Pol%C3%ADtiques%20Igualtat%094953.03.20%20macro.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 27 de març de 2018.
Comença la reunió a les 16 hores i 5 minuts.
Presideix la diputada senyora Llum Quiñonero Hernández.
Reunió número 16.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … la gent de…, les diputades d'aquesta comissió.

Passarà llista la secretària per a comprovar si hi ha quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias.

El primer punto del orden del día seria lectura i Â«aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anteriorÂ».
Si no hi ha cap inconvenient, queda aleshores aprovada.

Hay dos asuntos que quería comentarles, señorías, que tienen que ver con una propuesta…, que el compromiso de esta comisión, el compromiso de esta comisión de crear…, iniciar un foro de medios de comunicación y violencias machista, el compromiso del propio pacto…, de nuestra propuesta del pacto.
Lo que quería es que conste en la…, que voy a pasarles una propuesta de trabajo inicial, que les haré llegar a todas ustedes, y para iniciar la organización del foro que, en principio, tendría que ser, bajo mi criterio, una propuesta de partida para el próximo…, probablemente a la vuelta del verano, para que haya un plazo de organización del propio foro.

Y el segundo tema que quería tratar y que nos habíamos comprometido, porque según me dicen desde la Mesa de Les Corts, y además cada uno de los grupos, es una propuesta que recibimos cada uno de los grupos sobre una…, propuesta de realización de una visita de parlamentarios y parlamentarias de les Corts Valencianes en apoyo al proceso de paz en Colombia.
Todos los grupos parlamentarios hemos recibido esta propuesta, ha habido…, si no hay ningún inconveniente, daríamos entonces el visto bueno a la propuesta y a la consideración de la Mesa de Les Corts a que tomen las… (Veus) Sí.
Esta propuesta la recibimos y cada grupo lo trató.
Sí, sí.
(Veus) No, no, no.
La propuesta es: si no hay inconveniente a que sea…, que es lo que nos pide la mesa, si hay algún inconveniente, que es una decisión que se tome…, la tome la mesa.
(Veus)

La senyora Garrigues Francés:

Bueno, que la decisión la tome la mesa, pero no…, quiero decir, que no se traslade que los grupos estamos todos de acuerdo con que eso se realice, porque si lo que se traslada, la propuesta es esa, por nuestra parte no estamos… Que se traslade a la mesa, sí, pero no que…

La senyora presidenta:

De acuerdo.
Damos por recibida, damos por recibida la propuesta y (veus) la trasladamos a la comisión.
Si hay algún inconveniente… ¿Si acaso habría algún inconveniente de algún grupo de aceptar la propuesta?
Blanca, disculpa.
(Veus) ¿Hay inconvenientes en aceptar la propuesta entonces?
¿Sí?
¿Hay algún grupo más que tiene inconvenientes para aceptar esta propuesta?
Señora Ventura.
(La senyora Ventura parla amb el micròfon desconnectat)

De acuerdo.
Pues pasamos entonces la propuesta a la mesa, una vez tratado…, dada por recibida en la comisión.

Vale, pues ya puede pasar el secretario autonómico.
(Veus)

La senyora Garrigues Francés:

Por una cuestión de orden.

Me gustaría antes de que pasara….
, porque por brevedad no lo iba a hacer, pero sí que me gustaría… Da igual.
Lo hago después, porque tampoco creo que deba de…

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, que fa el secretari autonòmic d'Educació i Investigació, senyor Miguel Soler Gracia, per a explicar la implementació de la figura del coordinador o coordinadora d'igualtat en els centres docents i del pla de coeducació, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 91.
226)

La senyora presidenta:

Hola, bienvenido.
(S'interromp la gravació)

Bueno, le damos la bienvenida al conseller…, al secretari autonòmic per a explicar la implementació de la figura del coordinador o coordinadora d'igualtat en els centres docents i del pla de coeducació, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podemos.

La senyora Ventura Campos:

Por una cuestión de orden.

En el orden del día ponía que tenía que venir el conseller de educación.
Me gustaría preguntarle al letrado que si no teníamos previsto que viniera el secretario autonómico, ¿puede ocupar el sitio del conseller?
(El lletrat parla amb el micròfon desconnectat) (S'interromp la gravació)

Vale.
Pues gracias por la aclaración.
(S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

Lo hemos recibido en el correo.

El senyor lletrat:

No aparece en el orden del día, porque el orden del día se hizo pensando que la comisión iba a ser la semana pasada.
Y en el momento en que se hizo el orden del día, no estaba todavía la acumulación hecha.
La acumulación se produjo posteriormente.
Pero sí que han recibido ustedes correos con las incidencias de la comisión y en las incidencias viene reflejada esta incidencia.

La senyora presidenta:

Té la paraula el secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Bona vesprada, senyora presidenta.

Membres de la mesa.

Senyores i senyors diputats i diputades.

Comparec davant d'aquesta comissió per a comentar i explicar la posada en marxa de la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència als centres educatius i també les línies generals del pla director de coeducació, que, causalment, el vam presentar ahir per la vesprada a la comunitat educativa.
Ha coincidit, diguem, les dates d'un tema i de l'altre.

Estem acabant aquest mes de març tan intens quant a la celebració, reivindicació i recolzament a les dones que va tindre el seu acte principal el passat 8 de març amb una mobilització internacional històrica als carrers del món, i amb un lema molt contundent i molt més cert: Â«Si les dones ens aturem, s'atura el món.
Â»

Totes van comprovar que esta acció conjunta, solidària i sense precedents de les manifestacions que es feren als carrers de les nostres ciutats i municipis, i això ha marcat un abans i un després en la lluita de les dones per la igualtat real, tant per trencar la bretxa salarial que n'hi ha com el sostre de cristall amb què es troben.

Cap de les persones que estem ací podem mirar cap a un altre costat quan som coneixedors de l'increment del nombre de menors implicats en casos de violència de gènere.
I, per tant, alguna cosa haurem de reflexionar cadascun des d'on ens trobem per a intentar, evidentment, acabar amb aquesta situació que continua, diguem, existint per tot arreu.

La fiscalia general de l'estat adverteix de la poca importància que hui encara xiquets i xiquetes atorguen a aquestes conductes, i ho demostra el fet que cada vegada siga més baixa l'edat de les víctimes, alguns d'ells inclús ja entre dotze i catorze anys.

És per això, i perquè ens creiem la igualtat entre dones i homes i volem fomentar un clima escolar basat en el valors del respecte, la solidaritat, el lideratge sense gènere i el sentit de pertànyer a un centre educatiu inclusiu i no excloent i lliure de cap tipus de violència, vam implantar al curs 2016-2017 la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència a tots els nostres docents, amb una reducció horària, dins del seu horari lectiu, de dues hores setmanals, per a treballar i coordinar actuacions, propostes, projectes, formació, participació, en definitiva, dinamització de la comunitat educativa.

És cert que una persona a soles, evidentment, no pot treballar per a dur terme totes aquestes tasques.
El que té de fer és, com diu el seu paper, coordinar el conjunt d'actuacions que es fan des de l'equip directiu, com és el de coordinació pedagògica, consell escolar, i a partir d'ahí, realment poder portar eixe tipus de coordinació i de seguiment de les diferents actuacions que es fan en cada centre educatiu.

Ja com a administració educativa, més enllà de posar en marxa a partir del curs 2016-2017 aquesta figura als centres educatius, hem obert diferents línies d'actuació.
Per una banda, continuar amb el pla Previ, posat en marxa per l'anterior conseller, dotant-lo de més recursos humans a les direccions territorials i a una major coordinació amb la conselleria des de la Direcció General -en concret- de Política Educativa.

Al mateix temps, estem dins del programa estatal de convivència del ministeri, on es posen en comú amb la resta de les comunitats autònomes estratègies, es creen sinergies i es produïx un feedback que fem arribar els centres educatius com a mesures de prevenció i no a soles d'intervenció, una vegada que es produïxen els conflictes.

També des dels centres de formació, innovació i recursos educatius, els Cefire -i més en concret des del Cefire d'educació inclusiva-, treballem intensament la formació per a la igualtat i la convivència.
Al curs 2016-2017 van participar 1.
528 persones coordinadores en aquestos cursos de formació que es van encetar en eixe any.

I en el curs actual, en el 2017-2018, s'ha constituït una xarxa d'assessores i assessors de formació en l'àmbit d'inclusió, que compta amb vint persones que estan en les diferents Cefire generals, més l'equip específic del Cefire d'educació inclusiva on n'hi han vint assessories més, de les quals…, en diferent grau d'intensitat, diguem, en funció de les seues responsabilitats, porten endavant aquestes formacions.

Crec recordar, segons me comentaven abans de vindre, que, en concret, d'estes quaranta persones en total, trenta han estat directament involucrades en l'organització de les diferents activitats de formació que s'estan portant endavant en la nostra comunitat en el curs actual 2017-2018.

Eixa formació per a la igualtat i convivència inclou els cursos dissenyats específicament per a les persones coordinadores als centres i tota una sèrie d'accions formatives adreçades també al professorat en general de totes les etapes educatives.

La formació específica es dóna en una activitat semipresencial i s'ha dissenyat en coordinació amb tota la xarxa de centres de formació i compartix un mateix contingut i organització.
N'hi han dos nivells de formació: un nivell inicial, que és el que es va fer el curs 2016-2017 i després un nivell ja d'aprofundiment per a continuar millorant la formació específica que reben aquestes persones.

I aquesta formació específica es complementa en una jornada que es farà al proper mes d'abril, el mes que ve tindran una jornada conjunta les persones que han participat en aquesta segona fase de la formació per a poder intercanviar experiències i bones pràctiques educatives.

També per a parlar d'altres sessions formatives en igualtat i convivència, s'han dut ja a terme, i es donarà al llarg d'aquest curs, deu cursos d'igualtat, quatre jornades que ja s'han fet, a més de dos cursos específics per al professorat del cicle de grau superior de Formació Professional de promoció de la igualtat de gènere.
I s'ha coordinat una trobada amb un mediador que es realitzarà a l'institut Benlliure, on participaran més de quatre-cents alumnes de secundària compartint experiències de bones pràctiques.

En estos moments, tenim més de tres-cents centres educatius de tota la comunitat fent grups de treball o seminaris a través del seu pla de formació intern, el que es fa a cada centre, al voltant de la coeducació, la igualtat, la convivència, l'educació emocional, la identitat de gènere i altres temes relacionats amb la igualtat i la convivència.

Tots aquest treball, coordinat des del Cefire específic d'educació inclusiva, està portant-se a terme amb les persones de l'assessoria d'educació inclusiva, com he dit abans, els agents d'igualtat i les persones coordinadores d'igualtat i convivència dels centres per tal de poder visibilitzar els micromasclismes quotidians que realment moltes vegades ens sorprèn, perquè la nostra joventut algunes considera com a normals, quan en realitat s'està amagant una violència masclista en tota regla.

Per tant, és un treball coral que arriba al conjunt de l'alumnat i del professorat, amb eines i ferramentes per a educar en i per a la igualtat real.

Com a resum, diguem, del conjunt d'actuacions de formació específica fetes entre el curs 2015-2016, 2016-2017 i 2017-2018 vora quinze mil professors i professores han participat en este conjunt d'activitats d'acció formatives específiques per a les persones coordinadores d'accions formatives (inintel·ligible) ….
treballs als centres educatius i de la formació específica en el nivell d'aprofundiment, el nivell II, que es dóna a partir d'este curs.

Al mateix temps, des del consell escolar de la comunitat s'està duent a terme, des de fa dos anys, una campanya de conscienciació contra la violència de gènere anomenada Â«Erre que erre que erre, repensem les relacions, repensem altres realitatsÂ», adreçada a tota la comunitat educativa amb accions, jornades, representacions, debats, que ajuden que veritablement el treball conjunt de l'administració educativa té d'anar fent-se en les AMPA, el professorat i l'alumnat.

No podem deixar de banda, per altre costat, el Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, al qual ja s'han adherit més de set-centes entitats de tota la comunitat, després d'haver sigut signat per totes les forces polítiques i col·lectius socials i econòmics, així com les universitats.

D'eixe pacte, com bé coneixen, té cinc línies estratègiques en les quals la conselleria d'educació té un bon grapat, diguem, d'actuacions que hem de fer, d'indicadors, i mesures per a implementar per part dels diferents òrgans directius, i estem en l'actualitat fent un seguiment i avaluació dels indicadors associats específicament al mon educatiu.

Per altre costat, l'any 2016, parlant ja del pla director de coeducació, vam crear la mesa per a la coeducació de la qual formen part diferents col·lectius, associacions, sindicats i persones involucrades al món educatiu preocupats i preocupades per la igualtat.

Es van crear diferents grups de treball, que van treballar al llarg de més d'un any, per a presentar a finals de l'any 2017 un primer document, un esborrany, que es va fer un debat en la…, bé, una primera presentació d'eixe esborrany a la conselleria d'educació, es va enviar de nou a totes les persones participants en les meses, van fer un bon grapat d'esmenes, suggeriments i propostes, i a partir d'ahí, la setmana passada, crec que va ser el dia 22, vam fer una primera presentació del Pla director de coeducació, el conseller d'educació i jo mateix, conjuntament amb la presidenta del consell escolar valencià i la responsable d'igualtat de la conselleria d'educació, cultura i esport.
I després, ahir per la vesprada, a les sis i mitja, va ser una presentació a la comunitat educativa, on es van presentar els diferents, vaja, les característiques generals del pla i els eixos directrius que conformen, diguem, les actuacions més rellevants.

El pla va dirigit al conjunt dels ensenyaments no universitaris, ensenyaments d'infantil, primària, secundària, Batxillerat, Formació Professional, formació de persones adultes, ensenyament de règim especial.
I la seua estructura bàsica està configurada per uns objectius generals, que evidentment són avançar cap a una escola coeducativa, destacant, si fa unes dècades vam passar d'una escola, diguem, segregadora entre xics i xiques a una escola mixta, doncs evidentment el repte que tenim per davant és que eixa escola mixta no siga únicament mixta, sinó passe a ser realment una escola coeducativa, amb tot el que això comporta.

I per això en el pla se configuren set eixos directrius.
Un primer eix, que és la formació inicial del professorat, en què es parla clarament de la necessitat de treballar conjuntament amb les universitats públiques valencianes perquè el grau d'educació, el grau de magisteri, estiga arreplegant en el seu currículum tota la formació necessària en coeducació per a tots els futurs professors i professores.
I, per altre costat, el màster de secundària en les diferents especialitats, doncs exactament el mateix.

I per aconseguir treballar en este sentit, ja des del principi en la mesa de coeducació van participar les cinc universitats públiques valencianes, específicament les unitats d'igualtat, i ahir, en el mateix acte de presentació, van començar ja a quedar per a organitzar les primeres reunions de treball perquè eixa revisió del currículum, tant dels crèdits que configuren tant el grau de Magisteri com el màster de secundària, puga anar començant-se la seua revisió per aconseguir introduir els elements que considerem essencials perquè el futur professorat ja tinga en la seua formació inicial les eines necessàries per a poder portar realment un currículum coeducatiu a les aules.

El segon eix és la formació permanent del professorat, que és el que he estat fent referència al que fins ara havíem fet, però que, evidentment, queda molt de treball per fer, perquè ahí hem de distingir diferents nivells d'actuació.
Per un costat, i com he dit ja abans, la formació específica de les persones coordinadores d'igualtat i convivència als centres educatius, en els diferents nivells d'aprofundiment que anirem treballant.
.
.
, bé, portem ja dos anys, però continuarem, evidentment, treballant en eixe sentit.
En segon lloc, que realment s'introduïsca en totes les activitats de formació del professorat, en totes, no formació específica, sinó que realment estiga incorporat de manera clara i real la transversalitat del que suposa el poder anar avançant cap a un currículum realment coeducatiu.
I, evidentment, també formació específica per a equips directius, inspectors i inspectores d'educació.
En definitiva, tots els agents educatius que hi ha al voltant dels centres educatius dels diferents nivells i etapes educatives.

El tercer eix és la revisió del currículum actual per anar apropant-se cap a un currículum coeducatiu, en què realment estiguen presents les aportacions de les dones al llarg de la història en els diferents àmbits de coneixement que siguen referents per a tot el conjunt de l'alumnat i que això permeta realment que siga, no únicament ja un plantejament general de filosofia de cap on volem que ells avancen, sinó que tinguen materials i eines específiques que puguen permetre treballar com toca a l'aula en els diferents àmbits del coneixement.

Dins d'eixe àmbit també del currículum coeducatiu, això és evident que té una influència molt gran tot el que fem -i eixe és el quart eix, els materials curriculars-.
Els materials curriculars que hi ha diferents accions plantejades en el pla, que intenten, per un costat, elaborar guies que puguen permetre orientar el professorat per al seu desenvolupament del currículum i que en la pràctica puga incorporar eixe tipus de treball, com també introduir reunions de treball en les diferents editorials perquè, com bé sabem, la immensa majoria dels centres educatius continuen utilitzant com a material bàsic llibres de text i, per tant, pensem que és molt rellevant, que no és únicament el contingut del currículum, sinó les imatges, qualsevol tipus de grafia, etcètera, estiga.
.
.
, i en materials i en diferents suports estiga a l'abast del conjunt del professorat.
I per això una de les accions concretes, més enllà del treball en totes les editorials, serà introduir una mena de reconeixement anual, algun tipus de premi o algun tipus de tal, perquè les editorials facen materials, llibres, que més se puguen apropar a aquestes propostes.

El quint eix és el referent als centres educatius, en el sentit que no és prou, com bé sabem, amb les actuacions dins de l'aula, amb el currículum i amb els materials, sinó que fa falta analitzar l'ús del pati escolar, per exemple, com s'utilitza l'espai, quines activitats s'estan configurant, com podem garantir una actuació equilibrada per a xics i per a xiques en el pati i en el temps d'esplai i de quina manera això ha de repercutir també en l'organització i funcionament del centre.

Hi ha elements que tenim clars, no únicament quant al treball dins d'un centre educatiu, sinó que en la configuració del seu reglament de règim intern, per un costat, en l'elaboració del seu projecte educatiu, en l'elaboració de la programació general anual, en els plans d'actuació per a la millora que fa cada centre per anar analitzant on han d'introduir propostes que puguen millorar la seua actuació, tot això ha d'estar sempre analitzat des d'una perspectiva de gènere, en el sentit de quina manera hem d'introduir eixos elements en el dia a dia de les escoles.
I també és evident que tenim una desproporció, com passa per desgràcia en la resta dels sectors, que encara que en el conjunt de la professió docent en l'actualitat està al voltant del 70% del total són dones i el 30% hòmens, en canvi, si mirem els càrrecs directius, pràcticament és dóna a la inversa, un 70% quasi d'hòmens i un 30% de dones.

Encara és més significatiu quan anem a l'educació infantil.
Jo recorde inclús una anècdota personal de fa set o huit anys, en un congrés en Màlaga, d'Educació Infantil, de vora sis-centes persones hi havia 4 hòmens; els 4 eren directors.
Simplement eixe detall.
.
.
També tenim una idea general d'això el que està provocant en qualsevol sector, però també evidentment en l'àmbit específic d'educació.

Per tant, en definitiva, bé, m'he quedat en el quint eix.
El sext, tot el treball al voltant dels drets humans, entendre que evidentment qualsevol discriminació per raó de gènere és una violació dels drets humans, en el sentit que no s'està arreplegant un element central.
I, per tant, que quan s'estiga treballant també als centres educatius accions, actuacions, jornades, treballs, seminaris al voltant dels drets humans, es treballe específicament també el que significa este àmbit en eixe concepte general.

I, per últim, el seté eix és el de la transversalitat, però transversalitat entesa com quines actuacions hem de fer en el conjunt de les administracions, i no únicament de les administracions, sinó altres institucions, associacions, ONG i altres entitats, de manera que si en qualsevol plantejament d'educació en valors és evident que mai es pot resoldre actuant exclusivament des del tema educatiu, en un àmbit com el que estem parlant és més evident encara que fa falta la participació del conjunt de la societat.
I per això en eixe eix es parla de la necessitat d'arribar a acords els mitjans de comunicació, especialment els públics, perquè es done un tractament determinat a tots els temes que estem comentant.
I també, a partir d'ahí, com poder fer un treball coordinat entre les diferents conselleries del govern valencià, però també en l'àmbit de l'administració local, les diputacions, per a poder donar una resposta més de conjunt a totes les propostes que figuren en eixe pla.

En definitiva, el pla està configurat en una, com he dit, en eixos set eixos.
En cada un dels set figuren uns objectius generales, unes accions concretes que es proposen desenvolupar en els propers quatre anys, que no ho he comentat, el pla està presentat per als propers quatre anys, i uns indicadors de seguiment i avaluació del pla, amb la idea de constituir després una comissió de seguiment, que es constituirà properament, per a poder.
.
.
, partirem d'un primer encàrrec segurament, encara no s'ha concretat, intentarem arribar a un acord amb les universitats valencianes perquè puguen fer un primer diagnòstic de la situació en el moment actual, i a partir d'ahí anar analitzant l'evolució anual, per un costat, i dins de quatre anys a veure de quina manera s'ha avançat o no en els diferents aspectes que s'han anat introduint i quins canvis.
.
.
, evidentment no anem a esperar-se a quatre anys, quan una cosa no funciona introduir els canvis necessaris per a poder donar la resposta necessària.

Creguem que és un pla ambiciós.
I qualsevol iniciativa d'estes característiques evidentment no és gratis, costa diners i cal posar-lo damunt de la taula, i per això hem elaborat una memòria econòmica que suposa una inversió en els propers quatre anys de 16.
180.
000 euros per als propers quatre anys, per un costat per a donar suport a la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència, per a elaborar materials curriculars, per a organitzar també eixes guies de recursos per al professorat, per a organitzar els plans de formació del professorat, per a fer l'estudi de diagnòstic inicial, per a fer els procediments d'avaluació al llarg de l'aplicació del pla, en definitiva, per a desenvolupar el conjunt de les mesures que figuren en cada un dels eixos que he comentat.

Deixaré ahí la primera intervenció i espere respondre les preguntes que vullguen formular.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula la diputada Cristina Cabedo, del Grup Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Per part del Grup Podemos-Podem vam demanar la compareixença del conseller d'educació perquè ens explicara la implementació de la figura del coordinador de desigualtat i del pla d'igualtat.

Volem matisar que vam demanar la compareixença del conseller perquè creiem que també un gest polític important que siga el màxim representant de la conselleria qui vinga a explicar-nos una qüestió que entenem que és important, tenint en compte que la violència masclista encara està augmentant en els casos de les persones joves.

També perquè la proposta de coordinador de desigualtat no naix per part del Consell, sinó que naix per part de Les Corts, concretament, com dic, una proposta de Podem.
Però, igual que dic el que estic dient, també crec que és just recalcar la capacitat de diàleg que ha tingut la mateixa conselleria amb el conseller al capdavant, tot el seu equip, del qual forma vosté part, i també voldria mencionar de forma explícita la responsable de la Unitat d'Igualtat.
Crec que és una nova forma de fer política i crec que demostra moltes coses.
A més es va fer des dels inicis de la legislatura i ara estem veient els fruits d'aquesta proposta i d'aquesta forma de saber tractar les coses de forma dialogant.

La meua intervenció giraria al voltant de dos idees que per a nosaltres són importants, que és assegurar que el perfil de les coordinadores i dels coordinadors d'igualtat és l'adequada.
I després, que aquesta figura estiga en tots els centres, i quan dic Â«tots els centresÂ», són públics, concertats i privats, perquè tot l'alumnat, independentment del centre en el qual estiga, té el dret que se li aplique les polítiques d'igualtat o eixa vessant de coeducació per a construir-se com a persones completes.

En aquest sentit, m'agradaria fer-li diferents preguntes per a obtindre eixa informació.

En primer lloc, aquesta figura quant té d'igualtat i quant té de convivència.
O, millor dit, la part de convivència està íntimament relacionada amb la ruptura d'estereotips?
Perquè ens dóna por que aquesta figura se desvirtue, per exemple, amb la figura de mediador que té uns objectius diferents a la de coordinació.

També, per una altra part, en la proposta que se va aprovar en les Corts Valencianes, déiem que era important que aquesta figura anara lligada a la implementació de protocols en el cas de prevenció i actuació en els casos de violència masclista, també en els casos d'assetjament per raó de sexe, sexual i per identitat de gènere.
I si entrem en la pàgina web que tenen en la conselleria sobre aquesta figura, sí que veiem el protocol per a respectar la identitat trans, que a més és un mandat de la llei trans, però no veiem el tema dels assetjaments sexuals i per raó de sexe de violència masclista.
Sí és cert que vosté en la seua intervenció ha parlat que duen dos anys d'una campanya dedicada a tota la comunitat educativa sobre el tema de la violència masclista, però concretament no sabem si hi ha implementats protocols.

Després, com dic, també ens preocupa.
.
.
Bé, nosaltres hem preguntat a diferents coordinadores i coordinadors, i la veritat és que hem de dir que estan satisfets en la formació que s'està donant des de la conselleria, és una formació bona i profunda, però ens preocupa que no tots els coordinadors estiguen fent eixa formació.
Per tant, m'agradaria saber com des de la conselleria vostés asseguren que totes les coordinadores, i insistisc, de tots els centres públics, privats i concertats, per assegurar la igualtat en tot l'alumnat, tots estiguen fent aquesta formació.

D'igual manera també ens preocupa o ens agradaria que vostés ens digueren com estan garantint que tots els coordinadors i les coordinadores tinguen eixes dos hores setmanals.

També, per cert, si vostés tenen xifres sobre quantes coordinadores han fet la formació en cada un d'eixos centres per a verificar que efectivament eixa formació s'ha dut a terme.

Un altre dubte que tindríem o que ens agradaria que ens explicara és com fan el seguiment i l'avaluació de les accions que fan totes les coordinadores i coordinadors, és a dir, com se fa la unió i classificació de les funcions perquè no només totes aquestes coordinadores estiguen en tots els centres, sinó que en tots els centres s'estiguen implementant bé les seues funcions o no n'hi haja diversitat d'un centre respecte a l'altre.
I, també, qui fa aquesta avaluació i aquest seguiment; no sabem si ho fa la inspecció educativa o si li han assignat una altra persona responsable per a dur a terme aquesta inspecció.

També ens preocupa que la figura de coordinador i coordinadora d'igualtat, com a vegades.
.
.
, o, bé, portem una trajectòria de desacreditacions de les polítiques d'igualtat que, potser, no tinga el suficient suport per part de la resta de claustre, que no té per què ser aixina, però si vostés, d'alguna forma, han vist que les coordinadores, doncs, això, que tinguen assegurat el suport per part de tota la comunitat educativa per a dur a terme les seues funcions.
(Soroll de papers)

Li vull també donar l'enhorabona pel pla de coeducació que mos ha explicat, que té set eixos i que, a més, és.
.
.
, bé, jo crec que comprenen moltíssims aspectes que, realment, són més que necessaris i, a més, han previst indicadors i un seguiment per a fer eixa avaluació, de tal forma que se puga anar millorant.

Però sí que li voldria preguntar, perquè no m'ha paregut que no ho explicara, si vostés han inclòs el tema de l'educació sexual i també la perspectiva de la diversitat sexual.
Perquè, des de les polítiques de gènere, també és important eixa perspectiva de la diversitat sexual i, per tant, familiar.
De quina manera vostés ho han previst.

Crec que la conselleria demostra el compromís que té en aquest pla de coeducació quan ja, des del principi, ho aporta a través d'una memòria econòmica, que a més és d'una xifra important, que són els 16 milions.
Però també m'agradaria saber si ens facilita el desglossament d'eixos 16 milions per a saber, doncs, quines són les prioritats en el primer any d'implementació fins al quart any d'implementació.

I, per últim, li voldria preguntar.
.
.
És que no ho he entés molt bé, a lo millor ho ha explicat vosté.
Eixa comissió de seguiment que se va a crear.
.
.
Perquè, clar, vosté ha emfatitzat que eixe pla de coeducació ha estat treballat, efectivament, per associacions i col·lectius, però, després, no sé si eixes associacions i eixos col·lectius formaran part de la comissió de seguiment del pla de coeducació.
Per tant, si vosté hem poguera matisar sobre aquesta qüestió.
.
.

I aquests són els dubtes que tenim i que, en un principi, voldríem obtindre la informació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada Mercedes Ventura, del Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, comparto lo que dice la compañera de Podemos.
Yo también estaba esperando al conseller de educación, pero me alegro también de que esté el secretario autonómico, aquí, dándonos explicaciones.

Indicar que la verdad es que un plan muy ambicioso este de…, el plan de…, el del coordinador de igualdad, que bienvenido sea todo lo que contribuya a mejorar el ambiente y la educación en las aulas.

Por otro lado, yo me hacía algunas preguntas cuando estaba preparándome esta comparecencia.
Porque, leyéndome la resolución de 1998 para crear la figura del coordinador de igualdad, pues, se solicitaba una formación universitaria en muchos casos.
Voy a leerlo literalmente, ponía, Â«debe ser personal del centro y recibirá una formación que constará de un máster con sesenta créditos ECTS, con la homologación de seiscientas horas de formación en igualdad, de las que trescientas horas deberían haberse cursado en un único curso, atendiendo a los criterios de la federación estatal de asociaciones profesionales de agentes de igualdad de oportunidadesÂ».
(Se sent una veu que diu: Â«Fepaio.
Â») Sí.

Pues, leyendo los criterios o los requisitos para ser coordinador de igualdad y escuchándole a usted, pues, se aleja mucho de lo que se pedía en la resolución.
Únicamente, se le da un curso básico y, posteriormente, uno específico.
Entiendo que igual es complicado, ¿no?
, tener docentes con esta formación.

Por esto, yo me pregunto si la conselleria va a dotar de recursos para ofrecerles este máster a los docentes, que les salga, por lo menos, gratuito, ya que están ejerciendo, o un curso similar.
La pregunta es: ¿van ustedes a regular esta formación?
Porque no es lo mismo tener un máster que un curso que imparten en…, pues, en el Cefire, no sé, con menos horas.
Me gustaría conocer qué regulación van a hacer ustedes en esta línea.

Por otro lado, el tema de los recursos.
Estamos conviviendo en una comunidad educativa donde tenemos centros educativos concertados también y centros públicos.
Dentro de los concertados, me gustaría conocer si están ofreciendo los mismos recursos ustedes, si van a tener los mismos recursos y van a tener esta figura del coordinador de igualdad, si se les va a dar la misma formación.
En el caso que ustedes apuesten por este máster, que viene recogido en la resolución, ¿también van a ofrecer este máster a la concertada?
Y, también, preguntarle si también lo van…, qué tipo de…, si van a tener las mismas oportunidades un centro concertado que un centro público.

Y, por otro lado, también me gustaría conocer si, aparte de reducción horaria, se le va a contribuir, de alguna manera, a este coordinador.
No sé cómo lo tienen gestionado porque, al fin y al cabo, es un docente que tiene menos…, tiene una reducción horaria.
Me gustaría conocer cómo está funcionando o cómo tienen planificado que funcione, si creen que va a funcionar.
Pero, sobre todo, me viene a la mente el caso de los coordinadores de la Xarxa Llibres, que muchos no quieren ser coordinadores -salió en prensa y yo he hablado con muchos de ellos y no quieren ser coordinadores porque, para ellos, es un exceso de trabajo-; no sé si lo han hablado ustedes con los docentes.

Y ya, para finalizar, sí que es verdad que me alegra que intenten introducir en el grado de magisterio y en el máster de secundaria, pues, formación en coeducación e igualdad.

A ver, también tengo que decirles que en el mundo universitario esto…, ya estamos al día, no han inventado ustedes la panacea, no han venido aquí a descubrir nada.
Yo soy profesora docente del grado de magisterio y estos valores ya se le instauran al alumnado.
Por lo tanto, que ustedes lo quieran añadir al título, pues, me parece perfecto; pero ya decirles y comunicarles que los docentes de magisterio y los del máster, pues, muchos docentes ya vienen con estos valores y con esta formación.
Ustedes no han descubierto las américas.

En este sentido, bienvenido sea que ustedes propongan, a nivel curricular, dentro del grado y del postgrado este tipo de formación…

La senyora presidenta:

Señoría, vaya terminando.

La senyora Ventura Campos:

…pero indicarle que ya se está haciendo desde las universidades.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Ventura.

Tiene la palabra Blanca Garrigues, del Grupo Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor secretario, muchas gracias.
Bienvenido y gracias por comparecer.
No podemos decir lo mismo del señor conseller, que permanece huido de estas Cortes desde hace más de dos años que se pidió su comparecencia; pero, en su lugar, muchísimas gracias a usted por dar la cara y venir a comparecer hoy.

La verdad es que, después de escucharle, entiendo por qué han tardado dos años en comparecer, lo puedo entender perfectamente, porque han necesitado que haya un nuevo plan de coeducación -que presentaron, casualmente, la semana pasada- para venir a comparecer, porque me imagino que con el plan de coordinador de agente de igualdad, pues, no tenían mucho nuevo que contar y lo puedo entender.

Me ha parecido un poco anecdótico que usted hablara de los cargos directivos, de lo que eran hombres y lo que era mujer, me ha gustado escucharle esa referencia.
Pero me gustaría que se predicara un poco con el ejemplo.
Y le recuerdo los datos de su conselleria: en lo que son órganos superiores, es decir, consellers y secretarios autonómicos, no hay ni una sola mujer, todo son hombres; y, si nos vamos al número de altos cargos, solo hay cuatro mujeres en su conselleria, o sea, que la cosa no mejora mucho.

Entonces, claro, está muy bien que reclamemos lo de altos directivos, cargos, mujeres en…; pero, creo que, vamos, una conselleria de educación debería, por lo menos, predicar con el ejemplo.
El problema es que ustedes solo se acuerdan de las mujeres cuando hablamos de cuotas, de imposición.
.
.
Imposición, ¿cuántas veces habrán tenido que oír ustedes esa palabra en la conselleria de educación, sobre todo el conseller?
Yo creo que debería hacérselo mirar, porque es una palabra que redunda mucho, por desgracia, en los últimos años.

La propuesta de implementar la figura de agente de igualdad realmente parte del Grupo Podemos, como ha dicho la compañera.
Después, es descafeinada totalmente por el Grupo Compromís, donde se le dice que, en vez de implementar una figura nueva, pues, se coja a alguien del centro y se le den dos horas para que haga ese trabajo.
Bueno, pues, hasta ese momento, hasta lo pudimos entender, porque dos mil centros educativos con una persona nueva para cada centro, el coste era aproximadamente…, sacamos, en ese momento, de unos sesenta millones.
Entonces, hasta ese momento, lo pudimos entender.

Y lo que parecía una buena iniciativa, y nosotros apoyamos y aplaudimos en su momento, la realidad y la verdad es que al final se ha convertido en nada.
Yo no sé si es que este Consell no tiene ganas, no sabe, pero la realidad es que, dos años después de su implementación, la medida no ha supuesto ni una sola modificación a lo que se venía realizando antes.

Usted ha hablado, y era una de las cosas que yo le quería preguntar, del plan Previ, del Cefire, del ministerio, pero ni un solo protocolo nuevo.
Era una de las cosas que yo le quería preguntar.

Nosotros también hemos consultado con centros y ellos nos dicen lo mismo, que el trabajo que están realizando como coordinadores de igualdad es el mismo que estaban realizando anteriormente a través de la transversalidad, de las tutorías, de la formación.
O sea, ahí nada nuevo.

Para esto, por supuesto, no hacía falta esta iniciativa.
Y, por eso, le decía al principio que entendía que les hubiera costado tanto venir y que ese gesto político que reclamaba la compañero de Podemos se haya dado dos años tarde -se pidió en febrero de 2016, exactamente, la comparecencia- y no haya venido el conseller.

Señor secretario, creo que todos estamos de acuerdo, y entiendo que el Consell también, en que la única forma de atajar esta lacra social, que es la violencia de género, es con la educación como forma de prevención.
Y, por eso, hoy le quiero hacer varias preguntas y me gustaría que me las contestará, porque algunas de ellas ha dicho algo y algunas han comentado mis compañeras, pero no me han quedado claras.

Me gustaría preguntarle, ¿cuáles son las actuaciones nuevas, las nuevas, llevadas a cabo por los coordinadores de igualdad en los centros para prevenir la violencia?
¿Qué control se ha llevado a cabo para verificar la implementación de estas actuaciones?
¿Qué presupuesto se ha destinado a esto?
¿Qué formación han recibido?
Porque usted ha hablado de cursos de formación del Cefire, que, anteriormente, el antiguo Consell también estaba realizando y, como le recordaba la diputada del Grupo Ciudadanos, los universitarios también los estaban realizando.

Pero ha hablado antes de que había unas memorias económicas para el nuevo plan.
Y me gustaría saber qué memoria económica tiene este plan de coordinadores de igualdad y si han evaluado ustedes, después de la implementación, el trabajo de estos coordinadores.

Creo que es importante saber todos estos datos para poder valorar, realmente, si el trabajo está haciéndose bien y si sirve para lo que todos queremos, que es mejorar la sociedad y a nuestros niños y niñas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada Marian Campello, del Grupo Compromís.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta.

Bé, jo vull agrair hui al secretari autonòmic la seua assistència a esta comissió.

Crec que vosté ve per la sol·licitud de compareixença, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, en el registre 91.
226, i és de 25 de gener de 2017.
Aleshores, entre 2017 i la data en què estem ara, crec que dos anys no han passat; no és per.
.
.
Imagine que s'ha posat en l'ordre del dia quan vostés han acordat en comissió, els membres de la mesa o els portaveus.
No crec que el govern també estiga posant els ordres del dia de les comissions.

I, una vegada dit açò, dir que m'alegre, jo sí que m'alegre de vore'l.
M'agradaria donar-li les gràcies per la faena que estan fent que, al final, és una matèria.
.
.
, d'allò que parlem és una matèria que és urgent i molt molt necessària.

En novembre, este últim novembre, va eixir una macroenquesta de la qual se va fer ressò el diari Información, i deia que: Â«Uno de cada cuatro jóvenes ve normal la violencia de género cuando se está en pareja.
Â» Aleshores, això vol dir que n'hi ha xifres i n'hi ha situacions que són completament alarmants i urgents, no?
Al final, parlem que els xiquets i les xiquetes necessiten ser capaços d'identificar les situacions de desigualtat i de violència que es puguen produir en el seu entorn i que, a més, han de saber també no reproduir este tipus d'estereotips de què parlàvem abans i també posar un poc de fre, no?
, ser capaços de posar fre si algú se sobrepassa amb ells o amb elles.
Aleshores, jo crec que és una cosa que, com deia, és molt important i molt urgent.

Ha començat a funcionar la figura del coordinador i coordinadora d'igualtat, mos deia que tant als centres d'infantil, de primària i de secundària.
Que siga també a les aules d'infantil a mi me pareix meravellós perquè, moltes vegades, des de la visió de l'adultcentrisme, mos oblidem de la primera etapa escolar i, clar, per a mi és molt bàsic.
I vore també com està funcionant en infantil.
.
.
, seria molt interessant que vosté mos poguera aportar alguna dada, si la té, de com s'està treballant en infantil.

I m'agradaria també preguntar-li sobre la formació que s'està realitzant als coordinadors i a les coordinadores i a altres professors.
Hem pogut vore als informes de compliment de la resolució de Les Corts, de la qual va sorgir esta figura, que les formacions han tingut bastant participació, fins i tot per part de professors i de professores que no anaven a desenvolupar esta tasca de coordinació.
I això també ens sembla molt important si volem donar-li una vessant transversal a la qüestió de la igualtat en l'ensenyança.

Voldria saber quina és la seua valoració sobre la participació que s'ha produït i s'està produint.

També saber si ja existix algun tipus de control que totes aquelles persones que anaven a exercir el càrrec de coordinació han assistit a les formacions.
Crec que ja alguna compareixent també ho ha demanat.
Però bé, resulta fonamental per poder desenvolupar el treball adequadament i m'interessa saber en este sentit si els professors i professores de centres públics i de centres concertats han rebut la formació que se'ls ha oferit.

Un dels objectius de la formació és proporcionar instruments necessaris als coordinadors sobre coeducació, igualtat, diversitat i convivència per una banda, i poder realitzar un diagnòstic correcte del centre per a fer el pla coeducatiu d'igualtat i de convivència.

I m'agradaria també preguntar-li sobre l'elaboració d'estos plans.
Si des de la conselleria s'està portant algun tipus de seguiment sobre com s'està desenvolupant l'elaboració d'estos plans i si hi ha centres que ja estiguen aplicant-los, i si n'hi ha algun objectiu marcat de quan haurien d'estar en funcionament.

I una altra qüestió per la qual voldria preguntar-li és sobre l'avaluació de l'impacte de la figura del coordinador o coordinadora d'igualtat.
Si està previst avaluar-lo anualment i si té alguna informació ja sobre com està funcionant, encara que imagine que seria d'alguna manera massa prompte.

Se m'ha acabat el temps.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada Rosa de Falastín Mustafá, del Grupo Socialista.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora presidenta.

Benvingut, senyor secretari autonòmic, i gràcies per la seua compareixença.

Bé, totes les qüestions que volia plantejar-li ja han eixit.
Remarcaré alguna coseta més, però ja li han plantejat totes les qüestions.
En primer lloc, m'alegre que haja assenyalat vosté que esta societat està fent alguna cosa malament.

Jo diria que no és una cosa, sinó és la construcció mateixa de les nostres societats la que està malament sota un sistema patriarcal, que no reconeix els drets de les dones.
És això el que està malament.
I clar que estem fent coses malament.

Han dit algunes companyes que ja estava fent-se formació, però pense que havíem de fer algun pas més endavant perquè ahí estan les xifres, que elles mateixa han assenyalat.

Per descomptat, també ens alegra que tinga clar que el treball de les persones coordinadores d'igualtat no pot ser mai una cosa aïllada, sinó una tasca conjunta de tots els agents que intervenen en el procés educatiu.

La lluita per a aconseguir la igualtat trobe que la senyora Cabedo ja ha assenyalat alguna cosa també.
És de vegades una feina esgotadora i poc compresa, motiu d'indiferència, focus d'atacs i de resistències.
Per això, no és prou en implantar la figura de la persona coordinadora.
Cal donar suport al seu treball i oferir-los eixa formació continuada.

Celebrem que des de la conselleria ho hagen entés d'aquesta manera.
Jo la setmana passada vaig fer una xarrada precisament a un institut, al Josep Iborra de Benissa, i vaig tindre l'oportunitat de conéixer de prop el treball que fan les quatre coordinadores d'igualtat a aquest municipi, i que a més estan coordinades amb la regidoria d'igualtat.

I em sembla que és una qüestió interessant, que estiguen en coordinació amb les regidories d'igualtat dels municipis.
Des de Xàbia i altres poblacions també valoren com un encert esta creació de la figura de l'agent de la coordinació i eixe treball conjunt.

Jo voldria mostrar des d'ací el meu reconeixement a les coordinadores d'igualtat de la meua comarca, perquè són les que més conec evidentment, de la Marina Alta, per traure endavant una feina que es multiplica dia a dia i que assumixen amb prou dedicació.

Gràcies també per tindre en compte el pacte autonòmic contra la violència de gènere, l'obligatorietat de dur a terme les indicacions que recull, com també la seua avaluació d'execució, que esperem conéixer aquesta comissió, com més prompte millor.

Respecte a l'elaboració i posada en marxa del pla director, ens sembla una important i molt bona notícia.
Ja era hora.
Crec que tots i totes tenim clar que entendre la igualtat de drets entre totes les persones ha de començar des de la infància; que acabar amb les discriminacions no sorgirà de manera natural, i que són les institucions públiques les que han de marcar el camí.

Que hem de complir la llei d'igualtat, la llei de protecció contra la violència de gènere que ja incloïen en el seu moment, i inclouen, mesures educatives en el seu articulat.
I també la Constitució, efectivament, no només per a alguns temes, per a este també.
Per això, tot el suport del Grup Socialista, i gràcies per la feina ben feta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Ara té la paraula el secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

Bé, en primer lloc, agrair les reflexions, aportacions, propostes i les preguntes que ara intentaré donar resposta, que heu formulat en les diferents intervencions.

Efectivament, la proposta va ser una proposta que va fer Podem en Les Corts.
Comente també el tema per altres intervencions.
Ací no crec que ningú estiga inventant el món.
El que es tracta és d'escoltar molt tota la gent que té coses a dir, i a partir d'ahí analitzar-les, intentar aplicar-les per a millorar com volem l'educació del nostre país.

Efectivament, a partir d'eixa proposta se van analitzar, es va veure de quina manera podíem implementar-la i se va regular per al conjunt dels centres públics i concertats.
Nosaltres no podem regular la creació de figures en els centres privats.

I després, el que diu també la mateixa resolució d'inici de curs, on es crea la figura i es determina les seues funcions i el procediment, és que als centres públics eixa figura l'administració educativa establix que té dos hores lectives setmanals, que equivalen a 160 hores laborals a l'any per a dedicar-les, diguem, al treball, és un 10% de la jornada lectiva, per entendre-mos, el que té qualsevol professor o professora.

I per tant, a partir d'ahí, està aplicant-se en tots els centres públics?
Sí.
Segur que dels 1.
385, n'hi ha algú que encara no està, diguem, com toca estar.
Però em referixc en caràcter general.
No tenim en estos moments dades que no estiga regulat en caràcter general.

Crec que la seua implementació en el primer any, que va ser el curs passat, crec que va ser un èxit quant a posar-la en marxa.
Ara, este tipus de qüestions tots sabem que no es resolgueren en un any, ni en dos, ni en tres.
Este tipus de qüestions costen, no la creació de la figura formalment en sí, sinó que tinga la formació necessària.

Trobe, com heu assenyalat en diferents intervencions, la col·laboració de la resta de l'equip directiu, del claustre, del consell escolar perquè realment siga efectiva la seua funció.

I per tant, com assegurem que eixe perfil tinga el que ha de tindre per a poder portar bé la seua tasca.
La diputada de Ciutadans ha fet referència a la resolució del 1998, on es marcava el perfil que deuria tindre una persona que portara eixe tipus de funcions.

Efectivament, han passat vint anys, des del 1998 fins ara, i fins fa un any estava molt ben dit el que deuria tindre, però no existia en cap centre educatiu.
Per tant, crec que les qüestions.
.
.
No, no existia la figura nomenada en un centre educatiu, ni que tinguera eixa formació ni que en tinguera una altra.
(Veus) Del 1998-2015.
(Veus) Ah, però.
.
.
Bé, després ho aclarirà, però no sé de quina proposta està parlant en concret a eixe nivell.

Com en tot, es poden fer les coses de moltes maneres.
Es podia haver plantejat, com de fet ja hi havia propostes damunt de la taula, que per a nomenar eixa figura, el primer que caldria fer és garantir que totes les persones que pugueren optar a eixe tipus de situacions tingueren una formació determinada, que no sé si és la referència que feia la diputada de Ciutadans, que estava comentant ara.

I a partir d'ahí, si esperem que les persones que es facen càrrec de la coordinació d'un tema que els centres educatius que ja estaven treballant i tenien clar com a sensibilització general fonamentalment de l'equip directiu, que és el que més influència per a bé o per a mal, per entendre-mos, té en el funcionament d'un centre, doncs era una opció.

I l'altra era dir: si realment considerem que és una tasca que cal portar endavant, doncs creem la figura, organitzem la formació inicial que deu tindre, anem desenvolupant al llarg de l'any passat i d'este materials, protocols, que després comentaré, etcètera, perquè realment la seua tasca tinga el suport necessari per part de l'administració.

I és l'opció que es va prendre, per considerar que guanyava més el sistema educatiu valencià tenint una figura en marxa en una assignació horària determinada per a poder començar a treballar, que no esperant que eixes persones tingueren a priori eixa formació inicial d'unes característiques determinades.

Per tant, el que considerem és que, una vegada identificades les funcions que deu portar endavant, que es marquen en la resolució d'inici de curs de l'any 2016-2017, una vegada triada pels centres educatius la persona que consideren que millor reunix el perfil necessari per a portar-ho endavant.

I a partir d'ahí estem parlant en tots els casos, o de mestres a partir de primària, o de professorat de secundària, que tenen una formació universitària inicial tots i tenen també una experiència de treball tots.

No estem parlant de gent que ens trobem pel carrer i li diguem: Â«A partir de demà seràs no sé què.
Â» Estem parlant d'una situació del professorat del sistema educatiu valencià.
A partir d'ahí ja n'hi havia persones que tenien formació més que suficient, i altres en canvi no, evidentment.

I, precisament, els mateixos tutors, assessors, formadors que han participat, molts d'ells ja han segut les mateixes persones coordinadores d'igualtat i convivència, perquè ja han col·laborat i treballat en seminaris que estaven portant i en tallers en diferents centres al llarg de tots estos anys.

Per tant, creguem que, perquè realment es consolide, passarà un temps, com passa amb qualsevol figura nova que es vol organitzar en un centre i que tinga repercussió real en el canvi en eixe centre.
Però creguem que tenim identificades les persones que han assumit eixe rol, que han assumit eixe paper, que han segut triades pel centre educatiu, i a partir d'ahí és molt més clar organitzar la formació específica per a elles.

També tenim, que he fet referència abans, i no s'ha comentat, el cicle formatiu de Formació Professional de grau superior de tècnic en igualtat.
I per a eixe cicle sí que s'està fent formació específica evidentment per al professorat que està ahí, i que això també tindrà poc a poc repercussió en la resta.

Perquè ahí és un cicle nou que no s'havia implantat.
Es va implantar en el curs 2016-2017, s'ha ampliat en el 2017-2018.
Hui, si no recorde malament, ja n'hi ha cinc cicles en la comunitat, crec recordar.
O més, o set.

Però en fi, ja s'està tenint més possibilitats de tindre ja no únicament el professorat, sinó alumnes que hui estan cursant els de cicle de grau superior, i que després tindrem ja més persones en la formació més adequada per a poder també col·laborar en este tipus de procés.

Protocols, efectivament n'hi ha protocols d'igualtat.
On n'hi havia més treball fet en el pla Previ?
En el tema de la prevenció de la violència en general, i protocol de com actuar front a una situació de violència.
Però no hi havia en aquell moment protocols específics, com ha assenyalat molt bé, per a poder donar resposta.

S'estan treballant, n'hi ha centres que ja ho tenen, no està encara en la base de dades, és una de les coses que tenim pendent.
Però l'altre dia es va presentar Reico, la base de dades també d'igualtat i convivència per al conjunt dels centres, on ja s'estan introduint diferents materials i diferents protocols per a intentar facilitar eixe tipus de tasca.

És una formació obligatòria, la del primer any, que és una de les preguntes que també crec que formulaves, per a totes les persones que ocupen tal.
Hem fet un control ja de tal?
Els números que tenim són números globals, de quants professors i professores han participat.

Perquè a més dels que estaven ocupant eixa funció, també s'han incorporat altres professors i professores que no estan.
.
.
Però també volem eixe tipus de formació, entre altres coses, perquè igual a l'any que ve o a l'altre això no és un càrrec fix per a tota la vida, sinó són les persones que s'han incorporat, i per tant hem d'intentar formar el màxim de professorat possible.

Tots tenen eixes dos hores setmanals?
Això ho marquen les instruccions amb caràcter general per tots els centres.
Si en algun centre en lloc de dos hores en tenen una, perquè això comportava tal, doncs ja eixe tipus de detalls.
.
.
Però en fi, està marcat que siga per a totes les persones coordinadores.

Avaluació i seguiment.
L'avaluació i seguiment de moment s'està fent a través de.
.
.
Ells han d'incorporar en les seues funcions, i han d'estar reflectides tant en l'elaboració del pla d'igualtat i convivència com en la programació general anual.

Per exemple, el pla d'igualtat i convivència, les diferents resolucions d'inici de curs arrepleguen el diagnòstic de l'estat de la situació del centre, composició del pla d'actuació acordat per la comissió d'igualtat i convivència, accions orientades a la promoció de la convivència positiva a la previsió de conflictes per a aconseguir un adequat clima educatiu, basant-se en el principi de coeducació i igualtat d'oportunitats.

En definitiva, hi ha un conjunt d'aspectes que figuren en el pla que han d'elaborar.
Això s'incorpora a la aprovació general anual.
I com el conjunt dels plans i actuacions de la PGA, s'avaluen per la inspecció d'educació.

S'ha fet una avaluació específica del tema?
No.
Però no expressament.
Expressament per què?
Se van incorporar l'any passat, este és el segon any, i una novetat d'estes característiques, si volem realment fer una avaluació més seriosa, que puga analitzar on tenim els principals problemes, quin tipus de qüestions cal abordar.
.
.

Doncs per a fer el seguiment anual, ja ho tenim, en les jornades que es fan cada dos, tres mesos en les persones que estan ocupant eixe tipus de funcions, perquè ja informen directament evidentment de quines mancances tenen, quin suport.
Allò dels protocols ja m'ho ha dit més d'u i més d'una, de dir que requerixen més eines més material.

Però per a avaluar realment el canvi que s'ha produït o deixat de produir en un centre educatiu, cal esperar una mica més de temps per a realment veure quin tipus de resultats té i com poder analitzar les seues funcions, implicacions i canvis que deurien produir.

I per últim, efectivament, requerix un suport de la resta del claustre perquè realment siga efectiu.
Si no es produïx una col·laboració de l'equip directiu, de la Comissió de Coordinació Pedagògica, de la Comissió d'Igualtat i Convivència del Consell Escolar del centre, és complicat que una persona en un centre de huitanta o cent professors puga canviar -diguem-ne- la dinàmica de funcionament.

Per això s'insistix en el mateix pla de torn, igual que en la resolució d'inici de curs, que la persona que té l'obligació d'elaborar -diguem-, d'escriure la proposta és eixa persona.
Però -es diu- treballant col·lectivament amb l'equip directiu, en el consell escolar del centre i en la comissió específica d'igualtat i convivència del consell escolar.

Per tant, en la mesura que hi ha un centre més sensibilitzat cap al tema -que, evidentment, com passa en tot el món, no tots els centres tenen el mateix tipus de dinàmica i tal- hi ha més suport.
I en la resta, doncs, s'haurà d'anar animant -i per això és un dels motius fonamentals del pla director de coeducació- que eixe tipus de treball es puga fer i donar-li el suport que requerix des de l'administració.

Respecte al pla director, s'ha fet referència a si estava introduïda l'educació sexual i la perspectiva tal.
Sí, està introduït específicament en els diferents eixos.
El que passa és que no és un eix específic, sinó que està en cada un d'ells.
Bé, podia ara buscar on.
Però jo crec que, en fi, com crec que teniu el pla, no?
Doncs, bé, que està incorporat.

De fet, un dels grups de treball que hi havia (inintel·ligible) .
.
.
era específicament respecte a l'educació afectiva sexual i com introduïx els elements, tant en el currículum, com en la formació inicial, en la formació permanent, etcètera.

Pressupostos desglossats.
No tinc ací ara el paper del desglossament.
Però el desglossament, s'ha fet un desglossament inicialment aproximat dels grans eixos i ara evidentment el compromís.
.
.
, està, bé, sí, n'hi ha quatre milions, per exemple, recorde exactament, per a formació del professorat.
400.
000 euros per a compra de material específic -que això no ho he dit-, com una de les mesures específiques del Pla de biblioteques escolars, on cada any es compren materials.
Es marca com una de les accions del pla que, almenys el 50% dels nous llibres, siguen clarament llibres que responguen a les característiques que estem comentant, que incorporen la presència de les dones al llarg de la història en diferents àmbits del coneixement, etcètera.
Ja se'ls marca una mesura específica que es dedicarà una quantitat per a ella.

Els premis, per exemple, per a les editorials.
Doncs, que no era tan premi econòmic, sinó reconeixement de tal, doncs, s'ha pressupostat 180.
000 euros en els propers quatre anys, que són 45.
000 euros a l'any de quantitats específiques que recorde en estos moments i tal.
Però en fi, són eixos 16,18 milions que estan desglossats.
Evidentment, quan tinguem ja un estudi més aturat de cadascuna de les accions, el que comporta, doncs, ho posarem i tal.

Algunes d'elles estan portant-se endavant, altres són noves.
I, per tant, també la distribució anual, doncs, enguany serà una quantitat, en el 2019.
.
.
, en l'elaboració del pressupost del 2019 el primer esborrany ja el tenim, el que està compromés és la quantitat que he dit.
I a partir d'ahí la seua distribució al detall la presentarem quan estiga ja configurada.

Comissió de seguiment del pla.
Efectivament estan diferents.
.
.
, tots els col·lectius.
De fet, això, si no recorde malament, estava ja al final del document quan es diu que la comissió de.
.
.
(Soroll de papers) Bé, no trobe ara en quin punt està.
Però diu que la comissió de seguiment del pla estarà configurada per persones representants del consell escolar valencià expertes en els temes de coeducació i de violència contra les dones.

Per altre costat, representants de les organitzacions sindicals i de les patronals de l'ensenyament també en eixe àmbit.
I per altre costat, també, les persones que nomene la direcció general de la dona que puguen col·laborar, de fet, en este procediment des del principi.

O siga, per tant, estan representades diferents organitzacions i després l'administració educativa en els diferents components per a configurar, en definitiva, una informació al llarg de tot el procés i la preparació de les propostes que han d'avaluar de la situació inicial de diagnòstic i aquella que es farà al final dels quatre anys per a comprovar el grau d'implementació dels diferents objectius.

Respecte a la intervenció de la diputada de Ciutadans, comentar -a banda d'aclarir després el tema del màster- que els centres concertats, quin tipus de formació?
L'administració educativa té l'obligació d'ofertar formació permanent al conjunt del professorat de l'educació pública.
I hi ha un acord amb les diferents organitzacions tant sindicals com de les diferents patronals de l'ensenyament concertat perquè, quan -i de fet ho fan els Cefire- n'hi ha places suficients, també es poden incorporar professorat de la concertada.

Per què?
Entre altres coses perquè la formació contínua, formació permanent del professorat de la concertada funciona com qualsevol empresa pública o privada que té la seua aportació dels seus treballadors a la quota de formació i, a partir d'ahí, organitzen les seues activitats específiques de formació.
I per això, de la mateixa.
.
.

En canvi -per així ja comentar-ho del tot- les accions formatives que organitza Escuelas Católicas o Feceval o un sindicat, el FSIE, USO de l'ensenyament concertat, mai pot assistir cap professor de la pública.
Però, en canvi, en les accions formatives que organitzen els Cefire, la conselleria directament, si n'hi ha suficients places, sí que s'incorporen també professorat de la concertada.

Les figures de coordinació.
He dit abans que nosaltres des de la conselleria podem regular.
.
.
, la figura regula per a tots, per a pública i concertada.
I el que podem dir de dedicació horària, etcètera, és exclusivament per a la pública.

Per una raó, perquè nosaltres no podem determinar les hores de dedicació que ha de tindre o deixar de tindre una persona coordinadora de tal.
De la mateixa manera que un centre concertat o un centre privat pot determinar les figures de coordinació que considere oportunes, estiguen o no previstes en la norma general de funcionament de la conselleria, i assignar recursos i les hores dedicades que consideren necessàries per a poder portar les seues funcions.

Allò que molts no volen ser coordinadors, recorde efectivament les declaracions que van eixir en els mitjans de comunicació.
S'ha comentat únicament la primera part, no la segona.
En la primera part va ser algun director fent el comentari.
Allò de Â«moltsÂ» és una frase que jo escolte moltes vegades i quan pregunte la llista de deu, no em solen donar més de dos noms.

Però, més enllà de l'anècdota, perquè dic que allò de Â«moltsÂ» és una cosa molt utilitzada.
És que n'hi ha molts.
.
.
On estan eixos molts?
Perquè la resposta és molt clara, el professorat de Xarxa Llibres, que és el mateix que té esta figura de coordinador d'igualtat i convivència, té dos hores lectives setmanals, que és el 10% del seu horari lectiu, que és el 10% de la seua jornada laboral.
Que el 10% de la jornada laboral de 37 hores i mitja a la setmana són 3,75 i això, multiplicat pels mesos del curs escolar són 160 hores laborals a l'any.

Jo vaig dir en aquell moment -i ho comente per si no es van llegir la segona part- que si n'hi havia algun coordinador o coordinadora de Xarxa Llibres que requeria més de 160 hores laborals a l'any per a portar el banc de llibres, que ho diguera que la conselleria li incrementaria l'horari.
Encara estic esperant, tres mesos després, que algú diga que li falta alguna hora.

Per tant, per això dic que moltes vegades es fan declaracions que no es corresponen a la realitat sinó, simplement, el fet que algú no li agrade fer una tasca, no vol dir que no tinguen hores suficients per a poder portar esta tasca.
Que són dos coses diferents.

¿Que en tots els centres educatius -tornant al tema que estem- hi haurà sempre una persona que vullga portar esta coordinació de manera efectiva i tal?
Doncs no.
Igual que en tots els centres educatius tampoc sempre es troba un cap d'estudis, un director o directora, o un cap de departament de matemàtiques, de valencià o del que siga, perquè consideren que és més còmode estar en altres funcions.
Per tant, jo crec que el que hem d'analitzar en estos casos és on realment tenim problemes i on no.

És a dir, si una figura que es crea nova fa un any, enguany tenim ja que -bé, ja, l'any passat- la pràctica totalitat dels centres educatius sense cap problema la van nomenar, que la pràctica totalitat dels qui han ocupat eixa figura estan assistint a les activitats de formació, vol dir.
.
.
¿Que tenim molt de camí per recórrer?
Clar que sí.
Però crec que s'ha avançat molt gràcies a la proposta inicial i gràcies a la seua posada en marxa en estos dos anys.

En la universitat això ja s'està fent i en els centres també.
Les unitats d'igualtat de les cinc universitats públiques he d'informar que no opinen el mateix.
Les cinc unitats d'igualtat (inintel·ligible) .
.
.
diuen que són elles les que van fer la proposta que s'incorporaren eixos canvis.
I, per si de cas, els cinc degans de les facultats d'educació han dit exactament el mateix, que feia falta revisar el currículum de les escoles de magisteri i també del màster de secundària.

Perquè, a més, jo.
.
.
, no em va sorprendre.
Per un motiu, perquè estes coses, els que no vam nàixer ahir ja ho sabíem fa molt de temps, que n'hi ha àmbits en què s'ha avançat molt -si mirem cap enrere, dic, doncs, hem avançat- però és evident que queda molt de camí per recórrer.
I el currículum formalment també estava incorporat des de fa molts anys.
Però en canvi, si analitzem els llibres de text i els materials curriculars vorem que formalment està incorporat en el currículum i després els materials no responen al currículum coeducatiu que estem defensant.

Per això falta molt de camí per recórrer tant en la universitat com en la resta del sistema educatiu.
I això ho diuen, insistisc, les pròpies universitats, tant els degans d'educació com les unitats d'igualtat de les universitats que, com sabeu, són els que tenen específicament encarregat de fer un treball específic al voltant d'eixe tema.

Bé, crec que ja s'ha fet referència que nosaltres assistim o bé a petició pròpia o bé quan la comissió corresponent ho demana.
I per tant, a partir d'ahí ja és la mesa qui establix el calendari i quan hem d'acudir o deixar d'acudir.

Estic radicalment d'acord que el número d'alts càrrecs de la conselleria d'educació és insuficient.
Radicalment d'acord.
És que el problema no està en els centres educatius, el problema està en el conjunt de la societat i no n'hi ha cap conselleria que es lliure.

És més, podia dir també que, encara que foren tot dones, també estaria mal resolt a la millor, perquè seria un fet absolutament puntual i que no respon a la realitat global del govern.
O no som conscients que estem parlant d'un tema que afecta al conjunt de la societat?
No estaria resolt perquè tinguérem una composició paritària en una conselleria determinada.

El que hem de ser conscients és que el tema està per resoldre.
I si cada vegada n'hi ha més gent que és conscient, n'hi ha més gent que no pensa que això s'estava fent ja de tota la vida, sinó que si n'hi ha gent que pensa que n'hi ha mot de camí per recórrer, segur que avançarem.

Per tant, dir -com s'ha afirmat- que dos anys després s'ha convertit en res, bé, és una manera de vore les coses.
Jo em tranquilitze quan en unes jornades on participen 580 coordinadores d'igualtat i convivència, l'opinió que tenen qui estan al dia a dia als centres educatius i raonen el que estan fent, demanen més suport, més formació, més protocols, perquè ho necessiten.
I nosaltres estem encantats d'escoltar que ho demanen perquè vol dir que tenim molta feina a fer i continuarem treballant en eixa línia.

Ningú ha dit, ningú ha dit que això ja es feia de tota la vida.
Ningú ha dit que això ja estava resolt en el sistema educatiu.
No sé si és que parleu amb gent diferent dels qui parlem altres, quan parlem cada dia amb els directors, directores i professors i professores de tots els centres educatius.
Per tant, n'hi ha actuacions noves dels coordinadors d'igualtat?
Bé, clar que n'hi ha.
Doncs totes les funcions que acabe de comentar abans que estaven replegades en el pla d'igualtat i convivència de cada centre.

Estan portant-se endavant?
Ja dic que jo crec que si hem de fer una avaluació seriosa de qualsevol que sàpiga una mica d'educació, del sistema educatiu, qualsevol canvi educatiu té la necessitat de consolidar-se en el temps i d'avaluar la seua implicació, les seues característiques i si realment configura o no canvis en el comportament diari dels alumnes, del professorat i del conjunt dels membres de la comunitat educativa.

Però si d'entrada tenim que n'hi ha ja alumnes que ni tan sols -com s'ha dit en diferents intervencions- són conscients, fins i tot a edats molts primerenques, que coses que pensen que són normals, doncs, no ho són.
.
.
Fins i tot en infantil, en infantil que s'ha formulat també.

Doncs, en infantil, efectivament, n'hi ha qüestions molt relacionades amb els joguets, en els rols, en tal, que el mateix professorat d'infantil.
.
.
, i en este cas el 97% són dones, i a pesar d'això la cultura dominant és tan potent que, a pesar de ser dones, doncs, continua produint-se molta -diguem- no una bona actuació, en el millor sentit de la paraula.
Perquè sí que volen la immensa majoria portar-lo endavant, però no tenen ni la formació ni les ferramentes necessàries, o no tenim en general la societat, com per a canviar-lo.

I vull fer també una referència general al tema de l'educació.
Moltes vegades, quan es parla d'educació, es confon la paraula educació en el que es fa o es deixa de fer al sistema educatiu.
Ho he dit abans en la primera intervenció i ho torne a repetir ara.
Si ens limitem a actuar al sistema educatiu, no resoldrem mai cap element d'educació en valors en general i menys un tema de tal entitat com és el que estem parlant avui.

Per tant, o n'hi ha una actuació coordinada dels mitjans de comunicació, de la conselleria de polítiques socials i igualtat, de les administracions locals, en definitiva, de tots els que d'una manera o d'altra incidixen, per a bé o per a mal, en la formació dels més joves, no aconseguirem realment, per molt que el currículum siga efectivament coeducatiu, s'avançarà evidentment, però no resoldrem un tema d'esta envergadura.

Això no vol dir que ens llevem responsabilitat de damunt.
No.
Perquè tenim moltíssimes coses a fer.
L'únic que estic dient és que siguem conscients que ha de ser producte d'un treball conjunt de tota la societat si volem avançar en eixe àmbit.

El Previ, clar que s'estava treballant.
Però, com sol passar moltes vegades, es posa en marxa un pla, es dona un nom, es constituix i no es dona cap recurs per a organitzar-lo.
I per això, la primera actuació que es va fer l'any passat va ser incorporar a nou persones en les tres direccions territorials perquè les tasques de coordinació i l'ajuda als centres, l'elaboració de protocols i la unitat, les UAI, les unitats d'acció que es plantegen directament.
.
.

Quan els centres demanen, quan criden a un telèfon, tenen algú que està a l'altre costat del telèfon que no li diu, Â«crida a un altre,Â» sinó que contesta, a partir d'ahí actua, a partir d'ahí parla amb el Cefire si és un tema de formació o parla en la Direcció General de Política Educativa si és un tema de protocols d'actuació per a posar en marxa els mecanismes necessaris per a poder actuar.

Per tant, evidentment, com no volem llevar res del que estiga ben fet, el Previ s'havia iniciat i estava ben concebut i ho compartim, el que hem fet és donar-li recursos perquè no únicament es quedara en un titular, sinó que es convertirà en una realitat en el dia a dia dels centres.

Control -crec que ja ho he comentat-, control, avaluació.
Ja dic, control formal, el que s'està fent en qualsevol actuació dels centres a través de la PGA, a través de la inspecció educativa.

¿Avaluació global del funcionament?
La farem, per un costat.
La inicial que farem ara coincidirà -dic ara, del pla director-, coincidirà en el segon any d'aplicació de la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència i ens podrà permetre ja tindre una primera valoració d'on estem hui, i a partir d'ahí, poder analitzar després com els propers anys va evolucionant no únicament el tema de la figura, les seues funcions i la formació, sinó també, diguem, el seguiment o no de les actuacions que s'estan plantejant en els diferents eixos d'actuació del pla.

Efectivament, com dia la diputada de Compromís, un de cada quatre alumnes, de jòvens, consideren que la violència de gènere quan s'està en parella, que no és violència, que és un tema de la parella.
És una mostra que ens queda molt camí encara per recórrer.

I els continguts de la formació, no tinc ara…, estava buscant abans en concret el disseny del curs inicial i l'altre, però ho enviarem a la comissió de Les Corts perquè puguen…, tal, els dos, tant el que es fa encara per general… Bé, els dissenys de tots els cursos de formació que estan actualment en marxa, ¿no?
, el que es fa per a les persones coordinadores d'igualtat i convivència, el que es fa específicament per al segon any, els que es fan en les jornades que s'estan treballant en l'especificitat del tema i els seminaris i grups de treball, fins les dades del conjunt d'activitats de formació i el contingut de cada una d'elles perquè no únicament tinguen la informació, sinó també per a poder arreplegar suggerències, aportacions i propostes que puguen millorar la proposta que estem fent en estos moments entre tots.

¿Estan assistint a la formació?
Açò va per un dels temes que es plantejava.
Sí, en un percentatge molt elevat.
¿Han anat el cent per cent?
Estic segur que no, encara que no tinc ací les dades, perquè el cent per cent mai va encara que siga obligatòria.
Per això, diguem, ara estem repassant el conjunt de les persones que han assistit per a veure, efectivament, si tots els centres tenen…, tal, però sí que tenim que les dades… En fi, si s'han format l'any passat 1.
582 i estaven nomenats en els centres públics 1.
385, bé, o eren molts de fora (rient) o realment…, estem convençuts que vora el 90% de les persones que estaven en eixe moment nomenades van assistir al curs de formació.

Però, en fi, el seguiment específic l'estem fent ara entre el curs passat i este per a poder tindre eixe tipus de situació, i el seguiment, com he comentat, dels plans a través de la PGA i l'avaluació que ja he comentat abans també com es va a realitzar en estos moments.

Respecte a la intervenció de la diputada del Partit Socialista del País Valencià, evidentment, la societat està fent, com he assenyalat abans, i he remarcat, i compartim totalment que… I en eixa mesura també anava la reflexió que no pensem únicament que es deu fer des d'un àmbit específic, en este cas, el sistema educatiu, sinó que poden fer des dels diferents àmbits perquè això siga cada vegada una realitat més clara en el conjunt de la societat.

I crec que tenim de… Em permet el luxe de dir que crec que el dia 8 de març últim es va donar també…, en fi, un senyal clar que la immensa majoria de la societat vol avançar d'una manera decidida en eixe camí.
I, per tant, crec que això és rellevant per a tots, perquè totes i tots fem l'anàlisi que estem cada u des d'on actuem, des del punt de vista del treball i també des del punt de vista personal.

Una de les coses que s'emmarca més en el pla director de coeducació és també el respecte i la posada en valor del que significa el treball de la cura, el treball d'estar en persones dependents, el treball…, i tal, i que això, evidentment, no estiga ja associat des de la infantil al rol que tenen de fer les dones…, està tan assentat en la societat que, evidentment, o es fa un treball específic al voltant d'eixos temes o costa molt de canviar eixe tipus de dinàmiques.

I també compartim, efectivament, com ja he comentat abans, que no es tracta únicament de dir, Â«ja hem posat la figura i ja s'ha acabat el treballÂ», sinó al contrari.
La figura el que ens marca precisament és més encara l'obligació d'estar donant suport, formació, protocols, materials, assessorament…

I estes coses, si n'hi ha voluntat política de fer-les, i n'hi ha un gran consens socials sobre això -i d'ahí també la referència al pla contra la violència de gènere i masclista que s'ha signat d'una manera supermajoritària pel conjunt de la societat i el conjunt d'organitzacions-, crec que deu ser un al·licient perquè estes coses triguen cada vegada més ressó.

I també perquè les Corts Valencianes, quan aproven el seu pressupost en general, i específic d'educació, posen l'accent en les polítiques que millor poden conduir que estos temes cada vegada tinguen més rellevància en la societat.

La senyora presidenta:

Gràcies.
Moltes gràcies.

Anem a fer el següent, si vos sembla.
El que farem serà tres minuts i farem el mateix torn que hem fet abans.
¿Val?
Teniu tres minuts cada diputada.

Comença Cristina Cabedo, diputada del Grup Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Agrir-li al secretari autonòmic les seues contestacions.
M'ha contestat a totes i cada una de les preguntes, que crec que és la primera vegada que me passa en tres anys que sóc diputada.
Aixina que a partir d'ara, a la millor…, no només en la conselleria…, o siga, no parle de la conselleria d'educació, en general, en el Consell.
Aixina que a la millor ara directament li demane sempre a vosté les compareixences.
(Rient) És d'agrair.

Sé que m'ha contestat que els col·lectius…, bé, que en la mesa de seguiment que van a fer per a…, quant al pla de coeducació… Per cert, nosaltres no tenim el pla de coeducació.
Jo l'he intentat buscar, crec que encara no està penjat.
Si van a penjar-lo, no fa falta que mos el passen; si no, li agrairia que mos el passara.

Sé que ens ha dit que sí que estan…, que és participativa, que estan inclosos els col·lectius, però a mi no m'arriba a quedar clar perquè anomenats als sindicats, ha anomenat que l'institut de les dones també nomenarà a persones, que també estarà la comunitat educativa, però n'hi han altres meses que s'han fet en el consell, que a més de forma expressa, també donen l'opció que n'hi haguen col·lectius, com les associacions coeducatives, que moltes vegades ens donen una perspectiva interessant.
I per això, si no estan incloses, jo, com a Podem, demanaria que sí que estigueren, perquè ja dic que donen una perspectiva interessant.

Efectivament, no podem incidir tant en els centres concertats, però a mi me continua preocupant garantir aquesta figura en els centres concertats amb eixa dedicació horària de dos hores i amb eixa formació adequada.
Per tant, incidir de quina forma el consell té…, pot avançar en eixe repte que significa que la implementació siga igual d'efectiva en els centres concertats.

La portaveu del PSOE ha aportat una idea que és interessant i que jo coincidisc.
En les comarques de Castelló també s'estan ficant en contacte les coordinadores d'igualtat no tan sols amb les regidores d'igualtat sinó amb la xarxa d'agents d'igualtat de La Generalitat.
Crec que és una proposta interessant i m'agradaria saber si vostés ho tenen també damunt la taula perquè passe en tot el País Valencià i no tan dependent de la voluntat de les diferents de la comarca.

(Veus) Sí, es ficar en contacte les coordinadores d'igualtat amb la xarxa d'agents d'igualtat i amb les regidories d'igualtat.

I, per últim, bé, indicar que ací s'ha dit que s'ha de garantir una formació a les coordinadores d'igualtat, que correspon al màster de seixanta crèdits, etcètera, etcètera, no és el que diu la proposta que va eixir aprovada en les Corts Valencianes, sinó que les formadores sí que tinguen una formació acreditada idònia.
Està en el punt 2 de la proposta.
Jo mateixa la vaig redactar.

I l'últim que vull dir és que imagine's vosté si aquesta proposta s'ha convertit en res, quan la mateixa ministra, la senyora Montserrat, ha dit que se la va a copiar i que la va a intentar implementar per a tot l'estat espanyol.

Per tant, jo crec que és una figura que és d'un èxit inqüestionable, sempre i quan estiga ben implementada.
Crec que van pel bon camí, però, com dic, ens preocupa el tema de la concertada.
I, bé, i si poden ampliar-ho a través de la xarxa d'agents d'igualtat, millor.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada Mercedes Ventura del Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Bueno, agradecerle, señor Miguel Soler, la respuesta que ha respondido a mis preguntas, haya dado respuesta a mis preguntas.

Pero igual cuando hablaba yo de la resolución, igual no lo he citado bien, era la resolución número 98, que es la que ha redactado…, bueno, el gobierno del botànic, es la que ha redactado y es del 2015.

Indicarle que he hecho un copia y pega de lo que pone en la ley y lo he leído literalmente.
No he puesto ni un punto yo.
Ha sido literalmente lo que pone la resolución.
Lo que me llama mucho la atención es que ustedes no cumplan con lo que ustedes desarrollan.
Por lo tanto, hágaselo mirar.

Bueno, lo primero que tiene que hacer es cumplir con lo que ustedes aprueban.
Si no cumplen con lo que se ha aprobado y encima está redactado por Podemos, pues yo creo que usted debería de reivindicar que se apruebe o que se lleve a cabo lo que le han apoyado.
(Veus) Pero yo también…

Bueno, por otro lado, me gustaría poder continuar.
Yo solo le he hecho la pregunta de si van a cumplir con lo que está recogido en esta resolución o no van a cumplir, porque hacer un curso de inicio no es lo mismo que tener un máster.
Por lo tanto, seamos un poco rigurosos a la hora del redactado, que…, si no lo van a cumplir, pues no lo redacten.
Pongan otra cosa, pongan un curso de inicio.

Y, por otro lado, me alegra que a la diputada de Podemos le interese ahora la concertada.
Bienvenida a la educación en todos los ámbitos.
Pero me alegra que le interese, porque hace… Bueno, nunca les ha interesado la concertada, pero me alegra ahora que les interese y que se preocupe únicamente por la figura del coordinador en la concertada, cosa que para otros aspectos nunca les ha interesado.

En este aspecto, indicar que me llame también la atención que el secretario autonómico haya dicho que la concertada tendrá formación… Voy a leer literalmente las palabras que he recogido de usted: Â«Cuando haya plazas suficientes, también se podrán incorporar los de la concertada.
Â» Es decir, si hay plazas suficientes, se podrán incorporar.
Oiga, yo le quería preguntar que si el alumnado de la concertada no tiene el mismo derecho que el alumnado de la educación pública, porque si únicamente se pueden incorporar estos docentes cuando haya plazas suficientes… Por lo tanto, estamos haciendo una discriminación doble, por un lado, al docente y, por otro lado, al alumnado.

En este sentido, me gustaría que explicara cómo va a dar respuesta, porque si no hay plazas suficientes, ¿no se van a formar?
Es que no me ha quedado claro.

Y nada, agradecerle que haya dado respuesta a todas mis preguntas, y celebrar hoy que a Podemos le interesa la concertada únicamente para coordinador de igualdad.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señorías.

Tiene la palabra Blanca Garrigues, del Grupo Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señora presidenta.

Bueno, primero quiero contestar algunas afirmaciones que se han hecho aquí respecto a la solicitud de la comparecencia del conseller.
Vamos -la tengo aquí-, el 29 de febrero del 2016 se solicitó, se ha intentado poner en varias comisiones, e incluso recuerdo que se puso una y el conseller no vino.
O sea, creo que si la…, vamos, soy de letras, pero creo que del 2016 al 2018 pasan dos años.

Luego, voy a parafrasear una cosa que ha dicho usted, que me ha gustado.
Se pone un plan, se da un nombre y no se da ningún recurso para implementarlo.
Y ¿eso de qué me puede sonar?
Usted hablaba de que le piden más soporte, más formación y más protocolo.
No dista nada de lo que yo he dicho, que se quejan las personas, que lo que te dicen es que era lo mismo que había antes.

Porque, mire, yo sí que le he hecho varias preguntas, y a mí…, bueno, yo no estoy tan contenta porque a mí no me las ha contestado, pero, bueno, puedo entender que no me conteste lo que hay.
Que no hay ni una herramienta nueva, ni una herramienta nueva.
Solo me ha hablado de funciones.
No hay ni un protocolo nuevo.
Ha hablado del plan Previ, que ya estaba.
No hay ni una actividad nueva, no hay ni una memoria económica y no hay una valoración específica.
Si venía preocupada, ahora ya me voy más.

Por cierto, le agradezco -eso sí que se lo agradezco, y de verdad, se lo agradezco de corazón- que haya reconocido usted que los protocolos y el trabajo que se había hecho anteriormente por el anterior Consell, sobre todo en el tema del Previ, en relación a la prevención de la violencia de género, que ha dicho usted que era un tema muy trabajado.
Le agradezco que usted lo haya dicho hoy aquí, porque parece que es que venimos de cero, que no se ha hecho nada, cuando no es la realidad.
Claro que queda mucho por hacer, y comparto su idea.
Claro que hay que formar más a los propios profesores.
Claro que hay que seguir trabajando y modificar.
Si estuviera todo hecho, no haría falta que estuviéramos aquí ninguno de los que estamos hoy aquí.
Por supuesto que hay que seguir trabajando.

Pero, señor secretario, me reconocerá que es una cuestión de prioridades.
Si ustedes llevan tres años asumiendo la conselleria de educación, si hubieran estado un poquito menos preocupados en hacer leyes, decretos, que continuamente se los ha anulado el tribunal, en atacar la libertad de los padres a la hora de elegir la educación de sus hijos, en enfrentar a la pública con la concertada, en imponer la lengua que quieren que ustedes nuestros hijos… Si a lo mejor hubieran dejado un poquito de lado esas cosas y se hubieran centrado (remors) en las cosas que de verdad importan, posiblemente nos iría muchísimo mejor y posiblemente hoy tendríamos más herramientas que hacen faltan, más protocolos que hacen falta, más formación que hace falta y más soporte que hace falta, tal y como le dicen a usted y a nosotros los coordinadores de igualdad.

Y claro que es una buena medida, y lo he dicho al principio de mi intervención, que apoyamos y que respaldamos en su momentos y que seguimos apoyando, pero una medida, si se implementa bien, como decía la compañera, una medida que no se implementa, una medida que no se pone recursos no es una medida.

Y, por tanto, creemos que es necesario trabajar en ella, implementarla, evaluarla y seguir.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra Marian Campello por el Grupo Compromís.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta.

Jo crec que els drets són tots importants.
No n'hi ha drets més importants uns que els altres, ni s'ha de dir que una cosa no pot funcionar perquè se vullga millorar l'educació en tots els àmbits dels nostres xiquets i les nostres xiquetes.

Vull dir, és que no entenc, cuando una cosa.
.
.
, parece que hay espacio, ¿no?
, y cuando una cosa ocupa un lugar, ya no hay lugar para la otra.
O siga, és que és una cosa incomprensible, que segurament per això ara jo ja entenc com anaven les coses en governs anteriors en l'educació.
Clar, es que cuando se hacía una cosa, ya no cabía la otra.
Ah, bé, ara ja comence a entendre moltes de les qüestions.
Si había hueco para el chino, no había hueco para otras cosas importantes.
Deu ser això.

En fi, tenint això en compte, jo sí que vull.
.
.
, me pareix que el que hui ha vingut vosté a contar-mos, i sabem que és una proposta que naix de Les Corts, que va nàixer amb molt de consens, me pareix que és un exemple molt positiu.
És un exemple molt positiu de com se poden coordinar les qüestions entre Les Corts, entre grups parlamentaris que no estan en el govern i el govern, crec que és molt positiu.
Aleshores, m'agradaria donar-li l'enhorabona tant a vosté com a les diputades i diputats d'esta comissió i a Cristina, que és la que va portar la proposta endavant.
(Veus) De res.

I parlàvem que esta figura és important, que era urgent, perquè quan parlàvem de les dades que n'hi ha.
.
.
, un de cada quatre joves pensen que és una cosa de pareja que haja violència entre les parelles.
Pareix que quan sempre parlem d'educació i de resoldre problemes dels adults en l'educació pensem que és per a solucionar coses del futur.
Però també la convivència d'eixos xiquets i d'eixes xiquetes és important, i esta figura jo crec que també podrà solucionar i solventar molts problemes que ja existixen de convivència en els centres.

Hem de recordar que la majoria de les persones assetjades per assetjament escolar són xiquetes, són dones.
I això jo crec que no és casual.
Precisament jo crec que ahí n'hi ha moltes qüestions de violència de gènere, violència masclista i de qüestions de rols de gènere.

Així que bé, jo crec que res més, donar-li les gràcies i donar-vos l'enhorabona.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Sembla que no n'hi han més paraules.

Si no n'hi ha.
.
.
, si no n'hi ha més paraules, té la veu.
.
.
¿per quatre minuts?
¿Quatre minuts, té prou?
(Algú diu: Â«Sí.
Â») Doncs, quatre minuts per a contestar les preguntes.

El senyor secretari autonòmic d'Educació i Investigació:

En primer lloc, respecte.
.
.
, ja he trobat on estava en concret la comissió de seguiment per la proposta que fea la diputada de Podem, en la pàgina 22 del pla -que el pla es penjarà la setmana que ve, perquè estaven retocant algunes coses del format, etcètera- es constituïx un consell social de coeducació de la conselleria on estiguen persones expertes en matèria de violència sobre les dones i igualtat entre homes i dones del consell escolar, persones responsables d'igualtat dels sindicats, de les patronals de l'ensenyament, cooperatives i persones que hagen destacat pel seu treball i la seua qualitat d'experts en aquest àmbit.

Eixa població genèrica última precisament és per a incorporar qualsevol tipus d'associacions, col·lectius, etcètera, que puguen, diguem, en definitiva, alguna cosa semblant al que hem fet en la mesa global de coeducació que es va configurar any i escaig, on estaven, diguem, gent de tots els col·lectius i tal que han vullgut participar i tal.
Per tant, ahí estaria també la comissió de seguiment, que l'hem anomenada consell social de coeducació de la conselleria en el sentit que puga replegar eixe conjunt d'actuacions.

¿Incidir que als centres concertats també participen?
Sí.
El que crec que ara aprofitaré també per a explicar algunes qüestions que pel que es veu abans no han quedat clares en la meua resposta.

Nosaltres, com a administració, i això ho sap qualsevol que ha estat alguna vegada en el govern.
.
.
, és responsable del que es fa i es deixa de fer en els centres públics, perquè som, per entendre-mos, la patronal, si utilitzem el tal dels centres públics.

Mentres que els centres concertats tenen els seus propis empresaris i tenen una sèrie de situacions en les quals nosaltres podem exigir, per exemple, currículum escolar, horari, perfil del professorat, titulació, etcètera.
Però no podem obligar ni a figures internes.
.
.
Les podem proposar; de fet, en la resolució, com he dit abans, sí que figura que tots els centres sostinguts amb fons públics tindran la figura de la persona coordinadora d'igualtat i convivència, però un centre, per exemple, concertat o privat pot decidir que eixa figura, doncs val, l'assumix, per exemple, el cap d'estudis.
I ho pot decidir perquè té llibertat per a poder decidir-ho.
L'administració no pot imposar que es cree una figura diferent en un centre privat o concertat -bé, privat, siga concertat o no-.
En el privat ni tan sols podem suggerir la figuració de coordinació, sinó simplement la seua regulació.
Per tant, clar que volem i per això ho hem posat.

I ara explique el tema de la formació, lligat en la qüestió anterior.
Tots els treballadors d'este país, treballen en la pública o en la privada, en la seua nòmina aporten una quota per a la formació.
Eixa quota, en l'àmbit de l'administració pública, es gestiona des de la Direcció General de Funció Pública amb els seus mecanismes de formació per als funcionaris de La Generalitat, en el nostre cas.

En el cas del professorat, això dels centres públics ho organitza la conselleria.
En el cas del professorat dels centres concertats eixa quota s'organitza per part de les patronals d'eixos centres concertats i dels sindicats del professorat d'eixos centres concertats.
I, per tant, si organitzen la formació més o menys, millor o pitjor és responsabilitat exclusiva de les organitzacions de les quals depenen eixos treballadors.
La conselleria no oferta formació, però ni ací, ni en Galícia, ni en Castilla-León, ni en Andalusia, ni en cap comunitat autònoma de l'estat, perquè nosaltres tenim l'obligació d'oferir la formació.

A pesar d'això, el que he dit que és que si oferim un congrés, un curs, unes jornades per a 400 places i n'hi ha gent que treballa en un centre concertat que demana participar, o en Cefire, un curs de formació del tipus que siga, tal, i s'oferixen eixes places, i n'hi han professors del centre concertat que demana participar, tenen per definició i per obligació prioritat els que es matriculen o els que (inintel·ligible) .
.
.
matricular-se de l'educació pública.
I en eixe sentit he fet el comentari que si queden places, poden també incorporar-se.
I això està regulat aixina en el conjunt de l'estat i, governe qui governe, això sempre ha sigut així;  (inintel·ligible) .
.
.
ens falta una mica d'informació de com s'organitza la formació permanent.

Per tant, queda clar que és responsabilitat exclusiva de les patronals i els sindicats, igual que ho és dels que treballen en la Ford o l'IBM o en qualsevol empresa d'este país.
Mercedes, no digues que no, perquè és així.
Informa't bé.
Informa't bé.

Després, la resolució.
La resolució que se va aprovar per Les Corts.
.
.
, la resolució que se va aprovar per Les Corts, com passa en altres resolucions.
.
.
, s'indiquen una sèrie de propostes.
El govern valencià estudia les propostes, parla de les tal i, a partir d'ahí, veu com s'apliquen i qui demana tal.
I, per tant, això passa i passarà en el passat, en el present i en el futur.

Crec que inclús una compareixent en la comissió, no aquesta, sinó la d'educació, va fer inclús un comentari respecte alguna votació que s'havia produït en les Corts Valencianes respecte introduir -no posaré cap exemple concret- una matèria ics al currículum escolar.
I vaig fer una reflexió: Les Corts poden votar introduir 33 matèries més i la conselleria dirà segurament que no a les 33.
Però, de nou, governe qui governe, perquè és una barbaritat tindre el conjunt de matèries que tenim al currículum escolar.
Doncs de la mateixa manera, ¿Les Corts van aprovar eixa resolució?
Sí.
¿I què li indicà el govern?
Que es considera que tal matèria ics és fonamental en el currículum escolar.
A partir d'ahí, ja ordenarà ella com introduir eixos continguts, si és mitjançant una matèria nova o és per altre tipus de mecanismes.

Doncs igual, aquí recomana una formació i una figura.
A partir d'ahí, ¿hem d'arribar que totes les persones coordinadores tinguen eixa formació?
Jo la resposta que donaria és Â«síÂ» i, per tant, hem d'anar incrementant l'oferta de formació permanent.
.
.
, i l'oferta de formació inicial, en la universitat i la permanent, a través dels Cefire, perquè eixes persones cada vegada tinguen més formació.

Normalment intente respondre sempre -cada u té els seus vicis- a totes les preguntes que es fan.
Però si no es fan preguntes, sinó afirmacions, que, a més, en este cas no tenen res a vore en la comissió, com parlar de no sé què de plurilingüisme, parlar dels tribunals, parlar de tal, jo ja no sé.
.
.

Puc dedicar tranquil·lament, perquè no tinc cap problema -pot ser que ho tinguen les seues senyories-, diverses hores de tot el que hem fet o deixat de fer en la conselleria d'educació en estos anys i, per tant, crec que tenim una visió molt diferent.
Però tan diferent que no jo tinc ni tindré mai cap problema en reconéixer les coses que s'han fet bé.
El que passa que eixe mal o eixe bé pareix ser que no està molt estés.

I n'hi ha algú que simplement en la seua intervenció diu que tot està mal, tot s'ha fet mal i res servix per a res.
Jo això no ho dit mai de cap govern.
Mai, perquè crec que qui diu això mentix per definició, per definició.
Per tant, a partir d'ahí, crec que seria raonable, i més en un tema com aquest, que teòricament, que teòricament hi ha un gran consens social, seria raonable que tinguérem tots una posició més de trobar punts d'equilibri, punts d'avançar i punts de respondre al que estem fent.

Clar que els coordinadors demanen més suport, més formació i més protocol.
Però ho demanen contents i contentes.
¿Per què?
Perquè estan d'acord en la figura, estan d'acord que eixa figura no existia, estan d'acord que mai havien tingut la possibilitat de tindre dos hores lectives setmanals dedicades al tema, i el que demanen és que millorem l'atenció perquè ho puguen fer encara millor.
No per a dir està tot igual que sempre.
No ho he sentit a cap coordinador ni coordinadora fer-ho.
I si n'hi ha algú, me'l presenteu, estaré encantat de parlar en ell.

No tots, com dia, tenim el mateix estil, però estem assistint també a una sèrie de qüestions que crec que seria raonable poder anar analitzant, i és: es pot considerar que no s'ha fet res o es pot considerar que s'han fet moltes coses, que evidentment ara no vaig a contestar perquè si no entraríem en altre tipus de dinàmica, i estaria encantat de vindre quan ho demaneu a la comissió d'educació o a aquesta per a explicar tot el que s'ha fet en molts àmbits, com he estat ja -com sabeu una sèrie de diputades i diputats- en la comissió d'educació sempre que m'heu cridat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies, senyor Soler.

I despedim un moment el secretari autonòmic i passem al segon punt.
(Pausa)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Disculpen, señorías.
Vamos a continuar la comisión.

Queda.
.
.
(Veus) Disculpen, por favor.
Vamos a.
.
.

Bueno, continuamos la comisión.

El punto es toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la ampliación y mejora del permiso de paternidad, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís, se pospone para otra comisión.

Así que tomamos entonces en consideración el punto número 4, que es…

La senyora Garrigues Francés:

Señora presidenta.

Antes de pasar al orden del día, por una cuestión, pedía la palabra porque quería hacer un ruego, una queja formal, como quieran llamarlo, ya se la he trasladado a la presidenta, pero quería que quedara constancia en la comisión.
Se refiere a dos temas.

El primer tema es respecto a las convocatorias de la comisión que hemos hablado fuera del orden al principio de la comisión, que creo que se debería regular de la forma que esté establecida legalmente a través de la mesa o a través del consenso de todos los grupos de una forma formal, y no como se ha venido haciendo hasta ahora.

Y la segunda, que me parece todavía aún más importante, queremos quejarnos de algunas actuaciones que han habido y que ya he trasladado en privado a la presidenta, respecto a varias actuaciones de la presidencia, y en concreto hablo del seguimiento del pacto de violencia de género, que a este grupo y me parece que a los otros grupos tampoco, pero yo hablaré por mí, no se le ha comunicado que desde el Consell se había puesto en contacto con la comisión para que pudiera ir algún grupo o alguna persona de la comisión al seguimiento.
Entonces, sí que quiero manifestar que cuando eso ocurra y haya algo que se dirija a la comisión que se nos dé traslado, con independencia de que estos grupos aprueben que vaya la presidenta.
No estoy hablando de eso ahora.
Pero creo que era importante, porque además en un tema como éste, que ha habido consenso, creo que es importante que esa información se nos traslade a todos los grupos.

La senyora presidenta:

Sí, Marian Campello.

La senyora Campello Moreno:

Sí, per una altra qüestió d'ordre.

La proposta que feia Compromís és que si de l'ordre del dia de hui han de quedar PNL pendents per a continuar en el mateix ordre del dia, un altre dia, perquè hi ha previsió de hui intentar acabar en les set, que una d'eixes PNL siga la número 3, el punt número 3.
No es que quede per a una altra comissió, sinó que entenc que és el mateix ordre del dia que se posposarà.

Gràcies.

La senyora presidenta:

De acuerdo.
(Veus)

La senyora Campello Moreno:

Doncs això és.
Gràcies.

La senyora presidenta:

(Remors) Bueno, respecto a lo que comenta la señora Garrigues, trataremos de llegar a los acuerdos de la comisión.
Yo creo que todas las convocatorias han sido desde luego puestas en común.
La última ya lo trataremos más adelante, porque esto fue un problema que tuvo que ver la última reunión con la coincidencia de otra convocatoria de la comisión de educación y cultura que se alargaba a lo largo del día, y cuando el letrado me dijo que estaba libre tampoco advirtió que continuaba por la tarde.
De manera que llevábamos tres meses sin comisión de igualdad y tratamos entonces de llegar a acuerdos, que es lo que hemos intentado siempre.

Voy a pasar unas propuestas de días, y vamos a tratar de ponerlos y poner los próximos meses.

Y respecto a la convocatoria, lo único que me llegó es el nombre del pacto, fue una propuesta de que estuviera alguien como en nombre de Les Corts.
En ese sentido no eran los grupos parlamentarios.
Por mi parte no hay ningún inconveniente y me imagino que por parte de los grupos tampoco de que estén presentes los grupos que lo deseen.
Yo entiendo que una cosa es estar en Les Corts y otra los grupos que deseen estar en las reuniones del pacto.

Si acaso lo discutimos en otro momento porque esto sí podría alargar un poquito el debate.

La senyora Ventura Campos:

Sí, porque yo comparto lo que dice la compañera.

La senyora presidenta:

Me parece, yo no tengo ningún inconveniente, o sea, que es una decisión política de cada grupo, no hay ningún inconveniente por mi parte.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'una guia completa per a l'atenció i la prevenció de víctimes de violència de gènere, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 90.
643, BOC número 256)

La senyora presidenta:

Pasamos, entonces, al punto número 4: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la elaboración de una guía completa para la atención y la prevención de víctimas de violencia de género, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Tiene la palabra para su presentación, Blanca Garrigues, por el Grupo Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señora presidenta.

Hace más de un año se presentó por parte del Grupo Socialista una iniciativa que instaba al Consell a realizar una auditoría que valora los recursos existentes contra la violencia de género en la Comunidad Valenciana, una iniciativa que fue apoyada por todos los grupos parlamentarios.

Decía la diputada socialista, en la intervención que realizó para la defensa de este punto, que podemos optimizar más y mejor los recursos si tenemos un buen diagnóstico de dónde partimos y a dónde queremos ir; y no podemos estar más de acuerdo con esa afirmación.

Hace un año ya, como les decía, tiempo más que suficiente para realizar una auditoría como ésta, y más dada la importancia que el tema requiere, y más en esta comunidad, que es la tercera comunidad con víctimas de violencia de género, los peores datos, según el observatorio, de los últimos años.

Por ello, entendemos que un año es tiempo más que suficiente incluso para este Consell, que no es su característica principal la agilidad, para realizar esta auditoría, que, según palabras de una socialista, debe ser el punto de partida para ver el destino al que queremos ir.

Teniendo en cuenta que incluso en la propia iniciativa se establecía un plazo de seis meses para realizar la auditoría, entendemos que es tiempo más que suficiente.
Pero, pese a ello, este grupo, no sé el resto de grupos, pero a este grupo no se le ha entregado en ningún momento auditoria alguna, pese a que, tal y como la solicitó la diputada proponente, se solicitaba que la auditoria debía ser entregada a todos los grupos parlamentarios nada más realizarse.

Pues bueno, nuestra iniciativa parte de la premisa de que esa auditoría se haya realizado, que ya el Consell tenga un mapa claro de todos los recursos existentes.
Y en este sentido, y ya lo adelantamos en el debate que se celebró en esta comisión en fecha 17 de mayo de 2017, lo que solicitamos es que dicha auditoría vaya más allá y sirva de base para la elaboración de una guía completa, donde se detalle de manera concisa, pero concreta, todos y cada uno de los recursos, de los servicios, de las ayudas a las que cualquier víctima de violencia de género pueda acceder.

Recuerdo incluso en esta comisión que la presidenta nos manifestó que en ese momento no estábamos debatiendo esta propuesta, sino la otra, y que no habíamos presentado enmienda.
Es cierto, y no lo hicimos por pura responsabilidad política, porque entendemos que primero hay que hacer una auditoría, ver de dónde partimos, ver qué recursos tenemos y posteriormente que esa auditoría sirva para evaluar, para mejorar y para hacer esta guía que ya en su momento manifestamos.

Como les decía, ya manifestamos hace un año la intención de que dicha auditoría no se limitara única y exclusivamente a que la administración estudiara los recursos existentes, sino que era necesario que una vez realizada esta auditoria se realizara una guía completa donde se detallaran todos y cada uno de estos recursos.
Y ésta fue la razón por la que, como les decía, no formulamos en dicho momento la enmienda, porque entendimos que era necesario que antes de realizarse esa guía era importantísimo que el Consell tuviera claro cuál era el mapa real de los recursos existentes, porque solo así podría realizarse esta guía que nuestro grupo solicitaba.

Qué duda cabe que la administración debe conocer los recursos.
Qué duda cabe que debe evaluarlos si queremos saber si los mismos son adecuados o, si por el contrario deben ser mejorados.
Pero qué duda cabe que si queremos que esta información tenga mayor utilidad, este trabajo tenga mayor utilidad, debemos hacer llegar esa información a toda la sociedad valenciana, pero principalmente a las víctimas o a las posibles víctimas.

Es importantísimo que cuando una víctima decide dar el paso, decide decir Â«bastaÂ» al calvario que está sufriendo, tenga claro que no está sola y que todas las administraciones van a estar a su lado.
Por eso es importante que sepa dónde acudir, qué ayudas económicas puede solicitar, qué recursos tiene a su disposición.

Es cierto que hay guías, que hay panfletos del centro de salud, de tal, pero no hay una guía completa donde estén todos los recursos de todas las administraciones.
Es más, voy más allá, estoy segura, además lo conozco, que si una víctima se dirige a los servicios municipales de su municipio éstos le darán información totalmente detallada de todos los servicios existentes, pero muchas veces ese contacto de la víctima no viene a través de los servicios sociales, sino que viene a través de otros centros, centros escolares, centros de salud.
Por eso es primordial que estos profesionales también conozcan todos y cada uno de estos servicios, porque esa primera atención, esa atención con personas en las que la víctima confía plenamente, unido a esa seguridad de que no va a estar sola y que son muchos los recursos, los servicios, las ayudas a su alcance pueda ser un paso que difícilmente en otra situación va a dar.

Por eso es importante tener un mapa claro de los recursos existentes contra la violencia, y aún es más que esta información llegue a las más importantes, a las víctimas.

Por eso, a través de esta iniciativa lo que solicitamos es que el Consell elabore una guía completa que sirva de base para que, tanto las víctimas como los profesionales que puedan intervenir en la atención integral a la víctima puedan acudir para conocer con exactitud todos y cada uno de los recursos existentes en nuestra comunidad.

Espero que todos apoyen esta iniciativa.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Garrigues.

Tiene la palabra… Un momento, sí, la diputada Covadonga Peremarch por un tiempo de cuatro minutos.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Partiendo de la referencia que hacen ustedes al pacto de estado y mencionan el desarrollo de la PNL quería aprovechar para decir que mil millones de euros a cinco años son 200 millones por año a repartir entre todas las administraciones y comunidades.

Como bien señala en su PNL, las cifras son desoladoras, pero es que el presupuesto dado por el gobierno central también lo es.

La plataforma feminista del 7-N contra la violencia machista señala que ese pacto de estado llega tarde y mal.
Tarde es evidente.
Mal porque faltan medidas y las que están no está claro cómo se van a llevar a cabo.

Parte de esa calendarización recae también en los gobiernos autonómicos y en otros poderes públicos.
En nuestro caso, además, el pacto alcanzado, trabajado por esa comisión, refuerza esa responsabilidad de responder con medidas y con presupuestos.

Dicho esto, una guía completa, accesible, concreta, actualizada, de recursos para las supervivientes de violencia de género es esencial, pues la información y el acceso a la misma son necesariamente urgentes y vitales a la hora de detener la violencia de género en el estado más urgente, era en este último momento.

Por ello, daré mi apoyo a esta iniciativa del Grupo Parlamentario Popular.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Covadonga Peremarch.

Tiene la palabra la diputada Rosa García, del Grupo Ciudadanos.

La senyora García González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Desde Ciudadanos, como después también expondremos en la presentación de nuestra PNL, si es que llega la PNL a tiempo, pues si no pues será en otra comisión.

Estamos altamente concienciados de la necesidad de aplicar todas las medidas y actuaciones posibles en pro de erradicar la lacra contra la violencia machista.

Y sí, tanto el pacto nacional como el autonómico, en contra de la violencia de género, deben desarrollarse, deben implementarse y tienen que ser un reflejo de la actuación de las administraciones e instituciones públicas en el compromiso para acabar juntos y unidos con la violencia de género y machista.

Dicho esto, Ciudadanos entiende que la necesidad al presentar esta PNL por parte del Grupo Popular se fundamenta, entre otros motivos, en conocer la operatividad con la que cuentan y deben contar todos aquellos órganos encargados de llevar a cabo esta ardua a la vez que necesaria protección, prevención y atención a las víctimas.

Y es que para que los acuerdos a los que se ha llegado no queden en agua de borrajas, para que no sean una mera declaración de intenciones, es necesario tener muy claro con qué herramientas contamos para hacer de las palabras hechos.
Y es que si de nuevo los municipios, nuestros ayuntamientos en toda la Comunidad Valenciana como entidad institucional más próxima al ciudadano tienen la potestad y la competencia de llevar a cabo estas acciones de prevención y protección de casos sobre violencia de género, es absolutamente necesario conocer qué instrumentos tienen para llevar a cabo esa tarea.

En base a que la propuesta del Partido Popular se refiere a los recursos y subvenciones por provincias, entendiendo éstas como el conjunto de los municipios de cada una de ellas, Ciudadanos quiere hacer hincapié en la situación en la que nos encontrábamos hace tres años, concretamente en la provincia de Valencia.

La diputación encargó un informe para conocer el grado de capacidad que tienen los municipios para hacer frente a los casos de violencia de género en su localidad.
Y coincidiendo con el balance que se hizo hace tres años el resultado fue nefasto.
En primer lugar, y el más importante para Ciudadanos, es porque existe una diferencia muy grande para las víctimas en función del municipio en el que residan, es decir, nos encontramos ante un agravio comparativo, un desequilibrio en los derechos de las víctimas.

Ciudadanos pretende que todas ellas, vivan donde vivan dentro de nuestra comunidad, tengan las mismas posibilidades en el acceso de los recursos destinados a su protección.
Y es que apenas el 7% de los ayuntamientos de la provincia de Valencia tenía en 2015 equipos de atención integral para mujeres que carecían de medios de prevención, detección y atención.
Que casi la mitad de las corporaciones locales que participaron en este informe no disponían de ningún recurso municipal para combatir el maltrato.
Todo ello contando con otras dificultades añadidas si hablamos de mujeres con diversidad funcional, con problemas de salud mental o inmigrantes en situación irregular.

Bien, esto solo es un caso, el de la provincia de Valencia.
Y Ciudadanos quiere saber cuánto se ha avanzado hasta ahora en toda la comunidad, cuáles son los municipios que han visto incrementados sus recursos y de qué manera para hacer frente a las competencias que, de nuevo, les son propias.
¿Cuál es el nivel de seguimiento de los municipios en este sentido y si se trata de datos que puedan repercutir en la mejora cualitativa de la atención a las mujeres que padecen la violencia de género?

No obstante, Ciudadanos es conocedor que para lograr esas herramientas, por parte de los municipios, es necesaria la ayuda del estado, así como de la Comunidad Valenciana.
Es por ello que también queremos conocer esa dotación económica por parte del gobierno central y por parte de La Generalitat.

Queremos conocer, ¿con qué medios contamos, cómo se está realizando el reparto de dichos recursos y en qué situación se encuentra la Comunidad Valenciana, incluyendo sus municipios?
Obviamente, haciendo frente a la batalla contra la violencia de género y machista, por lo que apoyaremos la iniciativa que propone el Partido Popular.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la diputada Cristina Cabedo, de Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, per part de Podem, condemnar l'assassinat que acaba d'hi haure en estos moments, a més en la meua ciutat, Castelló, en este cas no de la dona, sinó de son pare, quan la seua parella, la parella de la filla ha anat a sa casa a intentar matar-la, però ha matat son pare i a ella l'ha ferida.
Per tant, des d'ací condemnem.
.
.
, i supose que tots els partits estaran d'acord amb aquesta condemna.

Dit açò, (pausa) per part de Podem.
.
.
Ui!
, perdoneu.
(Se sent una veu que diu: Â«Tranquila.
Â») La proposta del Partit Popular, que és elaborar una guia completa.
.
.
Ui!
Li importa si faig després la intervenció?
(Se sent una veu que diu: Â«Sí, como quieras.
Â»)

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada Cristina Rodríguez, del Grup Compromís.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

Bueno, esta iniciativa que hoy nos trae el Partido Popular se trata de una medida que recoge el Pacto valenciano contra la violencia de género y machista; un pacto en el que hemos conseguido ponernos de acuerdo todos los grupos políticos para llegar a medidas cuyo objetivo es erradicar la violencia machista y que, en el caso valenciano, sí se está cumpliendo este pacto.

Por eso mismo, como es una medida contenida en el pacto, y como no podía ser de otra manera, el Consell prevé, por tanto, poner en marcha esta guía, a través de la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas.
Concretamente, la elaboración de esta guía y su difusión se enmarca dentro de este pacto dentro de la línea estratégica 3, dedicada a coordinar el trabajo en red para la atención a las mujeres víctimas de violencia de género y machista y a sus hijos e hijas.
Y, entre los objetivos de esta línea estratégica, uno de ellos, precisamente, es la elaboración y difusión de una guía de recursos y mapas de servicios de atención a las mujeres víctimas de violencia de género y machista.

Le decía que en el caso valenciano sí se está cumpliendo, porque no nos parece que todos los gobiernos estén haciendo igual los deberes.
Sin ir más lejos, el gobierno del estado no los está haciendo y está incumpliendo el pacto estatal.
Nos preocupa que el gobierno del estado siga sin poner encima de la mesa los doscientos millones de euros para 2018, que se establecieron en el pacto estatal contra la violencia machista, más aún cuando la ministra se comprometió a tramitar, por decreto ley, al margen de las cuentas generales, los doscientos millones para 2018 incluidos en el acuerdo; un acuerdo de todos los grupos políticos que debe ejecutar, porque ese es el mandato que se le ha dado al gobierno del estado.

A pesar de este mandato, en febrero de este año, de 2018, la comisión de igualdad del congreso volvió a reclamar al gobierno de Rajoy esa partida presupuestaria de doscientos millones de euros, que se estableció en el pacto contra la violencia machista para 2018 con el objetivo de poner en marcha las medidas que en él se incluyen, y el Partido Popular votó en contra.

Y el portavoz, en el congreso, de Ciudadanos, del grupo parlamentario de Ciudadanos, dijo que estaba seguro de que el Partido Popular haría todo lo necesario para que Â«el pacto cuente, lo antes posible, con su dotaciónÂ».
Yo no tengo tanta fe como el portavoz del grupo Ciudadanos; y, bueno, ya aprovecho también, puesto que su portavoz también estaba preocupada por esta dotación presupuestaria, para decirles que, ya que son ellos los que apoyan al gobierno de Mariano Rajoy, pues, quizá ellos pueden hacer presión para que se cumpla ese pacto.

En el caso nuestro, en el caso valenciano, nosotras sí cumplimos los pactos, los acuerdos políticos y, por lo tanto, votaremos a favor de esta propuesta.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Todo esto para votar a favor!
Â»)

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada socialista Rosa de Falastín Mustafá.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora presidenta.

Compartim la indignació i mostrem la més rotunda condemna a este últim assassinat masclista.

Evidentment, votarem a favor de la seua iniciativa perquè és una mesura que ja vam consensuar, tant al pacte d'estat contra la violència de gènere com al pacte autonòmic, que té la mateixa finalitat.

Ens congratulem de la unitat de totes les forces polítiques a l'hora de signar els pactes que han de suposar alguna coseta més que fer-se una foto en el moment adient, que a vegades va molt bé, no?
, pensem.
.
.
o pensen això alguns.

Com vosté ha dit, les xifres de dones víctimes són tan vergonyoses com intolerables i aquesta proposta de hui està molt bé, però és que ha dit vosté que el Consell valencià no és molt ràpid.
Si de veritat creuen en eixa celeritat de dur a terme les mesures del pacte d'estat, per exemple, no entenem per què han posat d'excusa l'aprovació dels pressupostos generals de l'estat per a posar en marxa el pla, no ho entenem.

Jo espere que eixe finançament, imprescindible per al pacte d'estat, estiga inclòs en els pressupostos que hui han anunciat que s'han acordat.
Però, clar, ja arriben tard, perquè això suposa perdre un any.

Miren, quan terminen la tramitació i estipulen els criteris de repartiment, ja haurem arribat a l'estiu.
És a dir, un any d'endarreriment respecte a quan es va acordar.
A quantes dones ha afectat eixe endarreriment?

Vostés saben perfectament que es podien habilitar crèdits per a qüestions d'urgent necessitat.
I, senyories, quina major urgència que salvar les vides de les dones d'este país.
Com ve ha dit la companya de Compromís, en la comissió d'igualtat les socialistes vam demanar que s'habilitara, de forma extraordinària, el crèdit per a finançar les mesures del pacte d'estat i el Partit Popular va votar que no.

Està molt bé que vinguen hui a reiterar allò que tots i totes tenim clar i que hem consensuat, perquè, evidentment, tampoc té sentit que qui haja d'atendre les víctimes de violència, inclús les mateixes víctimes, no tinguen al seua abast tota la informació dels recursos existents per a fer-ho.

Per això, poc més a afegir a un debat que ja s'ha produït amb anterioritat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada de Podemos-Podem, Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Sí.
Gràcies, senyora presidenta.

La proposta del Partit Popular, que indica elaborar una guia completa sobre els recursos i les subvencions existents en cada província per a l'atenció i prevenció de víctimes de violència de gènere.
.
.

Cal recordar que Podemos, en setembre de 2016, en el debat de resolucions, va presentar ja una proposta que indicava presentar una campanya de divulgació, respectant criteris d'intimitat i seguretat, del mapa de recursos d'atenció a les dones víctimes de violència masclista, posant especial èmfasi en els serveis especialitzats en violència contra les dones.
Per tant, ja, des dels inicis de la legislatura, véiem important aquesta qüestió.

D'igual forma, com entenem que la violència masclista és una qüestió estructural, també no només mos vam conformar amb això, sinó que també vam demanar donar-li difusió i també transparència -també per a poder-ho controlar millor- en una altra proposta, també aprovada en eixe ple, sobre el treball de les unitats d'igualtat de cada conselleria on necessàriament fóra analitzada la integració de la perspectiva de gènere en cada conselleria.

D'igual manera, a col·lació que en la proposta del Partit Popular s'indica que se faça una guia sobre les subvencions, recordar que Podem, per a l'aprovació dels últims pressupostos, a més de les modificacions -que se va arribar a un acord-, també vam arribar a pactar amb el Consell un document que exigia, doncs, major llegibilitat i accessibilitat de la ciutadania, quant a tot el tema dels comptes públics i de les subvencions.

Veiem que d'això s'ha tret fruit, perquè en la pàgina de la mateixa conselleria, doncs, se dóna difusió a moltes d'estes qüestions que nosaltres vam demanar i que ara s'insisteix, no?
: s'ha actualitzat la informació sobre la xarxa de centres especialitzats; s'ha ficat, inclús, també un apartat sobre ajudes i subvencions.
Per tant, eixa guia completa està ja inclosa en la mateixa pàgina de La Generalitat.

Quant a distribuir-la en tots els municipis i en altres llocs com centres de salut, ajuntaments, escoles, universitats, dependències policials, crec que dóna una línia política important que pensem que ja s'està implementant perquè, efectivament, quan ens dirigim als centres de salut, ja n'hi ha informació sobre els diferents recursos que n'hi han; igual en les dependències policials.
És a dir, informació n'hi ha; ara el que se necessita és donar el suport i l'acompanyament suficient a les dones víctimes o supervivents de violència masclista perquè facen ús d'eixos recursos.

Votarem a favor perquè, com dic, són coses que nosaltres, des de setembre de 2016, ja vam ficar sobre la taula.
Seguix eixa línia.
I, per tant, doncs, li continua recordant al Consell la importància de la difusió dels diferents recursos, subvencions i informació que tenen a l'abast les supervivents de violència masclista.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Sí, tiene la palabra la diputada Blanca Garrigues, del Grupo Popular.

La senyora Garrigues Francés:

En primer lugar, adherirnos a las palabras de condena, como no podía ser de otra forma.
Creo que es una condena unánime, pero creo que es importante que esa voz unánime salga de las Cortes y en esta comisión, por supuesto, sale cada vez que hay, por desgracia, un caso, un crimen como estos.

Dicho esto, mil millones de euros, pacto nacional contra la violencia de género.
Pacto suscrito por todos los grupos parlamentarios, a excepción de Podemos que, como va por libre, se abstuvo; el resto, todos, aprobado.
Mil millones de euros, doscientos millones comprometidos para el primer trimestre de 2018.
Dicho y hecho.

En una reunión con la federación, con las comunidades autónomas, ministra y secretario de estado, reunión de más de tres horas, según recogen los propios medios, salen dos compromisos firmes: uno, la ejecución de 26 medidas de forma prioritaria, que están en marcha en el primer trimestre de 2018; y, dos, financiación, doscientos millones de euros en el primer trimestre.
Dicho y hecho.
Se ha presentado ayer.
Se pasó por el gobierno para su aprobación todavía en marzo de 2018.

Yo de verdad que entiendo que ustedes no confíen.
Porque, si yo apoyara a un gobierno como el gobierno del Titanic, que tenemos aquí, tampoco confiaría.
Porque de verdad que lo puede entender, pero que no todos los gobiernos son iguales; que hay de los que van con la pancarta, de los que llevan camisetas, y luego hay de los que trabajan y ponen medidas.
Pero, bueno, esa diferencia yo creo que ya la van a…, al final, la tienen que acabar entendiendo.

Bueno, lo primero, y eso sí, agradecer el voto, el voto unánime, en este caso, y el apoyo a la iniciativa, como no podía ser de otra… Pero les recuerdo que, si es una medida que está en el pacto y viene hoy aquí, es porque no se ha cumplido.
Entonces, ¿quién está cumpliendo, quién está haciendo el trabajo: el gobierno botánico o el gobierno de Mariano Rajoy, que es el primero que ha puesto el dinero?

Les voy a dar solo dos datos.
Ocho millones de euros, según la propia conselleria, ocho millones había para la financiación del pacto valenciano contra la violencia de género en 2017; 8.
484.
000.
A fecha de respuesta 21 de diciembre, cargos, obligaciones reconocidas -ya no hablamos ni de pagadas-, obligaciones reconocidas de ese programa, 2.
946.
000 euros.
Tres de cada diez euros no se están gastando…, invirtiendo en violencia de género.
Hechos frente a palabras.

Viviendas, viviendas dirigidas a víctimas de violencia de género.
Para la provincia de Castellón, ¿sabe cuántas viviendas se han dado, según contestación de la propia conselleria, durante los años 2016, 2017, hasta enero de 2018?
Seis viviendas.
¿Creen que eso es compatible con las víctimas de violencia?
¿Creen que, de verdad, estamos cumpliendo el pacto contra la violencia de género o creen que algunos se están haciendo la foto, las camisetas, la pancarta, pero, a la hora de poner el dinero, no lo están poniendo?
Porque yo, desde luego, así lo veo y los datos no se van muy lejos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … señoría.

Entiendo que no hay enmiendas y que… ¿Hay alguien que quiera intervenir?
(Se sent una veu que diu: Â«No.
Â») Pues, pasamos a la votación… Pero, en realidad… (Veus)

¿Hay que votar?
(El lletrat parla amb el micròfon desconnectat) Sí, vale, vale.
Pues, nada, se vota, se vota.

Pasamos, entonces, a la votación.
¿Votos a favor?
(Se sent una veu que diu: Â«Unanimidad.
Â») (Inoïble) … la propuesta del Grupo Popular.
(S'interromp la gravació)

Proposició no de llei sobre el respecte al dret a la identitat i l'expressió de gènere, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 91.
221, BOC número 256)

La senyora presidenta:

Toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el respeto al derecho a la identidad y a la expresión de género, presentada por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem.

Tiene la palabra la diputada Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

El cas de Cassandra és conegut per haver estat dut als tribunals pels seus tuits de Carrero Blanco.
Afortunadament s'ha fet justícia amb la seua absolució per part del Tribunal Suprem.

Tanmateix, la sentència té una cosa que deixa a desitjar i és la garantia de protegir l'exercici del dret de Cassandra a expressar la seua identitat de gènere de la forma que ella decidixca, com a dret personalíssim que és.

Ara farà un any que tenim a terres valencianes la llei valenciana del reconeixement del dret a la identitat i a la expressió de gènere, que estableix drets, com ara per exemple l'article 5.
10, que indica que es respecte i es protegixca la integritat física i psíquica, com també les decisions en relació a la identitat i expressió de gènere.

D'on naix el mandat, per exemple, del posterior article 9, el qual estableix diferents solucions per al tractament administratiu de la identitat de gènere i on voldríem destacar el seu apartat d, Â«no s'alterarà la titularitat jurídica dels drets i obligacions que corresponen a la persona, ni es prescindirà del número del document nacional d'identitat, sempre que aquest hi haja de figurar.

Â»Quan per la naturalesa de la gestió administrativa es faça necessari registrar les dades que figuren en el document nacional d'identitat, s'arreplegaran les inicials del nom legal, dels cognoms complets i el nom triat per raons d'identitat de gènere.
Â»

És a dir, la llei valenciana buscava solucions per a respectar la identitat de gènere sentida.
Es tracta d'una de les lleis més avançades de l'estat espanyol en identitat i expressió de gènere, que a més, com acabem de veure, va buscar pal·liar els efectes negatius de les lleis estatals que no han avançat tant.

Fa unes setmanes, Unidas-Podemos va presentar una llei al congrés per a avançar en paràmetres en els quals ja ho va fer la llei valenciana, però també en altres que són competència estatal.

Si Cassandra fos valenciana, per exemple, tot i tindre la llei valenciana d'identitat i expressió de gènere, igualment hagués tingut una sentència a l'Audiència Nacional, i una sentència del Tribunal Suprem que no respectara el seu dret a la identitat i expressió de gènere.

Cassandra Vera, una xica transgènere que no s'identifica com a home, ni s'anomena com a tal, ni desitja ser reconeguda com a identitat masculina, hagué de veure's tractada com a tal durant tot el procediment judicial.

Per la qual cosa al tràmit d'interpretar-se els seus tuits com una qüestió vinculada al delicte de terrorisme, a més va haver de sumar la humiliació de no ser respectada en la seua identitat de gènere, la qual conforma la seua dignitat com a persona.
En la sentència almenys fins a mig centenar de vegades se li dirigixen com a Â«l'acusat, el declarant, el deïdor, el detingut o l'autorÂ».

Finalment cal dir, a més a més que des que s'escoltara la vista del judici en l'Audiència Nacional als diferents actors dirigir-se a ella com si fóra home i no com a dona, ningú l'havia relacionat amb una identitat de gènere diferent de la desitjada per ella.

Des d'aleshores, els insults i els comentaris transfòbics han anat augmentant a través de les xarxes i fent-se cada vegada més habituals.
En aquest sentit, ens trobem amb un assetjament a través de les xarxes socials i fins i tot alguns representants polítics, com la regidora de Paiporta, la senyora Amparo Císcar, no només se va dirigir a ella pel seu aspecte físic, sinó que inclús la va tractar com a cosa.

Voldria aprofitar la meua intervenció per a fer una reflexió sobre com Cassandra ha estat absolta per incitar a l'odi a través dels seus tuits, però tanmateix està contínuament violentada i insultada, assetjada i odiada per tant per la seua identitat de gènere.

I com sentències dels tribunals haurien de ser exemplificadores, respectant la seua identitat de gènere desitjada, per tal justament de normalitzar i respectar la identitat com una qüestió d'un dret personalista.

Per tot això, volem que des de Les Corts, més allà de la llei que nosaltres hem presentat al congrés, com dic, les Corts Valencianes, com a institució valenciana se dirigixca al Govern d'Espanya, perquè assegure.
.
.

Entre altres coses, perquè ja sabem el que costa tramitar una llei i a la millor esta llei no la tenim fins d'ací un any, dos, si és que no mos la bloquegen, com mos estan bloquejant la majoria de les lleis.

Per tant, volem que el Govern d'Espanya assegure protocols i bones pràctiques dins de l'administració de justícia, de tal forma que respecte el dret a la identitat i a l'expressió de gènere d'aquelles persones trans que encara sobretot no disposen d'un document d'identitat que reflectixca la identitat i expressió de gènere desitjada.

I també que es reta compte d'açò en un termini de sis mesos.
Si n'hi ha voluntat política, com nosaltres vam demostrar en la llei valenciana trans, se pot aconseguir.
Ara necessitem que siga en tot l'estat espanyol, perquè les valencianes i els valencians també acudixen a tribunals com l'Audiència Nacional o el Tribunal Suprem.

Esperem el vot a favor de tots els grups.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té la paraula la diputada Covadonga Peremarch.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Ekai tenía dieciséis años y se quitó la vida hace poco más de un mes en Ondárroa, Vizcaya.
Fallamos como sociedad cuando suceden estas tragedias, que son vidas rotas por no encontrar la respuesta necesaria que obligatoriamente se debe llevar a cabo desde las instituciones.

Por eso, quiero agradecer el trabajo de la diputada Cristina Cabedo, de Podemos, por detenerse a identificar y señalar esta situación del todo inadmisible, lo que ha pasado con Cassandra.

Nuestro deber es proteger el derecho a la identidad y la expresión de género y que bajo ningún concepto se consienta que la transfobia siga libremente acosando por las redes y medios, menos aún en los juzgados o por parte de representantes políticos.

Por ello, es necesario, como señala la propuesta de Podemos, asegurar las buenas prácticas y protocolos que vigilen y respeten con todo el cuidado del mundo el proceso administrativo y demás que llevan hoy las personas transexuales.
Despatologizar la transexualidad y acabar con la transfobia en todos los ámbitos y aspectos del día a día es urgente.
Por ello, mi total apoyo a esta propuesta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la diputada de Ciudadanos, Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

En primer lugar, indicar que nosotros apoyamos medidas para cambiar la sociedad, vengan de donde vengan.
A nivel nacional estamos con el PP, pero a nivel de Andalucía estamos con el PSOE.
Lo que queremos es cambiar las cosas.
Y también sinceramente a mí me preocuparían más aquellos partidos que apoyan a aquellos gobiernos que ponen en peligro el estado de derecho.

Dicho esto, en mi intervención me centraré en la propuesta de resolución que ha presentado Podemos, ya que de la exposición de motivos no comparto parte de la valoración que hace la proponente sobre los tuits de Cassandra Vera.

Pero sí que comparto que las redes sociales deben de ser utilizadas desde las buenas prácticas y alejadas de cualquier delito de odio, en ambos sentidos, tanto de la joven Cassandra como de los dirigentes políticos u otros usuarios, evitando comentarios tanto de humillación de las víctimas del terrorismo, como comentarios transfóbicos, ambos igualmente delictivos.

En Ciudadanos consideramos que debe existir una concienciación profunda sobre la igualdad, el respeto y la tolerancia hacia todas las personas, y somos conscientes de que se está trabajando en ello día tras día.

Y qué mejor que esta comisión en la que hoy nos encontramos para hacer una denuncia política sobre el caso de la mujer transgénero, Cassandra en este caso, que en la Audiencia Nacional sintió la humillación de tener que ser nombrada con su anterior nombre.

O incluso que le dijeran que el suyo actual, aunque no reconocido todavía en el documento de identidad, era un seudónimo bajo el que quería esconderse.
La verdad que es grave.

Y es que en esta comisión no debería de tratarse las consecuencias penales o lo que se debería asumir es a quién se han realizado.
Es decir, lo que tenemos que asumir o debemos de considerar es que se tenga respeto, sea por la vía de redes sociales o por otro tipo de vías.

Como le digo, no es labor de esta cámara, ni mucho menos de los grupos políticos aquí representados, debatir sobre la decisión más o menos conforme a derecho de la justicia, como sí que se hace en la exposición de motivos.

Pero sí debemos de poner en valor la dignidad de las personas y se encuentren en el ámbito de la sociedad donde se encuentren.
Siempre debe quedar protegida la dignidad y también evitar cualquier tipo de humillación a la que pueda verse expuesta.

Porque situaciones como las que le tocó vivir a Cassandra Vera tiran por tierra el trabajo y el esfuerzo que se está haciendo constantemente desde las diferentes instituciones, pero también desde muchos otros organismos no gubernamentales y asociaciones por la conciliación, el respeto y la tolerancia ante la identidad de género, pero también ante la orientación sexual, la etnia, la edad y la religión.

No debemos permitir que ese esfuerzo se desvanezca en un solo instante, ante un solo acto.
Debemos poner en valor aquello que hemos conseguido entre todos y lo que aún nos queda por conseguir, porque estamos trabajando mucho en esta comisión, para conseguir una igualdad y un respeto efectivo.

Y que solo será posible evitar estos casos mediante el fomento de la educación, la cultura y la concienciación.
Y es por ello que en Ciudadanos vamos a apoyar esta propuesta, como ya hemos hecho en otros municipios, como por ejemplo Sagunto, donde también se aprobó ya hace diez meses, y contaron con el apoyo sin dilación del Grupo Ciudadanos, como ustedes saben.

Y es que ese es el camino que siempre hemos querido andar, intentar sumar y aportar.
Y precisamente una comisión como la de igualdad de género y colectivo LGTBI solo se puede concebir si se unen todos los esfuerzos para que se pueda garantizar los derechos de este colectivo.

Y en ello debemos de seguir trabajando, y por eso nuestro apoyo a esta proposición no de ley, porque entendemos que no se puede vulnerar por condición o por identidad, sea de donde venga.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra el diputado Fran Ferri, por el Grupo Compromís.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que iniciatives com aquesta i en dies com hui són més necessàries que mai, precisament hui, després d'escoltar les paraules de l'abat de Gandia, que feia com un comentari dient precisament que s'introduïxca en el currículum escolar la diversitat sexual o la identitat de gènere, és a dir, el sexe sentit dels xiquets i les xiquetes, dels estudiants.
Resultava quasi, quasi o directament, deia ell, que era com un abús sexual a estos xiquets i xiquetes.

Per tant, iniciatives com aquesta de hui calen i cal encara més, més educació i més educació en diversitat sexual i identitat de gènere, perquè estes persones, quan cresquen, no acaben sent com l'abat de Gandia, que faça estes declaracions.

Quan precisament fa unes setmanes vam tots saber i vam lamentar el suïcidi d'Ekai perquè no se sentia reconegut, no se sentia respectat per part d'una societat que moltes vegades en aquestes coses es desconeixedora.

Bé, Cassandra finalment ha segut absolta pel suprem, la qual cosa és una bona notícia, dins de tot el despropòsit que ha suposat el judici que se li ha fet a Cassandra.

Però segur que recordarà sempre esta experiència tan negativa en bona part pel que assenyalava la proposta que presenta hui la diputada Cristina de Podemos, i que evidentment des de Compromís anem a votar a favor, perquè estem molt d'acord.

El tracte a Cassandra és només una xicoteta mostra del que han de patir milers de persones trans a Espanya, també a Europa, només pel fet de tindre una identitat o expressió de gènere diferent a l'assignada quan va nàixer.

L'obligació dels poders públics és actuar per a protegir les persones més vulnerables i més discriminades com són les persones del col·lectiu LGTBI, i més en concret les persones trans que, dins d'este col·lectiu, són les més discriminades.

En este cas que tractem precisament hem de treballar molt perquè en un futur no hàgem de fer iniciatives d'este tipus.
És increïble que estiguem en el segle XXI i que encara hàgem de parlar que a una persona que sent un gènere o un sexe diferent al que li han assignat encara haja de suportar en un judici que la tracten precisament per eixe gènere que no sent.

En açò podem dir que els valencians i les valencianes estem a l'avantguarda.
Vam aprovar ací una llei trans que és de la més avançada de l'estat, un protocol a les escoles, centres de salut, residències de majors, etcètera, tot el que és competència de la comunitat autònoma.

Fins i tot, en la proposta de la llei electoral, que hem portat a este parlament els grups parlamentaris de PSOE, Compromís i Podem es té en compte la identitat o expressió de gènere pel que fa a la paritat en les llistes electorals.

El que cal és que el govern central aprenga d'estes polítiques que estem duent endavant a través del botànic i comence a treballar per a acabar amb esta discriminació de les persones trans.
Ja sabem, malauradament, que el senyor Â«eme punto RajoyÂ» sol dir allò de, Â«mejor no nos metamos en eso,Â» quan es tracta de temes d'estos.
Però des de Compromís creiem que cal clavar-se fins al final per a permetre que estes persones precisament puguen ser, senzillament, felices.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, diputat.

Té la paraula la diputada Rosa Peris del Grup Socialista.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, presidenta.

Des del Grup Socialista votarem també a favor de la iniciativa en la seua proposta de resolució, en la mesura que tracta que avancem en algunes mesures cap a una situació on ninguna persona, ni per la seua identitat de gènere, ni pel seu gènere, es veja discriminada.

Sens dubte jo també compartisc que ha sigut un desastre tot el que ha passat en este cas des del principi fins al final.
Ho hem dit i ho hem escoltat moltes voltes.
Els tuits de Cassandra poden ser desagradables, desafortunats i no compartir-los.
Ara bé, que d'això una persona acabe jutjada en la Audiència Nacional, doncs, hi ha un bot impressionant.

Però, fixem-nos, unes declaracions d'ella diu que: Â«Me han tratado como si yo tuviera menos derecho a la dignidad.
En la sentencia también se escribió mi antiguo nombre en masculino.
No sé hasta qué punto debe ser así en los documentos legales, pero es cierto que en el juicio podrían haber mostrado más respeto.
Â»

Jo crec que en este cas han ocorregut dos coses.
Cassandra no té el seu canvi en el registre civil, perquè no ha volgut o perquè està en el procés.
I, per tant, en la sentència -jo la tinc ací- quan comença, no el cas de Cassandra sinó de qualsevol persona acusada, és en tal i tal altre, nom, cognoms, DNI, domicili.
Perquè això és el que t'identifica com a persona, tenint en compte que en eixa sentència se't pot condemnar a perdre la llibertat.
No pot haver-hi ningun dubte ni ningun risc sobre la identitat concreta de la persona jutjada.

I en el cas de Cassandra, la identitat legal la dóna el DNI.
Estem parlant de la justícia i estem parlant que la estan sotmetent a una privació de llibertat.
Per tant, és de veres que a la millot haguera pogut ser Â«ics, icsÂ» i entre parèntesis Â«CassandraÂ».
No ho sé.

Jo estic amb tu que hem d'avançar en inventar i reinventar noves fórmules que facen també la vida de la justícia molt més agradable per a totes les persones.
Però el fet que apareguera el seu nom masculí en la sentència, que alguns consideren com un acte d'homofòbia, jo crec que també ahí potser estiguem sent exagerats.
Perquè crec que la justícia no té altre marge, només que en la sentència, de ficar el nom legal de la persona que és aquella que apareix en el DNI.

I una altra cosa és el tracte del fiscal quan diu que Cassandra és un pseudònim.
I ella mateixa ho diu, que en el juí Â«se la hubiera podido tratar con más respetoÂ».
Segurament així hauria d'haver sigut i deurem treballar perquè aixina siga.

I ens alegrem molt de la sentència del Tribunal Suprem.
Un Tribunal Suprem que diu: Â«La libertad de expresión no puede servir de cobertura a la impune realización de actos que contengan un manifiesto desprecio hacia las víctimas del terrorismo en tal grado que conlleve humillación.
Â»

Probablement Cassandra, desgraciadament, hui en les xarxes està vivint una situació que no mereix.
Però que no mereix ella ni mereix ninguna de les víctimes.
Segurament ha aprés una lliçó molt dura, molt dura.
Però quan parlem de respecte hem de ser capaços de respectar-nos tots i totes.

I dit açò i el meu vot a favor, en què considere que el tracte ha sigut incorrecte per part de la justícia i que es pot millorar, però també crec que hi ha límits que no devem sobrepassar absolutament ningú.
I quan s'humilia les víctimes, estem sobrepassant determinades línies que, almenys des del meu grup, no estaríem dispostos a traspassar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada.
.
.
(Veus) Ah!
Disculpa.
(Rient) Disculpa.

Tiene la palabra la diputada María Bernal.

La senyora Bernal Talavera:

Muchas gracias, presidenta.

Estamos de acuerdo con las palabras de Ciudadanos en el hecho de que la propuesta de resolución, cuando la leímos, nos parecía coherente.
Pero sí que es cierto que la exposición de motivos, pues, no estábamos de acuerdo al cien por cien.

Me pararé primero en el hecho de la propuesta que habla del acoso, de acoso a todas las personas que sufren acoso en las redes sociales, en los colegios, en la calle.
Porque, es cierto, hay muchas personas que sufren acoso.
De hecho, conocemos muchos casos que han acabado en situaciones bastante terribles por esa presión que han tenido y ese acoso que han sufrido.

Preparándome esta PNL, leía un artículo de El País que decía: Â«Una de cada cinco mujeres en España sufre abusos en las redes sociales.
Un informe de Amnistía Internacional realizado en ocho países alerta que el 76% de las afectadas cambiaron sus conductas en internet como consecuencia del acoso.

Â»El 54% de las víctimas españolas cambiaron sus conductas en las redes sociales como consecuencia del ciberacoso.
Por ejemplo, una de cada tres afectadas dejaron de publicar opiniones personales en la red.
Imaginas que recibes amenazas de muerte o de violación cuando abres una aplicación o que vives con miedo a que divulguen en internet, sin tu consentimiento, fotos sexuales o privadas.
Â» Esto está pasando todos los días.
Y cuando leí la propuesta la verdad es que me quedé bastante parada en ese punto.

Creo que, igual que han nacido otros movimientos en defensa del acoso hacia las mujeres, deberíamos hacer una reflexión sobre los insultos, las faltas de respeto que se producen en las redes sociales y fuera de ellas.
Son muchas las personas que diariamente reciben insultos por sus aspectos, sus ideas o por su identidad sexual, como habéis dicho anteriormente los demás portavoces.

Hemos llegado a un punto que hay que reflexionar como sociedad.
Ya son varias las personas que han salido en redes sociales denunciando el acoso que reciben por diferentes medios.
Y les recomiendo que vean algunos vídeos de Youtube en los que, desde el principio, les saltarán las lágrimas de lo que se ve en las redes sociales sobre todo.

Y, sinceramente, es una vergüenza que no pensemos más en lo que escribimos y lo que decimos en muchos momentos.
Casos de bullying que conocemos todos los días, chats en los que insultan a profesores.
Son muchos los casos que han salido y creemos que hay que hacer una profunda reflexión en estos temas.

Aquí nombran un caso, que es el caso de Cassandra, pero debemos también pensar en todos los casos que se producen día a día.
Que se producen también por juicios en la justicia y que nosotros, como grupo parlamentario, nunca vamos a cuestionar a la justicia en las decisiones que toma.
Pero, sí que es cierto que hay que hacer una reflexión sobre cómo la sociedad nos comportamos ante algunos hechos.
Y sobre todo cuando se trata de acoso.

En este sentido, sí que es cierto -y ya lo han dicho otros portavoces- que en la Comunidad Autónoma Valenciana el tema de la documentación está, entre comillas, más o menos arreglado.
Fue uno de los puntos que el Consell Jurídic Consultiu, cuando la ley se aprobó, de transexualidad, puso en cuestión.
Hubo una comisión bilateral y eso el Gobierno de España junto a la Comunidad Autónoma Valenciana se arregló.

Ahora mismo en la Comunidad Valenciana se expide una documentación administrativa adecuada a la identidad sentida, que es provisional y que hasta que no se hace un cambio de nombre oficial del DNI… Sí que es cierto que en la Comunidad Valenciana existe una documentación preventiva que se utiliza en los diferentes ámbitos, en la educación, en la sanidad, en la administración de justicia.
Y por lo tanto, sí que es cierto que, bueno, que aquí en la Comunidad Valenciana hemos avanzado y que habrá que trabajar, bueno, para seguir avanzando en los diferentes ámbitos.

Pero creo que hay que hacer una reflexión muy grande -y lo vuelvo a repetir porque creo que es muy importante- sobre el acoso y sobre, a veces, lo que publicamos sin pensar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Pues entonces pasamos a la votación.

¿Votos a favor?
Unanimidad.
(Veus) Perdón, ¿votos en contra?
¿Abstención?
De acuerdo, pues entonces.
.
.
Por supuesto, queda aprobada la proposición no de ley con cuatro abstenciones.
(Veus)

Proposició no de llei sobre la implantació d'una xarxa pública de sensorització de baixa velocitat de transmissió en el territori de la Comunitat Valenciana per a dones amb risc de patir violència de gènere, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 91.
905, BOC número 256)

La senyora presidenta:

Pasamos entonces al punto número 6.
Rápido.
Sí.
Presa en consideració (veus) de la Proposició no de llei sobre.
.
.
(Veus) Sí, de acuerdo.
Un momentito.
Sí.
Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la implantació d'una xarxa pública de sensorització de baixa velocitat de transmissió en el territori de la Comunitat Valenciana per a dones amb risc de patir violència de gènere, presentada pel Grup Parlamentari Ciutadans.

Té la paraula, per huit minuts, la diputada Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Bueno, en primer lugar quiero iniciar mi intervención ofreciendo unos datos pues no muy positivos para las mujeres de esta comunidad sobre la violencia de género.
Como ustedes saben, la Comunidad Valenciana es la tercera del estado en tasa de mujeres víctimas de violencia de género, con un ratio que es de 85,3 mujeres de cada 10.
000, situándonos detrás de Baleares y Murcia; indicar que la media nacional es de 66,6 casos.
Que se suma, lamentablemente, el caso que nos ha comentado, que hemos visto, bueno, que nos ha comentado la compañera de Podemos de la provincia de Castellón, al cual sinceramente condeno una vez más la violencia que ejercen los hombres sobre las mujeres.

Sin embargo, con más de veintidós mil denuncias presentadas por violencia de género, la Comunidad Valenciana presenta un incremento de un 17% de las denuncias recibidas respecto al año anterior.
Este dato, pues, puede ser positivo o negativo según como se valore y según como se analice.
Positivo porque puede darse que exista una mayor información y apoyo que lleva a la mujer a denunciar.
Pero negativo es que sigue estando la violencia entre nosotras por el simple hecho de ser mujeres.

Este delirio de superioridad al extremo del más rancio machismo ha llevado a que un total de 944 personas, entre ellas mujeres y niñas, hayan sido asesinadas en España, según se recoge en las estadísticas oficiales del año 2003 y 2013 en el caso de los menores.

Y en el año 2017, año en que se firmó el pacto de estado contra la violencia de género, año en el que se firmó el pacto valenciano contra la violencia de género, pues se ha saldado también un incremento de homicidios.
49 mujeres frente a las 44 en el 2016 y 8 niños.

Estas cifras… (Algú diu: Â«Xxt.
Â»)

La senyora presidenta:

Disculpad, por favor.
Bajen la voz.

La senyora Ventura Campos:

Estas cifras desgarradoras nos están indicando que no podemos ser impasibles ante esta situación y seguir trabajando con medidas para acabar con esta violencia ejercida por los hombres.
Y en Ciudadanos somos conscientes de que se están realizando muchas acciones y lo conocemos.
Somos también conocedores de la importancia del compromiso que tenemos toda la sociedad ante la desolación e impotencia que causan estos hechos.

Por ello nos alegramos profundamente de haber redactado un dictamen de violencia de género contra la violencia de género y haber firmado por todos los grupos parlamentarios el pacto contra la violencia de género.

Nos alegra también de este compromiso tanto a nivel estatal como en la Comunidad Valenciana, y de hecho Ciudadanos está apoyando y apoyará siempre cualquier medida que vaya a mejorar la protección de las mujeres y cualquier medida que vaya a erradicar esta violencia que sufrimos las mujeres.

Pero, ahora, una vez más, hemos presentado una iniciativa que espero que tenga el interés el Grupo Socialista de aprobárnosla porque estaba hablando.
.
.
, y digo, espero que tengas interés.
Y queremos que este pacto no se quede… (Veus) No, pero es que no puedo concentrarme, yo le pido a la presidenta…

La senyora presidenta:

Disculpen, está interviniendo la diputada Mercedes Ventura.

Puede seguir.

La senyora Ventura Campos:

Es que no te puedes concentrar, no puedes hablar con este ruido.

La senyora presidenta:

Puede seguir, señora Ventura.

La senyora Ventura Campos:

Bueno, pues lo que le estaba diciendo a la comisión, que Ciudadanos viene a esta comisión a traer una posible medida que podría convertirse en una gran ayuda para todas aquellas mujeres silenciadas, que se encuentran aterradas en muchas ocasiones, y algunas incluso que llegan a estar incomunicadas y por tanto en peligro por la simple voluntad de sus parejas.

Ciudadanos considera que cualquier propuesta es buena y nunca es suficiente para ayudar a nuestras mujeres y también proteger a nuestros menores porque son también altamente delicados.

Aunque me gustaría exponer que los agresores deben ser los vigilados, los agresores deberían de estar todos ellos bajo los ojos de las fuerzas del estado, que se utilicen también todos los recursos necesarios para garantizar estas medidas de seguridad, indicar que no nos podemos olvidar de ofrecer medidas para la máxima protección de las víctimas.

Y esta iniciativa que hoy presenta mi grupo está pensada en aquellos casos en los que muchas veces las acciones violentas se desarrollan en un espacio de tiempo más que limitado para la víctima, y en las que no es posible que pueda acceder a un dispositivo móvil y mucho menos poder navegar mediante el acceso de la aplicación del dispositivo, como puede ser el My112.

Proponemos que se estudie la implantación, hablamos de un estudio, estudiar la implantación de un nuevo dispositivo de geolocalización que simplificaría lo que tenemos actualmente para evitar que se tenga que marcar un número que a nivel de tiempo pues a veces no da tiempo a marcar ese número, o por ejemplo que no tengas cobertura para hacer esa llamada.
(Soroll de papers)

Se trata de un sistema de geolocalización que -como sabemos- estos sistemas permiten desde el rescate de las personas que están en alta montaña hasta la recuperación de vehículos robados, y también puede ser de aplicación a las víctimas de violencia de género de forma que estas dispondrían de un aparato muy pequeño, ¿no?
, más pequeño que un teléfono móvil, con una única función, pues es apretar un botón y serviría de auxilio para que se encontrara a través de la ubicación a la víctima y no pudiéramos llegar a extremos como ellos llegado, sin necesidad de hablar, activando un servicio de emergencia que llegaría de una forma más que precisa a donde se encuentre la víctima o las víctimas.

Así, en nuestra propuesta de resolución no estamos pidiendo la implantación ya de manera inmediata sino que estamos pidiendo que se haga ¡un estudio!
, un estudio, sino que se haga este estudio de esta posible implantación en base a las necesidades de nuestra comunidad.

Aunque bien es cierto que por las cifras que refleja nuestro territorio sería más que aconsejable; no obstante, Ciudadanos quiere dejar esta propuesta encima de la mesa, que su posible implantación sea mediante este estudio y que sean responsables los diferentes grupos parlamentarios de dar una medida más a las mujeres víctimas de violencia de género, si es que quieren acabar con esta lacra y que estemos protegidas.

También, quería decirles que en el caso de que esta propuesta quedase aprobada -espero que sea así, tengo esperanzas, soy muy positiva-, la Comunidad Valenciana no sería la primera comunidad en implantarlo, tengo que decirlo, no seremos pioneros -esta es la mala noticia-, ya que la comunidad autónoma de Baleares es quien ha desarrollado y aprobado la utilización, así como la fabricación dentro de las propias islas, y ha sido la primera que ha implantado esta medida de protección a las víctimas.

Desde Ciudadanos consideramos que se trata de una ayuda, y sabemos que toda ayuda es poca, para dotar de una mayor seguridad a aquellas mujeres madres y menores que se encuentran en un situación de vulneración o desprotección y que no se atreven a acudir a una comisaría de policía, o bien tienen miedo por el registro también de hacer llamadas pues a ciertos servicios, ¿no?
, por el teléfono móvil, por si hay una rastreo.
Ofrecerle, también, este dispositivo a estas mujeres que no se atreven a denunciar y a estas mujeres también que han denunciado, y que soliciten mayor protección.

Es por ello, en definitiva, que desde Ciudadanos, y con la máxima voluntad de aportar una medida más contra la violencia de género y contra la protección, bueno, y a favor de la protección de las mujeres, presentamos este estudio para que se lleve a cabo por parte de la conselleria si las diputadas y diputados de esta comisión lo consideran oportuno.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la diputada Covadonga Peremarch por tiempo de cuatro minutos.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Seré muy breve.

Los avances tecnológicos siempre han sido fruto de la construcción social.
Que el teléfono haya avanzado hasta poder hablar y ver al momento con alguien al otro lado del mundo, y que la escoba sea igual desde su invención, no señala hacia dónde están puestas nuestras miradas, intereses y prioridades.

Más allá de este comentario, creo que poner estos avances al servicio de algo como la lucha contra la violencia de género es positivo y lógico, facilitar el acceso, comunicación y localización puede ayudar a salvar vidas incluso.

Por ello, mi voto es favorable a que se lleve a cabo un estudio de implantación de una red pública de sensorización de baja velocidad de transmisión en la Comunidad Valenciana.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, diputada.

Tiene la palabra Cristina Cabedo, por el Grupo Podemos-Podem.

La senyor Cabedo Laborda:

Creiem que la proposta de Ciudadanos naix de la preocupació de la seua diputada, la senyora Ventura, de salvaguardar la vida de les dones, però ens genera grans dubtes la seua idoneïtat.

Per a començar, es tracta d'una proposta que torna a girar sobre el control de les dones en compte dels maltractadors.
Des de Podem, continuem creient que, en tot cas, l'estat de tensió que suposa portar mecanismes de seguiment o de control, eixe estat de tensió l'han de tindre els maltractadors ja siga amb vigilància policial, amb polseres que siguen efectives, o altres mecanismes que podem pensar però sempre pensats sobre ells i no sobre elles.

Però, més enllà d'aquesta premissa, si ens fiquem en el cas que acceptàrem que aquestos mecanismes estigueren sobre elles, ens plantegem: ¿portar un mecanisme com és un botó que apretar en el moment haguera salvaguardat la vida de les dones, haguera evitat els seus assassinats?
(Soroll de papers) Pensem en els assassinats que malauradament hem tingut al País Valencià en els últims mesos.

El cas d'Elda; el cas d'Elda és una dona que està en el patí de l'escola i quan deixa els seus xiquets de sobte se li planta davant el seu exhome i li pega cinc tirs al cap.
Si haguera apretat eixe botó, ¿haguera pogut evitar ser assassinada?
No ho creiem.

El cas de Vinaròs; el cas de Vinaròs és una dona que fuig des d'Alemanya per a salvaguardar la seua vida i quan està en el jardí de sa casa, l'home que ve des d'Alemanya sense que ho sàpiga la dona, des del jardí de sa casa li pega també uns tirs i l'assassina.

Inclús en el cas de Vila-real on va n'hi haure, per analitzar-los tots, una detenció il·legal; una detenció il·legal on Andrea anava dins d'un cotxe.
Imaginem que haguera pogut apretar eixe botó, ¿la policia haguera pogut ficar els cotxes en mig de la carretera i paralitzar eixe cotxe, o eixe cotxe haguera continuat estampant-se?

La proposta de Ciudadanos es planteja per a casos -molt bé ho ha explicat la seua diputada- on no poden accedir a telèfons mòbils, però creiem que ni amb telèfon mòbil ni amb botó s'haguera salvaguardat la vida d'aquestes dones.

Sí és cert que n'hi ha un problema amb les dones que volen denunciar o accedir a la informació per a eixir de la situació de violència i no ho poden fer pel control al que es veuen sotmeses per part de les seues parelles, per no parlar que no se senten a més acompanyades.
Però, justament eixes dones, no sabem d'elles perquè com no han denunciat no sabem d'elles, per tant aquestes dones tampoc tindrien eixe botó.
Per no parlar de la inseguretat o la temeritat que suposaria que tingueren eixe botó en la seua casa si el descobrira el seu maltractador; de fet, per això, el registre quan tu crides en el 112 no apareix després ni en mòbil ni en la factura perquè no et pille el teu maltractador.
Per no parlar que, al final, totes les dones haurien de portar un botó perquè totes poden ser agredides per la violència masclista.

Aquesta proposta creiem que manca de saber la realitat de les víctimes de violència masclista tant aquelles que no han donat el pas de denunciar, de fugir, o d'accedir als recursos socials, ni de les que sí que han donat eixe pas, inclús s'atrevix a comparar-la, els casos de violència masclista amb circumstàncies com el rescat de persones en alta muntanya o la recuperació de vehicles robats, que a mi realment em va colpir comparar casos de violència masclista amb la recuperació de vehicles robats.

Els diners que suposaria crear tota una xarxa de sensorització en tot el territori valencià per a assegurar la geolocalització creiem que han d'estar, òbviament, en l'acompanyament a l'accés i als recursos de denúncia, però especialment en controlar als maltractadors -i acabe, senyora presidenta-, en recursos perquè directament no n'hi haja maltractadors, a través d'agents d'igualtat que creen masculinitats igualitàries, i aquells maltractadors que ja existisquen a través d'itineraris de reeducació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té la paraula Cristina Rodríguez pel Grup Compromís.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

Desde Compromís, también esta iniciativa nos suscita numerosas dudas, en primer lugar, por ejemplo, que se trataría en todo caso de un asunto de seguridad pública, y en ese caso entendemos que tendría que asumirlo el ministerio, que es quien tiene las competencias.

Pero aun así ponemos en duda la efectividad de la propia iniciativa, en primer lugar porque hay un problema -que ya se ha comentado por otras portavoces- que es un problema constatado y es que en muchos casos las mujeres que son víctimas de violencia machista no acuden a los recursos del sistema de atención a las víctimas, incluso cuando han sufrido violencia, por eso nos parece bastante poco realista que muchas mujeres acudan de forma preventiva -digamos.

Hemos encontrado -como bien señalaba la proponente de la iniciativa- un precedente parecido al que ellas proponen impulsado por el gobierno de las Islas Baleares.
Según hemos podido leer en prensa -como les decía-, el gobierno de Baleares ha iniciado un programa que es parecido en ese sentido (Se sent una veu que diu: Â«Es igual.
Â»), en el sentido que proponen, bueno, no exactamente igual.
Al menos, lo que yo he podido leer en prensa, en el caso de Baleares se ha aprobado que se pueda facilitar a las mujeres víctimas de violencia de género, víctimas, cuando hablamos de víctimas de violencia de género me imagino que son mujeres con una denuncia (veus), un dispositivo a partir del uso de sensores de localización, exactamente, el sistema es el mismo.
Ahora bien, ustedes hablan, en su iniciativa hablan de Â«mujeres en riesgo de padecer violencia de géneroÂ», algo que yo desgraciadamente creo que, o sea, todas las mujeres, todas las mujeres estamos en riesgo de padecer violencia de género.

Con lo cual, pues, claro, es difícil entender que van a acudir a este sistema como algo preventivo.
Las mujeres que no se atreven -que usted misma lo ha dicho en su intervención-, mujeres que no se atreven a denunciar, ¿cómo van a acceder a este sistema mujeres que no se atreven a poner una denuncia?

En cualquier caso, en Compromís no nos parece tampoco muy razonable que sean las mujeres las que sufren las agresiones quienes tengan que además estar geolocalizadas, nos parece que donde hay que poner el foco y las medidas preventivas, todas las medidas que haga falta es más bien en los agresores, quienes deben cambiar sus hábitos y costumbres son los agresores, no las víctimas, y a ellos es a quienes hay que vigilar, desde luego.

En este sentido, sí que nos parece preocupante que el concurso de las pulseras de control a maltratadores, que depende del ministerio de sanidad, haya quedado desierto, que también hemos podido leer en los últimos días en la prensa, ninguna empresa se ha presentado al concurso de servicio, actualmente prorrogado.

Tal y como pudimos leer en la prensa la semana pasada, el pliego requería la renovación de tres mil pulseras, de 2009, casi con los mismos fondos que en aquel año, una cantidad que resulta totalmente insuficiente para renovar las pulseras y mantener el servicio, una tecnología que además -según han denunciado los trabajadores- está obsoleta provocando que más del 70% de las alertas sean por fallos técnicos.
Los trabajadores también denuncian falta de tiempo para atender a las víctimas porque cuando reciben un aviso los operadores deben llamar a la víctima, además de al presunto agresor, a la policía, y además elaborar un informe en apenas siete minutos y medio.
Aquí es donde nos parece que el ministerio debe poner todo su interés y debe intervenir, aquí en la localización rápida y efectiva de los presuntos agresores es donde se debe actuar.

Desde Compromís, en el congreso hemos presentado una batería de preguntas respecto a esto para interesarnos sobre este tema, que sí esta medida, la de las pulseras de control a maltratadores sí nos parece que es una medida de.
.
.
, o sea, que es efectiva, que está comprobado que es efectiva y, además, que pone el foco en los agresores y no en las víctimas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra Rosa de Falastín Mustafá, del Grupo Socialista.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, nosaltres també creiem que la diputada Ventura té bones intencions, però pensem que.
.
.
, qualificaríem aquesta proposta com a inoportuna.
Jo.
.
.
sense acritud, crec que s'ha de treballar amb un poquet més de rigor.

Les competències en matèria de seguretat de les víctimes de violència de gènere les té el ministeri i no el Consell al nostre territori.

Però, a banda d'això, a la nostra comunitat fa només uns mesos s'ha signat un pacte autonòmic contra la violència de gènere.
Un pacte al qual es va arribar amb el consens de totes les forces polítiques, d'associacions de dones i de víctimes, dels cossos i forces de seguretat, i que hem d'acomplir, que ha de ser la nostra fulla de ruta sí o sí.

Que si des de Ciudadanos, que també van signar el pacte, consideraven aquesta mesura com a imprescindible, havien d'haver-la proposat a les intenses sessions de treball i de debat que vam tindre.

Encara no s'han posat en marxa totes les iniciatives que la societat valenciana ha considerat urgents i vostés ja estan demanant-ne unes altres.
Haurien de tindre clar què és el que volen fer, i ho haurien d'haver tingut clar l'any passat també quan estaven treballant el pacte autonòmic.

És que la lluita contra la violència de gènere no pot ser un concurs d'idees, amb tots els respectes.
No es pot fer una política de prevenció de la violència amb ocurrències, amb titulars o amb fotos d'última hora.

És veritat que en una altra comunitat autònoma han iniciat un programa en aquest sentit, però ho han fet precisament amb compliment d'un pacte social que han acordat.
Nosaltres hauríem de fer el mateix, complir el nostre.

A banda d'això, de la mateixa manera que han comentat les companyes, nosaltres dubtem de l'efectivitat de forma preventiva d'aquesta mesura, però, a més, creiem que són.
.
.
, estem segures que són els maltractadors els que han d'estar vigilats i localitzats.
És que han de sentir l'alé de la justícia ben propet d'ells.

Els gossos, els geolocalitzadors.
.
.
Escolten, a vore si alguna vegada se'ls ocorre alguna nova proposta per a monitoritzar els agressors, i no les víctimes.
Crec que ho he dit al principi.
Aquesta iniciativa em sembla, com a mínim, inoportuna i, per tant, no donarem el nostre suport.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra Juan Carlos Caballero, del Grupo Popular.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Señorías.

Hoy, de nuevo, centramos nuestra atención en una nueva medida para favorecer la protección de las víctimas de violencia de género en la Comunidad Valenciana.

Cualquier medida, cualquiera, venga de donde venga, que tenga como finalidad favorecer la protección efectiva de las mujeres víctimas de violencia de género, o mujeres con riesgo de padecerla, es y será siempre bienvenida.

Más aun, en una comunidad como la nuestra que pasa por su peor momento, situándose como la tercera autonomía con más casos de violencia de género, habiéndose demostrado ineficaces las políticas emprendidas por parte de este Consell.

Señorías, tenemos que frenar esta lacra y tenemos que frenarla ya.
Estaremos siempre de acuerdo con medidas efectivas, con recursos, con presupuestos para extirpar la violencia de género de nuestra sociedad.
Es el momento de los recursos, y no de la pancarta y de la foto.

El gobierno aprobó ayer -y ha salido mencionado ya en esta comisión- los 200 millones de euros para luchar contra la violencia de género en 2018, 1.
000 millones de euros en total.
Hechos frente a palabras.
Lamentamos no poder decir lo mismo del Consell en el ámbito de su competencia.

A una pregunta de mi compañera Blanca Garrigues, la vicepresidenta Oltra respondió que únicamente había gastado tres de cada diez euros previstos para luchar contra la violencia de género -tres de cada diez-, de 8,5 millones había gastado 2,9 millones de euros, que tenían que haberse destinado a luchar contra la violencia de género.
Recursos hay, pero no se gastan, o no se gastan bien, como se debería.

Por tanto, desde esta comisión de políticas de igualdad se está haciendo mucho trabajo y se está haciendo muy bien, y se están proponiendo en toda las comisiones medidas que van a favor de proteger a la mujer y que van a luchar contra la violencia de género.

Desde la subcomisión de violencia de género también se hizo un muy buen trabajo y se sacó por consenso un pacto contra la violencia de género.
Pero ahora hay que pasar del papel a la gestión de los recursos.
Hay que pasar del blanco y negro del papel al color de los recursos para las mujeres víctimas de violencia de género, de color, de esperanza, de igualdad, de diversidad.
Y para ello todos los recursos son necesarios, absolutamente todos.

Estamos a favor de estudiar nuevas medidas, como la que hoy propone el Grupo Ciudadanos, que no sabemos si será la mejor, pero lo que sí que sabemos es que no podemos renunciar a ninguna medida que vaya en pro de favorecer la protección efectiva de las mujeres frente a la violencia de género.

Con esta medida es posible -aquí se comentaba- que no se pueda proteger absolutamente a todas las víctimas.
Seguramente no podremos.
Pero con que haya servido para proteger, para salvar a una sola vida, esta medida -o por lo menos estudiarla- habrá valido la pena, igual que en la prisión permanente revisable.

Y para ello no podemos desperdiciar ninguna medida, ninguna herramienta.
(Remors) Incluso tampoco las que nos ofrecen los avances tecnológicos, las herramientas.
.
.
, las nuevas tecnologías.

Tenemos que hacer un frente común, un frente común de todos grupos parlamentarios, porque no es cuestión de colores pocos; un frente común contra la violencia de género entre hombres y mujeres, y por eso mismo estoy defendiendo yo esta PNL hoy, porque no es una cuestión de hombres y mujeres, sino de un frente común contra los agresores y un frente común para acoger a las víctimas y para salvaguardarlas.

Señorías, esta PNL habla de estudiar unas nuevas medidas contra la violencia de género.
Desde luego, todas aquellas que vayan con esa intención, el Grupo Popular estará siempre a favor.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra Mercedes Ventura, del grupo proponente.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Aquí hemos visto de defender lo indefendible, porque.
.
.
, argumentos vacíos, porque lo único que se pedía era un estudio para mejorar la protección de las víctimas.

Pero me ha gustado escuchar las diferentes intervenciones que han tenidos los partidos que sustentan al botànic, porque le han pasado la pelota al gobierno central.
(Algú diu: Â«Yo, no.
Â») Le han pasado la pelota al gobierno central: que es el gobierno central el que tiene que poner los recursos.
Que esta conselleria no tiene que poner ningún tipo de recurso.

Oiga, si no están capacitados para poner recursos, renuncien.
Lo digo de verdad.
Aquí estamos para proponer.
Aquí estamos.
.
.
(Remors)

La senyora presidenta:

Señorías, por favor, está interviniendo.
.
.

La senyora Ventura Campos:

Me ha parecido muy fuerte que le pasen la pelota al gobierno central, que es el que tiene que poner recursos.
¡Claro!
¿Tiene que poner recursos?
Claro que sí.
Y la conselleria también tiene que poner recursos.
Lo que no podemos hacer es vetar en esta comisión y llamar que es una lluvia de ideas a cualquier medida que se lleve a su estudio.
.
.
, a cualquier medida que se lleva a su estudio.

Parece que en esta comisión se está vetando todas las propuestas no de ley que vayan a favorecer la protección de la violencia de género por haber firmado un pacto contra la violencia de género.
Un pacto que hemos consensuado unas medidas en el dictamen, un pacto que recoge unas medidas.
Pero yo creo que esas medidas sinceramente hay que impulsarlas.
Como bien ha dicho el compañero del Partido Popular, tres de cada diez euros son los que han destinado únicamente a la protección de las mujeres.

Yo creo que hay que impulsar medidas y que venga una medida más por parte de Ciudadanos, no sé, igual les ha molestado, pero tengo que reconocer que esta medida es una medida que también impulsó el gobierno del PSOE en las Baleares.
Por lo tanto, creo que es una incongruencia que voten en contra en esta comisión y a favor.
.
.
, que sea medida a propuesta de ellas, a favor en Baleares.

De todas maneras tengo que decir que a Ciudadanos nos habéis rechazado esta propuesta no de ley.
.
.
No pasa nada.
Al fin y al cabo a quien afecta es a las víctimas, no a nosotros.
Y cuando decía.
.
.
(Veus) No, no, cuando no se puede.
.
.
No sé si puedo.
.
.
, no sé si puedo terminar.

La senyora presidenta:

Señoría, por favor, termine su intervención.

La senyora Ventura Campos:

No estoy ofendiendo.
Es verdad.
(Veus)

La senyora presidenta:

La diputada Ventura tiene la palabra.
.
.

La senyora Ventura Campos:

¿Estoy ofendiendo?

La senyora presidenta:

.
.
.
y va a terminar su intervención.

La senyora Ventura Campos:

Si me dejan terminar la intervención.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Termine, por favor.

La senyora Ventura Campos:

Yo sé que les molesta, pero tengo que decir que es una medida más de un estudio para mejorar la protección de la violencia de género.

Y también quiero decir a la diputada de Compromís, cuando dice que.
.
.
, que habla de que únicamente tenían que ir a las mujeres que denuncien.
Perdonen, pero el pacto de violencia de género va a las mujeres que denuncian y a las que no denuncian.
Yo creo que todas tienen el derecho a ser protegidas.

Por lo tanto, yo sinceramente me quedo perpleja de conocer esta negativa, porque es una propuesta muy constructiva, que únicamente busca el estudio, no busca la implementación.
Pero sinceramente yo he propuesto, el gobierno lo rechaza.
.
.
Pues espero que pongan ustedes medidas.
.
.
(Algú diu: Â«El gobierno, no, ¿eh?
Â») El gobierno lo rechaza.
Espero que pongan ustedes propuestas más eficaces para.
.
.

La senyora presidenta:

Sí, sí puede.
.
.
, sí, sí.
¿Usted ha terminado su intervención, señora Ventura?

¿Sí?
Dígame.
(Veus) Sí, tiene derecho a réplica.

Sí, dos minutos para su réplica, señora Rodríguez.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

A ver, por aclarar algunas de las afirmaciones que ha dicho la portavoz de Ciudadanos.

En primer lugar, dice que yo.
.
.
, que nosotros le pasamos la pelota al gobierno central.
Bueno, vamos a ver, lo que yo decía al principio -que igual no se me ha entendido, es probable que no me haya explicado bien- es que es una medida muy similar a la de las pulseras de control a maltratadores, ¿no?
, y que parece una medida de seguridad pública, y esas competencias las tiene el ministerio.
Todos los cuerpos de seguridad son competencia del ministerio y, por lo tanto, sería en todo caso una medida del ministerio.

Aun así, aunque fuera cuestión del ministerio, yo le he dado una serie de razones por las que tenemos dudas en la propia iniciativa, sean las competencias para quien sean, que eso sería otro debate.

La historia es que tenemos una serie de dudas sobre la iniciativa, que creo que son dudas razonables.
Una de ellas -que también decía y creo que igual no me he explicado bien, que también es posible-, el tema de la prevención.
.
.
Vale, en el caso de las pulseras, por ejemplo, es cuando hay una denuncia.
Si no hay una denuncia previa, es que ni siquiera podemos saber que hay un caso de violencia.
¿Cómo vamos a saber que hay un caso de violencia si no hay una denuncia previa?
A no ser que sea algo flagrante, en algún sitio público.
Pero.
.
.
, o sea, es necesario tener una denuncia para que esas personas puedan tener acceso a los sistemas de prevención, ¿no?
(Veus) No, no, no.
.
.

La senyora presidenta:

Disculpen, este no es el tema del debate.

La senyora Rodríguez Armigen:

Sí, porque.
.
.

La senyora presidenta:

No, no, porque hay un acuerdo ya respecto a la atención y las denuncias.
(Veus) De todas maneras.
.
.
(Veus)

La senyora Rodríguez Armigen:

Sí, sí, aunque no sea en el juzgado.
Tiene que haber denunciado.
.
.

La senyora presidenta:

Termine su intervención.

La senyora Rodríguez Armigen:

Quiero decir, aunque no sea en el juzgado, aunque la denuncia no sea en el juzgado tendrá que haber ido algún sitio de atención a las víctimas, claro.
(Veus) Claro, pero.
.
.
, si es una denuncia.
¿Cómo no va a ser una denuncia?
Es una denuncia.
(Veus)

La senyora presidenta:

Por favor, está terminando su intervención.
¿De acuerdo?

¿Ha terminado?

La senyora Rodríguez Armigen:

Sí.

La senyora presidenta:

Pasamos entonces a la votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Queda rechazada la propuesta.

Señorías, queda levantada la sesión.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 39 minuts)