DS-110%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 de novembre de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 2 minuts.
Presideix el vicepresident primer de les Corts Valencianes, senyor Alejandro Font de Mora Turón.
Sessió plenària número 64.
Segona i darrera reunió.

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 68.
492, 68.
493, 68.
494 i 68.
491)

El senyor vicepresident primer:

Compareixença del president del Consell per a respondre a les perguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana que formulen els grups parlamentaris.

Té la paraula, en primer lloc, el síndic del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Bon dia.

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats.

Senyories, l'actual sistema de finançament autonòmic perjudica la Comunitat Valenciana i no sols no és cap secret sinó que en els últims dos mesos dos informes han confirmat eixa qüestió.
Mosatros ho hem dit alt i clar, per activa i per passiva, ací i allà, en València i en Madrid, on ha fet falta i davant de qui ha fet falta.
I per això hui ací tornem a parlar de finançament, perquè això és el que en estos moments importa a tots els valencians.

Miren, el model de finançament actual que va ser aprovat pel Partit Socialista en 2009 va tindre, o no va a tindre en este cas, en compte ni la realitat de la Comunitat Valenciana, ni la crisi que en aquells moments ja estava assentada en Espanya.
Va ser una reforma que es va fer mal, que es va fer tard i que es va fer sense consensuar.
I així va quedar patent en el Consell de Política Fiscal i Financera, on este model no va rebre, ni de lluny, el suport que sí que havia aconseguit el sistema impulsat pel govern del senyor Aznar.
Un desastre per a Espanya, senyories, i una hecatombe per a la Comunitat Valenciana.

Les carències del model de finançament socialista han empobrit la Comunitat Valenciana i generat tensions de tresoreria que encara avui amenacen el nostre estat del benestar.
Entre altres coses, perquè no va tindre en compte qüestions fonamentals per a la nostra terra, com el pes de la població, no ho va tindre en compte.

Miren, este grup parlamentari, el govern valencià, li ho va dir al senyor Zapatero i el senyor Zapatero mos donà l'esquena.
I li ho vam dir al senyor Rajoy i el senyor Rajoy donà la cara.
I no només es va comprometre, i no només es va comprometre a estudiar i analitzar els dos informes dels experts independents que se li han aportat sinó que ahir mateix, ahir mateix el ministre d'hisenda, el senyor Montoro, va defendre que el model de finançament deu de valdre per a sufragar els servicis públics que presten les comunitats tals com la sanitat, l'educció i els servicis socials.
Els sona a vostés?
Els sona?
Els ha de sonar, perquè és el que està dient el president Fabra des de fa temps.
I hui ho està dient ja el ministre d'hisenda.

I també va dir que la reforma del model de finançament es va dur a cap en el segon semestre de 2014 i que en estos moments s'està analitzant el model actual.
Els sona a vostés açò?
Els hauria de sonar, perquè això és el que està dient des de ja fa temps el president Fabra i ahir ho va dir el ministre d'hisenda.

I va parlar també el ministre de la insatisfacció per l'actual model i va dir que esta insatisfacció és compartida pel govern i per moltes comunitats autònomes.
Els sona?
Això també ho va dir en el seu moment el president Fabra.

Miren, eixa no és l'única de les diferències entre vostés i mosatros.
Abans, ara i sempre hem reclamat i seguirem reclamant el que als valencians els pertany.
Perquè per quina raó un valencià ha de rebre menys diners per a la seua sanitat o per a la seua educació que un càntabre, que un asturià o que un extremeny?

Miren, necessitem un model just i equilibrat i eixe model es tancarà en 2014.
Però fins que este model arribe i entre en vigor, en la comunitat es continuaran fent les coses bé, es continuaran fent amb eficiència, es continuaran fent amb contenció de les despeses i amb austeritat i amb la reducció del sector públic empresarial i amb la garantia de la prestació de servicis públics de qualitat.

Miren, per açò, senyor president, perquè les persones estan per damunt dels territoris i de les sigles i perquè també estan damunt de les seues necessitats li pregunte com valora les propostes i conclusions que contenen els dos informes que analitzen el sistema de finançament i aporten un nou model i quines accions pensa desenrotllar per a portar-les a cap.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Bellver.

Té la paraula el molt honorable senyor president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, quiero que mis primeras palabras sean para mostrar mi repulsa y mi rechazo por el asesinato que ayer se produjo de una mujer, aquí en la Comunidad Valenciana, de veintiséis años.
Creo que es testimonio de todos los diputados de esta cámara.
(Aplaudiments)

Los dos informes que tenemos de los expertos y de los premios Jaime I de economía vienen a decir lo mismo y es que la Comunidad Valenciana está mal financiada y que sistemáticamente ha estado mal financiada.
Y que el problema que tenemos no es un problema de gastos, es un problema de ingresos que en la Comunidad Valenciana se tiene un nivel de eficiencia 14 puntos por encima del resto de las comunidades de España.
Y que tenemos un peso, tanto en la sanidad y en educación en nuestro presupuesto, más de diez puntos superior al resto de comunidades.

Desde hace tiempo el Partido Popular ha estado defendiendo que el sistema de financiación era injusto, que no se tenía en cuenta los 5 millones de habitantes que había en la Comunidad Valenciana.
Pero, sin embargo, sí que teníamos que prestar los servicios de educación, sanidad y políticas sociales.

Pero no todo el mundo en esta cámara pensaba igual, simplemente por el hecho de que en 2009 el señor Zapatero hizo un modelo que castigaba a la Comunidad Valenciana.
Entonces ustedes no sólo dieron la espalda a los diputados del Partido Popular, dieron la espalda a todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, impidiendo que la comunidad pudiera tener una financiación justa tanto en educación, sanidad como en políticas sociales.
(Aplaudiments)

Pero por aquellos entonces ustedes se dedicaban a aplaudir al señor Zapatero.
En ningún momento escuchamos ninguna voz crítica de ustedes hacia ese sistema de financiación que maltrataba a la Comunidad Valenciana.

Por eso, porque con ese modelo hemos sido maltratados, porque no se reconoce el esfuerzo que estamos haciendo y porque, además, tenemos menos oportunidades los valencianos que el resto de comunidades, es por lo que hemos propiciado, tanto después del informe de los expertos como también de los premios Jaime I, la propuesta de un nuevo modelo.

Y un nuevo modelo que lo hemos presentado tanto aquí como en Madrid y, lo vamos a seguir haciendo, contando con el apoyo del resto de presidentes autonómicos, que lo único que buscamos es que todos los españoles podamos tener los mismos derechos, tanto en sanidad, en educación como en políticas sociales.

Porque la pregunta que nosotros hacemos es muy sencilla.
Si el Gobierno de España se preocupa y garantiza que todos los españoles tengamos las mismas prestaciones, tanto en cuanto a las pensiones o subsidio de desempleo, ¿por qué no tenemos que tener el mismo derecho para tener la misma sanidad, la misma educación o las políticas sociales?
Tan sencillo como eso.
(Aplaudiments)

No hablemos de un modelo de financiación para territorios.
Hablemos de un modelo de financiación para las personas y garanticemos que esos servicios se van a dar por igual, independientemente donde viva un ciudadano español.

Por eso vamos a seguir trabajando, tanto aquí, dando a conocer lo que son esas bases de lo que tiene que suponer el nuevo modelo de financiación, como también en Madrid y en el resto de comunidades autónomas para hacer ver que es necesario, más que nunca, el dirigir un sistema de financiación para las personas, para todos aquellos que debemos tener garantizados todos los derechos, tanto en educación, en sanidad, como en políticas sociales.

Para el Partido Popular siempre ha sido una reivindicación ante una injusticia hemos alzado la voz, lo hemos hecho antes y lo estamos haciendo ahora.
Y lo vamos a hacer donde haga falta y ante quien haga falta.
Y espero que también ustedes se sumen a lo que es una reivindicación, no solo del Partido Popular sino de todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, president.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Antonio Torres té la paraula.

El senyor Torres Salvador:

Señorías.

Señor presidente.

Los trabajadores de la Radiotelevisión Pública Valenciana están pasando por días de indignación y preocupación.
Ayer usted y cuarenta y ocho diputados de su grupo, sin ninguna justificación, decidieron cerrar la radiotelevisión pública y echar a la calle, al paro, señor Fabra, a más de mil seiscientas familias.
Nuestro cariño y nuestro apoyo para todos ellos y que sepan que volverá a haber pronto una radiotelevisión pública para todos los valencianos.
(Aplaudiments)

Y por cierto, señor Fabra, ayer no hubo ningún Ballester que recogiera firmas en defensa de la radiotelevisión pública ni de las familias afectadas.
La solidaridad al parecer la guardan en su grupo solo para los corruptos.
(Aplaudiments)

Señor presidente, ¿cree usted que la sociedad valenciana puede entender que la mayoría de los parlamentarios de su grupo hayan firmado una petición de indulto para un exdiputado del Partido Popular condenado por corrupción?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torres.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señor Torres, nuestra solidaridad hacia todas las personas que están en el paro, del sector público o del sector privado, para todas.

Y también le digo una cosa, fíjese, la época del señor Zapatero.
De 2004 a 2011 en la Comunidad Valenciana crecieron el número de desempleados en 421.
000 personas.
Ustedes no han hecho absolutamente nada por esas personas que quedaron en el paro en el período cuando estaba gobernando el Partido Socialista.
(Aplaudiments) Esa es la realidad.
Ustedes siempre se mueven detrás de la pancarta e intentando buscar un protagonismo, que desde luego no tienen.

Fíjese, ustedes, que han sido el único partido a nivel nacional que ha sido condenado por corrupción, ustedes que a nivel nacional han pedido el indulto de personas que estaban condenadas por secuestro y por prevaricación, desde luego, no nos pueden dar lecciones de absolutamente nada.

El otro día hubo recogida de firmas a título personal, no tenían autorización ni del grupo, ni del partido.
Y, desde luego, tienen muy claro lo que es nuestro posicionamiento como partido y como grupo.
Lo dije entonces y lo digo ahora.
Pero, desde luego, de ustedes lecciones ninguna.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor president.

Senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señor presidente, ustedes se reparten los papeles, unos hacen una cosa y otros hacen otra, porque siempre están mintiendo.

Lo que sí que queda claro es que a estas alturas ha quedado suficientemente acreditado que sus líneas rojas contra la corrupción ya no existen, que son un mero espejismo, como también lo es su actitud reivindicativa ante el gobierno central.

Usted es un presidente débil, un presidente dañino para esta comunidad, porque su autoridad está cuestionada, no solamente aquí, en la comunidad, donde no lidera ni siquiera ni a su partido, ni siquiera a su propio grupo parlamentario, sino también en Madrid donde le están ninguneando permanentemente.

Y aunque usted intente aparentar lo contrario es total y absolutamente falso que usted esté defendiendo la financiación que nos corresponde.
Como también lo es el que esté intentando conseguir las inversiones de acuerdo con nuestro peso poblacional.

Usted dice unas cosas aquí, pero en Madrid, en cambio, calla.
En Madrid actúa con total sumisión.
Usted sacrifica los intereses de esta comunidad con tal de conseguir la aceptación del señor Rajoy porque, probablemente, lo que quiere conseguir es su apoyo para ser presidente de La Generalitat; apoyo que no tiene ni en su partido ni en el grupo parlamentario.
(Aplaudiments)

Intenta también usted hacer creer a los valencianos, después de repetirlo muchas veces, que usted y su partido luchan contra la corrupción.
Pero la realidad es bien distinta, señor Fabra; no sólo no la combaten, sino que la amparan.
Y lo hacen cuando impiden la creación de comisiones de investigación, o cuando nos ocultan y niegan la información, o cuando mantienen en sus puestos a los diputados y a los cargos públicos imputados por corrupción.

Además, señor Fabra, recientemente se ha puesto en evidencia que usted y su partido son excesivamente comprensivos y tolerantes con la corrupción y con los corruptos.

El lunes pasado su padrino, el señor Carlos Fabra, fue condenado a cuatro años por cuatro delitos contra la hacienda pública, en román paladino: por robarnos a todos los valencianos.
(Aplaudiments) Y el señor Rajoy, el que lo calificó de ciudadano y político ejemplar… Este ciudadano, político y ejemplar no ha pedido perdón tras la sentencia; al contrario, se siente total y absolutamente orgulloso.
Y, además, lo dice él mismo, le apoyan la mayoría de los militantes del Partido Popular.

Pero lo grave es que usted, ante esta sentencia, guarda silencio y tampoco ha pedido perdón por haber amparado, durante tantos años, a un delincuente.
Usted lo mantuvo como presidente de Aerocas.
Está todavía como consejero en el puerto, a propuesta de usted y con nombramiento de usted.
Y la cámara de comercio lo mantiene de secretario, con un sueldo de noventa mil euros, después de una decisión indecente, indecorosa y vergonzosa que la presidenta de la cámara podía explicar a los ciudadanos.
Ése es el ejemplo que quieren dar a los ciudadanos desde la cámara de comercio.

Mire, señor Fabra, ¿era precisa esta foto, días antes del juicio, con el señor Fabra?
(Aplaudiments) ¿Éstas son sus líneas rojas contra la corrupción?

Mire, la mayoría de los diputados de su grupo firmaron la petición de indulto para el señor Hernández Mateo.
No disimulen.
No mientan.
No se ha hecho a título individual.
Mire, ¿sabe por qué se hizo a título de grupo?
Porque el Grupo Popular, durante muchos años…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Torres Salvador:

…ha sido cómplice de los corruptos en esta comunidad…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

…y la corrupción ha existido porque han estado protegidos por su grupo.
Si usted y su grupo tuvieran vergüenza, lo que harían sería pedir perdón…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

…y no pedir indultos.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Torres.

Señorías.

Molt honorable president.
(Veus)

Señorías, por favor.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

El problema de ustedes es que en muchas ocasiones les puede la necesidad de difamar antes de comprobar qué es lo que dicen.

El nombramiento de Carlos Fabra como consejero del puerto es de la cámara de comercio, no es de La Generalitat.
(Veus) Las personas de La Generalitat son: Javier Moliner,…

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor president del Consell:

…Carlos Cabrera, Joaquín Borrás y Vicente Dómine.
Pero a usted no le importa mentir, porque lo único que busca es hacer ruido, difamar y hacer ver cosas que no son.
(Aplaudiments) Ésa es, ésa es, ésa es la única realidad que ustedes conocen.
(Veus)

Como también es cierto que lo único que ustedes buscan es criticar permanentemente la labor de gobierno.
Porque ustedes son una oposición que disfruta y se siente bien habiendo crisis.
Ésa es la realidad.
(Veus) Porque cuando…

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

Señor Blanco.

El senyor president del Consell:

…cuando ustedes…

El senyor vicepresident primer:

Señor Blanco, haga usted el favor de guardar silencio.
(Veus)

Siga, señor presidente.

El senyor president del Consell:

…cuando ustedes critican la labor que estamos haciendo desde el gobierno, tanto el esfuerzo para generar más empleo, para ser más atractivos como comunidad, para hacer que vengan más turistas, que se creen más empresas, ustedes no están criticando al Partido Popular, lo están haciendo a toda la Comunidad Valenciana.
(Veus)

Y cuando ustedes no quieren asumir la realidad, (veus) y cuando se preocupan sólo…

El senyor vicepresident primer:

Señor Serra…

El senyor president del Consell:

…de hablar mal de nuestra tierra, no están haciendo y generando un problema al Partido Popular, lo que están haciendo es crear una mala imagen a la propia comunidad.
(Veus) Y eso es lo que ustedes han estado generando durante todo este tiempo.
(Algú diu: «Xxxt.
»)

Pero, fíjese,…

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

El senyor president del Consell:

…las cosas, afortunadamente, se están produciendo por otros derroteros.

Estamos generando… Y se va a cumplir, y se va a cumplir en este año, la posibilidad de ser, desde hace seis, el primer año en el que vamos a acabar con menos desempleados que como empezamos.
Ésa circunstancia no se daba en esta comunidad desde hace seis años.
(Veus.
Algú diu: «Xxxt.
») Ustedes lo minimizarán, seguro.
Pero ésa es la realidad.

Y cuando hablamos que hay más turistas, que hay más empresas, que se está generando más exportación, eso significa crecimiento y empleo.
Pero a ustedes eso no les interesa porque están en otro discurso, están en el discurso de la crisis, de la mentira y, desde luego, de generar mala imagen para la Comunidad Valenciana.

Ustedes, que han criticado Radiotelevisión Valenciana, si han dicho que tenía que cerrar, han abucheado a sus trabajadores, les han abucheado en un mitin en la plaza de toros… (Veus) ¿Se lo han dicho también?
¿Se lo han dicho alguna vez?
¿Se lo han dicho?
(Veus.
Aplaudiments)…

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

El senyor president del Consell:

…Han dicho que había ochocientos enchufados.
¿Se lo han dicho también?

Ustedes son una oposición bipolar, que son capaces de decir lo mismo y lo contrario en el mismo minuto.
.
.
(protestes)

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

El senyor president del Consell:

…y no se ruborizan.
Ésa es la situación que tenemos de oposición.
.
.
(veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

El senyor president del Consell:

…en la Comunidad Valenciana.

El senyor vicepresident primer:

Señor Serra, le llamo al orden por primera vez.
(Veus)

Continúe, señor presidente.

El senyor president del Consell:

Ustedes no están trabajando por los intereses de la Comunidad Valenciana.

Se sienten a gusto en el insulto, en la difamación y la mentira.
Así no nos vamos a encontrar.

Y, desde luego, lo que yo les pido es que trabajen, de una vez por todas, por lo que es el esfuerzo, el compromiso y el trabajo de todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Gracias, señor president.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president, ahir, en un dels majors exercicis d'inutilitat i desvergonyiment, vosté va assassinar el principal símbol del nostre autogovern, a què vostés han saquejat i li han inculcat totes possibilitats de corrupció fins al seu desprestigi més absolut.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, li demane que se cenyisca vosté al tema de la repregunta.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Ha matat un mitjà de comunicació.
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
si no li hauré de tallar la paraula, senyoria.
(Veus.
Algú diu: «El temps.
»)

Continue, continue.

El senyor Signes Núñez:

Ha matat un mitjà de comunicació públic que les últimes setmanes estava contant la veritat i, com algú va dir, la primera víctima.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, li demane, per favor, que se cenyisca vosté a la qüestió.
(Protestes)

El senyor Signes Núñez:

Vaig al que vaig.

El senyor vicepresident primer:

L'article 169.
6 diu, exactament, que deu repreguntar pel mateix tema.
(Protestes)

El senyor Signes Núñez:

Vaig al que vaig.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.
(Se sent una veu que diu: «Dóna-li-la perquè la mire abans.
Dóna-li-la.
» Un diputat diu: «Clar que sí.
.
.
».
Veus)

Senyoria, formule la pregunta.
(Veus) No, él tiene que.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Senyor president, més desvergonyiment no pot tindre.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

S'ha acabat el seu temps.

El senyor Signes Núñez:

Més desvergonyiment no pot tindre, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.
.
.
(Remors.
Se senten veus que diuen: «I ara què?
») N'hi ha una segona repregunta.
(Protestes)

Senyora Salvador.
(Veus)

La senyora Salvador Rubert:

El «ciudadano ejemplar» ha sigut condemnat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Un moment, un moment, senyora Salvador.
Un moment, un moment.
(Veus)

Senyories.
(Se sent una veu que diu: «(Inintel·ligible) .
.
.
què vas, a boicotejar les preguntes?
») Senyories, (se sent una altra veu que diu: «Anem a vore si Signes fa la pregunta o no.
») Si se fa una miqueta de silenci, la senyora Salvador podrà fer la pregunta en relació amb el tema.

Què fa vosté ací, senyor diputat?
(Rialles i veus.
Aplaudiments) Vaja-se'n, per favor.
Vaja-se'n.
Vaja al seu escó, senyor diputat, vaja al seu escó, vaja.
(Protestes)

Si les seues senyories.
.
.
(Veus) Si les seues senyories guarden una miqueta de silenci, en atenció a la petició que ens ha fet la senyora Salvador d'intervindre per un minut sobre la qüestió que s'ha plantejat en la pregunta, la podrem sentir.

Senyora Salvador, té vosté la paraula.

La senyora Salvador Rubert:

El «ciudadano ejemplar» ha sigut condemnat per defraudar hisenda, per robar als ciutadans.
Vosté ha sigut desautoritzat i la seva línia roja ha quedat diluïda.

El mantenen en el consell d'administració del port de Castelló.
Depén de vosté, senyor Fabra, no enganye.
I li recorde que d'Aerocas se'n va anar ell, no el van tirar vostés.

Senyor president, va anar a desitjar-li sort en la vespra del juí, com mostra de lleialtat política, una lleialtat feudal pròpia d'El Padrino.
En un acte a l'auditori de Castelló, mentres el PSPV li recordàvem l'informe de fiscalia anticorrupció que ja demanava a Fabra presó per defraudar hisenda, vosté, senyor president, -cite literalment- deia: «Y hoy Castellón tiene a Carlos “Corazón de León”, un referente.
»

Senyor president, ¿seguix sentint admiració per este personatge que ha robat a hisenda, que som tots?
Conteste, senyor Fabra.
Siga valent i conteste vosté.
¿Se ratifica en les seues paraules?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora.
.
.

Senyories, per favor.
(Veus) Senyories.
Senyories.
Senyories, pregue silenci.

Senyor vicepresident, té la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.
(Veus)

(Inoïble) .
.
.
Gràcies, senyor president.

Senyories, vostés s'interessen per Carlos Fabra.
Tinc davant el diari oficial de La Generalitat on es fan els nomenaments de La Generalitat per al port de Castelló.
No apareix Carlos Fabra, (veus) no apareix Carlos Fabra.
(Protestes) Carlos Fabra està nomenat per la cambra de comerç, està nomenat per la cambra de comerç.

Miren, vostés no poden donar.
.
.
(veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
exemples en temes d'indults.
Felipe González, José Luis Corcuera, (protestes).
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
(Protestes) Senyories.
Senyories.
Senyories.
Senyories.
Senyories.
.
.

Senyories, per favor.

Senyories, demane silenci.

Continue, senyor vicepresident.

Senyor Moreno, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Vostés han preguntat per indults i jo parle d'indults.
(Protestes)

Van demanar l'indult, en l'any 2004, per a.
.
.
(Protestes)

El senyor vicepresident primer:

S'ha acabat el seu temps, senyor president.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
per al senyor Rafael Vera.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del conseller)

El senyor vicepresident primer:

Ja s'ha acabat el temps, senyor president, s'ha acabat.
(Veus.
Aplaudiments)

Senyor Moreno.
Senyor Moreno, per favor.

Senyories.
Senyories, si no escoltem el que diu.
.
.
(Veus) Senyories, han interromput vostés el senyor vicepresident del Consell.
.
.
(Protestes) L'han interromput a la tercera paraula, a la tercera paraula.
(Veus)

Senyor Moreno, per favor.
Senyor Moreno.
Senyor Moreno.
Senyor Moreno, li pregue que mos deixe continuar el ple amb normalitat.
D'acord.

Passem a la següent pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera, que té la paraula.
(Veus)

Senyories, per favor.

El senyor Morera Català:

Trobarem a faltar Cotino.
(Rialles)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, té vosté la paraula.

El senyor Morera Català:

Bé.
(Rialles.
Aplaudiments)

Parlem d'avals.
Parlem d'avals.
El seu avalador polític, el senyor Carlos Fabra, el seu padrí, el seu mentor.
¿Va vosté a anul·lar les ajudes públiques a la Cambra de Comerç de Castelló si continua un defraudador fiscal, una persona que ha robat públicament?
(Veus) ¿Va a anul·lar del pressupost.
.
.
?
¿Va a anul·lar del pressupost.
.
.
?
Una persona que cobra noranta mil milions d'euros.

Senyories, ahir el senat italià li va llevar la condició de senador a Berlusconi.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera!

El senyor Morera Català:

.
.
.
per haver fet el mateix delicte que Carlos Fabra.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Estic parlant d'avals.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, els avals de la Generalitat valenciana a empreses públiques, entitats privades i físiques.
(Remors)

El senyor Morera Català:

Clar!
És que estan subvencionant la Cambra de Comerç de Castelló amb els pressuposts de tots els valencians.
La pregunta és -i descompte'm el temps-.
.
.

El senyor vicepresident primer:

No li vaig a descomptar el temps.

El senyor Morera Català:

.
.
.
ai!
, doncs no m'interrompa.

El senyor vicepresident primer:

No, no, no, senyoria, és el debat que vosté tria.
Si vol ser interromput, jo l'interrompré.

El senyor Morera Català:

Done per feta la pregunta.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.
(Remors)

Per a coneiximent de la cambra, la pregunta és: quina és la relació d'avals concedits pel Consell de la Generalitat valenciana a data d'avui a empreses públiques, entitats privades i físiques, i quin és el criteri del Consell pel que fa a la seua concessió.

Molt honorable president.
(Remors i veus) Senyories, per favor, per favor, senyories.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Yo les pediría un poco de tranquilidad.
Han venido ustedes esta mañana muy alterados.
Fíjese, señor Morera.
Usted es consciente que los avales que da La Generalitat son públicos, y que el conseller de hacienda da cuenta de ello de forma periódica aquí, en la comisión de economía, hacienda y presupuestos aproximadamente cada tres meses.
Y le puedo decir que la próxima reunión, que creo que será en los próximos días, se va a hablar de que.
.
.
riesgo vivo de la deuda de La Generalitat, de avales de La Generalitat, es de 2.
564 millones de euros.

Le recuerdo que, además, todos estos avales se publican en el diario oficial de la Generalitat valenciana, y que como no puede ser de otra manera, todos esos avales que se generan y se realizan desde La Generalitat están avalados por el interés público.
Y también decirle que en ninguno de esos casos la cámara de comercio, ni la de Castellón, ni ninguna, tiene avales por parte de La Generalitat.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Bé, estem molt tranquils, i vosté està acabat.
Estem molt tranquils i estem veient un president que no contesta.
Vosté mos ha d'explicar si del pressupost de La Generalitat van a donar subvenció a la Cambra de Comerç de Castelló, que té un corrupte com a secretari general.
Mos ho ha de dir, perquè són diners públics de tots els valencians.

Mire vosté, Zaplana, mentres que governà Zaplana, mos va prometre una Terra Mítica, i l'únic mític que té és el seu salari.
Olivas està imputat per haver afonat Bankia, Bancaixa, la CAM y el Banco de Valencia.
Camps fugit i mos ha arruïnat, i mos ha arruïnat per la pregunta.
I vosté va a passar com al liquidador de l'autonomia valenciana.

Ahir va fer una liquidació de Radiotelevisió Valenciana, perquè el modus operandi del seu govern i les pràctiques de saqueig organitzat tenen a vore amb el sistema d'avals, per a eludir qualsevol control públic, societats públiques organitzades per vostés, que tapaven tots els diners que anaven destinats a les seues fantasies, als seus saraus, a les traductores romaneses, a teconsas, a les mascotes, a tot el rotllo eixe que mos han muntat, les empreses públiques.
I després ho tapaven amb els avals.
Per a tapar el dèficit, per a enganyar els ciutadans, per a furtar els diners a grapats.
Nosaltres ho contem i ho expliquem en l'auditoria pública del deute.
Com han vostés pervertit el pressupost públic organitzant un saqueig a través de la tècnica dels avals.

Ara recentment, en maig, 2.
500 milions d'euros d'eixos avals, el risc dels seus grans saraus, els haurem de pagar els ciutadans.
I per això mos diuen que no n'hi han diners per a mantindre el nostre benestar.
Amb els 2.
500 milions d'euros que han fet públics d'eixe risc, quants col·legis podíem haver fet?
Quants hospitals?
Quantes televisions?

Però han segut les seues pràctiques les que mos han portat a tota esta situació.
Clar que tinc els números, i és el modus operandi.
I li vaig a dir que els ciutadans no pagarem eixe deute seu, que és el deute de la seua incapacitat.
I de la mateixa manera que vostés, com a junta d'accionistes, hauran de respondre del que ha passat en Radiotelevisió Valenciana, mirarem factura per factura, ho mirarem tot.
Mirarem en què s'han gastat els nostres diners, sobretot eludint qualsevol control públic.
Sí, poden anar riguent-se, però els ho farem mirar tot.
Perquè haurem de vore en què han gastat els nostres diners de forma irresponsable i sense cap control públic.
.
.
(remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.
.
.

El senyor Morera Català:

.
.
.
fent ampliacions de capital.
Clar que ho mirarem, ho mirarem tot.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, ruego silencio.

El senyor Morera Català:

Ho mirarem tot.

El senyor vicepresident primer:

Silencio, por favor, señorías.
Señorías, señorías.
.
.
Continúe, señor Morera.
Señorías, por favor.

El senyor Morera Català:

Ens pot explicar per què ha fet públic un deute que ens costa milers i milers d'euros en interessos?
Per què ha fet públic un deute d'uns avals a unes empreses que no sabem en què s'han gastat eixos diners?
No ho sabem, no ho sabem, i alguns casos estan en la justícia.
Ens pot explicar per què ha fet vosté dels 2.
500 milions d'euros d'avals deute públic?
I si no ens ho explica, és que vosté no aprofita.
Vosté no està a l'altura del que necessita este poble.
I per cert, li va preguntar al senyor Mariano Rajoy per què no ens paguen els 13.
260 milions d'euros que ens deu el gobierno de Espanya.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
com a deute públic valencià, que hauria de ser de l'estat?
Li va a demanar alguna cosa d'açò?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Perquè tota esta insolvència i tota esta caiguda.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
de benestar és culpa seua, del liquidador.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

El li.
.
.
M'ha tallat molt, eh?

El senyor vicepresident primer:

No, gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

El liquidador, el liquidador (remors) de l'autonomia valenciana.
Li va a demanar vosté al senyor Mariano Rajoy els nostres diners?
I per què ha fet públic un deute que és seu.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
de les seues societats i de la seua opacitat?

El senyor vicepresident primer:

Ja està compensat el temps.
Moltes gràcies, moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Estoy convencido que de las facturas de Radiotelevisión Valenciana habrá algunas que no las tendrá que revisar, porque ya las tiene, parece ser.
Y además, no venga usted diciendo que no conoce algunas de las cuestiones que hemos estado haciendo durante todo este tiempo en cuanto a falta de información.
Oiga, si ustedes no han justificado la subvención de su grupo.
1.
200.
000 euros en tres años.
1.
200.
000, y nos vienen a dar lecciones a nosotros.
(Remors i aplaudiments) Es que esa es la realidad, señor Morera, esa es la realidad.

¿Quiere saber lo que hemos hecho con los avales?
Se lo voy a decir.
Mire, hemos hablado con Ferrocarriles de la Generalitat, y con ello hemos conseguido, a través del transporte metropolitano en las tres capitales de provincia, que el año pasado se trasladara más de treinta millones de pasajeros.
Hemos avalado a la EPSAR y hemos construido cerca de 480 depuradoras.
Hemos avalado a VAERSA y se han construido y promovido plantas de reciclaje y tratamiento de residuos.
Hemos avalado a CIEGSA, y se han construido 568 colegios e infraestructuras.
Hemos avalado al IVVSA y hemos conseguido construir más de 5.
111 viviendas en los últimos diez años de protección oficial.
Y hemos también avalado la construcción y mantenimiento de infraestructuras en toda la comunidad, en carreteras, puertos o el trasvase Júcar-Vinalopó.
Eso es lo que hemos hecho con los avales de La Generalitat.

Pero, además, hemos avalado a la Sociedad de Garantía Recíproca de la Comunidad Valenciana.
¿Y sabe cuántas empresas se están beneficiando de lo que es esa ayuda que está generando La Generalitat?
Más de nueve mil pequeñas empresas de la Comunidad Valenciana.
Esas de las que usted cuestiona el apoyo que desde La Generalitat les podamos dar.

Pero mire, pero es que además estamos haciendo más cosas.
Porque además de los avales estamos dando préstamos.
Del 2007 al 2013 hemos generado operaciones de préstamo por un valor de 400 millones de euros.
¿Y sabe la inversión inducida que generan esos 400 millones de euros?
Más de 1.
746 millones de euros que posibilitan, o la creación de 5.
000 puestos de trabajo, o el mantenimiento de más de 43.
000 empleos.
Y además, hemos posibilitado el que se hubieran hecho 210 operaciones de reestructuración empresarial, refinanciando empresas, para que puedan seguir manteniendo sus puestos de trabajo.
Esa es la realidad, señor Morera.
Lo que hemos estado haciendo: construyendo bienestar, progreso para la Comunidad Valenciana, y ayudando a las empresas para que puedan seguir generando crecimiento e ilusión entre los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor president, moltes de les empreses que vosté ha dit que acaben d'avalar estan arruïnades ara mateixa, però bé.
Han gastat en avals ruïnosos i no han tingut diners per a allò important.
Es diu que l'èxit d'una generació es mesura pel llegat que deixen a la següent generació, als seus fills.
Vostés què ens deixen?
Som una generació que ha crescut veient els dibuixos de Canal 9 i que ho ha passat malament veient la seua degradació i la seua manipulació, però sempre des de l'estima a la nostra llengua, i amb l'esperança de poder canviar-la.
I vostés se l'han carregat, després de saquejar-la, clar.

Hem crescut tenint un compte en Bancaixa, o en la CAM, i vostés se l'han carregat.
El negoci se l'han quedat els madrilenys, la banca madrilenya, i la banca catalana.
Han acabat amb els nostres records, i també volen acabar amb el nostre futur, si no, no s'explica que encara mantinga de consellera la senyora Catalá, que va contractar amb frau de llei (inintel·ligible) .
.
.
segons la Inspecció de Treball.

Senyor Fabra, pensa continuar avalant la consellera de la precarietat?
La cessarà o la farà dimitir?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ferri, mal que li pese, la senyora Catalá és una gran consellera, i va a seguir sent-ho.
(Aplaudiments) En el 2015 i pot ser que també després del 2015.
Qui sap?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Liquiden les preguntes tan ràpid com Radiotelevisió Valenciana, i li dic més, senyor Fabra: no se preocupe per les factures que tingam nosaltres.
Preocupe's per les que va agafar l'altre dia la policia, quan va entrar en la seu de Burjassot a agafar les factures de Radiotelevisió Valenciana.
Eixes són les que han de preocupar-li a vosté.
Jo li vull preguntar pels avals polítics i els avals econòmics.
Els avals econòmics: què passarà si s'executa l'aval del Valencia Club de Futbol?
Quants col·legis i hospitals van a deixar de construir-se, per exemple, l'any que ve, si Bankia vol executar l'aval al Valencia Club de Futbol, que van firmar vostés com a govern valencià?

I segona: aval polític.
Mire, assumir el deute de Radiotelevisió Valenciana i tot el que s'ha fet en la gestió econòmica és avalar aquells gestors que l'han produït.
Jo li pregunte: avala vosté Vicente Sanz, que se dedicava a baixar-se la bragueta per a perseguir les treballadores de Radiotelevisió Valenciana?
Avala vosté que la visita del papa ens costara amb Teconsa deu vegades més del que va costar en altres comunitats, i que hi haguera una trama corrupta que se va emportar els diners dels valencians i valencianes, i de Radiotelevisió Valenciana?
Avala efectivament estes decisions polítiques que venien del.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Un moment, senyor vicepresident.
Té vosté la paraula, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Mollà, avals econòmics, Valencia Club de Futbol.
Ara està molt bé criticar.
Quan es varen donar eixos avals, ningun de tots els grups, ningun.
.
.
(veus i protestes)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.
.
.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
ningun de tots els grups (inintel·ligible) .
.
.
El senyor Morera anava a la tribuna de Mestalla i no criticava eixos avals.
(Remors i protestes)

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Avals polítics, avals polítics, avals polítics.
(Inintel·ligible) .
.
.
Avals polítics.
Han avalat vostés, perquè no l'han tirat, un dirigent seu que dia: «Poble armat, poble respectat.
» Li han donat l'aval polític.
Li han donat l'aval polític a u del seu partit, regidor d'Alfafar, que va dir: «O tiramos al PP votando, o lo tiramos con la escopeta.
» (Protestes) Vostés no l'han tirat.
No poden donar lliçons de res.
De res.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

Senyora Mollà.
(Aplaudiments) Senyories, silenci, per favor.
Pregunta de la síndica del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Marga Sanz, que té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Señorías.

Señor presidente.

En primer lugar, expresar nuestro dolor y nuestra indignación por el nuevo asesinato de una joven víctima de la violencia de género (aplaudiments) y en esta ocasión, aquí, en Valencia, en nuestra ciudad.

Y, señor Fabra, ¿usted piensa y usted cree que la ciudadanía es capaz de entender la posición de su Consell y de su partido, la suya misma, ante los casos de corrupción y ante los casos de corrupción que les están golpeando?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, nadie había adoptado, no solo en mi partido, sino también en otros grupos políticos, la actitud que hemos mantenido desde el Partido Popular en estos momentos.

Los imputados (veus), los imputados…

El senyor vicepresident primer:

Senyories,…

El senyor president del Consell:

…en estos momentos no tienen ninguna responsabilidad de cargo político, ni están en el gobierno, ni están en los cargos de representación del consejo de dirección del Grupo Popular.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

El senyor president del Consell:

Y esa es la realidad, eso es lo que podemos hacer y lo que estamos haciendo a nivel de partido.

Las actas son personales, señor Blanco, personales (veus), lo que pasa es que…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco,…

El senyor president del Consell:

…algunas cuestiones a ustedes no les interesan.
Se quieren convertir en jueces porque en ocasiones, en ocasiones, lo que les va es, durante todo el proceso, estar criticando y atentando contra el derecho a la defensa y la posibilidad de que una persona pueda defenderse.
Eso es lo único que les preocupa.
(El senyor Blanco Giner intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

Señor Blanco.

Perdone,.
.
.

El senyor president del Consell:

Yo lo que le digo es que este partido es el único, el único que ha tomado medidas para que aquellas personas que estén imputadas no tengan protagonismo a nivel político, somos los únicos que lo hemos hecho.

Y, desde luego, vamos a seguir trabajando para que esa línea, que tiene que estar en sintonía con lo que los ciudadanos piensan de nosotros, esté lo más próxima posible y que podamos generar esa relación entre los ciudadanos y las instituciones.
No es una labor solo del Partido Popular, es una labor de todos.

Y, desde luego, espero que también ustedes, con sus actitudes, con la defensa que hacen de personas que están condenadas, sepan que con ello no están haciendo ningún tipo de favor para que esa relación entre el ciudadano y las instituciones vuelva otra vez a ser fluida y próxima.
(Veus i aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señor Blanco, señor Blanco, por favor, señor Blanco, le ruego al señor Blanco que no reitere las intervenciones al orador siempre, nunca, pero más cuando una representante de su partido va a tener la oportunidad de intervenir a continuación.
Es que sus intervenciones de interrupción son muy reiteradas, señor Blanco.

Señora Sanz.

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonzo:

Señor Fabra, ni rojas, ni rosas, ni blancas, ninguna línea, aquí ya no hay ninguna línea frente a la corrupción, ¡ninguna!
Usted ha dejado estas Cortes, ha dejado a su partido al desnudo, no tienen ninguna línea.

Y, mire, a ustedes que les gusta tanto recurrir a los ejemplos bíblicos, pues, mire, yo le diré lo que hacen los mercaderes en el templo, ese ejemplo bíblico que tenemos todos y que recordamos en nuestra cultura antigua; nos ofrecen ustedes lo peor de la miseria humana, ¡lo peor!

¿Qué valores tienen?
, señorías del Partido Popular, ¿qué valores tienen?
, ¿cómo es posible que acunen durante años a los corruptos en sus filas, que sean sus pupilos, que sean sus colegas, que se jacten y que presuman de ellos, que pongan la mano en el fuego por ellos como vienen repitiendo, que les consideren políticos ejemplares, que les calienten los escaños, que les cubran frente a los insultos, que monten campañas de firmas para indultarlos?
¿Cómo es posible que hagan eso?
, señor Fabra.
¿Cómo es posible que el 80% de sus diputados, cuarenta y cinco diputados pidan el indulto de un delincuente condenado?
¿Cómo es posible?

Y se lo diré, señor Fabra, con un lenguaje sencillo, seguramente maniqueísta, si quiere: desde hace mucho tiempo, mucho tiempo, ustedes están al lado de los malos, de los malos, señor Fabra, ¡de los malos!
, dicho con toda claridad, aunque, claro, ustedes dicen eso de que «sí, son malos pero son nuestros, son de los nuestros».
Y ante esta expresión ustedes cierran filas, ustedes cierran profundamente sus filas y meten ahí toda la corrupción, todo lo que se mueve y todo lo que huele.
Y lo que ocurre en su partido, lo que a ustedes les ocurre es de libro, señor Fabra, es de análisis, señor Fabra.

Señor Fabra, es incalificable que se hiciera una foto de apoyo a Carlos Fabra dos días antes de que comenzara el juicio, le dio un fuerte abrazo y le dijo, «a nivel personal sabe que tiene todo mi apoyo».
Hoy, ¿lo sigue teniendo?
Seguramente sí, a tenor de lo que hizo el señor Rajoy con el señor Bárcenas, y como hoy también siguen los diputados no retirando el apoyo -ese- masivo que le han dado al señor Hernández Mateo, que dicen que se han arrepentido, nosotros no tenemos conocimiento de eso.

Mire, señor Fabra, es inconcebible que usted cerrara filas cuando la Agencia Tributaria informó al TSJ valenciano de que habían indicios de financiación ilícita en su partido por actos electorales por más de tres millones que fueron pagados y no declarados a Orange Market.

Es absolutamente indigno y humanamente cruel, políticamente vergonzoso y reprobable que clausuraran ayer -y que vayan a clausurar dentro de poco- la Radiotelevisión Valenciana sin un solo responsable político de este desmán, ¡sin uno solo!
, señor Fabra, que amputen nuestro autogobierno sin que nadie responda.
Y ¿quién da la cara por la ruina?
, ¿por el robo?
, ¿por los abusos sexuales?
¡Me quiere decir quién da la cara frente a eso!
(Aplaudiments) ¿Quién está dando la cara?
¡La ciudadanía exige que se dé la cara!
¡Lo está exigiendo ya!
¡Ya lo exige!
(Aplaudiments)

Pero, ¿ustedes saben dónde está el bien y dónde está el mal?
¿Ustedes lo saben?
Saben donde está el bien y donde está el mal, así de sencillo, tan maniqueísta como la pregunta, como lo que yo le decía al principio de mi intervención.
Han revertido valores, su partido no arranca la mala hierba cuando surge; la colorean, la disimulan, la esconden, pero ¡sigue ahí!
, sigue ahí y ustedes la defienden, la siguen defendiendo.

¿Han pensado ustedes alguna vez la existencia de un Hernández Mateo, de un Carlos Fabra, de un Bárcenas en el partido conservador británico mientras se desarrollan procesos judiciales?
¿Es que a usted les cabe en la cabeza?
¿Ustedes han visto eso en Europa?
¿Han visto eso en Gran Bretaña?
¿Han visto eso en un partido afín?
¡Jamás!
Sería impensable.
(Veus)

Miren, ustedes no tienen decencia, apuran hasta el último…

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

La senyora Sanz Alonso:

…minuto, hasta la condena y más allá de ella, y les bailan, les bailan el agua a los corruptos.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Fabra, ¿dónde está el bien?
¿Saben discernir?

Ustedes ayer dieron ejemplo de que no lo sabían,…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

…de que eran cómplices de latrocinio, de abusos y de caciquismo.
Ayer lo demostraron para vergüenza de todos y usted el primero.

¡Váyanse!
,… (El senyor president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sanz.
(La senyora diputada continua parlant amb el micròfon desconnectat)

Ha concluido su tiempo, señoría.
(Aplaudiments)

Molt honorable president.
(Veus)

Señorías, por favor, ruego silencio.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, hay casos de personas imputadas en Izquierda Unida a nivel nacional.
¿Qué dice usted con respecto a eso?
¿No dice nada?
(Veus) ¿No dice nada?
Porque ustedes también tienen una conducta bipolar, porque una cosa es lo que dicen aquí y otra…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà,…

El senyor president del Consell:

…y otra cosa lo que van diciendo por ahí fuera.

Ustedes, ustedes…, ustedes se comportan de forma muy distinta cuando están en la oposición o cogobernando con alguien.

Ayer se nos hacía mención de que ustedes eran los que habían pedido comisiones para conocer temas de los ERE en Andalucía; hasta que llegaron al gobierno, entonces les compraron su silencio, señora Sanz.

Y esa es la realidad.
(Veus) Ustedes, cuando tiene posibilidad de gobernar,…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, (veus), señorías, por favor.
¡Señora López!

Señor presidente, voy, si no le importa, a parar.
(Veus)

Señorías, ruego silencio, señorías, ruego silencio, ¡por favor!
, ruego silencio.
Cuando intervienen los miembros de su grupo, ha intervenido la señora Sanz, se ha escuchado por el Grupo Popular con silencio.

Ruego el mismo silencio para escuchar las razones que tenga el molt honorable conseller (veus), el molt honorable president.

¿Me permiten que continuemos?
Muchas gracias.

Continúe, molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias.

Y son muchos los casos, también, que tienen ustedes y que, desde luego, vienen aquí y los defienden, cuando van asaltando supermercados (aplaudiments), o cuando son los condenados por el hecho de asaltar fincas.
Pero eso les da igual, eso es en defensa del pueblo, eso no es delito.

¡Fíjese!
, su ideología y la nuestra es muy distante: ustedes apoyan lo público, exclusivamente lo público, de forma permanente; nosotros creemos en la sociedad mucho más de lo que puedan pensar ustedes, creemos en el individuo, y, sobre todo, en lo que puede generar en pro de la sociedad.
Ustedes, no, y así difícilmente nos podemos poner de acuerdo.

Pero, mire, aquí, basémonos en lo que es el estado de derecho, que es el estado de derecho que hemos construido entre todos, y dejemos trabajar a la justicia porque ustedes no son ni fiscales ni jueces, y son aquellos los que tienen que decidir si una persona ha cometido un delito o no.
Y lo que nos corresponde a todos es colaborar con la justicia, como lo estamos haciendo, y es lo que vamos a seguir realizando desde el gobierno de La Generalitat.

Pero, señora Sanz, no nos dé lecciones porque ustedes son los menos indicados para darnos lecciones de lo que son comportamientos inadecuados dentro del estado de derecho.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Font de Mora, és difícil no indignar-se quan se mentix reiteradament, quan no respon mai les preguntes.

Senyor president, haguera sigut possible una Radiotelevisió Valenciana sense corrupció, es més, sense corrupció Radiotelevisió Valenciana havera sigut perfectament viable.
Però vosté ha decidit tancar Radiotelevisió Valenciana i despatxar tots els treballadors, però no ha menejat ni un dit per ajudar a tancar en la presó els directius culpables del seu saqueig i de la seua ruïna.
Ataquen Vicent, Salut, Natxo, Julià, Amàlia, Reis, a tants altres, però no s'atrevixen amb Pedro… García, amb Francisco… Camps, amb Juan… Cotino, amb eixos no s'atrevixen.

Li ho he preguntat dos vegades i mai ha respost, li ho torne a preguntar: ¿Va a personar-se el Consell com acusació particular en el cas de la visita del papa?
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor vicepresident té la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor Blanco, com hem dit en altres ocasions, el Consell defendrà sempre els interessos generals dels valencians.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco,…

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

I en el moment, i en el moment i en el moment en què es deduïsca que l'advocacia de La Generalitat s'ha de personar per a defendre eixos interessos, (veus) quan se'ns done trasllat per part de…

El senyor vicepresident primer:

Senyors, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…(inintel·ligible) … ho farem.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

¡Silenci!
Silenci, per favor.
(El senyor Blanco Giner intervé amb el micròfon desconnectat)

Senyor Blanco,…

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Miren, miren, està demostrat…

El senyor vicepresident primer:

Senyor vicepresident, un moment, per favor.

Pregue, per favor, als senyor diputats que mantinguen el silenci quan estan intervenint altres diputats i altres persones.
¡És que açò està veent-ho la gent!
Açò està veent-ho la gent.
Açò no pot ser.
(Protestes) ¡No, senyoria!
¡No, senyoria!

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

¡Ja li he respost!
El jutjat.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
no, no té la paraula encara, senyoria.
No he acabat.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Perdó.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, li pregue, per favor, i als membres del seu grup, que escolten la resposta, que escolten la resposta del senyor vicepresident.
En silenci, per favor.

Continue.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Ja li he respost.
El jutjat no s'ha dirigit.
.
.
, senyor president, mire, no para d'interrompre.
(Remors) Cride'l a  l'ordre.
El jutjat.
.
.
, tractaré de contestar, si em deixen, el jutjat ja s'ha dirigit per tres.
.
.
, el jutjat, perdó, no s'ha dirigit encara a la Generalitat valenciana fent cap oferiment d'accions.
Mentre això no ocórrega, no es pot prendre cap decisió al respecte.
Si això ocorre, es prendrà la decisió per a defendre els interessos de La Generalitat i les arques.
.
.
i les arques públiques.

Miren, demostren vostés molta ignorància jurídica.
Ahir vam sentir ací dalt, no per part de vosté, com no es coneixia la normativa de la societat mercantil.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Inintel·ligible) .
.
.
s'ha acabat el seu temps, senyoria.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…hui estem veguent que desconeixen també la llei d'enjudiciament criminal.
.
.

El senyor vicepresident primer:

S'ha acabat.
.
.
s'ha acabat el seu temps, senyoria.
(Aplaudiments)

Senyories, per favor.
.
.
(veus) senyories, pregue silenci, pregue silenci, per favor.
(Veus) Senyories.
.
.
senyories, per favor, pregue silenci.
Senyories.
.
.
(veus) senyories.

Un moment, senyora Albiol.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Aquesta enganxina de «Fabra a la presó» em va costar una querella del senyor Carlos Fabra.
Esperem que aquesta imatge de Fabra, vestit a ratlles, prompte siga una realitat, encara que no vaig a ser jo, no vaig a rebaixar-me i no vaig a desitjar-li a Carlos Fabra allò que la seua filla Andrea li va desitjar a tots els aturats i aturades.
(Aplaudiments)

Hem sigut molts els perseguits, denunciats i insultats per l'expresident de la Diputació de Castelló i ara condemnat per lladre.
Mitjans de comunicació, periodistes, membres de l'oposició hem estat anys i anys suportant les injúries i les infàmies de Carlos Fabra per traure a la llum les seues pràctiques antidemocràtiques caciquils i la seua corrupció, mentre vostés no sols li reien les gràcies i l'aplaudien, sinó que, a més, el recolzaven políticament.

Senyor president, ¿pensa demanar disculpes a tota la ciutadania per haver estat recolzant un lladre que ens ha furtat els diners.
.
.
?
(El senyor vicepresident primer desconnecta el micròfon.
Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyoria.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

El senyor president de La Generalitat ha deixat moltes vegades, moltes vegades molt clar quina és la seua postura davant casos judicials o casos de corrupció, moltíssimes vegades.
El que passa és que vostés no volen escoltar.
(Veus)

I quan.
.
.
i quan ha fet això, i quan ha fet això, quan ha parlat de quines són les seues línies roges, que existixen encara que vostés no les vullguen vore, no ha fet cap excepció.

Moltes gràcies.
(Veus.
Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident, gràcies.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora María José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en relació amb la concessió de beques corresponents a educació infantil, primària, secundària i universitària, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 68.
109, BOC número 203)

El senyor vicepresident primer:

Passem al sèptim punt de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general de la conselleria en relació.
.
.
senyories, a la concessió de beques corresponents a educació infantil, primària, secundària i universitària, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa de la moció té la paraula l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

Senyories, pregue silenci.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyories.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories, pregue silenci.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
en realitat tenim un.
.
.
, tinc un dubte personal a l'hora de començar esta intervenció, perquè és molt difícil en este moment, crec que per a mi i per a qualsevol diputat o diputada d'estes Corts posar-se a parlar d'una moció.

Per definició, una moció és el resultat del debat en una compareixença, en este cas, de la consellera, per a parlar d'alguns temes determinats, en este cas, del que és la política destinada a les beques en tot el sector educatiu en tots els moments de l'educació ací al País Valencià.

Parlar en positiu, després del que va passar ahir i el que està passant avui, és molt difícil, entre altres coses, perquè entenc que les nostres propostes en positiu no interessa, no interessen ningú; de fet, mai hem trobat en les mocions.
.
.

Per tant, senyories, me permetran que me dirigisca a aquells que sí que escolten, que me dirigisca al sector dels diputats i diputades d'estes Corts que tenen ganes que ací canvie alguna cosa.
I m'oblide de mirar les cares que avui me fan sentir vergonya pel que va passar ahir.
Per tant, senyories, en eixe sentit, jo me dirigiré a tots vostés, que sé que m'escoltaran, per a parlar de les meues propostes.
Me dirigiré exclusivament a vostés, perquè pense que és en l'únic que açò pot tindre un significat en este moment.

Per tant, senyories, en pla molt positiu els vaig a explicar el perquè d'esta moció que vostés tenen ací.

Esta moció parla de la política de beques en general, parla de la política de beques des de zero anys fins acabar la universitat.
Parla de la política de beques i comença parlant d'aspectes generals, que jo pense que han de canviar, en el que és la consideració de les beques, i han de canviar des de principi fins al final.

Ha de començar a considerar-se bé el que és una beca.
Una beca és una ajuda social, una ajuda que va destinada, com ja vaig ahir anunciar en la moció que va presentar la senyora Sarrión, una beca destinada a aquelles persones, a aquells estudiants que no tenen capacitat econòmica per a portar els estudis endavant i, per tant, que no ha d'estar sotmesa a altres consideracions que eixa.
Clar que han de demanar aprofitament, però igual que li'l demanem a una persona que tampoc paga íntegrament el cost i, per tant, està ahí, necessitant (inintel·ligible) .
.
.

Però hem d'atendre les condicions específiques de totes aquelles famílies, que en este moment ne són moltes, i a partir d'ahir ne seran moltes més, que van a tindre dificultats econòmiques.

Per tant, hem de dir la part principal, pràcticament la que ha de definir la beca, és la circumstància econòmica i social de la família.

Mai hem de tindre en compte per a una beca, com es té en este moment, els fills concebuts i no nascuts.
Quan ens oblidem de les persones que viuen, els donem drets a les persones que encara no viuen.
I disculpe la paraula persona, ahí, està tècnicament, està lingüísticament mal empleada, mal empleada, ho explique també.

Per tant, demanem que el fet de ser família nombrosa no siga tampoc puntuable.
¿Per què?
Perquè ja ho és en igualtat amb tota la resta.
Quan una família té més membres, la seua unitat de renda ja disminuïx.
Aleshores, una família pot ser nombrosa i tindre molts mitjans econòmics i, per tant, entenem que això no ha de ser qualificable pel fet de ser família nombrosa, senyories.

Pensem que han de tindre una consideració especial les circumstàncies sociofamiliars que puguen haver, no només les econòmiques, sinó les sociofamiliars, ahí sí, quan una família té uns problemes determinats estructurals s'ha de facilitar també que els fills d'eixa família no estiguen afectats per eixa problemàtica a l'hora, a l'hora de poder seguir uns estudis fins al final de la seua carrera.

Han de publicar-se eixes convocatòries en els terminis adients perquè tots els estudiants puguen planificar-se.
.
.
, totes les famílies puguen planificar-se les inversions que han de fer precisament en un any determinat.
No poden trobar-se amb les sorpreses que a mitjan d'any, o quan ja no té solució, que els retiren la beca, els disminuïxen les beques i, per tant, altere totes les circumstàncies econòmiques d'eixa família.

Els demane a vostés que els aproven o els discutisquen i els raonen, cosa impossible en esta casa per un altre costat, si estan d'acord o no estan d'acord en estos criteris.
Des del Grup Compromís ho demanem.
A l'igual que demanem entrar, ara, en cada un dels aspectes del que són consideracions específiques per a cada una de les etapes educatives.

Sobre el que són les beques de zero a tres anys, nosaltres el que demanem és que, sobretot, hi haja una implantació d'una xarxa de centres públics d'educació de zero a tres, educació de primer cicle, educació infantil de primer cicle.
Que quan n'hi ha centres oficials municipals, almenys, es garantisca que una tercera part procedirà, una tercera part del cost total procedirà des de la conselleria, per allò de la regla eixa dels tres terços que hem utilitzat; la segona part vindria dels ajuntaments; la tercera vindria de les famílies si tenen possibilitats i, si no, de les ajudes socials.

Demanem també que es garantisca que tota família que ho desitge tinga una plaça, que se garantisca.

I demanem que es creen beques socials de menjador suficient per a atendre a tot l'alumnat, també, en esta etapa educativa.
Són massa els xiquets en edat escolar o en edat preescolar que en este moment no tenen una menjada digna al dia garantida.
Per tant, això els ho demanem.

També demanem que se mire cap al futur en el que són les beques de llibres, les beques de llibres de text i material escolar.
Que se substituïsca la política clientelista de donar un talonet per a «ai, que contents estem», que després resulta que no es paga o que tarda més d'un any en pagar-se, amb la política de dotació dels centres de tot el material escolar i els llibres que necessita.

Però també que mirem cap a un futur i comencem una política de substitució del llibre pel material informàtic, substitució del llibre de text, parlem, pel llibre informàtic.
Perquè, entre altres coses, avui, quan parlem d'una tablet, algú ho veu un poquet lluny, no sé si també faran eixes tablets també miopia o alguna cosa d'estes, però ho veu algú lluny, però això és avui el futur, i més barat, més econòmic que un lot de llibres.
Més barat que un lot de llibres.

I, per tant, davant d'ahí, necessitem també que s'inste al professorat i a les editorials, si tenen interés en incorporar-se a este nou sistema, que s'inste realment a programar, a preparar tot el que seria els materials didàctics necessaris per a fer eixe treball.

Per l'altra part, també parlem del transport escolar i crec que estarem d'acord que els alumnes no volen.
.
.
, com he dit l'altra vegada, i, per tant, eixa consideració de tres quilòmetres en línia recta és.
.
.
, això no té la més mínima justificació.
I que s'atenga per a donar-les o no en funció de la distància real seguint les vies de comunicació habituals.

Que garantim les beques de menjador escolar i que les fagen extensives.
El menjador escolar.
.
.
, se donen beques, però realment ja han passat peticions en altre moment.
Eixes beques de menjador escolar avui han de contemplar que hi ha alumnes que arriben en dejú pràcticament a les escoles i, per tant, han de contemplar la possibilitat dels desdejunis escolars i la possibilitat que els menjadors escolars seguisquen becats fora del que és les etapes del curs específicament, dic en vacances, també; que funcionen també com a menjadors socials per a estos alumnes i que puguen seguir menjant durant tot l'any.

En l'ensenyament universitari les línies més noves és que, en este moment, en el qual hi ha una gran part de l'alumnat que no pot garantir per les circumstàncies econòmiques i socials que tenen, no poden garantir que en quatre anys.
.
.
, acabar la seua carrera.
Eixa limitació, no que desaparega, però que se puga optar almenys a un sistema de beques universitàries el qual no tinga eixe límit, sinó que el propi estudiant puga planificar-se, perquè hi ha molt gent que han de compartir la universitat amb un treball per a poder seguir estudiant, i, lògicament, a eixa gent se'ls ha de facilitar que si no és en quatre, que siga en sis anys, però si volen estudiar i estan aprofitant també els seus estudis, puguen fer-ho, senyories.

Per tant, en esta via.
.
.
en esta via és on nosaltres demanem estes modificacions.
I, lògicament, que desapareguen estes idees que tenen sobre les beques Erasmus, que no m'he estendré més, més que en això, perquè ahir ja parlàrem del tema, estes beques Erasmus, és a dir, que anem a reduir, anem a garantir, hem posat una xifra, voldríem més, però tampoc volem que algú ens diga: «Vostés demanen, (inintel·ligible) .
.
.
una xifra de 200 euros mensuals com a mínim», xifra mínima que no cobrirà tampoc, però, com a mínim, serà una ajuda, el doble del que han cobert molts dels alumnes, ¿eh?
, molts dels alumnes que han estat beques Erasmus que no han tingut només que cent euros d'ajuda mensual.

Aleshores, nosaltres pensem que se pot fer un esforç.
Nosaltres pensem que estem.
.
.
, sí que és veritat que estem en una situació econòmic difícil, però també és veritat que en una situació econòmica difícil la prioritat ha de ser molt més important, i per tant han de canviar les prioritats.

Senyories, gràcies per la seua atenció.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, per a fixació de posició, té la paraula la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Des d'Esquerra Unida anem a donar suport a aquesta moció.
És una moció ampla en matèria de beques sobre el conjunt del sistema educatiu.
Hi ha mesures més o menys comprensibles i més o menys defensables, però hi ha d'altres que es costa molt de creure que siga possible que algú les arribe ni tant sols a pensar.
Em referisc a les polítiques que està duent el Partit Popular en matèria de política educativa.

A veure, estem en crisi.
Deixem de banda ara el com, el perquè i qui són els responsables.
Però la crisi ha provocat que la immensa majoria de la població es trobe en una d'aquestes dues situacions.
O s'ha quedat a l'atur o s'ha vist rebaixat de forma considerable els seus ingressos.
De fet, el que predomina és la combinació de les dues coses.
Treballadors i treballadores acomiadats o que han hagut d'acceptar menys salaris per mantindre el seu treball o accedir a un de nou.
Xicotets empresaris i autònoms que han vist arruïnats el seu negoci o sobreviuen amb extremes dificultats.
Dones que han hagut de renunciar al treball fora de casa per atendre els familiars dependents per no tindre recursos per a fer-hi front.
Pensionistes que han vist congelades les seues misèrrimes pensions, i a sobre es veuen obligats a sostenir amb eixos escassos recursos els seus fills i filles o els seus néts i nétes, que han hagut de recórrer als iaios per a menjar o adquirir llapisseres, llibretes o llibres de text.

Si tenen algun dubte només han de passar pels contenidors de fem dels supermercats a partir de les nou i mitja de la nit, i així sabran quina és la realitat en què està vivint el País Valencià.

En aquestes condicions el que caldria esperar dels poders públics no és fer reformes constitucionals i lleis d'estabilitat que consagren la preferència del pagament del deute als bancs.
Deute que, tornem a recordar, s'ha creat per les dificultats dels mateixos bancs.

El que caldria esperar és que, a més de posar-se a treballar per resoldre els problemes de fons, canviant polítiques que ens havien dut a la ruïna i no perseverar en estes, tot siga dit, s'haurien d'haver redoblat els esforços per a pal·liar els efectes de la crisi en els sectors socials més afectats per esta.

Doncs no, com assenyala la dita, gos flac, puces en ell.
I entre eixos efectes es troba, i no com una cosa menor, l'accés universal a l'educació.
Vull creure que els diputats i diputades del Partit Popular, la conselleria, no són conscients, vull creure que és que no són conscients de l'angoixa de milers de famílies que no saben com s'ho faran per atendre els seus fills i filles a l'hora del menjador perquè no s'ho poden permetre.
Per no parlar d'aquells que estan directament ja patint problemes de malnutrició.

Supose que tampoc no seran conscients de la vergonya que patix una quantitat ingent de mares i pares que fan cabrioles per poder aconseguir els llibres per als seus fills i filles.
Intercanvi de llibres o herències de germans, cosins o veïns i veïnes són les solucions més dignes, i potser fins i tot desitjables.
Però molts també han recórrer a la paga del iaio o de la iaia o senzillament descarar-se a la llibreria perquè els ajornen el pagament.

I és que a més els llibres escolars no són la única despesa, també està el material escolar.
I supose que és que això, que és que no són conscients, no poden fer conscient, perquè si ho són, si és que resulta que sí que són conscients de la situació que estem patint, aleshores la seua actitud es troba fóra de qualsevol criteri ètic.

Perquè vostés, senyories del Partit Popular, són responsables.
I no responsables menors d'aquestes situacions, perquè si foren conscients, o bé no militarien en el Partit Popular o estarien movent cel i terra perquè en la seua condició de dipositaris del poder legislatiu i en última instància de la sobirania de la ciutadania valenciana, estaríem movent cel i terra perquè el Consell deixara de retallar en educació.

No obliden, no obliden, senyories del Partit Popular, que és el Consell el que depén de vostés i no vostés del Consell.
Ho podrien fer als pressupostos, amb compromisos ferms.
Però no se'ls demana tant.
Avui, avui el que se'ls està demanant és un vot favorable a aquesta moció que presenta Compromís.
Encara que, malauradament, ja sabem que una vegada més li giraran l'esquena a la ciutadania valenciana.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Pilar Sarrión, té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Presidente.

Mire, señor Pañella, vaya por delante el apoyo del Grupo Socialista a la moción que hoy presenta usted.

Se ve en esta cámara que el tema de becas, el tema de educación, no es un tema importante para los diputados que ostentan el gobierno de La Generalitat, como también se vio ayer.
Es tema de números, de que dan mucho.
Pero es que yo creo que las propuestas que usted nos presenta en esta moción son unas propuestas reales y unas propuestas que se pueden aplicar sin demasiado esfuerzo, no hace falta hacer grandes gastos económicos, ni comprar ninguna empresa, ni generar mucho más empleo del que deberían estabilizar en el sector educativo.

Es algo que yo creo que con un consenso, un diálogo y una voluntad por parte del Consell, es verdad que esto pues no existe en la actualidad, y menos en esta cámara.
Es verdad que esto no es mediático luego de lo que pasó ayer y se votó ayer.
Es verdad que aquí cambiamos las bipolaridades éstas, que creo que utilizamos muchas veces la palabra sin saber a qué se refiere una bipolaridad.
Pero igual los tenemos a los pies que a la cabeza.
Apuestan por la educación, y no quieren consensuar y no quieren cumplir.
Nosotros sí.

Nosotros creemos que es posible que su moción se pueda cumplir.
Creemos que recoge vías o alternativas reales y que se pueden aplicar sin mucho esfuerzo.
La nula apuesta por la escolarización cero-tres años es algo que en esta comunidad hemos estado viendo en los últimos años.
Mientras ha llegado dinero se ha intentado suplir.
Ahora ya ni siquiera se preocupan, dan un cheque infantil que pagan cuando pagan, y están marginando a las familias que no pueden aportar la otra parte para la financiación.
Por eso creemos que además a los ayuntamientos que mantienen escuelas infantiles sí que es bueno que se les subvencione de mejor forma.

No vamos a entrar en la carencia de plazas gratuitas de educación cero-tres, vamos a hablar sólo de financiadas, y seamos un poco realistas.

En primaria.
En primaria se ha jugado mucho con las familias este último curso con el tema del bono-libro.
La promesa del libro digital que se quedó en mil tablets.
Con los alumnos que hay mil tablets ¿para qué vienen?
Para nada, no llegan a nada.
Los ordenadores no servían porque causaban miopía.
Yo apuesto por los ordenadores y por las tablets, por los dos.
Por eso comparto lo que usted ha dicho aquí de los materiales que se han adaptar y se han de digitalizar, bien por editoriales, bien por materiales propios de los centros a través de los docentes, docentes que se les tendrá que formar para que puedan elaborar esos materiales.
Y que hay voluntad de los docentes de formarse.
Si es que el problema que tenemos, porque es un problema, es que los docentes tienen voluntad, lo que pasa es que no se les reconoce y encima se les sigue machacando.

Es necesaria también la línea de ayudas que usted dice para que los menores puedan ir a clase con los materiales, pero también para que coman, para que puedan desayunar y puedan comer, que también en esta cámara, vísperas de verano, en el pleno antes del verano dijimos, por favor, que los niños puedan comer.
Y nos hablaron de los planes que hay de nutrición.
Pero es que si un niño no come, da igual el tipo de nutrición, ha de comer lo que sea.
Por lo tanto, regulemos las comidas en el centro.

Se tienen que adoptar medidas para el tema del transporte, pero el tema del transporte enlazado con el comedor.
Es una barbaridad que se les dé la beca de comedor y no la de transporte o se les dé la de transporte y no la de comedor.

No entendemos, y así lo hemos dicho aquí muchas veces, el hecho de por qué desvincular esas dos ayudas, cuando es que una ayuda lleva aparejada la otra.
Pedimos que se vuelva otra vez a dar las dos ayudas conjuntas.
Y lo de los kilómetros en línea recta totalmente de acuerdo.
Nunca se mide en línea recta nada.
La línea recta es el camino más corto entre dos puntos, bueno, perdón, la distancia más corta entre dos puntos, pero en este caso no se puede ir en línea recta circulando por ninguna zona de nuestra comunidad, porque tenemos accidentes geográficos.

En el tema de universidad no voy a entrar porque ya vimos ayer lo que el Grupo Socialista propuso y las contestaciones que se nos dieron, que no voy a calificarlas.

Nosotros consideramos que se necesita una sociedad formada para competir en este mundo globalizado, que cada vez es más globalizado.
Creemos que se necesitan unos jóvenes con un derecho a formarse, que es un derecho constitucional que aquí se les está privando.

Y lo único, yo instaría a las señorías del PP, que no entren solo a votar, que también escuchen y reflexionen sobre lo que se habla aquí.
Aunque, bueno, visto el panorama de esta cámara hoy poco les interesa.
Nosotros siempre pedimos el consenso que raramente se consigue.
Pero lo apoyaremos.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Grup Parlamentari Popular, per a la seua representació, Elena Bonet té la paraula.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Pañella, yo a usted sí que le voy a dirigir la mirada, yo a usted sí que le voy a mirar.
Porque, mire, le puedo mirar a la cara tranquilamente.
¿Sabe usted por qué?
Porque estoy orgullosa de formar parte del Partido Popular.
¿Y sabe usted por qué?
(Aplaudiments) Porque mi partido respeta y cree en la democracia.
Porque mi partido cree y respeta la presunción de inocencia.
Porque nosotros no nos erigimos en jueces y en fiscales.
Porque además, si ustedes pudieran, se erigirían también en verdugos.
(Veus) ¡Y nosotros eso no lo vamos a hacer!
(Aplaudiments) Y como tengo la conciencia muy tranquila le miro a la cara.
Y además porque soy una parlamentaria educada le miro a usted a la cara, y no le doy la espalda, como usted ha hecho a los representantes de mi grupo.
¡Esa es la diferencia!
Nosotros somos demócratas y ustedes no lo son.
¡Ustedes no lo son!
Entre otras cosas porque interrumpen siempre cuando aquí habla alguien que pertenece a esa bancada.
Y no les dejan hablar.
Sin embargo nosotros a ustedes les escuchamos y no les interrumpimos, porque somos respetuosos, porque respetamos la democracia.
Cosa que ustedes no hacen y lo demuestran aquí todos los días.
(Aplaudiments)

Y mire, señor Pañella, sí usted haga gestos, le da igual lo que estoy diciendo, le da igual.
Por eso, por lo que le da igual, le voy a responder, desde luego no con todo lo que me he preparado para responderle, porque a usted le da exactamente igual que les expliquemos las cosas, que les demos los datos, que les demos las cifras.
¡Les da igual!
Porque ustedes tienen preparado un discurso demagógico, que es el que quieren trasladar a la sociedad valenciana, y es que aquí no se está haciendo nada.

Pues mire usted, mire usted, en educación.
¡Qué casualidad!
La Comunidad Valenciana invierte mucho más que las comunidades que están gobernadas por la izquierda, que esas sí que hacen recortes, de todo tipo, pero además unos recortes absolutamente escandalosos.
Y nosotros no hemos hecho recortes.
Nosotros estamos manteniendo el sistema educativo, con un incremento del 0,2% de los presupuestos, manteniendo las becas de primaria, de infantil, el bono-libro, sí señor, porque nosotros creemos en ese sistema.
No como ustedes… Ya sé que no les gusta, ustedes los quieren desmantelar y cargarse todo un sector, todo ese sector que genera puestos de trabajo, que genera empleo.
Ustedes se lo quieren cargar.
Nosotros no.

Mire, las becas se mantienen, las becas han aumentado.
Les voy a dar cifras, señoría.
Mire, con respecto a las becas de comedor: 81 millón de euros, cinco veces más que la Comunidad de Madrid y 25 más veces que la comunidad de Aragón.
Ya sé también que los análisis comparativos a ustedes no les gustan, pero los análisis comparativos lo que hacen precisamente es poner en evidencia lo que se está haciendo en esta comunidad, que se está haciendo mucho más que lo que se está haciendo en otras comunidades autónomas.

Mire, sí que se ha modificado el criterio, lógicamente, para las becas.
Lógicamente se ha modificado.
¿Y por qué?
Porque el criterio ahora es un criterio más justo, porque es un criterio que va en función de la renta.

Y de esa manera, lo que se consigue precisamente es llegar a las familias que están más desfavorecidas económicamente.
Ese es un criterio mucho más justo.

Mire, señoría, más de cincuenta y tres mil alumnos, el doble que el curso anterior, reciben el cien por cien de la ayuda.

Con respecto al transporte escolar, se destinan 59 millones de euros y se benefician 50.
000 alumnos.
10 millones para las ayudas de adquisición de libros.
SE está habilitando la constitución de un fondo de libros de texto, material didáctico e informático.
Se está también creando los bancos de libros y se está haciendo a través de la plataforma online Llibrex.

Con respecto a las becas universitarias, son casi diecisiete millones de euros.
En la Comunidad Valenciana hay ayudas complementarias a la beca Erasmus, complementarias a las que se conceden por parte de la Unión Europea y del ministerio.

Y tenía muchos más datos para darle, señoría, pero como a ustedes no les interesa, creo que con el repaso que le he dado es más que suficiente.
(Rialles i veus)

Pero le voy a decir más, le voy a decir más.
(Aplaudiments) Esa idea que ustedes quieren trasladar de que en esta comunidad no se está haciendo nada, se lo van a creer ustedes y a los cuatro que convenzan, porque el resto de los ciudadanos son conscientes de ese esfuerzo que se está haciendo y que se está demostrando día a día gracias a la labor de la consellera de educación y al presidente Fabra, que está volcado en esta comunidad, a pesar…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Bonet Mancheño:

…de la escasa financiación que todavía tenemos…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Bonet Mancheño:

…y que es una de las lacras que aún tenemos y que tenemos que solucionar.

Nada más, señoría, y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Bonet.

Senyor Pañella, té mal la targeta, perquè me marca ahí la senyora Oltra.
No sé jo si… (Veus) Que conste en el Diari de Sessions que té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Simplement vull donar l'agraïment als grups…, tant al Grup Socialista com al Grup d'Esquerra Unida pel seu recolzament.
I pense que la intervenció de la diputada del Partit Popular no mereix cap contestació per part d'este diputat.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.
(Aplaudiments)

La senyora Bonet Mancheño:

Sí, señor presidente.

Bueno, pues el señor diputado piensa que esta diputada no merece una réplica.
Prueba más, señoría, de que cuando lo que escuchan no les interesa o no les gusta, (veus) se rebotan y deciden pasarse el sistema, el propio sistema parlamentario, impidiendo…, o sea, no dándole o negándole una respuesta a una diputada.

Así es como respetan el propio reglamento de la cámara.
Usted puede hacer lo que quiera porque es muy libre de hablar o no, pero su educación parlamentaria, señor Pañella, ha quedado en entredicho, la de usted y la de su grupo.

Lo siento mucho, pero así son las cosas.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, a continuació, a continuació… (Veus) ¡Senyoria, per favor!
Senyora Mollà, este matí no sé què tenim, no sé el que passa.
(Veus) Senyoria, per favor.

Anem a procedir a la votació d'este… Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 33; vots en contra, 47.

Passem a l'octau punt de l'ordre del dia… (Veus) Senyora Mollà, senyora Mollà, és que constantment està interrompent vosté la sessió.
Senyora Mollà, la cride a l'ordre per primera vegada.
Faça vosté el favor de mantindre una actitud pròpia d'una diputada representant del poble valencià.
Per favor, no interrompa més este plenari.
Senyora Mollà, guarde silenci en el curs del plenari.
(Veus)

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en matèria de violència de gènere, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 67.
850, BOC número 203)

El senyor vicepresident:

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general en matèria de violència de gènere, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per la presentació i defensa de la moció, té la paraula, en representació d'este grup, la il·lustre diputada Esther López

Quan vullga, senyoria.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, silencio, por favor.

La senyora López Barceló:

Desde Esquerra Unida, desde Esquerra Unida, como ha hecho la síndica anteriormente, queremos recordar y queremos denunciar ese nuevo asesinato por parte del terrorismo machista, que fue cometido aquí en Valencia, a una chica de tan solo veintiséis años.

Como el terrorismo machista mata, creo que es necesario que hoy en este Pleno de Les Corts aprobáramos por unanimidad todas y todos los grupos parlamentarios esta moción subsiguiente de la interpelación de violencia de género que hice la semana pasada y que establece una serie de mínimos, una serie de mínimos que creemos que ningún partido político de esta cámara puede renunciar a ellos.

Miren, nosotras las feministas sabemos que la violencia de género no es un fenómeno aislado.
Desde el momento en que nuestra sociedad se organiza de forma desigual, desde ese momento en el que la división sexual del trabajo comporta la dependencia económica de la mujer respecto al hombre, ya hay violencia.

La violencia de género tiene un carácter estructural y político.
Y, por lo tanto, haría falta un acuerdo político, económico y social que garantizara la prevención de la violencia de género en todas sus dimensiones como base para su erradicación definitiva, que ponga en el centro a la coeducación y que actúe no solo sobre la violencia cuando se manifiesta, que también, sino, y sobre todo, sobre la violencia simbólica, que es la que se ejerce de forma gradual, invisible para las víctimas y que utiliza los caminos simbólicos de la comunicación, del conocimiento, del reconocimiento y de los sentimientos para su asentamiento.
Aquella, en definitiva, que legitima la dominación machista en nuestra sociedad, en este sistema patriarcal en el que nos encontramos.

Miren, las políticas públicas contra la violencia de género son la respuesta institucional ante esta violencia, ante este terrorismo que existe, que ya lleva 47 asesinatos y que conlleva aquí en el País Valenciano ya 8 asesinadas por esta gran lacra.

Estas políticas se materializan o no en varios instrumentos: las leyes, las directivas europeas, planes y programas, que tendrían que contar con partidas presupuestarias suficientes.

El pasado mes de mayo de 2013, el Instituto Nacional de Estadística publicó por primera vez la estadística de violencia doméstica y violencia de género relativa al 2011, que indicaba, entre otras cosas, que el número total de víctimas de violencia de género inscritas en el registro central para la protección de víctimas fue de 32.
242 mujeres y el de víctimas de violencia doméstica de 7.
744 personas.

Miren, estos datos ponen en evidencia la gravedad del problema de la violencia de género en nuestra sociedad y su inclusión en la agenda política, hasta el punto en que el propio Síndic de Greuges ha insistido en varias ocasiones en la necesidad de implantar nuevas políticas públicas en materia de prevención, así como un mayor esfuerzo en la dotación de recursos de la red de servicios que tiene que proteger a la víctima del maltrato.

Señorías, vamos a hablar de esas políticas públicas que emanan del estado.
En violencia de género, no existen partidas presupuestarias transversales destinadas a combatirla.
Solo se contemplan las partidas previstas en la delegación de violencia, que este año además se reducen en un 7%.

Además, es constatable que existe un millón de euros menos para programas de asistencia social a las víctimas de violencia.
Se ha dejado en solo 30.
000 euros el convenio con la Federación de Municipios y Provincias en materia de violencia y se ha reducido en un 9% la partida destinada a las becas de formación del observatorio para la violencia de género.

Miren, desde Esquerra Unida pensamos que lo que realmente se pretende con estas reducciones presupuestarias es que las mujeres volvamos al ámbito doméstico y que la violencia de género vuelva a ser considerada un problema privado.
De hecho, el proyecto de ley de la reforma local obligará a cerrar los centros municipales de asistencia a mujeres maltratadas.

Miren, señorías, vamos a los temas que competen en materia autonómica, y para los cuales pedimos el voto a favor de todos los grupos de esta cámara, tal y como hicimos todos los grupos al aprobar año tras año la declaración institucional en materia de violencia de género, que asienta los principios fundamentales a través de los cuales, y en un consenso general, nos dotamos de ellos para poder seguir adelante en ese camino contra la violencia de género.

Sin embargo, creo que después, en cuanto a la materialización de estas propuestas, que son propuestas concretas y que repercuten también en la consignación presupuestaria, si no tenemos un consenso general, señorías, estamos haciendo un flaco favor en la consecución por la igualdad y, en contra, este terrorismo machista que nos asola todos los días, como pudimos comprobar trágicamente en el día de ayer.

Señorías, no existen, como ya dije en la interpelación, los informes preceptivos que deben acompañar a los proyectos normativos y que permiten hacer una previsión de cuáles son los posibles efectos diferenciales que la aplicación de dicha norma pueda tener sobre mujeres y hombres, al objeto de introducir recomendaciones que puedan cumplir con el objetivo de igualdad de oportunidades establecido en la ley de igualdad.

Miren, los informes, los análisis de impacto de género tienen que tener descripción de la situación de partida, indicadores cuantitativos, indicadores cualitativos y, por fin, una previsión de resultados.
Los presupuestos de La Generalitat año tras año se presentan sin este informe fundamental para que sepamos realmente cómo va a repercutir en la vida de las mujeres esta ley fundamental para el año que viene en las políticas del Consell.

Señorías, es una irresponsabilidad no hacer este informe y estudiar concienzudamente cómo va a repercutir en la desigualdad de género de la sociedad.

Sin embargo, cuando se hacen esos informes…, esos informes solamente se han hecho en dos ocasiones, y en las dos, al parecer, se considera que el impacto de género es nulo, porque se parte de un análisis de partida en el cual se establece que no existe desigualdad de género de partida.

Señorías del Partido Popular, esto es una irresponsabilidad y es absolutamente una infamia decir que no existen desigualdades de partida.

Por tanto, exigimos con esta moción que se hagan informes de impacto de género en cada desarrollo normativo y, por supuesto, que se hagan consecuente y de forma responsable.

Señorías, además nosotros pedimos, por supuesto, que se garantice la ejecución de las líneas materiales, las únicas líneas materiales, es decir, la única demostración económica de que realmente aquí se aplica la ley contra la violencia de género que ustedes votaron en solitario, porque no incluía todas aquellas cuestiones que las asociaciones feministas, los agentes sociales habían dicho en esa comisión interdepartamental, que contó con el consenso de todos los grupos parlamentarios.
Después, el desarrollo normativo fue un auténtico insulto a todo ese trabajo previo que se había hecho y a esa mano extendida que habíamos demostrado todos los grupos de la oposición.

Sin embargo, hay una partida material y económica real que ustedes vendieron a bombo y platillo el año pasado cuando se presentó la ley y que después eliminaron directamente con una eliminación de esas partidas y el traslado para que redundara en otros asuntos.

Señorías, queremos que se garantice la ejecución de las líneas del fondo de emergencia contra la violencia sobre la mujer, el de indemnización por causa de muerte por violencia sobre la mujer y aumentar su dotación presupuestaria a un mínimo de 600.
000 euros para paliar la eliminación de esta línea durante el ejercicio de 2013.

Es una cuestión no solo de coherencia, sino de justicia, que ya que ustedes garantizaron la aplicación de un derecho nuevo a través de la aprobación de una ley hace un año, que realmente ese derecho, por fin, tenga una constancia y una aplicación presupuestaria real, que no se vaya a eliminar después y que, por tanto, pueda ser utilizada a modo de propaganda.

Señorías, también les pedimos que nos rindan cuentas en esta cámara sobre la puesta en marcha de ese plan «Anem amb tu», que vendió la señora consellera el otro día en ese congreso sobre violencia de género y que también en la interpelación que pude realizar con la consellera, también informó de él.

Lo que queremos es saber realmente si eso va a tener consignación presupuestaria y, por supuesto, que aquí no se hable de planes sobre los que no se concreta el contenido.
Está ya bien de venir aquí, subir aquí y hablar cuando llegan las fechas, las tristes y trágicas fechas, como el 25 de noviembre, en que rendimos homenaje a todas esas mujeres asesinadas por el terrorismo machista, que se inventen un nuevo plan y que, sin embargo, no sepamos nada absolutamente de él.
Por favor, responsabilidad también en ese sentido, y dennos las información.

Y, por otra parte también, una cuestión que creemos fundamental, y es garantizar la apertura al público de la biblioteca sobre.
.
.
, de la biblioteca de la mujer, que en estos momentos está cerrada, que no sabemos cuándo se va a abrir y que muchísimas investigadoras y, por supuesto, la investigación y también el acceso a ese gran patrimonio de la biblioteca de la mujer sobre género, tiene que estar abierto siempre al público.

Señorías, con esto finalizo, los homicidios futuros en violencia de género se están planificando en el momento actual, tenemos que hacer algo para evitarlos, irremediablemente,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
.
.

La senyora López Barceló:

.
.
.
o se producirán, y esta lacra social solo puede resolverse a través de políticas integrales que vayan al centro del problemas.
Comencemos por aprobar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
.
.

La senyora López Barceló:

.
.
.
esta propuesta de mínimos.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada Modesta Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenos días, señorías.

En primer lugar, quiero expresar también las condolencias de mi grupo por el asesinado de Empar, esta joven, ayer, en plena calle, aquí, en la ciudad de Valencia.
Raquel, Larisa, Inma, Manuela, María Ángeles, Sorina, María Rosario y ayer Empar, forman la lista de mujeres asesinadas en lo que llevamos de año en la Comunidad Valenciana.

Quiero denunciar también, como es costumbre en la línea de apoyo a la mujer y a la comisión, la liquidación que ha hecho el Partido Popular de la comisión de mujeres y políticas de igualdad.
(Aplaudiments) Es un recorte, un recorte que no tiene base económica y que solo se justifica por motivos ideológicos.

Quiero felicitar y agradecer la presencia en este pleno de las Cortes de las mujeres que trabajan de manera callada y silenciosa desde hace veintisiete años en la sede de Martínez Cubells.
Le digo al grupo de Esquerra Unida que mi grupo va a apoyar su moción.
Va a apoyar su moción respecto a la violencia de género, porque desde mi grupo estamos convencidos de que la ley.
.
.
, de que la lucha contra la violencia de género merece un pacto de estado, y no que solo formar parte en la página de sucesos.

Le dijimos al Partido Popular hace ahora un año, señorías, que habían hecho una ley para nada.
Era una ley ambiciosa, pero no tenía dinero, y estaba abocada directamente al fracaso.
En un solo año de esta ley no hemos avanzado nada.
No pusieron a la delegada del gobierno para la violencia de género que le pedíamos, para que coordinara todos los recursos; no tienen actividades de prevención, sensibilización y educación; faltan recursos, y ustedes cierran el 77% de las oficinas de atención a la víctimas del delito; hay cada vez menos juzgados especializados en violencia de género y menos especialistas en ese juzgado.

Las políticas del Partido Popular están castigando a las mujeres con la reforma laboral, la reforma local, la ley de dependencia, Wert y la asignatura de Educación para la Ciudadanía.
.
.
Hasta el Consejo de Estado les ha alertado de que es la única forma eficaz de combatir con la violencia de género y las nuevas formas que se están produciendo respecto a las nuevas tecnologías.
Ya sabemos que las jóvenes han oído hablar de este problema, ahora hace falta que sigan aplicándose esas políticas de sensibilización.

Mi grupo apoya, como digo, porque en el punto primero de la moción de Esquerra Unida habla de que se desarrollen los reglamentos.
Nos parece vergonzoso, y se lo digo a la gente de la calle, que el Partido Popular, en todo un año, no haya tenido tiempo para desarrollar el reglamento.
El único que ha estado avispado ha sido el conseller de hacienda, y ha cogido esos 215.
000 euros (aplaudiments) dedicados al fondo de emergencia y los ha destinado a otros fines, los ha destinado a otros fines con familias, y las mujeres víctimas de violencia de género no se han podido beneficiar.

Sobre el «Anem amb tu», yo quería decirle a la señora consellera y al grupo que le da soporte en esta cámara, del Partido Popular, que si tienen la amabilidad de buscarlo en Google, verán que tiene más entradas, como una empresa municipal de transportes de la comunidad, de la vecina comunidad catalana.
No tiene ningún referente, no tiene ninguna línea que dé continuidad al eslogan de la lucha contra la violencia de género.

Respecto al informe del impacto de género, si quieren aprender cómo se hacen, consulten, por ejemplo, los que hacen en Andalucía.
Ahí sí que tienen indicadores y tienen un análisis pormenorizado.
Pero, por favor, dejen de poner en los reglamentos, en las leyes, dejen de ponernos estos informes de género que son un insulto a la inteligencia y que dicen que, como no hay desigualdad en el punto de partida, pues, que esto no va a afectar absolutamente en nada.

Y respecto a la biblioteca de la mujer, de la.
.
.
, que hay aquí, en la ciudad de Valencia, yo quiero explicar que creo que todo esto forma parte de su hoja de ruta para desmantelar la labor de las asociaciones de mujeres.
Aquí, en la ciudad de Valencia, la sede de las mujeres ha estado situada en la calle Náquera.
Hace veintisiete años que trasladaron, que cerraron esa dirección general, y la trasladaron a Martínez Cubells.
Desde entonces, desde hace veintisiete años, más de una decena de asociaciones de mujeres, que trabajan con mujeres vulnerables, de las que cada vez hay más en esta sociedad, están trabajando en horario de tarde atendiéndolas de manera desinteresada, de manera.
.
.
, sin recibir nada a cambio y sin recibir ni siquiera subvenciones por parte de la Generalitat valenciana.

Miren, tratan con víctimas de violencia de género, con mujeres que padecen alguna patología como cáncer, mujeres que están en procesos de divorcios, mujeres que van a recibir asesoramiento sobre lactancia materna.
Pero hay una línea argumental común en todas ellas, y es que carecen de recursos, y todas hacen actividades para empoderar a todas ellas.
¿Qué pretenden llevándolas a hora a un descampado, llevándolas ahora a la zona de Burjasot?
Creemos que esto forma parte de su hoja de ruta.
Ya el conseller Cabré, anteriormente, intentó desalojarlas, y pudimos pararlo.

Si las llevan ahí, lo único que van a conseguir es invisibilizar la labor que están realizando, a un espacio aislado, por la noche, mal señalizado.
¿Se van a hacer ustedes responsables de lo que pueda pasar?
Porque lo del dinero es absolutamente mentira, es absolutamente falso, son cuarenta euros al día lo que cuesta mantener y pagar la labor que está realizando una docena de asociaciones de lucha contra mujeres.
.
.
, de lucha a favor del empoderamiento de las mujeres.
Es, si se acuerdan, lo que le condenó.
.
.
, el juzgado de Paterna les condenó, a Radiotelevisión Valenciana, a pagar 30.
000 euros por los casos, presuntos casos, de abusos sexuales que se produjeron en Radiotelevisión Valenciana.
(Aplaudiments) Por tanto, no digan que no tienen cuarenta euros diarios para mantener la asociación de mujeres de Martínez Cubells.

Saben ustedes, además, que estas asociaciones han recibido 25.
000 firmas de adhesión por la plataforma Change.
org.
Léanlas, léalas, señora consejera, y mire los argumentos que le dan.
Porque, señora consellera y señoras del Partido Popular, los derechos de las mujeres «no se tocan», ¡no se tocan los derechos de las mujeres!
, (aplaudiments) que tanto nos están costando conseguir.
Y tienen que saber también que se ha enviado una carta de solicitud de ayuda a la sindicatura de greuges.

Señores, señoras diputadas, las asociaciones de mujeres Martínez Cubells ¡no son ocupas!
, pero están dispuestas a hacerlo, si pretenden desalojarlas por la fuerza.
No lo hagan, hablen con ellas, traten de hacer y de convertir el consenso.
.
.
Saben ustedes que están cumpliendo sobradamente la función que hace veintisiete años le encomendó la Generalitat valenciana.
Y sepan también que les están haciendo la faena gratis, están atendiendo a mujeres que ni el Ayuntamiento de Valencia ni en la diputación ni en todos los ayuntamientos de alrededor están haciendo.
Por menos de lo que cuesta llenar un depósito de gasolina, ¿van a dejar que estas mujeres dejen de prestar este servicio?
¿Saben que ya las asociaciones que se han trasladado allí están advirtiendo que reciben menos número de mujeres que van buscando esta atención?
Porque dificultarlo, lo único que hace es empeorar la atención para estas mujeres, mujeres vulnerables, mujeres que padecen la violencia de género, mujeres que están en situación de conflicto.

Miren, en esta hoja de ruta, como digo.
.
.
, está muy clara, creemos que hay unos recortes ideológicos de gran calado.
El conseller Cabré lo intentó, no lo consiguió.
Ellas están decididas a no salir de allí.
¿Van a conseguir ustedes una orden del juzgado?
Les hacemos responsables de lo que les pueda pasar a las mujeres si las trasladan a este sitio.

Miren, son ya muchas cuestiones las que no dejan ustedes de liquidar.
Han liquidado la comisión de la mujer en esta cámara, han liquidado la Radiotelevisión Valenciana, las cajas de ahorro, las becas, las ayudas a los dependientes, pero no queremos, ni les vamos a permitir, que sigan liquidando los derechos.
Les pedimos, les exigimos que cumplan las leyes que ustedes hacen.
Era una ley necesaria, no ha servido para nada, la ley de lucha contra la violencia de género.

Cumplan y desarrollen los reglamentos, es lo menos que pueden hacer.
¿Lo aprobaron ustedes solos?
Pues, ahí lo tienen.
Y, por favor, vamos a hacer de verdad lo que la sociedad nos está pidiendo, tenemos que estar absolutamente unidos para luchar contra la violencia de género.
Es necesario un pacto de estado que, a través de Rajoy, con la ministra Mato y con todas las comunidades autónomas, pongamos la situación de la violencia de género en el centro de las políticas, pongamos la igualdad como un objetivo que tenemos que conseguir entre todos, y no que la violencia de género solo la leamos en la página de sucesos.
Es absolutamente triste y lamentable que sigamos condenando diariamente este tipo de desigualdades, este tipo de asesinatos que, como ustedes saben, la base está en la sociedad patriarcal, y tenemos que luchar todos desde la formación, la sensibilización, para que nunca más vuelva a pasar.

Y les pido, por último, que pidan perdón por los sucedido en la Radiotelevisión Valenciana, (remors) por los tres casos de abuso sexual.
Han liquidado la radiotelevisión, pero todavía nos dejan con esa espinita.
A tiempo están.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Salazar.

En torn d'acceptació o no de l'esmena, té la paraula la diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida aceptamos la enmienda y, por supuesto, también poner en labor la gran labor que hacen las asociaciones de la calle Martínez Cubells y, por supuesto, refrendar todo lo que ha dicho la portavoz del Partido Socialista.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora López.

Fixació de posició de la resta de grups parlamentaris.
En primer lloc, el Grup Parlamentari Compromís.
Senyor Ferri, il·lustre diputat senyor Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Vaja per davant que des del Grup Parlamentari Compromís recolzarem la PNL presentada pel grup parlamentari d'Esquerra Unida i així també amb l'esmena incorporada per part del Grup Parlamentari Socialista.
A més, en un dia com hui, que és la vespra.
.
.
, bé, és la ressaca d'un altre assassinat per la violència masclista i que des de Compromís condemnen, com ja ho vaig fer ahir per la vesprada, i tornem a reiterar hui la nostra condemna més brutal.
Un crim masclista que va acabar amb la vida d'una jove de vint-i-sis anys per mans d'un jove de trenta-un anys.
Per tant, no estem parlant d'una lacra que siga cosa del passat, com diria algun bisbe, sinó que és una cosa ben actual i que encara impregna tota la societat.

No entendrem, des del nostre grup, que el Partit Popular no se sume al sí a aquesta proposta que en un dia com hui és més adient que mai.
Ens sorprendria també que el Partit Popular votara en contra, perquè moltes de les mesures que es plantegen en esta proposta son propostes que ha fet el Partit Popular.
Tant si parlem de les línies pressupostàries per al fons d'emergències o la indemnització per causa de mort, que estan arreplegades en la llei integral contra la violència de la dona, el que passa és que, tal com vàrem avisar en la tramitació d'aquesta llei, al Partit Popular se li dóna millor fer promeses i generar expectatives que donar o posar en marxa les mesures i dotar-les com es requereix.
És a dir, es dediquen a vendre fum.

El mateix si parlem de programes, com els d'«Anem amb tu», dels informes d'impacte de gènere, que són preceptius i no s'estan complint, o de garantir l'obertura de la biblioteca de la dona.
Són temes que ja hem tractat en esta cambra i que coincideixen en una mateixa causa: la desídia del Partit Popular quan es tracta de posar en marxa o mantindre programes més enllà de la seua tradicional tendència cap a les fotos i la propaganda.

Per això considerem que la proposta d'Esquerra Unida és de mínims i per això ens estranya que no vaja a comptar amb el suport del Partit Popular, el partit que sustenta al govern.
Però més enllà d'estos mínims, és evident que la lluita contra la violència de gènere ha de ser molt més ampla i ha de tocar tant la prevenció d'aquesta.
.
.
, d'aquesta xacra, com l'atenció a les dones maltractades.

Quant a la prevenció, cal fer una política decidida d'educació, educar en igualtat és guanyar per a que la causa de centenars de milers de joves i xiquets que en un futur no només cauran en les potes masclistes, sinó que lluitaran activament contra qualsevol signe de masclisme i violència que vegen al seu voltant.

L'educació igualitària té un vessant específica amb continguts concrets i matèries adreçades a tractar el tema, però també un vessant transversal.
I ahí no podem permetre la segregació escolar per sexe, perquè va totalment en contra de l'educació en igualtat, de la coeducació entre homes i dones.

Però què és més greu?
És que el Partit Popular defense aquesta segregació i que aquest atac a la igualtat es faça mitjançant diners públics.
És a dir, que tots els contribuents estem pagant la segregació.

Des de Compromís creiem també que cal incidir en una política d'igualtat econòmica.
La dependència econòmica de les dones cap l'home no només reforça la relació de sotmetiment sinó que dificulta que davant els primers signes de violència la dona puga donar el pas de denunciar.

Podem tirar-nos les mans al cap dient que les dones no denuncien.
Però per què no denuncien?
En molts casos denunciar no només suposa assumir la por i el canvi vital sinó també un risc d'exclusió social i pobresa immediata que amb unes ajudes insuficients no resolguem.

La desigualtat econòmica entre homes i dones reforça la violència.
De fet, que les dones guanyen entre un 12 i un 20% menys que els homes ja és violència, violència assumida, violència que no combatem amb la suficient energia si atenem a les dades.

El Consell es limita a promoure subvenciones dels plans d'igualtat que ja hem demostrat en comissió que no serveixen per a res.
Posem criteris en les compres públiques, incentivem fiscalment les empreses amb un menor escletxa salarial i castiguem la desigualtat.
Finalment, una vegada es produeix el maltractament, també és important l'atenció.

Senyories del Partit Popular ja està bé de promeses i passem als fets.
Dotació adequada per als llars d'acollida, més oficines d'atenció especialitzada, tenint en compte els territoris rurals, personal amb formació adequada per atendre a les dones, convenis dignes amb les associacions que lluiten contra esta lacra.
I, per posar un exemple, una solució per al pis de dones de Martínez Cubells.

En definitiva, necessitem una política global que fomente la igualtat com a millor arma contra la violència cap a les dones, tant en la vessant educativa, de sensibilització, com econòmica.
Una política que acompanye a les dones que decideixen denunciar.
En resum, necessitem menys paraules, menys declaracions d'intencions cada 25 de novembre, més fets, més recursos i més eficàcia.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

En representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Carmen Amorós té la paraula.

La senyora Amorós Granell:

Señor presidente, muchas gracias.

Señorías.

Señora López, mire, se lo podía decir más alto, pero no más claro.
Ni usted, ni ninguno de todos sus compañeros de la izquierda tienen autoridad moral para hablar aquí de violencia de género, la perdieron el día que se fueron detrás de la pancarta y no votaron la ley.
Vergonya, això sí que me donaria a mi vergonya, vergonya, vergonya.
(Aplaudiments) Sí, sí, señora López.
Esto es así.
(Remors)

Y, mire, le voy a decir más, le voy a decir más si ustedes me dejan, si no me dejan pues no hablaré…

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora Amorós Granell:

Les voy a decir más.

Yo creo que ustedes no nos ponemos nunca de acuerdo por alguna cosa a lo mejor muy esencial, porque creo que vivimos en espacios diferentes, señora López.
Porque usted cada vez que sube aquí a la trona habla siempre «perquè en el País Valencià, perquè des del País Valencià i el País Valencià».
Y el País Valencià no existe, señora López, existe en su imaginación.
Esto es la comunitat, la Comunitat Valenciana, i és la nostra comunitat.
Y así es muy difícil que nos pongamos nunca de acuerdo.
(Remors)

Señora Mollà, por favor, por favor respete.
Ya sé que no tiene educación, pero respete, por favor.

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor.
(Remors)

Señora diputada, señora Amorós.

Señora Amorós, por favor, señora Mollà, por favor, señora Mollà.

La senyora Amorós Granell:

Disculpe, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Continúe su intervención y recuerde que el pleno lo dirige esta presidencia.
Continúe.

La senyor Amorós Granell:

Disculpe, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Continúe.

La senyora Amorós Granell:

Continúo.

Mire, señora López, aun así voy a intentar explicarle el porqué no le vamos a apoyar en esta moción subsiguiente, porque pide usted cosas que ya están hechas.
Espero tener suficiente tiempo y, si no, no se preocupe que en la réplica se lo diré.

Mire, cómo pretenden que garanticemos la ejecución de estas dos líneas cuando es imposible saber a priori, a lo mejor usted lo sabe, pero para nosotros nos resulta imposible, cuántas ayudas se van a necesitar para emergencia.
Sabe perfectamente usted a que se dedican esas partidas, no las voy a explicar aquí.
Sabe usted perfectamente a que se dedican.
¿Usted sabe a priori cuántas ayudas de emergencia?
¿Usted sabe a priori cuántas indemnizaciones vamos a utilizar por causa de fallecimiento?
No lo podemos saber, es imposible.

¿Qué hacemos?
No lo que ustedes dicen que hemos quitado el dinero.
Eso es mentira.
Una vez más ustedes mienten, es que les encanta mentir.
No.
Una modificación de crédito para pasarla a otra partida no es quitar el dinero, porque, perdone, señora López, perdone, ese dinero ninguna mujer se quedó sin una ayuda de emergencia.
Y mírelo usted donde quiera.
Ninguna mujer.
Todas las ayudas que se han necesitado en emergencia han sido cubiertas, todas absolutamente.
Y no estoy mintiendo.
Puede ir usted cuando quiera a la dirección general y mirarlo, todas las ayudas.

Donde sí que se ha aumentado, y se ha aumentado en un 60% las ayudas, es en causa de fallecimiento.
¿Y por qué?
Porque ustedes han puesto 600.
000 euros en genérico, podían haber puesto 2 millones o podían haber puesto cualquier otra cantidad.
No.
Las cosas hay que hacerlas con un criterio, señora López, con un criterio.

Aquí se ha aumentado la partida en un 60% por algo muy importante, porque no sólo se va a dar ese dinero de indemnización a los niños menores sino también para los mayores, para los mayores de edad que en este caso que vivan y que dependan de la víctima.
Por eso nosotros no ponemos la cantidades así a boleo, nosotros las miramos y las consensuamos, señora López.

Mire, en cuanto al punto segundo, en este, la verdad es que sí que me ha dejado perpleja.
Si escucharan alguna vez, si escucharan, señora López, y no estuvieran siempre hablando, la señora consellera se lo explicó.
Aquí no estamos hablando en ningún momento de un plan, hablaba de un lema, de un lema que es «Anem amb tu».
Sí, señora López, que se dijo que era un lema más en la campaña del 25 de noviembre.
Y que si usted entra en la página sinmaltratogva.
es verá usted que además hay unos folletos para la ciudadanía que tratan de esto, no es un plan, no es un plan.
Es que ustedes, de verdad, es que no escuchan y cuando no escuchan hacen el ridículo, como en esto, que se lo explicó la señora consellera que era un lema.
Y mírelo, por favor, entre en la página y mírelo.
Y desde luego no nos haga perder más el tiempo.

Y como veo que no me da tiempo para terminar las otras preguntas que usted me ha hecho, no se preocupe que en la réplica yo le contestaré a todas ellas.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Amorós.

Señora López, para réplica.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bueno, después de este posicionamiento del Partido Popular tan absolutamente lamentable, señora Amorós, ha sido absolutamente vergonzoso, vergonzoso, tan vergonzoso que, mire, es que no tengo ni fuerzas para hacer una.
.
.
(Remors) Mire, no tengo ni fuerzas para poder replicarle a usted como se merecería con toda esa agresividad que usted ha vertido aquí cuando ha subido en un… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

Continúe, señora López.

La senyora López Barceló:

…la agresividad que ha vertido en una prácticamente defensa, en una defensa ante unos ataques que no se han producido, unos ataques que no se han producido.
Y que, además, por parte de todos los grupos de la oposición, yo creo que hemos mantenido un tono absolutamente respetuoso, sobre todo ante un tema como este, el que nos ocupa, que merece tantísima sensibilidad por parte de todos los grupos parlamentarios de la cámara.

Por eso, y en respeto a la sensibilidad que merece este tema, no voy a ser tan agresiva como usted, señora Amorós, porque no me hace falta serlo para contestarle.

Mire, señora Amorós, aquí nadie hablaba de que ustedes no tuvieran autoridad moral, pero resulta que si se pone usted a valorar quien la tiene y quien no la tiene, discúlpeme pero no la puede tener un Consell que ha mantenido en Radiotelevisión Valenciana a un acusado por abusos sexuales.
(Aplaudiments) Que en el primer expediente de regulación de empleo que realizó el ente expulsó a la calle a las tres mujeres que se atrevieron a denunciar.
(Aplaudiments)

Señorías del Partido Popular, Radiotelevisión Valenciana ha tenido que pagar por eso ya.
Le han puesto una sentencia en la que ha tenido que pagar ya por temas de responsabilidad del ente.
Es decir, estamos hablando de un caso, que a pesar de que el juicio vaya a comenzar ahora, a pesar de que el juicio vaya a comenzar ahora, nunca tuvieron esas mujeres, trabajadoras de Radiotelevisión Valenciana, el apoyo del Consell y mucho menos del Partido Popular.

Por tanto, de autoridad moral no hable, señora Amorós, porque este tema es un tema demasiado sensible y delicado como para que ustedes hagan bandera de él.

Mire, señora Amorós, como usted comprenderá, garantizar la ejecución de unas ayudas que ustedes eliminaron, por supuesto que cambiando la partida presupuestaria para que fuera a otro objetivo, claro que era eliminar las partidas presupuestarias de ayuda a las víctimas de violencia en materia de violencia de género, por supuesto que lo era.
Tanto es así que el Síndic de Greuges ha hecho suya la queja de Esquerra Unida sobre el tema y es una queja de oficio del Síndic de Greuges.

No se pudo dar ninguna ayuda, porque no existe a día de hoy reglamento, no hay reglamento para saber qué mujeres, cómo y qué hijos e hijas se pueden acoger a estas ayudas.
Y el Síndic de Greuges lo ha reconocido, señora Amorós.
Lo ha reconocido incluso la conselleria en respuestas parlamentarias.
Sólo hay un borrador.
Por tanto, nunca se han podido dar esas ayudas.

No suba aquí, mienta y diga que se han dado las ayudas a mujeres víctimas de violencia de género si no existen esas partidas presupuestarias.
Solamente sirvieron para que la vendieran a bombo y platillo en noviembre.
De qué autoridad me habla, señora Amorós, por favor.
Suban aquí y prepárense un poquito mejor las intervenciones.

Sabe, señora Amorós, que la señora consellera me reconoció que era un plan, me ha reconocido anteriormente que era un plan y que en respuesta parlamentaria ya tendré toda la información acerca del plan.
¿Usted está contradiciendo a la señora consellera?
¿Ahora resulta que solo es un lema?
O sea, que usted me reconoce que solo con un lema van a intentar paliar la violencia de género.
Me dice que «Anem amb tu» sólo es un lema.
¿Y se le ocurre hablar de autoridad moral?
Si es un lema pidan perdón por solamente tener un lema el día de la violencia de género contra el terrorismo machista.

Señora Amorós, solo existe un lema y partidas presupuestarias que se eliminaron el año pasado.
Esa es la única realidad en materia de violencia de género.

Señora Amorós, ¿por qué no me contesta al resto también de peticiones que le hago en esta moción subsiguiente?
¿Qué le parecen los informes de impacto de género, que no existen, pero que cuando existen dicen que es nulo el impacto, porque de partida la situación de desigualdad de género no existe en la sociedad valenciana?
Dígannos ¿eso no es insultante, señora Amorós?
¿Usted de verdad cree en lo mismo que dicen esos informes de impacto de género?
Estoy segura de que no se lo cree y de que cuando suba aquí me dirá que efectivamente hay una situación de desigualdad de partida en cuanto al género en la sociedad valenciana, porque no puede ser otra respuesta.

Entonces, por qué los informes de impacto de género existentes del Consell dicen que el impacto de género es nulo, porque la situación de partida de nuestra sociedad es que no hay ningún tipo de desigualdad.

Mire, señora Amorós, este es un tema demasiado delicado como para que usted suba aquí y vuelva a darme las explicaciones que ha dado antes.
Por favor, sean responsables…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Barceló:

…estamos ante el terrorismo machista que asola nuestra sociedad.
Por favor, señora Amorós, sean responsables, voten a favor o, por favor, no utilicen… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Señora López, su tiempo ha concluido.

Señora Amorós.

La senyora Amorós Granell:

Gracias, presidente.

Señora López, qué mal le sabe a usted cuando los demás hablamos, como suelen hacerlo ustedes todos los días y a todas horas, con esa agresividad que les caracteriza, con esa agresividad.
Y hoy que quería usted subir aquí a la tribuna, cuando ha estado toda la mañana que no podíamos ni dirigirnos, ni hablar, ni han atendido a nadie y a usted le sabe muy mal que luego hablemos.
Pero es que ustedes la vara de medir la tienen muy diferente para unas cosas o para las otras.

Mire, si se lee el diario de sesiones, verá como la señora consellera -yo no estoy mintiendo, si estuviera aquí la señora consellera se lo diría- hablaba de un lema.
Léalo, léalo.
Bueno, señora López, léalo.
No voy a entrar a discutir en eso, no se preocupe.

Mire, quería que le hablara del reglamento.
Y le voy a decir… En el poco tiempo, voy a intentar poderle contestar a todo lo que usted me ha dicho.

Mire, en la Comunidad Valenciana ninguna -atiéndame porque así, luego, a lo mejor,…

El senyor vicepresident primer:

Señora…

La senyora Amorós Granell:

…a lo mejor se le queda-, ninguna regulación específica exige expresamente un informe sobre impacto por razón de género que acompañe a los proyectos de disposiciones de carácter general, como son los presupuestos de La Generalitat.

No obstante, señora López, le puedo garantizar que todas las consellerias, pese a no existir obligación legal, sí incorporan el informe de impacto de género en los expedientes relativos a la elaboración normativa de desarrollo.
¿Vale?

Pero es que, además, el secretariado del Consell informa que en todos, en grande, que en todos los procedimientos de elaboración de proyectos de decreto el Consell exige a las consellerias que incorporen el informe de impacto de género como trámite imprescindible, imprescindible para poder elevar el proyecto al Consell.

Por todo eso, señora López, todas las consellerias incorporan el informe de impacto de género en los proyectos normativos que elaboran.
Mírelo.
Mírelo, por favor, señora López.
Mírelo y no suba aquí y diga siempre lo mismo.
Mírelo.

Hablaba usted también de la biblioteca de la dona.
Vamos a ver, usted sabe perfectamente que se ha hecho un traslado, hace muy pocas fechas, y se han ido a Campanar.
Aquí nadie quiere cerrar nada.
Ustedes aquí tienen que asustar a todo el mundo diciendo que se cierran las cosas.
No.
Es tan sencillo como cuando hace usted un traslado, ¿o usted no ha hecho nunca un traslado?
, ¿no ha hecho nunca un traslado?
Pues, mire, aquí ha sido un traslado, y se opinó -y creo que con buen criterio- que primero se tenía que trasladar a los funcionarios para que pudieran seguir dando esas funciones tan necesarias dentro del área de bienestar social.
Y ahora están en el proceso de colocación de los libros.
Algo tan sencillo como eso.

Por lo tanto, no se preocupe usted que en breve, en breve, estarán los libros donde corresponde, como no podía ser de otra manera, señora López, como no podía ser de otra manera.

Usted me habla… Bueno, usted me habla no, le voy a hablar yo.
Usted me habla de que no hacemos nada y que ese dinero que no se ha entregado… Perdone, los centros 24 horas, los centros 24 horas que hacen la gran labor, que ya le explicó la señora consellera y no se lo voy a volver a explicar, 365 días, 24 horas al día… Esas ayudas, a veces de emergencia, que usted sabe perfectamente -y, si no lo sabe, se las diré yo fuera de aquí, porque son temas, la verdad, bastante privados- que son pequeñas cantidades, se pueden utilizar desde los centros Mujer 24 Horas.
Parece mentira que usted eso no lo sepa.
Parece mentira que no lo sepa.

Y, por cierto, unos centros pioneros, pioneros, que se hicieron en 2006 que, además, referente en toda España.
Y, precisamente, no lo hizo la izquierda plural, no señor.
Se hizo en gobiernos del Partido Popular, les guste o no les guste a ustedes.

Y, a lo mejor, les gusta más -y ya me queda poco tiempo-…, supongo que algo me tendrá que decir a esto.
¿Le parece bien?
¿Le parece bien?
¿Le parece bien?
(Veus)…

El senyor vicepresident primer:

Por favor, por favor.

La senyora Amorós Granell:

…No sé, a mí, pues, mire… No sé si usted se ha enterado de que han desviado fondos en Andalucía para mujeres maltratadas.
¿No lo ha leído?
Es que ustedes sólo leen lo que quieren.
Ustedes son selectivos, son selectivos.
¿A ustedes les parece bien?
¿A ustedes todo lo que pasa en Andalucía les parece bien, todos los recortes?
«Claro, como allí estamos apoyando al gobierno.
.
.
O sea, aquí decimos unas cosas, pero allí hacemos otras.
» No señor.
Tengan ustedes coherencia.
Tengan ustedes coherencia.

Y se lo dije una vez y se lo vuelvo a repetir.
Ustedes, la izquierda, la izquierda, lo que utiliza la izquierda comunista, y una vez más lo han demostrado con esto, señora López, es que utilizan esa hoz para recortar derechos y apuntalarse allí donde gobiernan.
Porque de esto usted no ha dicho absolutamente nada.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

Señorías, por favor.

La senyora Amorós Granell:

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments i veus)

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor.

La senyora Amorós Granell:

Me da igual, me da igual.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, finalitzat el debat, passarem a la votació d'este octau punt de l'ordre del dia, amb l'esmena del Grup Parlamentari Socialista incorporada.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 36; vots en contra, 48.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació per a conéixer el cost de construcció i explotació de l'aeroport de Castelló i les condicions de resolució del contracte entre Aerocas i Concessions Aeroportuàries (Conaer), presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
563, BOC número 191)

El senyor vicepresident primer:

Següent punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació per a conéixer el cost de construcció i explotació de l'aeroport de Castelló i les condicions de resolució del contracte entre Aerocas i Concessions Aeroportuàries, Conaer, que presenta el Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada 64.
563.

Torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, el Grup Compromís ha proposat la creació d'esta comissió d'investigació perquè pensem que és necessari, d'una vegada ja, aclarir en quins termes econòmics està conduint-se tot el projecte de l'aeroport de Castelló.

L'aeroport de Castelló, al marge de ser un projecte que ha fet riure en tot el món, que ha donat imatge, lògicament, ha donat imatge en tot el món, que ens ha posat no només a la gent de Castelló, sinó a tots els valencians i valencianes en el mapa, però en el mapa dels projectes irrisoris -i dic «irrisoris» perquè fan riure, no perquè siguen de risa, sinó perquè fan riure quan veiem com s'ha gestionat des del principi fins el final-.
.
.
I, d'una vegada, volem aclarir quin és el cost total que va a tindre això; un aeroport que fa anys ja va ser inaugurat per una persona, per un ciutadà exemplar, anomenat Carles Fabra, admirat per una gran part de la bancada popular, exemple a seguir durant molts anys pels diputats i diputades del Partit Popular, i poc exemple ni moral ni econòmic, si mos basem també en els seus projectes i en les seues realitzacions.

Mireu, este projecte ha sigut des del principi un desficaci total, total, en el sentit que des que se gesta, sense passar prèviament pel que és un estudi de viabilitat i de possibilitats, que mos porta simplement a saber una cosa, on anem a posar els diners públics, però no sabem quines bases tindrà per al seu funcionament.
.
.
No és que no se sabia, és que avui encara no se saben.
I avui estem pegant voltes i revoltes al respecte.
Quan veiem que les xifres de la seua construcció ballen, segons s'ha donat ací; quan veiem que en les distintes compareixences que els diversos consellers han fet al respecte i que s'han atrevit en un moment a donar una data, que s'han atrevit a donar unes quantitats, a fer públiques unes quantitats, senyories, en eixe moment no han tardat vint-i-quatre hores en desmentir allò que els consellers havien dit.
He de recordar el senyor Buch, en la darrera comissió que parlàrem del fet, quan mos diu allò d'aquella empresa danesa que estava summament interessada i que no anava a donar més dades sobre l'empresa perquè, lògicament, no ho havia fet públic.
I l'endemà, l'endemà mateixa de la reunió de la comissió, ix l'empresa danesa públicament a dir que no tenia el més mínim interés en saber què passava en l'aeroport de Castelló.

Però seguim enterrant diners, seguim enterrant diners.

Hi ha un informe que diu que hem de completar obres per valor de set-cents mil euros més.
Ja tenim un informe ahí que diu això.
Que, després, preguntem com és possible això.
Bé, doncs, resulta que sí, que cal completar obres per valor de set-cents mil euros més.

Un altre que diu que el radi de gir de la pista s'ha de corregir.
I quan preguntem per què, se'ns diu: «Perquè no estava contemplat el tipus d'avions i, per tant, ha variat.
.
.
».
O siga, que de principi no sabíem absolutament res.
Sabíem que se feia un aeroport, però no se sabia per a quin tipus d'avió, perquè en el projecte inicial se canvia.
Costos addicionals.

Informes diversos que se van acumulant uns a altres.

L'informe Pasiphae que hem demanat, que se'ns nega la còpia perquè es diu que podia interferir en el procés de licitació.
Un informe que marca unes.
.
.
, podia interferir.
L'únic que ho pot saber és l'exministre Piqué, que és d l'empresa que ha fet l'informe i que, per cert, té interessos en el sector aeroportuari.

Per tant, anem a vore què passa, no?

Jo crec que (inintel·ligible).
.
.
, perquè hi ha més coses.
Tenim altres informes que volem saber per què se fan i com costen eixos diners.
Perquè sabem que n'hi ha un que se dedica a la recerca i selecció de socis estratègics i finançadors de l'aeroport, pel qual vam pagar quasi bé noranta mil euros.
Un informe que ha tingut un resultat magnífic, perquè els socis estratègics i finançadors per a l'aeroport de Castelló els plouen tots els dies, no donen abast les portes de La Generalitat i de la diputació de Castelló perquè entren tots els socis i finançadors de l'aeroport de Castelló.
Això s'encarrega mitjançant el banc Santander Central Hispano i que fan l'adjudicació ells, ells, a Mott MacDonald per, ja dic, quasi noranta mil euros més.

Parle de l'aeroport, parle de treballs innecessaris per a la licitació, construcció i explotació, per a estudi del trànsit aeri.
.
.
No se preocupen, que no van a xocar els avions en l'aeroport de Castelló.
Tardaran molt de temps en poder xocar els avions.

Vull dir, que sí que es fa tot.
Però estem parlant d'una quantitat immensa de diners que va dia darrere dia.
.
.
, quan ja fa cinc anys que havia d'estar funcionant -cinc anys se va dir que feia?
- i que any a any se va endarrerint, mes a mes, dia a dia, i que ací no arriba el moment.

Però, dia a dia, sí que tenim el moment de seguir depositant diners en una infraestructura que els (inintel·ligible) .
.
.
ompli a tots, pareix ser que excepte als diputats i diputades del Partit Popular, ens ompli de vergonya, una vegada més, quan anem a qualsevol lloc.
I que per a major inri ens posen el monument al corrupte a la porta.

Mire, elements per a demanar que s'investigue hi han moltíssims, elements per a demanar, com a mínim, que se'ns aclarisca el cost que va a tindre tot este procés i que tots els valencians i valencianes sàpiguen que els capritxos de Carlos Fabra, secundats per tots els diputats del Partit Popular, quins perjudicis han causat a este país.
I això és més important avui encara que el dia que se va fer, que el dia que es va començar.
Perquè avui ho podem vore des de l'òptica dels retalls, des de l'òptica de tirar 1.
600 treballadors al carrer perquè no els podem pagar -no als mil sis-cents, ni als quatre-cents ni cinc-cents que podien solucionar-se- i resulta que seguim invertint -invertint és un dir i, segurament, una mala utilització del verb-, invertint, com deia, en un aeroport que no porta més que burles per un costat i despeses contínues per un altre.

Totes les empreses que hem dit, tots els estudis que hem dit ens estan costant diners i no tenen resultats.
Ens trobem amb dificultats a vore.
.
.
, com estàvem parlant de l'estudi de Pasiphae, que se'ns contesta que hem d'anar a buscar-lo quan ja haurà passat, quan ja haurà passat la licitació.
Ens diuen que primer hauran de presentar tots, ens han contestat davant la nostra insistència, primer hauran de presentar-se i quan acabarà i ja estarà tot licitat, aleshores, tindrem l'estudi.
Se veu que l'oposició devem estar molt complicats en estos assumptes que anem a passar informació.

Mire, els informes -ja ho vaig dir altres vegades i no em cansaré de repetir-ho ni me convenceran-, tot allò que es fa en diners públics els costarà molt de convéncer-nos que és secret.
El que es fa amb diners públics ho paguen tots els valencians i valencianes.
I si ahí parla de coses secretes, doncs, malament, malament, perquè estem en la política del malgasto continu que vostés seguixen.

Senyories, és vergonyós.
La situació a la qual hem arribat en l'aeroport de Castelló és d'autèntica vergonya, encara que, vist el que vam vore ahir, la vergonya ja comença a ser relativa perquè sempre trobem un dia més que ens avergonyim més que el dia anterior encara.

Per tant, senyories, jo pense que després d'això, després que se li done mig milió d'euros pràcticament a una persona, a una empresa perquè amb les seues aus de rapinya protegisca els avions, després que trobem en la documentació que sí que se'ns ha facilitat ja l'informe de les pròrrogues de contracte a IV Ingenieros y Consultores, SA, en la qual resulta que té un contracte que ve a eixir la poca cosa de mil euros diaris, mil euros diaris, per a seguir fent un assessorament també durant quatre mesos i, clar, casualment, hi ha una relació familiar entre l'actual cap d'Aerocas i persones, com que és son pare, que han estat en eixa empresa formant part del consell de direcció.

Senyories, hi han molts elements en totes les sentències que tenim davant.
Dir avui que no passa res en l'aeroport de Castelló, seria molt atrevit.

Per tant, nosaltres, des de Compromís, demanem, exigim, ací, que se pronuncien en favor d'una comissió que l'únic que ha de fer -no se preocupen, si ho han fet tot bé, no passa res, si ho han fet tot meravellosament bé, ací no va a passar res-, simplement, que ens aclarixquen què els ha costat, què els va a costar, per a què servix,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
quins estudis previs hi ha, i quines possibilitats de funcionament té este aeroport, que després de tants anys d'haver-se inaugurat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
encara està allí fent riure.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Torn en contra.
Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada María Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Gracias, señor presidente.

Señor Pañella, desde luego no ha dado ninguna justificación para crear esta comisión de investigación.
Ninguna.
Porque ustedes tienen toda la información a través de todos los canales parlamentarios que aquí se le han concedido.
Desde luego, yo lo que quiero decirle es una cosa: está ridiculizando una infraestructura muy importante para la provincia de Castellón.
Mi provincia, y creo que la suya.
Y además muy cerca de la localidad donde usted vive.
Las personas, los políticos, pasamos, las infraestructuras quedan.
Y desde luego, infraestructuras que generan crecimiento y riqueza en una provincia donde se ubican, pues yo creo que hablar de proyectos de risa, creo que lo único que está haciendo risa es usted, de verdad.

Usted quiere datos.
Los datos se los voy a dar.
Mire, escuchen porque después algunos se lían.
He hecho un estudio -desde luego, estos datos están en AENA- de aeropuertos que se han construido hace poco, como el aeropuerto de Castellón, Murcia, Ciudad Real, León, Burgos, Huesca y Lérida.
El coste del aeropuerto de Castellón es de 111 millones de euros.
Sin embargo, el de Murcia, por ejemplo, son 260 millones de euros.
El de Ciudad Real, por cierto cerrado desde octubre del 2011, 1.
100 millones.
El coste final fueron 1.
000, y luego 100 que tuvieron que subastar.

Si hablamos luego de temas concretos que usted quiere también saber, pues la terminal por ejemplo, del aeropuerto de Castellón es de 10,7 millones de euros, frente, por ejemplo, al aeropuerto de Huesca, que son 16,8 millones de euros.

Torres de control: la de Castellón, 1,79 millones de euros.
La de la Rioja, por ejemplo, 2,7.
Luego, por ejemplo, la torre de control, la ampliación que se hizo en Zaragoza, aunque es de segundo nivel, un aeropuerto de segundo nivel, costó 26,2 millones de euros.

Le recuerdo que Aerocas es una empresa pública, con dinero público, tiene un servicio de auditoría externo, que así lo marca la Conselleria de Economía y Hacienda, y todo está auditado por Sindicatura de Cuentas.
Y esa información la tengo aquí, la de Sindicatura de Cuentas, que en tiempo y forma se presentó toda la documentación, en su página 125, se lo digo, así no hace falta que lo busque.
Pone que el precio final reconocido de las obras ha quedado establecido por AC, SL, en la cantidad de 111 millones -bueno, hay un pico-, 111 millones de euros.
El precio final fue notificado a la concesionaria que manifestó su conformidad.
Habla al principio de su discurso del plan de viabilidad, primero que no lo había, después que sí que lo había.
Al principio ha dicho: «No tenemos constancia de que al principio lo hubiera, ahora que sí, tal.
» Me alegro que lo dijera, porque iba a decirle que hay un artículo de El País donde sí que consta que ustedes, sobre todo su portavoz Carles Mulet habla de este informe de Mott MacDonald, que costó 89.
000 euros, y que constaba de 31 páginas, o sea que sí que existe.

Y les digo que no también a esta comisión de investigación, también, porque han tenido la oportunidad durante este año 2013 de tener información al respecto, con quince comparecencias de la oposición y una a petición propia, 182 preguntas escritas, 17 preguntas orales, 95 solicitudes de documentación, 3 proposiciones no de ley.
Por información desde luego, no ha sido.

Y también le digo, le voy a decir por qué creo que sí que debe haber un aeropuerto en la provincia de Castellón.
Le voy a hacer un poco de historia reivindicativa.
Ya en el año 1972 hay un informe, una publicación de la Cámara de Comercio de Castellón, titulada: «Perspectivas de futuro para Castellón y su provincia».
Y ya entonces se hablaba de la necesidad de un aeropuerto en la provincia de Castellón para su despegue turístico y económico.
Y sobre la oportunidad, le puedo hablar de otro informe de la Universidad de Barcelona, de los economistas Germà Bel y Xavier Fageda, que habla de aeropuertos, movilidad y crecimiento, donde definen a los aeropuertos, que son una infraestructura esencial para el crecimiento económico del territorio donde están ubicados.

El papel de los aeropuertos en el crecimiento económico se puede considerar desde tres puntos de vista: primero, como generadores de puestos de trabajo en las actividades directamente asociadas a la canalización del tráfico aéreo.
Segundo, como actividad turística, se sustenta en gran parte por el tráfico que proporcionan los viajeros.
Según los datos del Instituto de Estudios Turísticos, por ejemplo, el transporte aéreo tiene un impacto económico que representa el 7% del producto interior bruto.
España es el tercer país de Europa por volumen de tráfico aéreo en aeropuertos.
Es el segundo destino turístico mundial por volumen de ingresos.
El turismo, desde luego, representa en España el 10,2 del producto interior bruto.
Y tercero, tercer dato, actividades que surgen en el sector terciario y logístico alrededor de las instalaciones portuarias.
Como usted sabrá, estamos en la era de la globalización, es una de las tendencias más importantes de la economía contemporánea.
Este proceso se caracteriza por un aumento de movilidad de las personas y mercancías por todo el mundo.
Por ejemplo, en el citado informe se observa que la cercanía de instalaciones aeroportuarias influye en las decisiones de localización de las empresas para el desarrollo de sus actividades de contactos personales con personas ubicadas en otras ciudades.

Otro informe, por ejemplo, el de Strauss-Khan y Vives, hallan evidencia en un estudio para Estados Unidos de la existencia de una relación positiva entre la localización de sedes de empresas no manufactureras y la disponibilidad de servicios aeroportuarios.

Por todo ello, y mucho más, el gobierno valenciano apuesta por el aeropuerto que despegue el futuro económico de nuestra provincia, Castellón.

No aspiramos a ser un aeropuerto hub del sur de Europa, pero sí un aeropuerto complementario al de Valencia, como es el de Reus de Tarragona.
La Generalitat valenciana, junto con los sectores empresariales, siempre junto a ellos, ha luchado por una reivindicación histórica para tener una puerta abierta al futuro, a la economía, al progreso de Castellón.
Y desde luego le hablo de datos.
No he venido aquí a hacer demagogia como usted, y también le digo que es un hecho que el 12 de diciembre de 2013 se acaba el plazo de ofertas para gestionar el recinto, que por el momento sí hay empresas interesadas, pero creo que no se debe decir cuáles, porque como en todo contrato mercantil, hay que esperar al final.
Y esto, desde luego, es una realidad, yo le estoy hablando desde luego de realidades.
¿O no es una realidad por ejemplo, la CV-10 o la CV-13, que unen el interior con la costa?
¿Eso no supone progreso?

Pues mire, en la provincia de Castellón, mi provincia, y creo que también la suya, la que también debería de defender y reivindicar, no solo tenemos sol y playa, tenemos turismo de interior, de naturaleza, y turismo gastronómico, incluso con una amplia gama de productos autóctonos con denominación de origen.
Y no olvidemos nuestro sector del azulejo, centralizado en el norte de nuestra Comunidad Valenciana, y que es nuestro mayor exportador de mercancías y precisa de una conexión directa con sus clientes.
Y por tanto, y por todo lo dicho, es una inversión no solo reivindicada durante años, sino necesaria para el progreso de la provincia de Castellón.

En resumen, el papel de los aeropuertos del tamaño como el de Castellón, similar a aeropuertos como Lérida, Gerona, Reus, Ciudad Real o Murcia, son proactivos, catalizadores del crecimiento económico.
Y repito, nosotros sí apoyamos la puesta en marcha del aeropuerto de Castellón, porque apostamos por el futuro.
Diga usted, ¿usted por qué apuesta?
Y pregunte sobre todo en Torreblanca, de donde usted es, quién apuesta por el aeropuerto.
Hay muchísimos ciudadanos, muchísimos en la provincia de Castellón y en su ciudad que apuestan por el aeropuerto de Castellón.

Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Vidal.
(Aplaudiments)

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, vosté mos porta ací la confusió que mos ha portat des del mateix moment, una confusió d'idees total.
Qui defén Castelló, vosté?
A vore, vosté està defenent ací una idea de Carlos Fabra, perquè vostés saben que de Castelló han arribat a diputats a l'ombra de Carlos Fabra, i per tant avui l'han de traure a ell, encara que siga condemnat, l'han de traure del forat on s'ha posat.
Vosté me parla de la CV-10 i la CV-13?
O siga, perquè tinguem una autovia hem de gastar-nos deu vegades més o cent vegades més en un aeroport?
És que la gent de Castelló, que tant diu vosté que defén, no tenen dret a traslladar-se gratuïtament per unes bones carreteres si no tenim un aeroport?
Necessitem excuses nosaltres.
Bona defensa de Castelló, senyoria, magnífica, per a fer-li un monument.
El mateix que li han ficat a Carlos Fabra.
Allí també.
El monument que li han ficat a Carlos Fabra poden posar-li'l a vosté també, senyora Linares, allí junta, que vosté també està en la mateixa posició que la seua companya.
Han crescut a l'ombra d'un delinqüent, i avui han de traure cara per ell.
Seguixquen traent cara, però públicament.
Al carrer també.
Firmen perquè no el tanquen a la presó.
Firmen, home, clar que sí!
Firmen per a això.

Pla de viabilitat Mott MacDonald?
El pla de viabilitat se fa abans d'invertir, senyora.
Abans d'invertir.
L'estudi de Mott MacDonald no és un pla de viabilitat previ a la decisió d'enterrar tots els milions que han enterrat.
Vosté no distingix -perdone, ací ho ha confós totalment- l'instrument de la finalitat.
Vosté m'ha dit que la proximitat a les instal·lacions aeroportuàries.
.
.
Mentida.
El meu poble està al costat de l'aeroport i vaja a vore què s'ha creat avui de treball al costat de l'aeroport.
El funcionament d'un aeroport, el funcionament porta activitat.
No la construcció d'un aeroport, que no significa res, i que no ha aportat absolutament res més que crítiques i rialles, i burles.
Li ho van dir ben clar: abans de portar un avió ací, posen Castelló en el mapa.
Però no en el mapa de la rialla, ni en el mapa de la burla, sinó en el mapa del turisme.
Com han de portar 600.
000 persones amb 25.
000 places hoteleres que té en tota la província?
On les posaran?

Vosté vol promocionar el turisme?
Com?
Vosté ara ha de defendre un delinqüent ací davant.
I a això ha vingut, i aixina de malament quedarà.
Aixina de malament quedaran.
Se fan vostés copartícips d'eixe projecte, d'un projecte que avui.
.
.
No avui, que nosaltres, perquè seria un oportunista si avui em negara, però que des del principi hem plantat cara en Castelló i ho hem dit des del primer dia.
I avui, si estem replicant, és perquè els fets ens donen la raó: un pou sense fons, i vostés són també culpables de tots els diners que s'han enterrat allí.
Que si ha fet quinze compareixences?
Ací compareixen perquè volen.
Escolte, que no està en Reglament de Les Corts l'obligació de fer eixes compareixences o què?

Mire, vosté -estic dient- confon l'instrument amb la finalitat.
Si la finalitat és promoure el turisme en Castelló, fagen el favor de promoure'l, fagen el favor de promoure'l.
El turisme en Castelló no té cap activitat d'incentivació en este moment.
Vostés no han fet res.
Vosté mos ve i mos parle de 111 milions, quan un altre dia se va parlar de 150 ací mateix.
Aclarixquen.
I segona, si per a justificar vosté l'aeroport de Castelló ha de començar a contar-mos el cost de més de tots els altres aeroports és perquè no confia en absolut en la pròpia inversió que vostés han fet.
És com aquell carterista que el pillen robant la cartera i diu: «No, però jo robe, però poquet.
Perquè mire, allí en el banc roben més.
» Poca justificació té vosté comparativament.
Per què no me compare els vols regulars i vols xàrter, que van a cada un dels aeroports?
Hi han molts ahí que.
.
.
Eixos aeroports que vosté diu no vol dir que estiguen ben fets.
No vol dir que estiguen ben fets.
No vaig a defendre'ls, ho desconec també.
No vaig ni a defendre'ls, ni.
.
.
Jo parle del que conec, i el que conec és una autèntica barbaritat el que han estat fent vostés.
I la prova, senyoria, és que avui, quatre anys i escaig després de la seua inauguració, resulta que encara no hi ha.
.
.
Sí, un avió, el de prova, i un bòlid que corria per allí, gràcies també als favors que se solen fer des d'aquell moment.

Hem dit varis elements.
Parla de demagògia de xifres?
Jo vull saber les xifres de rendibilitat de l'aeroport, perquè els recorde que en la concessió inicial vostés parlaven de sis-cents mil passatgers anuals per a poder rendibilitzar l'aeroport.
Avui, amb la licitació que han fet només parlen de tres-cents mil.
De sobte, per a rendibilitzar hem disminuït al 50% la quantitat de gent que havia de vindre.
¡Vaja estudis en què vostés es basaven perquè hi havia una equivocació del 50% de les previsions que podien fer per a rendibilitzar l'aeroport!
¿Vosté no veu que quan més mirem els números més fem riure?
, ¿eh?

O siga que ¿nosaltres ridiculitzem una infraestructura?
Perdone, la infraestructura que vostés han fet es ridiculitza ben a soles i no necessita cap ajuda, des de la porta on va la gent a vore el monument a Carlos Fabra…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies,…

El senyor Pañella Alcàcer:

…fins a tota la resta.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies per la seua intervenció.

El senyor Pañella Alcàcer:

Per tant, si puja ací, per favor, diga'm quin és el futur però amb números a la mà i amb realitats i no amb paraules.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per a rèplica, senyora Vidal té la paraula.

La senyora Vidal Causanilles:

Yo la única manera que tengo para expresarme con usted es, desde luego, hablando.
Cantar, pues, ¡vamos!
, no soy muy buena cantando pero, ¡vamos!
, lo que he venido aquí es contarle el tema del aeropuerto de Castellón.

Por supuesto que lo defiendo porque soy de Castellón, yo creo que es una reivindicación histórica y necesaria para la provincia de Castellón como ciudadana, y, desde luego, en segundo lugar, también, como representante del Partido Popular pues ha sido un proyecto durante años reivindicado -ya le he dicho-, desde el año 1972, que yo entonces era muy pequeña, era un bebé, pero creo que es muy importante, muy importante para la provincia de Castellón.

Habla de varias cosas porque como ustedes, también, desprestigian todo, le digo: mire, la Nacional 340 a su paso por Torreblanca ¿no mejoró ni enriqueció económicamente Torreblanca?
, ¿no se hicieron restaurantes?
, ¿no se han hecho restaurantes cuando en su día se hizo la Nacional 340?
, ¿no se hizo algún hotel en Torreblanca?
, ¿no se hizo?
(Veus) No, no, le estoy hablando ahora, por ejemplo, de la…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, per favor.

La senyora Vidal Causanilles:

…Nacional 340 que, en su día, cuando se hizo, ¿no hubo una riqueza en su pueblo?
No, es que, cuando hable, hable con propiedad.

Yo, la verdad es que…

El senyor vicepresident primer:

Señor Pañella, por favor.

La senyora Vidal Causanilles:

…soy muchísimo más joven que usted pero yo algunas cosas, cuando voy, las veo, ¿sabe?
, las veo.
(Veus)

Sí, bueno, si quiere, le digo la edad, señoría, si tiene tanto interés, ¿eh?
, pero bueno.

Hablando un poquitín en serio, vamos a ver, ha hablado de escultura, de la fórmula 3, ha hablado de muchísimas cosas.
Le voy a contestar a todo lo que ha dicho aquí, a lo que usted ha dicho ahora le voy a contestar.

Escultura.
Mire, muchísimos aeropuertos, muchísimos en el mundo destacan por el arquitecto que lo ha hecho, destacan a lo mejor por los materiales, por muchísimas cosas.
Desde luego, ustedes han hecho y están poniendo en el mapa al aeropuerto de Castellón por la escultura, porque se conoce gracias a la publicidad que ustedes les hacen, negativa pero se conoce.

Pero, por ejemplo, le voy a dar en positivo aeropuertos en el mundo que se conocen de forma positiva porque los ha hecho pues a lo mejor un arquitecto como Norman Foster, que ya sabe usted lo que cobra este arquitecto.
Bueno, pues el aeropuerto de Pekín es conocido por «el gigante chino»; por ejemplo, el de México, el de Nuevo México es conocido como «el aeródromo galáctico»; y el aeropuerto internacional de Denver es conocido por su techo, que está lleno de tipis, por ejemplo.
Y no pasa nada, son muchísimo más característicos por eso.

Creo que es, desde luego, una irresponsabilidad hablar y, además, lo ha hecho un artista castellonense de reconocido prestigio internacional -sea dicho de paso-, y yo creo que es bueno apostar por los artistas de la Comunidad Valenciana.

En cuanto a los entrenamientos -que ha dicho usted- de fórmula 3 que hubieron allí, bueno, no es ni el primero ni el último donde se alquilan instalaciones de cualquier tipo para hacer no solo spots publicitarios sino, incluso, rodar películas.
Y eso, desde luego, comporta un canon, un canon o un alquiler, sí, un canon, comporta un canon para… Bueno, no tengo un diálogo con usted, ahora tengo el uso de la palabra.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora Vidal Causanilles:

…un canon por la utilización de esas instalaciones.
El Liceo, sin ir más lejos, o el Teatro del Real se han alquilado, incluso, para realizar spots publicitarios y ello conlleva un canon, ¿eh?
, un canon.
También es bueno saberlo.

Mire, ha hablado también de dinero público, dinero público.
Ustedes se llenan la boca hablando de dinero público.
Pues, mire, el dinero público, desde luego es el dinero de todos ustedes, mío, de todos los compañeros y de los señores que están fuera de esta casa, de todos, ¿eh?
Y cuanto más empleo haya más se puede recaudar, desde luego, y más infraestructuras se pueden hacer en beneficio de nuestra comunidad.

Y creo que hay que matizar ese tema porque por lo que estamos luchando -y se está luchando- desde el gobierno valenciano es para generar más puestos de trabajo, para luchar para que vengan más inversiones del extranjero.
Y cuantas más infraestructuras tengamos, desde luego, más acceso habrá para que empresas de fuera quieran venir aquí a invertir, a la Comunidad Valenciana, y, desde luego, a la provincia de Castellón que también tenemos que luchar por el empleo.

Empresas, bueno, hay multitud de empresas que están apoyando el aeropuerto de Castellón y multitud de artículos -que podría decir- de empresarios, sobre todo de la asociación de Asotur, ¿eh?
, tengo aquí multitud de artículos que no creo ni que los quiera porque no le interesan, a ustedes solo les interesa la publicidad negativa.

Desde luego, el gobierno valenciano siempre está al lado de los empresarios, al lado de los ciudadanos, luchando para que se generen los puestos de trabajo necesarios para que esta comunidad salga ya, de una vez por todas, de la crisis, y creo que el aeropuerto puede ser una de las infraestructuras necesarias y que nos haga despegar en la provincia para tener más puestos de trabajo y muchísimas más empresas interesadas en venir aquí.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Vidal.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El Partit Popular avui es nega a una comissió d'investigació sobre l'aeroport de Castelló perquè continuen protegint Carlos Fabra.
Carlos Fabra és l'autor intel·lectual del gran desfalco a les arques públiques que ha suposat l'aeroport de Castelló i també és l'autor material perquè és ell el que ha signat, de su puño y letra, tots els contractes milionaris que han dessagnat -que estan dessagnant-, any rere any, la Generalitat valenciana per l'aeroport de Castelló.

Contracte de seguretat de l'aeroport de Castelló, més d'un milió d'euros a l'any, signat per Carlos Fabra Carreras.

Contracte de control del trànsit aeri -no sé de quin trànsit aeri però del trànsit aeri-, 3,6 milions d'euros, signat per Carlos Fabra Carreras.

Contracte de més d'un milió d'euros per al patrocini d'un equip de motociclisme, signat per Carlos Fabra Carreras.

Així com els contractes de les diverses consultories i assessories que pugen 17 milions d'euros, o els contractes de publicitat que sumen més de vint milions d'euros.

I, naturalment, el contracte dels 300.
000 euros de l'estàtua inspirada en Carlos Fabra, que si algun dia arriben passatgers a l'aeroport de Castelló la benvinguda els la donarà una estàtua amb la cara d'un condemnat per frau fiscal.
Serà comú: ¡Benvinguts a Castelló!
¡Benvinguts al País Valencià!
¡Benvinguts a la terra dels corruptes!
Serà una cosa així eixa estàtua en l'aeroport de Castelló.

Com dic, tots i cada un d'aquests contractes han estat signats per Carlos Fabra Carreras, signats -i ara sí, ara sí que ho podem dir sense que ens denuncie-, signats per un delinqüent.
(Veus) I tot açò és el que encobrix el Partit Popular…

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

La senyor Albiol Guzmán:

…avui amb el seu vot en contra.

El senyor vicepresident primer:

Silencio, por favor.

La senyor Albiol Guzmán:

Tot açò és el que el Partit Popular es nega que s'investigue, un saqueig que suma 200 milions d'euros.

Donava igual si l'aeroport funcionava o no, donava igual si anaven a volar avions o catxirulos, donava igual perquè el negoci és un altre, el negoci ja l'han fet, i cada mes que passa, amb l'aeroport tancat, més negoci, més contractes fantasma que es prorroguen, més estudis, més informes, més auditories, més consultories, més negoci, informes com el de Pasiphae contractat a l'exministre del Partit Popular, a Josep Piqué.
Perquè són molts els que han estat xuclant de les arques públiques gràcies a l'aeroport de l'abuelo, no de l'abuelo entranyable, sinó de l'abuelo corrupte, de l'abuelo defraudador i de l'abuelo lladre.
(Veus)

Carlos Fabra, el «ciudadano ejemplar», ara està condemnat a quatre anys de presó i ha sigut durant anys i anys el president d'Aerocas, empresa pública de la Generalitat valenciana, el personatge més negre de tota la història de Castelló i un dels que més ha manat, sense cap dubte, al Partit Popular.
Ell ha posat i llevat regidors i regidores, ell ha posat i ha llevat diputats i diputades provincials i autonòmics, i, fins i tot, ha posat i llevat presidents del govern valencià.
I per això va a continuar sense president d'Aerocas, malgrat les seues múltiples imputacions que ara ja són condemna.
Per això l'abraçava el president Alberto Fabra i per això als sopars d'homenatge acudia tota la cúpula del Partit Popular.

I, avui, tornaran a votar en contra que s'investigue la seua gestió al front de l'aeroport de Castelló, com ho van fer ja quan vam presentar ací Esquerra Unida una petició de comissió d'investigació, perquè al Partit Popular hi ha una ferma aliança entre corruptes condemnats i corruptes imputats.

Ara, quan votem, molts premeran el botó del «no», del «no» a la comissió d'investigació com agraïment a tot el que Carlos Fabra ha fet per ells; de fet, molts li deuen el seu escó a Carlos Fabra.
Altres votaran «no» simplement perquè encara li tenen por, i no m'estranya perquè vostés, que són els que més el coneixen, saben millor que ningú que a Carlos Fabra li ha passat com Al Capone, que l'han condemnat per frau fiscal però que això és sols la punta de l'iceberg.

Però, nosaltres, Esquerra Unida mai li hem tingut por, ¡mai!

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Pel Grup Parlamentari Socialista, senyora Maria José Salvador.

ll·lustre diputada té la paraula.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyora Vidal, vosté ens parla de l'aeroport de Ciudad Real com si ens parla de l'aeroport de Kuala Lumpur, és que ens trobem amb un aeroport sense avions.
Diu que Pequín té l'aeroport de Norman Foster; nosaltres tenim el aeropuerto del abuelito, senyora Vidal.
(Aplaudiments)

Miren, estem davant d'un episodi més i llastimós del serial sobre la construcció i explotació de l'aeroport de Castelló.
Esta concessió va ser la gran opció durant molts anys, recordar que es va signar el contracte de construcció i explotació de l'aeroport de Castelló al 2003, eixe contracte era el marc jurídic, el model pel qual vostés van optar en relació a l'aeroport de Castelló.

La seua estratègia d'explotació passava per pagar-li a Conaer sis euros per passatger total, entra i eixida, sempre que no s'arribara a sis-cents mil passatgers anuals.
(Veus) Un exemple més de la mala gestió…

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor,…

La senyora Salvador Rubert:

…i del desenllaç esperpèntic i sorollós residenciat als tribunals.

El senyor vicepresident primer:

…pregue silenci.

La senyora Salvador Rubert:

Ens trobem davant d'un govern incapaç i d'un president incapaç de fer les coses de manera limpia, normal i exemplar, és com si esta empremta no estiguera en el seu ADN.
Ara bé, el que sí sembla que té el seu ADN és que sempre han de fer vostés escala als tribunals per molts motius, també en este que ens ocupa.

El que ací es tracta, i per la qual cosa es demana una comissió d'investigació i nosaltres compartim, és que es tracta d'un escàndol onerós, no ha sigut gratuït, senyories, ha tingut repercussions sobre els interessos generals; el Consell té el 99% d'Aerocas i no han defensat mai els interessos generals ni abans ni ara en el plec publicat per licitar el projecte de gestió de l'aeroport, i també suposa una taca a l'erari públic, al bolsillo de tots els valencians.
Els ciutadans de la província de Castelló estem especialment concernits per aquesta qüestió.
Ja sé que a algunes senyories de Castelló, diputats de Castelló, els fa riure aquesta qüestió, doncs, bé, continuen vostés rient, senyories.

Vostés tenen el deure d'explicar, i nosaltres i els ciutadans el dret de saber l'última realitat, l'última veritat després de tantes versions sobre este aeroport i, també, sobre el pleit pel que s'ha vist afectat.

El relat de l'aeroport de Castelló ha anat sempre acompanyat d'una constant opacitat informativa per a l'oposició i també per a la ciutadania.
Són vostés escassament transparents.
Un exemple més, i és que no ens volen donar l'informe d'auditoria de Pasiphae, eixe que va fer el senyor Piqué que, segons el conseller Buch, dia que estava elaborat per una persona que res tenia a vore amb antics governs del Partit Popular ni amb el Partit Popular.
I ara ens diuen que fins al 12 de desembre no tindrem eixe informe perquè han d'acabar les empreses de presentar-se a la licitació.

Miren, el que sí sabem és que tenen una clara estratègia per ocultar esta informació.

No sabem, perquè no ens han contestat en seu parlamentària, quantes empreses estan interessades en fer eixa visita informativa a l'aeroport de Castelló i, per tant, podien estar interessades en presentar-se a la licitació, entre tantes coses.

Esta comissió d'investigació es demana perquè hauran fallat els altres mecanismes ordinaris de rendició de comptes.

Vostés, el govern, no tenen costum de retre comptes ni es caracteritzen per la transparència.

Veiem adient esta comissió d'investigació amb l'objectiu d'aproximar-nos, de fer un examen rigorós i transparent de l'estat de qüestió de l'aeroport de Castelló, que per la comissió passaren els autors, els responsables d'este tràgic relat o d'este bodevil que ha segut l'etapa de Carlos Fabra, com a president de la Diputació de Castelló, i d'este aeroport, del seu aeroport.

I ens preguntem on estan i on esteu tots aquells que li réieu les gràcies, que li aplaudíeu els insults (aplaudiments) i recolzàveu, inclòs el que ja no està, president Alberto Fabra.

Miren, sobre la resolució del contracte de Conaer també tenim dubtes, perquè diuen que ara van a pagar amb el FLA la sentència judicial.
Entre tantes prioritats, ¿esta és una prioritat per al Partit Popular?
, doncs també ens agradaria saber-ho.

Miren, tant que parlen d'Andalusia, doncs aprofitaré, via judicial oberta pels ERO i comissió d'investigació al parlament on governa el Partit Socialista.

Ací, senyories del Partit Popular, tenen ara en les seues mans, encara que siga per una vegada, canviar la previsió en esta votació i donar un exemple de democràcia i saber fer amb el seu recolzament, perquè quan volen, sí que saben actuar a títol individual i personal.
Doncs com si volen, poden; facen exercici d'eixa qüestió per a alguna cosa una miqueta més honrosa i més digna com és recolzar esta comissió d'investigació.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Salvador Rubert:

.
.
.
i no una persona condemnada per corrupció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Salvador.

Passarem a la votació, a continuació, d'este nové punt de l'ordre del dia.
Ocupen, senyories, els seus escons.
Senyories, Comença la votació.
Vots a favor, 33; vots en contra, 44.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació per a avaluar els riscs i les conseqüències mediambientals de la fractura hidràulica (fracking) en territori valencià, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 66.
489, amb correcció d'errades RE número 66.
656, BOC número 199)

El senyor vicepresident primer:

Dècim de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació per a avaluar el risc i les conseqüències mediambientals de la fracturació hidràulica, fracking, en territori valencià, que presenta el Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada 66.
489, i una correcció d'errades, registre d'entrada 66.
656.

Torn a favor, en representació del grup que presenta la iniciativa, il·lustre diputat Juan Ignacio Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Para que os acordéis… de qué estamos hablando.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor, respectem els usos parlamentaris.
No tutegem, perquè si no, açò no… ¿eh?
Si no, açò es convertix en una altra cosa.

Molt bé, senyor diputat, quan vullga, té la paraula vosté.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Compromís propone la creación de una comisión de investigación sobre las repercusiones del fracking en el territorio valenciano.

Hace poco más de un año nadie había oído hablar del fracking, nadie sabía lo que era.
En cuanto empezamos a saber qué suponía esta técnica, bueno, empezaron las alarmas.

¿Qué es lo que deducimos?
¿Qué es lo que supimos?
¿Qué supone el fracking?
Pues, de entrada, era la extracción de gas, que está embebido en las rocas, que implica la perforación de pozos de hasta tres kilómetros de profundidad y, luego, pozos laterales de hasta un kilómetro o más en horizontal para, después, insuflar agua con arena y hasta 500 sustancias químicas distintas, muchas de ellas desconocidas por secreto industrial, de forma que se fractura la roca, se extraen parte de esos fluidos y se supone que, a partir de ahí, emana el gas.

¿Qué conllevaba esa técnica?
Pues, de entrada, riesgo de contaminación de acuíferos -obviamente, se perforan los acuíferos con tuberías-; riesgo de contaminación atmosférica, porque se pueden liberar gases a la atmósfera; obviamente, repercusiones socioeconómicas en todas las zonas afectadas.

En el caso de Castellón podíamos hablar de todo el tema de turismo rural, de gastronomía, de artesanía, agricultura, ganadería, pero también las posibles afecciones a las aguas subterráneas, el acuífero del Maestrazgo y la reserva estratégica de la provincia de Castellón, y el uso de esta técnica podría producir una contaminación en muchos casos irreversible.

Aparte, se producen afecciones sobre el paisaje, sobre los espacios naturales y, sobre todo, los usos sobre la naturaleza a nivel de ocio, desde las setas, rutas de senderismo, ciclismo, etcétera, etcétera, etcétera.

Desde entonces, hemos debatido en este pleno tres veces -esta es la cuarta- sobre el tema del fracking y hemos ido averiguando más cosas.

¿Qué hemos ido sabiendo?
Pues que de lo que se extraía, en realidad era entre el 15% y el 80% de lo inyectado, o sea, que en muchos casos aproximadamente la mitad del fluido inyectado, que, insisto, hasta 500 sustancias químicas, muchas de ellas desconocidas y algunas probadamente tóxicas, quedaban en el subsuelo.

Hemos sabido que los depósitos en superficie, por las experiencias vistas en Estados Unidos que es donde más se ha desarrollado esta técnica y donde están ya más quemados con esta técnica porque están ahora sufriendo los efectos negativos de la misma, pues los depósitos en superficie en muchos casos rebosan por lluvias fuertes, por mal dimensionamiento de esos depósitos y eso implica contaminación en superficie y, también, contaminación de acuíferos.

Esas balsas de decantación son de evaporación y lo que implica es que…, bueno, lo que se deja es que el agua, con las sustancias químicas, se vaya evaporando y, en esa evaporación, se trasmiten a la atmósfera también parte de esas sustancias químicas.

Sin embargo, pese a todas esas evidencias, el Partido Popular no ha sido capaz aquí de establecer, digamos, una moratoria.

Esas tres proposiciones que se han hecho en este pleno, de alguna forma, lo que pretendían era establecer una limitación, por lo menos temporal, para que hubiera tiempo de conocer con exactitud cuáles son los riesgos a los que nos enfrentamos.

En los últimos meses hemos sabido más cosas.
Hemos sabido más cosas, como por ejemplo, que en dos de las tres zonas en las que se pide la prospección, la investigación, hay fallas.
Hay fallas que hasta ese momento no se tenía conocimiento, lo mismo que ha pasado en el tema del Castor.

Recordemos que el Castor, un depósito de gas subterráneo, se autorizó con todos los permisos, y parecía que estaba todo correcto, y resulta que no había habido una evaluación del riesgo sísmico.
No se conocía que hubiera unas fallas allí debajo, y eso ha generado, cuando se ha empezado a insuflar gas en el subsuelo, hasta 500 sismos, que han alertado a toda la población de las comarcas afectadas.

¿Qué más hemos sabido?
Que, en cualquier caso, los acuíferos siempre resultan afectados, porque existe tal ocupación del subsuelo que es prácticamente imposible asegurar que no pueda existir roturas, fugas… También hemos sabido que hay que producir explosiones en el subsuelo para generar esas grietas y, con esas explosiones, las tuberías pueden sufrir daños, grietas y, también, a partir de ahí, se pueden producir emanaciones de sustancias contaminantes.

También hemos sabido que en muchos casos en Estados Unidos y en otras zonas de Europa, donde sí se ha desarrollado esta técnica, ha habido deficiencias técnicas, ha habido requisitos que no se han cumplido y eso ha generado estos problemas de contaminación que estamos hablando.

Hemos de recordar que en el caso del Castor los seísmos eran del orden de cuatro y eran a unos 25 o 30 kilómetros de la costa.
En caso de que se produjeran en el interior de la provincia de Castellón sería, justo, bajo las zonas habitadas, obviamente.
Por tanto, el riesgo sería mucho mayor.

Y hay un dato también que hemos sabido, que es bastante alarmante.
Yo no sé si saben ustedes qué presión lleva un neumático, pero sí que saben la explosión que genera cuando estalla.
Pues un neumático de coche lleva dos atmósferas de presión, dos atmósferas.
¿Saben a qué presión estaba insuflando en el Castor?
A 200 atmósferas.
Por eso se generaron esos movimientos sísmicos.

¿Saben a qué presión se insufla el fracking?
A 600 atmósferas como mínimo, o sea, 300 veces más la presión que lleva un neumático que, como todos saben, cuando revienta es una bomba directamente.
O sea, que la presión a la que se somete al subsuelo es enorme y, por tanto, el riesgo de generar en el subsuelo efectos indeseados, grietas no deseadas, que se rompan las tuberías es muy, muy elevado.

Pero, pese a todo esto, pues bueno, el Partido Popular parece que está por la labor de seguir autorizando esto.
En la última comisión en la que se trató el tema se siguió confirmando lo mismo: «Sí, aseguraremos que técnicamente la cosa va a ir bien, que no hay riesgos ambientales…» Eso es absolutamente imposible.

Y si no lo tienen claro todavía, por eso estamos proponiendo esta comisión de investigación, para que vengan expertos y, despacito, poco a poco, delante, cara a cara, nos cuenten cada uno de estos riesgos y, sobre todo, que lo evalúen.
Porque los riesgos ya los conocemos.
Sabemos que es prácticamente imposible garantizar la seguridad solamente de las prospecciones, solamente de las prospecciones, los primeros ensayos, porque implican el desarrollo de la técnica al 100%.

Pero, bueno, lo que no sabemos exactamente es cómo va a repercutir esto en el subsuelo del norte de Castellón, que es distinto al de otras zonas del territorio, del planeta, como todos sabemos; cómo va a influir en la socioeconomía de las comarcas afectadas; cómo va a influir en el uso del agua en las próximas décadas, incluso siglos, en el caso de que se produjera alguna fuga o algún… accidente; cómo se va a influir en todo lo que es la socioeconomía y el futuro de las próximas décadas e incluso siglos del norte de la provincia de Castellón.

Por tanto, lo que estamos proponiendo es un poco de sensatez.
Le estamos pidiendo al Partido Popular que se olvide de otras cuestiones y piense en las poblaciones del norte de Castellón, que piense en sus alcaldes, la mayoría de los cuales ya se han opuesto frontalmente a esta técnica, porque ya han conocido cuáles son los riesgos, y son inasumibles.

También es interesante conocer qué posibles recursos hay ahí.
Porque sabemos que los recursos son muy escasos y que la extracción de los mismos en ningún caso es siempre al 100%, ni al 50% siquiera.
Es muy complicado extraer esos recursos de gas y, a fin de cuentas, sería una extracción muy pequeña.

Y eso, o sea, pocos recursos y elevados riesgos, hay que tenerlo presente, y para hacer un adecuado análisis de coste de oportunidad, de los riesgos y de los beneficios.
Y, como gestores del patrimonio valenciano que son los que ahora mismo están gobernando, pues actuar en consecuencia.

Insisto, yo les pido a los diputados del Partido Popular…, espero que, de entrada, no se nieguen a esta comisión de investigación.
Será positiva para todos, aprenderemos, sabremos exactamente a lo que nos estamos enfrentando.
Unos lo conocemos más que otros.
Hemos estudiado unos más que otros.
Me consta que algunas señorías del Partido Popular han profundizado en el tema.
Y lo que les pido es que no estén atenazados por la disciplina de voto y que piensen en la ciudadanía que ha sido la que les ha llevado a esta cámara, máxima representación del pueblo valenciano.

En la réplica completaremos la intervención.
Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Ángel Luna González)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Ponce.

Para turno en contra, tiene la palabra, en representación del Grupo Popular, el señor Castejón por tiempo de diez minutos.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Des del Grup Parlamentari Compromís demanen una comissió d'investigació.
Jo, quan vaig vore la proposta, dic: ¿investigar realment el què?
Perquè saben quines són les competències de la nostra comunitat i jo esperava que ara en la seua intervenció se dissiparen els interrogants que tenia d'investigar el què, el per a què, amb quin objectiu final.
La veritat és que en este recorregut que mos ha fet de quins són els riscos potencials del fracking no m'ha dissipat pràcticament res.

Els demanava sensatesa.
I aquesta sensatesa és precisament amb la que actua sempre el Grup Parlamentari Popular.
Jo esperava una justificació del per què d'aquesta comissió.
I evidentment no me l'ha donat.
I evidentment, com no me l'ha donat, no ho podem compartir esta, que per a vostés sembla que siga una prioritat.

Avui per avui sabem que hi ha informes, hi ha llibres, hi ha reportatges, hi ha estudis, hi ha declaracions de tot tipus.
I cadascú, jo diria que cadascú defensa el seu.
Sí que defensa cadascú el seu, fins i tot els països defensen quins són els seus interessos energètics.
I jo recorde que fa uns anys molta gent se va quedar inclús afònica pronunciant una frase que recordaran, que dien, «Nuclears no, gràcies».
Supose que tot el món s'enrecordarà.
Perquè en aquell moment era el pitjor del pitjor.
I avui resulta, resulta que inclús hi ha qui aposta per aquesta energia nuclear i al mateix temps desestima el fracking, com per exemple ocorre en França, i nosaltres li comprem l'energia.

En la nostra comunitat, que és el que mos afecta, sap que hi ha una legislació estatal, que marca quina és la línia que s'ha de seguir.
També hi ha una llei d'hidrocarburs que és de competència estatal.
I, per tant, el que se mos demana aquí, a Les Corts, no sé fins a quin punt té una transcendència.
Sí que podem parlar de riscos, podem parlar de conseqüències, però sabem que nosaltres no tenim la potestat.

I vosté mos parla de moratòria.
Més que moratòria jo només vull que analitze que en estos moments a la nostra comunitat ni tan sols s'ha autoritzat cap dels permisos sol·licitats per a investigar si existixen hidrocarburs.
Vol més moratòria?

Per tant, el Consell, com vosté podrà comprovar, ha sigut molt cautelós, molt cautelós, jo diria tremendament cautelós, i tret que aquesta és una tramitació nova, ha actuat, podríem dir, amb peus del plom.
Seguint estrictament quina ha estat la normativa existent actual, amb total transparència, i de forma molt semblant com ho fan en altres comunitats, seguint, com és natural, una tramitació administrativa que vostés coneixen i que saben que està reglada.

De fet, ha fet referència que la passada setmana vam tindre estes mateixes Corts la compareixença del secretari autonòmic, el senyor José Monzonís, que ens va detallar cronològicament quines són les fites de tot este procés, la tramitació que es va portar a terme amb total transparència, ens va parlar de l'expedient des de l'obertura de pliques fins i tot a les al·legacions que s'han presentat, que són nombroses, inclús va dir que, donat esta gran quantitat d'al·legacions es feia complex donar de forma immediata resposta a totes.

I tot això, insisteixo, només, només per a parlar de permisos d'investigació, permisos d'investigació, res més.

En aquesta ocasió, en esta comissió se'ns va facilitar tota la documentació, jo penso que tota la documentació que hi havia, i després el curiós és que, després de la compareixença del secretari autonòmic, vostés transmeten o emfatitzen carregant les tintes de forma jo diria que de forma esbiaixada en tot allò que puga incrementar l'alerta a la població, que puga provocar l'alarma a la població, que és el que (inintel·ligible) .
.
.
les declaracions posteriors, significant que el fracking, el fracking.
.
.
vostés ho han simplificant simplement dient que és una tècnica no recomanable, agressiva i contaminant.

Jo comprenc que si per vostés fóra, el Grup Compromís, que fa la proposta d'aquesta comissió d'investigació, com no tenen cap responsabilitat de govern es creuen que amb el principi de cautela, amb el principi de prudència se solucionen tots els problemes.
I el principi de prudència precisament no és dir «no» a tot.
Jo penso que actuar amb prudència també és garantir un model energètic, un model segur, un model necessari, que ha de resultat sostenible i que assegure el nostre futur.
Això és molt important.
Però sabem que per a vostés això no es cap problema, no és el seu problema.

Senyories, des del Grup Parlamentari Popular mai hem ocultat, mai, ni ho anem a fer ara, que la tècnica de la fractura geològica pot presentar riscos potencials, ho hem dit, que presenta incerteses, ho hem dit més d'una vegada, clar que sí.
I per això la nova llei d'avaluació ambiental, que precisament avui, suposo, avui al Congrés s'acabarà d'aprovar.
.
.
I el que fa referència al fracking el que fa expressament és controlar més estos projectes, exigir més requisits, abans que es puguen portar a terme.

Per primera vegada s'exigix imperativament en esta llei, la Llei d'avaluació d'impacte ambiental, una avaluació completa, perquè fins ara saben que l'administració podia decidir si en un cas era necessari, si en altre no, però ara sempre serà de forma preceptiva.
I si en el moment de portar aquesta declaració d'impacte ambiental no se reunixen les condicions, doncs evidentment no s'autoritzarà.

Jo el que estos dies he notat que aprofiten i tergiversen la realitat, perquè he de dir que és totalment fals, i confonen l'opinió pública, dir que amb aquesta llei d'avaluació d'impacte ambiental precisament es faciliten estos projectes, quan el que es fa és precisament tot el contrari, se controlen més, de forma exhaustiva i donant participació pública.

Jo estic segur que vostés això ho coneixen, però els dóna igual, seguixen tergiversant.
La llei deixa molt clar que no cap el silenci positiu, no cap en cap cas per als projectes subjectes a avaluació ambiental.
Això es diu a l'exposició de motius de la llei, al dictamen del Consell, i els articles de la llei que exigixen, insisteixo, necessàriament i amb caràcter previ que aquestos projectes es puguen autoritzar.
Exigim, per tant, una declaració d'impacte ambiental de forma expressa.

Però és que inclús s'han atrevit a dir, ho he sentit en alguns mitjans de comunicació, que si en quatre mesos no hi ha pronunciament s'aplica el silenci administratiu positiu.
I això saben que és totalment fals.
No pot haver-hi mai silenci administratiu positiu en cap cas, en cap d'estos projectes que estan subjectes a avaluació ambiental.
Repeteixo, això de forma general.

I en la nostra comunitat sembla que actuessin de forma diferent a altres comunitats, i no és el cas.
Per exemple, a Euskadi, saben que la setmana passada també sortia el seu director general d'Energia, que també dia que no vetava la tècnica del fracking, però que es faria en el seu moment amb el respecte escrupolós al medi ambient.
En Aragó saben que hi ha permisos atorgats, estic parlant permisos per a estudis, i també es dia que en un principi no es faria la tècnica del fracking i que si s'autoritzara se faria previs a estudis pertinents.
El mateix, el mateix que tenim a la nostra comunitat.

Per tant, nosaltres no considerem que vosté haja justificat esta proposta de comissió d'investigació, la votarem en contra.
I després vostés no pretenga, no interprete que en això el que fa el Grup Parlamentari Popular és que ratifiquem el fracking sense més.
No, no.
No vullguen confondre després els ciutadans dient que nosaltres el que volem és obrir la porta de bat a bat perquè s'utilitze la tècnica del fracking sense cap tipus de control.
No.
Saben que el que actualment està en tramitació és precisament la concessió dels estudis per a investigar.
I a Espanya, avui per avui, si no estic mal informat, hi ha 23 estudis concedits i 46 pendents.
I també mos haurà d'explicar algun dia el Partit Socialista per què es va concedir inclús permisos per a l'explotació.

De moment sabem que el Grup Parlamentari Popular recolza la posició del govern, que l'ha feta manifesta moltes vegades aquí, d'investigar, de seguir investigant, diem sí a l'existència d'hidrocarburs.
Però, ho hem dit moltes vegades, ni patrocinem, ni volem ser pioners en aplicar aquestes tècniques de fracturació hidràulica al nostre territori.

L'aposta de La Generalitat per un model energètic sostenible passa precisament per les energies renovables i per l'eficiència energètica, que són les que juguen un paper fonamental.

L'energia, ho hem dit moltes vegades, és la principal ferramenta estratègica en la competitivitat de la indústria i el teixit empresarial valencià.
Per tant, si fem una anàlisi, vorem que des de l'any 2007 s'ha augmentat 14 punts percentuals en la potència elèctrica instal·lada d'origen renovable, situant-se actualment en el 39%.
El consum d'hidrocarburs a la nostra comunitat precisament ha disminuït en un 20% des de l'any 2008 a 2011.
I veuen com cada vegada prenen més importància les energies renovables.

Jo penso que l'objectiu de la legislatura del Grup Parlamentari Popular, donant suport al govern del senyor Fabra, és aconseguir que al voltant del 45% de la potència i generació elèctrica en servici estiga basada precisament en energies renovables, en un horitzó al 2020 del 50%.

Per tant, no entenc com en altra ocasió mos va dir des de Compromís que mos sobrava energia, que sobrava energia, quan, per exemple, la nostra dependència energètica com a país, saben que som el país que turísticament som un dels més importants del món, però tot el que mos entra, tot el que mos entra en turisme, després ho hem d'invertir precisament en comprar gas i petroli a països estranys.

Per tant, en esta conjuntura el que no podem fer és anar en contra de la investigació d'existència de gas, però que el que sí que podem fer, i de fet farem, no tinguen cap dubte, és intentar ser el més prudents, dins de la màxima cautela, en esta sèrie de tècniques i aplicar-les, com li dia, en els millors condicionants, tant científics com tècnics.

El govern valencià avui per avui no fa altra cosa que estudiar les propostes, aquesta sol·licitud de permisos d'investigació, i ho fa, això no poden negar-ho, amb totes les cauteles del món, amb un respecte escrupolós, a un súper rigorós estudi d'impacte ambiental que ja és preceptiu, amb també donant la possibilitat que se puguen presentar al·legacions.
I que no ningú patisca, si no es reunixen les condicions no es portaran a terme, no alerten més la població.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Castejón.

Para turno de réplica el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Castejón, el Castor tenía todos los permisos, tenía su estudio de impacto ambiental.
Se les había olvidado contemplar que había una falla en la zona donde estaban inyectando.
Y ha pasado lo que ha pasado.
¿Con eso podemos estar tranquilos?
¿Con que un estudio de impacto ambiental asegure que las cosas no tienen riesgos?

Los riesgos están clarísimos.
Usted los ha reconocido.
Son impepinables.
Por tanto, eso por un lado.

Que los recursos son escasos también creo que estamos de acuerdo.
Que son muy difícil de extraer, también estamos de acuerdo.
Que lo sondeos conllevan los mismos riesgos.
.
.
¡Hombre!
En menor cantidad, porque hay menos pozos, menos perforaciones, pero exactamente los mismos riesgos que la explotación.
Eso también es impepinable.

Lo que necesitamos saber, y por eso proponemos la comisión de investigación, es en qué medida una fase de investigación y una posterior fase de explotación incidiría en los temas socioeconómicos y ambientales del norte de Castellón.
Eso es lo que queremos saber, eh.
Y no me diga que con un estudio de impacto está todo solucionado porque ya… El visto bueno del Castor no lo dio el gobierno de Rajoy, lo dio el gobierno anterior.
Correcto.
Pero los riesgos están ahí.
Y estamos para proteger y para defender a nuestra población.

Hay otra cuestión que tampoco… no hemos tocado, pero es el tema de los seguros.
Lo mismo que pasa con las centrales nucleares, las centrales nucleares llevan unos seguros que, por ejemplo, para el caso de Fukushima hubiera cubierto menos del 2% de los desperfectos generados por aquel accidente, aquel desastre.
Entonces, en este caso tres cuartos de lo mismo.
¿Se va a poder suscribir un seguro que asegure que se va a descontaminar el acuífero en el caso de que se contamine?
¿Se va a suscribir un seguro de forma que analicemos a través del tiempo la afección y cómo la población afectada, expuesta a los gases que se van a emanar ahí, sí o sí, qué repercusiones va tener?
Eso no hay forma de asegurarlo.

Entonces, lo que pedimos es precaución y conocimiento exhaustivo de nuestro territorio.
Porque dice: en otras zonas se ha autorizado.
En otras zonas no está el acuífero del Maestrazgo ahí debajo.
Que en muchos casos tiene centenares de metros de espesor de profundidad.
Es muy fácil que en centenares de metros, a varios centenares de metros de profundidad, pueda haber un mínimo accidente, algo que no se detecte y contaminar el acuífero.
Todo eso es imprevisible, no se puede asegurar.

Por tanto, ya que no están acuerdo en hacer una moratoria de momento, pues por lo menos estén de acuerdo en dar luz a este gran proyecto.

Porque decía, hemos de asegurar que el mix energético sea lo más sostenible posible y tal y cual.
Sí, yo lo que le dije, no le dije que sobraba energía, sobraba capacidad de producción de energía.
Tenemos el doble de capacidad de producción energía de que la que realmente consumimos.
El que problema es que como se ha sobredimensionado y se ha fomentado el uso de combustibles fósiles, tenemos la antorcha de ahí, de Sagunto, ya varios meses quemando a tope porque las previsiones han sido malas.
Y eso lo vamos a pagar todos en el recibo de la luz.

Entonces, ustedes, si quieren realmente proteger a la población valenciana, si no quieren volver a ser culpables de otro nuevo saqueo, de otra nueva gran repercusión sobre el pueblo valenciano, pues por lo menos podían apoyar esta iniciativa.

Ustedes, como bien saben, fueron responsables de una errática política urbanística que nos llevó al final al hundimiento de la banca y a perder todos los activos bancarios de la población valenciana.
Ustedes después, con la excusa de la crisis, han tendido a privatizar y a generalizar los recortes, y han hecho más pobre a la inmensa mayoría del pueblo valenciano.

Ustedes ya ven que se les acaba el gobierno, y entonces quieren ofrecer a, no sabemos a quién, nuevos negocios que, como siempre, como siempre, van a ser beneficio para unos pocos, eh, y perjuicios para la mayoría.
Tristemente ustedes se caracterizan por socializar las pérdidas y privatizar los beneficios.
Y eso es absolutamente infame, señores del Partido Popular.

Por tanto, en este caso les pido un poco de sensatez.
Aquí no lo debemos pleitesía ni a Iberdrola ni a nadie, aquí no es ninguna empresa de éstas a la que ustedes están, ya les digo, rindiendo pleitesía constantemente.
No hay más que recordar el déficit de tarifa que se inventaron para que ahora debamos treinta y pico mil millones a las grandes compañías eléctricas.
Se lo inventó Rodrigo Rato en el año 2002.
Y ¿cómo déficit de tarifa si tienen 6.
000 millones de beneficio, en global, anualmente?
¿Cómo a una empresa se le puede deber algo cuando está ganando a espuertas todos los años?
En este caso, ni siquiera deben pleitesía ahí.

Y Montero Energy, al final, será una empresa, que si viene, vendrá de fuera y no tiene nada que…, no va a quedar aquí nada de nada, más que cuatro empleos mal pagados.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Por favor, gobiernen para todos los valencianos y reconsideren esta…, la creación de esta comisión de investigación, porque por lo menos…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…tendremos todos más información.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies.

Senyor Ponce, ni pleitesía a empreses… En el que sí que coincidixo amb vosté és… Diu: «Estamos aquí para proteger.
.
.
» Efectivament, el Grup Parlamentari Popular estem per a protegir a les persones, per a protegir el medi ambient.
I recorden -ho he dit moltes vegades-, nosaltres recolzem un govern que no aprovarà cap projecte que atempte ni contra el medi ambient ni contra la salut de les persones.
Això que quede clar.

Des del Consell tampoc el que no és vol fer és renunciar a cap possibilitat de generació de riquesa per al futur en la nostra comunitat, perquè no cal pensar només en un moment…, ara, sinó també en el futur.
Igual que ho fan, és a dir, possibiliten, per exemple… Mire, el fracking el recolzen des d'Obama fins a David Cameron.

Jo penso que nosaltres tampoc anem a vetar una tècnica, sempre que -insistixo-, sempre que se puga portar a terme des de la millor sostenibilitat ambiental i la més preparada tecnologia.
I això és el que vostés mai volen entendre.

En el cas concret dels tres permisos que vosté fea referència a la província de Castelló, i els experts ja han dit que amb la documentació que va presentar l'empresa, que no procedix la tècnica del fracking.
Ho diuen els experts.
Per tant… I ho diuen perquè diuen que «no oferixen les garanties -textualment- per a preservar els recursos naturals», que detallen de forma específica també.
En això estem d'acord.
Ja vam dir que la conselleria ho assumix, ho assumix.

Per tant, al mateix temps, els mateixos tècnics, i amb la mateixa independència i transparència que no aconsellen aquesta concessió d'estos permisos, també es van postular a favor de la investigació d'hidrocarburs, ja que suposaria -dien ells- una font d'oportunitats per a la comunitat, que cal gestionar els riscos i no témer-los.
Això resulta que vostés no ho volen escoltar.
La frase que sempre vostés passen per alt és: «La investigació d'hidrocarburs és una possibilitat que no s'ha de desdenyar.
»

Per tant, en estos dies nosaltres també podríem agafar una sèrie de conclusions del congrés internacional sobre energia i mineria que s'ha portat a Santander, que es fea un ampli resum, un ampli informe en què determinava que el gas convencional és una oportunitat de futur.

I no ho dia la gent del Partit Popular, ho dia precisament el Consell Superior d'Enginyers de Mines d'Espanya.
I dia que és un recurs que cal tindre en compte, que pot aportar…, a més de tot el que s'ha parlat de forma negativa que caldria qüestionar, també generaria ocupació, riquesa, apostaven per un futur econòmicament i socialment sostenible, que això sempre vostés ho obliden.

Però jo penso que presenten una proposta de comissió d'investigació, però a vostés ja els dóna igual.
De fet, el dictamen ja l'ha pres, jo diria que ja l'han pres, ja l'han fet públic en el moment que ficaven aquesta camiseta «Fracking no…» I punt diria jo.

Però el que queda clar és que no m'han contestat les preguntes, ni per què, ni per a què volien aquesta comissió.
Jo penso que el que a vostés no els importa realment és ni el futur, ni el futur de les persones, ni el futur del medi ambient.
El que necessita -penso- avui per avui la nostra societat, a més de tots estos…, de tindre en compte tots estos recursos, és que s'assegure el que l'home necessita, que és treball i oportunitats.
I d'això vostés també passen olímpicament.

Jo penso que no els preocupa la salut de les persona de forma general.
És una excusa, és una excusa.
Vostés continuen -i avui ha ficat una mostra-, continuen en este afany desmesurat d'alarmar a la població.
I ho fan amb mitges veritats, i ho fan amb arguments generalistes que pretenen aplicar després a qüestions molt concretes.
Ho fan amb plantejaments, com avui ha fet, demagògics, que afavorixen una situació preocupant entre la ciutadania, que no pot…, jo penso que no deu resultar opaca per als ciutadans i que des del govern de La Generalitat ho estem afrontant amb total transparència, en un escenari que sabem que preocupa a la població.

Perquè precisament amb els seus arguments, amb les seus campanyes, el que fan és fer-los dubtar, fer-los dubtar contínuament, desconfiar de tot el que els rodeja, desconfiar de la tecnologia, desconfiar de les respostes que els pot donar la ciència, desconfiar inclús de les exigències que marca la llei.
I pensem que este no és el camí.

Vostés tenen una pretensió.
Evidentment, és una pretensió legítima, sí.
El vetar el fracking és una pretensió legítima, i ho volen aconseguir siga com siga, però només recolzant-se en unes conclusions, en part d'unes conclusions, només en uns informes que el que fan és qüestionar la tècnica exclusivament, només fan que potenciar els riscos… Parlen moltes vegades de…, només, només de les coses negatives.

Però ens permetrà que des del Grup Parlamentari Popular nosaltres també volem conéixer si estos riscos a què vostés fan referència si es poden combatre, si es poden superar i si des del rigor, en tot un procediment, i des de totes les cauteles, amb totes les mesures de protecció ambientals, pot arribar a ser -i de fet en altres països ben que ho és- una tècnica, una tècnica que dóna resultats contrastats.

Per tant, no tinguessen pressa, no tinguessen pressa.
Si els hidrocarburs estan ahí, d'aquí uns quants anys també continuaran.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Castejón Chaler:

I vosté sap que les prioritats -acabo- del govern del Partit Popular avui per avui són el seguir esforçant-mos, de la mà del president Alberto Fabra, perquè la nostra comunitat siga el motor econòmic que faça que pugam ser de nou referència a tota Espanya.
En això sí que volem ser i dedicar…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Castejón Chaler:

…tot el nostre temps.

Per tant, altres prioritats pensem que no són el moment.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Castejón.
(Aplaudiments)

Per a fixació de posició, en primer lloc, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

Quan vullga, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Sense desmeréixer la importància del que avui es tracta en aquesta cambra, jo tinc la trista sensació d'haver viscut ja esta situació moltes vegades els últims mesos -els francesos ho anomenen déjà vu-, perquè hem debatut ja moltes vegades en el ple o en comissió preguntes de tot tipus, proposicions de llei, proposicions no de llei, compareixences… Tot amb la intenció d'aturar aquesta boja i cega carrera que ha engegat el govern valencià amb la intenció d'autoritzar els permisos a l'empresa hidrocarburs Montero Energy i l'aplicació de la tècnica del fracking a les comarques de Castelló.

Avui tenim damunt la taula una nova proposta: la creació d'una comissió d'investigació a les Corts Valencianes.
Iniciativa que recolzem sense cap tipus de dubte.
Però el Partit Popular ja ha anunciat que farà, com en altres ocasions, que farà valdre l'aritmètica parlamentària per traure's de damunt el problema.
Una majoria absoluta aconseguida amb un finançament més que dubtós, que servirà de nou per a esclafar la darrera iniciativa en defensa dels pobles del nord de Castelló.

No vaig a entrar a enumerar una altra vegada els perills del fracking, els seus previsibles efectes negatius en la salut i en el medi ambient i en els aqüífers.
I tampoc vaig a referir-me de nou als projectes sense trellat que ha presentat l'empresa i que han provocat les rialles de més d'un expert.
I no vaig a fer-ho perquè tot el que se podia dir sobre el fracking ja ho hem dit, ja ho hem dit tots moltes voltes en aquesta trona i en la comissió, jo ho hem dit.

I perdone'm si és que dic que no val la pena, perquè és que jo entenc que les senyories que tenim a la bancada del Partit Popular -i anava a dir els membres del Consell, però no n'hi ha ningú-…, bé, doncs les senyories -que no n'hi ha ningú, dic, que no estan-….
, les senyories del Partit Popular, entenc que ja saben perfectament què és la fractura hidràulica.
I si encara no ho saben, serà perquè com sempre estan xerrant, no ens han escoltat, però jo hem explicat moltes vegades.

En realitat, no hauria d'haver fet falta aplegar a demanar una comissió d'investigació, perquè fa molt de temps que el procés d'atorgament dels permisos hauria d'haver acabat amb un clar i rotund no als permisos d'investigació.
Perquè, a més, ja tenim prou documentació, perquè n'hi ha estudis científics suficients com perquè se diga que no a eixos permisos d'investigació.

¿Hem d'investigar i tornar a investigar el que ja tots tenim clar com l'aigua?

El senyor vicepresident primer:

Senyories, pregue silenci.

La senyora Albiol Guzmán:

Vull aclarir que entenc que la presentació d'aquesta iniciativa no és culpa de Compromís, sinó que és per la tossuderia d'un Consell que no vol escoltar, d'un Consell completament sord a la societat i a les seues demandes i que ens obliga a estar contínuament presentant iniciatives en aquesta cambra per a vore si d'una vegada per totes escolten, els entra el sentit comú i diuen no al fracking.

Lamentablement, el guió ja està escrit, i els grans interessos que estan darrere de les posicions que està defensant el Partit Popular ja han escrit el final.
Ja podrem desganyitar-nos, exposar magistralment els nostres arguments, presentar l'estudi més sabut del món, que no va a servir res.
No servirà res perquè ja està comprovat, i hem comprovat els últims mesos, que el Partit Popular, que el Consell estan plegats a una…, als interessos de les grans empreses del sector dels hidrocarburs.
Un negoci que, evidentment, mou molt milions d'euros a l'any.

I, per tant, dóna igual el que fem, sembla que ja dóna igual, sembla que ells, que el Partit Popular, que el Consell únicament van a escoltar els interessos econòmics d'una gran empresa.
I tots sabem, i tots sabem per què el Partit Popular escolta les grans empreses, tots ho sabem.

Ara bé, no se creguen vostés que el món s'acaba entre les parets d'aquest hemicicle, on vostés i els seus amics ho tenen tot, absolutament tot controlat.
Jo tinc molt clar que, malauradament, pràcticament segur, no podrem aturar aquest procés a les Corts Valencianes, però aleshores l'aturarem al carrer amb la lluita, amb la plataforma antifracking de Castelló, amb les associacions, amb els veïns i veïnes de les comarques del nord.
L'aturarem, l'aturarem al carrer.
I ja poden posar vostés, ja poden fer vostés tot les lleis de seguretat ciutadana que vullguen, totes, que no ens van a aturar, ni ens van a atemorir en la defensa del futur que vostés ens volen llevar.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Albiol Guzmán:

I ens volen llevar el futur per a convertir-lo en dòlars per a una empresa canadenca.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Albiol.

Grup Parlamentari Socialista.
En fixació de posició, la il·lustre diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Vaja per davant el recolzament del Grup Socialista a aquesta petició de comissió d'investigació, encara que també vull deixar molt clar que el socialistes tenim més que clar què és el fracking i quines són les seues conseqüències.

Miren, senyories, tota la informació que tenim mos demana prudència, la prudència que vostés no estan tenint, senyors del Partit Popular, encara que diguen vostés el contrari.
No l'estan tenint.

Ens demana prudència el Parlament Europeu en el seu informe, ens demanen prudència els experts en les seues al·legacions presentades i ens el seus informes als projectes d'investigació.
Mos demana també prudència la mesa d'experts de Castelló.
Prudència i consell, senyories, perquè mos aconsellen que no se donen els permisos d'investigació, senyor Castejón, que no se donen els permisos d'investigació.

Mos ho demanen també els ajuntaments dels pobles afectats, i ahir, sense anar més lluny, ahir i per unanimitat, el Consell Valencià de Cultura, que nomena estes Corts els seus membres, va emetre un informe que per unanimitat diu que no se donen els permisos d'investigació.
¿El tenen vostés ja, senyors del Partit Popular, este informe?

¿On estan vostés?
Doncs molt fàcil.
Al costat d'unes empreses que busquen traure rendibilitat econòmica i no al costat de la gent.
Però és que, clar, és que al govern del Partit Popular i del senyor Fabra no els interessen les persones.
¿Com els van a interessar les persones a un govern que no paga ni als dependents, ni als col·legis, ni a les bandes de música, ni als ajuntaments?
¿Com li va a interessar al senyor Fabra les persones si lleven les ajudes de llibres de text, retallant en sanitat, en serveis socials, un govern que imposa copagaments als malalts de càncer o copagament als jubilats quan compren el seus medicaments?

No, senyories del Partit Popular, les persones no són la seua prioritat.
Primer per a vostés els interessos econòmics i després la gent.
I eixa és la línia política del senyor Fabra i del seu govern, senyories.

¿I saben vosté per què és això, per què això és així?
Doncs és molt fàcil.
Perquè tenen vostés tant d'embolic que no els importa el que pensa la gent, senyories.
Estan pendents vostés de camuflar anys de despilfarro i polítiques errònies que mos han deixat els valencianes les butxaques escurades.
Perquè el senyor Fabra està més pendent dels terratrèmols que li ocasionen alguns o molts diputats de la seua bancada demanant indults a delinqüents condemnats per corrupció, que dels terratrèmols que es poden ocasionar per la utilització del fracking.
 Perquè el senyor Fabra, senyories, està més pendent dels terratrèmols que li ocasionen la multitud de casos de corrupció en el seu partit com el Gürtel, el Nóos, Cooperació, Brugal, que dels que pot originar el fracking, senyories, i el senyor Fabra està més preocupat per amagar la foto que té amb el «ciudadano ejemplar» al que acaben de condemnar per no pagar els impostos, com sí que fan els ciutadans honrats d'este país, que de que el fracking contamine els nostres aqüífers, senyories.

Miren, els socialistes diem ací, a estes Corts, no al fracking, i diem el mateix a Castelló, als pobles i les comarques afectats pels permisos d'investigació.
El PSPV tenim una postura unànime, sense fissures, clara i contundent.
Per a nosaltres, el primer de tot és la gent, la seua seguretat i el seu benestar.
Per això, perquè prioritzem les persones, la postura del PSPV és des del minut zero «no al fracking», senyories.
No juguem a nadar i a guardar la roba, com sí que fan vostés, que mentres en els pobles afectats pels permisos d'investigació i a la província de Castelló escenifiquen una paròdia i diuen que no al fracking, el govern valencià va a dir que sí al fracking, senyories.
Vostés han fet comèdia, sí, comèdia territorial en el tema del fracking, i els actors principals d'este sainet han segut els membres del Partit Popular de la província de Castelló, i en plena funció ha vingut el secretari autonòmic i els ha dit que s'ha acabat la comèdia, senyories, ha destapat el seu joc deixant al descobert la farsa que ha protagonitzat vostés, que al final el Consell dirà que sí al fracking, eixe Consell al qual vostés donen suport.

Miren, senyories, diguen-li al senyor Fabra, perquè com no està no me pot escoltar, que mos faça un favor als valencians, que dissolga Les Corts i que convoque eleccions, (veus) que els valencians volem polítics honrats al capdavant (aplaudiments) de les institucions que fiquen per damunt de tot les persones.
Volem polítics que generen confiança per a que el poble valencià recupere el seu futur, polítics que no assassinen drets dels valencians tancant Canal 9 i polítics que diguen que no al fracking, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Besalduch.

Finalitzat este punt amb el seu debat, passarem a la seua votació.
Ocupen, senyories, els seus escons.
.
.
Senyories, comença la votació: 29 vots a favor, 43 en contra.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la possible exigència a pares i mares d'alumnes de l'escola privada concertada de quantitats econòmiques destinades a sufragar el cost de l'ensenyament, que ha de ser gratuït, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 67.
325, BOC número 201)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'onzé punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió especial d'investigació sobre la possible exigència a pares i mares d'alumnes de l'escola privada concertada de quantitats econòmiques destinades a sufragar el cost de l'ensenyament que ha de ser gratuït, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada 67.
325.
Per a la seua defensa, l'il·lustre diputat senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Com acabe de dir, anem a defendre la proposta de creació d'una comissió especial d'investigació sobre la possible exigència a pares i mares d'alumnes de l'escola privada concertada de quantitats econòmiques destinades a sufragar el cost de l'ensenyament que hauria de ser gratuït.

Senyories, aquesta comissió d'investigació la considerem necessària, ja que mentres hi han alguns.
.
.
, o n'hi han molts centres concertats que s'ajusten a la legalitat, pareix ser, hi han certes evidències, que n'hi han altres que no ho fan així, hi han altres que estan exigint.
.
.
, almenys en tenim algunes evidències, que estan exigint quantitats econòmiques als pares i mares d'alumnes per a sufragar costos que ja estan subvencionats.
Això genera una imatge pública que tots, en general, sabem la facilitat amb què se generalitza, que tots els centres concertats duen a terme aquesta pràctica il·legal, cosa que no és veritat.
Això perjudica la imatge global de l'escola concertada, pagant justos per pecadors.
És per això necessari investigar i posar remei a aquesta pràctica, sent així.
.
.
, premiant aquells centres que complixen amb les seues obligacions i complixen amb la legalitat vigent, i no.
.
.
, diferenciant-los, millor dit, sí, diferenciant-los d'aquells que perpetuen abusos sobre els pares i les mares.

Vull destacar que estem parlant de la institucionalització en alguns centres de pràctiques declarades il·legals per llei orgànica.
Per exemple, l'article 51 de la Lode, la llei orgànica de l'educació, diu que el règim de concertats que s'estableix en el present títol implica per part dels titulars dels centres l'obligació d'impartir gratuïtament els ensenyaments objectes mateixos; també diu que en els centres concertats les activitats escolar complementàries i les activitats extraescolars i els serveis escolars, no podran tindre caràcter lucratiu.
Això (inintel·ligible) .
.
.
així, i complementa també en el punt 4 que les administracions educatives seran les que regularan les activitats escolars complementàries, extraescolars i els serveis escolars dels centres concertats, en tot cas, que tindran caràcter voluntari.

No només això, sinó també el Reial decret 2.
377/1985, de 8 de desembre, reglament de normes bàsiques dels concerts, en l'article 14, en el punt 2, diu que per la impartició dels ensenyaments de nivell educatiu objecte del concert no es podrà.
.
.
-diu clarament-, no es podrà percebre cap concepte que directa o indirectament supose una contrapartida econòmica per aquesta activitat.

I l'article 88 de la LOE diu: «Garanties de gratuïtat.
Per a garantir la possibilitat d'escolarització a tots els alumnes sense discriminació per motius socioeconòmics, en cap cas podran els centres públics o privats concertats percebre quantitats de les famílies per a rebre els ensenyaments de caràcter gratuït, (inintel·ligible) .
.
.
no es podrà tampoc imposar a les famílies l'obligació de fer aportacions a fundacions o associacions ni establir serveis obligatoris associats als ensenyaments.
»

La primera pregunta que tenim de fer és què fan els pares, què fem nosaltres (inintel·ligible) .
.
.
, ¿per què no actua des de la inspecció per a comprovar aquests fets que cada curs escolar coneixem per denúncies que hi han?
Els pares en esta situació es troben en absoluta indefensió, no saben a on acudir, ¿eh?
, quan els exigixen els pagaments d'estes quantitats, estes quotes, que són totalment il·legals.
Per això la pregunta és: ¿quants expedients s'han obert?
, hagen acabat en sanció o no, ¿quants expedients s'han obert des de la conselleria d'educació per aquesta causa?
Perquè, reitere, tots els cursos escolars tenim denúncies.

Hem fet preguntes concretes sobre aportacions que s'han demanat, precisament, justificant-se en el retard de la conselleria de pagar, per exemple.
.
.
La llei exigeix posar en coneiximent de l'administració els motius pels quals es cobra.
.
.
Ho exigeix la llei.
¿Des de la conselleria s'investiga, es coneix?
¿No els crida l'atenció que totes les activitats escolars d'un centre siguen abonades per la totalitat dels alumnes?
Quina casualitat que tots els alumnes passen a fer estes activitats extraescolars i que tots, la totalitat de pares, estiguen associats i paguen els mateixos conceptes, el cent per cent.
.
.
Parlem que s'institucionalitza aquests pagaments, (inintel·ligible) .
.
.
convertint-se en obligatoris, tant a les associacions.
.
.
, i per tant, s'incomplix la Constitució espanyola que vostés tant defenen.
Vostés saben perfectament que no es pot obligar a pertànyer a una associació i, molt menys, al pagament per pertànyer a ella.

¿És que no saben, con sap tothom, que aquestes associacions d'adscripció obligatòria de pares transfereixen automàticament els diners al centre?
, que és la mecànica que han fet, no cobra el centre, cobren les AMPA, obligatòriament estàs en les AMPA i les AMPA transferixen després al centre aquestes quantitats.
Això és la mecànica que s'ha establert.

La quota mensual per alumne o alumne, ¿la coneixen?
(Soroll de papers) Tenim documents.
.
.
Vull dir, tampoc és que nosaltres estem dient ací simplement.
.
.
, per fets o per la denúncia que apareix en la premsa, sinó pel contacte directe amb pares que mos n'han portat i s'han fet les queixes.
Coneixem casos en els quals s'ha negat al lliurament del títol per impagament d'alguna d'aquestes quotes.
.
.
Existixen coaccions, existix pressió sobre les famílies i, com he dit, per favor, no generalitzen, estem parlant de casos concrets, no estem generalitzant en els centres concertats, ¿eh?
, i això crec que convé recordar-ho, són centres suposadament sense ànim de lucre.

Volem que es comprove el règim econòmic dels centres en relació a les aportacions externes de les famílies, la seua vinculació a fundacions o altre sistema de copagament, i que es complixen, com és obligat, tots els objectius del concert educatiu.
Això significa garantir l'accés igualitari a tot l'alumnat, la intervenció per a evitar que es creen guetos en el centre, perquè l'exigència de pagament significa discriminar l'alumnat.

Ho explique, senyories, ¿per què l'exigència del pagament és una forma de discriminar?
Perquè, indubtablement, les famílies que els ve costa amunt, les famílies que no tenen la disponibilitat necessària per a dedicar aquests diners a pagar estes quotes, al final acaben, lògicament, en els centres que no els demanen, i això és un sistema de seleccionar socioeconòmicament, per la qualitat socioeconòmica, les famílies dels alumnes que acudixen als centres.

El problema, a més, és més greu, no només és això, perquè estes quotes clarament són il·legals, i moltes vegades aprovades per la mateixa conselleria, i així ho notifiquen als pares, de vegades, i d'això tinc constància en alguna contestació de la mateixa conselleria.
Per tant, ha estat admés.

També aprofita la conselleria, permetent estes coses, doncs, lògicament, que això dulcifica els deutes que tenen als centres concertats.
Al mes d'octubre, més passat, 24 milions d'euros a l'ensenyament concertat.
El Consell té l'obligació legal d'exigir la garantia de gratuïtat a tots els centres concertats, i és evident que en este moment no ho està fent.
Per això demanem aquesta comissió d'investigació.
Si no s'aprova, proposarem.
.
.
, proposarem alternativament que es duga a terme una auditoria dels centres concertats per a dilucidar si estan cobrant indegudament aquestes quotes.

Això ho hem d'emmarcar dins del que és els beneficis que, per descomptat, la conselleria d'educació nostra està donant a la concertada.
Els permet, per omissió o per acceptació, cobrar quotes a l'alumnat dels centres concertats, quotes disfressades per altres tipus d'activitats.
Tenim.
.
.
, (soroll de papers) tenim ací models que podem ensenyar del que és les peticions dels centres a l'alumnat, junt amb la matrícula, de les aportacions econòmiques de què estic parlant.
Ací en tinc un, per exemple.
.
.
, una còpia, el podem vore, aportacions, ¿eh?
, que se donen per suposades i en cap lloc diu que són voluntàries, sinó: «Les indicamos a continuación los honorarios que regirán el próximo curso por el concepto.
.
.
-¡alerta!
, i en negreta, ho diuen ells (inintel·ligible) .
.
.
-, por el concepto de enseñanza».
.
.
¡«Por el concepto de enseñanza»!
, ho diu ací.
Per tant, senyories pense que és una forma d'admetre que estan fent cobraments no permesos.

Lògicament, espere que de.
.
.
, d'esta cambra, que aprove esta comissió, perquè al cap i a la fi el que se proposa és diferenciar aquells centres que sí que complixen rigorosament totes les seues obligacions sense demanar cap aportació extra, d'aquells centres que realment no ho estan fent així i que comencen demanant una aportació, com hem vist, per l'ensenyament, cosa totalment prohibida, com he citat al principi de la meua intervenció.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada.
.
.
, en torn en contra, il·lustre diputada Maira Barrieras, té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, en primer lloc vaig a dir-li que, donat que no em considere ni més ni menys en res que vostés, els d'eixa bancada, però sí que tinc més educació que algunes persones que estan ahí assentades, després d'aguantar tot tipus d'insults, torne a insistir, d'eixa part de la bancada, els vaig a contestar, senyor Pañella, els vaig a contestar, però perquè és la meua obligació com a diputada.
Li assegure que per res més, (aplaudiments) li ho assegure.

Intervinc en nom del Grup Parlamentari Popular, en el torn en contra a la petició de Compromís de la creació d'una comissió d'investigació sobre la «possible», possible, exigència a pares i mares d'alumnes de l'escola privada concertada de quantitats econòmiques destinades a sufragar el cost de l'ensenyament que ha de ser gratuït.

Vostés sol·liciten comissions d'investigació, jo ja crec, en estos moments, que ho fan a pes, amb una base tan sòlida com un «possible» exigència.
.
.
, com un «pareix ser», «n'hi ha alguna evidència».
.
.
¡No, no!
, són casos «molt concrets, no generalitze».
.
.
I, això, demanen una investigació ací en estes Corts.

Jo crec que el que és l'article 53 del Reglament de Les Corts on diu «temas de interés público», vostés els dóna igual.
Vostés demanen la comissió d'investigació d'este tema, perquè estan totalment en contra de l'ensenyament privat i concertat, perquè l'únic que volen és anar en contra dels interessos d'esta comunitat i de les seues empreses.

En els pressupostos de la nostra Generalitat valenciana, en totes les seues esmenes, són per acabar precisament amb la concertada, és el que vosté vol, acabar amb la concertada.
Jo crec ja que les fan, any darrere d'any, perquè estan convençuts que són impossibles d'aprovar, a no ser que el seu objectiu al fer eixes esmenes siga el caos educatiu que a vegades, senyor Pañella, m'ho fa pensar que les fan ja només per aconseguir un benefici propi.

Llibertat d'educació o llibertat d'ensenyament, com explícitament reconeix la nostra Constitució, en l'article 27.
1.
Això és el que defensem en el Partit Popular.
Volem avançar en la llibertat dels pares per elegir l'educació dels seus fills, que busca la qualitat de l'ensenyament i per això l'autèntica igualtat d'oportunitats, que no consistix en un ensenyament igual per a tots sinó en facilitar als individus l'accés a l'educació, acord amb les seues capacitats i interessos i lliurement, lliurement.

Els concerts educatius sap vosté i sabem tots que van nàixer precisament en l'any 1985 amb la Lode, la Lode que en aquell moment estava governant el Partit Socialista amb Felipe González com a president, el senyor Maravall com a ministre d'Educació.
Ací, en esta comunitat, el Partit Socialista del País Valencià estava com a president Joan Lerma i conseller d'Educació, Cultura i Ciència en aquell moment Ciprià Ciscar.

El seu objectiu no era més eixe article 27 de la Constitució de 1978 però des d'una ideologia d'esquerra, aixina havia de ser perquè eren d'esquerres, però amb la pretensió de fer acceptada per tots.
De fet, aixina haurà sigut perquè, a banda de les modificacions que s'han pogut introduir, després de vint-i-sis anys encara seguix vigent.

La Lode, que encara està vigent, suposa l'acceptació d'una doble xarxa de centres docents públics i privats i la delimitació dels drets i obligacions d'una nova figura: el centre privat concertat.
Tot això seguint el que ja s'havia fet en altres països que en aquell moment ja anaven per davant, com eren França i Bèlgica.

Esta llei establix la possibilitat que els centres privats establisquen concerts amb les administracions educatives i que a la vegada reben finançament públic a canvi d'obligacions concretes, l'ensenyança gratuïta de l'educació.
El resultat ha sigut el d'un sistema d'ensenyament compost per centres públics i col·legis privats concertats, és a dir finançats amb diners públics.

L'exercici de la llibertat de creació dels centres ha contribuït d'esta manera a la prestació del servici públic educatiu i a l'elecció de centre docent per part de les famílies.
De fet, la llei que crec que fins avui estava vigent, la LOE, en el seu article 108.
4, assenyala textualment «la prestación del servicio público de la educación se realizará a través de los centros públicos y privados concertados».

En esta comunitat i en este curs tenim 779.
922 alumnes, exclosos l'alumnat de zero a tres.
D'este total de l'alumnat, el 67,43 es troba matriculat en centres públics, 25,23 en centres concertats i el 7,34 en centres privats.
L'elecció dels pares, recordeu per favor, senyor Pañella, ells són els qui elegixen l'educació que volen per als seus fills.
I això és el que pareix que a vegades els hi fa una miqueta de mal.

I això sí són «recortes democráticos», com va dir el seu síndic a la vegada que critica empreses, com la Ford, que donen ocupació i per tant prosperitat a aquesta comunitat.
Ens parla de «recortes democráticos» i vosté pareix que vol ser menys i vol també anar en contra de les empreses valencianes que es dediquen a l'educació, tot amb la base de posible, poquitas, algún indicio.
Açò és el que vosté vol fer.

Mire, l'educació concertada, senyor Pañella, està en tota Espanya en comunitats com el País Basc on estan al 50% amb la pública.
Nosaltres, la Comunitat Valenciana, està en el lloc 10 en el rànquing dels alumnes de la concertada i en el número 8 en el rànquing de centres, per darrere del País Basc, de Catalunya, de Navarra, de Cantàbria, de Madrid.

En la Comunitat Valenciana este ha sigut el primer curs que la matriculació del sistema educatiu valencià estava basada en el model conegut com a districte únic i la valoració que tenim en estos moments és que ha sigut un èxit.

L'objectiu era que les famílies tingueren una major capacitat d'elecció a l'hora de matricular els seues fills i que no es vegeren coartats per la zona en què vivien.
El resultat d'eixe estudi del districte únic en primària ens assenyala que s'han incrementat, senyor Pañella, lliurement, lliurement en l'elecció de centre per part dels pares, en 245 sol·licituds de la concertada.
Per alguna cosa serà, senyor Pañella, per alguna cosa serà.

De les famílies que han optat en primera opció de matriculació per als centres concertats, el 90% han obtingut plaça.
De les famílies que han optat en primera opció de matriculació per un centre públic, el 95% han obtingut eixe centre.
A més inclús els deu centres més demandats en les capitals de província han canviat debut al districte únic.

Els centres tenen a més una avaluació diagnòstica a la qual poden accedir els pares i això els ajuda a eixa elecció.
I ells elegixen el centre que volen per raons ideològiques, també podria ser, mal que els hi pese, ideològiques podria ser o per la qualitat del centre o pels motius que consideren oportuns.

I en eixos centres l'ensenyança, que són vint-i-cinc hores, i sap que en els centres concertats se'n fan de trenta, inclús de trenta-cinc, eixes ensenyances de vint-i-cinc hores són gratuïtes.
I algunes que són fundacions i tenen aportacions voluntàries, aportacions voluntàries que els pares es poden desgravar inclús les de les fundacions en l'IRPF i a més poden cobrar per extraescolars, per AMPA, per complementaris, per les assegurances, per metges, etcètera, etcètera.

Vaig a dir un exemple.
En el barri de la Coma, i vosté quan vulga pot anar i preguntar, hi ha un col·legi concertat en el qual les aportacions voluntàries les paga no arriba a un 20% de pares.
I els altres alumnes, que no volen pagar-les, seguixen estudiant tranquil·lament en eixe centre concertat i no tenen ni un problema, ni mig.

Ací tinc un rebut també jo d'un centre concertat.
Ací diu: «Col·legi Verge de la Salut.
La unitat d'educació on està matriculat l'alumne està concertada pel departament d'educació de La Generalitat per a les activitats pròpies del currículum.
» Després cobren una quota d'activitats complementàries de primària de 69 euros, una quota de l'AMPA, una quota d'extraescolars.
En total, 81,17 euros.
Bé, bé.

Açò, que és voluntari, que per cert vaig a dir-li-ho, és voluntari però a més que és voluntari no és ni tan sols de la Generalitat valenciana, és de la Generalitat catalana.
Li ho dic més que res, més que res perquè com allí hi ha molt més concertat que ací podia parlar amb els d'Esquerra Republicana de Catalunya, que té molt bona relació, a vore quan fan la comissió d'investigació.
Quan ells ho tinguen aclarit allí a la millor mosatros anem darrere d'ells, ja que vostés volen que ens mirem en l'espill de Catalunya.
Açò és de la Comunitat Catalana o Catalunya que cal dir, Catalunya no vaig a dir les coses mal dites.

Jo vaig a dir-li ja per a finalitzar, perquè el temps s'acaba, que la família quan va matricular l'alumne se'ls explica quin són els servicis que oferixen per part de les activitats pròpies del currículum i la gent ho elegix lliurement.

Ahir parlàvem de la igualtat d'oportunitats.
Mire, la democràcia i vostés tenen en comú una paraula igualtat.
La diferència és que mentre la democràcia aspira a la igualtat amb la llibertat, vostés aspiren a la igualtat en la coerció i la servitud.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, senyora Barrieras, me consola saber que el Partit Popular també té certa sensibilitat, tenen la pell fina a certes coses i reaccionen.
Perquè, clar, si vosté ve ací a dir-me que el meu gest de donar-los l'esquena avui és un insult, el fet de tirar 1.
600 persones al carrer per interés polític… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Pañella Alcàcer:

…per interés del partit, per interés del PP ¿això sap el que és?
Això és un greuge, una ofensa, un ultratge, un afront, un escarni, una befa i una burla als treballadors que van tirar al carrer i a tot el País Valencià que ha estat aguant-lo, a tot el País Valencià que vosté va defendre una televisió i avui diuen que no la volen.
Befa, burla, escarni, afront, ultratge, ofensa i greuge.
Agarren-ho com vulguen.
Pell molt fina segons per a què.
La pell fina sap on l'havia de tindre?
En la punta d'este dit que va ser el que va prémer el botó per a tirar-los al carrer i aleshores haver-ho pensat en aquell moment.

Com que.
.
.
això, estan ofesos.
Mire, si jo ho he fet és perquè estic ofés de la seua conducta d'ahir.
I eixim al carrer, vosté defenga la seua ofensa que jo defendré la meua.
Quan vosté vullga.

Senyoria, ací no hem vingut a qüestionar, també ho podríem fer, el model de centres concertats o no.
Ací hem vingut a parlar de centres concertats que no complixen la legalitat.
Vosté em diu: «Ací hi ha un que la complix.
» Jo crec que això s'ho havia d'haver pensat, dir-me que ací hi ha un que la complix.
No, escolte, jo estic dient aquells que no la complixen.
Què vol dir que hi ha un centre que la complix?
Vosté sí ho ha dit, «ací porte un que la complix».
Ací jo en porte uns que no la complixen.
I la comissió d'investigació serà per establir el nivell de compliment.

I ací porte un que diu: «Les indicamos a continuación los honorarios que regirán en el próximo curso por el concepto de enseñanza.
Educación secundaria, colaboración aprobada por la asamblea extraordinaria del AMPA, alumno/mes 35 euros.
Otras cuotas a tener en cuenta para todos los cursos de ESO: fondo de ayuda a la orfandad escolar, por alumno y año 15 euros; asociación de padres, por familia y año 25 euros; servicios psicopedagógicos por alumno y año 17,50.
» Tot açò junt amb la matriculació, senyoria, tot junt amb la matriculació.

Però si no és prou això… (Remors) No, no sospire, no sospire, vaja a l'INE, no sospire per favor, vaja a l'Institut Nacional d'Estadística a vore què ha dit al respecte.
Perquè l'Institut Nacional d'Estadística, que sí que ha fet un estudi al respecte, diu que hi a moltíssims centres, moltíssims centres que en este moment exactament diu: «El cost mitjà de les classes lectives en un centre concertat és de 247 euros en primària i 220 en secundària.
» De les classes.
I advertix el mateix INE que no sempre s'informa els pares de la voluntarietat d'este quotes i que inclús arriben a col·locar-se estos ensenyaments complementaris a meitat de l'horari escolar perquè els alumnes que hagen obligatòriament de passar, perquè se fica dins de l'horari escolar.
Això ho diu l'Institut Nacional d'Estadística, que no és meu, no és meu.

I diu més, ja que vosté vol parlar dels centres, diu l'Institut Nacional d'estadística, no Compromís: «Alguns dels centres vinculats a l'Opus Dei les tarifes de donacions arriben fins els 450 euros al mes, col·locant les activitats a meitat de jornada.
» Clar, això no és important, no és important, perquè no és un sistema de segregació, no és un sistema de classificació de l'alumnat.

I s'atrevix a parlar-me vosté del districte únic.
El districte únic l'han fet, clar que millora, perquè precisament se fa per a millorar l'oferta dels centres concertats, a posta, senyories.
Perquè qui pot optar?
Vosté diu el districte únic en València.
Sí, sí, tire's les mans al cap.
Jo no sé si és… Vosté ha parlat abans d'ideologia.
Clar que és ideològic, clar que és ideològic.
Qui pot portar al seu fill a un centre que està d'una part a l'altra de València, per exemple?
L'obrer que tota la família ha d'estar treballant?
Eixe pot portar-lo?

Vosté estan afavorint a les classes altes, dels quals són els únics representants en estos moments.
Nosaltres defensem la nostra gent, al que és la majoria del poble valencià….

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, sí, sí, no faça carasses, senyora Barrieras, no faça carasses.
Vostés des de la seua ideologia… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Barrieras, té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, jo estic replicant al punt de la comissió d'investigació.
Tot el que ha dit que no corresponga no vaig a entrar al drap, perquè sap què, senyor Pañella, no el veig suficientment torero per a fer-me a mi entrar al drap, no el veig suficientment torero.
(Aplaudiments) Jo he vingut a parlar ací de la comissió d'investigació.

Si hi ha pares que no estan d'acord, senyor Pañella, amb el seu col·legi perquè no els pareixen d'acord les quantitats que els cobren o els serveis prestats pels centres o no estan disposats a col·laborar amb el centre i no volen aportar res, i hi ha algú que els obligue -perquè torne a insistir que és voluntari-, tenen les portes de la conselleria obertes per a qualsevol denúncia.
I, evidentment, la conselleria prendrà cartes en l'assumpte.
Això és el que ha de fer qualsevol pare.

Jo no he dit en cap moment que hi ha un centre que ho complix.
Perdone, jo he dit que portava ací una factura d'un centre que ho complia, que complia el que vosté diu, però precisament en Catalunya.
O siga, que no diga el que jo no he dit, que per a això estan els diaris de sessions, per a poder llegir-ho.

Senyoria, el Grup Parlamentari Popular està al costat de la qualitat educativa.
No per repetir-ho es farà realitat el que vostés estan entestats en que es crega la societat, que nosaltres estem en contra d'allò que és públic.
És que no pot vosté tornar a fer eixa afirmació, quan el 90% de persones que en estos moments estan estudiant en esta comunitat ho estan fent en la pública.
Açò ho repetix sempre la consellera Maria José Catalá, ¿a vostés els pareix que si mosatros, des que estem governant ací, haguérem volgut acabat en allò que és públic no hagueren canviat els percentatges?
No estaria el 90% en la pública estudiant els alumnes de la nostra comunitat.
És una mentira i una fal·làcia de les seues.

El pressupost de la nostra conselleria, 16.
968.
033,33 euros al dia costa posar en marxa el sistema valencià d'educació sostingut amb fons públics.
Un pressupost de més de quatre mil milions, que representa el 34,6 del total.
Això sí que és un compromís amb l'educació, senyor Pañella.

Per damunt de tot, respetar la libertad de enseñanza.
Com els sap de mal!
¡Això del districte únic sí que els ha tocat la línia de flotació!
Perquè vosté mateixa ho està diguent, que mosatros hem posat el ventall obert perquè trien.
Clar, i va i trien, i va i trien, i la gent preferix triar sense que vosté ni jo ni ningú els obligue a que vagen al col·legi que a vosté li abellix.
És triar, elección para los padres, el que recolzarem fins l'últim dia i fins l'últim minut.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
» Aplaudiments)

Bé, senyor Pañella, jo ja crec que en el temps que me queda només vull dir-li una cosa.
Açò, senyor Pañella, són les Corts Valencianes, són les Corts Valencianes.
No és qüestió d'estar creant comissions per a investigar tot el que vosté pot dir como posibles, posibles pagos a la concertada.
Com li deia, no som ni investigadors privats ni inspectors d'hisenda ni molt menys som jutges.
Som diputats, senyor Pañella, encara que de vegades me costa molt pensar que estic en un parlament, veient els comportaments de molts dels diputats d'aquella bancada.
Però sí, cert, açò és un parlament.
I, com li he dit que no som res més que diputats, entre les nostres obligacions està la de controlar el Consell, no la de controlar les empreses de la Comunitat Valenciana per uns possibles, uns potser, uns a lo mejor o unes.
.
.
, quasi li diria jo que ximpleries.

Mire, senyor Pañella, vosté ací és l'il·lustre diputat senyor Pañella, senyor Josep Maria Pañella.
Però ací en Les Corts no és res més, més que un diputat.
Complisca amb les seues obligacions, no vullga agarrar obligacions que no li corresponen.

Només li vaig a dir, per a acabar, baixe vosté dels núvols i aterre, aterre, que en no res ho podrà fer ja en l'aeroport de Castelló.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Barrieras.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Esther López té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida, comenzaré mi intervención dando el voto favorable, o anunciando el voto favorable a la petición de comisión especial de investigación de Compromís que habla de una cuestión que hoy, además, nos atañe a todos y todas, y es que hoy también estamos de luto porque hoy se va a aprobar, con el único voto en solitario -supongo- del Partido Popular, la LOMCE, que es un paso más en el proceso de elitización de la educación pública y que relega a la gran mayoría social a ser ciudadanos de segunda ante quienes se lo puedan permitir y sean hijos de las clases superiores.

Por tanto, desde Esquerra Unida, decir que, por supuesto, vamos a votar a favor de esta proposición de petición de comisión de investigación.

Miren, desde aquí, como decía la señora Barrieras -decía hace un momento- que no somos jueces, fiscales, etcétera, yo sí que quiero dejar claro que sí que somos fiscalizadores de lo público y también tenemos que fiscalizar desde la oposición aquello que no se garantice, en cuanto a derechos sociales, a la ciudadanía.
Y aquí, en este sentido, estamos defendiendo el que se investigue si realmente se está garantizando la gratuidad de la enseñanza obligatoria a aquellos alumnos que van a centros privados concertados, es decir, que se está financiando en parte con fondos públicos que son de todos y todas los valencianos y valencianas.
Y, por tanto, es nuestra obligación votar a favor de esta petición de comisión de investigación para que se fiscalice si con fondos públicos se está mermando la capacidad de acceso a la educación pública, ya sea a la educación privada concertada, en este caso, que, por supuesto, si se financia en parte con fondos públicos tiene que permitir en todo caso la gratuidad, como si fuera un centro público.

A tenor de los estudios que se han realizado por muchos organismos, como por ejemplo la OCU, se deja bien claro que esto no es así en un 91% de los casos, de los casos en todo el estado español.

Miren, en este proceso de elitización del acceso a la educación pública, también ponemos de relieve que aquí en los presupuestos de La Generalitat ni se garantiza que de cero a tres años haya construcción, es decir, que haya centros públicos.
Ya vinimos aquí y ya defendimos el voto a favor también de aquella ILP que lo que pedía era que las escoletes estuvieran garantizadas para todo el conjunto de la población que lo necesite.
Aquí no tenemos, en el País Valenciano, el acceso a la educación pública de cero a tres años garantizado, sino que, sin embargo, sí que tenemos, pues, eso, ese cheque bono, prácticamente, que lo que hace, pues, por supuesto, no es redundar en el acceso a todas y todos.

También tenemos en los presupuestos de La Generalitat constatado el aumento del presupuesto, en cuanto a unidades concertadas; lo que, por supuesto, además, ha hecho que no solamente vaya a redundar en el acceso obligatorio, sino que también se ha aumentado en la educación no obligatoria.

En este proceso, como decía, de elitización y de, de alguna forma, desahucio de las clases populares del acceso a la educación pública con garantías de universalidad y gratuidad, tenemos que decir que, por supuesto, todas y todos sabemos, y en la calle se sabe, que cuando una persona, unos padres y madres van a centros concertados en muchísimos casos se les pide que abonen cuotas que no redundan en cuestiones extraescolares o en cuestiones que sean, por tanto, voluntarias, sino que cuando se informa a los padres y madres no se les informa bien y, al final, acaban abonando muchísimo más de lo que cuesta realmente una plaza en la educación pública.
Eso es lo que denuncian las organizaciones de consumidores.
Y eso es lo que venimos aquí a denunciar, que si está sucediendo, por favor, se proceda a una comisión de investigación para que lo dejemos claro si es así.

En uno de esos estudios se ha dejado claro que el coste del año de 2013… Y esto es el estudio, lo ha realizado FUCI.
Dice que en el País Valenciano un centro público le puede costar a una familia 650 euros al año y, sin embargo, en un concertado, 960.
Es uno de los estudios que estiman este tipo de precios.
Por tanto, (remors) entendemos que…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora López Barceló:

…los estudios tienen…

El senyor vicepresident primer:

Ruego silencio, por favor.

La senyora López Barceló:

.
.
.
-gracias, señor presidente- que estos estudios tienen, por supuesto, la confianza de que están hechos sin ningún tipo de interés particular.

Por ejemplo, ¿qué ha pasado en otras comunidades autónomas?
Pues, incluso en Madrid han querido fiscalizar y han sancionado a aquellos centros que lo hacen.
En Andalucía se abrió también la vía de poner…, abrir la vía judicial para todos aquellos centros…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

…que lo estaban haciendo.

Lo que pedimos aquí simplemente es que, ya que estamos financiando a centros privados concertados,…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Barceló:

…por lo menos se garantice que estos garantizan el acceso igualitario a todas y todos…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…Es algo de justicia que pedimos aquí y que, por supuesto, votamos a favor.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Muchas gracias, señora López.

En la fixació de posició, Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputada Pilar Sarrión té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente.

Desde el Grupo Socialista apoyaremos esta comisión de investigación.
La vamos a apoyar porque consideramos que puede haber algún caso, casos concretos, con nombre y apellidos de centros, de alumnos, en los que se están sucediendo situaciones como las que el señor Pañella nos ha explicado aquí hace un momento.

Miren, nosotros la apoyaremos considerando lo mismo que la señora Barrieras, que no es necesaria.
No es necesaria esta comisión si desde la administración pública hubiesen guardado todos los medios, hubiesen aplicado todas las medidas para que esto no sucediese.

Miren, yo no voy a entrar a hablar de cifras, de datos, de lo que se paga o de lo que no se paga.
Porque todos sabemos… Y aquí algunos padres de las dos bancadas -de alguna más que de otra, pero vamos a decir que de las dos- pueden llevar a sus hijos a concertados, y saben que las AMPA están cobrando cuotas y otros cobros u otros pagos que no son cuotas, son una forma encubierta de hacer frentes a algunos gastos, en algunos casos, en casos concretos, quiero puntualizarlo, de remodelación o de construcción y ampliación de esos centros concertados.
(Remors)

Miren, hay centros que están cobrando cuotas del AMPA para que luego el AMPA se las transfiera para hacer aularios nuevos que, posteriormente, tienen un compromiso verbal de concertación y, verbalmente, les prometen a esos padres que si no pagan esas cuotas a sus hijos no se les garantizará el resto de escolarización en ese centro concertado hasta que termine la etapa obligatoria y, en algunos casos, postobligatoria.
(Remors)

Yo voy a ceñirme…, además, agradeciéndole a la señora Barrieras que, por una vez en esta tribuna, se haya hablado bien de los gobiernos socialistas.
(Remors) Sí, los gobiernos socialistas fueron los que impulsaron los conciertos educativos con dos leyes todavía vigentes, vigentes porque, igual, eran leyes de consenso, leyes donde se intentaron acercar posturas…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, pido silencio.

La senyora Sarrión Ponce:

…en una sociedad muy distinta a la actual, porque tenemos que remontarnos al año 1985, hace ya mucho de eso.
Ha llovido mucho y se ha concertado mucho más de lo que en aquel momento se hizo.

La Lode.
La Lode recoge en su artículo 51, textual, que: «El régimen de los conciertos que se establece en el presente título implica, por parte de los titulares de los centros, la obligación de impartir gratuitamente las enseñanzas objeto de los mismos.
» Aquí sólo se está pidiendo eso, que se impartan gratuitamente estas enseñanzas.
(Remors)

Luego esta ley, la Lode, se modificó por otras posteriores.
La última ley todavía vigente, hasta dentro de poco, la LOE.
En su preámbulo, la Ley orgánica de educación recoge lo mismo que en su momento dijo la Lode.
(Remors) Y dispone un sistema de conciertos para conseguir una prestación efectiva del servicio público y social de la educación, de manera gratuita, en condiciones de igualdad y en el marco de la programación general de la enseñanza…

El senyor vicepresident primer:

Perdone, señora diputada.
Señora diputada.

Señorías, por favor, si tienen que mantener conversaciones prolongadas, pueden salir fuera.

Señoría, continúe.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente

Por lo tanto, lo que pedimos es eso, de manera gratuita, en condiciones de igualdad y en el marco de la programación general de la enseñanza.

Sí que es cierto, también recogido por estas leyes y regulado en el Real decreto 2377/1985 -también antiguo-, que se puede cobrar por otros conceptos, por actividades extraescolares; ahora bien, actividades extraescolares que no lleven vinculado, en ningún caso, la obligatoriedad.
Cuando a un alumno se le niega poder quedarse al comedor si no hace las actividades extraescolares previas en la franja horaria inmediata o posterior, eso ya es obligar a que curse una actividad extraescolar.
El comedor es una garantía para muchos alumnos que no se les debe de privar; en cambio, no es una contraprestación al hecho de tener que cursar una asignatura o una actividad extraescolar o complementaria.
Como en la gratuidad entra que el centro disponga de todos los medios y todos los condicionantes para poder impartir la docencia.
Eso quiere decir, luz eléctrica y calefacción.
Muchos centros están girando recibos que pone: «Por calefacción, mes de octubre, tanto.
»

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Sarrión Ponce:

Eso no está permitido.
Lo único que vamos a pedirle desde aquí, apoyando esta moción, es que si desde el PP no la piensan apoyar, que por lo menos se tomen la molestia de cumplir con sus obligaciones, que es fiscalizar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Sarrión Ponce:

.
.
.
los centros que no lo cumplan y revocar los convenios.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sarrión.

Senyories, passarem, finalitzat el debat, a la votació d'este punt 11 de l'ordre del dia.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 34.
Vots en contra, 44.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació que estudie les irregularitats que s'han denunciat en els últims anys en Fira València com també la gestió dels crèdits milionaris del Banc Europeu d'Inversions destinats a la institució, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 67.
331, BOC número 201)

El senyor vicepresident primer:

Punt 12 de l'ordre del dia, proposta de creació d'una comissió d'investigació que estudie les irregularitats que s'han denunciat als últims anys en Fira València, com també la gestió dels crèdits milionaris del Banc Europeu d'Inversions, destinats a la institució, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Per al torn a favor, en representació d'este grup, té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Vengo a defender la petición, la propuesta, de una comisión especial de investigación acerca de Feria Valencia.

Miren, señorías, lean su informe correspondiente al ejercicio de 2009.
La Sindicatura de Cuentas recordaba que mediante el contrato programa y convenio de colaboración de 2002, La Generalitat se obligó a transferir a Feria Valencia las cantidades necesarias para financiar las inversiones en el plan de amortización y modernización de sus instalaciones, por 325 millones de euros, a través de una emisión de obligaciones por 227 millones de euros, y un préstamo con el BEI por 97,5 millones de euros.

Y miren, como el interviniente del Partido Popular se excusará ahora después en que se trata de una institución privada, que nada tendría que ver con el sector público, presten atención a esta frase del informe de la sindicatura: «La Generalitat se compromete a pagar los gastos por intereses y comisiones y a pagar la amortización del préstamo BEI y de dotar un fondo de reserva para la futura amortización de las obligaciones, si bien La Generalitat se compromete a hacerse cargo de todos los pagos, en caso de que la feria no pueda atenderlos.
» Es decir, Fira València no es del sector público, pero se rescata con dinero público.
Así que, señorías del Partido Popular, ese argumento no cuela.

El síndic desvelaba obligaciones reconocidas en 2009 por 18,8 millones de euros en concepto de intereses y comisiones, más 0,7 millones de euros por amortización del principal préstamo del Banco Europeo de Inversiones.
Y de nuevo -escuchen bien esto aquellos que consideren que Feria Valencia nada tiene que ver con el sector público- resulta que los 0,7 millones de euros en concepto de amortización de 2009 correspondientes al crédito del BEI los pagó La Generalitat.

Curiosa institución privada que cuando no asume sus deudas es automáticamente rescatada por La Generalitat.
Más observaciones de la sindicatura: «Desde el ejercicio contable 2007-2008, Feria Valencia no ha cumplido con el compromiso estipulado en el convenio de dotar el fondo de reserva para hacer frente a la amortización de las obligaciones, por lo que dicha cuenta presenta un déficit de cinco millones de euros a 31 de junio de 2009.
» Casi nada.
Además, en 2009 aún no se había creado la comisión mixta de seguimiento que ambas partes estaban obligadas a crear desde el momento en que firmaron el convenio -recordemos- en 2002.
Yo sé que toda esta retahíla de asuntos les pueda aburrir a sus señorías, pero lo lamento, es así.
Es decir, siete años sin comisión de seguimiento.

Finalmente, por si esto no fuera poco, la sindicatura advierte que en «la memoria de la cuenta de la administración debería informarse del riesgo que se mantiene con Feria Valencia por las amortizaciones pendientes del riesgo, tanto del préstamo del BEI, como de las otras obligaciones, además de incluirse en el estado de compromisos de gastos con cargo a ejercicios posteriores el importe de 106,4 millones de euros comprometido para el pago de intereses y comisiones.
El informe de 2010 cifra los compromisos derivados del acuerdo de financiación para la reforma de las instalaciones en 92,5 -92 y medio millones de euros.

En el informe correspondiente a 2011 la sindicatura sitúa los compromisos derivados del acuerdo de financiación del plan de modernización de las instalaciones de Feria Muestrario Internacional de Valencia del convenio de 2002 en un importe aproximado de 81,3 millones de euros».
Fin de la cita de la Sindicatura de Cuentas.

Sobre este convenio, la sindicatura critica que en el expediente no consta la creación ni las actuaciones que haya podido llevar a cabo de nuevo la comisión mixta de seguimiento, prevista en el convenio de colaboración.
Así que, saquen cuentas.
Que ya van nueve años seguidos sin la comisión de seguimiento que deberían haber puesto en marcha cumpliendo con el convenio que ambas partes firmaron en 2002.
Además de todo esto, por si no fuera poco, la Sindicatura de Cuentas también reseñaba un hecho muy grave.
Dice: «Se ha realizado una dotación inicial de la línea TEC 5.
061 por importe de 0,4 millones de euros que no se corresponde con el importe conocido de 11,7 millones de euros previsto en el convenio, por lo que posteriormente se ha tenido que tramitar la correspondiente modificación presupuestaria.
»

Señorías, lo que les acabo de leer refleja cómo es evidente, con un simple vistazo, el descontrol absoluto que reina en los fondos que La Generalitat inyecta en Feria Valencia.
Y esto es aún más grave, teniendo en cuenta que gran parte de los fondos destinados a la ampliación de las instalaciones provienen del Banco Europeo de Inversiones, que tienen sus propios mecanismos de denuncia y de fiscalización de los fondos que destina.
De hecho, ya lo debatimos aquí, pero varias asociaciones de padres y madres de alumnos recurrieron a estos mecanismos para reclamar que se fiscalizaran los fondos del Banco Europeo de Inversiones, destinados a CIEGSA, a causa de su dudosa gestión.
Esa es otra historia para no dormir.

Miren, señorías, todo esto es extremadamente grave, pero es más grave aún que se produzca con un trasfondo oscuro de vinculaciones con Orange Market, de deudas millonarias del propio Partido Popular con la institución ferial, por el congreso de Mariano Rajoy en 2008, año en que un señor, a lo mejor les suena, llamado Álvaro Pérez, más conocido como el Bigotes, facturó a Feria Valencia 1,43 millones de euros.

El apoyo de Rita Barberá y del Consell al ex presidente de la institución no es ningún secreto, y tal que así lo han expresado a los cuatro vientos los dirigentes del Partido Popular, incluso cuando llovían denuncias de graves irregularidades.
Incluso cuando se tuvo que ejecutar el ERE.
¿Por qué el partido del gobierno autonómico, que paga las deudas de Feria Valencia, si esta no las puede asumir, no paga la factura millonaria que aún a día de hoy debe a la institución?
¿Qué imagen transmite con esta morosidad el Partido Popular?
¿Por qué la institución no ha cobrado esta deuda durante todos estos años?

Miren, señorías, estamos en un terreno muy turbio.
Necesita de fiscalización, necesita que haya luz y taquígrafos, y que podamos desde la oposición fiscalizar, preguntar, pedir comparecencias, es decir, fiscalizar lo que se ha hecho con nuestros fondos públicos.

Señorías, estamos -como decía- en un terreno turbio, en el que los intereses de la institución, del gobierno autonómico y del Partido Popular se han confundido desde hace años.
El domingo pasado, sin ir más lejos, en una entrevista en el diario El País, el nuevo presidente de Feria Valencia comentaba: «La cuestión es que hemos estado en una indefinición.
¿Es institución pública o es institución privada?
Últimamente está claro, porque los ingresos son inferiores al recibo que paga La Generalitat por la construcción del edificio, lo que supone que, para la contabilidad nacional, somos sector público.
Eso no ocurrió hasta 2009.
» Fin de la cita.

Si aceptamos la argumentación de José Vicente González, al menos desde hace cuatro años el Partido Popular debería haber asumido que la institución ferial formaba parte del sector público.

Lo hubiesen asumido si la sostenibilidad del sector público les preocupara, algo de lo que tengo serias dudas.
También aseguraba el presidente de Cierval sobre el congreso de Mariano Rajoy en 2008: «Una cosa es evidente: el congreso se produjo, se produjo aquí y, si hay pagos pendientes que corresponden a cosas concretas, no tengo duda de que se va a resolver cuando se resuelvan las discrepancias.
»

Miren, señorías, en este hemiciclo hay dirigentes del Partido Popular valenciano que controlan sus propias finanzas.
Pues paguen de una vez, aclaren sus cuentas y sus deudas, pero paguen de una vez.
Miren, según el organigrama que hay colgado de la página web del Partido Popular valenciano, el tesorero Rafael Calvo depende directamente del presidente de La Generalitat, Alberto Fabra.
Por tanto, ya sabemos quién no ha dado la orden hasta ahora para pagar la deuda millonaria.

Miren, señorías, yo creo que para que tengan algo de credibilidad el Partido Popular en esta cámara, lo mínimo sería que votaran a favor de esta comisión de investigación acerca de una feria, de la feria de Valencia, cuyos intereses están chocando claramente con los del Partido Popular y con los del gobierno autonómico.
Ello es derivado, por supuesto, de esa mentalidad que tienen ustedes, en la que olvidan que el dinero de La Generalitat parte de todos los valencianos y valencianas, y que no lo pueden utilizar como si fuera su chiringuito.
Así que pongan luz y taquígrafos, y si no tienen nada que esconder, cállennos la boca con una comisión de investigación.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat David Serra té la paraula.

El senyor Serra Cervera:

Con la venia de su señoría.

Señorías, quiero comenzar las primeras palabras diciendo que no entiendo por qué Izquierda Unida solicita esta comisión de investigación.
Normalmente, cuando un grupo parlamentario llega a esta figura y la solicita ha hecho un trabajo previo, ha hecho iniciativas previas que tengo que reconocer que hay otros parlamentarios y otros grupos políticos que lo han hecho.
El señor Macho, el señor Ferri, el Grupo Socialista, (inintel·ligible) .
.
.
Compromís, tienen en su bagaje una serie de preguntas, de iniciativas, que lo han hecho, cosa que Izquierda Unida es la primera iniciativa que hace relativa a Feria Valencia.
Por lo tanto, pocas credenciales y poco interés ha tenido este tema para ustedes para comenzar.

Señoría, usted ha venido a hablar de las irregularidades de Feria Valencia, y yo aquí no le he escuchado hablar de ninguna irregularidad, de ninguna irregularidad.
Y yo ahora le pregunto: dígame cuántas demandas, cuántas querellas tiene presentadas Feria Valencia, cuánta gente ha iniciado acciones judiciales contra Feria Valencia.
Dígame en estos momentos qué cuentas pendientes de carácter legal tiene Feria Valencia.
No he escuchado ninguna, y posiblemente, si usted contesta y dice la verdad, podamos llevarnos alguna sorpresa.

Señorías, Izquierda Unida viene a pedir comisiones de investigación.
Poco crédito tienen ustedes en comisiones de investigación cuando las presiden o las dirigen, que normalmente como hemos visto con los antecedentes que tenemos, han servido única y exclusivamente para tapar, para encubrir y para hacer de seguidismo y compañerismo con quienes gobiernan donde gobiernan.
Y saben a qué me refiero.

Solamente tienen una experiencia en comisiones de investigación, que ha sido un auténtico fracaso, calificado y reconocido hasta por ustedes mismos ante la vergüenza del conjunto de la cámara andaluza, como así ocurrió.

Pero señorías, usted ha venido aquí y ha dicho que la Sindicatura de Cuentas ha dicho lo que ha dicho en sus informes, y ha puesto los reparos lógicos y normales, y ha puesto las alarmas lógicas y normales.
Pero es que la Sindicatura de Cuentas.
.
.
Y le recuerdo que la Feria no forma parte del sector público valenciano, le guste o no le guste es otra cosa, es una asociación de carácter y de ámbito de una administración local, con entidades empresariales de carácter privado, y de carácter institucional de otro ámbito, y usted lo sabe perfectamente.

Feria Valencia se somete a la Sindicatura de Cuentas, y desde este año se está sometiendo a la intervención general de la Generalitat valenciana, y usted todo eso lo sabe.
Pero Feria Valencia ha tenido un proceso desde el año 2002 de ampliación que ha sido modélico, que ha sido transparente y que entiendo que a ustedes ese modelo, ese modelo no les guste.

En Feria Valencia se han invertido 587 millones de euros, le doy el dato porque no cuadra, usted se ha quedado más corta, se ha invertido más, se ha invertido más y se ha invertido con ayuda del Banco Europeo de Inversiones en las dos fases, tanto en el año 2002 como en el año 2004, y han sido 159,5 millones de euros los que se han invertido.
Y son unos créditos que se están devolviendo y que se está cumpliendo con la programación que existe.

Por lo tanto, venir aquí a sembrar dudas, a sembrar dudas que usted sabe que no existen, no es serio, señora López.
Usted tiene que venir aquí y decir si hay irregularidades y si usted las conoce, porque le digo una cosa: no querría pensar que usted conoce situaciones irregulares en Feria Valencia que pueden ser delictivas y que las esté encubriendo, no me gustaría que eso fuese así, usted estaría haciendo un flaco favor a estas Cortes y le estaría haciendo un flaco favor al conjunto de la sociedad.

Por lo tanto, señora López, no tiene ningún motivo de justificación para solicitar esta comisión de investigación.
Usted sabe que irregularidades no existen, usted podrá discrepar, usted podría haber tenido acceso a los expedientes de los créditos que ha tenido por parte del Instituto Valenciano de Finanzas Feria Valencia, no lo ha solicitado, no lo ha solicitado, ha habido otros grupos parlamentarios que lo han solicitado y el gobierno lo ha puesto a su disposición.

¿Por qué antes de subir a esta tribuna a exigir lo que ha exigido no ha trabajado previamente?
¿Por qué no se ha ido y ha visitado las instituciones donde están esos expedientes puestos a disposición de los parlamentarios y ha visto en qué condiciones se han dado los créditos, cuál era la programación para ellos, qué tipo de intereses había, si eran créditos que estaban cumpliendo con todos los requisitos o no?
Pero no, ese no es el debate, aquí el debate es otro, y es el debate de desgaste político que única y exclusivamente les interesa al conjunto de la oposición.

Yo entiendo que venir a pedir -como ya se ha dicho- a peso comisiones de investigación queda muy bien, entiendo que tienen un mecanismo reglamentario que, posiblemente, ustedes crean que les da más rédito político presentar comisiones de investigación que proposiciones no de ley, lo puedo entender desde la estrategia parlamentaria, aunque no lo compartamos.
Pero le puedo decir a su señoría que en estas Cortes se han hecho comisiones de investigación; aquí no hemos estado diecisiete años sin comisiones de investigación.
Señorías, aquí, cuando ha hecho falta, se ha hecho, y algunas están vivas y ustedes están participando activamente de ellas, y no veo ninguna crítica a esas comisiones de investigación.

Por lo tanto, señoría, pocas lecciones nos tiene que dar en este caso y pocas propuestas serias y sólidas puede venir hoy, usted, aquí, a plantearnos.

Ustedes han presidido comisiones de investigación que han sido auténticos paripés y que han dado unos bodrios de informes que no han servido para nada.
Ustedes han presidido comisiones de investigación que lo único que han hecho ha sido tapar y acompasar, en este caso, como Izquierda Unida en Andalucía que ha presidido la comisión de investigación de los ERE que ha sido un auténtico fracaso y que ustedes, al final, lo único que han hecho ha sido -como se conoce- estar al lado de la teoría de los cuatro golfos que, al fin y al cabo, ha sido la teoría de encubrir con quienes gobiernan donde gobiernan y cuando gobiernan.
(Aplaudiments)

Usted no ha venido aquí, señoría, usted no ha venido aquí a hablar de Feria Valencia, a usted no le interesa, usted no ha sido capaz de plantear una sola irregularidad, no ha planteado ninguna, no me sirve que venga con el informe de la Sindicatura de Cuentas que dice muy claro, con luz y taquígrafos, la situación y la describe porque no está hablando de irregularidades, no está hablando de ilegalidades, no está hablando de nada que se tenga que investigar aquí, otra cosa es que usted no haya cumplido con su misión como parlamentaria de tomar las iniciativas que hacen falta, de haber visitado las instituciones del gobierno valenciano y de haber tenido -como le he dicho anteriormente- acceso a los expedientes donde justifican cada uno de los créditos que tiene Feria Valencia, por qué se han hecho, con qué cuantía, que no ha acertado ninguna, es más de lo que usted ha dicho, y -se lo vuelvo a repetir- son exactamente 587 millones de euros, los cuales se han invertido en las dos ampliaciones, la del 2002 y la del 2004.

Por lo tanto, señoría, estos temas se preparan, estos temas se trabajan, pero aquí se viene…, como han hecho otros que tendrían más legitimidad que usted para solicitar esta comisión de investigación.
Ni una sola pregunta, ni una sola iniciativa en Cortes Valencianas, y la primera que nos presenta Izquierda Unida: una comisión de investigación.

Por lo tanto, esto no responde más que a una estrategia de grupo parlamentario, a una estrategia de oposición en su conjunto, de querer solicitar de manera constante comisiones de investigación en las cuales la gran mayoría no se sostienen políticamente y, cuando han tenido base, este grupo parlamentario las ha apoyado.
Y en esta legislatura ha habido dos: una acabó con un informe aprobado y debatido en estas Cortes, en esta cámara, por el grupo mayoritario; y la otra continúa viva sobre la CAM con un trabajo que -creo- hay que reconocer el trabajo de todos los parlamentarios que la conforman, de todos los grupos, incluido su grupo parlamentario donde no ha encontrado ninguna crítica a esa comisión de investigación ni al trabajo que está haciendo.

Por lo tanto, señorías, más seriedad, más responsabilidad y planteemos los debates que sean ciertos y certeros, no creemos sombras, no creemos dudas, no creemos falsedades para justificar en este caso actuaciones parlamentarias que lo único que buscan es deteriorar a un gobierno, en este caso al gobierno del Partido Popular, y en este caso concreto utilizando a Feria Valencia como se utiliza a tantas y tantas instituciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Serra.

Para réplica, señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Miren, ustedes no son los más indicados para hablar de utilizar instituciones (rient) para nuestro interés político o partidista.
Eso ya lo hacen ustedes bastante y, concretamente, con esta institución más.
Si quiere, le hago también una retahíla de todas aquellas irregularidades que han salido en la prensa desde 2009.

«En 2011, los informes policiales de Gürtel recogen pagos en B a la directora de imagen de Feria Valenciana.
La contabilidad oculta de Orange Market refleja salidas de hasta 11.
000 euros con conceptos como “alquiler casa”.
» Seguimos.

«Feria Valencia facturó al Consell en 2008 un acto del PP europeo.
La institución ferial consignó a economía una deuda de 10.
874 euros.
» Todo esto todavía de 2011.

«El coste del congreso del PP en Feria Valencia un misterio.
La institución ferial anotó un cargo de 568.
511 euros.
» También 2011.

«La secretaria general de Feria Valencia cargó el año pasado al menos 125.
000 euros en viajes y restaurantes.
» Esto también de 2011.

«Alberto Catalá -el presidente de Feria Valencia en 2011-: “Orange Market ha sido un muy buen proveedor de Feria Valencia”.
»

«El ajuste de la plantilla -hablaba del ERE- ha sido doloroso, meditado y necesario.
Estamos creciendo, en 2012 volveremos a la rentabilidad y a recuperar empleo.
» Ya lo hemos visto.

«Sin la voluntad de La Generalitat la ampliación habría sido imposible.
»

«El Consell apoya la gestión de Catalá en Feria Valencia.
»

«Rambla expresa su plena confianza pese a los dispendios de sus dirigentes, al tiempo que preparaban el despido de un tercio de la plantilla.
»

Señorías, estos son algunos de los ejemplos de cómo sí el Partido Popular utilizaba esta institución, y, por tanto, creemos que es necesario que se abra una comisión de investigación.

Yo no sé de qué comisión de investigación hablaba el señor Serra en su intervención cuando decía que cuando hemos presidido -desde Esquerra Unida no hemos presidido ninguna pero, bueno, decía- desde Izquierda Unida una comisión de investigación el resultado ha sido un bodrio, un bodrio pactado, entiendo que habla de la comisión de los ERE que fue, como vamos a hablar de Andalucía, pues, al final, hay que decirlo todo, aunque ya lo hemos dicho mil veces y a ustedes el tema de la verdad no es algo que les genere ningún tipo de respeto, pero vamos aquí a decir la verdad de Izquierda Unida, y es que votó en contra de la comisión de los ERE por ser un dictamen mutilado e incoherente, un dictamen que no permitía que se asumieran responsabilidades políticas, y eso sí que fue pactado por el Partido Popular y el Partido Socialista.
Así que, no vengan ustedes a hablar de Andalucía aunque, si quieren hacerlo, por lo menos infórmense bien.

Mire, señoría, usted ha venido también aquí a justificar que no tenía que pedir esta comisión de investigación porque era la primera iniciativa que usted veía de Esquerra Unida en esta materia.
Mire, señor Serra, usted tiene toda la legitimidad para venir aquí y decir lo que quiera pero, ¡hombre!
, un poquito de rigor porque ahora resulta que la comisión de investigación, la causa por la que ustedes votan en contra es porque el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida solamente ha presentado esta iniciativa cerca de Feria Valencia, pues no entendemos que eso sea una cuestión de rigor.
Además, si nos ponemos aquí hablar del trabajo de terminados diputados o diputadas del partido Popular, mejor vamos a quedarnos en seguir con el tema para no perder y bajar al nivel de otros diputados.

Miren, cuando usted dice que poco interés el nuestro porque hemos presentado esta iniciativa, ¡hombre!
, peor sería por supuesto hacer lo que van a hacer ustedes ahora que es votar en contra de la comisión de investigación.

Por cierto, cuando habla de la comisión de investigación de la CAM le quiero recordar que fue a petición de Esquerra Unida por lo que se está haciendo, y que si alguien está haciendo que esa comisión no tenga los resultados que debería de tener es el Partido Popular con el veto de comparecencias a que sometió…

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

La senyora López Barceló:

…a la oposición.

Miren, señorías, si le parece a usted que «irregularidad» es lo mismo que «causa judicial» está usted muy equivocado y usted este tema se lo debería de saber ya que le afecta personalmente.
Irregularidad es una cosa; causa judicial es otra, y aquí lo que pedimos son responsabilidades políticas.

Por eso venimos aquí, donde reside la soberanía popular -o debería residir, ahora que la tienen ustedes secuestrada-, a pedir la fiscalización de todas aquellas responsabilidades políticas que pudiera haber y, a tenor de todo lo que dice la Sindicatura de Cuentas -y que le he leído anteriormente-, seguramente usted, después, cuando lea el Diario de Sesiones podrá encontrar la cita de la Sindicatura de Cuentas porque después de todo ello he parafraseado al señor Rajoy diciendo «fin de la cita», con lo cual será muy fácil en el buscador que usted lo encuentre.
Ahí están todas las irregularidades que ha encontrado la Sindicatura de Cuentas, no todas, hay muchísimas más, tiene usted toda la razón, en diez minutos no me ha dado tiempo a más.

Miren, señorías, justifican, por tanto, su voto en contra en base a que usted piensa que mi grupo no ha trabajado suficiente, y también lo dicen porque -según usted- a nosotros nos interesa políticamente que esta comisión de investigación se haga.
¡Por supuesto!
, nos interesa políticamente defender lo que con fondos públicos…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

…se hace en interés ajeno.

Y ustedes lo que dejan claro es que no les interesa en absoluto que aquí se pongan luz y taquígrafos a lo que han estado haciendo con Feria Valencia.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora diputada, señora López.

Señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Señoría, con todo el cariño le tengo que decir que el motivo que dice por el cual no vamos a apoyar la comisión de investigación no es ese, es porque nosotros entendemos que de las grandes irregularidades que usted ha venido aquí a hacer no hay ningún motivo que sustente esa comisión de investigación, señoría, no tiene solidez esa solicitud.

Y usted tendrá que reconocer que venir usted a decir con cuatro recortes de prensa que puede haber un empleado de Feria Valencia, que si 10.
000 ó 12.
000 euros se han gastado bien o mal, tendrá que ser la institución ferial en sus órganos internos de gobierno quien depure esas responsabilidades, como me consta que así están haciendo.
(Aplaudiments)

Por lo tanto, si tenemos que bajar a esos niveles de gobernanza y de fiscalización y de control, entiendo que usted está absolutamente equivocada de cuál es la misión y el objetivo de una comisión de investigación, y entiendo… -quizás me exceda-, pero que los grupos de la oposición se sumen todos, y es normal en la situación estratégica que ustedes se encuentran.
Pero no se sostiene la solicitud de la comisión de investigación, no se sostiene porque si hay una deuda, no es una irregularidad; si hay un fallido, no es una irregularidad, son otras situaciones y otros escenarios que tendrá la empresa, la institución Feria Valencia, que resolverlos con cada uno de sus clientes o de sus proveedores.

Por lo tanto, no podemos ir a esos niveles de confrontación porque son irreales, y ustedes los saben.

Mire, señoría -se lo he dicho-, ustedes presidieron una comisión de investigación en el parlamento de Andalucía, que usted la pone como ejemplo de gran gestión y ha sido un bodrio, un bodrio de informe, el cual está a disposición de todos, ha sido un informe en el cual Izquierda Unida lo único que ha hecho ha sido de muletilla del Partido Socialista en Andalucía, que es lo que están haciendo.

Por lo tanto, señorías, en estos momentos, es prácticamente imposible e insostenible el que Izquierda Unida quiera venir aquí a dar lecciones de nada a nadie.

Mire, el reverso ético de Izquierda Unida es absolutamente negro, es absolutamente negro, y no pueden venir ustedes a dar lecciones.
No están legitimados.
Donde han gobernado, la han armado.
Y los antecedentes ahí están, donde han gobernado, la han armado.
Por lo tanto, señorías, creo que se ha confundido totalmente.

A usted le habrá venido muy bien subir y «yo le atizo al Partido Popular, que es el que pasa en estos momentos, es el que está, sea de lo que sea.
Y hoy utilizo Feria Valencia y mañana me inventaré otra cosa».
Pero no ha sido capaz de venir aquí, de venir aquí a esta tribuna y decir qué irregularidad, qué ilegalidad había que de verdad tuviese solidez para convencer al grupo mayoritario y al conjunto de la sociedad.

Porque no se puede ir, no se puede ir denunciando las minucias que usted ha sacado aquí, que son de gestión interna de cualquier organismo, de cualquier organización y, con eso, sustentar la petición y la solicitud de una comisión de investigación.
No es serio y usted lo sabe, y usted lo sabe y lo comparte.
Y usted lo sabe y lo comparte.

Otra cosa es lo que le toque hacer, que eso se entiende, eso se entiende.
Se puede hacer más teatro, se puede hacer menos teatro.
Pero, al final, señorías, la seriedad y la responsabilidad de cada grupo parlamentario tiene que existir.

Yo me imagino si este grupo parlamentario hubiese apoyado cada una de las iniciativas que han tenido ustedes a lo largo de esta legislatura en comisiones de investigación.
Menudo favor… menudo favor le hubiesen hecho ustedes a la Comunidad Valenciana.
Menudo favor.

Donde ustedes gobiernan, no hay comisiones de investigación.
Donde ustedes gobiernan, cuando las hay, son muletillas del mayoritario, que siempre es el Partido Socialista, y lo único que hacen es tapar… es tapar los trapos sucios.
Y, como le he dicho anteriormente, ustedes, en la teoría de los cuatro golfos de Andalucía, han participado tapando los temas.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Serra.

Fixació de posició de la resta de grups parlamentaris.
En primer lloc, pel Grup Parlamentari Compromís, il·lustre Fran Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

La veritat és que la història de Fira València dóna per a una telenovel·la que es podia anomenar Pasión y fortuna, i molts de vostés ja saben per què ho dic.

Senyor Serra, no cal que un diputat d'estes Corts haja fet una pregunta prèvia o haja fet qualsevol altre treball per a demanar una comissió d'investigació.
Això no habilita a ningú per a demanar-la o no.
Perquè, a més, que fem la resta de diputats servix per a la resta de diputats igualment.
Així que el seu argument no és vàlid.
Ho lamente molt, amb molt d'afecte, també.

Perquè la gent torne a confiar en els seus representants s'ha d'analitzar el que s'ha fet, on s'ha errat i exigir responsabilitats a aquells que han malbaratat els recursos públics, tan necessaris per al sosteniment del benestar de la gent.

No és ara el moment d'analitzar que al nostre país els que han tingut la responsabilitat de governar ho han fiat quasi tot a la construcció o a la política de los grandes eventos.

Deixeu-me sols que vos recorde que tot això ha acabat amb la pèrdua de les entitats financeres valencianes, Bancaixa, la CAM i Banc de València.
I, com a colofó, el dia negre d'ahir, el tancament de Radiotelevisió Valenciana, una retallada més en el nostre autogovern.
També, a Fira València, una institució centenària que ha jugat un paper clau en el dinamisme de l'economia valenciana i que hui en dia es troba en una situació terminal.
Volem saber per què està en eixa situació.

És sabut que al ja expresident de Fira València directament el va escollir la senyora Rita Barberá.
I li recorde que en contra del criteri de molts empresaris d'aquell moment.

Ella també va ser la impulsora i responsable del principal projecte d'ampliació de la fira, que va costar molts milions d'euros, ja que el cost inicial estava previst en 300 milions i ha acabat siguent 640 milions d'euros, un sobrecost del 113%.

En les obres d'ampliació, realitzades per diferents UTE, destaquen empreses, destaquen empreses implicades en distints casos de corrupció que a vostés els sonaran: Lubasa, del cas Gürtel; Fomento de Construcciones y Contratas, que apareix com a un dels principals donants del Partit Popular en la llista de Bárcenas; Ortiz e Hijos, casos Gürtel i Brugal.
Això pot ser casualitat, però les tres empreses estan sent investigades pel finançament il·legal del Partit Popular.
¿No creuen que també valdria la pena investigar-ho?

Al mateix temps que s'executaven les obres, comença una política amb l'objectiu de duplicar la plantilla d'empleats -contràriament a tota lògica empresarial-, augmentaven les contractacions amb empreses externes, i així signaven contractes amb empreses com Goldberry & Bombadil, que van arribar a cobrar 31.
000 euros mensuals en el tercer any de contracte; amb l'empresa Capital Energy, per a seguir les notícies i fets rellevants publicats en Internet, amb una auditoria que va costar 32.
000 euros, i 93.
000 euros pel servei de Buzz Research; amb l'empresa Orange Market, que signaren contractes en febrer de 2008 sembla que per import de 800.
000 euros i un altre per import de 300.
000 a l'any; també es va contractar amb l'empresa Oerreeme, i l'any 2009 els directius de Fira València presentaren als seus comptes, en concepte de dietes i despeses reembossables, la quantitat de més de 227.
000 euros.

Cediren quasi gratuïtament durant quatre anys el recinte de Fira València per a la celebració de Campus Party, una entitat sense ànim de lucre que contractava a entitats amb ànim de lucre i que cobrava 150 euros per a cada participant.

La mateixa entitat, en 2006, reconeixia deure a Fira València més de 88.
000 euros.
Malgrat este regal, Fira València no apareixia com a patrocinador.
¿Els ha pagat ja eixos diners l'associació E3 Futura?
No ho sabem.

Al mateix temps, el Partit Popular, en 2008, en el seu setze congrés, que va triar Mariano Rajoy com a president del partit, consta en Fira València, a través de l'empresa Orange Market, que encara no ha pagat els 568.
000 euros que va costar aquell congrés.
¿Els ha pagat ja el Partit Popular?
Volem saber-ho.
Volem saber quina és la relació que té el Partit Popular amb tot açò.
La llista és llarga, però crec que, amb esta mostra, en podem tindre prou, més el que ha dit la senyora Esther López sobre la sindicatura.

Com no podia ser d'altra manera, ho han acabat pagant els que treballen per a Fira València, electricistes, proveïdors, arquitectes, dissenyadors, muntadors, impremtes, publicitat, agències de viatge, hotels, restaurants, taxistes, molts d'ells de la ciutat de València, que han hagut de tirar els seus treballadors al carrer i, inclús, tancar.

Senyories, els demane que assumisquen la seua responsabilitat.
No poden defraudar més la nostra ciutadania.
La desafecció a la política és alarmant.

Des de Compromís no volem acusar a ningú.
No és la nostra funció.
Però sí volem donar resposta a molts ciutadans que estan tenint moltes dificultats per a sobreviure, veuen que durant estos anys s'han malbaratat molts recursos i als que ho han gestionat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
de manera fraudulenta no els passa res.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Grup Parlamentari Socialista, per a la fixar la posició, il·lustre diputat Javier Macho, té la paraula.

El senyor Macho Lorenzo:

Buenos días.

Muchas gracias, señor presidente.

Señora López, evidentemente, vamos a aprobar… vamos a dar un voto favorable a su propuesta porque es evidente.
Usted lo ha explicado bien; el señor Ferri, también.

Lo malo de intervenir en tercera posición en estos casos es que está casi todo dicho, pero es que se dicen obviedades una, dos y tres veces.
No pasa nada.
La pena es que hay oídos que no lo quieren escuchar.

Señorías del Partido Popular, ahora que ustedes tanto dicen que se preocupan de la imagen de nuestra comunidad, les tengo decir algo desde aquí.
Acusar a otros de sus culpas está mal.

Ustedes han generado una ola de mal gobierno y de corrupción.
Una ola que es conocida en todo el mundo.
Una ola que lleva a que huelan mal muchas cosas.
Donde ustedes están y gestionan, siempre hay algo que huele mal.
Y lamentablemente tengo que decir que en Feria Valencia, cuando se abren sus casi vacías naves, también hay un olor a podrido, a extraño.

Ustedes van a votar en contra, sin duda, ya lo han expresado, pero no crean ni por un momento que, con esto, van a acabar nuestras peticiones sobre Feria Valencia.
Es lógico que no, ¿verdad?
Porque nos interesan algunas cosas.
De hecho, hemos pedido ya que el conseller nos explique cosas.
Vamos a interpelarle, porque hemos tenido acceso a documentos nuevos, algunos se han comentado aquí ya, donde se empiezan a apuntar, no ya irregularidades pequeñas, como usted dice, sino cosas que pueden ser más serias.

Porque hay una pregunta importante.
Es verdad que se hizo una ampliación.
Es verdad que hay que devolver los préstamos, pero también es verdad que quien tiene devolver los préstamos es Feria Valencia, y resulta que Feria Valencia no está devolviendo ni un euro.
Lo estamos devolviendo entre todos.
Algo habrá que explicar en ese tema.

Si investigamos, podremos conocer los detalles de los trabajos, ya se ha comentado aquí, que hizo, por ejemplo, la red Gürtel en Feria Valencia -en su web, en su publicidad institucional, en sus planes de márquetin- y, sobre todo, tendremos detalles de las cuentas y de las facturas pagadas o no, falseadas o no, que no se sabe, de las actividades del cliente 30.
787.
Ese sí lo conocen, son ustedes.

Las preguntas son sencillas.
¿Pagaron ustedes sus congresos regionales en 2002 y en 2008?
¿Pagaron ustedes su convención de 2005, aquella que se llamó «Imagina más comunidad»?
¿Pagaron ustedes los mítines y los actos de precampaña de 2006 y 2007?
¿Se pagaron o no?
Es sencillo.
¿Se inflaron o se falsearon las facturas o no?
Es sencillo.
¿Pagó alguien por ustedes o no?
Esta es más complicada.

Si pagaron ustedes, ¿eso se contabilizó en la A de Alicante o en la B de Barcelona?
Estas cosas es interesante conocerlas.
(Aplaudiments)

Como ven, hay mucho que investigar.
Estamos convencidos que hay mucho que investigar.
Hay que investigar hasta el final y se ha comentado aquí las infladas cuentas de la ampliación, de la ampliación de la ampliación y de la modernización de la ampliación, porque esto ha sido el cuento de nunca acabar.
Algún dato habrá en los cajones que nos permita explicarnos por qué una cosa que tenía que costar 300 millones…, bueno, sí, en torno a 300 millones de euros, acabó costando más de 600.
Eso ustedes no lo han explicado aun y alguien lo tendrá que explicar, más que nada porque es dinero público.

¿Tienen ustedes explicación para el hecho de que una entidad de la importancia de Feria Valencia, de la importancia de Feria Valencia se asesore en materias de márquetin y publicidad a través de un contrato, evidentemente también millonario, con una empresa que, según el registro, tiene una experiencia de solo nueve días desde su constitución?
¿Tienen explicación para eso?

¿Tienen ustedes explicación para el hecho de que mientras los resultados de explotación de Feria Valencia se hundían, se duplicaban servicios contratando de nuevo con presupuestos millonarios, y se ha dicho aquí también, a empresas como Goldberry & Bombadil, Sintec, CO, Áreas, Capital Energy, algunas de las cuales aparecen en los informes policiales de la investigación Gürtel?
¿Tienen explicación para eso?
Eso es lo que queremos investigar en la comisión de investigación.

Por otro lado, hemos estudiado con detenimiento los convenios, los convenios que firmó el Consell con Feria Valencia, con detenimiento.
Hay mucho que ver.

Y, desde luego, tenemos interés en saber qué opina el conseller, hoy en día, de lo que firmó el Consell hace unos años.
Porque las cláusulas de esos convenios no hacen ningún bien a lo público, no hacen ningún bien a lo público.
Lo decía antes, ¿cómo es posible que la deuda sea de Feria Valencia pero la pagamos entre todos y no pase nada?

Y, termino, ya queda poco tiempo, resaltando un hecho importante, alguien lo ha comentado aquí ya.
Hasta ahora, estábamos -entre comillas- solos defendiendo que Feria Valencia tiene un carácter público.
Estábamos solos los partidos de la oposición, la sindicatura de greuges, el Banco de España… en fin, estábamos solos…, hombre, también el Tribunal Superior de Justícia de la Comunidad Valenciana.
Estábamos solos, pero ahora hay una persona más, solo una más, que nos apoya, que piensa que Feria Valencia es pública.
Pero esa persona casualmente es importante, creo yo, es que es el presidente de Feria Valencia.
Hasta el presidente de Feria Valencia opina esto.

Se han quedado ustedes solos…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Macho Lorenzo:

…-y termino ya- espero que cambien su voto, que voten que sí, y si no, en año y medio esto irá para delante.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias… gracias, señor Macho.

Finalizado el debate de este punto 12, vamos a efectuar la votación.
Señorías, ocupen los escaños.

Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 36; votos en contra, 45.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió econòmica i el deute generat per RTVV des de l'any 2000 fins a l'actualitat, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 67.
591, BOC número 201), a la qual s'acumula la sol·licitada també pel Grup Parlamentari Socialista sobre les denúncies realitzades per empresaris del sector audiovisual valencià, membres de la direcció i treballadors de la RTVV, referides a les diverses ordres i pressions rebudes per a manipular i ocultar informació a la ciutadania valenciana (RE número 67.
738, BOC número 203) i la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida perquè s'estudie la gestió política i econòmica de l'ens Radiotelevisió Valenciana i també el procediment de tancament d'este servei públic (RE número 67.
760, BOC número 203)

El senyor vicepresident primer:

Último punto del orden del día…, és la proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió econòmica i el deute generat per Radiotelevisió Valenciana des de l'any 2005 fins a l'actualitat, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb registre d'entrada 67.
591, que s'acumula a una proposta de creació de la comissió no permanent d'investigació sobre denúncies realitzades per empresaris del sector audiovisual valencià, membres de la direcció i treballadors d'RTVV, referides a les diverses ordres i pressions rebudes per a manipular i ocultar informació a la ciutadania valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada 67.
738; acumulada a la proposta de creació d'una comissió d'investigació en Les Corts que estudie la gestió política i econòmica de l'ens Radiotelevisió Valenciana, i també el procediment de tancament d'aquest servei públic, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, amb el registre d'entrada número 67.
760.

Per al torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Josep Moreno.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyories.

Crec que pot ser una bona oportunitat perquè el Partit Popular es refaça de la lamentable imatge emesa ahir a tota Espanya i part de l'estranger, amb un esforç que crec que és possible, perquè he escoltat abans els arguments esgrimits pel Partit Popular en la comissió d'investigació precedent sobre la Fira València, i crec que ens anem a entendre.

Perquè vostés diuen, acaben de dir ací, fa a penes uns segons, que vostés entenen les comissions d'investigació quan hi ha investigacions judicials, quan hi ha.
.
.
No?
Era això?
No?
Quan.
.
.
Sí, sí.
Sí, sí, ho ha dit, ho ha dit.
Bé!
no, però no es preocupe, no es preocupe.
Quan hi ha investigacions judicials, quan realment hi ha proves, etcètera, etcètera, perquè si no estem en un problema.
Si lo está investigando la justicia no se hace comisión de investigación, porque lo que está investigando la justicia, y si no lo está investigando la justicia tampoco, porque no lo está investigando la justicia.
Vostés no poden fer això, segur.
Aleshores ja en tenim una.

L'altra era el que diguera la Sindicatura de Comptes.
Important també, no?
Bé, ja en tenim dos.

Aquesta comissió d'investigació ha de vascular sobre dos fets.
Primer, si som capaços de fer entendre a tots els grups necessaris per a traure-la endavant, si pot haver existit o podria haver existit una pràctica irresponsable en la gestió de Radiotelevisió Valenciana.
És a dir, imaginen-se vostés que jo fóra capaç en estos minuts de demostrar-los que en la Radiotelevisió Valenciana han hagut sobrecostos, o que en la Radiotelevisió Valenciana s'ha pagat per productes que al final no s'han utilitzat, o que en la Radiotelevisió Valenciana imagen vostés que jo poguera ací dur-los indicis importants que ha hagut corrupció, doncs vostés segur que donarien suport a una comissió d'investigació.

La segona raó per a fer una comissió d'investigació, crec que tots estarem d'acord amb això, la segona que demanem, que vostés han acumulat, perquè són com són i no poden evitar-ho, però jo això hui els ho perdone, cap problema.
La segona comissió d'investigació que demanàvem era per a determinar si podien haver existit en la Radiotelevisió Valenciana pràctiques de censura, de manipulació, de veto, ordenades o induïdes per membres del govern, per membres del Consell, la qual cosa seria una vulneració, com a mínim, de tres lleis, una d'elles fonamental, que és la Constitució.

Si jo aconseguisc fer-los a vostés entendre que això pot haver passat, vostés recolzaran la comissió d'investigació.
Estic segur perquè és com vostés, segons ens acaben d'informar, funcionen.

Anem allà doncs.
.
.
No em vinguin amb rotllos de sentències, de manipulació i coses d'eixes, ja els ho previnc perquè aixina m'estalviaré el de després.
Val?
Vostés me vénen amb la tonteria esta de són els únics que estan sentenciats per no sé què.
És mentira directament, no és un tonteria, sinó que és mentira, i si vol després li ho dic.
(Aplaudiments)

Perquè vostés, vostés van aconseguir una rectificació després de centenars de denúncies de manipulació a la televisió, a periodistes i a tal, una de centenars.
I vostés tenen desenes de condemnes de periodistes del mateix Canal 9, de sindicats, de diferents entitats de la societat civil.
Si vol després perdem el temps en això.
Però deixe-ho estar i deixen també les comissions estes de tripartits i tal, no siga cosa que se'ls caiguen el govern d'Extremadura i d'Almussafes.
Deixen córrer això una estoneta, que tampoc passa res.

Facen un esforç, facen un esforç, senyories, perquè els mateixos arguments que vostés manegen, els mateixets, que vostés manegen, per exemple, per a la comissió de la CAM i de les caixes, haurien d'emprar-los en açò.
Val?

Jo els donaré arguments de saqueig i de manipulació.

Saqueig.
Mire, açò és el quadre resultant de traure quants diners dedicaren vostés a quantes hores de programació de radiotelevisió en els plecs de condicions que en virtut del contracte programa feren i adjudicaren, és a dir, vostés adjudicaren a la família Cospedal -ho recorde-, adjudicaren una quantitat d'hores a un preu, que donava una xifra.
És seua, no és meua.
L'hora de televisió produïda segons vostés és de 5.
617 euros, de magazín, entreteniment, infantils, matinals, concursos, prime time, divulgatius, espais culturals.
Eixe és el preu.
Per exemple, 487 hores, 2,5 milions.
476 hores, en el segon lot, 2.
400.
000.
Eixa dada és seua.
Val, continue.

Vostés gastaren 11 milions d'euros en la visita del Santo Padre, quan en altres televisions autonòmiques això ho feren per 800.
000.

Vostés gastaren en tres programes d'una hora cada un.
.
.
, vostés no, vostés van a votar a favor d'esta comissió, els que puguen haver fet això, que són els que anem a descobrir, val?
Gastaren.
.
.
Sí, home, sí, ja vorà com sí, senyor Maluenda.
Gastaren 800.
000 euros en tres documentals d'extrema dreta, dels quals només s'atreviren a emetre'n un, d'una hora.
800.
000.
Recorden-se de la dada, eh?
5.
600.

Vostés no!
Els que hem d'esbrinar en la comissió d'investigació, li pagaren a un locutor, un tal senyor Seara, 125.
000 euros per locutar la fórmula 1, quan el sou de, per exemple, el senyor Picornell, un comentarista esportiu que tots vostés coneixen, no arribava a 2.
000 euros el dia que vostés el tiraren al carrer.

Vostés pagaren 22 milions d'euros en la fórmula 1, que emetien en companyia de La Sexta que, pel que es veu, ahí ha passat alguna cosa, que no serà culpa de vostés, que han de pagar 12 milions ara d'indemnització.

Algú va decidir pagar-li 3.
000 euros per programa al senyor Mariñas.
Jo entenc que el senyor Ciscar, que li agrada molt açò del cuore i de diputades que.
.
.
, en fi, no, diputades no, perdó, que concejales que ixen.
.
.
, sap, la senyora Olvido i tot això, que es veu que és al que se dedica, el senyor Mariñas li interessava.
Però 3.
000 euros per programa.
.
.
?

6.
000 euros per programa li pagaven vostés.
.
.
Vostés li pagaven 6.
000 euros per entrevista al senyor Dávila, al senyor Dávila, perquè vinguera ací a cobrar 6.
000 per entrevista i després anar a dir per ahí que el senyor Camps tenia una melena que li arribava fins ací i un monyo enorme i mesurava tres metres.

Vostés pagaren 270.
000 més IVA a la senyora Abradelo per presentar un programa que Fani Grande presentava i quan vostés l'acomiadaren cobrava 1.
400 euros.

Vostés, senyors, o qui siga, pagaren 2,5 milions a una empresa que es diu Adriática per uns productes que el resultat de l'operació ixen que 41 hores -s'enrecorden?
-, 487 hores, 2 milions; 41 hores.
.
.
, per 41 hores pagaren vostés 2.
433.
000 euros més IVA.
Vostés no!
Qui ho fea això!

Els seus directius se n'anaven a carrer de l'erari públic a passar els cap d'any -tenim les factures, les han vist vostés- a passar els cap d'any en Miami.
El senyor Redondo diuen que podia haver anat a Qatar pujat en la fórmula 1.
Esta me la votaran a favor.
Açò ho hem d'esbrinar, açò hem de vore què és el que ha passat.

Me queda un minut i mig per a la manipulació.
No sé si guardar-me-la per a després.
Eh.
.
.
!
Doncs no, me la guarde per a després.
(Veus) Sí, m'ha convençut vosté.

El senyor vicepresident primer:

Senyories!

El senyor Moreno Escrivà:

Vostés pagaren per Dame un beso, un programa, 60.
585 euros per hora.

Miren, vostés no han fet açò, pobrets!
Vostés no tenen cap culpa!
D'açò no sabien res, res!
Açò ho ha d'haver fet algú… No sé, el senyor Pedro García que se n'anava a Marràqueix, un lloc que crec que els agrada molt visitar en moments conflictius.

Vostés se n'anaren… No són els que se n'anaren a Marràqueix, se'n va anar el senyor Pedro García.
Però sé que el coneixien de lluny, de passada, però estos hòmens sembla que han fet tot açò!
Fins a sumar quasi 1.
300 milions d'euros.

I vostés van a votar a favor d'esta comissió, m'ho diu el cor.
(Veus i aplaudiments) Vostés van a ajudar-mos (aplaudiments) a tots els valencians que esbrinem on estan eixos diners.

Sí, 1.
300 milions d'euros.
Sumats, imaginen, a contractes de 2,5 milions, i només els hem agarrat al tuntún.
El mateix, el mateix, el mateix síndic de Comptes els advertix en tots els informes d'eixos sobrecostos.
El mateix.
El mateix síndic de Comptes els advertix que han canviat drets per programes que al final no han emés en eixa televisió.

Voten a favor d'esta comissió i esbrinem-ho.
Això de la manipulació els ho dic després, que ahí també els convenceré.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Moreno.

També torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Moreno, m'ha agradat la teua intervenció.

El senyor vicepresident primer:

Senyories!

El senyor Blanco Giner:

M'ha agradat molt.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

El senyor Blanco Giner:

I al principi.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, guarden silenci, per favor.

El senyor Blanco Giner:

Jo també?

El senyor vicepresident primer:

Vosté si vol.

El senyor Blanco Giner:

Al principi me tenies una miqueta desconcertat, perquè has començat intentant raonar amb el Grup Popular, argumentar, explicar els motius que hi ha per acceptar aquesta comissió d'investigació.
Jo estava per dir-te, t'acompanye en el sentiment, el sentiment de frustració.
Però té vaig a acompanyar en l'intent, vaig a intentar raonar amb el Grup Popular.
Després jo sé que me parlaran d'Andalusia, de Gordillo, dels supermercats, però jo vaig a intentar-ho, eh?

El senyor vicepresident primer:

Senyories!

El senyor Blanco Giner:

Vaig a intentar defensar la necessitat d'una comissió d'investigació sobre la gestió política i econòmica, i especialment sobre el procés que ha conduït al tancament de Radiotelevisió Valenciana.
I vaig a fer-ho raonant a partir de les paraules del senyor Jorge Bellver, síndic del Grup Parlamentari Popular, que ahir ens va dir que tots tenim responsabilitat en el tancament, que tots els grups som responsables.

A mi em sembla un plantejament absurd, li ho he de dir, perquè els qui han governat, els qui han dirigit i els qui han gestionat Radiotelevisió Valenciana no poden tindre les mateixes responsabilitats que els que no ho han fet.
Em sembla absurd, ridícul, patètic.

Però vaig a fer una reducció a l'absurd.
Saben vostés, quan s'agafa un argument absurd i s'intenta portar a la pràctica.
Vaig a demanar que s'aprove esta comissió d'investigació per analitzar la gestió política i econòmica de Radiotelevisió Valenciana, per analitzar el procés de tancament de Radiotelevisió Valenciana i les responsabilitats del Partit Popular i de la resta de grups parlamentaris d'esta cambra.
Les responsabilitats de qui des de fa díhuit anys i mig ostenta el Consell, per tant el govern de la Generalitat valenciana, de qui ha posat els directors generals de Radiotelevisió Valenciana, els director de Canal 9 i de Ràdio 9, per tant, qui ha fet tot el que coneguem, i ahí estan els resultats.

Però també dels sis anys que el Partit Socialista va tindre el Consell i va nomenar directors generals, i per tant és responsable del que va fer.
I també dels vint-i-quatre anys que Esquerra Unida ha fet oposició, i és responsable per l'oposició que ha fet.

S'ha d'investigar, s'han d'exigir responsabilitats polítiques als que no hem pogut governar, ni dirigir, ni gestionar Radiotelevisió Valenciana, perquè tots som responsables.

El senyor Bellver no va explicitar cap de les seues responsabilitats, cap ni una.
Tampoc cap del seus responsables, cap ni un.
Tampoc ens va dir com havien assumit ells eixes responsabilitats, que reconeixien encara que fóra de forma genèrica.

Però sí que va parlar de les responsabilitats de l'oposició.
Jo me les vaig apuntar, i vullc que se depuren.
En l'oposició, segons el senyor Bellver, som responsables per haver-nos oposat al contracte programa.
Som responsables per haver-nos oposat a la Llei 3/2012, de l'estatut de Radiotelevisió Valenciana.
Nosaltres presentàrem un text alternatiu i som responsables per haver-ho fet.
Som responsables per haver criticat, segons ell des del minut un, la manipulació i la censura en Canal 9 i en Radio 9, som responsables.
Som responsables per haver criticat els casos de corrupció, el saqueig i la ruïna de Radiotelevisió Valenciana.
I també som responsables per les paraules que va dir Jorge Alarte en el míting de la plaça de bous quan era candidat, som responsables.
Unes paraules manipulades, però jo crec que s'han d'investigar eixes paraules.

Per tant, jo demane que s'aprove esta comissió d'investigació per a depurar responsabilitats polítiques després d'una investigació profunda sobre les paraules de Jorge Alarte, i sobre els fets de Vicente Sanz, exsecretari general de Radiotelevisió Valenciana -per cert, també expresident provincial del Partit Popular-, que va gestionar eixe ens com si fóra el seu cortijo, entre altres coses, pensant-se que tenien dret de pernada, assetjant a tres treballadores, com a mínim.

Hem d'investigar també les nostres crítiques a la corrupció en Radiotelevisió Valenciana.
S'han d'investigar, s'han de depurar responsabilitats.
I també, de pas, el saqueig d'eixa empresa pública, eixos 1.
200 milions d'euros de deute, el cas Gürtel, Pedro García, Correa, el Bigotes, no sabem si Juan Cotino, si Francisco Camps, el cas Triskel, Jaraba, Quintela, el futbol -més de 400 milions d'euros invertits, més de 230 milions d'euros de pèrdues-, la fórmula 1… S'ha d'investigar.
La crítica de la corrupció s'ha d'investigar, la corrupció també s'ha d'investigar.

S'han d'investigar les nostres crítiques a la manipulació i la censura, fins i tot les crítiques del comité de redacció de Canal.
S'han d'investigar i s'han de depurar responsabilitats.

I al mateix temps, també podem investigar la manipulació i la censura, la de l'època del Partit Socialista i la de l'època del Partit Popular, que les dos existixen, però he de dir-ho, en este cas, no monta tanto, no monta tanto.

Hem d'investigar el tractament informatiu de l'accident del metro de València, el menyspreu a les víctimes, el que mai se'ls donava veu en la televisió autonòmica.

Hem d'investigar com se donaven les notícies del cas Gürtel, quan teníem presidents imputats per corrupció per a tots els mitjans de comunicació, excepte per als públics, per als nostres.

Hem d'investigar eixos 500.
000 aturats que desapareixien de les xifres que donava Canal 9; en compte de 727.
000, eren 227.
000.

Hem d'investigar les represàlies als periodistes, als professionals que denunciaven eixa situació.
Hi havia represàlies per a passar al segon canal, a la secció d'esports, a cultura, fora dels informatius a persones que estaven compromeses amb la veritat, amb la independència, amb la veracitat.
Després fins i tot se'ls apartava dels esports, no podien narrar una partida de pilota valenciana per haver fet una obra de teatre denunciant la corrupció.

Hem d'investigar la senyora Esmeralda Velasco, directora d'informatius de Canal 9 fins fa poc, que va dir en el seu moment: «Espero que no se llegue al arrebato pepero que hemos vivido en Canal 9 por citar el exponente máximo de sectarismo y control de un medio público.
» Això s'ha d'investigar.

S'ha d'investigar per què nosaltres ens oposarem a la llei que aprovà el Partit Popular en solitari, per què férem un text alternatiu amb les plataformes de la cultura, dels sectors audiovisuals, amb el comité d'empresa, per què ho férem.
S'ha d'investigar i depurar responsabilitats.

I també s'ha d'investigar per què s'incomplix sistemàticament la llei, l'anterior i la vigent fins ahir.
Per què el Partit Popular, per què el Consell, per què les direccions generals successives incompliren eixes lleis que ells aprovaven.

S'ha d'investigar per què ens oposàvem nosaltres al contracte programa i s'ha d'investigar per què vulneraren vostés el contracte programa.
Per què la directora general que vostés nomenaren, Rosa María Vidal, va denunciar intents de manipulació, pressions des del palau de La Generalitat.
Per què va dimitir denunciant mentides del Consell sobre el procés d'execució de l'ERO.

S'ha d'investigar, s'han de depurar responsabilitats de tot i de totes, perquè tots som responsables.
Els que hem denunciat el saqueig, la ruïna, la corrupció, la manipulació, la censura, la vulneració de drets laboral i, finalment, el tancament de Radiotelevisió Valenciana som responsables.
I els que han executat el saqueig, la ruïna, la corrupció, la manipulació, la censura, la vulneració de drets laborals i el tancament de Radiotelevisió Valenciana també són responsables.

Hi ha hagut una gran estafa, i els estafats som responsables; els estafadors també.
Un robatori, i les víctimes som responsables; els lladres també.
Un assassinat de la nostra radiotelevisió pública autonòmica, del principal element vertebrador del País Valencià, d'un instrument fonamental per a la promoció i la protecció de la nostra llengua pròpia, d'un requisit bàsic perquè funcione la democràcia.
I els morts, els treballadors i les treballadores, els ciutadans i les ciutadanes són responsables; els assassins també.
Se'ls ha d'investigar a tots.

Si el senyor Bellver fóra coherent, faria el torn en contra i explicaria per quina raó -anava a dir, sense raó- s'oposa a esta comissió d'investigació per a investigar-nos a tots.

I de pas, ens podia explicar el procés de tancament, que ja sabem quina ha sigut la conseqüència, però encara no sabem les causes.
Evidentment, econòmiques no són.
Ni una dada van donar vostés ahir, ni una sola xifra.

Han rebutjat l'oferta del comité d'empresa d'ajustar-se al pressupost que està consignat en el contracte programa.
Les causes inexplicades, evidentment, són polítiques.
Segurament tenen a vore amb la figura política del senyor Fabra, amb les instruccions del senyor Rajoy o amb els interessos dels amics del senyor Fabra i del senyor Rajoy, però no les han explicat ni al comité d'empresa, ni a Les Corts, ni a alguns diputats i diputades del Partit Popular que van plorant per ahí…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…ni tampoc a la societat valenciana.

Així que acabe dient: Radiotelevisió Valenciana tornarà a emetre, però no hi haurà pau per als lladreros.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per al torn en contra, i en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat César Sánchez té la paraula.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Moreno, como no imaginamos nada de lo que ha dicho, no vamos a aceptar esta comisión de investigación.
Pero, ¿sabe algo que no es necesario que imaginemos?
Que la única sentencia, y usted lo sabe y lo ha dicho, de manipulación en democracia que hay en esta comunidad con una televisión fue a su partido, a su gobierno.

El senyor vicepresident primer:

Senyor…

El senyor Sánchez Pérez:

¿Sabe algo que no es necesario que imaginemos?
Lo dijo su líder, dijo: «Nadie lloraría si se cerrase Canal 9.
» (Veus i aplaudiments) ¿Sabe algo que no es necesario que imaginemos?
Que hay un juez en Andalucía que ha abierto diligencias judiciales a instancias de la Fiscalía por presuntas ilegalidades en Canal Sur, donde, por cierto, gobierna su partido.
(Veus)

Todas estas cosas, señor Moreno, no son necesarias…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Moreno, si tindrà vosté una rèplica.
¡Per l'amor de Déu!

El senyor Sánchez Pérez:

…que las imaginemos, porque son reales.

El senyor vicepresident primer:

Calle vosté.

El senyor Sánchez Pérez:

Ha tenido usted una interpretación, ha tenido usted una interpretación baja de tono, hasta el punto que incluso algún parlamentario de otro partido le ha gustado.
Le ha faltado saludar al final.

Pero, desde luego, señor Moreno, que puede usted continuar con sus interpretaciones, pero la realidad es la que es, que hay un gobierno serio, que hay un gobierno responsable que toma medidas pensando en el bien de esta comunidad y que, contra eso, no se puede luchar.

Señor Blanco, es imposible que le hable de muchas ocasiones en las que gobierna Izquierda Unida en esta comunidad, o algún compañero de mi grupo parlamentario, porque prácticamente en ningún lugar los ciudadanos le han dado la confianza a su partido.
Y donde en algún se la han dado, se la han quitado.

Pero, ¿sabe dónde sí que le dieron un poco, no mucho, algo de confianza a su partido?
En Andalucía.
Y ¿sabe para qué utilizó su partido la confianza en Andalucía?
Para ser cómplice y tapar (veus) la corrupción del Partido Socialista, por ejemplo, en el caso de los ERE.
Porque la actitud de Izquierda Unida antes de las pasadas elecciones era una y ahora es una actitud de cómplice, señor Blanco.

Nuestro síndic dice que ustedes son también responsables porque cuando en esta comunidad se creó el segundo canal de televisión valenciana, a ustedes no les pareció mal incrementar la plantilla en más de ciento cincuenta trabajadores y algo más de dos mil millones de pesetas de la época en incremento de coste.

Señoría, ustedes llevaban en su programa electoral incluso ampliar más la plantilla de Canal 9, de Radiotelevisión Valenciana.
Ustedes son del estado fuerte y la sociedad débil.
Las instituciones, los entes y las televisiones bien grandes, lo dicen ustedes en su programa electoral.
Y como bien dice su programa electoral, a costa de un esfuerzo fiscal de todos.

Pues, señor Blanco, no.
Primero las políticas sanitarias, primero las políticas educativas, primero las políticas sociales y después, si se puede, tenemos tele en la Comunidad Valenciana.

Señorías, el grupo parlamentario no va a apoyar la creación, como ya he dicho, de esta comisión de investigación.
No la consideramos ni necesaria ni oportuna.
El grupo parlamentario respalda el proceder del gobierno valenciano en las últimas decisiones que se ha visto obligado a tomar ante una sentencia judicial como la que todos conocemos y ante la imposibilidad de hacer viable en esas condiciones el funcionamiento de Radiotelevisión Valenciana.

Y no es cierto lo que en la petición de comisión de investigación se afirma.
En el caso de Radiotelevisión Valenciana, el gobierno valenciano ha tenido un funcionamiento responsable, transparente y riguroso y el gobierno valenciano ha cumplido total y absolutamente con la ley.

Durante los últimos años hemos visto como las distintas administraciones sufrían una merma en sus ingresos.
Radiotelevisión Valenciana, el caso que nos ocupa, también.
Y en esa línea, con mucha seriedad y responsabilidad, el gobierno valenciano planteó un ERE y un contrato programa para hacer sostenible la televisión valenciana.

Y no mentimos a nadie, lo dijimos en campaña electoral.
Dijimos: «En la Comunidad Valenciana, una radiotelevisión racionalizada, eficiente, sostenible y adaptada a la realidad.
» Y ¿sabe quién se ha opuesto a esto que acabo de decir?
Ustedes.
Por cierto, esto que estoy diciendo lo hemos escuchado, no recientemente, pero lo hemos escuchado en muchas ocasiones por parte de la bancada de la oposición.
¿Cuántas veces hemos escuchado por parte de la oposición decir que la tele no era sostenible?
Pues que me expliquen a mí cómo es posible decir, por un lado, que la tele no es sostenible y, al mismo tiempo, decir que hay que ampliar la plantilla.

Pues bien, nosotros ponemos en marcha mecanismos para hacerla sostenible y para intentar cuadrar un poco, en cierto modo, con una parte del discurso que tienen ustedes, que un día dicen una cosa y otro día dicen otra cosa distinta, y a ustedes no les parece bien.
Muy sencillo.
¿Saben por qué?
Porque a ustedes nunca les ha preocupado Radiotelevisión Valenciana hasta ahora.
Porque ustedes han denigrado, criticado, vilipendiado durante los últimos años a Canal 9, hasta que han tenido una pequeña oportunidad de rascar algún voto.
Ustedes han actuado con irresponsabilidad, y lo saben.

Señorías, esta comunidad ha tenido que tomar muchas decisiones, decisiones excepcionales, duras y dolorosas durante los últimos meses y durante los últimos dos años.
Medidas que no son populistas, medidas que de ninguna manera se ajustan a un discurso fácil, medidas que no se han tomado pensando en las próximas elecciones, medidas que no se han tomado para caerles bien a unos u otros.

Señorías, estas medidas se han tomado con responsabilidad, pensando en la sostenibilidad de la administración autonómica, que ha tenido que hacer un esfuerzo durante los últimos años para ser sostenible y viable, teniendo en cuenta la falta de financiación del Gobierno de España.

De 2011 a 2013 se han tomado otras medidas que a ustedes parece que no les molestan tanto, una reducción de más de mil quinientos millones de euros del sector empresarial público valenciano, que ha afectado a más de tres mil cien familias, que con el mismo dolor el gobierno valenciano tuvo que tomar esa decisión, y ustedes no utilizaron ningún cartel en su hemiciclo.
.
.
¡Ni un solo cartel!

Señorías, esto no está siendo fácil, pero sepan que no se lo vamos a poner fácil, el que ustedes sean tan oportunistas y tan populistas con un tema tan triste y tan doloroso como es el cierre de Radiotelevisión Valenciana por no ser viable y por no se sostenible y porque el gobierno valenciano entiende que hay otras prioridades en estos momentos.

No pueden decir ni que se ha manipulado ni que se ha ocultado información, ni dudar de la gestión económica en el proceso del cierre, porque se ha actuado con pulcritud.
Algunos datos tengo aquí para mostrar esa pulcritud y esa trasparencia.
En esta legislatura y en las anteriores, la oposición parlamentaria ha podido hacer uso de mecanismos de control, especialmente a través de la comisión de control de Radiotelevisión Valenciana, una comisión de control que se reunió en nueve ocasiones en la pasada legislaturas y otras seis en lo que llevamos de esta, todo ello, sin perjuicio de los mecanismos de control por escrito, a través de contestación a preguntas escritas y solicitudes de documentación, que la han tenido toda.

En el Consejo de Administración de Radiotelevisión Valenciana, en esta legislatura y en las anteriores, se sientan también miembros propuestos por los grupos parlamentarios de la oposición.
Los miembros de este consejo, de acuerdo con los dispuesto en la ley de creación de la entidad, tenían, entre otras, la atribución de aprobar, a propuesta del director general, los anteproyectos de presupuestos de Radiotelevisión Valenciana y de cada una de sus sociedades, por lo que no cabe alegar ahora desconocimiento de la situación económica y financiera de Radiotelevisión Valenciana.
Vuelvo al inicio de mi intervención: ¡nunca les interesó Radiotelevisión Valenciana!
, única y exclusivamente les ha interesado ahora porque tienen algún voto que rascar, (veus) y jugar con la sensibilidad y el dolor de las personas y los trabajadores, y eso es una falta de responsabilidad, y alguna cosa más que, por decoro a la cámara, me reservo.
(Veus)

Tampoco se puede hablar de ocultación de información económica, cuando, anualmente, con la publicación de la cuenta general de La Generalitat se ha dado a conocer la situación financiera y contable del ente público, y lo saben perfectamente.

Señorías, ustedes han encontrado en esta difícil decisión y solución a un problema que ha tomado el gobierno valenciano, una pequeña oportunidad para rascar algún voto.
Estaban ustedes perdidos en la legislatura, sin rumbo.
.
.
, ¡sin rumbo!
, (remors) y han encontrado una pequeña oportunidad, pero los va a salir mal, porque la gente va a valorar la responsabilidad y la seriedad, y no valorará ni el oportunismo ni el populismo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.

Torn de rèplica, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

(Veus) ¡Però si li va a agradar!
Ara vorà.
Un segon.
.
.
(Veus)

Gràcies, president, vaig molt de pressa, que em van a cridar l'atenció.
¿Sap què és açò,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Si.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
senyor César?
Mire-ho, després li l'ensenye.
És una foto del seu grup escoltant-lo: ¡no l'escoltava ningú!
(Remors) ¡No, no!
, ara ho voran, ara ho voran, ¡ningú!
, senyor César, ¡no l'escoltava ningú!
¿Sap per què?
Perquè vostés, vostés, ja fa temps que deixaren de ser diputats i polítics, (veus) són radiocassets autoreverse, (aplaudiments) d'eixos que ja ni se'n fan, ¡són tan antics com eixos!
, els parles del que els parles, va i ve, va i ve, va i ve, (veus) no contesten a res, fins al més evident, i aixina han acabat.
(Veus)

Miren, «nos hemos limitado a cumplir la ley».
La policia, que ha estat dos vegades allí de visita en la televisió fa unes setmanes, ¿què anaven, de públic a la Babalà?
, (veus) ¿anaven de públic a la Babalà?

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

No es preocupe, si (inintel·ligible) .
.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.
Senyor Moreno, per favor.

El senyor Moreno Escrivà:

Bé,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Moreno,.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

Sí, diga'm.
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
si em deixa cridar l'atenció, per a que hi haigga silenci.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

Va, cride'ls, després em (inintel·ligible) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
per a sentir la seua intervenció.
(Veus)

Continue, continue.

El senyor Moreno Escrivà:

¿Val?
Manipulació.
Ja s'ha comentat, la senyora Vidal va denunciar en el Levante, en El País que vostés l'havien pressionat per a condicionar els continguts.
Delicte, ho prohibix la llei.
(Veus)

Miren si n'hi havia manipulació.
.
.
, en els empresaris, per exemple, de l'audiovisual denunciaren també que vostés els condicionaven fins els continguts dels seus productes.
Miren si hi havia pressió i manipulació sobre els treballadors de la televisió, que alguns creien que els manipulaven i els pressionaven tant que es podien abaixar la bragueta per a que les treballadores de la televisió (aplaudiments) feren el que la llei també prohibix.

Frederic Ferri, editor d'informatius, declaracions a Barret Films: «Cotino em va prohibir.
.
.
, ens va prohibir que informàrem sobre els dependents.
» La senyora Romeral va prohibir que informaren sobre l'accident.
Iolanda Mármol, periodista, declaracions: «Ens obligaven a traure el perfil bo de Zaplana», no sé si depenia del raig UVA, però es veu que tenia un perfil bo i un perfil roín; després era innombrable; després, a Paco no lo podien dir «Francesc», «porque iba a ser sucesor de Rajoy», li tenien de dir «Francisco, por orden»; prohibiren informar del xec-bebé de Zapatero, prohibiren declaracions de treballadors de la tele, prohibiren traure imatges de pancartes contra Rajoy; El País, declaracions de més periodistes, entre altres, Picó, un productor: «Els dilluns.
.
.
-açò és delicte-, els dilluns hi havia reunió amb presidència, presidència i la direcció d'informatius, per a determinar de què és del que s'anava a informar.
» (Veus)

Miren, senyories, vostés.
.
.
, vostés, han agafat eixa televisió pública i han ordenat dia a dia què és el que els valencians devien o no conéixer, això se'ls ha acabat i els ha entrat el pànic.
¿Proves?
Diu: «Tengo que imaginar -dia-, tengo que imaginar».
.
.
¡No imagine!
, senyor César, alce el cap, home, ¡no imagine!
, contracte, se le acabó la imaginación, segell de Radiotelevisió Valenciana, quatre-cents i tants mil euros a una presentadora.
¡No imagine!
, ¡si m'ho estan donant vostés!
, ¡no imagine!
, ¡són vostés!
, factura, «fin de año», «fin de año pagado por nosotros».
¿Imaginar?
Vosté no té d'imaginar res, (veus) vosté, si vol imaginar alguna cosa en manipulació.
.
.
Mire, li vaig a donar jo una cosa a imaginar.
.
.
(Remors) Mire, a vore si açò.
.
.
, imagine açò, imagine que vostés han firmat un contracte amb Ecclestone, imagine-ho, imagine que eixe contracte, en anglés, ¿eh?
, eixe contracte diu.
.
.
, jo estic imaginant, perquè no l'he pogut vore, el contracte eixe, si no me l'ha donat algú de vostés, ¿val?
Imagine's que diu: «Jo, Ecclestone, quasi.
.
.
, em reserve el dret a reemplaçar i determinar quin comentarista parlarà en la radiotelevisió pública valenciana, atenent que siga idoni o no o atenent el que diga».
.
.
¿Vostés s'imaginen que hi haguera un contracte aixina i el poguérem vore en eixa comissió de control?
, ¿s'ho imaginen?

Miren, vaig a fer-los una última oferta, a vore si arribem a un acord, com en açò de les taronges, ¿veritat, Maritina?
(Veus) Anem a vore, una última: si vostés troben acceptable, donades totes estes proves, investigar i dir-los als valencians, si algú, si algú, va incomplir la llei, robant o manipulant, jo, si es constituïx eixa comissió d'investigació i una vegada investigada tota la documentació, a part de la que ja coneguem -eixa els la indulte, com li agrada al senyor Ballester, això els ho indulte-, si no apareix ninguna nova prova de saqueig o manipulació, dimitiré i els demanaré disculpes,.
.
.
(veus)

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
i me n'aniré.
.
.
-gràcies-, i me n'aniré a casa, demanant-los disculpes (veus) abans a tots vostés un per un.
¿Ho volen més fàcil?
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

De ¡tota!
.
.
.
, ¡de tota la legislatura!

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Moreno Escrivà:

Vinga, va, facen-se l'ànim,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, (inoïble) .
.
.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
que els ho agrairan els valencians.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, per favor, té vosté la paraula.

Pregue silenci, per favor, senyories.
.
.
Senyories.
.
.
(Veus) Senyories, per favor.
.
.
Senyories.
.
.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Sánchez, vaig a preguntar-li dos coses, per curiositat antropològica.
La primera és, si vostés els argumentaris se'ls aprenen de memòria, perquè han desenvolupat una capacitat en la fundació esta de Cotino, ahí, d'estudiar-se les coses i repetir-les al peu de la lletra, que totes les intervencions sobre Radiotelevisió Valenciana de qualsevol diputat o diputada del Partit Popular diuen exactament, sempre, el mateix, o si és que el casset eixe autoreverse el porten connectat a un auricular i així van repetint, no sols sobre Radiotelevisió Valenciana, sinó sobre qualsevol tema que tractem en estes Corts, exactament el mateix.

Perquè, mire, la seua intervenció ha segut exactament idèntica a la dels seus companys i companyes quan parlaven de Fira València, de les beques i de qualsevol dels temes que hem parlat ací hui.
Andalusia, els ERO.
.
.
És que li ho he dit jo, lo ho he dit jo, mire si és ridícul, mire si és ridícul, que jo li he dit en la meua intervenció que vosté pujaria i parlaria d'Alarte i d'Andalusia, i vosté ha parlat d'Alarte ¡i d'Andalusia!
(Aplaudiments i veus)

Ara li vaig a dir el que vosté respondrà, o respondria, a vore si té la capacitat de modificar el discurs, (veus) perquè ara vosté.
.
.
, jo sóc César Sánchez i puge ací i el primer que li dic al senyor Moreno és, senyor Moreno, si vosté creu que hi ha delicte, ¿per què no ha anat als tribunals?
(Rialles i veus) I el segon és,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
eixos papers que vosté mostra, demostren que el nostre govern és transparent, perquè vosté els té perquè li'ls hem donat.
(Algú diu: «¡No, no!
») Sí, efectivament.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor.
.
.

El senyor Blanco Giner:

De veres, jo, això d'Alarte, ja dic que s'ha d'investigar, ¡s'ha d'investigar a Jorge Alarte!
, eixes paraules que va dir en el míting de la plaça de bous, ¡polisèmiques!
, que u les pot interpretar d'una manera ¡o d'una altra!
, no saps si vol tancar Radiotelevisió Valenciana per a sempre o, com dia ell, vol tancar-ne una i obrir-ne una altra, o és una qüestió metafòrica.
.
.
¡S'han d'investigar!
, perquè són la principal amenaça (remors) ¡per al futur de la nostra Radiotelevisió Valenciana!
Si no fóra per eixes paraules, ¡estaria viva!
, ¡estaria oberta!
(Veus)

I això d'Andalusia també s'ha d'investigar, no sé si hi tenim competències, ¿tenim competències per a investigar això d'Andalusia?
(Veus i aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor.
.
.

El senyor Blanco Giner:

La segona pregunta és més.
.
.
psicològica, és més personal.
.
.
(Veus) Senyor Sánchez, ¿vosté de veritat se creu.
.
.
, de veritat se creu allò que diu ací en la trona?
En la trona, ¿eh?
, no fora, perquè ja estem massa acostumats a escoltar els diputats i diputades del Partit Popular (veus) diguent una cosa ací i una altra fora.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, senyories.
.
.
(Veus)

El senyor Blanco Giner:

¿Què són, l'angelet i el dimoni, els dos ahí?
(Rialles i veus) El casset,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
el casete humano, el casete humano, el del oído izquierdo y el del oído derecho, ¿no?

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.
Senyor Blanco, per favor.
(Veus)

¡Per favor, senyories!
, ¿és possible continuar el debat amb normalitat?

El senyor Blanco Giner:

Ara tenen de refrescar les idees, ¿eh?
, perquè ja no val allò del delicte i de la documentació.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, per favor.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ibáñez i senyor Castelló, ¿van a pujar vostés a respondre'm?
(Veus)

Senyor Sánchez, ¿li estan fent un lleig?
, (algú fa: «¡Xxxt!
») ¿li estan fent un lleig?
, estan demostrant davant tota la cambra que vosté no és capaç de fer una rèplica.

Però ara vaig al que és seriós, (veus) al que és transcendent.
.
.
(Algú fa: «¡Xxxt!
») ¿Vosté es creu allò que diu?
Quan vosté puja ací i diu que «no se ha manipulado», i ho diu d'eixa manera emfàtica, personalment, ¿vosté es pot creure això?
.
.
.
Quan vosté diu «se lo hemos dado todo», «lo han tenido todo», ¿vosté es creu això?
¿No s'atrevix a mirar-me, senyor Sánchez?
, estic parlant-li.
.
.
Jo, quan me parla algú, el mire a la cara.
¡Senyor Sánchez!
, per favor, mire'm, li estic parlant.
.
.
, (veus) és una qüestió d'educació.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor, ¡per favor!
(Veus)

(Inintel·ligible) .
.
.
, senyor Sánchez, però, per favor.

El senyor Blanco Giner:

Insistixc, senyor Sánchez,.
.
.
(veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
¿vosté es creu allò que diu?
, però, ¿s'ho creu íntimament?
.
.
.
És que, de veritat, ¿eh?
, em sembla que ho deu passar molt malament una persona que puja ací a dir coses tan emfàticament que no es creu, i jo no puc creure'm que vosté s'ho crega.

Jo puc estar encertat o equivocat, puc tindre unes idees o unes altres, però quan puge ací tot allò que dic m'ho crec, tot.
I per això puc dormir molt tranquil amb la meua consciència.
Vosté es creu allò que diu?
Vosté puja ací i diu que no s'ha manipulat mai Radiotelevisió Valenciana i que se'ns ha donat tota la documentació i s'ho creu?
Pot dormir vosté tranquil amb la seua consciència, senyor Sánchez?
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Hay dos cosas que me preocupan profundamente de las intervenciones que acabo de escuchar.
La primera, y lo digo sin acritud y lo digo además con toda la seriedad del mundo, que el monologuismo en estas Cortes es contagioso y no lo digo de broma.
Y la segunda que me preocupa es el tono con el que se han planteado temas tan importantes y tan sensibles para esta comunidad, como es el desgraciado cierre de Radiotelevisión Valenciana.
(Aplaudiments)

A mí me parece que hoy debía de estar este parlamento lleno de gente y lleno de trabajadores de Radiotelevisión Valenciana viendo cómo la mofa de la oposición se ha adueñado de sus intervenciones esta tarde aquí en las Cortes.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.
No s'interpel·len els senyors diputats.

El senyor Sánchez Pérez:

Del Partido Socialista nos podíamos esperar cualquier cosa si se tuviese que enfrentar a una situación tan difícil como la que se ha tenido que enfrentar el Partido Popular, en un momento tan complicado de crisis económica y financiera y de falta de financiación del Gobierno de España.
Cualquier cosa de ustedes que veían cómo se desangraba España y en vez de tomar decisiones y en vez asumir la responsabilidad… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Sánchez Pérez:

…y en vez de asumir la responsabilidad, ¿qué hicieron?
Miren, voy a remitirme a las palabras que he podido leer en algún medio de comunicación del señor Solbes: «No tomamos las medidas a tiempo por la mala suerte de que había elecciones cercanas.
Sabíamos que dañaríamos a España y a los españoles.
No se hicieron los recortes oportunos, al contrario, se hizo despilfarro.
Los 400 euros, el cheque bebé, la consigna era ganar las elecciones a toda costa.
»

O las palabras en el libro que ha presentado el presidente de entonces, el señor Rodríguez Zapatero, cuyo título nos recuerda a una película, El dilema, donde se escondía la verdad.
Dice: «Fue un error negar la crisis, pero no hubo engaño, ni se ocultó nada, es decir negamos la crisis pero sin embargo no engañamos a nadie, es decir, negamos la crisis pero sin embargo no escondimos nada.
» Eso es lo que ocurrió en España.

Y por culpa de aquellas decisiones que no se tomaron hoy se tienen que tomar muchas decisiones por las futuras no elecciones de ningún partido sino para las futuras generaciones de españoles y de valencianos.
Eso es lo que está ocurriendo.
(Remors)

Señorías, saben cómo se le conocía, hablando de manipulación, a Canal 9 en la época en la que ustedes gobernaban «tele Lerma».
.
.
(remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, acaba de nombrar a Canal 9…

El senyor Sánchez Pérez:

…¿Y saben cómo se llamaba el jefe de gabinete del señor Lerma?
Señor Ximo Puig, hoy líder de la regeneración democrática del PSPV y artífice del retorno del Partido Socialista a España.
En palabras del propio señor Rubalcaba el PSOE, ha vuelto, lo que no sabemos es qué PSOE ha vuelto.
(Remors)

Espero que no sea el PSOE en palabras del señor Pere Mayor, líder intelectual del Bloc y parte de Compromís: «Ximo Puig recibía todos los días en el Palau un fax de Canal 9 y él elegía la noticia.
» Si es un delito decidir en el Palau de La Generalitat las noticias que tienen que salir, Pere Mayor ha puesto encima de la mesa que el señor Puig, líder hoy del Partido Socialista cometió un delito.
(Remors)

Y lo ha dicho el señor Moreno, no lo ha dicho nadie del Partido Popular, lo ha dicho el señor Moreno.
Ha dicho el señor Moreno indirectamente y directamente que el señor Ximo Puig cometía un delito cuando era jefe de gabinete del gobierno de «tele Lerma»… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Sánchez Pérez:

¿Qué PSOE es el que vuelve, señorías?
¿Qué PSOE es el que vuelve?
¿El que tuvo la única sentencia que ha habido en democracia por manipulación?
¿Qué PSOE vuelve?

Me quedan 43 segundos y el pleno se está acabando.
¿Qué PSOE vuelve?
¿El PSOE que acompaño a delincuentes a la puerta de la cárcel?
¿Qué PSOE vuelve?
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, señorías.

El senyor Sánchez Pérez:

Señorías, su partido tiene muchas luces y muchas sombras, muchas luces y muchas sombras.
Y pretender con las mismas caras mirar hacia adelante, como si no tuviesen pasado, no engañan a nadie, absolutamente a nadie.
Y yo les ruego que no engañando a nadie, no se engañen ustedes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.

Senyor Morera, per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, té vosté la paraula.

Senyories, silenci per favor.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Acabem un ple atípic, un ple negatiu, un ple rar.
És la primer vegada que a l'estat espanyol una comunitat autònoma decidix suprimir un servei públic, suprimir la seua Radiotelevisió Valenciana.
I això ho hauran d'explicar, ho hauran d'explicar a la ciutadania.

Crec que esta decisió marca la legislatura.
Vostés han acabat la legislatura, el que queda és agònic, és una agonia haver d'acabar amb una situació que no ens mereixem.
Realment els valencians no ens mereixem esta situació i crec que vostés no han escoltat la necessitat de preservar i fer viable Radiotelevisió Valenciana.
Crec que molts de vostés estan penedits i crec, sincerament, que no ens mereixem esta situació.

Esta situació s'emmarca en una gran devaluació social, enorme que estem patint, que no estem eixint de la crisi, si no ¿per què tancar Radiotelevisió Valenciana?
Però és que les dades que tenim damunt la taula sobre la recaptació, sobre els ingressos són absolutament nefastos.
Amb el que sabem ja, el 14% de recaptació menys en la província d'Alacant, un 40% menys d'ingressos en impostos de societats.

I totes les famílies que van a ser acomiadades i totes les famílies que van a perdre el seu lloc de treball i tota la indústria, ¿eixa gent creu amb vostés que va a poder consumir, fer una vida digna?
¿Quin futur estem donant a la nostra societat?

L'empobriment generalitzat, les retallades socials democràtiques, com hem pogut vore ací en esta sessió i ara també al nostre autogovern, ¿on mos portenÂ ?
Ara, quan les paraules estan tan desgastades, ens hauríem de preguntar per què hem arribat ací.
I esta proposta del Grup Socialista i d'Esquerra Unida es sensata.

Per què Radiotelevisió Valenciana ha gastat 1.
300 milions d'euros més del que tenia pressupostat?
Eixe és el tema.
I on estan eixos diners?
En què s'han gastat?
En què s'han dilapidat?
Sabem alguns exemples d'eixos recursos i també sabem que esta crisi i esta devaluació i esta pèrdua d'eixos diners no ho han de pagar els ciutadans, ho van a pagar els treballadors, ho anem a pagar tots.

Però per què s'han dilapidat eixos diners?
Per què cada any, respecte al pressupost que hi havia, se gastaven 120 milions d'euros més?
Qui va donar l'ordre de pagar eixos diners?
I per què eixos diners s'han anat acumulant com a dèficit i després deute de La Generalitat?
Per què?
I per què no hem d'investigar on estan els nostres diners?
Què s'ha fet dels nostres diners?
Volem saber on estan els nostres diners.
Eixe és el tema.
I si se nega eixa possibilitat d'eixa investigació el que estem fent és devaluar democràticament el paper d'estes Corts.

I si ací és impossible saber la veritat i posar factura darrere de factura, que és el que passa en qualsevol ajuntament, però ací és impossible.
Si això és impossible, nosaltres haurem de buscar altres mecanismes per a saber-lo.

Estem entrant en una dinàmica molt negativa.
Crec que tots som conscients del que ha passat en esta sessió del Ple de Les Corts, marca un abans i un després.
I que tots som responsables, però no tots tenim la mateixa responsabilitat.
La responsabilitat dels grups de l'oposició és una, però la responsabilitat d'aquells que han d'exercir el govern, la bona governança pública és infinitament superior.

I els hem dit que volem saber el que ens ha passat, però vostés se neguen i repartixen els seues argumentaris i crec que estan devaluant realment el paper d'estes Corts, el paper de la democràcia, el paper de la nostra autonomia, el paper i l'empobriment general de la nostra gent.

Amb les seues receptes sabem que no anem a poder eixir del caos i sabem que si no hi ha una quitança dels 13.
300 milions d'euros, que és el que l'estat ens deu per l'infrafinançament que estem tots d'acord dels models PSOE, dels models del PP, dels models i de la inversió pública territorial, no anem a poder eixir del forat.
Per 40 milions, com va dir el president, tanquem Radiotelevisió Valenciana, senyories?
Per 40 milions i ens deuen més de 13.
000?
És lògic això?

Hem fallat en moltes coses, però els dic una cosa, un grup valencià autèntic que es va acomiadar l'altre dia i que mai va eixir en Radiotelevisió Valenciana, Al Tall, te una cançó mítica, que és: «Lladres que entreu per Almansa, no sou lladres de saqueig, que es poseu la cova en casa i des d'ella governeu.
» Açò és el que està passant ací, a casa nostra.
I hem de superar eixa situació perquè els lladres no continuen governant.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Senyories, a continuació anem a votar…

Senyor Moreno, per a què demana vosté la paraula?

El senyor Moreno Escrivà:

Li ho explique perquè m'ho aclarisca vosté.

S'han acumulat diverses comissions d'investigació, algunes de les quals no tenen res a vore, presentades per Esquerra Unida, amb el que jo he presentat.
Jo voldria fixar posició respecte a la comissió d'investigació d'Esquerra Unida, perquè ací ningú sap si estic a favor o en contra.
I voldria exercir el meu torn… Vosté pot acumular el debat, però no la votació.
Tinc dret a intervindre…

El senyor vicepresident primer:

Sí senyor.
Intervinga.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, president.

El senyor vicepresident primer:

Però intervinga només en la fixació de posició sobre el que vosté ha dit, sobre (remors) .
.
.
El plantejament que ha dit ell.
(Remors) Sobre la comisión de investigación a que se refiere.
(Remors)

El senyor Moreno Escrivà:

Però vosté em permetrà a mi les mateixes llicències que…

El senyor vicepresident primer:

Jo li dic el que hi ha.
Ja se les pren vosté, no se preocupe.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor César, no li ho han dit els seus assessors, veritat que açò…

El senyor vicepresident primer:

Però és que no està debatent amb ell.
(Remors) No està debatent.

El senyor Moreno Escrivà:

No passa res.
No passa res.

Senyor Blanco, ja he vist que no s'esperaven aquesta.
Recolzaré la seua comissió d'investigació, perquè entenc que és important una comissió d'investigació per a desemmascarar un grup que com tots diguérem ahir i els explicaren des d'allà d'alt, no tenen vergonya, ni la coneixen.
Tant fa, tant fa que els ensenyem els contractes, tant fa que hagen de recórrer a històries dels paleolític i a països d'altre continent per a tapar, (veus) per a tapar, per a tapar la quantitat d'imputats que ahir, mentres estan imputats, premeren el botó per a tirar a l'atur més de mil sis-cents valencians.

Ells l'acusen a vosté i a mi que ja no sabem com agarrar-nos aquesta gent.
Ja no sabem com fer-ho.
Ens acusen.
.
.
Ja ho he dit alguna vegada, ens acusen de còmics i d'actors, com si això fos un delicte -i el senyor Serafín Castellano diu «sí»-.
Un delicte és robar, això és un delicte.
Un delicte és pegar-li tirs a qualsevol cosa que vole, en companyia d'un constructor amic, això és un delicte.
(Aplaudiments) Abusar.
.
.

La recolzaré la seua comissió de control.
.
.
, perdó!
, torna-li!
, és que com l'anem a perdre també eixa.
.
.
La seua comissió d'investigació la recolzaré perquè no és cert el que va dir amb la boca xicoteta el portaveu del Partit Popular: «Hem comés errors i encerts», però no és cert, en absolut és cert.

Abusar sexualment de dones no és un error, és un horror.
Altra vegada tenen un problema amb la hac.
És una vergonya que, sobrant-li segons a la portaveu de gènere, no ha tingut ni la decència de demanar ací disculpes i solidaritzar-se amb les víctimes.
(Aplaudiments) És un horror.

Volen parlar de tota.
.
.
Acceptaré perquè me pareix una gran idea.
Jo no he demanat que s'investigue la gestió de la televisió, que tanquem, en una data concreta.
Sí home, sí.
Des del dia en què s'obri fins el dia en què es tanca, perquè quede clar això que vosté també ha dit: «No tots som igual.
No tots som igual.
»

I, respecte a les declaracions del senyor Pere Mayor, que a vosté tant l'han motivat.
.
.
Sí, home, sí.
Veu que jo no fuig als debats!
Mire, a mi del senyor Pere Mayor hi ha una cosa que m'alegra i de què vostés deurien prendre exemple, deurien prendre exemple.
El senyor Pere Mayor ha fet una cosa molt important i que necessitem; ha fet memòria, s'ha enrecordat d'un lloc en què va estar tancat trenta no sé quantes hores, reunit amb no sé qui.
Jo crec que el senyor Pere Mayor ha de continuar fent memòria i començar a recordar on ha estat tancat trenta no sé quantes hores i amb quines altres persones.
L'ajudarà, segurament.
El senyor Blasco i el senyor Cotino podrien ajudar-lo a fer memòria.
És important que faça memòria el senyor Pere Mayor també.

Jo no li tinc por a la memòria.
Li tenen por vostés?
Algú li té por a la memòria?
Jo no li'n tinc ninguna.

Investiguen vostés el que vullguen.
Crec que és important investigar.
Perquè, miren, ja que els han deixat sense treball, ja que els han deixat sense televisió valenciana a molts valencians, ja que vostés han arruïnat tantes coses i a tantes famílies, almenys deixen justícia i deixen veritat i deixen la possibilitat que sapigam la veritat abans que, com va dir Ximo Puig ahir, el dia 9 d'octubre de 2015 un govern decent i demòcrata, que no tindrà por a les comissions d'investigació de ningun temps i de ninguna cosa, torne a obrir altra vegada la Radiotelevisió Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Moreno.

Molt be.
Votarem per separat, senyories, cada una de les propostes.

En primer lloc, votarem la proposta de creació d'una comissió d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb registre d'entrada 67.
591.
Senyories, comença la votació.
36 vots a favor; 45 en contra.

A continuació, passarem a votació la proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada número 67.
738.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 36; vots en contra, 45.

I, per últim, votarem la proposta de creació d'una comissió d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, amb el registre d'entrada 67.
760.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 36; vots en contra, 45.

Senyories, s'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 16 hores i 24 minuts)