputados, es por lo que La Generalitat, una vez más, debe ser y es
pionera en dar respuesta a los problemas no solucionados desde el
ministerio; y así, desde su ámbito competencial, propone este
proyecto de ley que nos permita garantizar una prestación sanitaria
básica, como es la dispensación de los medicamentos que
requieran receta médica.

Habrá aspectos de este proyecto de ley que
inspiren el debate en su tramitación parlamentaria, pero estoy
segura, señorías, que encontraremos el punto común que
nos lleve a aprobar este proyecto de ley con el máximo consenso
posible.

Señor conseller, reitero la felicitación del Grupo Parlamentario
Popular por esta iniciativa y por toda la labor que incansablemente y con
éxito realiza la Conselleria de Sanidad y que tan
magníficamente dirige usted.
Y mostrarle, una vez más, todo
nuestro apoyo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno de réplica.
.
.
¿No hay
réplicas?

Bueno, pues como no hay réplicas, és
closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 13 hores i
29 minuts)