DS-013%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 d'octubre de 2015.
Comença la sessió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 11.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Per la presidència, d'acord amb la Junta de Síndics i allò establit en l'article 66.
1 del reglament de la cambra, es proposa la modificació de l'ordre del dia en el sentit següent: en el cas que abans del migdia de hui, dimecres 14 d'octubre, s'haguera arribat al punt sisé, el punt que figura com a onze es voria a continuació en aquest punt com a seté, que és el punt de la designació dels diputats/diputades per a cobrir les places vocals corresponents a Les Corts en el Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
¿S'aprova per assentiment?
S'aprova.

Senyories, tenim un ple dens i llarg, els comunique que parlàrem ahir amb la Mesa i amb la Junta de Síndics que serem molt estrictes en el compliment del temps establit en el reglament.

Validació o derogació del Decret llei 4/2015, de 4 de setembre, del Consell, pel qual s'estableixen mesures urgents derivades de l'aplicació de les disposicions addicional quinzena i transitòries primera i segona de la Llei 27/2013, de 27 de desembre, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, relatives a l'educació, salut i serveis socials en l'àmbit de la Comunitat Valenciana (RE número 2.
226, DOCV número 7.
610)

El senyor president:

Per tant, passem sense més dilació al primer punt, que és la validació o derogació del Decret Llei 4/2015, de 4 de setembre, del Consell, pel qual s'estableixen mesures urgents derivades de l'aplicació de les disposicions addicionals quinzena i transitòries primera i segona de la Llei 27/2013, de 27 de desembre, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local relatives a l'educació, salut i serveis socials en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

D'acord amb el que marquen els articles 72.
2 i 137.
3, pren la paraula per a la presentació del decret llei per part del Consell l'honorable senyora Mònica Oltra, vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, a la qual donem la benvinguda en este hemicicle.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bon dia a totes i tots.

Senyories, el decret llei que portem a convalidació d'esta cambra és aparentment un xicotet canvi normatiu, però en la pràctica suposa un gran canvi que impacta directament sobre la vida de les persones, particularment sobre la vida de les persones més vulnerables i les que tenen més necessitat d'uns serveis socials ràpids, eficaços i de proximitat.

Els sistemes públics de protecció social són -com vostés saben- la garantia de l'exercici efectiu dels drets de les persones i aquelles amb majors necessitats de suport, han de constituir la xarxa que impedisca que cap persona es quede fora, que cap persona caiga, que cap persona es quede desprotegida.

Els serveis socials de base, els municipals, han demostrat al llarg dels anys una eficàcia i una solvència contrastades lluitant contra situacions d'exclusió o lluitant contra situacions de dependència.

Els ajuntaments, com que són l'administració més pròxima a les persones, han disposat habitualment d'unes assistències socials competents que han atés satisfactòriament les necessitats de les persones que les requerien.
Este sistema de proximitat i d'atenció directa es va vore truncat amb l'aprovació de la Llei 27/2013, de 27 de desembre, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, encara que este nom al nostre parer puga semblar un oxímoron.

En realitat esta norma en la pràctica és un pas més en el desmuntatge de l'incipient estat de benestar del nostre país, eixe estat de benestar que mai hem pogut construir però que alguns s'entesten en desmuntar.
Amb l'excusa de la crisi es continua amb l'ofensiva neoliberal de desmantellar els sistemes de protecció social que emparen les persones més vulnerables.

Esta llei suposa en la pràctica un canvi de paradigma en la distribució de competències en matèria de servicis socials i es produïx una ruptura radical respecte del model competencial anterior que impacta greument sobre la població que més ho necessita; un canvi de paradigma, un canvi de model que, com molts altres que s'estan donant en estos últims anys, desprotegixen les persones més fràgils de la nostra societat.
I això no ho podem permetre, este govern no ho permetrà, el govern del botànic té com a primer eix -els recorde, senyories- rescatar persones, i esta és una llei, la Llei 27/2013, que deixa les persones en la cuneta.

L'objectiu últim de la norma, a la qual ara apliquem una moratòria, no era decidir qui paga què, este és un debat fals, no era decidir si els ajuntaments o l'administració autonòmica paguen els servicis socials; en la pràctica -i esta és la més perversa de les conseqüències- suposa allunyar els serveis socials de base de les persones que els necessiten impedint una correcta atenció de proximitat per part de les persones que coneixen a peu de carrer les necessitats de les persones que atenen, eixos treballadors públics, eixes treballadores públiques dels ajuntaments que coneixen molt bé les persones que estan patint al seu municipi.

En molts casos esta llunyania comporta dificultats, comportaria dificultats fins i tot físiques reals perquè molta gent que necessita estos sistemes de protecció social -com vostés podran imaginar, senyories- no tenen la capacitat real de traslladar-se des dels seus llocs de residència als llocs on estan ubicats els serveis centrals de conselleria.
Estem parlant en la majoria dels casos de persones en situació de dependència o persones en situació d'exclusió social que haurien de tindre com a interlocutors els seus servicis municipals més pròxims.

I, en concret, entrant en la part més tècnica de la llei, este Decret llei 4/2015, de 4 de setembre, del Consell, pel qual s'establixen mesures urgents derivades de l'aplicació de les disposicions addicionals quinze i transitòries primera i segona de la Llei 27/2013, de 27 de desembre, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local relatives a l'educació, la salut i els serveis socials en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, té tres articles en concret que són un torpede contra els nostres serveis més bàsics.

La disposició addicional quinzena, que establix que Â«les normes reguladores del sistema de finançament autonòmic i de les hisendes locals fixaran els termes en els quals les comunitats autònomes assumiran les competències municipals en educacióÂ».

Segon, la disposició transitòria primera, que diu que Â«les comunitats autònomes assumiran la titularitat de les competències que es preveien com a pròpies dels municipis relatives a la participació en la gestió de l'atenció primària de la salutÂ».

La tercera, que és la disposició transitòria segona, Â«les comunitats autònomes assumiran la titularitat de les competències que es preveien com a pròpies dels municipis relatives a la prestació dels servicis socialsÂ».

En sanitat i educació, senyories, saben que les competències municipals són unes competències menors comparades amb les que té l'administració autonòmica; però és en servicis socials precisament on l'impacte resulta més brutal i no és -com dèiem- qui paga, sinó en el fons rau la possibilitat de carregar-se els serveis socials de base.

El nostre Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana quan establix el decret llei, la possibilitat del decret llei, que és el que hui duguem a convalidació, en el seu article 44.
4 diu que Â«el Consell, en casos d'extraordinària i urgent necessitat, podrà dictar disposicions legislatives provisionals per mitjà de decrets lleis sotmesos a debat i votació a Les Corts, atenent el que preceptua l'article 86 de la Constitució espanyola per als decrets lleis que puga dictar el Govern d'EspanyaÂ», és a dir, és una norma que calca l'article 86 de la Constitució que establix la mateixa possibilitat de decrets lleis per al Govern d'Espanya que òbviament han de ser ratificats pel Congrés dels Diputats.

Així mateix, l'article 49.
1.
8 diu que Â«La Generalitat té competència exclusiva sobre règim local sense perjuí del que disposa el número 18 de l'apartat primer de l'article 149 de la Constitució espanyolaÂ».
Este és un altre article (soroll de papers) en el qual s'empara la convalidació d'este decret, en este cas de l'Estatut d'autonomia.

I a mi, senyories, m'agrada motivar l'extraordinària i urgent necessitat.
Saben vostés que este govern no és molt amic dels decrets lleis perquè són mecanismes -com dic- d'extraordinària i urgent necessitat, però en este cas, però en este cas, senyor Castelló, en este cas se motiva l'extraordinària i urgent necessitat per tres arguments.

El primer, la proximitat de les dates en què han d'assumir les comunitats autònomes les competències relatives als serveis socials, que és el 31 de desembre del 2015.
Primer argument.

Segon argument.
La falta d'una regulació normativa del sistema de finançament autonòmic i d'hisendes locals que concrete els termes en els quals les comunitats autònomes han d'assumir les competències pròpies municipals.
És a dir, no tenim una norma desenrotllada que puga regular estes competències relatives tant als servicis socials com a la participació en la gestió de l'atenció primària de la salut i l'educació.
De fet, esta regulació normativa s'ha ajornat sine die, amb la qual cosa dificulta l'aplicació de la norma i justifica la moratòria que nosaltres els estem plantejant.

I, tercer argument, l'afectació a la continuïtat de la prestació de serveis públics en àmbits especialment sensibles respecte als quals qualsevol situació d'incertesa jurídica podria provocar una paràlisi en la seua prestació i un greu perjuí per a la ciutadania.
Com dic, esta és la part que afecta els servicis socials i, per tant, les persones més vulnerables de la nostra societat.
I açò, senyories, és el que motiva l'extraordinària i urgent necessitat.

En la redacció del decret llei que portem hui a convalidació vullc destacar l'apartat primer on es diu que Â«les competències a què es referix en la disposició addicional quinze i les disposicions transitòries primera i segona -que els acabe de resumir-, de la Llei 27/2013, continuaran sent prestades pels municipis de l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana fins que no siguen aprovades les normes reguladores del sistema de finançament de les comunitats autònomes i de les hisendes localsÂ», és a dir, fins que eixa regulació -que no tenim en este moment- no estiga aprovada estes competències les continuaran tenint els ajuntaments.

El segon apartat voldria també destacar: Â«Les conselleries competents per raó de la matèria elaboraran un pla per a l'avaluació, reestructuració i implantació dels serveis en què es contemplen les condicions per al traspàs dels mitjans econòmics, materials i personals.
Â»

I el quart també vullc destacar-lo, senyories, quan diu que Â«als efectes del que preveu l'apartat 1, i mentre no siguen aprovades les normes reguladores -insistim- del sistema de finançament, la cobertura financera necessària per a la gestió dels corresponents servicis no podrà suposar un major gasto per al conjunt de les administracions públiques implicades, i a este efecte l'esmentada cobertura es realitzarà en els mateixos termes i condicions en què es prestava en la data anterior a l'entrada en vigor del present decret lleiÂ».
Açò és una imposició de la mateixa Llei 27/2013.

Perquè vostés s'il·lustren, senyories, altres comunitats autònomes ja havien posat solució al llarg del 2014 a través d'instruments de diferent rang normatiu; per això, senyor Castelló, ací hem hagut de fer un decret llei.
Andalusia, en un decret llei, el 7/2014, de 20 de maig; Astúries, en un Decret 69/2014, de 28 d'abril; Catalunya, en els decrets lleis 3/2014, de 17 de de juny, i 4/2014, de 22 de juliol; Extremadura, Decret 265 de 2014; Galícia, Llei 5/2014; Illes Balears, Decret 2/2014; La Rioja, Llei 2/2014; Navarra, Llei Foral 23/2014; i Regió de Múrcia, Decret llei 1/2014.

Com podran observar, senyories, estes comunitats autònomes han tingut diferents governs de diferents colors i totes elles, independentment de qui estava al front d'estos governs, ha solucionat amb normativa la moratòria de l'aplicació d'esta llei, és a dir, açò és una qüestió transversal.
Totes les comunitats autònomes, i encara en falten algunes per aprovar esta normativa i estan en procés, totes, independentment del seu color, han aprovat moratòries.

Per tant, jo crec que esta seria una bona ocasió per a aprovar i convalidar este decret per unanimitat.
Altres comunitats autònomes ho han fet amb normatives sense el rang suficient, amb circulars, com poden ser Aragó, Castella i Lleó o el País Basc.

Però, a diferència d'estes comunitats autònomes, el Consell antic només va publicar dos textos sense el suficient rang normatiu i amb una redacció gens clara que condemnaven els ajuntaments a una incertesa interpretativa i, per tant, generava inseguretat jurídica.

Primera norma que va aprovar l'anterior Consell: Circular de 18 de juny de 2014, coneguda comunament entre les diferents administracions i entre les persones que treballen en l'administració com Â«el paperetÂ».
Este paperet no tenia rang normatiu adequat, tenia un llenguatge confós i esotèric, i va generar unanimitat en els servicis socials de base sobre la incapacitat d'entendre la literalitat de la norma i la possibilitat d'aplicació, és a dir, el paperet no es podia desxifrar, i al no poder-se desxifrar és difícil en dret aplicar-lo.
A més, els col·legis de secretaris, interventors i tresorers de l'administració van entendre que generava inseguretat jurídica i no tenia el rang normatiu adequat.

Davant d'estes reaccions, l'antic Consell va publicar l'Ordre 1/2015, de 26 de maig, dos dies després de les eleccions autonòmiques, senyories.

M'estalvie qualificar el que suposa aquesta ordre però insistia en la inseguretat jurídica, en la falta d'un llenguatge clar i precís i generava moltíssims dubtes a l'hora d'aplicar-lo.

L'actual Consell, el govern del botànic, va actuar amb rapidesa per a garantir la continuïtat en la prestació dels servicis socials sense disfuncionalitats i amb la màxima seguretat jurídica i el Decret llei 4/2015, de 4 de setembre, que ara se sotmet a convalidació de Les Corts, va ser una de les primeres normes aprovades per este Consell.

Si contraposem els dos models, els diré que la Llei 27/2013, de racionalització, sostenibilitat de l'administració local, la norma Rajoy-Montoro, ha suposat un canvi de paradigma en la distribució de competències entre les entitats locals i les administracions autonòmiques i, en concret, una ruptura respecte al marc competencial sobre eixos serveis socials reconegut en la Llei 7/1985, reguladora de les bases de règim local.
Tot això, dintre del model de recentralització i de mercantilització dels serveis públics.

I el Consell -l'actual-, a través de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, aposta clarament per la municipalització i la desmercantilització en la prestació de servicis social, perquè, com dia, és, dels eixos del botànic, el primer i, per tant, açò suposa que en el centre de les polítiques socials estan les persones, i no la deriva que estàvem agafant en l'anterior etapa de l'antic govern on allò important era el benefici, el negoci d'algunes empreses, algunes molt vinculades al poder en aquell moment, deixant de banda o com a un efecte colateral, el benestar de les persones.

Este decret llei, des del 4 de setembre que va ser aprovat, ha rebut ja diferents reconeixements de molts ajuntaments de la nostra comunitat.
.
.
, el col·legi de secretaris, interventors i tresorers de l'administració local de la província de València, perquè planteja que avança en termes de seguretat jurídica, rang normatiu i és més apropiat.

El sindicat UGT estima que aquest decret llei protegix cinc mil llocs de treball en servicis públics municipals.
També és una bona raó, senyories, perquè els servicis socials també són una manera de crear ocupació de qualitat, estable i que, a més, millora la vida de les persones per als quals estos treballadors i treballadores públics treballen.

A més a més, com dia, altres comunitats autònomes governades per diferent signe polític, també pel Partit Popular, han aprovat normes idèntiques a la que ara els propose.
I en l'última reunió de.
.
.
, conferència territorial amb el ministre Alonso, totes les comunitats autònomes, sense excepció, li vàrem plantejar la necessitat d'una moratòria en esta Llei 27/2013.

Senyories, fa cinc dies celebràvem el Nou d'Octubre, commemoració del dia de l'entrada de Jaume I a la ciutat de València en 1238 i data fundacional de la nostra personalitat jurídica i identitària com a poble valencià.
Quasi quaranta anys després, el 20 de juliol de 1276, el rei dictà testament i va incloure recomanacions per als hereus dels seus regnes.

Una de les recomanacions més recordades era la que aconsellava el següent: Â«Amar i protegir totes les persones i el poble; fer regnar la justícia i vetlar perquè els grans no oprimisquen els menuts.
Â»

Amb aquesta reforma, que hui demanem el seu vot favorable, pretenem millorar la protecció de totes les persones i donar més i millors serveis a les persones més menudes, les més vulnerables, aquelles que alguns volien fer invisibles.

Este govern té un compromís amb les persones, amb les persones que més ho necessiten, i este decret llei és un instrument, un instrument més, però un instrument important per a aconseguir-ho.

Per això els demane el seu suport al decret llei que hui portem a convalidar ací, perquè tots junts, perquè totes juntes millorem la vida de la gent, perquè si no, senyories, ¿per a què ha de servir la política si no és per a millorar la vida de les persones?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable vicepresidenta.

A continuació, per a fixar el torn a favor, té la paraula la il·lustre diputada Concha Andrés.
¿El torn a favor de la convalidació del decret?
¡Ah!
La diputada del Grup Compromís Mònica Álvarez, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

President.

Vicepresidenta.

Consellers.

Conselleres.

Diputats.

Diputades.

Molt bon dia.

I és un bon dia perquè avui convalidem un decret llei que tal volta siga dels més importants que passaran per ací esta legislatura.
Un decret que estaven esperant molts dels nostres ajuntaments.
Un decret que ve a fer justícia i a rectificar el mal que altres ens llegaren.

Avui, decretem les mesures urgents derivades de la Llei 27/2013, de 27 de desembre, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local.

La Llei 27/2013, més coneguda a les manifestacions, com la llei Montoro, Â«quito un alcalde y pongo un caciqueÂ», ha despertat entre els nombrosos ajuntaments un rebuig frontal i total ja que lleva les competències als municipis i qualifica els pobles d'una cosa tan lletja com assumir competències impròpies.

Amb la llei de racionalització, obrir la porta dels serveis socials, dels menjadors de les escoles, de les escoletes municipals, dels conservatoris de música, això per al senyor Montoro era impropi.
Per això serà que més de dos mil tres-cents ajuntaments arreu de l'estat espanyol han interposat recurs d'inconstitucionalitat davant del TSJ, per entendre la llei de racionalització com un atac frontal contra el municipalisme, contra l'article 140 de la Constitució, on es parla de l'autonomia dels pobles.

Els pobles demanaven finançament, i Madrid, en contestació, els va expropiar.
Per al Partit Popular, i per a Montoro en particular, això de l'autonomia i de la democràcia directa sembla ser que no els agradava gens ni miqueta, i per això ens regalaren per al Cap d'Any del 2013 una llei, la 27/2013, que ha estat el nucli d'una cosa inversemblant fins aleshores.

La seua llei, senyories del Partit Popular, la seua llei va ser capaç d'unir onze partits polítics en contra i algun alcalde rebel del Partit Popular.
Eixe era tot el seu mèrit, cabrejar dos mil tres-cents ajuntaments, unir als partits polítics i rebutjar, tots a una veu, les mesures del Partit Popular, que es podrien titllar, com a mínim, de caciquils.

Jo crec, senyors i senyores del Partit Popular, que si s'ho proposen no ho fan millor, ¿eh?
Com diuen al meu poble, ni fet aposta.

Miren, la llei Montoro, la Llei 27/2013, de cap.
.
.
de cap de les maneres podia estar ben feta, ni tenir bones intencions quan comença esmentant la reforma de l'article 135 de la Constitució.
I parla de Â«consagrar la estabilidad presupuestariaÂ», però, òbviament, no l'estabilitat del poble, sinó la de la banca, que, de fet, és l'única estabilitat que li ha preocupat sempre al Partit Popular i a destacats membres seus, com ara el senyor Rato.

En canvi, el poble, el poble és impropi i en la seua llei s'atreveixen a dir coses com la següent: un municipi tindrà biblioteca sempre que tinga més de cinc mil habitants.
I, ¿si no els té?
I, ¿si en té quatre mil nou-cents noranta-nou?
¿Què fem?
¿A llegir al bar?
¿És això el que pretenien?
¿Pretenien deixar sense serveis socials els pobles i sense pa a la gent?
¿Era això el que buscaven?

Â«Evitar duplicitatsÂ», deien vostés.
Però, ací, de duplicitats, cap ni una, perquè vostés, en quatre anys, no van fer res.
Duplicitats seria si vostés o les seues diputacions hagueren treballat de valent i, ara, no hi haurien dependents pendents d'avaluar que moren esperant llei de dependència.
I dèsset avaluadors per a tots, rendes garantides sense resoldre des de febrer i tot un seguit de despropòsits que han marcat quina ha sigut la seua prioritat des del principi: la banca.
Eixa i no altra.

I, ara, amb cent deu dies de govern -crec, no porte tan bé els comptes com vostés-, les senyories del PP només fan que preguntar: Â«¿Quan comencen vostés a rescatar persones?
Â» Â«Rescaten personesÂ», ens diuen.
I, damunt, sembla que els fa gràcia haver deixat un forat immens a les butxaques dels valencians i valencianes.

Doncs bé, senyories, aquesta és una de les primeres mesures per a fer això que vostés no feren, rescatar persones.
I per això, tornem al poble el que és del poble, les competències que vostés els volien furtar.

Creiem en el baix cap a dalt, creiem en els ajuntaments com a exemple de gestió, creiem en el municipalisme i, a més, ho apliquem.

Afortunadament, avui donem el vistiplau a un decret, el 4/2015, que el Partit Popular no haguera tirat mai endavant.
I ja poden des de les files del Partit Popular amenaçar-nos amb Â«la ingobernabilidadÂ», el Â«que vienen los rojosÂ» o Â«que esto es el pacto del TitanicÂ», però la veritat és que no fem res que no s'haja fet abans en altres regions, com ara Andalusia, Navarra o les Illes Balears.

I, senyors i senyores del Partit Popular, la gent continua vivint i, potser, millor que amb vostés.
Avui, rescabalem els pobles i els tornem les competències pròpies i, òbviament, estes han de venir acompanyades de finançament; finançament que el seu govern a Madrid denega als valencians i valencianes, però que, com la Llei 27/2013, també caurà.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per al torn en contra, fixarà posició l'il·lustre diputat José Ramón Calpe, en nom del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de.
.
.
huit minuts.

Ja els indique que les possibles.
.
.
, les rèpliques i les fixacions de posicions, si les volen fer després des de l'escó, agilitzarem el debat.

Bon dia, quan vosté vullga.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president del Consell.

Senyora vicepresidenta.

Membres del Consell.

Membres d'estes Corts.

La veritat és que escoltar la presentació del decret llei o escoltar l'apocalíptica defensa que ha fet la diputada de Compromís ens deixa una miqueta sorpresos, però també decebuts.

Perquè no se poden dir coses tals com que als municipis de menys de cinc mil habitants els tenim prohibit tindre biblioteca.
Si ahí se reproduïx el que ja hi havia l'any 1985!
N'hi ha obligació amb més de cinc mil, no amb menys.

I no es pot dir tampoc que s'estan tornant, amb este decret, les competències pròpies.
Este decret jo crec que està creant, per dir-ho col·loquialment, un autèntic empastre, encara que l'hagen fet altres comunitats autònomes, i anem ahí.

Primer, vostés utilitzen.
.
.
, diu la vicepresidenta que no li agrada massa, però vostés utilitzen el decret llei com instrument normatiu.
Un instrument que deuria ser excepcional i, de veritat, en casos de necessitat, d'extraordinària i urgent necessitat.

Vostés duen cent dies en el govern.
Els assegure que una llei d'un article, en este temps, podria haver estat ja tramitada o a punt d'aprovar-se.
Perquè de les tres causes que vosté dóna per a justificar la urgència, sols una, la de la data del 31 de desembre pel que fa als serveis socials, podria tindre algun sentit d'urgència; les altres dos, francament, estan ahí i se poden resoldre per una via normativa ordinària.
Però, per descomptat, també eixa peremptorietat que ens marca el 31 de desembre.

Si el 4 de setembre, quan vostés van aprovar el decret llei, l'hagueren enviat a esta cambra, probablement en este mateix ple o en un ple molt proper, podria estar aprovada la llei, perquè, a més, n'hi han instruments que ho permeten.

N'hi han instruments com delegar en la comissió la competència legislativa plena, que estalvia el tràmit final del ple, i si vostés reunixen tres cinquenes parts de la cambra, ho poden fer.
N'hi ha inclús la lectura única, que no haguera prosperat; nosaltres no l'haguérem admesa, o siga, que ahí estem d'acord.
Però n'hi han instruments per a fer açò.

Vostés van a aprovar una llei de pressupost, i probablement també una llei d'acompanyament, que encara no està en la cambra, i també estarà aprovada per al 31 de desembre.

Vostés tenen una autèntica por a seguir el procediment legislatiu normal.
I, ¿per què serà això?
Perquè ací n'hi ha una qüestió important també sobre la competència per a dictar esta norma.
Vostés eludixen, recorrent al decret llei, per exemple, el dictamen del Consell Jurídic Consultiu.
I certament tenen un informe de l'advocacia de la Generalitat que no entra massa en la qüestió de competència, i que és important.

Perquè, clar, vostés.
.
.
, i ho ha dit vosté, una xicoteta modificació normativa que pretén que tinga un gran calat.
Una modificació normativa d'una llei aprovada per les Corts Generals.
Una llei que diu ella mateix que s'aprova en virtut de la competència exclusiva que l'estat té en base a l'article 149.
1.
18 de la Constitució espanyola de règim bàsic de les administracions públiques.
Vostés invoquen l'Estatut d'autonomia.
Per cert, en el decret simplement invoquen l'article 148.
8.
Vosté, hui, almenys ha tingut també la gallardia de dir que eixe article ens dóna les competències en règim local sense perjuí d'allò que disposa l'article 149.
1.
18 de la Constitució espanyola, que ha tingut la gallardia de dir-ho.
Perquè ahí està el problema.
Vostés estan en una norma autonòmica, i a més que deuria tindre el tractament o haver sigut un projecte de llei i han fugit d'això, estan en un norma autonòmica alterant una llei estatal.

Però a més és que no aprofita per a res.
Perquè, clar, vosté diu, Â«estem garantintÂ» -que ho ha dit la diputada de Compromís també- als ciutadans perquè rescatem les persones, anem a garantir-los els serveis socials, i l'educació i la sanitat.
Bé, l'únic que s'ha fet en la llei de racionalització és que eixes competències, que bàsicament són de les comunitats autònomes però que concorrien en les municipals, donar-les a les comunitats autònomes, que no impedix que després la comunitat autònoma ho delegue en els ajuntaments.
Clar, el que passa és que ha de pagar-ho.
I això és el que a vostés els esglaia.

I vostés el que han fet ha sigut resoldre el problema seu i deixar en peu el problema dels ajuntaments.
I no poden dir que el Grup Popular està contra el municipalisme, senyora diputada, perquè precisament un grup on pràcticament tots els seus membres, traient de molt poquetes excepcions, hem passat per la vida municipal, sabem el que això és.
I, per tant, el que sí volem és que els municipis tinguen les competències que hagen de tindre i ben garantides i que La Generalitat assumisca les seues competències.

Perquè, senyor Puig, ja que està vosté ací.
Tota la premsa mos compta hui que pot dur el president Rajoy als tribunals si no se soluciona allò del finançament.
I si vostés apliquen este decret llei quina garantia té vosté que cap ajuntament el duga a vosté als tribunals?
Perquè el decret llei el que no fa és ni derogar la disposició addicional quinze ni derogar les dos disposicions transitòries primeres.
I precisament eixes disposicions transitòries el que diuen és que, en cas que La Generalitat no pague, els ajuntaments podran demanar i se retindrà del finançament que corresponga a la comunitat autònoma per a pagar eixes despeses.

A vore si qui al final va als tribunals és vosté perquè algun ajuntament entén que seguix en vigor eixa llei i, per tant, (aplaudiments) reclama que se li paguen els serveis que seguirà prestant; perquè segur que si no són uns insensats els seguiran prestant.

En definitiva, i no vull esgotar el temps que ens espera un ple molt llarg, tenim un decret llei que ni respon a les necessitats d'urgència ni aclarix el problema perquè el manté en peu.

I, per tant, l'únic que manifesta és, per una part, el seu menyspreu del sistema parlamentari de furtar-li a la cambra la competència legislativa i utilitzar l'instrument excepcional que se dóna a l'executiu, carregant-se la divisió de poders, sempre que poden, per una part eixa passió que tenen per això i, per una altra part, el voler egoistament resoldre els problemes, que certament, no ho neguem, els té La Generalitat, i per això la setmana passada unànimement vam recolzar tots eixa petició d'un millor finançament.

Però si vosté mos demanava que convalidàrem el decret llei, jo els demane tot el contrari: que no el convaliden, que deixen que caduque, que acabe la seua vigència, perquè al final açò no soluciona cap problema, pot inclús augmentar la litigiositat entre ajuntaments i Generalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

I a continuació, torn de rèplica per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Álvaro Cerezo:

(Inoïble) .
.
.
com el que s'ha fet a Múrcia on governa el Partit Popular, o en les illes, on també governa el Partit Popular.
I, de tota manera, senyor Calpe, vosté arriba tard.
És el TSJ el que ja té el recurs d'inconstitucionalitat.
O siga, si vol enviar-nos al tribunal, no sé preocupe, ja està aquesta llei en els tribunals, perquè dos mil tres-cents ajuntaments ja l'han enviada abans que vostés.

I, senyories, no tenim cap por; el que tenim són raons.
Vostés coneixen el principi de subsidiarietat.
Doncs és un principi que, per cert, ja que estem tan legalistes, sustenta la Unió Europea, és un principi que se pot resumir d'aquesta manera: el que puga fer un municipi que no ho faça la comunitat autònoma; el que puga fer una comunitat autònoma que no ho faça l'estat.
Això és proximitat, obrir portes i atendre la ciutadania, la raó per la qual tots i totes nosaltres estem avui ací, per atendre la ciutadania, municipalisme se'n diu això.

I parlen vostés de racionalització que ve de raciocini, que és precisament el que li faltava a la seua llei: pensar, pensar, com deia la vicepresidenta abans, igual una persona de Tírig -vosté coneix la zona igual que jo- no té recursos necessaris per a desplaçar-se diverses voltes fins a la direcció territorial i que amb sort li puguen gestionar una renda garantida de 400 euros, amb la qual menjar ella i els seus fills.
Igual no han pensat que les bandes de música sustentades en a muntó llocs pels ajuntaments, són llocs d'aprenentatge i creació.
Igual no han pensat que quan la gent té un problema acudeix a ca la vila, la sent com a seua.
A sovint hi han alcaldes i alcaldesses que no cobren o que cobren 30 euros per un plenari, i afortunadament se dediquen a açò per devoció per als altres i no per a fer-se rics.
Igual no han pensat en les persones i sí en els interessos dels grans i dels totpoderosos, que és al que ens tenien vostés acostumats.

Perquè el que s'amaga en aquesta llei, amb esta transferència de competències dels municipis, és que els serveis relatius a àrees tan importants com la sanitat, l'educació o els serveis socials corrien el risc de deixar de prestar-se o que directament foren prestats per grans empreses amigues, de les quals vostés avui no han parlat, i mira que en estes Corts en tenim d'exemples.

I si tan malament els sembla aquest decret llei que avui porta el Consell, doncs miren, hi ha una sortida.
Diguen-los als pocs ajuntaments on encara governa el Partit Popular que apliquen l'article 5 de la Â«llei MontoroÂ», perdó, de la Llei 27/2013, i que l'alcalde i alcaldessa pot tancar les portes de la guarderia, de l'escola municipal o dels serveis socials deixant la gent sense atenció al seu poble.
A veure quin alcalde vol això!

Ja li dic jo que els alcaldes i alcaldesses de Compromís són de portes obertes, volen gestionar i estan capacitats per a fer-ho.
I ara, a més, tornaran a tindre unes competències perquè són propis i capaços per a dur-les a terme.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a la rèplica, senyor Calpe.

Sí, quan vosté vullga.

El senyor Calpe Saera:

(Inoïble) .
.
.
 no sé si era culpa meua perquè sóc nou i no tinc experiència en manejar encara el micròfon, o per altres qüestions.

Bé, vosté tampoc aporta res en la rèplica, que no és una rèplica, és la segona part de la seua intervenció perquè la du escrita i no entra en rèplica.

Ací no se tracta ni de voler destruir el sistema de servicis socials ni de cap altre servici que se dóna als ciutadans, ni menys les escoles de música o conservatoris.
Perquè vosté no me coneix, però si he fet alguna cosa en la meua vida és muntar escoles de música i conservatoris, i fer-ho municipalment, i fer-ho en el meu ajuntament.
De manera que per això no patisca vosté.

Jo crec que del que es tracta és de, com dia el títol de la llei de 2013, de posar racionalitat i sobretot també de garantir la sostenibilitat.
I se va considerar en eixa llei legítimament aprovada, encara que tinga recursos d'inconstitucionalitat, com tantes, com tindrà este decret-llei, eh?
, i això segur que per a vosté no és motiu per a qüestionar-lo, encara que tinga eixos recursos de constitucionalitat, eixa llei l'únic que volia era que els ajuntaments tingueren clares les seues competències, que les comunitats autònomes les tingueren també, que se distribuïren adequadament, que no hi haguera concurrència que duguera a majors despeses de les estrictament necessàries i que els ciutadans, les persones per les quals tots ens preocupem i per les quals tots estem ací, perquè estem ací pels valencians i per als valencians i les valencianes -per a no ser tatxat de políticament incorrecte-, tots ells i totes elles tinguen els servicis que mereixen i que una societat avançada i democràtica com la nostra deu prestar-los.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a fixació de posició, té la paraula l'il·lustre diputat i síndic, senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Des d'ací?

El senyor president:

Sí, millor.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia.

Gràcies, president.

Molt bé, nosaltres volem anunciar que votarem a favor de la convalidació del decret llei i ho farem per raons tan tècniques com polítiques.
No vaig a estendre'm en l'argumentació que ha donat la vicepresidenta al voltant de la malísima, de la dolentíssima regulació que va fer el Partit Popular en Â«el paperetÂ» que va ser famós en tota l'administració local valenciana, ni tampoc en l'Ordre 1/2015, que era ja una ordre que se feia en un moment fora, fora de termini del mandat.

Però sí que és cert que vaig a recordar que la llei de reforma, la Llei 27/2013, va ser una llei que, si no m'enganye, va ser aprovada a soles amb els vots del Partit Popular i del PNV en el Congrés dels Diputats.
Va ser una llei que va provocar recurs d'inconstitucionalitat per conflicte de competències i que van signar més de dos mil municipis.
I vaig a recordar també que aquesta.
.
.
-n'hi ha alguna interferència, no?
-, val.
Vaig a recordar també que era una llei que efectivament va ser contestada des del món acadèmic, perquè era una llei que a més ficava en qüestió principis bàsics com l'autonomia municipal, com el principi de subsidiarietat, etcètera.

Vaig també a dir que a més, per raons de fons, per raons polítiques, nosaltres pensem que l'estat del benestar en este país, en Espanya, es va construir bàsicament a partir de l'esforç dels municipis.
Crec que els municipis que van, en un moment determinat en la transició, permetre una vida en les ciutats amb dignitat, en les reformes que eren bàsiques de clavegueram, de parcs públics, d'equipament escolar, etcètera, després vam viure un segon moment quan se van construir els serveis de benestar.

Serveis socials basats en la proximitat i en l'esforç impagable de milers de professionals que ara estan sotmesos a un ERO encobert en la reforma que va propiciar el Partit Popular en el 2013.

Pensem, per tant, que nosaltres que defensem els principis d'autonomia local, de subsidiarietat i la proximitat i el control democràtic des del lloc més pròxim on es presta el servei, i que també defensem la centralitat de les polítiques per a les persones, no podem fer una altra cosa que votar a favor de la convalidació d'aquest decret llei.

Però, de tota manera, sí que vull recordar dues coses.

Per una banda, la falsedat de les polítiques proclamades pel Partit Popular.
Ja el senyor Aznar en 2002 i el senyor Gallardón en 2011, quan proclamaren aquella divisa electoral de la segona descentralització, que mai se va portar a terme, però també com la reforma local que va presentar el Llibre blanc de la reforma local, que va presentar el Partit Socialista en el 2005, també és va quedar en aigua en cistella.

I, per tant, nosaltres reivindiquem que cal afrontar amb decisió una reforma bàsica, una reforma amb profunditat del règim local, del règim local en l'estat espanyol i del règim local valencià.

Pensem que a més hem de ser coherents i, com li dia l'altre dia al senyor president, s'ha de ficar en valor l'article 201 de la Llei 8/2010, de transferències als municipis, de creació del fons autonòmic de cooperació municipal.
I, per tant, pensem que cal recolzar l'estat del benestar que es construïx des dels municipis valencians.

Després podrem parlar del paper de les diputacions.
Però, torne a insistir, que cal ficar en valor els municipis, cal ficar en valor els seus professionals, cal ficar en valor el seu finançament.
I, per totes aquestes raons, votarem a favor de la convalidació.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

A continuació, per a fixar posició, tindrà la paraula el representant del Grup Parlamentari Ciudadanos, Alberto García.

El senyor García Salvador:

Mosatros, des del Grup Parlamentari Ciutadans, anem a votar a favor de la convalidació del Decret llei 4/2015.
Entenem que és una eina jurídica que posa fre a alguna de les pretensions de la Llei 27/2013, de 27 de desembre, Llei de racionalització i sostenibilitat en l'administració local, una llei que en cap cas considerem ni sensata ni justa.
Una llei que, encara que possiblement té algunes pretensions lloables, com puguen ser adaptar l'administració local per tal d'acomodar-la a la nova realitat, el que són els comptes públics, no?
, el resultat de la crisi econòmica i financera.

Però per a mosatros el més rellevant: és una llei que establix una sèrie de modificacions de competències que tradicionalment venien fent els ajuntaments.
Una llei que el que fa és transferir competències en matèria de sanitat, serveis socials i educació des dels ajuntaments a les comunitats autònomes.
Una llei que clarament perjudique tota la xarxa social que en pobles menuts -i jo sé ben bé de què parlo- suposen els serveis de base municipals.
Estem parlant de política social de base, per a nosaltres una cosa irrenunciable.
Estem parlant que amb això es poden portar al trast els drets de les persones, de la gent més vulnerable, una cosa que mosatros no estem dispostos a acceptar.

Entenem també que podia ser d'interés que se pogueren fer uns plantejaments en el sentit de generar economies d'escala amb la finalitat de poder abaratir aquests serveis.
Encara que poguérem estar d'acord en ocasions en el que són les economies d'escala no anem a estar en este cas, perquè per a mosatros se desnaturalitza allò municipal.
Sembla que no se coneix la realitat de major proximitat dels ajuntaments a les necessitats dels veïns, una cosa que la crisi ha ratificat en especial en matèria de serveis socials.

Sembla con si hagués una mena de desconfiança cap a l'administració local en la seua forma d'actuar i de gestionar els assumptes públics.
Possiblement la llei de racionalització i sostenibilitat s'explica millor de de la voluntat del legislador d'exemplificar mesures d'ajut del gasto públic sobre entitats locals i sobre els serveis municipals.

Si parlem, per exemple, de deute, si parlem de dèficit o de gasto públic, gasto públic que cal recordar que en cap cas és superflu en estos casos, no són precisament les entitats locals les que més gasto generen, són les comunitats autònomes i l'administració de l'estat.

També cal recordar que les comunitats autònomes poden delegar competències en els municipis sempre que este les accepte.
Però cal considerar una qüestió important, cal aportar finançament, cal fer una previsió pressupostària anual i una clàusula de garantia en el respectiu conveni de delegació.

I, per acabar, la realitat és que molts dels problemes estructurals que té l'administració local en Espanya estan pendents de solució.
Així doncs, cal considerar i replantejar quines són les tasques que han d'ocupar els ajuntaments, abordar la reclamada reforma de les hisendes locals i dels mecanismes de finançament, no només d'ajuntaments sinó també de comunitats autònomes.
Només quan açò s'aborde de veritat, estes qüestions, podrem parlar de racionalització i sostenibilitat de l'administració local.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

A continuació, per a fixar la posició des de la tribuna, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Bon dia, senyors diputats i diputades.

El decreto ley que se somete hoy a trámite de convalidación se circunscribe a las competencias relativas a educación, salud y servicios sociales, afectadas por la disposición adicional decimoquinta y disposiciones transitorias primera y segunda de la ley de racionalización y sostenibilidad de las administraciones locales.
Una ley que esperamos que en un plazo breve sea derogada.
Porque entendemos que se aprobó de una manera impuesta por el Partido Popular a solas; no contó con el respaldo ni de los colegios profesionales, ni de los sindicatos, ni de las asociaciones, tampoco del resto de los grupos parlamentarios y, por supuesto, estaban en contra la mayoría de los ayuntamientos, incluso los del Partido Popular que se atrevían a decir en privado lo que no podían decir en público.

Es una ley con una profunda carga ideológica.
Por una parte pretende la privatización de los servicios públicos, con esa merma de competencias tan importante a los ayuntamientos menores de veinte mil habitantes, que pasan a ser gestionados por las diputaciones provinciales, convirtiéndolos así de entes intermedios a intermediarios para la adjudicación de suculentas contratas.

Y, por otra parte, también tienen una carga ideológica, porque el objetivo fundamental son los recortes, los recortes de aquellos servicios y prestaciones que sustentan el estado de bienestar, como son la educación, la salud y los servicios sociales.

Y todo eso acompañado de una serie de fechorías presupuestarias ante las cuales el Partido Popular, aquí, también, en la Comunidad Valenciana, guardó silencio.

El gobierno de Rajoy disminuyó 5.
000 millones el presupuesto destinado a las comunidades autónomas para mantener los servicios sociales en tres años.
El Partido Popular no hizo ninguna protesta.
¿Tan municipalistas que son no tuvieron tiempo de decirle al señor Rajoy que necesitábamos esos 500 millones que correspondían en porcentaje a la Comunidad Valenciana?
¿Por qué no pusieron en marcha tampoco durante estos veinte años el fondo de financiación municipal previsto en el Estatuto de autonomía y que hubiera contribuido al mantenimiento de esos edificios de una forma digna y eficaz por parte de los ayuntamientos?
No se puede decir que se es municipalista y después no hacer nada para demostrarlo.
(Aplaudiments)

En otra ocasión podremos hablar de la teoría de la fusión o también de esa cortina de humo que lanzaron hablando de los sueldos de los concejales.
Probablemente por una cuestión de tiempo ahora no podemos abordarlo.
En cualquier caso tenemos claro que esta ley no es la que interesa ni a los ciudadanos, ni tampoco a las entidades locales, y que en un futuro debe de ser modificada.

Pero mientras tanto el decreto ley que hoy se presenta pretende asegurar la continuidad de esos servicios esenciales para los ciudadanos.
Unos servicios de los que no se puede prescindir y al mismo tiempo, también, asegurar la estabilidad de miles de puestos de trabajo.
Es un decreto ley con rango que despeja la incertidumbre jurídica por la que están atravesando muchos ayuntamientos que están prestando esas competencias a pesar de la prohibición implícita que conlleva la ley.
Y, es más, que se pueda agravar a partir del día 31 de diciembre con lo que respecta a los servicios sociales.

Y, por lo tanto, su interrupción podría ocasionar graves perjuicios para los ciudadanos y para las ciudadanas.
Otras comunidades autónomas lo han resuelto.
Aquí ustedes acudieron a una extravagante circular que poco más o menos decía: no hagamos caso de la ley o incitaban implícitamente a la insumisión por parte de los ayuntamientos que dictaron en junio de 2014.
Después, en mayo de 2015, dos días después de las elecciones, el día 26, dictan una orden que lo que hace es derogar la circular anterior.

Hoy el Grupo Socialista considera que concurren los requisitos legales de la extraordinaria y urgente necesidad de este decreto ley y, además, en el aspecto material esta norma es la adecuada, teniendo en cuenta las consecuencias administrativas y sociales en las que se han visto inmersos muchos ciudadanos y muchos ayuntamientos por el reparto de competencias impuestas por la Ley 27/2013.

Por lo tanto, votaremos a favor de la convalidación de este decreto.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació anem a procedir a la votació.
S'entendrà els vots afirmatius com a favorables a la validació i els negatius en contra a la validació.

Per tant, senyories, anem a votar.
Comença la votació.
El decret ha sigut validat amb 63 favorables i 30 en contra i cap abstenció.
(Aplaudiments)

Senyories, algun grup sol·licita que es tramite com a projecte de llei?
Per tant, comuniquem al Consell, a l'honorable vicepresidenta i al molt honorable president que el decret ha estat convalidat per estes Corts.

Validació o derogació del Decret llei 5/2015, de 4 de setembre, del Consell, pel qual es modifica l'àmbit competencial de l'Institut Valencià de Finances i de l'Institut Valencià de Competitivitat Empresarial (RE número 2.
227, DOCV número 7.
610, amb correcció d'errades RE número 2.
552, DOCV número 7.
620)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la validació o derogació del Decret llei 5/2015, de 4 de setembre, del Consell pel qual es modifica l'àmbit competencial de l'Institut Valencià de Finances i l'Institut Valencià de la Competitivitat Empresarial.

Donem la paraula a l'honorable conseller, Vicent Soler, per a la seua defensa per un temps màxim de quinze minuts.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor president.

Senyories.

L'Acord del Botànic aconseguit per les tres forces polítiques que sostenen el govern de la Generalitat valenciana assenyala, en el seu apartat quart, que l'avanç en un nou model productiu, basat en el coneixement, la recerca, el desenvolupament tecnològic i la innovació i articulat sobre el principi de la sostenibilitat social, productiva, ambiental i política és un requisit imprescindible per a l'eixida de la crisi i la generació de benestar a llarg termini.

En eixe sentit, els epígrafs c i f de l'apartat quart atorguen a l'Institut Valencià de Finances un paper essencial per a la transformació econòmica que el nostre país necessita.
En concret, l'epígraf c inclou un mandat al govern de refundar l'Institut Valencià de Finances, com a punt de partida de la gradual recuperació del sistema financer valencià, convertint-lo en una entitat de crèdit de titularitat pública amb capacitat per a finançar-se a través del Banc Central Europeu i del Banc Europeu d'Inversions.

Per la seua banda, l'epígraf f assenyala que l'IVF ha de ser una ferramenta activa per a estimular la creació d'empreses, afavorir la consolidació de les empreses que innoven i desenrotllen processos de creixement intern, finançar projectes d'inversió que enfortixen els districtes industrials, facilitar la internalització dels negocis, ajudar les unitats productives que adopten formes democràtiques de gestió, cooperatives, projectes de cogestió, etcètera, i fomentar el desenvolupament d'empreses més respectuoses amb el medi ambient.

En definitiva, el pacte del botànic planteja un canvi radical de l'estructura de l'Institut Valencià de Finances, que queda lligar de forma indissoluble a l'objecte i objectiu de facilitar finançament al sector privat per impulsar un nou model productiu en la Comunitat Valenciana, d'acord amb una estratègia de creixement basat en el coneixement i el respecte al medi ambient.

Convé no oblidar, senyories, que l'Institut Valencià de Finances va ser creat per mitjà de la disposició addicional octava de la Llei de La Generalitat 7/1990, de 28 de desembre, de pressupostos, per a l'exercici de 1991, amb la finalitat d'actuar com a instrument de la política financera del Consell de La Generalitat en tres àmbits concrets: supervisar les entitats financeres, la tutela de les quals corresponia a la Generalitat valenciana; gestionar l'endeutament de la Generalitat valenciana i concedir crèdits i garanties a entitats i empreses públiques i privades.

Amb el temps, l'àmbit competencial de l'IVF va anar perdent contingut, degut en part a la deficient gestió dels governs anteriors i, en part, a l'infrafinançament que la hisenda valenciana ha patit des de fa dècades.

Pel que fa a la supervisió entre entitats financeres, la desfeta de les caixes d'estalvi valencianes general, la reestructuració del sector financer espanyol limiten el camp subjectiu d'actuació de l'IVF a una única caixa d'estalvis, Caixa Ontinyent, un reduït grup de cooperatives de crèdit i les seccions de crèdit d'algunes cooperatives agràries.

Pel que fa a la gestió del deute, en l'actual context d'insuficiència de recursos pressupostaris ni l'IVF, ni la mateixa Generalitat valenciana tenen capacitat autònoma per a finançar-se en els mercats, per la qual cosa, la gestió del deute per part de l'IVF es limita ara com ara a complir els requeriments administratius del fons de liquiditat autonòmica, el FLA, i a renegociar, en la mesura que siga possible, els passius financers en vigor emesos el seu dia per la Generalitat valenciana.

En eixes condicions no és sorprenent que les forces polítiques que sostenen l'acció de govern hagen posat el focus sobre la tercera competència de l'IVF: la concessió de crèdits i avals a empreses públiques i especialment a empreses privades.

Aquesta demanda social sorgix en un context de recessió sense precedents, originat per la fallida d'una part significativa del sistema bancari espanyol, la pèrdua de les caixes d'estalvi valencianes i la subsegüent restricció de crèdits a empreses i famílies apareix com una de les raons fonamentals de la destrucció d'ocupació durant la crisi, al mateix temps, en l'actual mapa de recuperació fa més lenta la recuperació del crèdit.

L'Acord del Botànic reclama, per tant, una ferramenta pública i de crèdit per a la qual el Consell puga articular una política creditícia contracíclica, capaç de compensar la caiguda del crèdit en els anys de crisi i de drenar el crèdit en èpoques d'expansió i, sobretot, una ferramenta pública de crèdit que puga fer front a les fallides de mercat que afecten la concessió de crèdit al sector privat en àrees especialment rellevants per al desenvolupament econòmic del país i sobretot per a la pime i la microempresa, que és part fonamental del teixit productiu valencià.

Amb eixe diagnòstic cal fer-se la pregunta de si podia l'IVF escometre els objectius establerts en el pacte del Botànic en matèria de finançament empresarial amb el marc competencial heretat del govern anterior.
La resposta, senyories, és: no.
I permeten-me que faça un poc d'història al respecte.

Des del seu naixement, en l'any 1993 fins a 2011, l'IVF va ser adscrit a la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació.
Amb l'excisió d'esta conselleria, l'agost de 2011, l'IVF passà a integrar-se en la Conselleria d'Economia, Indústria i Comerç, tornant de nou a la Conselleria d'Hisenda i Administracions Públiques a desembre de 2012, quan aleshores el president de La Generalitat, Francisco Camps, es va vore obligat a provocar una crisi en el Consell per la dimissió del conseller José Manuel Vela i el nomenament de Juan Carlos Moragues al capdavant de la conselleria d'hisenda.

La tornada de l'IVF a la Conselleria d'Hisenda i Administracions Públiques provocà el cessament del fins aleshores director general de l'institut, Fernando Díaz Requena, persona de confiança de l'aleshores conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, Màximo Buch, i plenament alineat amb els fins i objectius d'esta conselleria.

Este canvi organitzatiu provocà una autèntica lluita de poder entre els dos departaments de l'anterior govern, que desembocà en un acord polític pel qual l'IVF continua adscrit a hisenda, però el finançament del sector privat va quedar sota la direcció de la Secretaria Autonòmica d'Economia i Ocupació, ocupada per l'esmentat senyor Díaz Requena, del cessament del qual, com a director general de l'IVF, no havien transcorregut ni deu dies.

Aquest pacte aconseguit entre el senyor Buch i el senyor Moragues va requerir, al seu torn, alterar la distribució competencial establida poques setmanes abans, per mitjà del Decret 188/2012, de 21 de desembre, del Consell, que va aprovar el ROF de la conselleria d'economia.

En la pràctica, açò suposava que, si bé l'IVF continuava estant adscrit a la conselleria d'hisenda, era necessari trobar els mecanismes jurídics perquè l'exercici de les competències atribuïdes a l'IVF en l'àmbit del finançament al sector privat corresponguera a la conselleria d'economia.

En concret, es va decidir redissenyar l'IVF per mitjà de la creació d'un nou òrgan de govern, el Comité de Finançament Empresarial, integrat per càrrecs de la conselleria d'economia, la qual decidiria de manera exclusiva i excloent en esta matèria, com un autèntic cos estrany en l'IVF.

D'esta manera, en el súmmum de l'esquizofrènia organitzativa i la incoherència estructural, durant l'any 2013 varen coexistir dos responsables en l'IVF: el seu director general, competent per a l'exercici de les competències atribuïdes a l'IVF; i el president del Comité de Finançament Empresarial, depenent d'economia, sobirà per a decidir com es gestionaven les inversions creditícies de l'IVF en el sector privat.

Finalment, el govern del Partit Popular va donar plena carta de naturalesa a esta situació absurda, amb l'aprovació de la Llei 5/2013, de pressupostos de la Generalitat valenciana per a l'any 2014, que va atribuir a l'Ivace les funcions de finançament al sector privat -article 170-, reservant a l'IVF les relatives al sector públic -article 171.

D'esta manera, s'abandonà, definitivament, un disseny institucional respectuós amb la transparència i l'eficàcia, pel qual la planificació econòmica i industrial estaven atribuïdes a l'Impiva -ara Ivace-, mentres que la posada a disposició dels instruments financers per a protegir eixes decisions corresponia a l'IVF.

El nou govern heretà aquest marc competencial i va decidir reformar-lo, per mitjà del Decret 5/2015, que hui hauríem de convalidar en este ple.
Ho va fer bàsicament per dues raons:

En primer lloc, amb el marc heretat del govern anterior, l'IVF no podia concedir préstecs ni atorgar avals a empreses privades.
I, per tant, no podia assolir els objectius del pacte del botànic en matèria de finançament empresarial.

D'altra banda, l'Ivace Finançament, l'estructura generada pel Partit Popular en la conselleria d'economia, no té capacitat d'accés als mercats de capitals, al no tindre la garantia estatutària de la Generalitat valenciana, la qual cosa, a causa de les seues competències pel que fa a la gestió del deute autonòmic, correspon a l'IVF des de l'any 1993.

Esta garantia estatutària ha suposat per a l'IVF aconseguir de les agències de qualificació les mateixes qualificacions creditícies -ratings- que les obtingudes per La Generalitat, la qual cosa li ha facilitat més flexibilitat i rapidesa d'actuació a l'hora d'aprofitar les oportunitats de finançament, tant en els mercats de crèdit com en els mercats de capitals.

D'esta manera, quan es resolga el problema d'infrafinançament que afecta la Comunitat Valenciana, la garantia estatutària permetrà a l'IVF finançar-se de manera molt competitiva, cosa que redundarà en una major competitivitat en l'atorgament de crèdits per part de l'institut, evitant així que l'activitat de finançament al sector privat resulte especialment onerosa per a la hisenda pública.

El fet que l'Ivace no comptara amb la garantia estatutària de la Generalitat valenciana, ja que, amb bon criteri, aquesta va quedar reservada en exclusiva a l'IVF, condicionava i limitava severament la seua actuació com a finançador.
Al no comptar amb esta garantia, les seues possibilitats de recórrer al mercat per a aconseguir finançament eren nul·les.
Per la qual cosa, els seus recursos extrapressupostaris només podien provindre de l'IVF, que resultava ser l'únic finançador.

Així, doncs, allò que abans es feia directament per l'IVF, de manera simple i transparent -captació de recursos en el mercat i la seua aplicació al sector privat a través dels préstecs-, va passar a requerir un nou element, l'Ivace, a manera d'intermediari en el procés, ja que l'IVF li havia de procurar el fons que amb anterioritat dedicava directament al sector privat, vulnerant qualsevol criteri d'eficàcia o eficiència en la gestió dels recursos públics.

Si la carència de la garantia estatutària tenia conseqüències negatives per a la concessió de crèdits per part de l'Ivace, en l'àmbit de l'atorgament de garanties, avals i altres caucions, la situació vorejava l'absurd.

L'Ivace, sense la garantia de la Generalitat valenciana, no podia garantir cap finançament alié, ja que cap finançador prenia en consideració la garantia d'una entitat com l'Ivace, sense comptar amb un altre solvent que li garantira el seu torn.

L'altre solvent tornava a ser l'IVF.
De manera que, allò que abans es feia directament per l'IVF, ara requeria de sofisticats instruments juridicofinancers que permeteren traslladar el suport de l'IVF a les garanties atorgades a l'Ivace.
Tot això sense que l'IVF avalara al sector privat perquè no tenia competències per a fer-ho, la qual cosa requeria establir un mecanisme legalment complex que incloïa una línia d'avals i una pòlissa per a aportar liquiditat en el cas d'execució de l'aval, tot el que permetia vorejar esta limitació, vorejant també la legalitat i sense més justificació que portar a la pràctica una decisió que no veia cap manera a l'interés públic.

El resultat d'esta absurda situació és que l'Ivace Finançament mai mai va arribar a concedir avals al sector privat.

En segon lloc, amb el marc heretat del govern anterior, l'IVF no podia gestionar adequadament la seua cartera creditícia històrica, la qual cosa ha suposat un important menyscapte, un crebant patrimonial per a La Generalitat a l'elevar la ràtio de morositat de la institució.

Com s'ha comentat prèviament, en l'any 2013 el finançament al sector privat passà a ser competència de l'Ivace, de manera que la generació de nous actius crediticis i, en general, la concessió de nous préstecs i avals quedà reservada a esta entitat.
No obstant això, l'IVF seguia encarregat de la gestió i administració de la seua cartera, integrada pels préstecs i garanties atorgades des de la seua creació fins al moment en què la funció va ser transferida a la conselleria d'economia.

Així, doncs, l'IVF continuava intervenint en el finançament i foment del sector privat, al gestionar i administrar nombrosos crèdits i avals ja concedits, la qual cosa requeria adoptar constantment decisions al respecte, entrant, en certa manera, en concurrència amb l'actuació de l'Ivace i, en definitiva, llevant coherència, unitat i racionalitat al disseny institucional de la política creditícia del Consell.

A més, al no estar permés a l'IVF la concessió de nous préstecs i avals al sector privat, la gestió i administració de la cartera històrica es trobava severament limitada i condicionada, ja que, com en qualsevol altra entitat financera, la gestió dels préstecs atorgats per l'IVF en el passat obligava a renegociar en els seus termes i, en alguns casos, inclús el seu refinançament, la qual cosa no resultava ja possible, després de la modificació de l'àmbit competencial de l'IVF.

Si tenim en compte que, de vegades, el refinançament era l'única mesura que permetia preservar l'actiu, eixa limitació era totalment contraproduent per a un exercici responsable i eficaç de les competències atribuïdes a l'IVF.
No és estrany que, en estes condicions -¡atenció, senyories!
-, la taxa de morositat de la institució ascendira al 62,5%.

Finalment, la Llei 5/2013, establia que les operacions concedides per l'IVF sota les decisions de la conselleria d'economia, és a dir, les relacionades amb l'emprenedoria i les concedides durant l'any 2013, havien de ser cedides a l'Ivace.
Esta cessió va comportar una complexitat informàtica, comptable i jurídica tal que a juliol de 2015 encara no s'havia pogut completar, a pesar de l'enorme quantitat d'hores invertides, amb l'inevitable balafiament dels recursos públics que això va produir.

En este sentit, i reconeixent les dificultats de tan il·lògica decisió, l'Ivace va acabar traslladant a l'IVF la pretensió, per la seua banda, de renunciar a la cessió de la cartera.

Per estos motius, i d'acord amb les línies polítiques establides en el pacte del botànic, el Consell va decidir modificar l'àmbit competencial de l'Institut Valencià de Finances i de l'Institut Valencià de Competitivitat Empresarial, per mitjà de l'aprovació del Decret llei 5/2015, que torna a l'IVF la capacitat de concedir crèdits, préstecs, avals i altres caucions a favor de les empreses i entitats de naturalesa privada, col·laborar, prestar suport financer i participar en el capital i en els òrgans de govern, tant en nom propi com en representació de La Generalitat, de societats que faciliten el finançament o la promoció d'empreses no financeres, així com efectuar aportacions i gestions de fons de capital risc constituïts amb la mateixa finalitat.

Una vegada aclarides les incerteses sobre l'exercici de les competències de La Generalitat en matèria de finançament al sector privat, no pareixia lògic portar a la pràctica la modificació del marc competencial, per mitjà de la llei d'acompanyament dels pressupostos per a l'exercici 2016, ja que, si bé és cert que la seua tramitació s'inicia tradicionalment a juliol, cosa que permet introduir amb caràcter immediat en el procés legislatiu aquelles modificacions que permeteren assolir els objectius proposats, les modificacions, no obstant, no entrarien en vigor fins a l'1 de gener de 2016.
No pareixia, per tant, aconsellable el manteniment de la institució durant mig any, període en què l'IVF no podria ni tan sols començar a desenvolupar els canvis organitzatius necessaris per al compliment de les funcions previstes en el nou marc estratègic de La Generalitat.

És així que es va considerar més adequat acudir a la figura del decret llei, instrument previst per l'ordenament jurídic per a circumstàncies de transcendència i urgència com les que ens ocupen i que justifiquen àmpliament el recurs a este tipus de procediment d'elaboració normativa.
Així ho estableix l'Estatut d'autonomia en el seu article 44.

D'altra banda, la coherència en l'aplicació del nou model.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Ha esgotat vosté el seu temps.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Molt bé.

En poques paraules, este decret llei intenta reordenar les competències d'Ivace i IVF, i jo crec que fent la gestió dels recursos públics molt més eficaç i eficient, al servei del canvi de model productiu, que és el que volem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, per al torn a favor, fixarà la posició l'il·lustre diputat José Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Buenos días, señorías.

Desde el Grupo Parlamentario Socialista, votaremos a favor de la convalidación de este Decreto ley 5/2015, de 4 de septiembre, que modifica el ámbito competencial tanto del Instituto Valenciano de Finanzas como del Ivace.
Y explicaré por qué.

Yo creo que, para entenderlo, hay que hacerse dos preguntas fundamentales en toda esta reflexión.
La primera es, ¿qué instituto valenciano de finanzas o qué modelo de instituto valenciano de finanzas tenemos?
Y, en segundo lugar, ¿a qué modelo de instituto valenciano de finanzas queremos acudir?

¿Qué es actualmente o qué modelo tiene el Instituto Valenciano de Finanzas?
Creo que lo ha explicado muy bien el conseller.
Y me referiré al ámbito competencial.
El ámbito competencial del IVF es interesante conocerlo para saber de qué manera, durante veinte años de gobierno del Partido Popular, nos hemos encontrado con una situación absurda y catastrófica.

La primera competencia que tiene es la supervisión de las entidades financieras cuya tutela corresponde a la Generalitat valenciana.
Y, como todos somos conscientes, poco hay que tutelar; poco sistema financiero nos queda por tutelar aquí, en la Comunidad Valenciana, porque durante veinte años de gobierno lo que hicieron fue inyectar y ayudar a hacer que la burbuja inmobiliaria…, a que el sistema especulativo fuera cada vez y cada vez más grande, hasta que llegó un momento que reventó, reventó.
Reventó, y ahora el Instituto Valenciano de Finanzas no tiene absolutamente nada, más allá que Caixa Ontinyent y pequeñas cooperativas de crédito, que regular o que supervisar.

Ustedes impulsaron la burbuja inmobiliaria en la Comunidad Valenciana y dejaron que estallara.
Y ahora ya no tenemos sistema financiero, ya no tenemos cajas de ahorros, ya no tenemos bancos y ya no tenemos absolutamente nada a donde irnos a financiarnos como valencianos.

En segundo lugar, nos encontramos que el segundo pilar de supervisión o de ámbito competencial es gestionar el endeudamiento de la Generalitat valenciana.
La falta de recursos presupuestarios, de la que adolece La Generalitat, con 40.
000 millones de euros de déficit, hace que ni la Generalitat valenciana ni el Instituto Valenciano de Finanzas tengan capacidad de acceder al mercado de capitales.

A todo esto, se le suma la mala imagen a la que ustedes nos han condenado, después de veinte años de mal gobierno.
Mala imagen que incluso el Financial Times nos ponía a la Comunidad Valenciana como el paradigma de la corrupción en la Europa occidental por su gestión.
Y que sabéis, perfectamente, que la mala imagen hace que los inversores tengan miedo a invertir.
Y la mala imagen hace que, cuando acudas a mercados de capitales, no se fíen de ti.
Y eso se lo tendremos que agradecer, cómo no, al Partido Popular.

Y, en tercer lugar, y aquí es donde el ámbito competencial… Si quiere, luego, señor Castelló, me contesta aquí, para que todo el mundo le escuche.
No hace falta hablar en voz baja.

En tercer lugar, conceder créditos y garantías a entidades y empresas públicas.
Y aquí está lo más grave.
Durante años, el Instituto Valenciano de Finanzas no ha actuado como un instrumento ágil para financiar a las empresas; ha actuado como un chiringuito, ha actuado como un chiringuito para darles créditos a las empresas a las cuales estaba vinculado el Partido Popular.
Y esto es muy grave, esto es muy grave.
Porque les voy a contar un caso, por ejemplo:

Treinta millones de euros nos han costado a todos los valencianos y valencianas los activos cedidos a una empresa que se llama Desarrollos Inmobiliarios Aguamarga.
Treinta millones de euros porque la Generalitat valenciana, cuando le prestó a Kelme, se quedó como garantía sus activos, activos que eran inmuebles que estaban al lado de la Ciudad de la Luz, de Alicante.

Cuando estalla la burbuja inmobiliaria, Kelme no puede tampoco devolver sus créditos.
Esos activos se los queda la Generalitat valenciana, con dos bancos: con la CAM y con Bancaja.
Pero, ¿qué ocurre?
Que cuando ven, la CAM y Bancaja, que eso no pueden utilizarlo de manera especulativa, porque no se puede construir, ellos se habían reservado una opción de venta, una opción de venta que, ¿saben quién tiene la obligación de comprar esas acciones?
La Generalitat valenciana.
20 millones de euros para Bancaja, 10 millones de euros para la CAM; 30 millones de euros en contra de todos los valencianos.
Esa es su gestión.

Se han concedido créditos sin rigor, sin solvencia, sin hacer un pricing, sin hacer un análisis del riesgo.
Es que hay un 62,5% de tasa de morosidad porque ustedes utilizaban el IVF sin ningún tipo de profesionalidad, como tendría que haber funcionado el dinero o como se tiene que otorgar el dinero de todos los valencianos.
Y eso es lo que ha ocurrido aquí, en la Comunidad Valenciana, durante los veinte últimos años de mal gobierno del Partido Popular.
Lo dijo Illueca en su comparecencia: ustedes utilizaron el Instituto Valenciano de Finanzas como una papelera a la que tirar la basura.
Y eso es inaceptable.
Porque detrás de eso está el dinero de todos los valencianos.
Y lo que exigimos, como mínimo, es un mínimo rigor a la hora de gestionarlo.

Y luego tenemos ya no solo la corrupción y la mala gestión.
También tenemos la absurdidad de la distribución competencial.
Lo ha explicado muy bien el señor conseller.
El Ivace y el IVF acaban repartiéndose competencias.
El Ivace se reserva la facultad de financiar a la empresa privada, y el IVF a la empresa pública.
¿Qué acaba ocurriendo con esto?
Que el IVF no puede conceder créditos a empresas privadas.
Es decir, que no puede conceder ni renegociaciones ni refinanciaciones de deuda, cuando todas las empresas lo que necesitan a partir del año 2009, cuando la crisis viene generada por una iliquidez del sistema, lo que no puede hacer el IVF es prestar dinero.
No puede seguir renegociando deuda, no puede seguir refinanciando.
Por ello, además de su mala gestión, también tiene un 62,5% de tasa de morosidad, porque no hay más salida para las empresas.

Y, a su vez, el Ivace, como no tiene la garantía estatutaria de la que hablaba el señor conseller, no tiene tampoco capacidad para garantizar ni avalar operaciones, porque nadie se fía de una institución, de un instrumento como el Ivace que no tiene garantía estatutaria de La Generalitat, porque no la creen solvente.
Es decir, que ustedes gestionaron mal, y cuando distribuyeron competencias con un acuerdo político, y como decía el señor conseller, un acuerdo político con vaivenes de las competencias, iban bailando entre consellerias, y que acabó el Ivace siendo lo que es, entre otras cosas por la dimisión del conseller Vela, que nadie se acordará de ese momento, pero en esa misma bancada le pasó los informes del caso cooperación al señor Blasco, y por eso dimitió, que creo que todo hay que decirlo.

Después de ese acuerdo político, lo que hicieron es un empastre, como decía hoy su compañera del Partido Popular.
Un empastre, sin claridad de competencias, una distribución de competencias que no tenía sentido y que no permitía ni prestar a lo público ni a lo privado.
Es decir, en el momento en que la economía valenciana lo que quería y lo que necesitaba era liquidez, ustedes se las arreglaron para que esa iliquidez fuera más grave en nuestra comunidad.

Y ahora viene la segunda pregunta, y ya voy acabando.
Viene la segunda pregunta: ¿qué modelo de instituto valenciano de finanzas queremos?
Pues lo que queremos es que sea el instrumento para lo que se creó.
Un instrumento que sea ágil, ágil para financiarse aquellas empresas privadas, generalmente pymes, que no tienen acceso al crédito de una manera tan fácil como pueden ser otras empresas de mayor tamaño.
Lo que queremos es un instituto valenciano de finanzas que tenga bien distribuidas sus competencias funcionales.
Lo que queremos es un instituto valenciano de finanzas que actúe con rigor, con fiabilidad, con seguridad y con transparencia.
Ese es el instituto valenciano de finanzas que queremos.
Y eso se consigue convalidando el decreto ley que hoy se presenta.

Y solo acabo una cosa, y ya de verdad voy acabando: más allá de la convalidación del decreto hay una cosa que el Grupo Parlamentario Socialista no va a dejar de pedir, y son responsabilidades.
Responsabilidades porque los valencianos queremos saber, y el Instituto Valenciano de Finanzas fue utilizado también como eso, en los bolsillos de quiénes se quedó el dinero de los valencianos.
El Grupo Parlamentario Socialista y los valencianos queremos saber en los bolsillos de quién está ese dinero, pero también quiénes son los responsables de haberlos otorgado.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Así que, poco más.
Nosotros votaremos a favor de la convalidación del decreto, y esperemos que sea un instrumento útil y válido.
(Aplaudiments)

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, José Muñoz.

I a continuació, per a fixar el torn en contra, té la paraula, per un temps màxim de huit minuts, l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez.

Quan vosté vullga.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Consellers, consellera, asistimos a la convalidación de un decreto ley.
Es el tercer decreto ley en tres meses del gobierno valenciano.
Señorías, ustedes son el gobierno del decreto.
Del decretazo.
De la imposición.
Tres meses, tres decretos, exactamente en el mismo tiempo que el Partido Popular en tres meses hacía tres colegios.
Yo entiendo que es una cuestión de prioridades.
Ustedes la prioridad es huir del parlamento y legislar desde el ejecutivo, y nuestra prioridad es que al final llegue el bienestar social y las oportunidades a los ciudadanos.
Son dos modelos diferentes, desde luego.

Pero yo, mi primera pregunta es: ¿qué dirán de la utilización del decreto ley como instrumento de gobierno estos del consenso ciudadano o los de la participación circular?
¿Qué dirán de todo esto?
¿Qué les parece que sea el gobierno, a base de imposiciones, porque esto es una imposición…?
Señor Muñoz, usted hacía una referencia antes de: ¿cuál es el modelo actual del IVF y cuál es…?
No, el modelo actual ya es el que es.
Porque hoy vamos a hechos consumados.
Es que esto ya está en marcha.

Es que esto ya está.
Ya funciona.
Usted entra ahora mismo en una página web legislativa, jurídica, y podrá ver cómo ya está el texto actual.
Por lo tanto, no se pregunte cuál será el modelo de hoy y cuál será el de mañana.
No, el de hoy y el de mañana es el mismo, porque ya está en marcha.
Porque el gobierno, una vez más, ha huido del parlamento.
Y en lugar de que sea el parlamento el que legisle, quiere que el gobierno sea el que legisle.
Tres meses, tres decretos.
Ustedes son el gobierno del decreto, del decretazo.
Ustedes, cuando llegan a las Cortes, los miembros del gobierno lo primero que buscan es el Â«ExitÂ», la salida de emergencia, para largarse, para largarse.
Porque no les gusta el parlamento.
La Â«veu del pobleÂ» queda muy bien en los discursos, pero queda muy mal en el parlamento.
No quieren escuchar la voz del pueblo.
No la quieren escuchar, sencillamente porque ustedes quieren legislar, de espaldas al pueblo, con la imposición, como siempre han hecho.

Mire, este decreto ley, el conseller afortunadamente le ha interrumpido el presidente y ha sido cuando nos ha contado qué era el decreto ley, porque hasta entonces nos había contado una película histórica de todo lo que había sido el IVF hasta ahora, pero no había ido a la materia.
Por lo menos, nos ha concretado en los diez segundos últimos a qué se iba a dedicar este decreto ley.

Mire, este decreto ley en sus orígenes tiene el informe de abogacía de La Generalitat más duro que este diputado ha visto jamás en esta cámara.
Jamás.
El decreto ley que ustedes presentaban y el que finalmente van a presentar en esta cámara no tienen absolutamente nada que ver.
Yo creía sinceramente, señor conseller, que usted le iba a dejar, aunque fueran siete minutos, al conseller de hacienda para partirse entre los dos.
Pero es que de esto va este decreto ley.
Va de sus guerras, de las suyas, de las de una conselleria y de la otra.
Uno triste y el otro contento.

A uno le quitan y a otro le dan.
Va de esto.
Fíjese: ¿dónde está la urgencia de esto?
Porque un decreto ley es porque sea urgente, necesario.
Dígame, desde que está en marcha esto, ¿cuántos préstamos ha dado el IVF que no hubiera dado?
Ninguno.
Pero si es que usted ha hecho una enmienda a la totalidad a su propio decreto.
Lo ha dicho usted.
Ha dicho: Â«El IVF no puede financiarse, pero va a dar créditos.
Â» Ah, muy bien.
Muy bien.
Si el IVF no puede financiarse, ¿me puede decir a qué venimos aquí?
Venimos a esto, a sus guerras, a sus marcajes, al quítate tú que me pongo yo.
Esto es un juego de tronos, pero verdaderamente es un juego de tronos.
Se trata de cambiar sillas, de a quién le va a corresponder cada cosa.

Por lo tanto, ni es urgente ni hay necesidad.
Ustedes esto lo podían haber llevado perfectamente, si hubiesen querido, en la ley de acompañamiento, la de medidas fiscales del presupuesto.
Lo podían haber hecho.
No van a hacer nada en este tiempo que no podían haber hecho antes.
Nada, absolutamente nada.

Pero, mire, hay una cuestión que creo que es importante para los valencianos.
¿Me puede decir cuál va a ser la dotación económica?
¿Cuál es la dotación económica?
¿Con qué van a llevar adelante todos estos proyectos?
¿Me puede decir qué dotación económica va a tener que no tenía durante estos meses que quedan de año?
La que había.
Ni urgente, ni necesaria.
Ninguna de las dos.
Si ya se lo decía la abogacía de La Generalitat: es que ustedes ni tan siquiera habían motivado la urgencia y la necesidad de esto.
Ni tan siquiera esto.

Pero mire, si algo ha quedado con este decreto ley es que ustedes vuelven a cambiar el paso.
Y yo ciertamente estoy expectante a saber qué es lo que van a votar algunos grupos.
Ustedes han pasado del Â«rescatem les personesÂ» a Â«vamos a montar un banco público para financiar a las empresasÂ».
No hay ni una línea, ni un simple concepto en la nueva normativa en la que hable de personas.
Ni una.
Eso sí, ustedes esto lo hacen muy bien.
Ustedes, para cualquier discurso que quieran construir tienen que poner dos términos: Â«pacte del botànicÂ» y Â«cohesión socialÂ».
Con eso ya lo envuelven todo.

Con esos dos términos ustedes pueden hacer lo que quieran.
Porque nos venden todo con eso.
Pero esto es una gran mentira.
Ustedes aquí no vienen a rescatar personas.
No se trata de esto.
Es mentira.
No van a rescatar a nadie.
¡Pero si ni tan siquiera les dedican una palabra a las personas en su nueva legislación!
No pone nada de personas.
Están hablando de financiar empresas.
Única y exclusivamente.
Por lo tanto, no nos engañen más.
Van a destinar dinero público para favorecer a empresas.
Que está muy bien.
Pero no digan que vienen a rescatar personas, porque a esas les dedican cero.

Y mire, si de verdad hay un decreto ley que ustedes tenían que haber utilizado, hubiese sido el del copago.
¿Por qué ustedes anuncian que van a quitar el copago, y lo esperan, y dicen: Â«No, lo quitaremos en la ley de acompañamiento, en la de medidas fiscales.
Â»?
Ah, ¿y esto no puede esperar a la de medidas fiscales?
¿Esto tiene que ser ya?
¿Es más importante el puesto de cada uno de ustedes (aplaudiments) que el copago para los ciudadanos?
¿Es esa la prioridad?
¿Es esa la verdadera prioridad?

Mire, es una auténtica mentira todos lo que ustedes nos dicen.
Pero, es más, yo le voy a decir una cosa: este decreto que, además, ha venido subsanado, es decir, ustedes han hecho decreto y una subsanación de decreto… Ya les advierto que va a venir otra segunda subsanación.
Seguro, porque en su afán de quitarlo todo, han quitado dos premisas que venían en la antigua ley.
La primera, era una limitación que existía de la ley de hacienda pública valenciana, la del artículo 86.
Y la segunda, una observancia respecto al artículo 2.
3 y el título octavo de la ley de patrimonio.
Ustedes esto lo quitan.
Lo quitan.
Ya no hay limitaciones y la ley de patrimonio les da lo mismo si tienen que enajenar.
Porque claro, otra de las cosas que nos vienen a contar es: Â«No, es que esto se va a nutrir de las enajenaciones del patrimonio que tengamos.
Â» Pero resulta que se saltan la ley de patrimonio, porque ese artículo lo acaban de fulminar.

Mire, este es un auténtico disparate absoluto.
Es querernos engañar a casi todos, le voy a decir, no a todos.
Afortunadamente, no van a engañar a todos.
Pero realmente, como le he dicho antes, ustedes detrás de esto lo único que esconden son las verdaderas ansias que cada una de las consellerias tiene por acaparar el poder.
A unas les quitan y a otras les dan.
Pero quien seguro sale perdiendo son las personas a las que no rescatan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Com a possibles rèpliques?
Per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Muñoz Lladró:

Bueno, me gustaría empezar hablando de la utilización del instrumento del decreto ley para la aprobación de esta modificación competencial del Instituto Valenciano de Finanzas.
Se utiliza el decreto ley fundamentalmente por dos cuestiones: la primera es la extremada urgencia que tiene este tema.
Y para ustedes probablemente en el Partido Popular les parecerá que no es urgente, porque llevan veinte años acostumbrados a que las instituciones y los instrumentos públicos funcionen como un chiringuito.
Pero en el caso del nuevo gobierno valenciano, lo que creemos es que los instrumentos públicos tienen que ser gestionados de una manera profesional, de una manera rigurosa, haciendo un análisis de los riesgos cuando se conceden créditos, haciendo un análisis del pricing, para saber cuánto puede tener de retorno esa concesión.
Y fundamentalmente porque creemos que tienen que ser instrumentos que sirvan para la mayor parte de la ciudadanía y no solo para unos pocos.

Usted decía que nosotros, esto de rescatar personas pues que nos olvidamos.
De lo que se está hablando aquí precisamente es que vamos a pasar de un instituto valenciano de finanzas que lo que les daba era dinero a las grandes empresas y a las empresas que eran muchas veces vinculadas al ámbito del Partido Popular, a que sean para las empresas fundamentalmente microempresas con microcréditos que tengan la posibilidad, siendo la tipología típica de empresa valenciana, que puedan financiarse y acudir a un instrumento público y no ir a la dificultad que tiene que es de acudir a los mercados de capitales privados, que les cuesta muchísimo financiarse a través de eso.

Lo que queremos es que el Instituto Valenciano de Finanzas sea un instrumento para otorgar microcréditos a microempresas, de manera que generen riqueza y evidentemente eso acaba redundando en el bienestar de la ciudadanía y rescatando personas, como tanto les gusta ahora repetir, incluso de manera irónica.

En segundo lugar, creemos, y por lo que hablamos, que el decreto ley permitía que se le diera la importancia a esta modificación.
Podría haberse utilizado como ley de acompañamiento, pero creíamos que no era adecuado fundamentalmente porque se permite el debate, y, en segundo lugar, porque tenemos esa eficacia, esa eficacia inmediata de la que estábamos hablando.

Lo que preguntaba respecto a la capacidad de poder otorgar o en la capacidad monetaria o de inyección de liquidez, se está generando, se quiere generar un modelo profesional y riguroso en el que por parte del Instituto Valenciano de Finanzas se trabaje en unión con las consellerias de manera que las propias consellerias tengan los criterios de elegibilidad, es decir, que los proyectos que consideren de relevancia pública para toda la ciudadanía o para un determinado sector, ese criterio de elegibilidad lo tenga la propia conselleria y apoyado por el Instituto Valenciano de Finanzas.

Con esto, ¿qué estamos consiguiendo?
Que por un lado la mano derecha elija el proyecto y la mano izquierda se encargue de la evaluación de riesgos, del coste, del interés y, al final, de la profesionalidad de saber en qué condiciones se otorga.
Y esto es muy positivo, es muy positivo porque lo que consigues es que tu mano derecha y tu mano izquierda esté actuando de manera coordinada pero diferenciada, a diferencia de lo que ocurría en otras ocasiones que lo que se les otorgaba eran créditos, avales, garantías a empresas sin ningún tipo de proyección o de proyecto de interés público.

Yo entiendo que esto es bastante complicado de entender cuando durante los últimos veinte años de gobierno lo que hemos vivido es una utilización partidista y clientelar de las instituciones públicas.

Pero ¡oiga!
, estamos en un nuevo momento político, lo de Â«rescatem personesÂ» no es únicamente un lema sino que es una realidad y, sobre todo, es rescatar a personas con rigurosidad, con fiabilidad y sobre todo con criterios de eficiencia que tanta falta nos hacen.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

I per a rèplica…

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Vamos a ver, señor Muñoz, un pequeño inciso.
El decreto ley no es quien posibilita el debate, quien de verdad posibilita un debate es una ley, que puedes presentar enmiendas y el debate es muchísimo más amplio.
Esto es una imposición, y que usted quiera tapar una imposición, pues, bueno, me parece muy bien pero le he dicho antes que todos no somos tan tontos, quiero decir, no nos haga tontos, que ¡no!
, nosotros no le compramos el producto, se lo aseguro.

Mire, ni urgente ni necesario, cero créditos desde que está puesto en marcha esto, ¡cero!
, porque ya está puesto en marcha -se lo he dicho antes-, ¡cero!
, no es urgente ni necesario, es un tema simplemente de ellos dos, de sus consellerias, de quítate tú que me pongo yo, pero simplemente hay que verles las caras; está triste uno y el otro está contento porque uno se lleva una cosa y al otro se la han quitado.
No se van a dar más créditos.

Mire, usted dice, Â«no, es que antes daban créditos a las grandes empresasÂ».
¡Mentira!
Más de doscientos proyectos, 27 millones de euros en el pasado año, 25 en este año, millones.
¡Este año!
¡Este año!
¡Más de doscientos proyectos se han financiado!
¡Más de doscientos proyectos!
, a pequeñas y medianas empresas, por supuesto.

Pero, mire, usted dice, Â«es que dice irónicamente lo de rescatar personasÂ», no, no lo digo irónicamente, es que me parece una vergüenza, y se lo digo así de claro, me parece una vergüenza que ustedes utilicen el término rescatar personas cuando lo tercero que hacen estando en el gobierno es querer montar un banco público para financiar empresas.
¡Es que me parece una vergüenza!
Se lo tengo que decir así, es vergonzoso.

Pero, además, claro, ¿qué se puede esperar de un partido, el Partido Socialista, que es el partido que amparó las preferentes en España?
13.
500 millones de euros de atraco a las preferentes (aplaudiments), ¡a las personas!
Es que ustedes atracaron, es que ustedes atracaron, es que ustedes atracaron.

Y dice, Â«no, es que, claro, es que el IVF estaba para supervisar a las entidades de créditoÂ».
¡Mentira!
, a las cooperativas de crédito; a las entidades de crédito las supervisa el Banco de España.

Y, mire, si a usted le interesa qué decía el Banco de España se lo voy a decir porque lo tengo aquí (soroll de papers): informe del Banco de España, informe del Banco de España, fechado en julio del 2010, hablando de una entidad valenciana, decía que mantiene unos niveles de solvencia adecuados -2010-, destacaba la competencia y la capacidad para afrontar la crisis de la dirección de esa entidad y que la gobernanza era aceptable.
Esto lo decía el Banco de España sobre una entidad valenciana.

¿Sabe quién era el gobernador del Banco de España?
¿Quién era el gobernador del Banco de España?
Mire, era por primera vez en la historia el único gobernador que no pertenecía a la carrera del Banco de España, que el único mérito que tenía era ponerse en la boca el carné del Partido Socialista, era el único mérito, Mafo, ¿lo conoce?
, Miguel Ángel Fernández Ordóñez (veus), el único, el único gobernador del Banco de España en la historia del Banco de España que no pertenecía a la carrera de esta institución.
Y ese es el que decía estas cosas de una entidad valenciana.
¡Hombre!
, y que nos venga a preguntar esto a nosotros.
Pero, mire, le voy a decir más.

Recientemente, hace poco más de un año, se ha conocido la mayor vergüenza, la mayor vergüenza del gobierno socialista sobre las entidades de crédito españolas, la mayor vergüenza.
Este es un documento del FMI, del Fondo Monetario Internacional, que ha sido desclasificado, fue desclasificado hace un año, pertenece a la reunión del 11 de marzo del 2009 y fue desclasificado el año pasado; en esta reunión, en esta reunión, el Gobierno de España le pidió por favor al Fondo Monetario Internacional que no airease los problemas que había en la banca española.
Once días después, once días después de esta reunión de que el gobierno socialista dijera Â«por favor, no aireéis los problemas de la banca de EspañaÂ» caía la primera caja de ahorros, la de Castilla-La Mancha, 9.
000 millones de rescate nos ha costado a los españoles.

Por favor, señor Muñoz, no nos hable de la banca, no nos hable de los problemas de la banca porque ustedes en esto son maestros de hacerlas caer y de arruinar a las personas con las preferentes.
Ustedes arruinaron a los españoles con las preferentes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

A continuació, per a fixar la posició dels grups parlamentaris, l'il·lustre diputat José Almería en nom del Grup Podem.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

President de La Generalitat.

Membres del Consell.

Senyories.

Ens congratula la recent aprovació per part del Consell del Decret Llei 5/2015, pel qual es modifica l'àmbit competencial de l'Institut Valencià de Finances, IVF, i de l'Institut Valencià de Competitivitat Empresarial, Ivace, perquè ve a restituir una disfuncionalitat carregada de despropòsits produïda per la modificació de funcions i competències realitzada en 2013 on determinades funcions de l'IVF s'adscriviren a la conselleria competent en matèria econòmica, i concretament a l'Ivace, pel que fa al finançament al sector privat.
En poques paraules, el que podia accedir als mercats de capitals, l'IVF no podia prestar, i sí ho podia fer l'Ivace que no podia captar recursos del mercat financer.
Inexplicable.
Ara, tornen aquestes competències relatives al finançament al sector privat, a l'IVF, d'on mai haurien d'haver eixit.

En els últims anys hem assistit estupefactes a la quasi completa destrucció del sistema financer valencià; en 2013 el banc de La Generalitat, l'Institut Valencià de Finances, es trobava pràcticament en fallida tècnica; l'entitat va tancar l'exercici de 2012 amb quasi cinquanta milions de pèrdues, sis vegades més que en 2011, un patrimoni net de 3,2 milions i un fons de maniobra negatiu, i 136,4 milions d'euros, ¿no?
, tenim l'informe del Banc d'Espanya; fins i tot els auditors supervisats per la intervenció de La Generalitat van posar en dubte que poguera afrontar les seues obligacions a curt termini.

Finalitzava així la destrucció del sector financer valencià després de les estrepitoses caigudes de Bancaixa i la CAM, la tercera i quarta caixa d'estalvis d'Espanya aleshores, integrada en Bankia la primera i venuda al Banc de Sabadell la segona, també com va succeir amb el Banc de València venut a La Caixa per un euro.

És dolent contemplar que els que amb tanta vehemència opinen sobre Catalunya hagen sigut els principals afavoridors de l'expansió al País Valencià de la millor banca catalana, absorbint les nostres caixes d'estalvis i algun altre banc espoliat pels seus mateixos consellers i accionistes.

Cal esmentar també una altra entitat financera valenciana, la SGR, Societat de Garantia Recíproca, controlada per La Generalitat, Bancaixa, CAM i diverses patronals, i dedicada bàsicament a avalar l'activitat de pimes i autònoms en un principi, que va veure distorsionada la seua activitat per una absoluta mancança de professionalitat i irresponsabilitat dels seus gestors i membres de l'òrgan de govern posant-la, també, a la vora del precipici i que demanem que torne a recuperar les seues finalitats inicials i el seu prestigi.

Al País Valencià la mancança d'un sistema financer propi agreuja, més si cap, la falta de crèdit de l'economia productiva dificultant l'accés al finançament dels autònoms i pimes locals, a causa fonamentalment de l'allunyament entre el client i els centres de presa de decisions, al desconeixement dels projectes de negoci que ens van a finançar i de la trajectòria de les empreses que necessiten finançament.

Sense finançament no n'hi ha creixement, i és per això que el nostre grup votarà a favor de convalidar aquest decret.
No obstant això, volem plantejar una sèrie de consideracions.

La primera i fonamental per a articular l'IVF com un instrument estratègic per al canvi de model, per a actuar amb criteris d'una nova banca pública amb una clara visió de la funció social de la seua activitat que fomente la creació d'ocupació i riquesa real, impulsant els sectors econòmics marginats pel mercat financer mitjançant l'existència de mecanismes de participació ciutadana efectiva en els seus òrgans de govern.

Proposem, també, que serà necessari aclarir com va a ser la capitalització de l'IVF i de quina dotació estem parlant.

En resum, pensem que l'IVF ha de complir un paper de complement del sector financer privat però amb capacitat per a estimular inversions estratègiques en la innovació, la internacionalització en nous sectors productius i recolzar aquells que han estat marginats fins aquests moments.

Serà decisiu, també, procurar la màxima responsabilitat i professionalització dels directius -crec que anem pel bon camí en estos moments-, i un exhaustiu control de la gestió per part de la conselleria competent en la matèria després de l'aprovació de l'esmentat Decret Llei 5/2015.

Per a finalitzar, solament vullc compartir unes paraules del mateix senyor Illueca, actual director de l'IVF, que subscrivim completament: Â«El Instituto Valenciano de Finanzas debe ser un instrumento al servicio de todos los valencianos y no solo del tejido empresarial y productivo sino del conjunto de la sociedad.
Â» Només faltava que ho haguera dit en valencià.
Que així siga.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat senyor Almería.

Per a fixar la posició en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos té la paraula l'il·lustre diputat Antonio Woodward.
.
.
-molt bé- per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Woodward Poch:

Gracias.

Lo primero que queremos destacar de este decreto ley es la forma adoptada para el mismo.
Ustedes se quejaban mucho cuando estaban en la oposición, pero el actual Consell parece que sea el Consell de los decretazos -como bien hemos oído hace unos momentos-.
Yo creo que se está abusando de esta figura en detrimento de los proyectos de ley.
No somos los únicos que dicen esto.
El informe de la abogacía de La Generalitat indica, literalmente y en relación a la extraordinaria y urgente necesidad, que gran parte de sus medidas no lo justifican.
Pero más allá del formalismo, es el fondo de esas medidas lo que nos lleva a oponernos.

Para el Consell -y sigo refiriéndome sobre lo que establece el informe de la abogacía de La Generalitat en las páginas 5 y 6- parece que la situación de emergencia social y económica se solventa eliminando las garantías jurídicas a fin de evitar la arbitrariedad y prevenir la corrupción o, por lo menos, eso es lo que a la vista se solicita, que se sustraigan del informe favorable de la abogacía de La Generalitat el control de la actividad crediticia del IVF.

En definitiva, el espíritu de este decretazo es que si el IVF puede disponer de dinero sin control alguno se solventa la situación de emergencia social y económica de la Comunidad Valenciana.

En Ciudadanos estamos seguros que de haber existido más controles en su debido momento no podría haberse dado la especulación y corrupción que hemos tenido que soportar hasta la fecha.
Los controles son imprescindibles ya que hablamos del dinero de todos los valencianos.

No queremos un IVF que se dedique a especular como hacían las cajas de ahorros en el pasado; no queremos un IVF que sea un activo tóxico, por eso nos posicionamos en contra de este decretazo.

Por otro lado, se supone que es una norma para que a través del Instituto Valenciano de Finanzas pueda fluir el crédito sin demora.
(Soroll de papers) Pues también nos hemos de posicionar en contra por cuanto es totalmente incongruente con lo que luego se desarrolla en la misma, donde se llega a decir claramente que no tendrá repercusiones presupuestarias ya que no se modificará el presupuesto.

Entonces, ¿pretende que fluya más crédito sin ponerlo a disposición?
¿Acaso el crédito que se concedía antes estaba estanco y no era necesario?
No parece en absoluto coherente.
Si realmente quiere que el crédito fluya aumentando el número de destinatarios, deberá aumentar ese crédito irremediablemente.

Todas las anteriores incongruencias ya son suficientes por sí mismas para determinar el voto en contra, sin perjuicio de que aquí realmente lo que nos encontramos es el principio de un nuevo banco público que ya nace con visos de convertirse en un banco malo o en un activo tóxico que tendremos que sufragar los valencianos.

Entendemos que será instrumentalizado y dirigido por las distintas consellerias, pero, en definitiva, por los políticos, sin tener claro los criterios que se aplicarán para conceder los créditos, los futuros créditos inexistentes a las pymes, a las personas o a las administraciones públicas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

I, a continuació, per a fixar la posició, l'il·lustre diputat Jordi Juan.

El senyor Juan i Huguet:

Deia l'Acord del Botànic que el desplegament d'un nou model productiu és un requisit per a l'eixida de la crisi i la generació de benestar a llarg termini.

Per a Compromís i, també, per al Consell, en un nou model basat en l'economia productiva i no especulativa, el paper que juguen les pimes i els emprenedors és fonamental.

De fet, abans del canvi del govern valencià, ja eren molts els ajuntaments -abans hem parlat d'ajuntaments- els que apostaren per este canvi de model posant en marxa (inintel·ligible) .
.
.
empreses, cicles d'economia i territori, plans d'emprenedoria juvenil, convenis amb les universitats, amb el Centre Europeu d'Empreses Innovadores.
Però, clar, òbviament, perquè tot açò no siga més que pura teoria calen diners, cal que el crèdit fluïsca.

Les pimes, els emprenedors necessiten tenir accés al crèdit.
És més, com diu el preàmbul del decret llei que el Consell ens demana convalidar, les empreses valencianes patixen pitjors condicions d'accés al crèdit que les seues competidores europees.

Cal recordar que ja s'ha preocupat el Partit Popular de deixar-nos, com a poble, sense caixes d'estalvi pròpies, que pel seu caràcter social tant ajudaren el teixit empresarial valencià.

I, clar, ací és on em pare, perquè quan vaig ser elegit parlamentari, vaig pensar: no m'agradaria estar en la pell dels parlamentaris populars.

Però, clar, ara ací, parlant de l'Institut Valencià de Finances.
.
.
parlant de l'Institut Valencià de Finances, ens diuen que feen tres escoles cada tres mesos, quan s'han tirat a tota la comunitat educativa en contra.

Vénen parlant de preferents.
¿Vostés se'n recorden dels noms Rodrigo Rato, Olivas, Modesto Crespo?
O siga, vénen ací com si mai haveren trencat ningun plat i no recorden els avals ruïnosos que en el seu moment vostés varen tramitar.
(Aplaudiments)

En qualsevol cas, tornem a recordar l'Acord del Botànic que, de nou, a les senyories del Partit Popular no els agrada parlar.
Però, miren, l'Acord del Botànic és la plasmació política d'una nova majoria social i el tornarem, ací, a traure les vegades que fagen falta.
(Aplaudiments)

Diu l'Acord del Botànic.
.
.
diu l'Acord del Botànic.
.
.
, i parla de la recuperació del sistema financer valencià i la refundació de l'Institut Valencià de Finances per a transformar-lo en una entitat pública amb accés al crèdit del Banc Central Europeu i del Banc Europeu d'Inversions i incentivar així el model de caixes d'estalvis no bancaritzades i la creació d'eixes caixes i cooperatives de crèdit local.
Per tant, des de Compromís anem a votar que sí a la convalidació d'este decret perquè este és el primer pas per tal que l'IVF actuara com a banca pública, com bé va explicar el senyor Illueca en la comissió.

I, miren, hem pogut comprovar que en açò de rescatar persones no han entés res, perquè que una xicoteta empresa, que amb la seua suor tira avant una família, que tinga una banca que ajude a eixa xicoteta empresa a accedir al crèdit, ¿això no és rescatar persones?
Per descomptat que sí.
Però, tanmateix, l'Institut Valencià de Finances també podrà ajudar persones a través de la conselleria de la vicepresidenta Mònica Oltra, i no només eixa conselleria, sinó totes, com bé es va explicar en la comissió d'estes Corts.

I, miren, per a acabar, que dos consellers es posen a parlar i posen trellat a un problema que tenien damunt la taula, això no és res negatiu.
Jo mire el senyor Climent i jo crec que fa cara de content perquè veu que hui anem a posar punt i final a un desficaci d'un institut valencià de finances que ni tan sols podia aconseguir crèdits.
Per tant, el recolzament del Grup Parlamentari Compromís és absolut.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat Jordi Juan.

I, per tant, senyories, anem a passar a la votació.

Els vots afirmatius s'entendran com a favorables a la convalidació i els negatius, favorables a la derogació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, el decret és convalidat amb 48 vots favorables, 44 Â«noÂ» i un nul.
Queda convalidat.

¿Algun grup demana que es tramite com a projecte de llei?
Per tant, el decret.
.
.
, honorable vicepresidenta i honorable conseller, el decret està convalidat.

Proposició de llei de modificació de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 224, BOC número 5), a la qual s'acumula la Proposició de llei de modificació de l'article 33 bis de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 542, BOC número 7).
Criteris del Consell (RE números 1.
768 i 2.
433, BOC números 11 i 18)

El senyor president:

Senyories, passem al tercer punt.
.
.
(aplaudiments) senyories, passem al tercer punt, que és la presa en consideració de la Proposició de llei de modificació de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals i coordinació de les policies locals de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, a la qual s'acumula la presa en consideració de la Proposició de llei de modificació de l'article 33 bis de la Llei 6/1999, de 19 d'abril, de policies locals.

A continuació, donarà lectura al criteri del Consell el secretari primer, senyor Emilio Argüeso.
Té vosté la paraula.

El senyor secretari primer:

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 31 de julio de 2015, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma de consideración de la Proposición de ley de modificación de la Ley 6/1999, de 19 de abril, de policías locales y de coordinación de las policías locales de la Comunitat Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís, lo cual comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 1.
768, Boletín Oficial de Les Corts número 11, de fecha 7 de septiembre de 2015.

Â»Asimismo, el Consell, en la reunión celebrada el 4 de septiembre de 2015, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación del artículo 33 bis de la Ley 6/1999, de 19 de abril, de policías locales y de coordinación de las policías locales de la Comunitat Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís, lo cual comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 2.
433, Boletín Oficial de Les Corts número 18, de fecha 2 de octubre de 2015.
Â»

Pasaríamos, así, al debate de las iniciativas, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Molt bé, senyories, per a substanciar el debat donem la paraula, en el torn a favor de les dos proposicions de llei, les farem.
.
.
, el debat conjunt, amb la votació separada, a l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Compromís Francisco García Latorre per un temps màxim de huit minuts.
Quan vosté vullga.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Plataformes de policies i companys i companyes de les agrupacions de policia dels sindicats que hui ens acompanyen.

Senyor director de l'agència valenciana de seguretat.

Hui torna l'esperança a molts professionals de la seguretat pública.

Anem a tractar dos modificacions legislatives: la relativa a suprimir l'apartat segon de l'article 33 sobre les base de convocatòria de la Llei 6/1999, de coordinació de policies locals, que establix la reserva de llocs per a accés restringit a militars professionals de tropa o marineria i, la segon, relativa a modificar l'apartat b de l'article 33 bis de la mateixa Llei 6/1999, sobre els requisits dels aspirants de la categoria d'agents de l'escala bàsica de policia local i auxiliars de la policia local on es limita l'edat d'accés a tindre menys de trenta-sis anys.

Són dos modificacions legislatives que han estat fortament reivindicades i contestades, tant políticament com per part sindical, com pels milers de professionals interins que hui en dia tenim a les plantilles de la policia local al llarg i ample del que és la nostra comunitat.

Respecte a la supressió de la reserva de llocs a militars, és clar que la Llei 8/2006, de tropa i marineria, establix en el seu article 20 l'accés a les administracions públiques, i ahí sí que diu que se pot fer acords de col·laboració entre administracions autonòmiques i locals per a la incorporació d'este personal.

Però, ¿què es va fer en l'anterior legislatura per part del Partit Popular?
No es va fer cap acord amb el Ministeri de Defensa.
Era un precepte que s'havia de complir per a poder dur endavant esta incorporació.

Després, esta llei, aprovada a l'últim ple de la legislatura, tampoc va tindre cap tramitació parlamentària com la que estem fent hui ací.
Se va fer per lectura única, sense possibilitat de cap esmena i, a més a més, sense tindre el recolzament d'un dels actors més importants, que són els ajuntaments.

La Federació Valenciana de Municipis i Províncies en cap moment se va decantar sobre este assumpte i va estar unilateralment aprovada amb els vots del Partit Popular, per la qual cosa va tindre un rebuig frontal tant dels sindicats, com dels professionals, com dels partits polítics en aquell moment.

¿Per què tanta pressa en fer un acord d'esta manera tan efímer?
¿Quines eren les motivacions reals que precipitaren esta modificació en una legislatura pràcticament esgotada?
¿Per què no escoltaren els professionals i els sindicats?

Açò el que sí que va propiciar és un acord unànime.
L'acord era que, en el moment es poguera, immediatament es suprimira este precepte.

Per tant, esta reforma es va fer sense un debat polític acurat i ample, com ara sí que anem a fer, seguint els dictats clarament des de Madrid, i no des dels valencians; sense una habilitació legal, no va haver cap acord amb el ministeri, i amb un ample rebuig del sector.
I, a més a més, volent relacionar dos sectors, dos professions que res tenen a veure una amb l'altra, ni en la seua preparació, ni en les seues funcions, ni en els seus objectius.
Per això proposem suprimir este apartat segon de l'article 33.

Respecte a la supressió del límit d'edat d'accés, cal dir que en el requisit de selecció hi cal destacar que ni la Llei 2/1990, de coordinació de policies locals, ni la Llei 6/1999, en cap dels seus articulats, van establir mai eixe requisit per a l'accés, un requisit reservat a rang legislatiu.

És tant així que les dos normes-marc que se van dictar en base a estes dos lleis, la del Decret 25/1998 i la del Decret 19/2003, ninguna de les dos va proposar allò del límit d'edat.
Tampoc recullen en el seu articulat el requisits de selecció.
Estos requisits, no obstant això, sí que van estar regulats per dos decrets, el Decret 152/1991 i el 88/2001.

Però no va ser fins la Llei 9/2011, la d'acompanyament dels pressupostos, on al seu article 79 es va introduir el nou article 33 bis, que és per primera volta on se va donar rang de llei al límit d'edat d'accés al que són els cossos de policia local.

Esta nova articulació de la llei, fruit de les demandes fetes per milers d'opositors quant al requisit de la limitació d'edat per a poder accedir als cossos de policia local, no va donar una resposta adequada que en el reglament es sol·licitava, que era eliminar d'una volta per totes este requisit per a poder accedir a la policia local, perquè era un requisit totalment discriminador i, a més a més, limitador, i adaptar la llei al requisit general que establix l'article 56 del nou Estatut bàsic dels treballadors públics.

A més, esta limitació que continua vigent en la Llei 6/1999, de policies locals i de coordinació de les policies, la de no superar els trenta-sis anys, vulnera clarament el dret a accedir en condicions d'igualtat a les funcions públiques, d'acord amb la Directiva 2000/78/CE del Consell, de 27 de novembre de 2000, sobre el qual la sentència del tribunal de justícia europeu, la sala segon, en l'Assumpte C-413/2013, ja ha declarat que la Directiva 2000/78/CE del Consell, del 27 de novembre, relativa a un establiment d'un marc general per a la igualtat del tracte en el treball i l'ocupació, han d'interpretar-se en el sentit que s'oposen a una normativa nacional, com a la qual fem referència, que fixe una edat màxima per poder accedir a un lloc d'agent de la policia local.

Per tant, l'article 33 bis, apartat b de la Llei 6/1999 és contrari a la Directiva de la Unió Europea 2000/78/CE en quant exigix com a requisit per a accedir al lloc d'agent de policies locals i dels auxiliars el no haver completat l'edat de trenta-sis anys, un fet limitador i clarament, al nostre parer, excloent.

És tant així que el mateix Síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana estem darrere del mes de juliol davant la queixa formulada per alguns agents de policia en les oposicions que s'anaven convocant, en referència a este mateix assumpte de la limitació d'edat per accedir a la policia local ha recomanat a la conselleria de governació, bé, en el seu moment Conselleria de Governació i Justícia, que atenent els criteris exposats en la Sentència C-413/2013 del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, s'inicien els tràmits per a l'eliminació d'este límit d'edat, per poder accedir als cossos de policia local en la Comunitat Valenciana.

És per això que des del Grup de Compromís proposem estes dos modificacions, que creguem que obrin un nou temps, un nou camí, que mai s'havia d'haver introduït en principi en l'articulat per a poder accedir el que és la tropa i marineria; i, en segon lloc, se va tindre l'oportunitat en el seu moment, perquè aixina se va demanar per part dels sindicats, poder eliminar l'article en el qual se fixava l'edat màxima de trenta-sis anys.
Això se va poder fer.
Se féu un intent, se canvià de trenta a trenta-cinc anys, però no s'aplegà a tindre la màxima pretensió, que era la seua eliminació, tal com marca l'estatut del treballador públic i tal i qual ha marcat també la sentència del Tribunal Europeu.

Per tant, nosaltres, des del Grup Parlamentari Compromís, proposem que se prenguen en consideració estes dos modificacions que creguem que obrin noves portes, nous camins i noves esperances als professionals i agents de la policia local que tant de temps i tanta suor estan destinant a preparar-se eixes oposicions que després van a formar part de la nostra seguretat pública.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor García Latorre.

Per a fer el torn en contra, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Luis Santamaría, per part del Grup Popular, per un temps de huit minuts.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señora presidenta.

Señorías.

La verdad es que comenzaré diciéndoles que el Grupo Parlamentario Popular votará a favor de la segunda propuesta y, en consecuencia, de la eliminación del límite de edad, como consecuencia de lo dispuesto por la sentencia del tribunal que se ha hecho referencia.

Y con respecto al primer punto decirle sinceramente que me hallo verdaderamente estupefacto, anonadado, ojiplático, en fin, podría utilizar un montón de adjetivos, pero creo que verdaderamente gastaría los ocho minutos para expresar la estupefacción que siento al escuchar el informe del Consell, un informe que se posiciona claramente a favor de la propuesta del Grupo Compromís, de retirar ese artículo 33 por el que se establece en la Ley 6/1999, de 19 de abril, de coordinación de policías locales, un turno restringido a favor de los policías, a favor de las personas que han desempeñado un puesto de trabajo en las fuerzas armadas.

Y digo que estoy estupefacto porque me sorprende la posición del gobierno del señor Puig, me sorprende la posición de los señores socialistas, porque lo que intentábamos con aquella proposición de ley no fue otra cosa sino trasladar al ordenamiento jurídico de la Comunidad Valenciana lo que intentó, y además creo que con acierto, una iniciativa del señor Rodríguez Zapatero, que ejecutó la señora María Teresa Fernández de la Vega, que por aquel entonces era la número 1 del Partido Socialista por la circunscripción electoral de Valencia.

Por tanto, me sorprende que se pongan ustedes en manos del Grupo de Compromís, y fundamentalmente que lo hagan por la razón simplemente de los prejuicios que contra nuestras fuerzas armadas pues tiene el Grupo Parlamentario de Compromís y el Grupo Parlamentario de Podemos.

Yo, ni el señor Zapatero ni la señora Fernández de la Vega son santos de mi devoción.
Pero para una cosa que hicieron bien, vienen ustedes a rectificarles, y precisamente les quitan el poco mérito que acumularon en sus años al frente de gobierno.

Y a mí me lleva eso pues a hacer una reflexión que no puedo evitar hacer, y es por qué, por qué, por qué.
Pues, señores socialistas, pues porque son ustedes presos de los prejuicios políticos de sus socios de gobierno.
Y a mí me parece realmente grave que pongan ustedes en manos o que dejen esa relajación de funciones en manos de determinados prejuicios que tiene incomprensiblemente todavía algún sector de la izquierda española en relación con quienes deben de ocupar un papel preponderante, y reconocido y merecido, como son los miembros de las fuerzas armadas y de los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado.

Me da la sensación que vamos a pagar un precio muy alto los valencianos para que el señor Puig pues sea el muñeco Rockefeller en las manos de la ventrílocua señora vicepresidenta o que sea simplemente una marioneta muda en manos de los prejuicios de los señores de Compromís y de los ocho diputados de Podemos que apoyan a este gobierno.

Verán, lo que ustedes están consiguiendo con esta actitud simple y llanamente es una traición a sus propios principios, a lo que ustedes prometieron, a lo que ustedes impulsaron, a lo que ustedes defendieron.
Y verdaderamente me parece inaudito, y ya le digo que los adjetivos se me terminan, que sean ustedes capaces con esta gracia y esta soltura de faltar a la palabra, y al empeño y al compromiso que ustedes asumieron.
Y lo hacen además amparándose en unas cuestiones procedimentales que no tienen, permítame que diga, ni ningún valor jurídico ni tiene pies ni cabeza.

Permítanme que les recuerde que el procedimiento legislativo es el que marca el Estatuto de autonomía y el reglamento de esta cámara, y que no son más importantes, ni mejores ni diferentes las leyes que provienen del poder ejecutivo y que se tramitan como proyectos de ley, que no son diferentes, ni mejores, ni digo ni tienen una posición superior en la escala normativa de aquellas normas que emanan con el rango y la tramitación de las proposiciones de ley que, como digo, establece el Estatuto de autonomía y el reglamento de esta cámara.
Son exactamente iguales.

Y, por tanto, las razones que se aducen a ese informe del Consell me parece que no son más que cuento.
O en mi pueblo romanços, romanços para esconder que ustedes son presos de los prejuicios que en esta materia y contra las fuerzas armadas tiene el Grupo Compromís y también el Grupo Parlamentario de Podemos.

Nos han dicho que se aprobó en el último pleno.
Y yo pregunto: ¿y qué?
¿No tenía legitimidad ese pleno?

Nos han dicho que contó sólo con el apoyo del Partido Popular.
¿Y qué?
¿O es que no tenía la legitimidad entonces?

Nos han dicho que no contaba con el informe del Consejo Jurídico Consultivo, que no era preceptivo, porque se trata de una proposición de ley.
¿Y qué?
¿Y qué?

Nos han dicho ustedes que era una proposición de ley.
¿Y qué?
¿Y qué?
(Remors)

En definitiva, cualquiera de esas cuestiones no valen absolutamente para nada ni justifican el que ustedes apoyen a los señores de Compromís en esta demanda.

Como digo, yo creo que romanços única y exclusivamente para disimular la verdad.
Y la verdad es que el señor Puig está amordazado, por decirlo brevemente, políticamente.
Sólo le dejan hablar fuera de la comunidad.
Y que cuando lo hace aquí, en la Comunidad Valenciana, pues tiene que levantar el dedito y pedirle permiso a la señora vicepresidenta porque si no igual lo castigan y le ponen contra la pared.
Y eso no es propio de un presidente de La Generalitat.
Eso es propio de un colegial.
Y a nosotros no nos gusta que el presidente de La Generalitat tenga esos peajes o que tenga que pagar esos peajes.

Insisto.
Los diecinueve diputados del Grupo Compromís más los ocho de Podemos no hacen sino poner de manifiesto que gobiernan ustedes con el peor resultado de la historia, que son ustedes presos en este caso de unos prejuicios auténticamente trasnochados y acabados que contra las fuerzas armadas tiene algún sector de la izquierda española.

Y déjeme que le aclare algunas cuestiones que han salido en relación con esta cuestión.

En primer lugar, no se trata de un turno privilegiado, ¿eh?
, y no lo es porque las personas que puedan acceder por ese turno restringido tienen que superar las mismas pruebas o con algunas variantes que las personas que acceden por el turno libre.
Y yo les hago una pregunta que hasta yo creo que ustedes me van a saber responder: ¿son personas privilegiadas las que acceden a la función pública por el turno de discapacidad?
¿Lo son?
¿Son enchufados?
¿Son privilegiados?
¿Son?
(Veus) ¿Son?
¿No han acreditado el mismo mérito?
¿O las personas que acceden de un cuerpo inferior a uno superior por el sistema de promoción interna…?
(Aplaudiments) ¿Por qué, señorías, no le tienen ustedes respeto a los empleados públicos?
(Veus)

Segunda cuestión.
Es lo mismo, es el mismo turno.
En segundo lugar, no es una obligación, esto no es una obligación, se permite que cada corporación local pueda decidir libremente si quiere adoptar esa medida o no, y sin embargo ustedes cercenan esa posibilidad.
¿Es que ustedes qué problema tienen con lo de la libertad y el libre albedrío?
Están empeñados en no permitir, en prohibir, en restringir.
A ver si conjugan algunos verbos como el de participar, abrir y oxigenar.

En tercer lugar, no es una vía -que también se dijo en su época- que dificulte la consolidación del empleo interino.
Para nada.
Como ustedes sabrán, en la oferta de empleo público de cualquier municipio se puede hacer perfectamente compatible la consolidación del personal interino previa, durante o después de haber hecho un turno restringido para esta cuestión.
No tiene nada que ver, nada.

Por tanto, las razones que ustedes aducen, incluso el tema del 20%, que no existe un porcentaje de reserva, es una cuestión puramente jurídica, porque se entendió, y yo creo que jurídicamente me parece más correcto, que era más correcto precisamente respetar la autonomía local y que fuera cada ayuntamiento el que decidiera.

Termino brevemente diciendo que lamento que el Partido Socialista en este caso sea pues un acompañante y que, en fin, y en definitiva su opinión valga poco, ni chicha ni llimonà.

Pero lo que sí que quisiera decir es que con esta labor comienzan ustedes una labor de demolición de lo que es un edificio institucional y jurídico que hemos construido en los últimos años.
Y creo que ustedes lo comienzan a demoler precisamente porque están ustedes básicamente en contra de todo.
Yo me había apuntado aquí: en contra de los soldados, de la policía, de los guardias civiles, en contra del capitalismo, en contra de los sistemas, son anticatólicos, contra las tradiciones, contra la historia, contra España, contra la Constitución, (aplaudiments) incluso contra el cantante judío del Rototom, que no sé qué tenían ustedes en contra de él.
Están ustedes en contra de todo y a favor de casi nada, señorías.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Santamaría.

Para ejercer el turno de réplica, el señor García Latorre.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyoria.

Bé, sembla que els senyors del Partit Popular no han entés res.

Anem a vore.
Cap perjudici a les forces armades, tot el nostre respecte, però cadascú en el seu lloc.

Mire, vostés van fer una tramitació sense habilitació legal, tenien que haver signat un conveni i no ho feren i damunt dugueren endavant eixa proposta.

És un torn privilegiat, perquè no és el mateix concórrer a una oposició en el que se presenten dos-cents per torn lliure, que se presenten vint per un torn restringit.
Per tant, és un torn privilegiat.
(Aplaudiments)

Després, vosté no pot vindre ací a dir i donar un tracte i no tindre respecte a la gent discapacitada.
Amb les seues paraules està ofenent-los.
(Aplaudiments)

I mire, i ací no hi ha reciprocitat, o és que potser que els policies locals poden accedir en un torn restringit a l'exercit?
Doncs no, perquè s'entén que no és la seua funció.

Miren, vostés funcionen a base d'ocurrències.
En 2011, ocurrència número 1, passar de trenta a trenta-cinc anys.
Per què?
Perquè venien eleccions i el senyor Rajoy volia accedir a la Moncloa, i per això vostés canvien, però no accedixen a canviar i limitar o llevar la limitació d'edat.

Nova ocurrència.
2015, reserva dels militars.
Per què?
Perquè, mire, en este cas els que són presos del senyor Rajoy són vostés, que per anar en llistes, doncs bé, li riuen totes les gràcies.
I en este cas estarien a la millor esmorzant el senyor Rajoy i el ministre de Defensa, Morenés, a la millor en el Bar Manolo, i li dirien, escolte, Â«mira, que tengo un problema, es que como tengo muchos militares que se le cumple su contrato, a ver si me los puede recolocarÂ».
I Rajoy li diria, pues mira, no pasa nada, hablo con mi amigo Fabra -no el que està a la presó, sinó el que era president de La Generalitat- i li diria, Â«mire, me fa vosté una llei ad hoc i me fica eixa reserva dels militarsÂ», perquè, clar, com ací ho aplaudiu tot -li diria Rajoy a Morenés-; li aplaudixen quan fan un congrés en el palau.
.
.
, en este cas en Fira València, que encara no han pagar el lloguer de la fira, quan vostés li aplaudixen el tema que mos retallen el finançament, també li ho aplaudixen, però vostés estan ahí; o li aplaudixen també el tema de les autopistes -i ara vaig al gra, tranquil, que ara li ho diré-, o li aplaudixen el tema de les autopistes que continuem pagant.
Doncs no, ara vostés el que fan és que a més a més li volen ficar el torn restringit de militars.

Mire, s'ha acabat això de nuevas glorias a España, a Rajoy o al Partit Popular.
Això s'ha acabat.

I, per tant, nosaltres el que volem és que hi haja igualtat d'oportunitats.
Tot el món se pot presentar, i fins i tot, si se vol ficar un concurs que se valoren aquelles que s'hagen fet en l'exercit.
Jo això no ho veig mal.
Ara, fer un torn restringit on no puga accedir de manera lliure molta gent, que vosté sap que estan preparant-se durant molt de temps molts professionals, perquè vostés ací el que sí que han fet és que han agarrat i a tots els interins no els donen cap solució.
Vostés han restringit el tema de l'oferta pública d'ocupació.
I als interins de la policia local, que en tenim milers en les plantilles d'ací, de la nostra comunitat, vostés no els donen, no els donen cap solució.
No obstant, per a fer-li en este cas l'ona al senyor Rajoy, diuen, Â«no, le colocamos a los militares aquíÂ».
 Doncs va a ser que no.

Perquè això ja li ho digueren tots.
Li ho digueren en este cas els sindicats, li ho digueren els professionals, digueren tots això, i en este cas al Partit Popular, que no era el bon camí per on estaven anant.
I en este cas, en aquell moment, tots els grups, tots els grups, els que estan en l'oposició i els que encara no estaven en este parlament, van signar un acord en què en el minut u se poguera esta legislació, este segon apartat de l'article 33, s'anava a eliminar.
I això és el que estem fent hui: donar compliment a eixe somni de milers de professionals, de xavals joves que han estat preparant-se, que estan esperant que isquen eixes places, perquè no se'ls limite i no tinguen una discriminació a l'hora de poder opositar.

Eixa és la nostra postura.
Per això presentem estes dos proposicions: la d'eliminar este segon apartat i la de llevar la limitació d'edat dels trenta-sis anys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor García Latorre.

Senyor Santamaría, té la paraula.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señora presidenta.

La verdad es que para turnos privilegiados el de La Fe; ese sí que es un turno privilegiado de acceso, de convocatoria de oposiciones, donde sabemos quién va a ser el adjudicatario antes de que se produzca la convocatoria.
(Aplaudiments)

Mire, yo soy funcionario del cuerpo superior de administradores civiles del estado y, como no era muy listo, me costó mucho aprobar.
Pero teníamos compañeros que accedían por el turno restringido de promoción interna, perdón, de discapacidad.
Y le puedo asegurar que demostraron los mismos méritos, los mismos que yo, exactamente los mismos.
Igual que demostrarían, exactamente igual en un turno restringido, personal de marinería y de tropa en relación al personal que libremente se prepara las oposiciones en una academia, exactamente los mismos méritos.
Y decir lo contrario es no conocer la función pública.

Yo decía también que no me sorprende la posición del Grupo Compromís, me preocupa más la posición del Partido Socialista en este tema.
Porque fue el señor Zapatero, y además en un acierto, y fue la señora María Teresa Fernández de la Vega los que tenían dos objetivos: modificar la legislación estatal para dignificar y reconocer aún más el papel que desempeñan nuestras fuerzas armadas y para hacerlo más atractivo a nuestros jóvenes.
Y en eso estamos totalmente de acuerdo y lo queríamos trasladar aquí.
A mí no me extraña su posición que, como digo, está basada en unos prejuicios que considero absolutamente obsoletos, pero son los suyos, pero me sorprende la posición del Partido Socialista.

Yo les voy a hacer muy brevemente una serie de preguntas muy sencillas.
¿Cómo van ustedes a mirar a la cara, alcalde de Marines, de Olocau, del Partido Socialista, o alcalde de Pego, a la Unidad Militar de Emergencias cuando vayan a jugarse la vida apagando los incendios que hay en sus términos municipales?
Y ustedes les dirán: sí que valen para venir a apagar, pero no tienen derecho para tener un turno libre de algún turno restringido de acceso a la función pública en las policías locales.
¿Ustedes serán capaces de mirarles a la cara?
(Aplaudiments)

Les voy a hacer otra pregunta.
¿Serán capaces de mirarles a la cara a los padres y las madres de los marineros que están en la fragata defendiendo a los pesqueros en el Índico contra la piratería y los secuestros?
(Aplaudiments) ¿Esa labor tampoco merece reconocimiento?
¿No merece reconocimiento la labor de los soldados españoles en las misiones de paz?
¿No merece reconocimiento?
¿O la labor que realiza el ejército, la armada española, en aguas del estrecho y en aguas del Mediterráneo para evitar todo el tema de las desgracias que suceden con los pobres refugiados?
¿No?
¿No?
¿Su labor no es lo suficientemente digna como para ser reconocida?
¿Usted será capaz de mirarles a la cara y decirles que no?
Pues, señores, me parece que a mí sí que me parece que son dignos de un turno diferenciado que está en otras comunidades y que está como en Castilla-León, Cantabria, Aragón y Madrid.

Insisto.
Me parece realmente grave la traición a los principios que el gobierno del señor Puig hace en esta materia, porque viene de una iniciativa buena.
Y no dude en reconocerlo.
No es santo de mi devoción el señor Zapatero en el sistema de financiación, no es santo de mi devoción, pero esto lo hizo bien.
Y lo hizo bien también la señora Fernández de la Vega.
Y, por tanto, no sé por qué se desvían de ese criterio.

Yo creo que si ustedes, señores socialistas, comienzan a orillarse, se achican ante sus socios de gobierno; si ustedes se bajan determinadas prendas por debajo de la zona rotular, mal estamos, muy mal estaremos.
(Remors) Mal estaremos, porque son posiciones que están condicionadas por prejuicios absurdos, antiguos y trasnochados.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

A continuación, per a fixar posició, tindrà la paraula la il·lustre diputada Cristina Cabedo per un temps màxim de… Si vol pot fer-ho des de…

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Des del nostre grup parlamentari anem a votar a favor de la presa en consideració de les proposicions avui presentades i ho anem a fer no només per una qüestions de fons, una qüestió de fons en la qual no vaig a entrar, perquè ja el diputat García Latorre ja ha explicat la precarització que suposa l'actual llei de policies locals, sinó també per una qüestió de forma.
I és que la forma en la qual hem arribat a tindre l'actual article 33 d'aquesta llei és una forma que mostra explícitament el tipus de política que s'ha vingut fent en els últims temps.
Una política de fer burla, de fer menyspreu, una política de l'absolutisme a costa de les pròpies institucions valencianes.

Aquest article 33 va ser primerament modificat, a través d'una esmena que va presentar el Grup Popular i la va presentar en la comissió corresponent, però la va presentar traint el cos de la policia local, perquè aquests havien pactat amb el conseller que no hi haguera una limitació d'edat.
I, tanmateix, l'esmena del Grup Parlamentari Popular ficava un límit d'edat.

Però és que després, posteriorment, aquest article 33 va ser modificat a través d'un procediment legislatiu de lectura única presentat unilateralment pel Grup Parlamentari Popular, sense donar possibilitats de fer esmenes a la resta de grups parlamentaris.
El que se pot inferir, el que se pot interpretar, és que realment hi havia una voluntat del govern Popular de fer el que li donava la gana sense escoltar a ningú.
I per això no va fer un projecte de llei.
Per què?
Perquè el projecte de llei ha de vindre acompanyat d'un informe del Consell Jurídic Consultiu.
Aleshores, ells no volien saber si el Consell deia si sí o si no, perquè ells volien fer sí o sí.

El projecte de llei ha de vindre acompanyat d'un informe de la comissió de coordinació de les policies i ells no volien saber si aquesta comissió anava a dir si sí o si no, perquè ells volien dir que sí.
I, òbviament, tampoc volien saber què anava a dir la resta de grups parlamentaris.

Per això, ells van manipular el procediment legislatiu que, efectivament, hi ha un procediment, un procediment de proposició de llei i un procediment de projecte de llei.
Però quan tu ho fas d'aquesta manera és bastant obvi la mala interpretació que fas, perquè també se diu que hecha la norma, hecha la trampa.

I, per això nosaltres, per això nosaltres votem a favor.
Perquè amb aquesta proposició s'obri la porta a poder fer ús d'aquesta cambra, a poder parlamentar, ja no només perquè hi ha una directiva que va en contra del que vostés han legislat, ja no només perquè hi ha una sentència que els diu que no tenen raó.
És que vostés han fet un ús il·legítim de les institucions.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, en nom del Grup Ciudadanos, el diputat Alexis Marí per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Marí Malonda:

Buenos días, señor president.

Vicepresidenta.
Consellers.

Cada vez que usted me dice lo del turno y del tiempo me mete más presión que a la tuerca de un submarino.
(Rialles)

Dicho esto, aprovechar quince segundos también ya que prometí que le daría las gracias y la felicitación por la labor que hizo durante la pasada legislatura, como no pude decírselo anteriormente, ya le doy la enhorabuena.

Dicho esto, al turrón.

Señorías, Ciudadanos también comparte la necesidad de modificar la ley 6/1999, al entender que el requisito de limitación de edad de treinta y seis años, que debe ser cumplido por los posibles aspirantes a la categoría de agentes de escala básica y los auxiliares de policía local, posee un carácter claramente discriminatorio.
Si bien es cierto que más allá del contenido de la jurisprudencia aludida en la exposición de motivos de la proposición de ley y su posible carácter discriminatorio, el sentido común lleva a introducir un requisito de límite de edad para el acceso a los puestos de trabajo mencionados.

La justificación principal es que la gran mayoría de las funciones propias de los agentes y auxiliares de la policía local requiere unos condicionamientos, unas condiciones físicas y psíquicas y de salud que aconsejan la imposición de un límite de edad como requisito del acceso a dichos puestos.

Cabe asimismo el recordar que precisamente la ley de coordinación también establece para el pase a la segunda actividad la edad de cincuenta y cinco años para la escala básica.
Esta circunstancia podría distorsionar el planteamiento propuesto, ya que sería absurdo tomar un nuevo funcionario y pasarlo a la segunda actividad nada más se produjo el ingreso.

Sin embargo, nos hallamos ante la sentencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea, que ha comentado el compañero Paco y también el compañero Luis Santamaría, de 13 de noviembre de 2014, relativa al establecimiento de un marco general para la igualdad de trato en el empleo y la ocupación, que se opone frontalmente a aquellas normativas nacionales que fijan una edad máxima para acceder a una plaza de agente de la policía local, al entender que es discriminatoria y ataca al principio de igualdad.
También ha apuntado el compañero Paco el posicionamiento del Síndic de Greuges acerca de esta normativa.

Es por ello que en Ciudadanos apoyamos la modificación de la Ley 6/1999, de 19 de abril, de policías locales y coordinación de los policías locales de la Comunidad Valenciana, según los términos establecidos por el Grupo Parlamentario Compromís.
Y lo hacemos porque defendemos siempre el cumplimiento de la legalidad.
Y desde el momento en que el Tribunal de Justicia de la Unión Europea dictamina que en caso de poner este requisito se está discriminando indebidamente, aunque no compartimos el fondo, como he comentado, del posicionamiento nada podemos oponer.
Así pues, vamos a votar a favor de esta proposición.

Otro tema distinto, amigo Paco, por otro lado, y en relación a la proposición de ley de modificación del artículo 33 bis, de la Ley 6/1999, de 19 de abril, de policías locales y coordinación de las policías locales de la Comunidad Valenciana, consideramos que, siguiendo la normativa existente, debería reservarse un cupo de plazas de acceso restringido para las convocatorias de ingreso a la policía local.

Tal y como queda establecido en la Ley 8/2015, de 2 de abril, de La Generalitat, de modificación del artículo 33 de la Ley 6/1999, de 19 de abril, de policías locales y coordinación de las policías locales de la Comunidad Valenciana, la ley prevé, dice, la reserva de un cupo de plazas de acceso restringido para las convocatorias de ingreso en la Guardia Civil y el Cuerpo Nacional de Policía.
Y en relación a los cuerpos de policía local, el Ministerio de Defensa promoverá acuerdos de colaboración -dice- promoverá acuerdos de colaboración con las administraciones autonómicas y locales para que en las convocatorias de acceso a las policías autonómicas y locales se reserven plazas para los militares profesionales de tropa y marinería con más de cinco años de servicio.

Por otro lado, el artículo 20 de la Ley 8/2006, recientemente reformado, establece que el Ministerio de Defensa promoverá acuerdos de colaboración con las administraciones autonómicas y locales para que en las convocatorias de acceso a las policías autonómicas y locales se reserven plazas para los militares profesionales de tropa y marinería con más de cinco años de servicio.

Sabe que sucede para el Cuerpo Nacional de Policía y para la Guardia Civil que esta establece un cupo del 40% de las plazas y el 20% si no me equivoco en otro caso.
Y, bueno, por el contrario, el Cuerpo Nacional de Policía creo que sí, creo que es el 20% de sus plazas.

A nuestro juicio la profesionalización de las fuerzas armadas es correcta y el objetivo principal de los que opten por dicha actividad laboral debe ser permanecer en el ejército y no utilizarlo como trampolín para acceder a un cuerpo reservado de acceso a las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado o de otras administraciones.

Por ello entendemos que en la ley se debe fijar un porcentaje máximo, que bien podría ser un 20%, de las plazas ofertadas -termino- y solo para la categoría de agente o policía local perteneciente a la escala básica, al igual que en el Cuerpo Nacional de Policía.

Por ello, vamos a votar en contra de esta proposición de ley.

Por último, recordemos que se trata de que realicen las mismas pruebas, y repito, que realicen las mismas pruebas que el turno libre.
Y que si no pasan dichas pruebas, las plazas pasarán a turno libre.
Por lo que realmente lo que se hace es escoger entre los mejores de los militares profesionales con más de cinco años de servicio y que además deben pasar las mismas pruebas que cualquier opositor.
Y creo, además, como ha dicho el compañero Luis Santamaría, lo merecen por la labor que están haciendo a diario.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputat Alexis Marí.

A continuació, com a fixació de posició, la il·lustre diputada Ana Barceló per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

Si hay una reivindicación justa es precisamente la que se plantea en esta reforma.
Rara vez en estas Cortes hablamos de temas de seguridad, no tenemos siempre la oportunidad de hablar de seguridad, ni de los cuerpos que se dedican a que esa seguridad se aplique.

Pero me gustaría aprovechar, por tanto, esta ocasión para saludar a los responsables de los sindicatos y también al director general.

Mire, por contestar primero al señor Santamaría.
No se preocupe usted tanto del Partido Socialista y preocúpese más de lo que tiene a su izquierda de su bancada.
(Remors) No, no, de su izquierda, perdón, de su derecha.
(Remors) Si él me ha entendido perfectamente, de su derecha, de su derecha.

Mire, lo que se le reprocha al Partido Popular es cómo trajo aquí esta proposición de ley.
Eso es lo que se le reprocha.
Que lo hizo sin diálogo, sin diálogo.
Y lo hizo mediante proposición de ley, precisamente para aprovechar no tener que pedir el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, no tener que convocar a la mesa de coordinación de policías locales, que es un órgano deliberante y consultivo, y usted aprovechó la proposición de ley para no tener que convocarlo, para no tener que dialogar.
Porque eso ha sido, precisamente, lo que han hecho durante estos años, no dialogar absolutamente con nadie.

Miren, ustedes la palabra negociación solamente la entienden de una manera: o dialogan controlando la negociación o no hay diálogo.
Y eso es lo que han practicado ustedes durante muchísimo tiempo.

Mire, esa proposición de ley vino sin el diálogo con los sindicatos, sin el diálogo con los ayuntamientos.
Se aprobó, únicamente, con los votos del Partido Popular.
El Partido Socialista votó en contra de esa proposición de ley.

Y con esta reforma, no estaban defendiendo a los policías locales, estaban defendiendo, precisamente, al gobierno central.
¿Por qué?
No es porque estemos… No tenemos nada en contra del cupo ni de los militares.
Nosotros sí que podemos mirar a los ciudadanos a los ojos, no como algunos partidos políticos.

Pero, mire, para que le quede claro definitivamente, el Partido Socialista va a votar a favor de esta proposición de ley por dos cosas importantísimas: la primera, porque no queremos una militarización encubierta de la policía local, porque es un cuerpo de naturaleza civil; y, segundo, porque es el ministerio el que tiene que resolver el problema y no trasladar la situación que tiene a los ayuntamientos para que resuelvan una cuestión que es puramente un problema de carácter estatal.
Esa es la única razón.

Y, en cuanto a la reforma propuesta para eliminar los topes de la edad, suscribimos totalmente la sentencia de la Unión Europea que establecía que, si ya existen pruebas físicas en las oposiciones, ya hacen de criba para impedir que aquellas personas que no están capacitadas para desempeñar esas funciones queden fuera o al margen de la oposición.

Por tanto, nuestro voto va a ser a favor de estas proposiciones.
Porque hay una diferencia fundamental: los decretos leyes, como cualquier instrumento o como las proposiciones de ley, pueden servir para dos cosas, o para otorgar derechos o para suprimir derechos.
Y todo lo que se ha debatido aquí y lo que se debate aquí hasta ahora es, precisamente, para dar derechos a los ciudadanos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor García Latorre:

Sí.
Demane el torn per al·lusions.

(Veus) Per rèplica, per rèplica a Ciutadans, a la proposta de Ciutadans.

El senyor president:

Té vosté un minut.

(Protestes) Senyories, li ha dit Â«amigo PacoÂ» i tot.

Té vosté la paraula.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Bé, a l'amic Alexis, també, dir-li que els dos som professionals de cossos i forces de seguretat, val?
I els dos comprenem que, en este cas, les missions, objectius i formació que tenia cada un d'estos cossos no tenen res a veure un en l'altre.
De fet, en este cas, tant l'agrupació unificada de la Guàrdia Civil com, inclús, la policia nacional, en eixes reserves estan tenint molts problemes en la incorporació perquè no té res a veure un cos en l'altre.

I, a més a més, són clarament discriminatòries.
Com he dit abans, no té res a veure competir contra dos-cents o cinc-cents aspirants que contra vint o trenta, que són les oposicions restringides.

Per tant, li he de dir que mosatros mirem amb la cara ben alta a tota la gent, perquè mosatros no deguem res a ningú.
A més a més, l'únic que li pot deure, en este cas, a este personal -que té tot el nostre respecte per la seua missió- és l'estat, qui havia d'haver fet una sèrie de processos per a poder donar-los eixida professionalment.

I també dir-los que nosaltres, en el tema del percentatge.
.
.
És que vostés, en el seu moment, com a Ciutadans, no parlaren de percentatge.
Vostés se varen comprometre amb les organitzacions sindicals a eliminar este precepte de la llei; no a marcar un percentatge, sinó a eliminar el precepte.

Per tant, he vist que vosté ha presentat una esmena.
Jo li agrairia que, en base al seu compromís, del seu partit polític, abans de les eleccions, que la retire.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Senyor diputat, vosté ha fet pràcticament una rèplica, no ha sigut una al·lusió.
I, per tant, jo considere que el diputat que ha sigut replicat té dret a replicar en un minut.
(El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Si ha tenido una réplica, puede replicar.
Â» Veus)

Un minut.

El senyor Marí Malonda:

Amigo y compañero Paco.
(Rialles)

Bien, dices y comentas que…, ¡hombre!
, que no tiene nada que ver.
Los miembros que vienen de las fuerzas armadas no vienen de hacer pan; es decir, tienen conocimientos en utilización de armas de fuego, tienen conocimiento… No, dejarle, y así me da más tiempo el president.
(Rialles) Tienen conocimiento en materias legales, en constitución e identificación.
Muchos de ellos sabes que hacen labores de policía, de policía militar.
Y, ¡hombre!
, no es lo mismo, pero, repito, no vienen de hacer pan; es decir, algo saben, algo saben de la materia.

Con respecto a lo que has comentado al final del 20%, yo lo que he dicho es que bien podría ser un 20%, pero, bueno, que estoy abierto -contigo, creo que te lo comenté en su día- es a debatir ese tanto por ciento.
Pero entendemos que sí, que tiene que haber un cupo.

Porque, mira, seguimos sin entender por qué insistís en que es una condición especial para la gente que viene (inintel·ligible) … Tienen que pasar el mismo examen.
O sea, la Guardia Civil sabes que pasan el mismo examen y, si no lo pasan, pasan al turno libre.
O sea, no sé dónde está…, dónde veis la pega.

Y, para terminar, aparte de saludarte, ya sabes que te aprecio, me alegra lo que dices y lo que acabas de decir que mantenéis el respeto debido a las fuerzas armadas.
En tu caso, me consta y me alegra que lo hayas dicho públicamente.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Senyories, anem a passar a votació.
La votació va a ser separada, (se sent una veu que diu: Â«Separada.
Â») separada, separada.

I, per tant, senyories, anem a votar la proposició de llei, registre d'entrada 224; la 224, registre d'entrada.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la presa en consideració de la proposició de llei, registre d'entrada 224, ha estat admesa a tràmit per 64 vots a favor, 30 en contra.

Senyories, passem a la segona votació de la proposició de llei, registre d'entrada 542.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada.
80 vots a favor i 13 en contra.
(Aplaudiments)

Proposició de llei de comptes oberts per a l'administració pública valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 738, BOC número 9).
Criteri del Consell (RE número 2.
554, BOC número 20)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, el 4: presa en consideració de la Proposició de llei de comptes oberts per a l'administració pública valenciana, que presenta el Grup Podem, registre d'entrada 738.

I llegirem, seguidament, el criteri del Consell.

Té la paraula el secretari primer, Emilio Argüeso.

El senyor secretari primer:

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 18 de septiembre de 2015, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de cuentas abiertas para la administración pública valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem, lo cual comunico a estas Corts mediante escrito, con número de registro de entrada 2.
554, Boletín Oficial de Les Corts número 20, de fecha 8 de octubre de 2015.
Â»

Pasaríamos, así, al debate de la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Molt bé.

I per a fixar la posició a favor, el torn a favor, el proponent, en nom del Grup Podemos-Podem, l'il·lustre diputat David Torres.

Té vosté la paraula per un temps màxim de huit minuts.

Sí, quan vosté vullga.

El senyor Torres García:

Gràcies, senyor president.

Vicepresidenta.

Membres del Consell.

Senyories.

Avui m'estrene en aquesta tribuna.
I és un orgull per a mi fer-ho en la presa en consideració d'aquesta proposició de llei de comptes oberts, que és la primera proposició de llei que va presentar aquest grup parlamentari.

Gràcies, secretari, per haver llegit el dictamen favorable a la tramitació de la llei, del Consell, de comptes oberts, encara que hi ha algunes matisacions que en el torn de rèplica ens agradaria matisar i que segurament són malentesos que, segurament, en la tramitació de la llei, podrem treballar-les i quedaran ben clares en la tramitació.

Senyories, m'agradaria començar diguent-los que ací tenen una ferramenta que demana la societat.
Una ferramenta que pretén ser un complement a la llei de transparència, centrant el focus sobre un dels aspectes més importants i que més interessen a les persones: l'estat dels comptes públics i la tresoreria de la Generalitat valenciana.

L'accés als comptes bancaris, on es depositen els diners públics de les valencianes i dels valencians, és la major garantia de transparència en l'administració i el mecanisme més eficaç per a lluitar contra la corrupció i promoure una eficaç rendició de comptes dels poders públics i de la seva gestió.

Estic convençut que estaran d'acord amb mi que els diners públics són de tots i de totes.
Per tant, la transparència ha de ser màxima, tenint cada persona dret a conéixer amb detall què s'ingressa i què s'extrau de cada un dels comptes bancaris públics, tancant les portes a la realització de pràctiques no desitjables en la gestió dels recursos públics.

Es tracta de conéixer, de manera actualitzada, quins comptes bancaris gestiona l'administració, quan s'han obert i tancat i què s'ha fet des de cada un d'ells.

Senyories, Podemos anomenà 2015 l'any del canvi.
Això ho varen reflectir les urnes el 24 de maig i el sentir popular que va fer que, a principis d'anys, per primera vegada, milers de persones prenien els carrers de Madrid, convocades pel nostre partit polític, Podemos, reclamant un canvi.

Nosaltres no férem més que recollir eixa indignació de les persones, una indignació que cridava prou, que demana una democràcia real, en definitiva, que els polítics ficaren en el centre de les seves accions això que tant els agrada als senyors del Partit Popular: ficar les persones en el centre de la política i rescatar les persones.

Però rescatar persones no és tirar una corda i traure-les d'un pou.
Rescatar persones és fer que es complisquen els seus drets civils i que es garantisquen els recursos perquè tinguen una vida digna, això que vosaltres no heu fet en vint anys en esta Comunitat Valenciana (aplaudiments) i això que alguns partits polítics d'ací, per molt que hi fan referència, encara no han presentat tampoc ninguna proposició de llei.

I, és més, m'agradaria recordar que aquesta setmana, al Parlament Europeu, el Grup Popular i Ciudadanos han votat en contra que es lleve l'IRPH, que és un interés abusiu que està tenint la banca amb els ciutadans i que, segons la Plataforma d'Afectats per les Hipoteques, està afectant un milió tres-centes mil persones en este país.
Eixe és el vostre patriotisme, afonar eixes persones que menys recursos tenen i, quan tenen l'oportunitat, s'alien amb els poderosos i no amb les persones que més ho necessiten.
(Aplaudiments)

Però, senyories, necessitem un canvi, un canvi en la manera d'entendre la transparència i en apropar la política a les persones.
Un canvi amb el sentit comú d'aquells i aquelles que ja venien fent política fora de les institucions, als carrers, en altres àmbits, dels quals coneguem de ben a prop les persones i les seves necessitats.
I sí, amb una gestió eficient dels recursos, sense enganyar la gent.

Però m'agradaria aprofitar el poc temps que em queda per explicar-vos aquesta ferramenta, una ferramenta que aporta transparència i participació.
Una ferramenta en què, senyories, estaran d'acord amb mi, representa eixe canvi real i que té un cost de zero euros, gratis total, com han dit algunes persones en aquesta cambra.
Tan sols cal voluntat política.
Per això, no entendríem una posició contrària de ningun dels grups parlamentaris d'aquesta cambra ni traves que en el torn de rèplica podrem discutir, si és que n'hi han.
Però que no vagen a cometre l'error de no prendre en consideració aquesta proposta de llei, perquè la gent, senyories, no ho entendria.
Una proposició de llei que no pretén ficar portes de cristall, sinó anar més enllà i tombar qualsevol obstacle, ficant a disposició de les persones l'accés als comptes bancaris de l'administració, incloent-hi les entitats autònomes de dret públic, societats mercantils i fundacions adscrites a La Generalitat.

En definitiva, tots els actors que fan referència als articles segon i tercer de la Llei 2/2015, de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana.
Una llei que, ja en el preàmbul, que coneixeran bé, fa referència a la importància de la implantació efectiva de codis i pràctiques que garantixquen la participació proactiva de les persones, com a subjectes de l'acció política.

La proposició de llei de comptes oberts, que els presentem avui, s'articula en sis articles on definim com comptes oberts i accessibles aquells comptes de l'administració pública que podran ser consultats per totes les persones, per conéixer el tipus de compte, la denominació, la titularitat, l'entitat bancària o financera, el número d'identificació fiscal, els moviments, però no es podrà operar.
L'aplicació d'aquesta es realitzarà utilitzant el portal de transparència de la Generalitat Valenciana, Gva Oberta, el qual està desenvolupant-se sobre un gestor de continguts, i permet la creació i edició d'aquestos, sense grans complicacions tècniques, i la informació presentada serà conforme als estàndards ordinaris de l'activitat bancària, i en format de dades obertes, de manera que siguen descarregables, manipulables, reutilitzables i redistribuïbles, però respectant sempre les limitacions de la llei de protecció de dades.

Ens agradaria destacar que l'aprovació d'aquesta proposició de llei ficaria la Comunitat Valenciana a l'avantguarda de la transparència, i es tracta -com he dit- pel seu cost de zero euros -sí, han sentit bé, zero euros- una llei que apel·la clarament a la voluntat política, i per tant, apel·lem també a la responsabilitat política de la resta de forces polítiques que hui ens representen en aquesta cambra, a fer ús del llenguatge, però també de la pràctica, del sentit comú i de la coherència.
La solvència política es mesura per les accions i pels resultats d'aquestes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat David Torres.

I per a fixar el torn en contra de la presa en consideració, té la paraula el diputat del Grup Popular, sobre este.
.
.
És el torn.
.
.
Ah, no n'hi ha torn en contra?
Val, doncs aleshores, pensava que.
.
.
Per a fixar la posició dels grups, té la paraula la il·lustre diputada de Ciudadanos, Carmen Sánchez, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias.

Ya adelantaba aquí, justo en este mismo sitio, hace dos semanas que desde Ciudadanos siempre, y digo Â«siempreÂ», estaremos a favor de cualquier medida que suponga una mejora de la transparencia sensata.
Pero también dejé claro que seríamos objetivos y que no nos casaríamos con nadie.
Y, desde luego, que lucharíamos por evitar duplicidades.
Ya pusimos en tela de juicio hace quince días la creación de la oficina antifraude, por el tema de duplicar la labor que ya estaba llevando a término la Sindicatura de Cuentas.
Un tema que, por cierto, ya vimos en prensa cómo el señor Puig y el señor Mata tomaban en buena consideración.

Y hoy ponemos en tela de juicio la idoneidad de esta ley, puesto que abarca y complementa la ley ya existente, y que se está empezando a cumplir.
Y hablamos de una ley cuyo fondo es realmente bueno: complementar la transparencia.
Pero el Consell expone hasta un total de diez las pegas y trabas legales, administrativas, burocráticas, e incluso económicas, que se encuentran en el acuerdo adoptado por el Consell, fechado 25 de septiembre.

Hemos hablado largo y tendido en esta cámara de una nueva era del diálogo abierto entre los grupos parlamentarios.
Y el diálogo es eso, ser capaces de discutir si la propuesta es acertada y analizar la viabilidad e idoneidad de la misma.
La transparencia es fundamental, pero dentro de un marco legal, que no cree duplicidades, no supongan un gasto elevado y no se dé de bruces con la ley de protección de datos, entre otras.

Desde Ciudadanos entendemos que el fondo de esta propuesta de ley es bueno, pero no deja de ser redundante, contraproducente, lesiva para con terceros y ciertamente no tan barata como pretende en su planteamiento.

El objetivo de la propuesta es permitir a los ciudadanos un mayor control, un control más directo en las actividades de la administración pública, impulsando así la transparencia.
Creo que ahí estaremos todos de acuerdo, que no hay mejor antídoto para la corrupción que la propia transparencia.

Pero, señorías, desde el 9 de octubre, fecha en la que se tenían que publicar todos los datos de las cuentas de entidades y cargos públicos que establece la ley de transparencia, solo han pasado cinco días.
Oigan, ¿no sería más sensato y más cauto ver cómo se implanta la ley existente y mejorar o modificar, en caso necesario y llegado el momento, y habiendo detectado las carencias?

La administración ya tiene la obligación de incluir en el famoso portal de transparencia todos los datos referentes a nóminas de cargos públicos, los contratos con personas físicas y jurídicas, tipo de contrato, objeto, condiciones, prórrogas, etcétera.
Y todo según la ley de contratos del sector público y la propia ley de transparencia.

El Consell, en su acuerdo con fecha 25 de septiembre, ya avisa de la gran dificultad que supone el publicar ciertos datos que esta propuesta de ley sugiere, ya que atentan a los límites del derecho de acceso, la protección de datos y a la publicidad activa.
Y, si eliminamos estos datos, ¿qué nos queda?
Pues prácticamente la publicación de los datos a que la Ley 2/2015, en su artículo 9.
1 obliga.

Por otra parte, la publicación del maremágnum de todas las operaciones que sugiere la propuesta de ley saturaría el sistema operativo actual del portal de transparencia, porque es que aún no hemos hablado del desarrollo técnico.
A pesar de la justificación de la propuesta que alude a la posibilidad de llevar a cabo esta ley a coste cero, creemos que la realidad dista mucho de tal afirmación.

En primer lugar, la creación de un portal informático compatible con los sistemas informáticos bancarios, que no comprometiese la seguridad del portal de transparencia.
El traslado de toda esa información y otros asuntos meramente informáticos no son gratuitos.

Y me van a permitir que vaya finalizando con una acotación.
Cito: Â«Resulta, por tanto, poco oportuno, en este momento crear un nuevo marco legal sin haber agotado todas las posibilidades que permite el desarrollo reglamentario de la Ley 2/2015, sin perjuicio que el Consell o Les Corts entiendan necesario en su momento la adopción de un nuevo marco legislativo para ampliar o mejorar estas.
Â»

Señorías, no son palabras mías, son palabras del Consell, del acuerdo con el criterio favorable a esta propuesta de ley, sexto punto, último párrafo.
No son palabras mías, y sin embargo resumen a la perfección toda esta intervención.

Desde Ciudadanos nuestro voto será la abstención.
En el fondo la propuesta de ley es buena pero, si eliminamos lo que se considera inviable, nos deja prácticamente con el marco de la ley de transparencia que ya está puesta en marcha.
Pongamos en funcionamiento y exprimamos la legislación vigente, y una vez desarrollada completamente y si hay lagunas o deficiencias, propongamos mejoras viables cuando sea necesario.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada Carmen Sánchez.

I per a fixar posició en nom del Grup Compromís, té la paraula… Vols donar rèplica?
Té la paraula la il·lustre diputada del Grup Parlamentari Compromís, Marian Campello.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Són fonamentals les mesures de transparència en tots els àmbits, però més encara si parlem dels diners públics, dels diners de totes i tots en l'administració pública.
Per què?
Perquè l'opacitat és perfecta per a la corrupció, el saqueig i el mal govern.

Compromís hem lluitat per la transparència sempre, sense descans.
Moltes han segut les voltes que hem dut als tribunals el Consell o la Mesa de Les Corts i hem generat així una jurisprudència important perquè els diputats i diputades puguen accedir a la informació.
En eixe temps hem aprés que la lluita no pot ser sols reactiva, no pot ser la reacció davant l'opacitat del govern de torn, sinó que ha de ser positiva.
Per això, en febrer de 2012 Compromís interpel·là al Consell sobre la política general de govern obert, una llei on participà la societat civil.
Totes estes propostes foren rebutjades.

Aleshores, des de Compromís vàrem impulsar una llei de forma col·laborativa amb organitzacions com Govern Obert, amb esmenes inclús de la ciutadania que ens feren aplegar a través de la web.
Eixa iniciativa fou debatuda en 2014 i a la qual novament el PP digué Â«noÂ».
I quan finalment el govern del Partit Popular va decidir presentar el seu projecte de llei, ahí estaguérem Compromís, participant, presentant esmenes, millorant el text.

I bé, faig un poquet esta introducció, perquè en tota esta trajectòria Compromís hem aprés algunes coses que de cara al moment que anem a encetar per la llei que ens proposa Podemos ens vindran bé.
Una de les coses que vam aprendre va ser que la transparència és imprescindible, però no és suficient.
No sols impulsant mesures de transparència aconseguirem derrotar el mal govern i la corrupció.

La segona cosa que aprenguérem en eixe període fou que la transparència ha de ser accessible, ha de poder ser accedida i entenedora pel conjunt de la ciutadania, és a dir, per la gent normal, la gent que no és estudiosa del tema.
Eixa gent l'ha de poder entendre, perquè estem parlant dels seus diners, dels diners que els costa molt treballar a aquells que tenen la sort de tindre una faena.
I per a aconseguir-lo hem de comptar amb la societat civil.

I la tercera cosa que aprenguérem Compromís en eixe temps fou que la transparència ha de ser útil.
Al domini públic es pot alliberar moltíssima informació, però cal oferir-la amb un context i una coherència i una rellevància adequada.
En eixe sentit, la proposta de Podemos desenvolupa d'alguna manera part de la informació que està contemplada en la llei de transparència, però sempre és positiu aprofundir en la informació a què pot accedir la ciutadania.

Per això, votarem a favor de la seua admissió a tràmit.
Però també he de dir que durant el procediment d'esmenes presentarem les nostres aportacions, perquè finalment pugam donar-li el nostre suport.
Algunes de les nostres esmenes aniran en el fil del que apuntava en el seu criteri el Consell.
Si parlem d'informació que hui per hui no està sistematitzada, hem de tindre en compte el cost.
No podem autoenganyar-nos i pensar que no mos costarà diners.
Cal destinar recursos.
I això no vol dir que es puga fer o que no es puga fer.
El que vol dir és que cal tindre clar quina utilitat tindrà i quin ús se li donarà per part de la ciutadania.
Hem de trobar la manera de poder oferir la màxima informació amb la màxima utilitat i amb un ús eficient dels pocs recursos que té el govern valencià.
Eixe és el repte que tenim davant els pròxims mesos, un repte de diàleg, consens i que des de Compromís assumim amb moltes ganes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a la fixació de posició, tindrà la paraula per un temps màxim de quatre minuts l'il·lustre diputat José Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Creo que todos somos conscientes que la transparencia no es solo un derecho ciudadano, sino que se ha demostrado durante los últimos veinte años de gobierno que la transparencia se configura como una de las esencias de la propia democracia.
Sin transparencia no hay democracia.
Sin que los ciudadanos no puedan conocer lo que están haciendo sus representantes públicos cuando van a elegir, eligen, por lo menos, con falta de información.
Por eso es tan importante la transparencia en este sistema, en el sistema democrático.

Y la prueba de ello es nuestra propia comunidad autónoma, la Comunidad Valenciana.
Porque yo lanzo una pregunta al aire: ¿qué fue antes, el huevo o la gallina?
¿Qué hubo antes, falta de transparencia por corrupción o la corrupción vino derivada de la falta de transparencia de las instituciones?
Ahí lo dejo.
Alguien tendrá que contestarlo algún día, como lo están contestando los tribunales día tras día.

El cambio de régimen que se ha producido durante este régimen que ha durado veinte años tiene que venir de la mano obligatoriamente de la transparencia.
Porque yo no fui diputado en la anterior legislatura, pero los que estabais aquí sabéis perfectamente que aquí había transparencia a base de sentencia judicial, obligando al anterior Consell a dar información a los grupos políticos.
Y en más de cuarenta ocasiones se tuvo que aplicar la transparencia a base de sentencia judicial.
Se acordarán muy bien.

En los escaños que ocupan algunos de vosotros, en esos asientos se sentaron personas -sí, señor Castelló-, en muchos de esos asientos se sentaron personas que, si hubiera habido transparencia en la Comunidad Valenciana, nunca podrían haberse sentado ahí, porque los ciudadanos nunca les hubieran votado.
Por eso, la transparencia se configura como una de las esencias de la democracia.
Nosotros, los socialistas, somos radicalmente favorables a la transparencia, pero respecto a este proyecto de ley tenemos tres matices.

En primer lugar, creemos que necesitamos utilizar todos los mecanismos para ejecutar o para hacer viable la transparencia.
No solo únicamente leyes, sino también utilizar todos los mecanismos de los que nos dota la administración pública, secretarios, interventores, Tribunal de Cuentas, para poder aplicar la transparencia.
Porque en ocasiones podemos legislar mucho, pero se vio, por ejemplo, en el caso Cooperación en el que por mucha legislación que hubiera habido, si los interventores, si los secretarios, si los funcionarios no hubieran estado tranquilos y seguros en sus puestos de trabajo, probablemente ese caso nunca se hubiera producido y muchas veces fueron ellos los que lo denunciaron.

En segundo lugar y el segundo matiz es que tenemos que agotar el marco legal.
Y esto es curioso porque precisamente el gobierno más opaco de toda la historia de la democracia valenciana hizo y promulgó la ley de transparencia, una ley que además fue en diferido y que a nosotros nos parece bien.
Creemos que se tiene que aplicar esta ley de transparencia pero ¡qué curioso que el gobierno más opaco lo que hacen son reglas para los que vienen después!
Nosotros encantados de hacerlo pero que también quede claro.
Creemos que es necesario agotar el marco legal para no hacer siempre muchísimas leyes que puedan contraponerse.

Y, en tercer lugar -y creo que se ha apuntado y el informe del Consell lo dice así-, esta ley tendría que tener en cuenta también la colisión con otros derechos, fundamentalmente en el ámbito de la protección de datos.

Con estos tres matices nosotros somos favorables a este proyecto y, evidentemente, votaremos a favor de la toma en consideración sin perjuicio de las posteriores enmiendas que podamos presentar.

Porque los socialistas creemos en la transparencia, creemos que una de las claves para este nuevo tiempo político tiene que ser la transparencia, tiene que ser el conocimiento de los ciudadanos de lo que están haciendo sus representantes políticos, porque los socialistas entendemos que la transparencia es un diálogo entre representantes y representados.

Y, ahora, la ciudadanía cuenta con unos gobernantes que ya no se hacen los sordos y, sobre todo, con unos gobernantes que no son condenados por mudos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

I, a continuació, per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quatre minuts tindrà la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Señorías, hoy estamos ante la historia de una proposición que es un auténtico despropósito.

Sería mucho más coherente hacer un desarrollo reglamentario de la ley que hay, que vulnera la ley de protección de datos; no aporta mayor información para el interés público; es poco oportuna; vulnera la legislación; no está acreditado en absoluto que no tenga costes; y, además, es un amasijo redundante de normas, señorías.
¡Es así!
Lo opino yo y lo opina el Consell, y lo firma la señora Oltra, y está de acuerdo el Consell, ¡fíjense!

Nosotros nos vamos a abstener, vamos a hacer -como dice el señor Font de Mora- una abstención crítica, nos vamos a abstener.
Pero desde luego no me dirán que esas diez correcciones en diez folios que hace el Consell a esta ley no es una enmienda a la totalidad.
¡Desde luego que lo es!
Pocas he visto más claras que ésta.
Pero, ¿saben qué pasa?
Que deja en evidencia que tenemos un Consell que no tiene ni seriedad ni rigor.
Y pone además esta actuación en evidencia ¿sabe en qué?
, su debilidad y su falta de carácter.
¿Saben lo que les pasa?
Que no saben decir que no al niño mimado que es Podemos.
(Aplaudiments)

Hoy, he leído en El Mundo, en el encabezamiento, una frase de Napoleón I que dice: Â«No hay que temer a los que tienen otra opinión sino a aquellos que son demasiado cobardes para manifestarla.
Â» Le va a este Consell como anillo al dedo.
(Soroll de papers) Más despropósitos.

¡Fíjense!
, dice el texto de Podemos, redactado por los diputados Fabiola Meco y Antonio Estañ; firmado, Antonio Montiel.
¡Mentira!
Se la han copiado de la proposición de ley de Andalucía.
¡Es idéntica!
¡Esto es idéntico a esto!
Donde pone Â«Junta de AndalucíaÂ» han puesto Â«Generalitat valencianaÂ».
¡Hasta al Consell lo han pillado!
¡Se les ha pasado borrar una Junta de Andalucía!
¡Y han puesto un decreto andaluz!
¡Y está en su texto!
(Aplaudiments) ¿Y lo han hecho ustedes?
Por menos han dimitido algunos ministros por hacer plagio en el ámbito universitario.
¡Míreselo!
, ¡míreselo!
(Veus) Curioso, ¿eh?
Es curioso.

Pero, continuando con el festival de los despropósitos, oigo por ahí quien dice, Â«somos fans de la transparenciaÂ», una poesía sobre la transparencia.
Y ¿por qué votaron en contra de la ley, oiga?
(Aplaudiments) Y ¿por qué en el pacto del Titanic quieren hacer una nueva ley cuando dice que está de acuerdo?
En el pacto del Titanic quieren hacer una nueva ley de transparencia.
Y ¿por qué el Consell quiere hacer cuatro reglamentos para desarrollarla?
Y ¿por qué Podemos quiere mejorarla?
¿Van a incumplir el pacto del Titanic?
¿Lo tienen claro?
Porque con esta proposición de ley, ¿dónde está la participación ciudadana?
¿Han hablado con la gente?
¿Dónde están los colectivos participando en esto?
¿Dónde están los consensos ciudadanos?
O -como decía el señor Ibáñez antes-, ¿dónde está la participación circular?
Y esto les sonará: hace seis meses, ¿dónde está l'empoderament ciutadà?
¿Se les ha olvidado?
¡Ya no lo recuerdan!
¡Ya no queda ni tan siquiera en la memoria de ustedes!

Porque, además, último despropósito -porque no tengo más tiempo-, por el procedimiento de lectura única.
Decía una diputada hace unos momentos, precisamente del grupo proponente, que una propuesta por lectura única es, literal: Â«Hacer lo que le da la gana sin escuchar a nadie.
Â» ¡Eso es lo que quiere hacer Podemos!
(Aplaudiments) Hacer lo que le da la gana sin escuchar a nadie.
¡Aplíquese el cuento!

Porque, ¡oiga!
, aquí no ha habido participación ni para redactarla -como es evidente ya que se la han copiado- ni para tramitarla.
¿Dónde está el debate?
¿Dónde está el consenso?
¿Dónde están los acuerdos?
Al final, ha quedado claro que todo eso que ustedes han hablado hace seis meses era jerga, palabrería electoral, todo fachada, todo mentira.

Así es que esta proposición en la que no le se le puede hacer nada porque tanto en el contenido como en la tramitación es absolutamente opaca, es decir, es una tramitación a la venezolana, no vamos a oponernos, vamos a abstenernos.

Pero que quede claro que en este pleno están dejando muy claro cuál es su sello: el de los decretos leyes, el de los rodillos parlamentarios y el de las tramitaciones por lectura única.
Sello de la izquierda a la venezolana con nuestra abstención activa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

¿Si?
, senyor diputat, ¿per a possible rèplica?
Li concedisc dos minuts.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Crec que està vosté molt malament informat perquè no l'hem fet pel procediment de lectura única, i crec que vosté era conscient que aquesta llei es va presentar en tretze parlaments de tot l'estat espanyol.

Per tant, no és una còpia de l'andalusa sinó que és una llei que ha desenvolupat Podem amb la ciutadania a tot l'estat espanyol i que es presenta ací, a València, però també a Castelló-Lleó, Castella-La Manxa, Madrid, Andalusia i altres comunitats autònomes perquè és una demanda de la gent, de les persones, i consideràvem que la Comunitat Valenciana no podia obviar o podia tindre una mancança d'aquesta eina que el que proposa és que la gent tinga un mecanisme per a conéixer com es gestionen les despeses i els ingressos públics i que no tinguen sols una eina de transparència sinó també de participació.

Em sorprén que tots estiguen en consens, inclús el Partit Popular i Ciudadanos, amb el dictamen del Consell.
Vos felicite, vos done l'enhorabona; però sí que és de veres que ens agradaria matisar que nosaltres no estem d'acord amb eixe dictamen -i tindrem temps de fixar la nostra posició quan es tramite la llei-, sobretot perquè en cap cas els subjectes afectats per la proposició de llei es pot considerar que afecta la llei de protecció de dades al no estar cap subjecte referit a persones físiques identificades o identificables, seguint a tots els efectes i fent referència a persones jurídiques.

I quant a les especificacions tècniques, recordar-los que l'Associació Espanyola de Banca, tant la CECA com la Unacc, ja establixen mecanismes d'automatització de procediments repetitius que donen una solució tècnica senzilla i automàtica a la codificació de les dades personals i que es podria adaptar al portal de la Generalitat valenciana amb una simple modificació tècnica que -com vos dic- no tindria cap cost afegit.

Per tant, considerem que en aquesta llei no hem de tindre en compte o no s'ha de votar (rient) en contra per una qüestió tècnica.
Considerem que allò important és que és una llei que proposa donar més participació i transparència i que, per tant, a més és un compromís per a saber amb quins sectors financers estem treballant, on van els nostres diners, els dels valencians i les valencianes i que no es treballe amb aquells bancs que estiguen desnonats i que es fomente la banca valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

I, a continuació, per a rèplica tindrà la paraula el senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Sé que -como ha anunciado usted en su turno a favor- llevaba la réplica escrita para hacer el segundo turno y no ha habido opción y tenía que soltarlo ahora.
Pero créame que lo lamento porque si usted se hubiera leído su propia proposición de ley, igual que se lo leyeron Fabiola Meco y Antonio Estañ, que no la redactaron, ¡fíjese cómo están callados!
, ve cómo no la redactaron, y aquí pone redactado por ellos, Antonio Montiel, ve cómo no lo redactaron, se hubiera dado cuenta que en la página 6 dice: Â«El planteamiento de la presente proposición de ley de cuentas abiertas, tal, tal, tal, tal, responde, primero, a fin de complimentar la ley de transparencia -la nuestra- y, segundo, con el objetivo de poder tramitarla según el procedimiento de lectura ¡única!
Â» ¡Lo dice aquí!
Lo dicen ustedes, bueno, lo dicen los andaluces y, luego, ustedes que se lo han copiado.
(Rialles)

Pero es que, además, usted tiene aquí, en el informe del Consell se lo pone también, puede no haberse leído la proposición de ley aunque sea suya, andaluza, pero por lo menos léase el informe del Consell que para eso están controlando ustedes al gobierno con su mando a distancia.

Por lo tanto lo que yo les pido es que copien pero que ¡lean!
No estaría mal.
No es la primera vez que pasa aquí, hemos tenido otros ejemplos -que se han citado por algún diputado también- en los que se han copiado leyes de Navarra de transparencia y, luego, se han traído aquí como unas propuestas que partían de la base ciudadana.

¡No engañen a la gente!
Ustedes, l'empoderament ciutadà lo han cogido en su momento para intentar tener aquí escaños, para ser casta, y una vez ya han sido casta ¡se les ha olvidado!
(Se sent una veu que diu: Â«¡Sí, señor!
Â») Han tocado el escaño y han dejado de pisar la calle.

Un poquito más de círculos, un poquito más de diálogo, un poquito más de debate y dejen de copiar, por favor, que los han pillado.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, anem a passar a la votació de la presa en consideració de la Proposició de llei.
Sí, sí, la votació, no és lectura única, ho sabem, és una presa en consideració d'una proposició de llei, per tant tindrà el seu tràmit parlamentari, que no és lectura única, encara que (veus) s'ha dit el que s'ha dit.

Per tant, senyories, anem a passar a votació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada la presa en consideració amb 50 vots a favor i 43 abstencions.
Per tant, es tramitarà parlamentàriament la proposició de llei.

Proposició de llei de modificació de la Llei 6/2002, de 2 d'agost, de la Generalitat valenciana, d'estatut dels expresidents de la Generalitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 1.
020, BOC número 11).
Criteri del Consell (RE número 2.
843, BOC número 20)

El senyor president:

I, seguidament, anem a passar al punt cinqué de l'ordre del dia.
La pretensió és d'acabar este punt i el següent, el sisé.

I sense més dilació passem a la presa en consideració de la proposició de llei de modificació de la Llei 6/2002.

I, per tant, passe la paraula al secretari primer perquè done lectura al criteri del Consell.

El senyor secretari primer:

El Consell, en la reunión celebrada el 25 de septiembre del 2015, acordó:

Â«Manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación de la Ley/2002, de 2 de agosto, del estatuto de los expresidentes de La Generalitat, presentada por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem, lo cual comunico a estas Cortes mediante escrito con número de registro de entrada 2.
843, Boletín Oficial de Les Corts número 20, de fecha 8 de octubre del 2015.
Â»

Pasaríamos, así, al debate de la iniciativa si sus señorías no tienen inconveniente.
(Soroll de papers)

El senyor president:

Doncs, per a començar el debat de la iniciativa, per al torn a favor, el proposant, el Grupo Podemos.

Té la paraula la il·lustre diputada Fabiola Meco per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Membres del Consell.

Senyories.

Intervengo en nombre de mi grupo parlamentario Podemos-Podem para defender la Proposición de ley de modificación de la Ley 6/2002, de 2 de agosto, del estatuto de los expresidentes de la Generalitat valenciana.

No es esta la primera vez que esta materia es tratada en esta cámara, la pasada legislatura lo hizo hasta en cinco ocasiones y en todas ellas se votó en contra de modificarla; cada votación, dicho sea de paso, con menos votos a favor y más abstenciones, llegó a tener hasta treinta y una, un tercio de la cámara que no sabía, que no contestaba.

Una norma que se planteó a propuesta conjunta del Partido Socialista y del Partido Popular.
Esa sí que, por procedimiento de lectura única, esa sí.
Y que consiguientemente obtuvo el respaldo casi total de la cámara, a excepción de los votos de Esquerra Unida.
Trece días, desde que se publicó la norma hasta que se aprobó, un pacto en toda regla por el estatus de los expresidentes.

Hoy, Podemos, con esta iniciativa legislativa a la que el Consell ha mostrado su criterio favorable para la toma en consideración, quiere insistir en la urgencia y en la conveniencia de la modificación del estatuto de los expresidentes.
Estamos ante una norma finalista, pero sin utilidad para la ciudadanía.

Estatuto quiere decir régimen jurídico, al cual, en este caso, están sometidos los expresidentes o, lo que es lo mismo, derechos y obligaciones que han de tener.

Pero cuando uno lee esta norma -la lee, la relee, porque es breve, se puede hacer, se debe hacer, yo lo he hecho varias veces-, en ningún artículo encuentra el capítulo de las obligaciones.
Solo se encuentran prerrogativas y privilegios.
Nada en esta norma les obliga a hacer nada, nada les limita, ni les sanciona en caso de faltar al decoro ni a la dignidad del cargo, nada.

Miren, cuando uno recibe clases de derecho, desde los primeros días le insisten a uno en que para interpretar la norma hay que buscar la finalidad de la misma, y a veces las exposiciones de motivos… encuentran…, dan la pauta.
Y esta lo hace, dice -textualmente leo-: Â«Se pretende así garantizar que los expresidentes de La Generalitat puedan atender sus necesidades de presencia social de acuerdo con la dignidad y el decoro de las altas funciones ejercidas.
Â»

Este es el problema de fondo, que no son sus necesidades de presencia social las que han de atender los expresidentes, sino las necesidades de la ciudadanía valenciana que son sustancialmente más importantes y acuciantes que las de la presencia social de ellos.

Vivienda, dependencia, salud, educación, servicios sociales y otras.
¿No es para atender estas necesidades para lo que se les eligió como presidentes y para lo que se supone que esta norma les premiaba con privilegios al dejar el cargo?
¿En qué se traduce la dignidad y el decoro de las altas funciones ejercidas?
¿Quién lo mide?

Esta es una norma finalista y sin utilidad para la ciudadanía.
El fin de la misma está claro, que los expresidentes tengan todo tipo de prebendas tras dejar su cargo y que no encuentren ningún impedimento, ni temporal ni material, a la hora de compatibilizar estos privilegios con el espacio público o privado al que deciden después incorporarse.

La norma del 2002 contempla varios reconocimientos honoríficos y privilegios para los expresidentes: privilegios materiales, una oficina -hoy situada, parece, en el Palau de Pineda-, un vehículo oficial; privilegios personales, dos asesores, un chófer y personal de seguridad, y el último privilegio, el derecho a ser miembro nato del Consejo Jurídico Consultivo.

Los expresidentes de La Generalitat vinculados al PP se han acogido de manera diferenciada a estos privilegios: unos a la seguridad, el señor Zaplana; el señor Fabra, a todo menos al Consejo Jurídico Consultivo, y el señor Camps, a todo el pack.

La pregunta que se haría cualquier valenciano o cualquier valenciana nos la hacemos hoy aquí.
Todos estos privilegios que se costean desde el erario público, ¿para hacer o por hacer el qué?
Pues miren, no se sabe.
Estamos ante una norma que privilegia y que guarda silencio.
Cuatro artículos, cuatro, de reconocimientos y privilegios, y tres silencios clamorosos.
Opacidad y silencios clamorosos.
Esa es la norma.

El primer silencio en la norma: no se dice cuáles son las funciones o las tareas que han de desarrollar los expresidentes durante el disfrute de los privilegios; ni cómo, ni cuándo han de rendir cuentas de lo hecho.

Dinero público que no hay obligación de justificar, dinero de todas y de todos que no sabemos a qué se aplica y en interés de quien.

No se les obliga a publicar su agenda, a presentar una memoria de actividades o tampoco a justificar económicamente los gastos hechos con cargo al erario público.

Dinero público que ha sido asignado y que no sabemos en qué beneficia a la ciudadanía valenciana.
Lo que sí que sabemos es que ese dinero deja de estar destinado a una ciudadanía que está cansada ya de ver… que está cansada de ver cómo los de arriba no aprenden que los de abajo ya no tienen más agujeros en el cinturón.

Es paradigmático que cuando se concede una ayuda, una subvención o una beca a cualquier persona, a cualquier valenciana y valenciano se le exijan una serie de requisitos para dársela y, también, una serie de resultados y objetivos para quitársela.
Aquí, no; aquí, a los expresidentes se les presupone su capacidad y su voluntad de trabajar y de hacerlo, y hacerlo bien, por el interés general.

Miren, como decía Eduardo Galeano en su libro Patas arriba: Â«El mundo al revés está a la vista: es el mundo tal cual es, con la izquierda a la derecha, el ombligo en la espalda y la cabeza en los pies.
Â»

El segundo silencio: no hay ni un artículo destinado a la renuncia voluntaria o forzosa, ni a la revocación parlamentaria, ni tan siquiera en casos justificados por condenas firmes en tribunales.

Entonces, si se conocen sucesos, si se conocen hechos acaecidos antes, durante o después del ejercicio del cargo que lo hacen indigno para seguir disfrutando los honores y los privilegios, ¿qué pasa?
¿No pasa nada porque la norma no lo contempla?
¿Queda en manos de la persona afectada, de su partido, de la propia institución mover ficha?
En fin, lo mismo de siempre.

El tercer silencio: no hay incompatibilidades.
Los expresidentes pueden compatibilizar sus privilegios con su dedicación, cualquiera que sea, al ámbito público o privado.
Hablamos, efectivamente, de las puertas que giran; unas que llevan de lo público a lo privado, a ese sector privado que ha sido favorecido, y de qué manera, desde lo público -luz, gas, telefonía-, que no se ha traducido en bienestar para la ciudadanía, pero sí para algunas personas de más alto nivel: el señor González, en Gas Natural Fenosa; el señor Aznar, en Endesa, y en nuestro territorio, el señor Zaplana, en Telefónica.

También están las puertas que giran de lo público a lo público en la Comunitat Valenciana: de la presidència de La Generalitat al Consejo Jurídico Consultivo, y el señor Fabra, hoy senador territorial, acogido también a los privilegios de expresidente -doblete que en su caso pudo ser triplete-.
Del Consejo Jurídico Consultivo también habrá que hablar, también, y pronto.

En definitiva, señorías, estamos ante una norma impropia de un sistema democrático que no estuvo a la altura de la labor de un legislativo en su día, pero que menos aún lo está hoy con lo que estamos viviendo a nivel político donde han sido presidentes de esta comunidad imputados y, sobre todo, atendido el contexto de emergencia que vive la ciudadanía valenciana a la que se le debe su bienestar y, de manera inaplazable, la satisfacción de sus necesidades básicas, que son derechos fundamentales por encima de los cuales no debe estar, ni está nadie.

La dignidad de un alto cargo no se mide por ir acompañada de privilegios; para Podemos, no.
Por eso nosotros sostenemos que el reconocimiento social a nivel honorífico y protocolario es suficiente para quien tuvo el honor de ostentar la más alta magistratura de esa comunidad y por eso hemos planteado el mantenimiento de los artículos 1 y 2.
1 en su redacción original; no así los artículos 2.
2, 3 y 4 de los que plantemos su derogación por razones prácticas de memoria de un pasado que es presente, de desigualdad social y de corrupción política, y de la apuesta por un futuro de unas instituciones dignas de reconocimiento social por su acción y no por su estatuto privilegiado.

Concluyo.
No es el estatuto de los expresidentes el que contribuye al fortalecimiento de las instituciones de autogobierno.
A su fortalecimiento contribuyen políticos responsables, cómplices con los derechos de su ciudadanía y de su territorio, cómplices con la dignidad de un pueblo.

Voten a favor de esta propuesta y estén a la altura de la democracia y de la regeneración política del sentir de lo que es justo, pero para todas y para todos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació.
.
.
, ¿n'hi ha algun torn en contra de la presa en consideració?
Passem a les fixacions de posició.
Començarem pel Grup Ciudadanos, senyor Antonio Subiela.
Per un temps màxim de quatre minuts.
Quan vosté vullga.

El senyor Subiela Chico:

Se prevé.
.
.
sobre todo porque parece que el señor presidente almuerza más fuerte que los diputados y no tiene prisa por irse a comer, pero…, sobre todo, más que nada porque vamos a apoyar la toma de consideración de la proposición.
Aunque, por supuesto, entendemos que la matizaremos en su proceso parlamentario, porque entendemos que de alguna manera tendremos que garantizar la representación… o la efectiva representación social y, sobre todo, la reinserción laboral de los expresidentes.

No podía ser de otra manera que Ciudadanos apoyara una propuesta que supone una reducción de privilegios excesivos a todas luces.
Y digo que no podía ser de otra manera porque todos los presentes son conocedores de que hemos presentado una propuesta para la eliminación del Consell Jurídic Consultiu que, creemos, complementa perfectamente la propuesta de la que aquí estamos hablando hoy y de la que esperamos que tenga el mismo apoyo parlamentario que hoy estamos ofreciendo a esta.
Solo así demostraríamos una coherencia política acorde a lo que se espera de esta nueva legislatura.

Los privilegios deben ser razonables y, sobre todo, temporales.
Me alegro mucho de que partidos que en su época aprobaron estos excesivos privilegios y partidos que durante todos estos años los han mantenido hayan entrado ahora en razón, pero espero que lo hagan por convicción y no solamente por verse obligados a no dar una mala imagen a la prensa en un tema que podía dar mala imagen a dos meses vista de unas elecciones generales.

Justificar el cambio del estatuto centrándolo sobre todo en la situación de crisis económica no creo que sea lo más adecuado.
Los privilegios eran excesivos antes, han sido durante y son ahora.
Y lo que debemos evitar es que a nadie se le ocurra recuperarlos.
La eliminación de los privilegios debe realizarse porque entendamos que son excesivos, que son incorrectos; no porque ahora no se puedan pagar.
Los despilfarros no se tienen que acabar porque falte liquidez, sino porque impongamos la sensatez.

Como ya hemos dicho muchas veces, y acabo con esto, siempre que la propuesta se encamine a la reducción de duplicidades en la administración; siempre que la propuesta se encamine a la eliminación de gastos superfluos y la optimización, la racionalización de los recursos públicos, y siempre intentando fuera de revanchismos, ahí encontrarán el apoyo de Ciudadanos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Però l'he d'informar que no he esmorzat, com la majoria dels que estem ací, i estic en.
.
.
, però mos toca complir amb el nostre deure de, com a mínim, arribar fins al punt 6.

A continuació, per a fixar posició del Grup Compromís, per un temps màxim de quatre minuts, prendrà la paraula la diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor de la tramitació d'aquesta proposta que se fa per part del Grup Podem.
Sí que ens agradaria fer algunes matisacions.

No és la primera vegada que jo, personalment, parle d'este tema en estes Corts.
En juliol de 2011, el Grup Parlamentari Compromís presenta una proposta que venia a regular el que es referia als estatuts dels expresidents.
En eixe moment, en novembre de 2011 vam poder parlar d'esta circumstància i el Partit Popular no va entendre que s'havia de regular de major forma tot allò competent en l'Estatut d'expresidents, quan era un clam social el que, efectivament, en esta regulació hi havien moltes ombres, i moltes llums, però quant als privilegis.

Després, més endavant, en 2012, el Grup Parlamentari Esquerra Unida presenta, de nou, una proposta al respecte on eliminava, com fan en este cas vostés, part de l'articulat d'esta llei, dels estatuts dels expresidents.
Nosaltres, ja en eixe moment, férem la mateixa matisació que li vaig a fer jo, avui, ací, a la senyora Meco i al Grup Podem, i és en la línia en la qual van a anar les nostres esmenes.

Nosaltres no volem desregular la figura que representa els expresidents de la Generalitat valenciana.
Tot el contrari, volem major regulació.

Per a nosaltres és important conéixer l'activitat que fa un expresident; saber què se posa a disposició d'un expresident; si ens sembla adequat o no.
.
.
, i per tant recolzem la tramitació d'esta norma, per saber si ens sembla adequat els materials, mitjans humans o materials que se posen a disposició per part de l'administració.
Em sembla important parlar d'això.

Però em sembla molt més important parlar del poder d'influència, de coneixement que han adquirit en la seua legítima representació en el càrrec que ha ostentat de president i com pot fer ús, degut o indegut, d'este poder d'influència i dels coneixements adquirits.
Per a nosaltres això és el quid de la qüestió: el trencar amb les portes giratòries, l'establir un major règim d'incompatibilitats, el saber que no se pot assessorar empreses privades o públiques a l'haver adquirit uns coneixements que poden influir de manera directa en participar d'un poder o un lobby afavorint-lo respecte al conjunt de la ciutadania, és a dir, el poder fer un tracte de favor de la seua figura, que, ja dic, legítimament ha tingut en el seu càrrec com a president de La Generalitat, però que en el fons se pot desviar com tantes, i tantes i tantes vegades hem vist en altres figures públiques de presidents, de ministres, etcètera, etcètera.
Eixe és el quid de la qüestió.

Si ho reduïm al xòfer, als assessors o a la seu que puga disposar, si ho reduïm a això i no establim mecanismes que vagen a regular les incompatibilitats o el seu poder d'influència, estarem cometent una greu errada i no estarem aprofundint en el debat que socialment ja va guanyar el carrer i que durant esta passada legislatura per dos vegades se va posar damunt de la taula el poder aprofundir en estes reformes i el Partit Popular les va vetar constantment.

Per tant, obrim la porta, efectivament, en este canvi de postura del govern valencià, en este canvi de postura per esta nova majoria social parlamentària que tenim, però sense cap dubte l'aportació que farà Compromís anirà a incidir en esta cosa que en el cas de la proposta concreta no se tracta i, per tant, esperem que vostés també tinguen a bé considerar les esmenes que el Grup Parlamentari Compromís fem al respecte.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el seu síndic, el senyor Mata, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, presidente.

También decía Galeano que al fin y al cabo, somos lo que hacemos para cambiar lo que somos.
 Y lo que hacemos en política siempre tiene consecuencias, y es lo bonito de la política.

Puertas giratorias.
Fíjese, hoy un miembro del Grupo Podemos ha dicho que la Ley de cuentas públicas tiene como objetivo también el primar a los bancos valencianos.
Instituciones financieras solo hay una, que es Caixa Ontinyent, sitio en el que nunca podrá ir a trabajar usted, sitio al que nunca podría trabajar usted como economista.
Porque la política es dignísima, pero nos exige un sacrificio con nuestras familias, con el tiempo, con muchas veces parte de nuestras convicciones.
Y la política siempre ha sido muy parecida.
Un amigo mío decía es que la política en España está diseñada para ricos, para funcionarios y para ladrones.
Ricos porque se divierten mucho, funcionarios porque luego vuelven a su trabajo y ladrones porque pillan a pocos.
Y es verdad la gente normal no tiene acceso a la política, tiene dificultad estar aquí y volver.
Porque ¿qué pasa cuando alguien se presenta a unas elecciones, yo que sé, al Parlamento Europeo, prometiendo cambiar Europa y al cabo de un año dice que se va a las elecciones generales?
¿Eso no es cambiar el destino de lo que se hace?

Los presidentes de La Generalitat son dignísimos solo por el hecho de que los hayan votado muchísimas personas, muchísimas.
Y nosotros vamos a aprobar esta proposición de ley precisamente para aclarar esa cuestión, como decía la señora Mollà.

Es que hemos tenido cinco presidentes de La Generalitat.
Uno, que era el presidente Lerma, se fue al Senado, nunca ha tenido ningún beneficio y está allí.
Otro, que fue el señor Zaplana, pues acabó en Telefónica ganando no sé cuántos millones; además, era un personaje curioso, porque ustedes no lo recordarán, pero yo me acuerdo de cuando nombraron una vez a vicepresidentes de Bancaixa, entre ellos Enrique Roig, que era un arquitecto, estaban él y Társilo Piles, y estaban los dos y decía, Â«fíjese, me ha regalado un Hublot este señor porque le hemos nombrado vicepresidente de BancaixaÂ».
Esas cosas pasaban.
La gente, bueno los que estábamos en política entonces, nos indignábamos y nadie nos hacía caso.
(Veus)

El senyor president:

Senyor…, senyor Alfredo Castelló, no té vosté la paraula.

El senyor Mata Gómez:

No senyor, ¡una porra, votábamos a favor!
(Remors) ¡Una porra, votábamos a favor!
(Rialles) ¡Que alguien aceptara regalos porque hacía nombramientos!
Esas cosas pasaban, esas cosas pasaban.
Y durante mucho tiempo ese señor fue presidente de la Generalitat valenciana, creo que no se ha acogido a ninguno de los…, no sé por qué le llaman privilegios a alguna de las cosas.
Pero, bueno, muchos de los privilegios los inventó la democracia para solventar situaciones históricas.
El Congreso de los Diputados al darse cuenta en el año 1977 que Dolores Ibárruri, Pasionaria, y Alberti eran personas que iban a ser diputados y nunca iban a poder cobrar una pensión de jubilación, pues se inventaron un complemento.

Es decir, en política nunca las cosas son blancas ni negras.
Y en Francia, cuando hay un expresidente, después de acabar sus dos mandatos de antes siete años y ahora de cinco, pues uno hace una superbiblioteca, como era Mitterrand, otro hace las pirámides del Louvre.
Hay países donde la limitación de mandatos lleva a la corrupción, como en México, hacen el dedazo, se forran los presidentes ocho años porque saben que ya nunca van a estar.
Es que nada es blanco ni negro.

Nosotros queremos, señor presidente, regular en esta ley que un expresidente nunca se desaproveche lo que ha sabido y lo que ha sabido hacer, que nunca.
Y no está mal que en el Consejo Jurídico Consultivo tengan voz y no tengan voto, porque muchas de sus opiniones deberían ser válidas.
Es que han hablado con toda la sociedad, con todos los movimientos sociales, con todos los empresarios.
La vicepresidenta y el presidente han hablado con más gente estos días que en su vida.

Pero claro que sí, Antonio.
Los presidentes del gobierno hablan con la gente normal, porque la mayoría de gente es gente, no es otra cosa.
Ustedes, nosotros, somos personas normales.
Y ahora nos toca aquí estar una temporada, y luego nos tiran, y luego vuelven o cambian de sitio.

Que su voz sea oída, que ninguno de los expresidentes esté en una situación económica si no tiene un trabajo público o privado que no tenga un ingreso.
Es que eso me parece razonable.

Es que hay expresidentes que por su calidad y su talla alguien les puede nombrar, yo qué sé, nombrar un instituto, o un colegio, o un hospital en un sitio, y entonces hará falta que alguien les atienda.
Habrá expresidentes que tengan una agenda muy complicada, y habrá que regularlo previamente, habrá que darles la posibilidad de expresidente.

En España hay comunidades autónomas…

El senyor president:

Senyor Mata, és molt interessant el que està dient.
.
.
(Rient)

El senyor Mata Gómez:

Concretant, que anem a votar a favor.
(Rialles i aplaudiments)

¡Ay, me he dejado a Olivas!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, sense més dilació, jo no he posat ací la campaneta, però anem.
.
.
Més rèpliques?
Sí.

Ai, perdó, perdó, per a fixar posició -tens raó- el senyor Zaplana, José Juan Zaplana.
Disculpe.
Per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Zaplana López:

Bueno, simplemente, no sé si estaré a la altura de este debate, de hablar más de cuatro minutos, casi cinco, sin decir nada.
Voy a intentarlo.

Decirles que nosotros vamos a hacer una oposición a… una abstención activa a este punto.
Y le voy a proponer a la señora Meco y al resto de los portavoces de los grupos que han hablado un reto, un reto.
En la ley de 2002 se contó con un apoyo del 80% de los representantes en esta cámara.
No aprobemos una ley que no tenga tanto apoyo como esa, tengamos ese reto.
Busquemos el 80%, a ver si somos capaces de llegar a esa nueva voluntad de etapa, de consenso y de diálogo que tanto preconizan, pero que no se nota, por lo menos algunos todavía no notamos ese diálogo y ese consenso.
Porque esta norma podía haber venido aquí, podía haber habido una propuesta por parte de Podemos donde se hubiera podido tantear un poco el posicionamiento de los grupos.
A lo mejor no hubieran traído una proposición de ley que no sirve para nada, una ley que no es ley, una ley que tiene un artículo y medio.
Para eso es mejor derogarla, no hagamos una ley.

Pero luego me sorprende que usted ha hecho oposición aquí, habla mucho de muchas cosas que había que legislar, pero es que lo que usted quiere es quitar la ley.
Ha hablado muchas cosas de cosas que hacen falta.
Pues vamos a hablar en positivo.

Mire, entendemos que el momento actual puede ser el oportuno para abrir este debate u otros.
Pero, tal y como ha quedado plasmado en la anterior legislatura, era voluntad de este Consell, del Consell anterior, abrir este debate y otros, pero siempre vinculado a otros temas, no marcando exclusivamente este punto.

Y en este momento he querido decirle una cosa, señora Meco, antes de afirmar los privilegios, según usted, que ha acceptado cada uno de los presidentes, infórmese bien.
No todos son así y algunos presidentes tomaron posesión de sus cargos, aunque luego pidieron excedencia.
Todos tuvieron algún tipo de privilegio, todos los han tenido, todos.

Pero hablemos de futuro.
Mire, se abre ante nosotros una oportunidad real de construir un nuevo modelo.
Hablemos, debatamos qué papel queremos que tengan los expresidentes de los distintos gobiernos valencianos.
Planteemos incompatibilidades, matizaciones y cambios en las situaciones actuales.
Pero hagámoslo sin sectarismos, sobre lo que representan o sobre lo que tienen que representar estas personas desde el respeto institucional.

Seamos inteligentes, no desperdiciemos en este campo la experiencia y el conocimiento de estas personas, porque sobre todo no olvidemos que estos presidentes algún día fueron presidentes porque los ciudadanos a los que nosotros representamos los votaron.

Elevemos la altura de este debate.
Mire, no dejemos el debate en si van en bici o en coche.
Algunos van en bici una semana, luego enseguida se suben al coche.

Mire, hablemos de los privilegios o prebendas que ustedes dicen.
¿Es un privilegio llevar seguridad?
¿Es un privilegio?
¿Piensa que es un privilegio?
¿Son los señores consellers, el señor presidente de la cámara, privilegiados?
¿Tienen privilegios por llevar seguridad o por llevar coche oficial?
Eliminemos los privilegios.
Si tenemos que eliminar privilegios, eliminemos.

Miren, a lo mejor algunos sí que termina en Caixa Ontinyent.
Sí puede ser, hay algunos que terminan en La Fe.
¡Puede ser!
¡Puede ser!
Porque puertas giratorias siguen habiendo, gobierne la izquierda o quien gobierne.
Sigue habiendo.
Pasar de lo público a lo público, de lo público a lo privado.
.
.
Señora Meco ¿usted va a terminar en lo público después de estar en lo público?
¿Lo suyo será una puerta giratoria?
¿O no?
¿O va de lo público a lo público?
¿O solamente cuando a ustedes les va bien?

Miren, -y termino- solamente tengo un lamento y una pena hoy aquí.
Miren, es la primera propuesta, hoy es… una de las primeras propuestas que podemos traer a este plenario o a este debate.
¡Qué pena, qué pena que estemos hablando cuarenta y cinco minutos o una hora sobre el futuro de cinco personas y no sobre cinco millones de personas!
¡Qué pena que estemos preocupados de qué trabajan o qué no trabajan cinco personas en lugar de cinco millones de personas!
Mírenles a la cara a esa gente y díganles que a ustedes les preocupa qué hacen los expresidentes y no en qué ocupan su tiempo libre.
Mírenles a la cara y háganselo ver.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.
Moltes gràcies, il·lustre diputat José Juan Zaplana.

I per a rèplica.
.
.
Sí, a qui vol replicar?
(Veus)

Però a quin grup en concret?
Al Grup Popular?
(Veus)

Vale, d'acord.
Té vosté un temps de quatre minuts.

La senyora Meco Tébar:

Senyor Subiela, jo he parlat de privilegis i he parlat de privilegis excessius, antes, durante y después.
Por supuesto estoy totalmente de acuerdo con usted, lo he dicho.
He dicho que era una norma impropia de un sistema democrático que se aprobó con los votos a favor de Partido Socialista y de Partido Popular.
Cuatro artículos con múltiples silencios, graves silencios, que es lo que aquí nos preocupa.

Por lo tanto, en ese sentido, no es que nosotros queramos hacer revanchismo, por eso la réplica.
No es que nosotros queramos hacer revanchismo con esta iniciativa, ni mucho menos.
Estamos hablando de una normativa además, insisto, aprobada con los votos mayoritarios de esta cámara por dos partidos, el Partido Popular y el Partido Socialista.
Por lo tanto, no hay revanchismo ninguno.

Hay la voluntad de tener una norma a la altura de la materia y a la altura de este parlamento, una norma que no es ésta, por supuesto que no es ésta.

Y nosotros, señor Zaplana, no tenemos ninguna voluntad de querer quitar la ley.
Esta es nuestra iniciativa, está planteada de esta manera.
Usted tiene en este momento abierto el mecanismo para plantear las enmiendas que usted considere.
Nuestra voluntad no era quitar la norma, ni mucho menos cuestionar la dignidad de los expresidentes, como el señor Mata también ha aludido.
No es esta la voluntad de la norma de cuestionar la dignidad de los expresidentes, el por qué fueron elegidos, que por supuesto por la mayoría de la ciudadanía, o por pactos o por lo que sea.
Pero desde luego no estamos planteando una reforma que vaya en contra de eso.

Usted dice, cuando hable de privilegios… vitalicios, no se le olvide, vitalicios, se tienen durante todo el tiempo, siempre, siempre, absolutamente siempre, vitalicios.
Y dice usted, infórmese bien.
Pues dígame dónde, dígame dónde puedo informarme bien de lo que hace los expresidentes, dígame cuánto le cuesta a la ciudadanía mantener los privilegios de los expresidentes, dígame bien a qué se dedican los expresidentes de esas oficinas costeadas con erario público.
Dígame dónde me puedo informar bien de dónde van esos coches oficiales que conducen a los expresidentes.

Dígame bien a quién atienden los expresidentes desde esas oficinas y a quién no.
Dónde puedo ver esa agenda publicada.
Dígame usted que han hecho los presidentes que se han acogido a esas normas, dónde puedo leer todo eso, dónde.
Porque que yo sepa ningún miembro de esta cámara puede acceder a ningún elemento para informarse bien.
Y este es el problema de esta comunidad.
Este es el problema de esta comunitat y este es el problema que ha dejado la herencia de su gobierno de veinte años: que no se pueda uno informar bien de nada.
Porque ustedes no han favorecido mecanismos.

Y de eso se trata, de no tener normas opacas, opacas como esta, de no tener normas que no favorezcan la transparencia, de saber que cuando a uno se le reconoce determinado estatus, determinados derechos, también tiene obligaciones, tiene obligación de rendir cuentas.
Porque al final, detrás de todo, está el erario público.
Detrás de todo, al final, detrás de todo, está la ciudadanía, una ciudadanía que hoy está sufriendo, sufriendo los efectos de la crisis.
Pero no se le olvide a usted, señor Zaplana, que está sufriendo también, sobre todo también, el régimen de su partido que ha instaurado una herencia que hoy provoca desabastecimiento en las arcas públicas favorecidas por la corrupción, la de su partido.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica el senyor José Juan Zaplana, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Zaplana López:

Mire, no habíamos asistido a la primera carta de los podemitas al Titanic.
Ya les dicen ustedes a los demás lo que tienen que hacer y lo que tienen que votar.
No están de acuerdo con lo que ustedes presentan, pero les van a apoyar, no se preocupen.

Miren, nosotros nos vamos a abstener y le vamos a hacer enmiendas a su texto, que su texto no es nada.
El texto suyo exclusivamente es derogar el artículo, derogar el artículo y derogar el artículo.
Usted no hablan en positivo, usted solamente derogan.

Ahora se le llena la boca de decir todo lo que le gustaría que se hiciera dentro de eso.
¿Por qué no lo ha puesto en la propuesta?
¿Por qué no ha dicho dentro de la propuesta todo lo que quiere, esas partes del control que usted quería ejercer?
¿Sabe lo que pasa?
Que usted, usted en su exposición ahora dice que no tiene los datos, que no lo sabe, que no los ha encontrado.
Pero usted allí arriba ha dicho lo que había asumido cada uno de los expresidentes.
Usted lo ha dicho.

¿Ha mentido, señora Meco?
¿Ha mentido o ha hecho demagogia o ha hecho lo que usted cree que los ciudadanos quieren oír, que es lo que ustedes habitualmente hacen?
Si no lo sabe, no afirme con esa vehemencia y con esa rotundidad, porque no lo sabe, porque a lo mejor no se ha informado, porque a lo mejor no sabe que los sistemas de seguridad prohíben que se hagan públicos qué controles de seguridad llevan.
Pero no los de los expresidentes, los de señores conselleres también, también, por temas de seguridad, porque por eso se llama seguridad.
Porque usted cree que es un privilegio llevar a un escolta todo el día al lado.
¿Eso es un privilegio?

Mire, es un privilegio para los ciudadanos de esta comunidad que los expresidentes puedan seguir trabajando y aportando su granito de arena para toda la experiencia acumulada y todo el conocimiento puedan seguir aportándolo, para que sigan perteneciendo al Consell Jurídic Consultiu, para que puedan aportar su conocimiento y su experiencia, no desde el punto de vista jurídico, desde el punto de vista de haber estado ahí representando los intereses de los ciudadanos.
Eso se lo quieren ustedes cargar, eso se lo quieren ustedes cargar.
Y eso es una falta de respeto a nuestra institución, a ser expresidente.

Mire, lo peor que le puede pasar a un político de esta comunidad es ser expresidente.
Eso es lo peor que le puede pasar.
Mire, no puede trabajar en el sector privado, no puede trabajar, porque es puerta giratoria.
Da igual, aunque se monte una tienda de cocinas, da igual, alguno irá a comprarse la cocina allí porque era expresidente.
No puede trabajar en el sector privado, pero no puede trabajar en el sector público.
No puede trabajar en el sector público, porque eso, si se va un expresidente a trabajar en el sector público, Dios mío, lo han recolocado.
Solamente la señora Almiñana esa es la única, la única.
Y algún alto cargo que va yendo y viniendo de lo privado a lo público.
Esos también puede, pero esos con este Consell.

Y, luego, le voy a decir otra cosa.
Es que ni en lo privado, ni en lo público.
Pero es que resulta que un expresidente no puede hacer nada, no puede hacer nada.
Si no puede trabajar en lo privado, no puede trabajar en lo público, no puede servir de asesoramiento en los conocimientos que ha atesorado, ¿para qué sirve un expresidente, para qué sirve?
Pues que se muera.
(Remors) Ya no podemos hacer nada, ya no podemos hacer nada con él.
¿Eso es lógico?

Seremos la única democracia de este país que pongamos en cuestión a los expresidentes de este gobierno.
Seremos la primera democracia.
Otras democracias, mucho más avanzadas que nosotros, mandan a los expresidentes como embajadores, como embajadores de temas turísticos, de temas medioambientales.
Aprovechemos la coyuntura, aprovechemos la oportunidad y hablemos en positivo sobre el trabajo que tienen que hacer los expresidentes, no nos basemos solamente en destruir a las personas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor José Juan Zaplana.

Tot i desitjant llarga vida als expresidents, anem a passar a votació de la presa en consideració d'esta proposició de llei.

Senyories, anem a votar.
Comença la votació.
Queda aprovada la presa en consideració d'esta proposició de llei per 61 vots a favor i 31 abstenció.

Per tant, senyories, es tramitarà parlamentàriament la iniciativa parlamentària.

Proposició de llei de modificació de la Llei 2/1983, de 2 d'octubre, per la qual es declaren d'interés general per a la Comunitat Valenciana determinades funcions pròpies de les diputacions provincials per a l'adaptació a la Llei 27/2013, de 27 de desembre, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
725, BOC número 11).
Criteri del Consell (RE número 2.
842, BOC número 20)

El senyor president:

Passem tot seguit al següent punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la Proposició de llei de modificació de la Llei 2/1983, per la qual es declaren d'interés general per a la comunitat determinades funcions pròpies de les diputacions provincials.

Per al torn a favor, té la paraula l'il·lustre diputat Vicent Betoret per un temps màxim de hui minuts.

Perdó, perdó.
Com estem… Això és que no hem esmorzat.

Llegirem el criteri del Consell sobre la proposició de llei presentada.
Té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 25 de septiembre de 2015, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación de la Ley 2/1983, de 4 de octubre, por la que se declaran de interés general para la Comunitat Valenciana determinadas funciones propias de las diputaciones provinciales para su adaptación a la Ley 27/2013, de 27 de diciembre, de racionalización y sostenibilidad de la administración local, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.
Lo cual comunico a estas Corts, mediante escrito con número de registro de entrada 2.
842, Boletín Oficial de Les Corts número 20, de fecha 8 d octubre de 2015.
Â»

Pasaríamos así al debate de la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Demanar-li disculpes al portaveu del Grup Popular i informar-los que en finalitzar este punt votarem la proposta de… que ja hem acordat la modificació.
Per tant, acabarem, previsiblement, sobre les tres o tres i quart de la vesprada.

Quan vosté vullga, il·lustre diputat, té la paraula per un temps màxim de huit minuts.

El senyor Betoret Coll:

Gràcies, senyor president.

Membres de la mesa.

Miembros del gobierno.

Señora vicepresidenta.

Señorías, me dirijo a ustedes en nombre del Grupo Parlamentario Popular para pedirles su apoyo a la proposición de ley de modificación de la Ley 2/1983, de 4 de octubre, por la que se declara de interés general para la Comunidad Valenciana determinadas funciones propias de las diputaciones provinciales, con el fin de adaptar esta ley a la Ley 27/2013, de 27 de diciembre, de racionalización y sostenibilidad de las administraciones locales.

Esta ley, la 27/2013, actualiza y delimita las competencias de las distintas administraciones con el fin de evitar duplicidades y lograr una mayor eficiencia en la prestación de los servicios públicos a los ciudadanos.
Así la ley estatal establece un nuevo marco competencial que a juicio del Grupo Popular debemos adaptar la normativa autonómica con la finalidad de garantizar la seguridad jurídica para las administraciones locales, especialmente las más pequeñas.

Señorías, no descubro nada si les digo que la ley que pretendemos modificar data de hace más de tres décadas, tiempo suficiente para que con el devenir de los acontecimientos, en concreto con el proceso descentralizador del estado hacia las comunidades autónomas, haya derivado en que muchos de los artículos de la ley de 1983 queden absolutamente obsoletos, pues se ha superado ampliamente el ámbito competencial descrito en ella.

Tras treinta y dos años de vigencia consideramos necesaria su modificación para en este caso adaptarla a la reciente Ley 27/2013, mucho más actualizada y adaptada a la realidad social y cuyo principal objetivo es mejorar la eficiencia de las administraciones públicas, evitando duplicidades y reduciendo las cargas administrativas para mejorar la relación entre la administración y el ciudadano.

En este sentido cabe poner de relieve la defensa de la autonomía de las entidades locales que realiza la ley estatal, así como poner en relevancia el papel de las diputaciones como garantes de la autonomía local.

El Grupo Popular siempre ha creído en la igualdad de oportunidades de los ciudadanos con independencia de donde residan y por eso hemos trabajado muchísimo en este sentido.
De ahí nuestra defensa a ultranza del papel de las diputaciones provinciales a la hora de atender a los vecinos de los municipios que por su tamaño o por su dispersión poblacional pueden verse perjudicados en materia de inversiones o de prestación de servicios.

Por este motivo hemos defendido, por ejemplo, que los presupuestos provinciales prioricen los servicios sociales que se prestan en municipios como entidades más cercanas a la realidad de las personas que más sufren, para que de ninguna manera falten los servicios de atención social, para que exista igualdad de oportunidades con independencia del tamaño de municipio en el que se resida, para que no se pierda la cercanía tan necesaria a la hora de conocer los problemas de nuestros vecinos.
Porque creemos que no se puede atender a la gente con el mando a distancia, ni hacer zapping con sus necesidades escondidos detrás de la burocracia que implica la ausencia del cara a cara en muchas ocasiones.

No es que lo creamos, es que sabemos que las diputaciones son una herramienta social que presta un servicio útil a los ciudadanos.
Muchos de nosotros somos conscientes de ello, porque hemos sido alcaldes y concejales y hemos comprobado de primea mano los beneficios que para nuestros vecinos tiene contar con una administración que nos asiste cuando los ayuntamientos no llegan, que lamentablemente ha sido en muchas ocasiones.

Por eso resulta inconcebible que el señor Puig, tanto tiempo alcalde de un pequeño municipio, no apoye abiertamente a las corporaciones provinciales.
Pero me resulta más difícil de entender por qué el señor Rodríguez, aunque sea alcalde de un municipio más grande, no haya dicho ni media palabra acerca de lo que va a ser su hoja de ruta respecto al ejercicio de competencias de la institución que preside.

Señorías, las diputaciones, yo creo que no hay debate sobre esto, han sido un balón de oxígeno durante la crisis.
Se lo pueden decir los alcaldes que gobernaron la pasada legislatura de todas las formaciones políticas.
Tal vez ahora, con las cuentas saneadas y con la economía en una clara recuperación, es más fácil hacer demagogia.
Pero los que hemos vivido en primera persona lo que supone contar con la ayuda de las instituciones a nivel provincial tenemos memoria y queremos garantizar que en el futuro estas puedan seguir prestando su ayuda a todos los municipios, especialmente aquellos más pequeños.

Por poner un ejemplo, el que me toca más cerca, aunque estoy convencido que es la misma situación en Alicante que en Castellón, durante la crisis sin la Diputación de Valencia, el 80% de los municipios hubieran sido inviables económicamente hablando, el 80%, y repito la cifra porque no es baladí.

En atención a todo esto el Grupo Popular creemos que sería un gravísimo error vaciar de contenido político las diputaciones provinciales.
Y más porque pudiera parecer que ciertos movimientos en este sentido se realizan por la única razón de que se trata de instituciones que, con la única excepción de la de Valencia y desde hace muy poco, no están gobernadas por partidos de izquierdas representados en el Consell.

Por eso, y para que no quede lugar a interpretaciones equivocadas, pido a los demás grupos parlamentarios que apoyen la proposición de ley que presentamos, cuyo único objetivo es garantizar que las corporaciones provinciales, que también son locales, puedan seguir ejerciendo sus competencias de manera autónoma, atendiendo a las necesidades de las administraciones más pequeñas, los municipios, como es su deber, y no a los intereses de las administraciones más grandes, que ya cuentan con sus propios mecanismos para ejercer sus funciones de la mejor manera o de la manera que consideren.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Hi ha hagut un error en la lectura per una transcripció incorrecta que ens han passat i el criteri del Consell és desfavorable a la presa en consideració.

Per a fixar la posició en contra, té la paraula la diputada Teresa García en nom del Grup Compromís, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora García Muñoz:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, diputats i diputades.

Fa uns minuts, a l'inici d'aquesta sessió parlamentària, hem estat debatent sobre el desgavell que ha suposat la llei d'irracionalització i insostenibilitat local i les seues conseqüències que ha tingut sobre els ajuntaments i les altres administracions en el vessant dels serveis socials.

Però hem de tindre en compte que aquesta llei no sols afecta els serveis socials, afecta també l'educació, afecta també els serveis de promoció econòmica, afecta també una gran quantitat de serveis que se feien a nivell municipal i que aquesta llei ha vingut a retallar.

Una llei que ha aconseguit un gran consens, però un gran consens en contra.
Consens que ha acabat en el Tribunal Constitucional, amb un recurs d'inconstitucionalitat que esperem que vaja endavant perquè, en realitat, en volta d'introduir ordre quant al paper que tenen les entitats locals, el que ha vingut a fer ha sigut desordenar tot allò que, d'alguna manera, els ajuntaments ja havien començat a exercir en les competències que tenien en la llei previstes.

El PP, no obstant, s'entesta.
S'entesta en topetar una vegada i una altra vegada amb la mateixa pedra.
Van com els rucs, com els rucs, que només miren en un sentit, i en el sentit que els allunya del poble.

I amb aquesta proposta estan traslladant la perversió d'eixa llei, la de racionalitat, a aquesta cambra.
Primer, perquè coarten la capacitat de la diputació a coordinar-se amb La Generalitat o, el que és pitjor, per evitar les recomanacions d'esta, com va ocórrer amb la proposta del conseller d'educació sobre els llibres de text on, en un primer moment, les diputacions governades pel Partit Popular van intentar escaquejar-se de contribuir a una mesura que ajudava tota la comunitat escolar.

També, segon, per sotmetre l'autonomia de La Generalitat i desregular la relació que té amb les diputacions d'esta, supeditant-la a eixa mateixa llei de racionalització que, al final, el que acaba fent és empoderar les diputacions enfront d'altres administracions, com la local o com la mateixa autonòmica.

Per tant, allò racional i allò sostenible és fer cas als criteris que proposa el Consell de rebutjar aquesta proposta, donat que no es tracta d'una mera adaptació legislativa tal qual.
Es tracta d'encetar una reforma on decidim quin és el paper de les diputacions i de quina manera poden ajudar a reforçar l'administració local, però també l'autonòmica.
Perquè haurem de plantejar-nos quin model territorial i administratiu volem al País Valencià, evidentment.

A Compromís les diputacions no ens agraden, no ens han agradat mai.
De fet, nosaltres sempre hem dit que caldria eliminar-les.
Són les administracions heretades del caciquisme.
Evidentment, són les administracions que ens recorden la foscor, la manca de democràcia.
I són les administracions on podem tindre casos de corrupció, com el de Rus, com el de Brugal o com el cas Fabra.
Arribar a la Diputació de Castelló no se sap si és arribar a la Diputació de Castelló o entrar en el saló de la casa dels Fabra, perquè no sé si sabran que han anat heretant el lloc de president d'eixa cambra.

Amb la qual cosa, les diputacions, almenys les diputacions en mans del Partit Popular al País Valencià, només han servit per a promocionar la corrupció, cosa que, evidentment, Compromís està totalment en contra.
I, si tenen algun profit -que algun profit sí que el tenen-, és el de reforçar l'acció local, però no com la llei de sostenibilitat local diu, sinó per a fer-ho des de la coordinació i des del diàleg entre administracions.

Per a fer això, per a fer eixa tasca, evidentment, les diputacions poden estar coordinades per La Generalitat i no cal cap estructura política que les mantinga.
Simplement, cal reforçar el servei de l'administració local.
Perquè, evidentment, la Constitució reconeix als ajuntaments la seua capacitat d'obrar i reconeix, en el nostre Estatut, la capacitat de La Generalitat de coordinar eixa acció local.

Des de Compromís, apostem per una administració on se fomente la proximitat, per eficàcia i per eficiència en la gestió, per criteris democràtics i de major transparència -i les diputacions son un exemple d'intransparència i de foscor-, per la nostra realitat territorial també, que es basa en comarques i no en províncies.
I, evidentment, el que hem de fer, en volta de reforçar les províncies, és desenvolupar una llei de comarcalització que, de veritat, ens ajude a prestar uns majors serveis de reforç a les administracions locals i, evidentment també, de reforç del nostre teixit territorial.

El model provincial es va establir en 1833, basant-se en els quilòmetres que podia recórrer un carro.
Sí, senyors, així és.
Per tant, en l'actualitat, és un model caduc, desfasat i prescindible.
No cal empoderar-les, com vostés pretenen; cal començar a parlar de com es gestionen les competències impròpies que té la diputació i que són del Consell.
Cal, també, desenvolupar la comarcalització i potenciar els projectes supramunicipals i mancomunats.

Per tant, evidentment, cal dialogar i cal dialogar molt per decidir quin paper és el que tenen les diputacions.
Però el que no hem de fer és fomentar una administració arcaica que no resol la problemàtica de la ciutadania.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Torn de rèplica.

El senyor Betoret Coll:

(Inoïble) .
.
.
lloc, manifestar la meua sorpresa, en principi agradable, perquè me pensava que el criteri.
.
.
, no, evidentment, no ho pensava, era favorable, era favorable.

Dit açò, vostés partixen d'un error.
Anem a vore, vosté ha dit ací que la llei de sostenibilitat retalla.
Mire, no retalla.
La llei distribuïx competències entre les pròpies i les impròpies.
El que passa és que vostés han interioritzat el tema de la tisora i la retallada els ix en qualsevol circumstància i davant qualsevol tema.

Se produïx una distribució de competències, les que són pròpies i les que són impròpies.
Les competències les presta algú, els servicis els presta algú, siga qui siga.
En este cas, els ajuntaments estan prestant moltes competències que són impròpies.

La llei no diu que se deixen de prestar.
La llei diu qui les ha de prestar i que caldrà posar diners per a pagar-les.
Perquè els alcaldes han estat reclamant tota la vida, i seguiran fent-ho fins que no es solucione d'una vegada per totes, que les competències vinguen.
.
.
, a l'igual que ho fa La Generalitat, amb bon criteri, que les competències vinguen acompanyades de finançament.
Perquè unes competències sense diners no es poden prestar, eixos servicis no es poden prestar.
I la resta és fer demagògia.
Eixa és la realitat.

Vostés van a poder demostrar el seu municipalisme quan doten, com vostés demanaven en la passada legislatura, el fons de cooperació municipal en cent milions d'euros, que era el que dotaven.
I els alcaldes, els seus, els nostres, tots els alcaldes, sense distinció de color, estaran encantats, com no pot ser d'una altra manera.

Evidentment, les diputacions no coarten res.
El que no pot ser és que les diputacions siguen el caixer automàtic de ningú.
Les diputacions tenen les seues competències i les deuen prestar.
I li puc assegurar que si vosté parla amb alcaldes de la seua formació, de municipis xicotets i com més a l'interior més fàcil, estic convençut que arribarà a aproximar-se un poc més a la idea que tenim mosatros de què han de ser les diputacions.
Perquè, al final, els ajuntaments de la zona del Racó d'Ademús, en València, de la serranía, de la zona dels Ports, en la zona d'Alacant de l'interior, en ajuntaments molt xicotets, moltes vegades han de prestar servicis als quals no arriben, als quals no arriben.

Hui mateix, hui mateix, rebia la cridada d'un alcalde de la zona de l'interior, que en el fons de 72 milions d'euros de liquidació positiva que n'hi hagué en la Diputació de València s'ha fet un repartiment a tots els ajuntaments perquè feren obres, perquè prestaren servicis.
Este alcalde manifestava la seua preocupació per si havia d'avançar els diners, perquè és un ajuntament de poc més de dos-cents habitants i no podia avançar els diners.

Vull dir, per a això està la diputació, per a eixes coses, per a ajudar estos ajuntaments xicotets.

I el que em crida poderosament l'atenció és que, si vostés no creuen en el paper de les diputacions, si vostés creuen que les diputacions han de desaparéixer, ¿per què accepten presidir-la, o vicepresidir-la en este cas, en la Diputació de València?
(Veus) Si el més fàcil és.
.
.
, quan un no creu en alguna cosa, és no participar.
(Veus) El que no és molt coherent és dir: no crec, però participe, però participe i exercisc.
(Se sent una veu que diu: Â«I sóc vicepresidenta.
Â») Anem a vore, un el que ha de fer és creure's la posició en què vol participar; i, si no se la creu, doncs, no participar.
Jo considere que és una incoherència.

I, si no, doncs, igual el seu seria que compareguera en estes Corts el president de la diputació, en este cas del Grup Socialista -que crec que tampoc està d'acord en el paper de les diputacions, ara mos ho diran-, i la vicepresidenta, del Grup Compromís, i que manifesten què és el que pensen ells que ha de ser la diputació i quin és el projecte polític que tenen per a la diputació.

En qualsevol cas, si pensen el mateix, com a mínim vosté em permetrà que pensem que és una absoluta incoherència i que ni mosatros ni els alcaldes menuts ni la ciutadania en general poden entendre.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Com a rèplica, per un temps màxim de quatre minuts, la il·lustre diputada.

La senyora García Muñoz:

Li agraïsc l'apreciació que ens ha fet.

No creguem, evidentment, en el model de les diputacions.
Però no podem canviar-ho perquè, per a canviar el model de les diputacions, cal una reforma constitucional, en què este grup treballarà en totes les administracions en què estiga present perquè, evidentment, no creguem.

En segon lloc, dir-los que la distribució de competències, que abans se podien fer per part dels ajuntaments, ha deixat de poder fer-se amb aquesta nova llei.
Amb la qual cosa, sí que hi ha hagut una retallada de competències locals que, si s'han seguit donant, és perquè els ajuntaments han decidit seguir donant-les, no perquè la llei les emparara, cosa que abans sí que ocorria.

Respecte de per què estem governant les diputacions, evidentment per a introduir criteris en les diputacions que siguen criteris objectius, cosa que no ha ocorregut ni en les diputacions de Castelló ni d'Alacant.
L'orde d'ajudes que s'ha fet, que s'ha publicat recentment, per a tots els pobles de la província de València és la primera que desenvolupa criteris objectius per a tots els municipis, cosa que quan estava el senyor Rus no passava i, si no eres d'un partit o eres d'un altre, no rebies diners, i ara sí que ocorre, donant oportunitat a tota l'administració local a poder fer inversions sostenibles en els seus pobles.
(Aplaudiments)

I si vol, senyor Betoret, parlem també de finançament local.
Parlem del finançament local que l'estat i l'administració popular de l'estat espanyol no està fent al respecte dels nostres municipis.
Perquè, (veus) perquè dels 12 milions que rebem en transferències de l'estat, he de dir-li que són només el 50% d'allò que els correspon a les administracions locals rebre per a poder desenvolupar plenament les seues competències.

¿S'imagina, s'imagina vosté en el doble de transferències de l'estat en el seu municipi?
¿S'imagina les coses que podrien fer?
¿S'imagina la política de proximitat que se podria fer?

Amb la qual cosa, el que cal fer és reforçar menys les diputacions, que són administracions arcaiques.
Reforçar més el paper dels nostres ajuntaments, que són els que estan a peu de canó, tots els dies, resolvent problemes de la ciutadania.
I reforçar també el paper i la coordinació de La Generalitat amb les administracions locals i amb la diputació per tal que treballem en un model territorial que siga més semblant a allò que tenim en este país, que puga ajudar més les persones i que no estiga llunyà ni dictat des de Madrid.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I, per a fixar posició, per part del Grup Podemos, el seu síndic, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies, senyor president.

Molt bé.
Jo volia recordar -vostés ja ho saben- que la divisió provincial de 1833 era un model centralista i uniformador, d'inspiració francesa.
Però el problema no és a soles la pervivència de la província, sinó que vostés confonen la província amb la diputació.

El llibre verd dels governs locals intermedis ja plantejava fa anys aquesta reflexió.
El problema és que les diputacions han sigut institucions lligades a la ineficiència, la duplicitat, la corrupció.
I, a més, són institucions no democràtiques.
El sistema actual d'elecció dels diputats és un sistema majoritari, basat en partits judicials que, de vegades, ni existixen realment, perquè ja s'ha modificat el mapa dels partits judicials i, en canvi, la diputació continua triant-los en un mapa inexistent.

Però, sobretot, és un problema d'ineficiència, de duplicitat i de corrupció.
¿O no li han contat a vosté allò de l'adjudicació del pla de carreteres de la Diputació de València, les sis zones que va dissenyar Alfonso Rus?
Els seus li ho hauran contat.
¿O el cas Imelsa, en València?
Perquè vosté me consta que és un municipalista i un defensor de la diputació provincial, però alguna cosa li hauran contat els diputats del PP.
I, per tant, jo crec que deuríem de llevar el llistó.

Nosaltres no creguem en la diputació provincial.
Pensem que les diputacions provincials, la seua trajectòria ha demostrat la seua ineficiència i, a més, el seu anacronisme.
Pensem que s'han de buscar fórmules de recolzament dels municipis.
Jo ja sé que el 70% dels municipis de la Comunitat Valenciana, ho sé molt bé, ho sé dels temps de l'oposició, tenen menys de mil habitants, ho sé; però a això se li pot donar solució des de la comarca o se li pot donar solució des d'una altra via.

De tota manera, és que s'ha de parlar seriosament dels governs locals intermedis.
I això vol dir que cal replantejar-se el règim local, s'ha de parlar d'àrees metropolitanes.
Perquè, clar, parlem de la problemàtica dels municipis xicotets, però parlem de la problemàtica dels municipis de l'àrea metropolitana, que vostés començaren a fer plans d'acció territorial en matèria metropolitana, i al final acabaren deixant-los tots empastrats i sense avançar.

Jo crec que parlarem de règim local amb profunditat el dia que lleven Rajoy de la Moncloa.
I a més, jo crec que podrem parlar també ací de la llei de règim local valenciana.
Jo crec que de tota manera n'hi ha… A més, quan es parla de model de diputació, que vostés parlen, de quin model?
Del model de la diputació de José Joaquín Ripoll en el cas Brugal?
El de Carlos Fabra, set generacions, condemnat a la presó?
El d'Alfonso Rus i Enrique Crespo, vicepresident?
Vosté també el coneix bé.
De quin model de diputacions provincials parlem?

Per tant, jo crec, mire, en este moment les tres diputacions provincials tenen al voltant de quatre mil funcionaris, gestionen 1.
000 milions d'euros, gasten al voltant de cent huitanta milions d'euros en personal, i a més el 70% del seu pressupost són transferències de l'estat, el 70% del pressupost, la qual cosa La Generalitat podria gestionar perfectament.

Nosaltres pensem que al Partit Socialista li va faltar valentia per a portar a terme la llei del 1983.
Eixe és el problema.
Que van fer una Llei 2/1983, que després no portaren a terme.
I li va faltar valentia i nosaltres anem a intentar espentar perquè es desenvolupe aquesta Llei 2/1983.
Per això, votarem en contra de la presa en consideració.

I mire, he sentit, m'ha fet gràcia sentir la senyora Bonig dir, Â«tic-tac, tic-tacÂ», no?
, quan parlàvem.
M'ha paregut sentir abans en una altra intervenció.
.
.
No?
Ho he sentit malament?
Doncs mire, ja m'ha eixit malament la broma.
Però, de tota manera, li vaig a dir: el model de govern provincial que vostés defensen és un model sobredimensionat, és un model car, és un model ineficient, és un model escassament democràtic.
I a més, està tristament lligat a la corrupció en esta Comunitat Valenciana.
Votarem en contra de la presa en consideració.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

I per a fixar posició, en nom del Grup Ciudadanos, el diputat David de Miguel.
Quan vosté vullga.

El senyor De Miguel Martínez:

Buenas tardes.

Pues bien, uno de los principios que desde Ciudadanos consideramos básicos para esta legislatura es la eliminación de las duplicidades, es el adelgazamiento de la administración, es la erradicación de la corrupción.
Y por tanto, la supresión de las diputaciones provinciales consideramos que debería ser objeto de debate pausado, desde luego, entre todos los grupos parlamentarios de la cámara, y deberíamos establecer una hoja de ruta para progresivamente ir eliminando o ir asumiendo los municipios y La Generalitat las competencias que en la actualidad tienen las diputaciones.

Y es por ello que el Grupo Parlamentario de Ciudadanos va a votar en contra de la proposición de ley presentada por el Grupo Popular.
Y vamos a votar en contra porque esta modificación que plantean, además de pretender blindar -digamos- las competencias de las diputaciones de cara a una necesaria asunción de estas competencias por parte de La Generalitat y los municipios en un futuro -ojalá-, busca, como digo, evitar y eludir el control de La Generalitat sobre las diputaciones a través de la coordinación que establece la Ley 27/2013.

Y, señorías, en estos tiempos más que nunca, y con la situación en la que se encuentra La Generalitat, se hace necesaria una coordinación entre administraciones que evite no solo duplicidades o la prestación desigual de servicios en función de la provincia de la que se trate, sino también se trata de evitar el gasto político.
Es innegable que las diputaciones prestan determinados servicios en poblaciones pequeñas que por sí mismas no podrían asumir, pero es cierto también que las diputaciones desarrollan actividades que, tal y como establece la ley, deberían estar supeditadas al ejercicio de dichas competencias por parte de otras administraciones, por no entrar en temas de corrupción conocidos por todos en las tres diputaciones.
Y es por ello que, lejos de modificar la Ley 2/1983, lo que debemos trabajar en esta cámara es por reforzar la coordinación entre La Generalitat, las diputaciones y los municipios.
Dotarlos de financiación adecuada a todos ellos.

Se debe trabajar en garantizar que los ciudadanos de Castellón, Alicante y Valencia reciban unos servicios de calidad, sea cual sea la administración que los presta, y sea cual sea su provincia de residencia.
Creo que todos estamos de acuerdo en esta cámara en que hay que racionalizar los escasos recursos que tenemos, de los que disponemos en la actualidad, y destinarlos a mejorar la calidad de los valencianos.
Que no se pida ajuste y esfuerzo solo a los ciudadanos, ni se recorte en lo fácil, como se hacía hasta ahora, que era la sanidad y la educación.
Hay que recortar en gasto político.
Sabemos que nuestro objetivo es suprimir o reducir poco a poco las competencias de las diputaciones.
No es algo que se pueda hacer de hoy para mañana.
Pero no creemos que este objetivo se pueda alcanzar blindando o incrementando las competencias de las diputaciones.
Y es por ello que este grupo vota en contra.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.
I a continuació, per a fixar la posició del Grup Socialista, té la paraula el diputat Arqués, per un temps màxim…

El senyor Arques Cortés:

Gràcies, president.

En primer lugar, analizar la función de la ley que se pretende modificar.
La Ley 2/1983, de 4 de octubre, lo que hace es declarar el interés general de la Comunidad Valenciana en determinadas funciones propias de las diputaciones provinciales, para que La Generalitat asuma la coordinación de las competencias de las diputaciones provinciales.
Estas competencias, las de las diputaciones provinciales, se declaran de interés general y han de ser coordinadas por el Consell, en caso de que el ejercicio de las mismas exceda del territorio de la provincia o invada competencias de La Generalitat.

El Consell podrá pedir a las diputaciones provinciales la información que necesiten para elaborar sus directrices, y los presupuestos de las diputaciones deberán unirse a los de la Generalitat valenciana.
Y, por supuesto, si las diputaciones provinciales incumplen estas directrices, el Consell puede proponer a Les Corts que se suspendan las subvenciones y asignaciones que estuvieran destinadas a las diputaciones provinciales.

¿Qué propone el Partido Popular en esta proposición?
Pues el Partido Popular propone, en primer lugar, modificar los primeros siete artículos y suprimir los artículos del 8 al 12.
En los primeros siete artículos, por ejemplo, el artículo 2, lo que propone el Partido Popular es intentar desvincular a las diputaciones del control del Consell.
Y en el artículo 7 lo que propone el Partido Popular es intentar minorar el control del Consell sobre las diputaciones, en este caso, la de Alicante y la de Castellón, que son las que ellos están gobernando.

Suprimir los artículos del 8 al 12.
¿Qué regulan estos artículos?
Las obligaciones de las diputaciones de comunicar sus presupuestos al Consell, y poner reparos, si fuesen necesarios.
Por lo tanto, y evidentemente, el dictamen del Consell es desfavorable.
Y es desfavorable, porque entiende que es necesario potenciar los mecanismos de coordinación entre el Consell y las diputaciones provinciales, y que debe ser el Consell el que articule estos mecanismos de coordinación.

El Grupo Parlamentario Socialista evidentemente votará en contra de esta proposición de ley planteada por el Partido Popular, porque coincide con el criterio del Consell sobre la importancia que tiene la determinación de las competencias de las diputaciones provinciales.
Y no creemos que esta proposición no de ley sea oportuna, ni política ni jurídicamente.
Políticamente, porque es curioso que se plantee ahora la modificación profunda de la ley de 1983, veinte años después de haber estado en el gobierno de la Generalitat valenciana.
Y que traiga ahora a Les Corts, bajo este pretexto, por su antigüedad y por la adecuación a la ley de racionalización de la administración local del año 2013, y que también podían haber modificado.

Por lo tanto, resulta cuanto menos curioso que veinte años después, sea precisamente ahora que han perdido el gobierno de la Generalitat valenciana, pero que conservan dos diputaciones provinciales, cuando planteen modificar el régimen jurídico de estas instituciones (aplaudiments) y su sometimiento al control del Consell.

Y desde el punto de vista jurídico, tampoco consideramos que esta modificación sea oportuna, dado que la actual Ley 2/1983 tiene una misión de asegurar que todos los valencianos tengan un mismo nivel de calidad de servicios y las funciones han de estar bien delimitadas.

Por eso, el Grupo Parlamentario Socialista entiende que la reforma legislativa que propone el Partido Popular en esta proposición de ley no supondría en ningún caso una mejoría de la calidad de los servicios de los ciudadanos, y responde a criterios puramente políticos, tras un cambio de ciclo en la vida política valenciana, por lo que vamos a votar en contra.

Gràcies.

El senyor president:

Sí, senyor Betoret.
Vol?
Per a rèplica?

El senyor Betoret Coll:

No es tracta de res més que de respectar principis constitucionals, autonomia municipal.
Vosté que és alcalde això ho té interioritzat, igual que jo que ho he segut, i molts dels que estan ací.
Autonomia municipal.
Que evidentment és un principi que està en la nostra carta magna, 137, 140, 141, i és una cosa que és bàsica.
És legislació bàsica i per tant és una cosa que no podem passar per alt i no podem menysprear.

Per tant, estem parlant, i vosté diu que és una llei que ha estat ahí vint anys.
La veritat és que sí que és cert que ha estat ahí molt de temps dormida.
La veritat és que jo crec que ningú, ni tan sols vostés, se'n recordaven -mosatros per descomptat no- que eixa llei existia ja.
Perquè és cert que es va aprovar, però no es va fer ús d'ella, com ara ha recordat el senyor Montiel, en cap moment.
Per tant, el moment haguera segut abans d'acabar la legislatura, però vostés segurament hagueren dit que mosatros estàvem intentant alterar les regles del joc.
Ara que s'han produït ja les eleccions i que ja n'hi han noves corporacions sí que és legítim que pugam dur esta llei ací per a debatre-la, per a parlar, sense cap problema.

I, per descomptat, entenem que és per a defensar una cosa que és l'autonomia municipal, que en este cas és una cosa important, i que entenc que vosté compartirà amb mi que és una cosa que cal defensar, sobretot vosté que en este moment és alcalde.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Sí?
Doncs, sense més rèpliques, anem a passar a la votació de la presa en consideració de la llei de modificació de determinades funcions de les diputacions provincials.

Senyories, comença la votació.
La proposta és rebutjada amb 63 vots Â«noÂ», i 31 favorables, i un nul.

Designació de dos diputats o diputades per a cobrir les places de vocals corresponents a Les Corts en el Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament

El senyor president:

Senyories, els propose que continuem amb l'ordre del dia en la votació.
.
.
, ha de ser de matí, bé, de vesprada, del punt 11 de l'ordre del dia, que és Â«designació de dos diputats, diputades, per a cobrir les places de vocals corresponents a Les Corts al Consell Valencià de Cooperació al DesenvolupamentÂ».

Per tant, d'acord amb l'acord de la mesa, en l'article 178, anem a donar lectura per part del secretari primer, segon, en este cas, dels candidats i candidates presentats a vocals del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.

Senyor Pallarès.

El senyor secretari segon:

Â«La Mesa de Les Corts, en la reunió del 7 d'octubre de 2015, vistos els escrits de registre 3.
339, presentat pel Grup Parlamentari Popular, i el registre número 3.
360, presentats pels grups parlamentaris Socialista i Podemos-Podem, en què proposen candidats i candidates a vocals del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament, ha acordat proclamar candidats i candidates a dit Consell els diputats i diputades següents: pel Grup Parlamentari Popular, María Bernal Talavera; pels grups parlamentaris Socialista i Podemos-Podem, Clara Tirado Museros i César Giménez Doménech.
Â»

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Doncs el secretari primer cridarà a la votació per ordre alfabètic, nominalment, i després els membres del Consell que siguen diputats i diputades.
Finalment, votarà la mesa.

(El secretari segon crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

El senyor president:

Realitzada la votació, crec que ha sigut la votació més ràpida que hem fet (rient) en estes Corts.

(El president fa l'escrutini)

Senyories, finalitzat l'escrutini, queden proclamats vocals del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament la diputada Clara Tirado i el diputat César Jiménez, que han obtingut 61 vots cadascú i, 32 vots, no és vocal, la diputada María Bernal.
(Aplaudiments)

Per tant, suspenem, són Clara Tirado i María Bernal.
(Se senten unes veus que diuen: Â«No, no, Clara Tirado i César Jiménez.
Â») ¡Ai!
, perdó, Clara Tirado i César Jiménez.

Estem ja molt famèlics, així que suspenem la sessió fins a les cinc que reprendrem amb les preguntes al Consell.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 15 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 3 minuts)

El senyor president:

Senyories, anem a reprendre la sessió.

Preguntes

El senyor president:

Anem a reprendre la sessió amb el punt seté de l'ordre del dia, que són les preguntes al Consell.
Per acord de la junta, hem variat, a petició del govern, l'ordre i començarem amb la pregunta que formularà el diputat Rafael Francisco Briet, del Grup Socialista, a la il·lustre consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.
.
.
, en l'ordenació de les preguntes.

Per tant, anem a començar amb la pregunta per un temps de quatre minuts, que ja sap que pot formular la pregunta i, després, continuar.

Té la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, l'il·lustre diputat senyor Rafael Briet.

El senyor Briet Seguí:

Senyora consellera, la vivenda és un dret emparat en tots els àmbits normatius.
Cal destacar la seua regulació en la Declaració universal de drets humans, en la Constitució espanyola i en l'Estatut d'autonomia, especialment en l'article 16 de l'Estatut d'autonomia, que garantix el dret d'accés a l'habitatge digne dels valencians i valencianes, i ens obliga, ens obliga a regular per llei les ajudes per a promoure aquest dret en favor dels joves, de persones sense mitjans, dones maltractades, persones afectades amb discapacitat i aquelles altres entre els quals estiguen justificades les ajudes.

Unes lleis i uns articles que no varen suficients per a un govern que, per activa i per passiva, els va vulnerar.

No n'hi havien prou diners, dien algunes voltes i, altres, es plantaven davant d'aquesta cambra i començaven a dir mentires aplaudides i ovacionades pels diputats del Partit Popular, demostrant la falta de respecte a la ciutadania, ja que els seus fets es situaven per damunt del límit de la decència política.

Difícil d'explicar a la gent que aquells que els pertocava legislar deixaven al Consell saltar-se les lleis amb total impunitat.

En l'anterior legislatura, el Partit Popular anuncià de forma reiterada davant d'aquest plenari haver arribat a un acord pel pagament de les ajudes a la vivenda, fet que hem pogut comprovar pel pas del temps que no era cert.

Les resolucions 501, que ascendien a un import de 40 milions d'euros i afectaven 5.
600 famílies, estaven sense el reconeixement de crèdit oportú, saltant-se una altra vegada els procediments establerts en la llei d'hisenda pública, en la llei de procediment administratiu i en la llei de subvenció i, per tant, sense l'oportuna seguretat jurídica.

Per altra part, aquelles famílies que en el seu dia compraren una vivenda protegida s'encontraven que el govern no feia efectiu les ajudes aprovades, degut a una gestió nefasta que arribà a acumular un deute de 240 milions d'euros que arribà a afectar a més de 50.
000 famílies i que el Partit Popular no va saber resoldre durant cinc anys.

Aleshores, senyora consellera, són moltes vegades que els ciutadans i els diputats d'aquesta cambra ens hem sentit enganyats per l'anterior govern i volem la veritat; la veritat que tantes vegades ens va ser negada en l'anterior legislatura.

Vosté sap millor que ningú el que va lluitar perquè es compliren els drets dels afectats i, des del Grup Socialista, la volem felicitar per eixa tasca incansable que, junt a les plataformes, varen fer.

Consellera, li fem la pregunta amb el ple convenciment, perquè així ho ha demostrat en els pocs dies que vosté està al càrrec, que una altra forma de governar era possible, que a pesar del deute de 40.
000 milions d'euros es poden prioritzar els recursos posant per davant a les persones.

Per tant, donat l'acord existent entre la Plataforma d'Afectats pels Impagaments de les Ajudes a la Vivenda en la Comunitat Valenciana i la conselleria, ¿a quin acord s'ha arribat per a dur a terme un calendari real de pagaments?
I, davant la situació de les resolucions 501, ¿quines han estat les mesures adoptades?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Il·lustre consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Com vostés saben, el Partit Popular, en el Consell, va crear un problema molt greu atorgant resolucions d'ajudes a l'habitatge sense tindre dotació pressupostària.
Una situació que va acabar afectant milers de ciutadans i de famílies que han passat anys sense cobrar allò que l'administració els havia reconegut.
Concretament, des de l'any 2009, que van deixar de pagar 240 milions d'euros i més de cinquanta mil famílies afectades.

Només van tindre cobertura jurídica en la disposició addicional a la llei de ports de 2014 per poder començar els pagaments.
Cinc anys van tardar en donar el reconeixement comptable a aquestes ajudes.

En els últims mesos, l'anterior Consell va iniciar els pagaments i nosaltres, des del nou govern de La Generalitat, entre juliol i setembre de 2015, hem pagat pràcticament 70 milions d'euros, en tres mesos.

Ara bé, el passat 28 de juliol vam firmar un acord entre la conselleria i la plataforma d'afectats pels impagaments de les ajudes a la vivenda per a l'establiment d'un calendari de pagaments, tenint en compte que en eixa data existia un import de 93,5 milions d'euros pendents de comptabilització i pagaments corresponents a subvencions en matèria d'habitatge atorgades en els exercicis 2008 i 2013.

Aquest calendari comprén tres períodes de pagament i escrupolós respecte a l'ordre d'antiguitat entre novembre de 2015 i juliol de 2016.

Durant el primer trimestre, de novembre a gener de 2016, s'atendran els períodes 2008, 2009, 2010 i el 10% de 2011; el segon trimestre, el 65% de 2011, i el tercer trimestre, el 25% de 2011, 2012 i 2013.
Igualment es preveu que les parts signants es reuniran semestralment per fer seguiment dels pagaments.

Però, a més, el problema no era només el 240 milions d'euros.
Hi havia un problema afegit, creat pel govern immediatament anterior a l'actual pel Partit Popular, de les anomenades resolucions 501.
Estes resolucions que van ser aprovades per l'Ordre 19/2012, de 17 de setembre, el govern immediatament anterior que, coneixent que tenien un deute de 240 milions d'euros, van modificar l'ordre per al simple reconeixement de requisits.
Ni tan sols era un reconeixement de l'ajuda i del dret.

Per tant, en estes resolucions 501 hem comptabilitzat que hi han 5.
600 persones afectades i al voltant de quaranta milions d'euros que no tenien ninguna cobertura ni seguretat jurídica, i no van estar comptabilitzades en la llei de ports.

Per tant, el 9 de juliol de 2015 vam emetre una resolució reconeguent les obligacions pendents d'aplicar al pressupost en relació amb els expedients de les ajudes a l'habitatge amb la resolució del compliment de requisits per un import.
.
.
voltant als quaranta milions d'euros.

Ací, l'acord de 28 de juliol diu que estes últimes resolucions de reconeixement de requisits seran objecte de tramitació, comptabilització i pagament una vegada s'haja complit el previst en el primer calendari, preveient-se un termini de quatre mesos des d'aquell moment per al seu pagament.
Amb això donem la mateixa seguretat jurídica que a la resta d'afectats pels impagaments de les ajudes a la vivenda.

Una problemàtica que mai haguera hagut d'existir, que mai haguera hagut de passar.
I, davant el problema creat pel govern anterior, aquest govern hem donat cobertura i seguretat jurídica, fixat un calendari de pagaments com reivindicava la plataforma d'afectats pels impagaments de les ajudes a la vivenda, tenen seguretat jurídica i tenen seguretat d'un marc temporal per a cobrar les ajudes.

Aquestes persones van confiar en el seu dia de bona fe amb l'administració pública, i l'administració pública es va girar d'esquena.
Nosaltres, de cara, hem donat seguretat jurídica i un calendari de pagaments a la plataforma, com veníem reivindicant durant tants anys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre consellera.

A continuació i sobre el mateix tema -de vivenda-, la pregunta número 81, formulada pel Grup Podem.
I prendrà la paraula el diputat César Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Senyora consellera, ha contestat pràcticament la totalitat del contingut de la meua pregunta, però encara així mantenim alguns dubtes.

Les darreres setmanes de juliol vosté va comunicar a premsa, i més tard ací en seu parlamentària, un compromís per a abordar el pagament en tres trimestres als afectats per les ajudes de la vivenda.

També el Síndic de Greuges es va manifestar en juliol en el mateix sentit, bé, i en el sentit, a més, que s'obri un nou termini de presentació de sol·licituds per afectats per la desinformació generada per les diferents interpretacions de la normativa estatal al respecte.

La nostra pregunta seria, perquè com encara tenim dubtes.
.
.
, vosté ha dit ara.
.
.
, vosté ha manifestat que el primer termini en el calendari de pagaments se farà en novembre de 2015 i vam vore aquella improvisació.
.
.
aquella improvisació del govern anterior per fer front al pagament en gener i en febrer de 2015, habilitant una disposició addicional a la llei de ports de la Comunitat Valenciana, volem saber com se farà efectiu, quin mecanisme serà el qual s'habilitarà per a fer el pagament en novembre de 2015, perquè no voldríem que el nou govern caiguera en improvisacions com.
.
.
com les passades, ¿no?
, i que estem veient que, fruit d'aquelles improvisacions, ens vénen multes avui en dia.
Aleshores, voldríem estar segurs de la possibilitat que se fera el pagament en 2015.

Per tant, vaig a formular la pregunta en concret.
¿Pot concretar quins seran els mecanismes i l'ordre de pagament que utilitzarà la seua conselleria per a satisfer les ajudes pendents d'accés a l'habitatge, a la rehabilitació i al lloguer per a col·lectius especialment necessitats -ajudes a les quals vosté se va comprometre- i si farà ús del mateix mecanisme i ordre per als afectats de les sol·licituds VPN-511 i VPNC-501?

Moltes gràcies.

El senyor president:

La consellera.
.
.
, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyories,

Com he indicat anteriorment, li reiteraré el calendari de pagaments que hem acordat amb la plataforma.

Evidentment, fins ara no hi havia un criteri.
.
.
, no es seguia el criteri d'antiguitat, això ha implicat que hi ha persones que tenen ajudes reconegudes de l'any 2008 i no han cobrat a data d'avui.
Nosaltres hem iniciat un procés de comptabilització dels 93,5 milions d'euros per a poder articular un mecanisme que seguisca el criteri de l'antiguitat.
Vàrem fixar amb la plataforma el compromís de fer-ho a partir del mes de novembre.
Això no impedix que hem estat pagant.
.
.
, hem pagat, com he dit, en els últims tres mesos, comptant el mes de setembre, 70 milions d'euros, i el calendari que hem signat el dia 28 de juliol amb la plataforma implica els tres trimestres que he indicat anteriorment.

Per una banda, el primer trimestre, novembre de 2015 a gener de 2016, 30 milions d'euros corresponents a 2008, 2009, 2010 i el 10% de 2011; el segon trimestre, febrer a abril de 2016, altres 30 milions d'euros corresponents al 65% de l'exercici de 2011, i un tercer trimestre, de maig a juliol de 2016, 33,5 milions d'euros corresponents al 26% de les ajudes de l'exercici 2011 i la totalitat dels corresponents a 2012 i 2013.

Per una altra banda, estan les resolucions 501.
Estes resolucions no estaven comptabilitzades en la llei de ports.
Els hem donat seguretat jurídica en la resolució que vaig signar el dia 15 de juliol, per tant, tenen el mateix reconeixement que els 240.
Per tant, el deute era 240 més 40, eren 280 milions d'euros, perquè el govern anterior, en setembre de 2012, va fer eixa modificació de l'ordre i va canviar el tipus de formulari i els va convertir en un simple reconeixement de requisits.

Per tant, sent coneixedors dels impagaments que s'estaven acumulant, a més van modificar la resolució per a situar encara en una inseguretat jurídica i en uns llimbs majors aquestes persones.

Per tant, hem signat la resolució el 9 de juliol de 2015 per a donar cobertura i seguretat jurídica a mecanismes de control principalment; anem a fixar el calendari que hem signat amb la plataforma, que és públic i, també, en el mateix hi ha la possibilitat.
.
.
, hi ha havut una reunió el 17 de setembre amb la plataforma per a fer seguiment del compliment dels acords que s'han signat amb ells.
Per tant, amb la mateixa plataforma ja hi ha havut una primera reunió per a fer seguiment dels pagaments.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Continuem amb la següent pregunta del Grup Parlamentari Popular formulada al conseller d'Hisenda i Model Econòmic, que és la pregunta número 2, que la substancia el diputat Rubén Ibáñez.

Quan vosté vullga.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Presidente, buenas tardes.

Conseller.
Miembros del gobierno.

Por fin se someten ya ustedes a la sesión de control después de cinco plenos.
Yo creo que ya iba siendo hora de que el gobierno empezara a dar cuentas a la ciudadanía.

Y la pregunta va encaminada precisamente a datos positivos, porque yo creo que es importante que se refleje que la economía ha dado una vuelta espectacular, diría yo, en los últimos cuatros años en nuestro país.
Hoy ya no hablamos de rescates, hoy ya no hablamos de datos negativos.
Hoy hablamos absolutamente de datos positivos, gracias a un gobierno popular en España.

Y precisamente eso ha hecho que la recaudación vaya en aumento.
Y si la recaudación va en aumento las comunidades autónomas van a percibir mayores recursos.

Hoy tampoco hablamos de que las entregas a cuenta con las liquidaciones tengan resultados negativos y, por lo tanto, las comunidades autónomas tengan que devolver dinero al estado.
Hoy hablamos de que el estado tiene que aportar más a las comunidades autónomas.

Y por eso yo le pregunto, señor conseller, qué estimaciones o previsiones en materia de ingresos públicos se han realizado debido al buen comportamiento de la recaudación estatal y qué desviación positiva entre las entregas a cuenta y la futura liquidación definitiva del 2014 espera.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor diputat, segons les dades que tinc a la meua disposició del Ministeri d'Hisenda i d'Administracions Públiques, la desviació entre les quantitats lliurades de bestreta a La Generalitat per l'estimació de la recaptació d'impostos subjectes a liquidació corresponent a l'exercici 2014 i la recaptació que efectivament sembla que s'ha produït, ascendix a 1.
245 milions d'euros.

No obstant això, com sap vosté, com que aquesta quantitat serà abonada a la hisenda de La Generalitat el 2016, la seua consideració pressupostària es farà en l'elaboració de la llei de pressupostos de 2016.

El senyor president:

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Muchas gracias, señor conseller.

Bueno, la verdad es que ya era hora de que algún miembro del gobierno verbalizara que, efectivamente, el dinamismo económico al que ha sometido las políticas del Partido Popular ha hecho que la recaudación aumente y que eso haya reportado para el próximo año 1.
245 millones, como usted ha dicho, de ingresos más a nuestra comunidad.
1.
245 millones de euros gracias a las correctas políticas económicas del Partido Popular llevadas en esta comunidad, que han hecho que la actividad económica haya aumentado y, por lo tanto, la recaudación.

Y ya era hora que lo dijeran.
Ya era hora que lo reconocieran.
Pero no es menos cierto que además de eso nuestra comunidad ha recibido también mayores ingresos por parte del nuevo sistema de financiación.
Y, por lo tanto, yo creo que éstas son noticias que no deben pasar desapercibidas o cuanto menos no deben decirse con la boca pequeña.

Ustedes miran a Madrid sólo para criticar, pero no ponen en valor las políticas realizadas por el anterior gobierno del Partido Popular para enfocar ese dinamismo económico también a la recaudación en nuestra comunidad autónoma.

Y ese es el sentido de esta pregunta y éste era el sentido que yo pretendía con esta respuesta suya, que por fin el gobierno diga la verdad y diga que las políticas económicas del Partido Popular han sido acertadas, y que eso va a permitir mayores ingresos a nuestra comunidad el próximo año.

Nosotros sabemos que esas políticas a ustedes no les han gustado y aquí se ha hablado ya de cambiar el modelo económico.
Cambiar un modelo económico hacia ninguna parte, porque nunca han explicado cuál iba a ser ese modelo económico.
Pero yo sí que creo que ustedes tienen ante sí un reto, y es que ese nuevo modelo económico que ustedes propongan lleve por lo menos una recaudación superior a la que acaban de heredar del Partido Popular, que usted la ha cifrado en 1.
245 millones.

Yo espero que nunca más diga que la gestión económica del Partido Popular fue triste y mala, porque sin duda 1.
245 millones van a tener los valencianos gracias a las políticas del Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

La política financera i fiscal del Partit Popular no ha sigut mala, ha sigut un desastre.
Un desastre perquè esta xifra que li acabe de donar ha de vore amb les previsions que va fer el Partit Popular, que va donar al fons de convergència zero euros per a la Comunitat Valenciana, quan en realitat ens corresponien 1.
148, que és el moll de l'os del que estem parlant.
1.
145 milions d'euros nostres, dels valencians, que el senyor Montoro ens ha furtat durant dos anys, perquè va preveure zero euros.
Eixa és la gestió financera i fiscal del Partit Popular.
(Aplaudiments)

Per a començar, per a començar, però no acaba ahí, eh?
, no acaba ahí.
Hi ha més.
Perquè m'agrada molt.
.
.
les intervencions del diputat m'encanten, perquè és que donen possibilitat de poder explicar les coses amb major profunditat.

Mire, la liquidació de la part dels pressuposts que ens corresponen a nosaltres és la diferència entre el previst i el que se liquida.
I mira quina casualitat, als valencians sempre se'ls pressuposta per baix del que realment liquida.
Quina casualitat!
Per tant, durant dos anys, senyories, durant dos anys el Ministeri d'Hisenda té diners nostres a la seua disposició, per a fer el que li done la gana, el que li done la gana.
I per a pal·liar això, per a pagar els nostres proveïdors, per a fer les coses que hem de fer i tindre tresoreria, hem de tirar mà del FLA, que és l'estafa més gran de la història.
Perquè jo no vull FLA, jo vull diners, jo vull diners del sistema de finançament actual.

Per tant, senyores i senyors, si hi ha una aposta i una mostra del desficaci fiscal i financer del Partit Popular és esta intervenció que estic fent.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Il·lustre.
.
.
Sí.

El senyor Mata Gómez:

(Inoïble) .
.
.
de Sanitat que està ahí en el fons amb algun problema logístic i s'ha traslladat tres minuts.
.
.
Si no hi ha ningún inconvenient per banda dels grups parlamentaris sí que pregaria que s'alterara l'ordre i passar l'última pregunta a la penúltima.
I si hi ha algun problema, en fi, jo.
.
.
(Rialles)

El senyor president:

D'acord.
Senyories, problemes de logística.

Anem a continuar amb el conseller d'Hisenda i Model Econòmic i després substanciaré la pregunta.

La pregunta número 23, formulada pel diputat José Enrique Muñoz, del Grup Socialista, al conseller d'Hisenda i Model Econòmic, per un temps màxim.
.
.
(Remors)

Senyories, jo crec que dins de la correcció parlamentària, se va a substanciar la pregunta, però la consellera té un problema de.
.
.
(Veus) Si volen…

La consellera va a vindre a contestar.
N'hi ha algun problema en l'hemicicle?
(Remors) La cambra.

Sí, bé.
Entenc que deixem un temps prudencial perquè la consellera puga acompanyar-nos.
I com que estem en tema d'hisenda, continuem amb la pregunta que formula el diputat.
.
.

Senyor Alfredo Castelló, no està en l'ús de la paraula.
L'ús de la paraula està en el diputat José Enrique Muñoz que pregunta al conseller d'hisenda, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Muñoz Lladró:

Gràcies, senyor president.

¡Si ya hubiéramos acabado ya la pregunta y hubiera sido contestada, en vez de este rifirrafe!
No pasa nada.

Bueno, mi pregunta va en relación a la consecución del último tramo de los fondos Feder porque, desde la llegada del nuevo Consell, nos hemos desayunado pues toda esa magnífica gestión que tendremos que agradecerle al Partido Popular respecto a la aplicación de los fondos derivados de ayudas europeas (aplaudiments) o de las…

El senyor president:

Senyories, gràcies pels aplaudiments al rebre a l'honorable consellera.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias por su educación…

El senyor president:

Però no interrompem la sessió, li donaré uns segons més, no patisca vosté.
Formule la pregunta i encete si vol el seu…

Reprenem la sessió i immediatament formularé la pregunta…

Formule vosté la pregunta.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias, señor president.

Como le decía, desde la llegada del nuevo Consell nos hemos desayunado en junio de este año, nos hemos desayunado prácticamente todas las mañanas con la magnífica gestión de… o con la herencia de la magnífica gestión del Partido Popular que, como decían anteriormente, se lo tenemos que agradecer.

La pregunta iba formulada en relación a la consecución del último tramo Feder, por valor de 82,7 millones de euros, teniendo en cuenta que a título enunciativo, pero no limitativo, nos hemos encontrado: en primer lugar con una multa de la Unión Europea de 19 millones de euros por la manipulación del déficit; curioso porque somos la única comunidad autónoma/región europea que ha sido multada por manipular el déficit; nos hemos encontrado con ayudas ilegales a la Ciudad de la Luz por valor de 285 millones de euros; nos hemos encontrado, como decía la Unión Europea, con una multa de 6 millones por sistemáticas deficiencias en la gestión de las subvenciones.

Es decir, que gracias a esa magnífica labor por parte del Partido Popular la imagen de la Comunidad Valenciana que se ha trasladado pues, hombre, no es la mejor posible de cara a pedir subvenciones y, sobre todo, digamos, a tener una buena imagen para que puedan confiar en nosotros.

La sensación que tenemos por parte del Grupo Parlamentario Socialista es que para la Unión Europea estamos en el punto de mira, estamos siendo investigados y estamos siendo mirados bajo lupa.
Todo ello gracias, como decía, a la grandísima gestión por parte del Partido Popular.

Mi pregunta va en este sentido: usted cree que esta imagen que se ha trasladado en los últimos tiempos, de falta de confianza por parte de las instituciones valencianas, de esa falta de rigurosidad a la hora de justificar, y de pedir y de gestionar las subvenciones europeas, incluso como dice la propia Unión Europea, Â«la sistemática deficiencia en la gestión de las propias subvencionesÂ», ¿cree que esto va a ser una complicación o va a ser un problema para poder aplicar el último tramo de los fondos Feder que tenemos retenidos por valor de 82,7 millones de euros, y todo ello derivado de una falta de confianza por parte de la Unión Europea en la Comunidad Valenciana por culpa de la mala gestión de los últimos años del gobierno del Partido Popular?

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, il·lustre diputat.

A continuació, el conseller.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

President.

Senyories.

Tractarem de millorar la gestió de manera fonamental.
Efectivament la imatge que estem donant en Brussel·les és lamentable.
La imatge de la Generalitat valenciana és lamentable en Brussel·les.
Ens estan carregant de multes per mala gestió.

Nosaltres tractarem de treballar amb eficiència i amb transparència.
Però amb eficiència és molt important, la transparència ve donada, som d'un altre món i farem transparència.
Però l'eficiència també és molt important, molt important.

Li ho vaig dir l'altre dia quan vaig comparéixer allí que resultava que per no tindre sis inspectors del Feoga vam perdre 6 milions d'euros.
És a dir, això és un desficaci, això no pot ser.

Nosaltres, al respecte, he de dir-los que el programa operatiu Feder de la Comunitat Valenciana de 2007 a 2013, aprovat per decisió de la comissió de 5.
929, està assignada una ajuda Feder a la Generalitat valenciana de 510 milions.
Com que la taxa de cofinançament, com saben vostés, de la Unió Europea és del 80%, la despesa elegible que cal realitzar per absorbir la totalitat del fons se situa en 637 milions.

Tot això necessita per part de La Generalitat un treball a fons, anant a Brussel·les, movent-se, treballant, fent que esta administració done la cara davant de Brussel·les, que és el que no s'ha fet.
I hem perdut molts milions, molts, que necessiten els nostres treballadors, i els nostres llauradors i les nostres empreses per mala gestió.
I això no es pot consentir, perquè això sí que és treballar per a les persones, això sí que és treballar per a les persones (aplaudiments) per a les empreses, per als llauradors, per a les famílies amb dificultats.
La quantitat de fons que hem perdut.

Vos assegurem, senyories, en concret al senyor diputat, que intentarem que això no passe, perquè Brussel·les estava oblidada pel govern anterior, va llevar inclús la bandera d'Europa dels màstils d'al voltant del palau de La Generalitat.
És que era una situació increïble, no existia Brussel·les, era massa complicat.
Sabeu per què?
(Remors) Paraven estrangers, això és veritat.
Però a més és perquè era complicat, és que Brussel·les analitzava les coses, els expedients eren complexos i les complexitats, ací, no, ací les coses fàcils, al qui coneixes li dónes els diners.

Aleshores, jo tot això és un tema que caldrà treballar a fons i ficar l'administració al servei dels diners que ens corresponen, que també són els de Brussel·les.
No dubte, senyor diputat, que ho farem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Tot agraint al Grup Popular l'acceptació de l'alteració de l'ordre del dia i donant la benvinguda a la consellera de Sanitat, la següent pregunta és per a la conselleria de sanitat universal que formula la diputada María José Catalá per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Señora consellera, muy buenas tardes.
Nos congratulamos desde el Grupo Popular de contar con su presencia.
Y nos gustaría que nos explicara qué actuaciones tiene previsto realizar respecto del antiguo complejo hospitalario La Fe.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

 Gracias por esta alteración del orden del día.
Pido disculpas, pues, vengo de la conselleria.
Estaba presentando con la sociedad civil una nueva recuperación de derechos, en este caso, derechos sexuales y reproductivos.
Esta vez estábamos eliminando la exclusión que había impuesto el Partido Popular, la exclusión a la reproducción asistida humana a mujeres lesbianas y también a madres solteras.
(Aplaudiments) Y eso se acabó en la Comunidad Valenciana.
Y por eso he llegado estos minutos tarde y agradezco enormemente esta cortesía parlamentaria que han tenido ustedes conmigo.

Veo, señora Catalá, que nos volvemos a encontrar en el debate.
Quizá cuando encuentre su lugar o cuando se lo den, pues la señora Yáñez pueda justificar en el pleno la designación en su cargo como portavoz de sanidad y alguna vez tomará la palabra.
Pero mientras tanto, y entre aplausos, que también agradezco, estoy encantada de contestarle.

Miren, señorías, como ya manifesté en la pasada comparecencia en el pleno, los edificios abandonados durante años por el gobierno Popular de La Generalitat, ese del que la señora Catalá formaba parte y que tanto daño hizo, se transformarán en un nuevo espacio de salud.
Queremos que ese nuevo espacio de salud, enmarcado en el nuevo modelo sanitario valenciano que estamos planteando, sea referente en calidad y en innovación.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyora Catalá, té la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Mire, señora consellera, le he hecho varias preguntas en relación a este extremo y ha esquivado usted todas las respuestas como acaba de hacer usted.
Acaba de decir que un nuevo espacio sanitario.
Sí, eso ya lo sabíamos todos los diputados, especialmente por los medios de comunicación.

Le pregunto directamente y espero de usted, que sé que ha sido parlamentaria y creo que puede estar a la altura de una contestación que le corresponda, primero: qué parte del crédito liberado va a destinar usted a la antigua Fe.

En segundo lugar, mire, el anterior gobierno contaba con una serie de informes, concretamente usted me los ha hecho llegar, un informe de fecha de mayo de 2005 del departamento de La Fe, un informe externo de (inintel·ligible) .
.
.
de 2006, un informe también del departamento de La Fe de 2007, un informe de marzo de 2008.
¿Sabe usted lo que dicen esos informes?
Todos los informes externos e internos, internos desde su conselleria, hablan del avanzado deterioro y del alto grado de amianto de esa infraestructura y que en caso de acometer una remodelación integral su coste sería dos veces superior a lo que costaría demolerlo y construir uno nuevo.

Vistos estos informes, ¿tenía usted dudas sobre su veracidad o acierto en el diagnóstico cuando anunció en la primera reunión del Consell la paralización, en palabras de su vicepresidenta y portavoz, la carísima demolición de la antigua Fe?
Su portavoz manifestó que el gobierno quería conocer los informes técnicos de primera mano antes de que se produjera una demolición carísima y que obligaría a la construcción de un nuevo edificio cuando ahora mismo hay edificios allí.

Señora consellera ¿por qué no se llevó los informes a esa reunión del pleno del Consell?
¿Por qué no se llevó todos esos informes y los puso en conocimiento de su gobierno antes de proceder a la paralización?
¿Por qué permitió que su portavoz dijera eso en rueda de prensa dejándola en evidencia?
Bueno, luego ella le dejó a usted en evidencia cuando dijo, usted dijo que ahí podían ir los refugiados e inmediatamente salió la vicepresidenta a corregirle diciéndole que no podían ir los refugiados a una instalación de esas características.
¿Por qué no se llevó esos informes?
¿No se fía usted de sus técnicos?
¿Era una forma de ganar tiempo?
¿Era lo único que se le ocurría a usted en el primer pleno del Consell?

Mire, señora consellera, ¿sabe usted lo que pone uno de los informes que hay colgado en la página de Comisiones Obreras en el punto cuarto?
Â«Será necesaria su demolición controlada para evitar, dado el progreso de su degradación, los riesgos por pérdida de resistencia y estabilidad estructural y, por ende, daños a personas y materiales en caso de colapso, así como una posible emisión masiva a la atmósfera de partículas altamente nocivas para la salud.
Â»

Señora consellera, ¿asume usted el riesgo de tener todos estos informes sobre la mesa y paralizar la demolición de La Fe?
¿Asume usted este riesgo teniendo estos informes, negro sobre blanco, encima de su despacho?
Informes con los que contaba el anterior Consell y que por eso tomó la decisión que tomó.

Mire, señora consellera, ¿sabe lo que creo?
Que usted, como parte de su gobierno, viven de postureo, que tenía que justificar su gran medida, su gran primera medida en el gran Consell, en el primer Consell, y que no se le ocurrió otra cosa.

Ahora ha pedido un informe al Colegio de Arquitectos de la Comunidad Valenciana, ¿para ganar tiempo, señora consellera?
Porque, mire, este informe lo firma un arquitecto del Colegio Oficial de Arquitectos de la Comunidad Valenciana.
¿No se fía de este informe?
¿No se fía del resto de los informes?
¿Está usted segura de someter a peligro a los vecinos de la zona y a todo el entorno por simplemente el postureo de dejar la paralización de la demolición encima de su despacho?
¿Esperando qué?
¿Esperando que a usted le llame Pedro Sánchez?
¿Esperando que el problema se quede en manos de otros?
¿Esperando que alguien lo resuelva o resolviendo cosas que en esta comunidad, que no son de su competencia, y ejerciendo de ministra de Sanidad, cuando ni todavía ni es ministra, ni todavía su partido ha ganado las elecciones, ni las ganará, señora consellera?

Mire, ¿sabe lo que creo?
Que usted tiene un problema, que está poniendo en riesgo la salud de los vecinos de Campanar y que no está afrontando sus responsabilidades.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica, l'honorable consellera.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

(Inoïble) … falta de rigor del Partido Popular.
Pero vamos a hacer memoria.

Después de cinco años, la demolición fue licitada por el Consell, por ese que usted formó parte, a toda prisa, a tres semanas de las elecciones autonómicas.
¿Todas estas preguntas también se las hicieron durante cinco años?

Ahora estamos analizando en profundidad la situación con la que nos hemos encontrado.
Hemos gestionado y dado solución al legado envenenado que el PP nos ha dejado con La Fe.
Legado envenenado en la nueva Fe, en la que hemos tenido que acometer obras, como la escalera de incendios, para poder solicitar, por fin, la licencia de actividad.
Una licencia de actividad que a ustedes no les importó no tener, porque forzaron el traslado, porque lo único que le importaba era arañar un puñado de votos en vísperas electorales.
Y legado envenenado también en la antigua Fe, que ha sufrido cinco años de abandono y de falta de mantenimiento.

Hemos paralizado la demolición, sí, en primer lugar porque estaba sin resolver el destino de distintos espacios que aún hoy prestan servicio en Campanar, como los laboratorios de análisis clínicos, la unidad de cáncer de mama, el laboratorio de metrología de radiaciones ionizantes, la base del SAMU y el servicio de emergencia sanitarias entre otros.
Eso no lo tenían resuelto ustedes que habían firmado la demolición tres semanas antes de las elecciones.
Y lo hemos hecho atendiendo a la demanda de la sociedad civil, especialmente de la comisión cívica por un hospital digno y de los sindicatos, porque queremos tomar las decisiones adecuadas contando con todos los colectivos implicados.

Y hemos buscado, sí, una opinión independiente en el Colegio Oficial de Arquitectos de la Comunidad Valenciana.
Y cuando conozcamos estas conclusiones las daremos a conocer y el estado real de estas instalaciones.
Y, en función de esa viabilidad y el estado de cada uno de los edificios, tomaremos esas decisiones adecuadas para darle un uso sanitario.
Y lo haremos de forma dialogada, participada y transparente y teniendo en cuenta las necesidades sanitarias reales, algo que ustedes no tuvieron en cuenta a la hora de firmar esa demolición apresurada a tres semanas de las elecciones.
Y ustedes me hablan de postureo.

Mire, el objetivo final es que los edificios abandonados durante años por parte del Partido Popular van a transformarse en un nuevo entorno en salud y, dentro de ese modelo sanitario que estamos construyendo, serán referentes en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, honorable consellera.

A continuació la pregunta formulada per la diputada Mercedes Caballero al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, president.

Senyories, els últims anys la política esportiva del Consell ha estat centrada fonamentalment en els grans esdeveniments.
I això ha marcat, òbviament, un repartiment desigual dels pressupostos respecte a l'esport base, mentre uns baixaven, baixaven les ajudes a clubs, a federacions, a l'esport femení, pujaven considerablement els pressupostos per als esdeveniments.

La ciutat de València acull en deu dies una nova edició de l'open de tenis.
No és este un dels esdeveniments de cost zero que deien, però mai s'ha dit realment el cost d'este esdeveniment.

Segons el contracte que ara sí mos han donat als diputats per a la seua consulta, entre 2009 i 2013 La Generalitat, com a patrocinador principal, pagà més de díhuit milions d'euros, 18 milions.
I, clar, crida l'atenció que mentre no hi havien diners, com per exemple ara parlàvem de les ajudes a la vivenda, el Consell sí que s'assegurà de pagar grans esdeveniments, com va ser l'open.

Malgrat les retallades, l'anterior Consell sempre trobava la manera, unes voltes pel Consell Valencià de l'Esport, altres voltes per la Societat de Projectes Temàtics, de pagar estos 18 milions d'euros i, a més, sempre amb els avals de l'Institut Valencià de Finances.

A 2014, a conseqüència de la baixada de categoria de l'open, l'aportació de La Generalitat teòricament baixava a 1.
500.
000.
I dic teòricament, perquè no sabem si se ratificà el conveni, si se prorrogà, si se signà un nou conveni.
És més, fa pocs dies el director de l'open, el senyor Ferrero, digué que no se li havia pagat res de l'edició de 2014.
I estem, recorde, a 10 dies de la celebració del de 2015.

No sabem, senyor conseller, si el contracte es prorrogà, si continua vigent, no sabem si se pagà alguna cosa a 2014.
Però el que no sabem i voldria que em diguéreu és quines obligacions té la Generalitat valenciana, l'anterior Consell signà o no signà amb els promotors de l'open tenis i l'actual Consell ha de complir.
Perquè, a banda de les aportacions econòmiques, el Consell en el contracte eixe cedia l'ús de zones confrontants, l'Àgora i els baixos del Museu Príncep Felip, sense cap contraprestació.

Això crida l'atenció, perquè també són aportacions de La Generalitat.
Qualsevol de nosaltres que volguera llogar els baixos del museu per a fer una festa, per a fer una festa de Cap d'Any, una presentació de Falles, el que fóra, hauria de pagar un lloguer.
L'open no ho pagava.

Quina va ser, senyor conseller, la política a seguir en els esdeveniments esportius, però sobretot en eixe open tenis que tenim ací, a València, dins de deu dies.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, el conseller Vicent Marzà.
Quan vulga conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies, diputats i diputades.

Gràcies, també, a la il·lustre diputada Mercedes Caballero per la seua pregunta.
Crec que és especialment convenient, perquè, com ha dit, no ens ha sigut tampoc fàcil a nosaltres arribar a aconseguir tots els expedients.
Imaginem a la ciutadania fins ara conéixer les dades que vosté mateixa ens ha donat.
I crec que totes i tots hem de ser coneixedors d'eixes dades.

De fet, estaria bé fer un poc d'història, com ha estat fent també.
Saben que l'open de tenis es fa des de 2003 a la ciutat de València.
Primer va ser al club de tenis de València, i a partir de 2009 és quan comença a fer-se a l'Àgora, de la Ciutat de les Arts i les Ciències.
Per cert, una utilització de l'Àgora que les condicions de seguretat de les quals no sé si caldria també determinar perquè, almenys, nosaltres l'informe que tenim és que aquest any no es podrà fer a l'Àgora per motius de seguretat.
No hem trobat en els altres anys què és el que feien per a poder deixar fer-los allí.
Per tant, crec que també estaria bé poder rescatar tota eixa informació.
Almenys, nosaltres tenim clar que, per motius de seguretat, no es pot fer dins de l'Àgora i no es farà dins de l'Àgora este any, quan en altre any sí que es va fer, no?

Bé, com deia, va ser primerament el Consell Valencià de l'Esport el que va assumir, a l'any 2009, un dret de La Generalitat, com a dret de patrocinador principal.
I va ser eixe any en què es van pagar ja 4.
060.
000 euros per fer l'open de tenis en l'any 2009.
I l'any 2010 en van ser 4.
135.
000.
Evidentment, unes quantitats gens menyspreables per una organització d'un esdeveniment esportiu.

Va ser ja a l'any següent que es va passar ja a la Societat de Projectes Temàtics, van ser els que van fer els pagament, i es corresponen a les edicions de 2011, 2012 i 2013.
En este cas, van ser de 3.
692.
000, 3.
233.
000 i 3.
306.
000.

En total, en eixes cinc edicions, una mitjana de 3.
685.
000 euros per cadascuna de les edicions.

A més a més, com deia, de 2014 no consta cap document de pagament, cap ni un, i hem estat mirant.
I, de fet, els organitzadors, quan ens vam reunir amb ells, van dir que precisament per eixa falta d'ingressos, que no s'havia pagat per part de La Generalitat, l'open baixava de 500 a categoria 250.
Només hi ha.
.
.
, només consta una declaració d'intencions del Consell que deia que manifestava el seu suport i iniciava els tràmits per a realitzar l'aportació d'1,5 milions d'euros, que no han arribat per cap moment i que quan nosaltres vam arribar a la conselleria no n'hi havia cap consignació pressupostària a eixe efecte; per tant, no s'ha fet eixe pagament.

¿Què hem fet nosaltres?
Reunir-nos amb els organitzadors des del primer dia.
Els vam dir que, dins de les polítiques esportives de la nostra nova conselleria, no passava per continuar pagant eixes quantitats i que no anàvem a pagar eixes quantitats de diners.
Vam arribar a un acord amb els organitzadors.
Els vam fer veure que no podíem continuar pagant eixa quantitat de diners tan gran amb les prioritats que n'hi han, però que volíem que es fera l'open.
I el que vam fer va ser moure'ns per a coordinar-nos amb la resta d'institucions -ajuntament i diputació de València- per poder tirar endavant l'open, fer-ho amb les mesures de seguretat que pertoca -per tant, no dins de l'Àgora- i entre totes les administracions, entre les tres administracions, comprometre'ns a pagar ni el 10%, ni el 10% que s'estava pagant fins ara de mitjana per l'organització d'un any.
Això, no està mal l'eficiència, no?
, pel que fa a la gestió pública.

Per tant, del conjunt de les administracions, ni el 10% del que es pagava un any de mitjana.
La part del recolzament que depén de La Generalitat s'ajustarà en funció.
.
.
, s'ajustarà a la contraprestació i a l'efecte publicitari que es deriva de l'open.

No hem fet el pagament encara, perquè els serveis jurídics de La Generalitat i les conselleries implicades estan estudiant la forma de fer-ho, respectant la legalitat.
Però eixe és el convenciment de les tres administracions, de forma conjunta.

¿I què volem fer amb ell -i acabe ja?
Evidentment, el tenis té molta afició al nostre territori.
El que volem és que toque carrer, que no siga un nou element elitista, sinó que arribe a més gent, que s'òbriga a la ciutadania, que siga en obert i que hi puga participar tot el món.
I també estaria bé que, ja que anàvem al tenis, aprenguérem també al silenci que es forma en un partit de tenis per a fer-lo ací també.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, la pregunta número 10, formulada pel diputat Francesc Ferri, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller d'economia sostenible, sectors productius i comerç.

Quan vosté vullga.

Ah!
, el diputat Víctor Garcia.
Demane vosté la.
.
.
És que no el trobe jo ací.

Ara.
Quan vosté vullga.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

En primer lloc, vull denunciar els obstacles i dificultats que Compromís va tindre durant la passada legislatura a l'hora de tindre informació relativa a contractes d'un ens públic amb una empresa, ja que hui s'ha parlat tant ací en esta cambra de transparència.

Solament l'aconseguírem després de l'estimació d'un recurs contenciós administratiu presentat per la negació de documentació per part del govern del Partit Popular, documentació que demanàrem des de Compromís en agost de 2013 i que no hem rebut fins a agost de 2015; dos anys, dos llargs anys per a tindre la informació, quan ací, per part del Grup Parlamentari Popular, al nou govern -que, si per una cosa sí que se l'ha de distingir, que és per eixa voluntat de transparència, conforme estan fent les conselleries- l'apreten en els més de cent dies de govern, en les seues coses de transparència.
.
.
Doncs, dos anys per tindre una informació i després que fóra per via judicial, repetisc.

La gestió d'un govern i com se gasten els diners de les valencianes i els valencians ha de ser transparent i deu garantir l'accés a aquesta informació.
En això sí que està treballant el nou govern i això sí que som garants que ho aconseguirem.

Clar que, quan per fi vam accedir a la documentació, tampoc ens va estranyar per què l'ocultaven.
En ple 2013, en un context de crisi, retallades i austericidi del govern Fabra i amb la situació d'emergència, Fira València va signar un acord que convertia Fira València en el global partner de l'esdeveniment impulsat per llavors el conseller d'economia, Máximo Buch, amb un cost de 400.
000 euros més IVA en l'edició de 2013 i prorrogable, automàticament, a les edicions de 2014 i 2015.
Un patrocini de quasi milió i mig d'euros, diners públics que el règim de saqueig del Partit Popular malbaratava en benefici d'uns pocs, mentres els valencians i les valencianes sofrien l'austericidi i les retallades en els serveis públics.

Açò no crec que siga governar per a les persones, que era el que feia el Partit Popular, sinó tot al contrari, d'esquenes a la ciutadania, al carrer i a les seues necessitats.

Per això, senyor conseller, voldríem que les valencianes i els valencians saberen en què es gastava el Partit Popular els nostres diners, mentres el PP retallava en benestar.

Volem saber quines van ser les despeses assumides per La Generalitat i Fira València, en relació a l'esdeveniment Emtech, organitzat per l'empresa Entrepreneur Capital, SL.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

A continuació, el conseller prendrà la paraula.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor president.

Senyories.

Senyor diputat.

No vaig a entrar, perquè crec que ja ha detallat molt bé el contracte.
Però sí que m'agradaria deixar molt clar que és una pena, una verdadera pena que, des de Compromís i la legislatura anterior, concretament el diputat Fran Ferri i les diputades Mireia Mollà i Mònica Oltra, hagueren de recórrer al Tribunal Superior de Justícia per a saber un fet que, des del meu punt de vista, crec que és insignificant a l'hora de la gestió pública i, a més a més, que denota quin tipus de gestió feia el Partit Popular, no única i exclusivament en l'anterior legislatura, sembla ser que en els vint anys que ha estat gestionant, d'opacitat pura i dura.

Ben al contrari, nosaltres hem de dir que els eixos d'acció de la nostra política van a ser la transparència i l'accés a la informació pública.
I eixa premissa anem a tindre-la present des del primer dia del govern fins que deixem d'estar en el mateix.

Dit això, i en resposta a la seua pregunta sobre les despeses assumides per l'anterior Consell, en relació a l'esdeveniment Emtech, li podem contestar, segons informes, que des de la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball es van tenir, durant els anys 2013 i 2014, els següents desemborsaments:

De l'Institut Valencià de Competitivitat, d'Ivace, es va assumir una despesa per import de 18.
150 euros, IVA inclòs, en concepte de patrocini i participació en un estand en la celebració d'Emtech els dies 12 i 13 de novembre de 2014.

Per part de la Direcció General d'Economia, Emprenedoria i Cooperativisme, el 5 de novembre de 2013 es va adjudicar a l'empresa Avanç de Publicitat el servei consistent en la instal·lació logística i muntatge de l'estand de la subdirecció general d'emprenedoria, per un import de 1.
278,24 euros, IVA inclòs.

Igualment, el 6 de novembre de 2014 es va adjudicar un contracte menor a la mateixa empresa, Avanç de Publicitat, pel servei de muntatge de l'estand de la subdirecció general d'emprenedoria en Emtech 2014, per un import de 1.
593,28 euros, IVA inclòs.

Un total de 21.
021,52 euros.

Aquestes van ser les despeses, segons informes de la conselleria.

Jo crec que esperar-se dos anys per a informar a un grup parlamentari i a tota la societat valenciana em sembla que, la veritat, és pensar molt poc en la democràcia i en la transparència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuació, la pregunta número 26, formulada per la diputada María José Ortega a la consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives sobre temps d'espera de famílies adoptants.

Quan vosté vullga.

La senyora Ortega Requena:

Gràcies, senyor president.

Bé, abans de res, dir que per a mi és emocionant que la primera pregunta que realitze en este hemicicle és una pregunta al voltant.
.
.
, sobre un tema que canvia la vida de les persones, que pot canviar la vida de les persones radicalment i molt positivament, com és el procés de l'adopció, tant per als adoptants com per als adoptats.

Possiblement esta pregunta no hauria d'anar dirigida cap ahí, sinó que possiblement hauria d'anar cap allà, demanant explicacions de les causes de la pregunta.
Però vull anar cap al futur.
Ens anem a centrar en les xifres que tenim damunt de la taula i anem a preguntar sobre què farem i què tenim endavant.

Abans de res, vull enviar una salutació a la representant de l'associació Adoptants, Ruth Martínez, que ha tingut el bé d'acompanyar-nos hui i amb qui compartim, igual que la consellera, la preocupació pel fet que ens porta a esta pregunta, no?
, i que són els marges d'espera de l'adopció de xiquets i xiquetes en el nostre territori, que supera la mitjana de l'estat espanyol, i això és terrible.

Les dades actuals ens parlen d'una espera d'entre set i huit anys per al nostre territori, a les terres valencianes, des de la sol·licitud fins l'assignació del menor.
També s'ha constatat un augment en els últims anys del temps d'espera també dels xiquets i xiquetes amb necessitats especials que, en alguns dels casos, supera els cinc anys.
Dades terribles.

Estes dades encara són més dramàtiques si les comparem a altres llocs, com Andalusia o Catalunya, que al territori valencià tardem entre un i dos anys més que ells; o, per exemple, entre tres i quatre anys més que al País Basc i les illes.
De fet, n'hi han sol·licituds que han hagut de renovar el certificat d'idoneïtat perquè s'ha caducat, perquè alguns l'han hagut de renovar dues vegades perquè té una vigència de tres anys.

Per tant, la pregunta, senyora consellera, directament, és: ¿quines accions té previst encetar la conselleria per a assolir l'objectiu de reduir els temps d'assignació de xiquets i xiquetes en espera de ser adoptats i adoptades i, deixa manera, deixar de ser una de les comunitats autònomes de l'estat en què el procés, inexplicablement, es demora més temps?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, la vicepresidenta respondrà la qüestió.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, president.

Gràcies, senyora Ortega, per la pregunta.

Crega'm que si algú coneix en esta sala com canvia la vida l'adopció és esta vicepresidenta, esta consellera.
I també, òbviament, sóc conscient, fins i tot personalment, de què suposa l'espera per a les persones adoptants, no?
En tot cas, sí que crec que, en primer terme, hem de posar el principi que ací estem parlant de l'interés superior del menor i jo me vaig a centrar en açò, encara sabent, com sé, l'angoixa que moltes voltes genera l'espera, no?

La llei estatal de protecció al menor, publicada el passat agost, aporta molt sobre línies de treball en matèria d'adopcions.
Però cal, en primer lloc, establir protocols d'actuació i concretar competències i recursos, sobretot després d'haver detectat les necessitats actuals.
Com molt bé deia vosté, hem tingut molts problemes en esta comunitat, també en este tema malauradament.
I tant en els punts forts com en els dèbils hem d'establir nous protocols.
Alguns dels aspectes que volem millorar, i em vaig a centrar en el futur, perquè realment podria fer un repàs de tot el que ha suposat estos últims anys de gestió al front de la conselleria que ara presidixc.
Però preferixc centrar-me en el futur i en el que nosaltres anem a fer.
Alguns dels aspectes que milloraran i agilitzaran la situació actual poden ser: a nivell municipal, millorarem, en col·laboració amb els ajuntaments, les eines i els recursos que donen suport a les declaracions de risc i desemparament.
En molts casos no es fan o són tornades als municipis des de les direccions territorials, per no disposar de recursos per a atendre eixos menors que solen ser residencials.

Tenim, però, un problema derivat del fet que, a nivell municipal, en este moment no hi ha suficients recursos per a treballar amb les famílies d'origen, perquè la llei de punt i final es duga a terme amb les garanties d'haver fet tot el que es podia.
Como vosté sap, senyoria, parlem de punt final quan, transcorreguts dos anys sense que un menor puga retornar a la seua família d'origen, al menor se li ha de proporcionar una mesura estable per al seu desenvolupament.
I eixa mesura estable és l'adopció.
La nova llei possibilita les adopcions obertes, i això permet que els acolliments permanents, són més del 80%, molts d'ells sense possibilitat de retorn, la majoria d'ells, no estiguen amb famílies acollidores que podran continuar acollint de forma temporal, i no bloquejaran este recurs.
Al mateix temps moltes famílies obertes a este tipus d'adopcions podran cobrir les seues expectatives de ser pares i mares, a la vegada que xiquets i xiquetes que necessiten mesures estables les tingueren.

És a dir, anem a obrir els compartiments estancs.
Eixa falta de diàleg que hi ha hagut fins ara entre acolliment i adopció.
Hem de recordar que el recurs d'acolliment naix amb la vocació de ser temporal, és a dir, una vegada solucionada la dificultat de partida, el menor retorna amb els progenitors.
O no.
Però cal revisar les modalitats d'acolliment.
No sols la permanent, sinó també la que molts tècnics denominen Â«insertaÂ», que té a veure en els menors, amb els quals no se sap com actuar de la millor manera i queden atrapats pel sistema de protecció que no té solucions per a ells.

Resulta també imprescindible millorar i coordinar les diferents seccions de les diferents territorials que en este moment tenen seriosos problemes de comunicació, igual que la divisió provincial que fa que no se puga assignar un xiquet d'Orihuela a Dénia, però que sí que es puga d'Almenara a Sagunt, quan la possibilitat i la proximitat fa que tinguen moltes més possibilitats de trobar-se amb les famílies d'origen.

Volem posar en valor els papers dels SEAFI i els equips de base, com a suport d'agilització d'estos processos.
Volem millorar la rapidesa en el diagnòstic de la modalitat que sorgix, perquè mentre es decidix què fer amb un menor de zero a sis anys, estiga en una família per un màxim de sis mesos, que és el que marca la normativa, ampliable fins a nou, i no estiga, com passa en l'actualitat, en prou casos, fins a dos anys, cosa que fa de vegades inviable l'adopció i retarda la possibilitat que pares i mares, fills i filles, gaudixquen mútuament de la seua condició el més prompte possible, disminuint aixina la possibilitat de traumes en el menor.
Estem trobant-nos amb molts problemes de traumes en els menors que passen pel sistema de protecció i queden atrapats en ells.

Procurarem dotar els equips de valoració del personal professional necessari per a donar solvència a un major nombre de famílies valorades.
Estudiarem i revisarem la funcionalitat real de les comissions d'adopció perquè servixquen realment de vehicle de detecció de necessitats.
En definitiva, el que farem amb immediatesa, el que es va a fer és estudiar profundament la nova llei en totes les possibilitats que posa al nostre abast, i generar protocols, models d'actuació que agilitzen els processos, a més de tot el que he mencionat anteriorment.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable vicepresidenta.

A continuació, la pregunta número 63, formulada per la diputada Isaura Navarro, per a la vicepresidenta i consellera d'igualtat.
Quan vullga.

La senyora Navarro Casillas:

Gràcies, senyor president.

Senyora vicepresidenta, els valencians som un poble solidari.
Volem actuar, volem ajudar, volem que el govern central deixe actuar el nostre Consell.
Un govern central refugiat en la inoperància interessada de la Unió Europea, eixa Comissió Europea que ha evidenciat que l'Europa de les persones naufraga una vegada més en aigües del Mediterrani, esta vegada potser en un rostre de xiquet de tres anys, de nom Aylan Kurdi.
Els termes Â«crisi dels refugiatsÂ», Â«frenar l'ona dels refugiatsÂ» evidencien què pensen des d'eixa Comissió Europea del que està passant.
Perquè es veu que creuen que la crisi ara la tenim nosaltres, i no pensen que el problema és una guerra que dura ja anys, més de quatre anys.
Una guerra que tenia unes conseqüències plenament previsibles i supose que d'ahí, d'eixa manera de vore les coses, ve el regateig de Â«menys t'arriben, menys crisi tensÂ».
La crisi no està ací, senyories, no està ací.

Supose que esta guerra que té molt a veure amb l'enfrontament entre Rússia i Estats Units, té a curt termini difícils solucions.
Però això no significa que tampoc deixem de mirar per apostar per una solució de l'origen del problema.
Com dia, des de la Comissió Europea tenen este plantejament etnocèntric, que fa que s'obliden de la situació de la qual vénen i per què estan patint esta situació.
Perquè la gent que vol vindre patix no sols una guerra, sinó també la malaltia neoliberal que governa Europa, que governa l'estat espanyol, i els problemes de xenofòbia que tenen persones com el cardenal Cañizares, que dubtava, diu: Â«No són perseguits.
Â» No, és que no són perseguits, és que estan fugint d'una guerra.
I al final el que demostren les seues valoracions és que el que no és Â«trigo limpioÂ» potser siga ell mateix.

Com dia, tot açò fica damunt la taula dos maneres d'entendre el món: la del valor dels passaports front al valor de les persones.
Del dret a existir com a titulars de drets, com a titulars de drets humans.
Supose que eixes dos maneres d'entendre el món també es reflectixen després en eixa política d'asil del govern central, investigada per la Unió Europea, que evidencia els seus problemes per a complir precisament amb els drets humans.
També és coherent amb les paraules del ministre Margallo, que afirma que Â«España acogerá a los refugiados que hacienda permitaÂ».
Estes són les seues limitacions.
No pensen en les persones.
Nosaltres sí que tenim l'obligació d'ajudar, a més de perquè pensem que són subjectes de drets, perquè volem fer-ho, perquè volem ajudar.
I no és una qüestió de caritat.
Com dia, hem d'anar a l'origen, i per això la ciutadania vol saber què està passant.
Com dia Benedetti, que va encunyar el terme desexiliados, Â«el mundo es esto: en su mejor momento, una nostalgia.
En su peor momento, un desamparoÂ».

Desemparats se senten moltes persones que volen saber, volen conéixer.
Com els representants que han vingut hui a escoltar les seues paraules d'Amnistia Internacional, del Moviment contra la Intolerància, de l'Associació Hispano-Síria.
Per això, volem saber, tota la ciutadania vol saber quina està sent la seua tasca del Consell per a col·laborar en l'acollida de les persones que fugen de la guerra de Síria.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a respondre, la vicepresidenta, quan vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora Navarro, per la pregunta tan pertinent, quan les Nacions Unides xifren efectivament en més de 12,2 milions les persones que necessiten ajuda dins de Síria, de les quals 7,6 milions ja són desplaçades internes.
Més de quatre milions estan desplaçades fora de Síria.

Estem sens dubte davant de la pitjor crisi humanitària des de la Segona Guerra Mundial.
Les últimes setmanes, especialment des de la publicació d'eixa fotografia de la mort d'Aylan, a què vosté feia referència, s'ha trencat la barrera de l'apatia i la indiferència, i la societat valenciana ha mostrat la solidaritat i empatia de què és capaç, i també la societat internacional.
De vegades les imatges esdevenen icones que permeten visibilitzar conflictes oblidats als mitjans occidentals.
Maleïda imatge i beneita foto que ha despertat consciències i cors.

I per descomptat els poders públics tenim l'obligació de respondre i de donar compliment a la legalitat internacional en matèria de persones refugiades, asilades i desplaçades, d'acord amb la Declaració universal dels drets humans, i també d'acord amb la política i moral d'este govern.

Malauradament hem vist, com vosté dia, que la Unió Europea, llevat de poques excepcions, ha mercadejat amb la seua responsabilitat, i particularment el govern del Partit Popular, del senyor Rajoy, continua bloquejant, fruit de l'apatia i la indiferència, o de la manca de capacitat per a fer front a un dels majors reptes de la societat del segle XXI, com son les migracions forçades.

Nosaltres, com a govern responsable -contestant a la seua pregunta- d'un poble solidari, no podíem continuar atònits, de braços creuats, esperant que el Govern d'Espanya reaccionara, mentre la societat s'organitzava solidàriament per ajudar les persones refugiades.
Per això, el Consell va elaborar un pla d'acció i acollida de les persones refugiades i peticionàries d'asil, que consta de tres parts: la primera, l'operació Â«Esperança mediterràniaÂ».
La segona, el pla valencià d'acolliment.
I la tercera, el pla d'inclusió de persones refugiades i desplaçades.

Respecte de l'operació Â«Esperança mediterràniaÂ», és la iniciativa solidària que ha posat en marxa el Consell, en coordinació amb la societat civil, entitats, ONG i empresariat, per donar una acollida digna a les persones refugiades i desplaçades, noliejant un vaixell de l'empresa Baleària, amb capacitat per a 1.
100 persones, per traslladar les persones des de Lesbos i Cos, fins al port de València.
Una iniciativa que busca recuperar la Mediterrània com a un pont entre cultures i pau, i defugir de la fossa comuna en què malauradament estem convertint la nostra mar.
Un vaixell que, a més, aniria amb queviures i material humanitari per a portar a la zona, i que la Direcció General de Cooperació destinarà 500.
000 euros, i amb organitzacions no governamentals durem allí material de primera necessitat.

El pla valencià d'acolliment, consensuat amb les diputacions, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, i les cinc grans ciutats de la Comunitat Valenciana, formada per xarxa de pobles i ciutats acollidores -ja n'hi ha 82 municipis acollits-, la xarxa pública d'albergs i centres d'acolliment, la borsa d'habitatge solidari, formada per aquelles vivendes de particulars o entitats, i també actualment estem acabant d'elaborar una mapificació amb una fitxa enviada per tots els municipis.

També ens vam reunir, he de destacar una reunió amb l'arquebisbe de València, mitjançant Cáritas.
També està elaborant un mapa de recursos de l'església catòlica.
No, tampoc sé com interpretar les paraules de hui del cardenal.
En tot cas, la seua acollida va ser positiva.
També comptem amb entitats juvenils, el Consell de Joventut de la Comunitat Valenciana, i també resulta destacable l'oferiment que ha arribat de particulars, propietaris d'hotels i hostals.

El pla d'inclusió que ha de garantir una vida digna a les persones refugiades que arriben al nostre país.
S'ha creat una comissió mixta, també, junt a diputacions, federació valenciana i les entitats especialitzades, ACCEM, Cepaim, Creu Roja, CEAR i ACNUR, i moviment contra la intolerància.
Cal destacar el treball de la coordinació, tant del pla d'acolliment com del pla d'inclusió, que dependrà de les oficines d'atenció a persones migrants, anteriorment AMICS.
Hem obert un punt d'informació, znihegahhwcj@mkw.
es, i hem tingut moltíssimes persones que estan disposades a ajudar en este pla d'inclusió.

Senyories, com veuen -i acabe-, el govern valencià està preparat per a l'arribada de mil quatre-centes persones refugiades per a principi del mes de novembre.
Instem el Govern d'Espanya que facilite els tràmits legals i pose en marxa un pla d'emergència a l'alçada de la solidaritat del nostre poble.

I acabe, amb paraules de Mateu, al seu evangeli, al capítol 25, versicle 35 i següents.
Crec que és adient en el dia de hui recordar a algunes persones importants, el que dia Jesús de Natzaret: Â«Perquè tenia fam i em donàreu de menjar.
Tenia set i em donàreu de beure.
Era estranger i em vau recollir.
Estava nu i em vàreu vestir.
Vaig caure malalt i em visitàreu.
Estava empresonat i vau vindre a mi.
Quant vau fer a qualsevol dels meus germans m'ho estàveu fent a mi.
Â»

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, honorable vicepresidenta, per estes últimes paraules de l'evangeli molt oportunes per al cas.

I a continuació, tindrà la paraula el diputat de Ciudadanos, el senyor Alexis Marí per a formular una pregunta al conseller de transparència, responsabilitat social, per un temps màxim de.
.
.
Té vosté la paraula.

El senyor Marí Malonda:

Buenas tardes, conseller.

Vamos a ver si tenemos suerte esta vez.
En el último pleno que celebramos le hice una pregunta, le trasladé una pregunta a la consellera de justicia, porque nos trajo un mensaje del president Puig.
Yo le trasladé también un mensaje, una pregunta, que era clara, concisa y quisiera saber si hoy vamos a tener la oportunidad, vamos a ser agraciados de que nos la conteste.

Le decía en su día que habían sucedido unos hechos este verano, con relación a cargos públicos electos, principalmente de Compromís, por no decir siempre de Compromís, que habían hecho un uso inapropiado de la bandera de España, así como del himno de la Comunidad Valenciana.
Habían ocultado la bandera, la enseña nacional, y habían cambiado la letra a su libre albedrío del himno regional, obviando pues, entre algunas cosas, el Â«ofrendar nuevas glorias a EspañaÂ», etcétera, etcétera, que para nosotros pues mostraba un claro mensaje político.

Mire, esto es una clara violación de la ley de banderas además de -entendemos- un menosprecio a las leyes que nos hemos dado todos.
Y más que el tema de los símbolos estábamos hablando de ley, de cumplir la ley.

Entonces, le pregunto, creo que será la segunda o la tercera vez para ver si el president, me gustaría que hubiera sido el propio president, que es el que nos hablaba de que aquí no sucedía esto, que no se iba a hablar de nacionalismo, que no se iba a hablar de fusión pero, bueno, se lo digo a usted: ¿ha desautorizado o piensa desautorizar -sabe usted- el president del Consell a los alcaldes que no han respetado el himno de la Comunidad Valenciana y la bandera de España?
O ¿ha llevado o va a llevar alguna medida para evitar que se repitan los mismos casos?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Un segon, sí, ara, conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Gracias.

Ni el president ni este gobierno hemos tenido conocimiento de actos que supongan una falta de respeto y que hayan requerido de una actuación jurídica dentro de nuestro ámbito competencial.
(Aplaudiments i remors)

El senyor president:

Sí, senyor Marí, quan vullga.

El senyor Marí Malonda:

Mire que le tengo aprecio y cariño pero se lo voy a decir igual de claro: y se ha fumado un puro.
(Rialles) Es decir, o sea, me ha dicho en una frase nada, es decir, se lo conté, le conté claramente lo que había sucedido, y otra cosa es que a usted le incomode o que no le guste hablar de esto.
Pero, ¡vamos!
, estamos hablando del cumplimiento de la ley, del cumplimiento de la ley.

Mire, mi amiga Mónica nombra mucho a Benedetti, la síndica también; yo voy a permitirme leer quince renglones de un señor al que le tengo muchísimo respeto, al que conocí en otro partido político y que hablaba sobre todo esto, de ley y de símbolos, que es el señor Fernando Savater, que entenderá usted también que no es -creo- sospechoso de ser una persona rancia ni nada por el estilo (remors), bueno.
Y decía de forma casi textual que la ley, que las democracias aparecen para zanjar discursos y no para dar comienzo a las discusiones; y decía que se debate antes de la ley, luego todo el mundo tiene que atenerse a esta ley; decía que los símbolos, que hay gente que siente mucha emoción por la bandera o el himno, otros sentimos menos, dice Â«cuando uno defiende la bandera no lo hace porque quiere ver tantas banderas o de forma estética una banderola sino porque uno sabe que esas banderas representan a lo que le va a defender, lo que va a defender son sus libertadesÂ», y añadía Â«el que no quiere poner la bandera es que no va a querer defender mis libertades sino que las va a conculcarÂ».
¿Sabe usted por qué?
Porque no respeta la ley.
Y yo a lo que les invitaría es precisamente a eso, a que cumplan la ley.

Y si no les gusta la ley de la bandera, si nos les gusta la bandera, si prefieren otro tipo de bandera, si prefieren otro tipo de himno, pues, ¡oiga!
, inste a cambiarlo porque ustedes tienen las herramientas para instar a cambiarlo, pero háganlo de forma legal y no de forma unilateral que eso queda, pues, permítame, como para otros regímenes que a lo mejor a ustedes les gustará más, a nosotros desde luego no nos gustan absolutamente nada.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Respondrà el senyor conseller.

Quan vullga.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Señoría, siempre es agradable escuchar al señor Savater.
Le rogaría, en todo caso, que la próxima vez en vez de citar al filósofo cite a la ley que usted invoca.

El estado democrático de derecho regula el uso de símbolos que se convierten en el símbolo del propio estado y, en cuanto que tal, pide y exige respeto legal.
Lo que no hace el estado democrático es regular el entusiasmo, el afecto o un evanescente respeto que, sin ninguna duda -como diré-, sí que profesamos.
Eso es más propio de los regímenes autoritarios o totalitarios.

El Consell respeta los símbolos del estado y de la Comunidad Valenciana, como no puede ser de ninguna manera, y garantiza su uso según la legislación vigente.

Este Consell lo que nunca va a hacer, y espero de la prudencia de todos los aquí presentes, este Consell -digo- nunca promoverá actos y opiniones que menoscaben la convivencia haciendo un uso indebido de los símbolos, haciéndolo irresponsablemente en el debate político que pueda romper la cohesión social.

No hay que confundir una posible intencionalidad política con la falta de respeto a los símbolos o con una conducta reprochable jurídicamente que puede llegar a ser constitutiva de delito.
La jurisprudencia, en todo caso, indica que es preciso probar el ánimo de ultrajar para que se haya cometido ese delito.

Conviene, en todo caso, del rigor jurídico y democrático no confundir los cambios en las tradiciones con vulneraciones de la ley.
A veces, según la legislación vigente -que les ruego que la lean-, el uso de los símbolos queda restringido a actos solemnes y oficiales, su uso en actos tradicionales y en determinados contextos lúdicos son precisamente lo que supone una banalización de los propios símbolos.

Por tanto -reitero- ningún comportamiento ha reclamado la actuación jurídica porque otra no puede ser del Consell en el marco de sus competencias.

Y ante la evidente preocupación que tiene su señoría, le sugiero que si conoce esos ultrajes los denuncie inmediatamente a fiscalía.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, el diputat del Grup Ciudadanos, Antonio Woodward, formularà la pregunta número 43 al conseller d'economia sostenible.

El senyor Woodward Poch:

Empezaré con una cita: Â«Si hay emprendedores, habrá empresas; si hay empresas, habrá empleo; si hay empleo, habrá riqueza; y si hay riqueza y la sabemos gestionar, habrá bienestar.
Â» Juan Roig, empresario.
(Soroll de papers)

En estos últimos o primeros cien días de gobierno se está destruyendo empleo a un ritmo de ciento sesenta puestos de trabajos menos al día en la Comunidad Valenciana.
La cifra de autónomos en la Comunidad Valenciana ha pasado de casi trescientos treinta y seis mil autónomos, cuando tomaron ustedes posesión, a unos trescientos treinta y tres mil; casi tres mil autónomos menos.
Como ustedes bien recalcan casi todos los días, el tiempo de las falsas ofrendas ha acabado.

¿Ha puesto el Consell en marcha algún nuevo plan para el fomento, la protección, la promoción o la formación de los autónomos en la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a respondre, el conseller…

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor diputat, en resposta a la seua pregunta sobre la posada en marxa d'algun nou pla per al foment, la protecció o la promoció dels autònoms al territori valencià, li anuncie les accions següents que estem ja implementant o que estem preparant per a implementar.

Des del Servof s'estan duent a terme mesures per a la promoció de l'establiment dels treballadors per compte propi mitjançant la creació d'activitat empresarial independent.
Aquestes mesures són: subvencions per al foment de l'autoocupació i la contractació del primer treballador fix per part d'un treballador per compte propi; per al 2016, en l'avantprojecte de pressupostos de foment d'ocupació tenim previstos 3,9 milions d'euros en concepte d'emprenedoria en projectes innovadors destinats a les persones autònomes; a més, està previst en matèria d'emprenedoria i en el marc del programa operatiu regional 2014-2020 una operació nova de servei d'assessorament, formació en plans d'empresa, estudis de viabilitat i tutorització, i acompanyament a emprenedors, molts d'ells autònoms.

La idea és que és desenvolupe entre 2017-2020 amb un import estimat de 7,3 milions d'euros per a atendre prop de dos mil dos-cents emprenedors potencials, 3.
340 euros import mitjà de l'ajuda.
El valor afegit d'aquesta acció és que ofereix un servei de suport a emprenedors autònoms i els guie en la concepció estratègica del seu negoci previ al seu inici.

També, ens proposem impulsar les línies de finançament de projectes innovadors engegats per empreses de menys de cinc anys d'antiguitat a través de préstecs participatius; crear una nova línia d'emprenedoria social dirigida a donar suport a projectes que es desenvolupen al nostre territori i que financerament siguen sostenibles en el temps, la línia s'ofereix en forma de microcrèdits a fons perdut fins (soroll de papers) 25.
000 euros i mitjançant la concessió de préstecs participatius fins a 75.
000 euros; i crear una finestreta única digital sobre cerca i obtenció de finançament de qualsevol tipus de modalitat inversora, així com l'assessoria orientativa que molts autònoms necessiten.

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a concretar la pregunta té la paraula el senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Sí, muchas gracias, señor conseller.

Tengo dos preguntas para hacerle, espero que en los próximos presupuestos tengan presupuesto para tantos créditos que nos acaba de displayar.

Y una cita de nuestro president que nos decía: Â«Exigiremos lo que nos corresponde.
Â»

Ciudadanos estará atento a todas las medidas que nos acaba de desarrollar.

Gracias.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies i desitgem que estiga atent perquè és el que volem, ¿no?
Però, a més, m'agradaria implementar més coses.

Ja ho he dit, les persones autònomes per a nosaltres, per a este govern són molt importants perquè -ja ho ha dit- més de tres-centes trenta mil persones són autònoms i representen el 20% del PIB valencià.

I és per això que en poc menys de dos mesos, en aquest càrrec de conseller, ja m'he reunit amb l'Associació de Treballadors Autònoms, ATA, amb la Unió de Professionals i Treballadors Autònoms, UPTA, i amb la Plataforma d'Autònoms i Emprenedors.
Aquestes persones ens van traslladar les seues inquietuds i les seues reivindicacions que ens serveixen com a full de ruta i que fem nostres com a pla de treball per a donar suport i promoure els autònoms al llarg de tota la legislatura.
I vaig a dir-li algunes d'aquestes mesures que ja estem treballant.

Al pressupost del 2016 destinarem un milió d'euros perquè quatre-cents autònoms de més de quaranta-cinc anys i que ja han deixat de cobrar qualsevol prestació per l'atur puguen cobrar eixos 426 euros durant un any; elaborarem un pla de foment del treball autònom; impulsarem la formació entre les persones autònomes i la possibilitat dels certificats de professionalitat; anem a crear una xarxa de col·laboració entre els autònoms i els cooperativistes; promourem una major i millor informació des de les direccions generals perquè arribe als autònoms i, sobretot, als xicotets, que no són pocs; i anem a fer un seguiment més acurat i una sistematització del calendari de subvencions.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, per a substanciar la pregunta número 45, el diputat Alberto García de Ciudadanos que es dirigirà a la vicepresidenta i consellera d'igualtat.

Quan vosté vullga.

El senyor García Salvador:

Bona vesprada.

Senyor president.

Vicepresidenta.

Membres del Consell.

Mire, a l'any 2013 el Grup Compromís estava en l'oposició, vostés van plantejar una proposició no de llei sobre l'establiment d'un pla de xoc per a respondre i rescatar ciutadans i ciutadanes que sol·licitaren la renda garantida de ciutadania.

Igualment, en la defensa d'eixa proposició no de llei, en Comissió de Política Social, Ocupació, i Polítiques d'Igualtat, el 16 d'abril del mateix any, la senyora Oltra Jarque va afirmar: Â«Nosaltres entenem que les queixes, la situació dels retards, els impagaments, etcètera, doncs justifiquen de sobra la proposta que fem que és establir un pla de xoc amb la corresponent dotació pressupostària.
Ja vaig tindre ocasió en un ple de demanar que es quintuplicara el pressupost en renda garantida de ciutadania i no es creguen les seues senyories que és una xifra desorbitada; ens ha costat més l'aeroport peatonal de Castelló.
Â»

Bé, a dia d'avui les coses han canviat, vosté és vicepresidenta, vosté està en el poder, i jo vullc saber si es manté en eixa afirmació i si això serà possible.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula la vicepresidenta.

El senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Senyor García, moltíssimes gràcies per l'acurat seguiment que m'ha fet durant estos anys, li ho agraïsc.

Jo, òbviament, me mantinc en allò que dia i sobretot en les necessitats que tenim de multiplicar la dotació de renda garantida de ciutadania; entre altres coses perquè si comparem el nostre pressupost de renda garantida de ciutadania, sobretot el d'aquell any, ¿eh?
, que era prou menor que el que tenim enguany, en altres comunitats autònomes, perquè es faça vosté idea, nosaltres enguany, enguany, ¿eh?
, i és més del que n'hi havia aleshores, tenim 29 milions pressupostats per a renda garantida mentre Astúries en té 85 milions amb una tercera part de la nostra població, ¿no?
Per tant, jo me mantinc en la necessitat.

Ara bé, òbviament no serà el primer any de legislatura que se quintuplicarà però sí que estem treballant per, primer, valoritzar, incrementar substancialment el concepte de renda garantida de ciutadania en els pressupostos.

Segona qüestió -quasi més important que la primera-, treballar sobre la llei d'acompanyament perquè estos crèdits siguen crèdits que tinguen una preferència.

I, tercera qüestió, canvis normatius que facen de la renda garantida de ciutadania un dret subjectiu, perquè li ha faltat a vosté una cosa, i és que jo també en eixa legislatura vaig defensar en una proposició de llei el canvi de la llei de renda garantida de ciutadania, en què ara també estem treballant, perquè fóra reconeguda com un dret subjectiu.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a contestar.
.
.
quan vullga.

El senyor García Salvador:

(Inoïble) .
.
.
situació delicada.
No obstant això, vosté millor que ningú ho sap, és el que està en l'oposició i per a què servix l'oposició.

Jo intento aprendre un poc de vosté també, ¿sap?
, la veritat siga dita.
Entenem això.

No obstant, sí que és important.
.
.
, a la gent no crear falses expectatives, que la gent sàpiga la veritat.
Mire, dir la veritat en la vida ordinària va bé.
Jo estic convençut que en política, també.
No obstant, anirem parlant, ¿val?
(Aplaudiments)

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor García.

Em mi trobarà sempre una persona que li dirà la veritat o, almenys, la veritat que jo crec en eixe moment; pot estar enganyada, però la veritat que jo crec que eixe moment.

De totes maneres li dic una cosa, els pressupostos els aprova esta cambra.
Nosaltres farem la proposta, però vosté i jo, ací, som el mateix.
Jo sóc una de 99 i, en tot cas, els pressupostos també són responsabilitat d'esta cambra.

El que li puc dir és que saben que estem elaborant ara el projecte de pressupostos.
Aleshores, no podem avançar xifres, però, per descomptat, nosaltres no complirem l'1,8% dictat pel dogma neoliberal del senyor Montoro.
I, en este apartat, per descomptat, no serà un 1,8% l'increment, estem treballant que siga molt més.

El primer punt de l'Acord del Botànic, vosté ho sap, és el rescat de les persones i, per tant, això tindrà un correlat important en l'increment en la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, que és, digam, la conselleria primera en el rescat de les persones.

Vull comentar-li també una cosa.
Vosté sap que la renda va destinada a les persones més vulnerables de la nostra societat i, per tant, és la primera eina que tenim per a combatre la pobresa i l'exclusió social.

Per tant, mire, li dic, en l'exercici 2015 es van unificar totes les ajudes en una sola línia pressupostària -això és el que ens vàrem trobar- dirigida directament des dels serveis centrals i a través dels ajuntaments: 29 milions d'euros, que li dia adés.

El 13 de juliol, als tretze dies d'estar en el govern, vam incrementar ja un 5,5% esta partida amb un 1.
500.
082 euros.
És important.
No és suficient, però és important.
Als tretze dies d'estar en el govern incrementàrem la partida de renda un 5,5%.

Pel que fa a la previsió del pressupost.
Jo no li puc donar xifres concretes, però va tindre un augment substancial i, en tot cas, vostés tenen la capacitat d'esmena també, ¿no?
A la millor, fins i tot, li la vote, mire vosté.

Però hi ha aspectes que afecten directament a les prestacions de la renda i un d'ells és, com vosté sap, la modificació normativa de la seua regulació.

Li dia, sap vosté que n'hi ha una sentència del tribunal superior de justícia que vàrem batallar des dels grups de l'oposició, que és que la renda se reconega i se pague des del moment de la sol·licitud i no des del moment de la resolució, com venia aplicant el Partit Popular durant anys i que, afortunadament, el tribunal superior de justícia va dir que no era correcte, després d'una batalla gran que també vam tindre en esta cambra, i vosté segur que recorda.
Per tant, ara, apliquem una llei conforme a la seua literalitat i conforme a les sentències del tribunal superior de justícia.

També li dic que en la llei d'acompanyament els crèdits de renda garantida de ciutadania tindran un caràcter preferencial, de manera que siguen crèdits que estiguen per davant d'altres crèdits.
Fins ara, això estava reservat a alguns amiguets.
Ara, açò estarà reservat per a les persones més vulnerables.

També la direcció general de planificació, ordenació i avaluació ha establit les seues línies d'actuació per a adoptar mesures per a combatre les situacions de pobresa extrema, a banda de les de la renda garantida.
I, també, estem fent una mapificació dels serveis per a donar una millor eficiència als serveis que se donen i a la lluita que se dóna contra l'exclusió social.

Jo espere.
.
.

El senyor president:

Vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
-i ja acabe, acabe- tenim 14.
000 expedients -ens vam trobar damunt de la taula- de renda garantida de ciutadania sense resoldre.
Ara, són 13.
200.
No és suficient.
Seguim treballant i espere comptar amb la seua complicitat en este tema, que estic segura que comptem amb ella.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, molt honorable vicepresidenta.

A continuació, per a la pregunta 48, l'il·lustre diputat David Torres, que formula la pregunta al conseller de transparència.

El senyor Torres García:

Perdonen.
(Tus)

Senyor conseller.

Primer que tot, agrair la premura amb la qual aquest Consell m'ha facilitat el llistat de totes les contractacions públiques de 2014 i no he hagut d'esperar dos anys i mig com passava en altres legislatures.
(Aplaudiments i remors) Aixina que moltes gràcies, perquè he hagut d'esperar menys d'un mes per poder-ho tindre.

Com ja sabrà, senyor conseller, la Comissió Nacional del Mercat de Valors va xifrar en 48.
000 milions d'euros la factura de la corrupció en la contractació pública, que a nivell estatal suposa un 4,5% del producte interior brut.
Dades que són extrapolables a la nostra Comunitat Valenciana si tenim en compte els alts nivells de corrupció i clientelisme que hem viscut durant els successius governs del Partit Popular.

La corrupció, el clientelisme i la falta de transparència, competitivitat, eficiència econòmica en dites contractacions pot suposar un sobrecost d'un 25% de les mateixes, tal com indica també Transparència Internacional i la pròpia comissió nacional del mercat i de la competitivitat.

Si tenim en compte que aquestes contractacions suposen el 15% del producte interior brut de la Comunitat Valenciana, estem parlant -i tirant prou a la baixa- al voltant d'uns set-cents milions d'euros, set-cents milions d'euros, que suposen el 4% del nostre pressupost, que es perden i que podrien ser destinats a totes aquelles accions d'emergència social que són necessàries en aquests moments en la Comunitat Valenciana.

La mateixa Comissió Nacional del Mercat i de la Competència -eixos bolxevics, com vosaltres ja saben- indiquen la necessitat de millorar els processos de contractació pública, millorant l'accés, la transparència, la publicitat, així com millorar l'avaluació, l'eficiència, etcètera, totes estes qüestions que estic comentant.

Considerem, des del nostre grup, que una bona pràctica per evitar la mala praxi i per fomentar les polítiques socials des de l'àmbit privat és influir tant en la contractació pública, com en les subvencions públiques també, en el compliment de clàusules socials.

La introducció d'aquestes clàusules constituïxen una ferramenta rendible, econòmica i socialment, i la seua utilització implica un canvi de paradigma -que crec que estarem tots d'acord en eixe canvi- de les polítiques socials i de la pròpia noció de contracte o subvenció.

Ja vàrem sentir a la senyora vicepresidenta anunciar fa dues setmanes que el Consell anava en eixa direcció i, també, al director general d'economia també en algun fòrum públic.
.
.
, també ha anunciat que ell.
.
.
, que anaven a demanar els balanços socials a totes les empreses.

I, en base a això, m'agradaria.
.
.
, bé, i tenint en compte la importància del volum de les contractacions públiques sobre el producte interior brut i conscients del poder que poden tindre també per a aplicar polítiques socials des de l'àmbit privat, m'agradaria conèixer si el Consell té previst mecanismes, primer, per a millorar la transparència i l'avaluació dels contractes públics, tant els actuals, com els que.
.
.
els que ja s'han concedit en anys anteriors, i si té pensat també la inclusió d'aquestes clàusules socials.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a respondre.
.
.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señoría.

Le agradezco el reconocimiento que ha hecho por la recepción rápida de la información solicitada, dejando constancia clara y evidente que nuestra conselleria solo tiene un criterio igual para todos los grupos, que es responder a las preguntas o enviar la documentación requerida con la máxima celeridad posible.
Decir cualquier otra cosa no se sustenta con hechos que puedan probarse.

Dicho lo cual, compartimos plenamente la preocupación, compartimos plenamente el análisis.
Y desde el punto de vista siempre de que la transparencia es un viaje que no acaba nunca, que siempre quedará algo por hacer, estamos definiendo mecanismos legales y técnicos, y nos proponemos mejoras importantes en un futuro inmediato.

Esencialmente, y antes de detallar algunos de los aspectos que puedan ser relevantes a día ya de hoy en cuanto a transparencia, indicar que con la conselleria de hacienda se trabajará en su momento, y también con la de economía, en tratar de mejorar algunos aspectos de los mecanismos de contratación pública, fundamentalmente con aquellos mecanismos de subcontratación tras los que permanece agazapada la corrupción.

En cuanto a los mecanismos de transparencia, y con el escaso tiempo… normal…, vamos, que tiene todo el mundo para contestar preguntas que son…, que requerirían de…, quizás de una comparecencia entera, basta recordar que la ley de transparencia que, como no puede ser de otra manera, se está aplicando, fija un principio de acceso general a la documentación existente y, por lo tanto, también, a parte, al menos, de aquella a la que su señoría hace mención y que, sin ninguna duda, cumpliremos con mucho gusto siempre que nos sea requerido, no ya por los grupos parlamentarios o por sus señorías, sino por particulares.

En cuanto a la publicidad activa, que la ley obliga, hay una gran cantidad de asuntos relacionados con esto, con contratos sin cargos, como objeto, tipo, duración, importe de licitación, adjudicación, prórrogas de contratos o encargos, contratos menores; también, alguna referencia incluso a subcontratación.

El problema es que, aunque alguna cosa existía en el portal Gva Oberta, hasta esta semana, en que ha entrado en funcionamiento lo que será la primera parte del portal de transparencia, porque vamos a ir mejorándolo, pero que cumple aproximadamente con un 95% de las previsiones de la ley, ya se puede acceder con mucha más facilidad a toda la información referida a los contratos, ofertas vigentes, estado en que se encuentran, etcétera; también, el volumen presupuestario de contratos en porcentaje por cada procedimiento.
Aunque nos queda una cosa, que está en el portal, pero no desglosado y creemos que debe desglosarse, que son los gastos en publicidad y promoción institucional.

En todo caso, nuestra conselleria, con la Dirección General de Tecnologías de la Información, está trabajando para hacer el mecanismo más accesible para que sea más fácil su comprensibilidad por la ciudadanía.

En cuanto a las cláusulas sociales, ciertamente, ha sido una constante de este Consell.
El discurso de investidura del molt honorable president ya dijo que se firmarían pactos de ejemplaridad con empresas contratantes.
En un discurso de la vicepresidenta Oltra, en el Foro de Europa, se advirtió de que nuestra conselleria está trabajando de forma transversal en la inclusión de cláusulas sociales de contratación pública.
Yo mismo insistí sobre esta idea en mi primera comparecencia, y en algunos casos ya colaboramos, por ejemplo, con la conselleria de economía desarrollando algunas ideas.

Como primer paso de carácter normativo figuran ya normas de este tipo, o alusiones al menos de este tipo, aunque, sin duda, habrá que desarrollarlo mucho más en el futuro, en el código de buen gobierno, que es el primero de los reglamentos que desarrolla por mandato legal la ley de transparencia, participación, responsabilidad…, y participación -perdón-, y que esta semana, digamos, han empezado su tramitación y que su señoría tiene ya acceso a ella precisamente en la web de nuestra conselleria.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Pregunta 51, formulada pel diputat Antonio Montiel i que és dirigida al conseller d'Hisenda i Model Econòmic.

El senyor Montiel Márquez:

Señor conseller.

Como usted sabrá, hace unos días se publicó el informe de análisis y prospectiva, que hacen conjuntamente la Universidad Cardenal Herrera, Cáritas Diocesana y la Fundación Foessa, acerca de la pobreza y la exclusión en la Comunidad Valenciana.

Usted sabrá que se ha incrementado el número de colectivos vulnerables, que ha aumentado la desigualdad, que la renta…, en términos reales, la diferencia…, la caída de la renta media de los hogares ha pasado entre el 2008 a ahora en un 18,6%, y nosotros queremos preguntarle, además de que los jóvenes, uno de cada tres jóvenes, está en riesgo de exclusión, queremos preguntarle sobre el Fondo Social Europeo, objetivo temático 9, del programa operativo del Fondo Social Europeo, destinado a la lucha contra la pobreza y cualquier forma de discriminación.
Queríamos saber cuáles van a ser las actuaciones que tiene programadas su conselleria en relación con este objetivo y qué centros directivos de La Generalitat participan en el mismo y en qué porcentaje.

El senyor president:

Conseller d'Hisenda i Model Econòmic.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

President.

Senyories.
Senyor diputat.

És una evidència que durant la crisi la desigualtat ha crescut de manera profunda en la nostra societat.
I, per tant, un govern progressista no podia fer altra cosa que capficar-se i intentar posar el granet d'arena que puguem, perquè no depén de nosaltres, en la línia d'intentar fer front a les situacions, com abans ha dit la senyora vicepresidenta, els casos més flagrants, dels quals nosaltres, evidentment, tenim especial sensibilitat.

Pel que fa a l'objectiu temàtic 9 del programa operatiu del Fons Social Europeu, he de dir-li a la senyoria que este programa operatiu està encara en elaboració.
Però la previsió, i això és important, és que destinen més de cent milions d'euros a l'objectiu 9, el que suposa, atenció, el 28,7% dels recursos.

Les accions han estat proposades per la Direcció General d'Inclusió Social en itineraris personalitzats, inserció laboral per a persones amb risc d'exclusió i pel Servof.
Ajudes a la contractació de persones desocupades, amb dificultat d'inclusió i foment de programes mixtos de formació.

En tot cas, la normativa europea, com vosté sap, imposa que almenys el 20% dels recursos del Fons Social Europeu es destinen a la inclusió social i la lluita contra la pobresa.
En el cas nostre, en el cas de La Generalitat, com acabe de dir, no és el 20, sinó el 28,7% dels recursos.
És important este diferencial perquè mesura una miqueta la sensibilitat del govern en qüestió.
És veritat que tenim els recursos que tenim, estem el govern, i afortunadament la societat valenciana és conscient tots i tot l'hemicicle de les dificultats econòmiques que tenim, però, afortunadament, com he dit adés en una altra pregunta, creguem que Europa és un lloc on nosaltres podem reclamar atenció especial i dedicar-la a les prioritats que toca d'acord amb la nostra sensibilitat.

Les accions a dur a terme.
.
.
, les accions i els recursos requerits per a dur-ho a terme són proposats per dos ens de La Generalitat: la Direcció General d'Inclusió Social, que està, com sap vosté, en la Conselleria de la Vicepresidència, que seria -atenció-:

Desenvolupament d'itineraris personalitzats d'inserció laboral dirigits a persones en situació d'especial vulnerabilitat, tema crucial perquè afecta persones en situació extrema, en situació de vulnerabilitat.
I esta actuació representarà el 8,4% del total del programa operatiu, del total del programa operatiu.

Per part del Servof ajudes a la contractació de persones desocupades amb especial dificultat d'inserció laboral.
Representarà el 9,32 del total del programa, 9,32.
I el foment de programes mixtos de formació i ocupació representarà el 10,99, pràcticament l'11% del total del programa.
Per tat, sí que estan senyalitzats els aspectes més delicats de la situació social en la nostra comunitat i el govern, dins de les seues possibilitats, efectivament treballarà per fer front a això, en este cas amb l'ajuda del fons europeu.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a concretar la pregunta, que ja no podrà respondre el conseller, però, en tot cas.
.
.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Gràcies, senyor conseller.

Sí, com vosté sap, el dia 17 d'esta setmana és el dia mundial de la lluita contra l'eradicació de la pobresa.
Per això pensàvem que era molt important també formular aquesta pregunta en aquesta data.

Però mire, a mi em preocupen diverses coses.
En el període 2007-2013, si jo no tinc mal entés, encara està suspès el Fons Social Europeu precisament perquè la Comissió Europea va decidir suspendre el programa fins que s'acreditara la gestió eficient dels recursos.
M'agradaria saber, ja sé que no podrà ser a la millor ara, quant està prevista corregir aquesta situació i, per tant, que s'alce la suspensió que ve derivada de la mala gestió del govern anterior.

També voldria dir en relació amb açò, que tenim una altra oportunitat, i era.
.
.
, a mi m'haguera agradat que s'haguera fet un esforç en innovació, en el sentit que tradicionalment s'ha destinat una part d'aquestes ajudes a la gestió mitjançant el Servof.
No han donat massa bon resultat, eh?
, els experts diuen i els agents socials que no donen massa bon resultat.

I hi ha una oportunitat, perquè a més el programa operatiu per a 2014-2020 espenta perquè els governs, perquè els estats facen, innoven i convertisquen les accions en bones pràctiques que se puguen exportar a altres països d'Europa.
Tal vegada nosaltres hauríem de plantejar-nos aquesta innovació, no sé si enguany ja apleguem a temps, però jo crec que hauríem de fer-ho perquè, ja dic, no hi ha constància que la línia del Servof siga la línia més efectiva, i sobretot el que no és la més innovadora per a la lluita contra la pobresa.

I a més volia afegir una cosa més.
S'acosta l'hivern, encara que no ho semble, encara que no ho parega pel canvi climàtic, s'acosta l'hivern.
En aquesta comunitat, diu també el mateix informe, ha augmentat fins al 18,8% el nombre de llars que no poden mantindre la temperatura adequada en hivern.
I deia ja fa temps un informe també periodístic que, segons els especialistes, vora huit-centes persones, 800 morts a l'any se relacionen en aquesta comunitat amb la pobresa energètica, que és una nova forma i terrible de pobresa.

Per tant, m'agradaria que se reconsiderara aquesta situació per vore d'incloure en esta lluita amb fons europeus davant la pobresa, noves línies.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Estic segur que el conseller tindrà ocasió de contestar-li en privat o en públic, però ara no perquè ha esgotat el seu temps.

I donem pas a l'última pregunta, a la que formula la il·lustre diputada María José Ferrer San Segundo a la consellera de reformes democràtiques i administració.

La senyora Ferrer San Segundo:

Consellera, encantada de escuchar sus explicaciones.

¿Cómo justifica que en el Acuerdo del Botánico, que contiene las grandes líneas de actuación, gestión y agenda política prioritaria del nuevo Consell no se hayan incluido ningún apartado referente a la justicia?

El senyor president:

Quan vullga, consellera.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gràcies, president.

Señora Ferrer, le agradezco sinceramente que de nuevo me haga otra vez la pregunta.
Intuyo que en mi comparecencia no la debí de dejar muy satisfecha.

Pero, mire, insisto, el pacto del botánico es un pacto vivo, es un compromiso por la recuperación de los derechos de los valencianos.
Y en ese compromiso y en esa recuperación de los derechos evidentemente la justicia está presente, se habla de víctimas, se habla de violencia de género, se habla de lucha contra la corrupción.
Hay que saber leer entre líneas.
La justicia está presente.
(Des de l'escó algú diu: Â«Molt bé!
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Quan vullga, diputada.

La senyora Ferrer San Segundo:

Señoría, claro que denuncié en la primera comparecencia el gravísimo olvido de la justicia -¡me dejaría hablar, por favor!
- en el Acuerdo del Botánico, pero ni contestó entonces ni contestó ahora cuál es la justificación, que es lo que le pregunto.
Justificar es, según el diccionario de la academia, Â«aprobar con razones convincentes y rectificar haciendo justo algo que no lo esÂ».
Y, en este caso, ni han dado una razón convincente ni han rectificado ni reparado esta injusticia.

En su comparecencia efectivamente dijo usted como pretexto que el acuerdo está abierto a sugerencias y su secretario autonómico en la comparecencia dijo Â«es cierto que en el pacto de la justicia no hay ni una líneaÂ», ni una línea, ni de administración de justicia ni de administraciones públicas.
Y dijo que era un pacto de valores.

Pero, mire, la justicia no puede ser tratada como un apéndice de última llamada ni como algo que se construye a golpe de sugerencia.

El Acuerdo del Botánico, además de valores, además de valores, hay otros servicios: hay sanidad, hay educación, hay medio ambiente, hay comercio, hay sistema financiero.
Y, oiga, la justicia no se menciona, y debe ser sometida y considerada como un servicio esencial porque afecta también a las personas.

Y mire usted, ya que han cometido ese grave agravio, porque nadie de todos los grupos que forman el triparto pensó en incluir a la justicia en el Acuerdo del Botánico, ya que no lo han hecho y han tenido este grave resbalón, al menos digan la verdad.

Pero es que además, ¿la justicia no es un valor para incluirlo?
Claro que es un valor.
Todo el día dicen ustedes que no nos preocupemos, que el pacto del botánico, que nosotros no queremos que se hable del pacto del botánico.
¡Oiga!
Están todo el día ustedes hablando del Acuerdo del Botánico.
¿Por qué no podemos hablar nosotros del Acuerdo del Botánico?
Y realmente le aseguro que mientras no vea justificado este grave agravio lo seguiré preguntando cuantas veces haga falta.

Dijo, por otra parte, no solo hay razón, pero tampoco hay disculpa ni rectificación.
Dijo que estará pronto.
¿Cuándo?
¿Cuándo va a estar esa realidad?
¿La realidad del balance y gestión que presenta anuncios mediáticos, medias verdades, retrocesos?

Mire, el turno de oficio.
Leo una nota de la prensa.
Â«Cómo se nota el nuevo gobierno, soy abogado de turno, hasta ahora el gobierno pagaba los trimestres, ahora me encuentro con que el segundo trimestre a pagar en septiembre aún no se ha pagado.
Â»

Realmente, realmente, el gobierno anterior dejó el turno de oficio al pago.
Espero que ésta intervención sirva para que se pague a los abogados del turno de oficio.
Pero la realidad es que en el primer trimestre que ustedes han tomado la gestión han dejado de pagarlo.

Lo mismo diríamos de otras cuestiones, como la mesa de la justicia, que dicen ustedes como gran medida que van a hacer la inscripción telemática de nacimientos.
Oiga, eso está en una ley del gobierno, una Ley orgánica 19/2015, de 13 julio, -y termino ya porque no me da tiempo- del gobierno del Partido Popular.

Sobre su balance de gestión leíamos también en los medios donde decía: justicia, buenas intenciones, pero pocas medidas, lo que suelo decir ni una mala palabra y ni una buena acción.
Dice: Â«La única medida concreta materializada por su titular, Gabriela Bravo, durante los primeros cien días del nuevo Consell ha sido la firma con el ministro de Justicia, Rafael Catalá, y un acuerdo para invertir 160.
000 euros en la mejora de la justicia.
Â»

Pues mire, siento informar que esa medida -tengo aquí el acta- fue acordada por el gobierno de la nación del Partido Popular en una conferencia sectorial del 8 de abril de 2015, tengo el acta, que el que estaba presente por la Comunidad Valenciana era Antonio Gastaldi, secretario autonómico, y el conseller, nuestro compañero Luis Santamaría.
Así que res ipsa loquitur, las cosas son como son, y ese logro, su único logro, según aparece, no es de usted ni de ustedes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, ilustre diputada.

La senyora consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques:

Gracias, presidente.

Mire, yo hoy voy a intentar satisfacer sus deseos.

En primer lugar, el pacto del botànic, usted que está en política ahora, igual que yo, sabe perfectamente que no es un programa electoral.
Como muy bien dice el texto, son grandes líneas de actuación que establecen tres fuerzas políticas que confluyen para constituir un gobierno.
En ninguna de estas líneas que obra aquí en el pacto del botànic hay una renuncia por parte de ningún partido político a su programa electoral.

Pues bien, dado que no hay ninguna renuncia y confluyen los dos programas electorales de Compromís y del Partido Socialista, yo la invito a usted a que lea a partir de la página 129 y siguientes del programa electoral del Partido Socialista del País Valencià donde hay un amplio desarrollo del diagnóstico y de las medidas necesarias para mejorar y modernizar la justicia en nuestra comunidad.

Sí hay un programa de justicia, señora Ferrer, un programa de justicia que figura en el programa electoral del Partido Socialista, donde, insisto, en primer lugar pide o propone un plan de evaluación y reparación inmediata de sedes judiciales.

Mire usted, una de las primeras medidas que se anunció en el primer Consell fue precisamente la auditoría del estado, del mal estado en el que se encuentran las sedes judiciales, ese legado tremendo que ustedes me han dejado.

También se habla de la modernización y de renovar ese estado obsoleto del equipo informático de todos los juzgados y de la fiscalía.
Efectivamente, mi compañero, que además es fiscal, estuvo en la conferencia sectorial donde se acordó el reparto de 6 millones de euros.
Precisamente la semana pasada, señora Ferrer, también estuve yo en esa conferencia.

Somos la comunidad autónoma menos preparada para estar al día en expediente digital el día 1 de enero.
¿Y sabe por qué?
Porque en estos siete años no han hecho nada en materia de informática, porque nos han dejado una situación de los equipos informáticos absolutamente infradotada.
Y ni los fiscales, ni los jueces pueden trabajar.

Sigo.
Tenemos también programa.
Tenemos un programa en el que habla de la necesidad de recuperar medios personales y materiales, que en este momento, también, es una grave carencia la situación de cómo está la Comunidad Valenciana.

Se habla también de mejorar el turno de oficio.
Y claro que vamos a mejorarlo y tenemos el compromiso de que recuperen ese poder adquisitivo que ustedes les quitaron y recuperar, al menos, el estado en el que se encontraba en el año 2012.

Sí vamos a apostar, porque sí que hay medidas y hay un programa electoral que, efectivamente, está apostando por la justicia y en el que yo me siento absolutamente identificada.

Dice que hay muchas medidas.
Sabe muy bien que en el ámbito de la justicia, sobre todo en este momento, cualquier medida que se adopte, porque nos estamos reuniendo con todos los colectivos, necesitan sus tiempos.
Porque el legado que ustedes me dejaron es un legado que está realmente enfermo, tan infradotado que necesita mucho tiempo para recuperarse.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Senyories, finalitzem el torn de preguntes.
I ens queden dos punts en l'ordre del dia, que són dos interpel·lacions.
Calcule que a les huit de la nit podrem haver finalitzat.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general de la conselleria per a garantir la viabilitat de la Institució Firal Alacantina (IFA), que formula la diputada senyora Eva Ortiz Vilella (GP Popular) (RE número 2.
492, BOC número 18)

El senyor president:

La primera interpel·lació és la que va a substanciar la il·lustre diputada del Grup Popular senyora Eva Ortiz, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'economia sostenible i sectors productius.

Té vosté la paraula per un temps màxim de huit minuts.
Quan vosté vulga.

La senyora Ortiz Vilella:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Diputados y diputadas, muy buenas tardes.

La Institución Ferial Alicantina es una infraestructura clave para el sector empresarial y social de la provincia de Alicante y de la Comunidad Valenciana.
IFA es un activo para nuestros empresarios y de su modelo de negocio.
De hecho IFA organiza anualmente más de una veintena de ferias y múltiples congresos, seminarios o simposios, que reúnen a más de trescientas mil personas y todos los puestos de trabajo que de ellos dependen directa o indirectamente.
Ha logrado consolidar y potenciar eventos importantes de sectores tan diversos como calzado, automóvil, estética, comercio, hogar, alimentación, ocio, tiempo libre o construcción.

Su contribución al desarrollo económico de nuestra comunidad está, por tanto, fuera de toda duda.
Y uno de los ejemplos más cercanos es la Feria Futurmoda, que se realizó hace poco, referente al calzado, y que ha incrementado su aforo y el 40% de la participación respecto a la edición anterior.
Una clara muestra de que IFA está muy viva.

Por eso queremos saber, señor conseller, ante las indefiniciones, contradicciones o dudas del Consell respecto al futuro de IFA, qué tienen previsto hacer con este activo que tiene la provincia de Alicante.

Nos preocupa mucho a todos los alicantinos las indefiniciones y las dudas que en algunos momentos, por miembros del Consell, se han podido verter respecto al futuro de IFA.
Porque usted mismo, señor conseller, nos dijo en su comparecencia que van a trabajar para que IFA siga siendo un motor económico y dinamizador de nuestras empresas, cosa que nos alegra profundamente.
Pero quisiéramos saber cómo lo va a hacer.

No nos gusta tanto las declaraciones o las dudas sembradas por parte del conseller de hacienda y más concretamente por parte del director del IVF, parte importante, que seguro que ahora nos aclarará, qué va a hacer respecto al futuro de IFA concretamente también desde ese departamento.

Usted, como conseller de economía y presidente de IFA, debe definir el papel de la misma para los próximos años y garantizar su modelo comercial y de gestión.
Y usted y sus socios de gobierno tienen que involucrarse en el futuro financiero y apoyar a las instituciones como estas, con mecanismos de seguridad jurídica y financiera que aseguren su viabilidad, la viabilidad, el recinto y los puestos de trabajo que ello supone.

IFA es un activo de nuestra sociedad y que dinamiza la economía y no debería de haber ninguna duda en el gobierno valenciano en cuanto al apoyo de esta institución.
La sociedad alicantina y este grupo quieren saber, señor Climent, qué piensa hacer el gobierno valenciano, y concretamente su conselleria, con IFA.

Desde el Grupo Popular consideramos que no se ha de renunciar al sistema tradicional de ferias comerciales y profesionales, pero que sí que hay que combinarlo con nuevas fórmulas que atraigan más visitantes y mayor capacidad de ingresos.

Para poder hacer frente a esta realidad, la institución ha realizado en los últimos años reajustes de funcionamiento para asegurar su viabilidad como consecuencia de la crisis.
Ha conseguido la mejora del margen de contribución de los certámenes feriales, tanto profesionales como de público, e incrementar sus ingresos a través de la diversificación de su actividad.

En estos últimos años, los responsables de IFA han trabajado en búsqueda de soluciones que equilibren esta institución y permitan crear nuevos ingresos.
De hecho IFA cerró el ejercicio 2014 con un incremento de ingresos por actividad ferial del 7% y esperamos que esta tendencia se consolide en el año 2015.

Debo, pues, también, felicitar desde aquí a todo el equipo de la institución por el esfuerzo realizado en el ajuste, en los gastos, y al mismo tiempo optimizar al máximo la parte de ingresos, lo que contribuye a estabilizar sus cuentas y a que su futuro sea un poco mejor.

Nadie de los aquí presentes debería dudar de la labor y la necesidad de IFA, pero necesitan del apoyo del gobierno valenciano a su gestión y a su situación financiera para dar viabilidad al proyecto.

Señor Climent, hemos solicitado su comparecencia para que nos explique cuál es su plan para IFA, porque nos preocupa el futuro de la institución y los miles de puestos de trabajo directos e indirectos que dependen de ella.

Y me gustaría preguntarle concretamente lo siguiente: ¿se ha reunido con los responsables de IFA?
Si es así, ¿nos podría indicar, por favor, cuándo ha sido?
¿Qué actuaciones van a llevar a cabo para la viabilidad de IFA?
¿Cuál es la línea que va a seguir su departamento para la institución?
¿Le va a pedir al Instituto Valenciano de Finanzas que siga apoyando financieramente esta institución?
¿Nos va a explicar qué personas forman parte de la comisión mixta que han creado para elaborar el plan estratégico y de viabilidad de IFA y a qué conclusiones han llegado?
Y la última y la que creo que es más importante: ¿van ustedes a cerrar IFA?

No podemos perder más tiempo para dotar a esta institución ferial de un marco estable que garantice su futuro al servicio de todos los ciudadanos e, insisto, el mantenimiento de los puestos de trabajo que de ello dependa, directa e indirectamente.
Y vuelvo a reiterar desde esta tribuna la mano que tiende el Partido Popular para trabajar junto al resto de administraciones provinciales y locales, además de con los agentes sociales y empresariales, en dotar a IFA de un futuro viable, sostenible y duradero.
Queremos que la institución alicantina siga siendo un agente dinamizador de la actividad económica de nuestro territorio.

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyor Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora Ortiz.

Té la paraula, a continuació, l'honorable conseller senyor Climent.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyors i senyores diputats i diputades.

Senyora diputada.

Anem a vore.
Les institucions firals, ja ho vam dir en la compareixença, són motors dinamitzadors del nostre teixit industrial i del nostre comerç, així com de la promoció institucional, en la mesura que fomenten el desenvolupament econòmic del nostre territori.

Amb caràcter general, les fires són un model amplament assentat en distintes parts del món, especialment en les zones més desenvolupades del planeta, que han ajudat a l'impuls del comerç, a millorar les relacions empresarials, la captació de nous clients i distribuïdors o els llançaments de nous productes.
Tot això gràcies al seu component presencial i personal i en clara convivència amb les noves tecnologies de la informació i la comunicació.

Així servisca com exemple que les empreses industrials nord-americanes, segons estadístiques, inverteixen en fires entre el 15 i el 20% del seu pressupost de màrqueting, confiant en la seua capacitat d'atracció d'una audiència més qualificada.

El poble valencià compta amb dos grans institucions firals, la Institució Firal Alacantina, IFA, i la Fira Mostrari Internacional de València, Fira València, sent ambdós un important motor de generació de riquesa i ocupació, al constituir un immillorable i privilegiat aparador de totes les empreses i sectors productius del nostre territori, conformant-se com poderosos instruments de promoció i dinamització econòmica.

La Institució Firal Alacantina és un dels exemples que ens hauria d'ajudar a donar un salt de qualitat i creixement espectacular en la província d'Alacant, donada la seua ubicació, al costat de l'aeroport, i afavorit per ser un dels principals nuclis turístics del poble valencià.

Però, bé, no sé si podré contestar-li a totes les preguntes que vosté m'ha fet hui, almenys hui, però intentaré contestar-les al llarg probablement d'estos mesos.
Però el que sí que volem fer és una miqueta d'història, perquè la realitat s'ha de conéixer i sense conéixer la realitat és impossible saber on hem d'anar.

I, per tant, anem a començar en l'any 2004, quan el patronat IFA, presidit per aleshores conseller d'indústria del Partit Popular, va aprovar un projecte anomenat, vostés ho sabran, Â«Jardín empresarial de la provincia de AlicanteÂ», per a la materialització del qual va signar un protocol de col·laboració amb La Generalitat en el que assumia el compromís de realitzar les actuacions necessàries per a garantir-ne les obligacions econòmiques.

L'any 2005, l'Institut Valencià de Finances va formalitzar amb l'Institució Firal Alacantina un conveni de col·laboració per obtenir finançament necessari per l'ampliació, transformació i modernització de les seues instal·lacions firals i l'adquisició de sòl adjacent, junt amb la urbanització i edificació de les infraestructures necessàries, per a la implantació d'un centre de reunions, un pavelló multifuncional i el desenvolupament d'un àrea d'oci i serveis hotelers, anomenat Projecte Arena.
El cost total pressupostat es va estimar en 160 milions d'euros.

Este projecte anava molt més enllà de l'activitat pròpia d'una institució firal, endinsant-se en la promoció i fins i tot especulació immobiliària.
De fet, IFA va adquirir més terrenys dels necessaris per a la seua ampliació, constituint-se de fet en agent immobiliari amb el finançament i avals de l'IVF.

En un primer moment, l'IVF es constitueix avalista de tres préstecs d'IFA per un import total inicial de 32 milions d'euros, segons el següent detall: Deutsche Postbank, 17 milions d'euros; BBVA, 10 milions i La Caixa 5 milions.

Així mateix, en l'any 2007, en el mes de juny, l'IVF concedeix un crèdit per un import de fins a 15 milions d'euros i a partir d'ací comença una sèrie d'actuacions que va implicant cada volta més a la Generalitat valenciana en aquesta boja cursa financera.

No vaig a detallar-li-ho tot, però vaig a sintetitzar-li-ho.
Entre l'abril de 2011 i l'abril de 2015 es produïren una sèrie de negocis jurídics consistent en pròrrogues i ampliacions de crèdit, degut a la impossibilitat d'IFA de fer front als venciments de les seues obligacions financeres.

En resum, les operacions de finançament directes, a banda del avals de l'IVF a IFA, actualment vigents, són les següents: préstec d'11 d'abril de 2011 per import de 10 milions d'euros, d'igual risc viu a data de hui; crèdit de 30 d'abril de 2015 per import de 30,6 milions d'euros amb un risc viu a data de hui de 29,1 milió d'euros.

Ha estat una llarga i intensa relació entre l'IVF i IFA.
La crisi econòmica que ha provocat simultàniament la devaluació dels actius immobiliaris i el declivi de l'activitat firal ha abocat IFA a una situació d'activitat final escassa, actius sobrevalorats i obligacions financeres inassolibles.

Des del 13 de gener de 2014, IFA està classificada com a unitat que s'integra en el sector d'administracions públiques.
Per la qual cosa, el seu deute i dèficit consoliden amb els del poble valencià.
I és La Generalitat, per mitjà del FLA, qui està fent-se càrrec del deute financer i comercial.
65,9 milions amb l'IVF i risc de deute financer; amb el FLA i els proveïdors, 3,6 milions; i tres milions i mig per quotes d'urbanització de càrrec d'IFA amb l'ajuntament d'Elx.

A més a més, IFA incompleix sistemàticament, des de desembre de 2012, tots els venciments de les seues operacions financeres.
Impagades, 7,3 milions d'euros.
I no vaig a llegir-li què diu l'auditoria.
Després, si vol, li ho puc passar i vosté mateixa ho veu.

Així i tot, buscarem solucions i viabilitat per a IFA.
La viabilitat de la Institució Firal Alacantina es farà sota els criteris de sostenibilitat i minimització dels costos per al contribuent valencià.

Així mateix, La Generalitat intentarà recuperar la màxima quantitat possible dels recursos invertits.

Per això, estem estudiant diverses hipòtesis de treball.
Però, en principi, sembla que La Generalitat hauria de resoldre, per un costat, el tema urbanístic i, per l'altre, generar un pla de viabilitat que determine un nombre de fires que justifique la utilitat pública del recinte.

El pla de viabilitat, per un costat, haurà de dimensionar l'estructura d'IFA a la seua capacitat per a generar recursos i, per altra, potenciar la captació de certàmens directament vinculats a l'estructura econòmica i empresarial de la Comunitat Valenciana, comptant també amb l'avantatge de l'agilitat que li dóna la seua dimensió, de cara a mostres més reduïdes o més innovadores.

També haurà d'explorar-se una relació col·laborativa entre Fira València i IFA.

En definitiva, anem a estudiar la viabilitat urbanística en què estem immersos i recuperar l'autèntica vocació d'IFA com a eina al servei de les nostres empreses i sectors productius, com a incentiu a la comercialització i pont a la internacionalització de les empreses valencianes.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica, té la paraula la il·lustre diputada Eva Ortiz.

La senyora Ortiz Vilella:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Mire, en mi intervención, yo, como habrá observado, no he hablado del pasado porque daba por hecho que usted iba a hablar de las cuentas del pasado, y me parece bien, para saber cuál es el punto de partida.
Pero no le he oído hablar de futuro.
No le he oído hablar de soluciones.
No le he oído hablar sobre si se ha reunido ya con los responsables de IFA, porque yo acabo de ver -y si me equivoco, usted me corrige ahora, en su turno de respuesta- que mañana ha convocado una rueda de prensa en IFA.
No me gustaría enterarme por los medios de comunicación -ya le digo, si no…, ahora usted me corrige; yo le digo lo que me acaban de mandar-, no me gustaría enterarme mañana en rueda de prensa de lo que hoy no nos está contestando aquí.

Y, por si hay alguna duda en mi pregunta, se la voy a volver a reiterar.
Señor conseller, ¿el IVF va a apoyar la viabilidad del futuro de IFA?
¿Van a cerrar el Instituto Ferial Alicantino?
¿Qué va a pasar con los puestos de trabajo que, directa e indirectamente, dependen de este cometido que tiene IFA y las empresas que tienen exposiciones allí?

Yo estoy de acuerdo que, en este tiempo, hay una serie de cuestiones financieras que hay que resolver.
E insisto, el Partido Popular quiere sentarse con el gobierno y hablar de esto.
Alcaldes de Alicante y de Elche se han manifestado porque también quieren saber qué va a pasar con IFA.
La Diputación de Alicante sabe que tiende la mano para el tema de IFA.
Lo único que no encuentro del conseller es la misma intención, el mismo valor que nosotros le estamos dando a este instituto ferial.

Sí, sabemos que tiene dificultades.
Sí, sabemos que no va a ser fácil.
Pero, después de ciento diez días, no puede venir aquí usted solo a hablarnos de préstamos.
Después de ciento diez días, no puede usted venir solo aquí a hablarnos de problemas.

Vamos a hablar de soluciones.
Vamos a empezar a hablar de futuro.
Vamos a empezar a ver qué es lo que hace la conselleria de economía sin la tutela de la conselleria de hacienda.
Vamos a ver qué quiere hacer el IVF.
Si igual hasta nos parece bien, si a lo mejor hasta nosotros le podemos ayudar en alguna cosa desde la diputación o en colaboración con los agentes empresariales.
No veamos solo problemas, vamos a ver soluciones.

Y le repito, señor conseller, ¿qué actuación va a llevar a cabo con la viabilidad de IFA?
¿Se ha reunido con los responsables del Instituto Ferial Alicantino?
¿Van ustedes a cerrar el Instituto Ferial Alicantino?
Y me parece fenomenal que haya una parte urbanística en este asunto, que haya una parte que competa al ayuntamiento de Elche, urbanísticamente hablando, o a La Generalitat; me parece fenomenal.

¿Qué van a hacer con el futuro de la Institución Ferial Alicantina?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

A continuació, per a concloure el punt, la rèplica del conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora diputada, li agraïsc molt el to, no?
, i, a més a més, l'estar disposada, doncs, a treballar en un futur per vore què és el que podem fer en IFA.

Jo li agafe la paraula, i anem a treballar de manera conjunta per vore quines possibilitats de viabilitat podem tenir en la fira, no?

I per suposat que és evident, i aixina es va dir en la compareixença i crec que aixina ho he dit hui, que des de la conselleria d'economia anem a buscar viabilitat firal a IFA, i això ho tenim clar, però des de la realitat existent.
Vull dir, tenim una realitat econòmica dura, complicada.
I, per tant, hem de vore quina és la viabilitat econòmica que tenim, i ja ho he dit abans, pel tema urbanístic, que nosaltres pensem que ha d'anar per un costat i haurem de dissenyar quin és el pla de viabilitat per al mateix i, per una altra banda, haurem de decidir en un grup de treball, en què ha d'estar present tant l'IVF, conselleria d'hisenda, com IFA, com la conselleria d'economia, per vore com ho tirem endavant.

Vull dir, a partir d'ahí, per suposat que agafem la proposta del Partit Popular per a tot allò en què vullga col·laborar per a poder millorar el recinte firal d'Alacant i potenciar-lo i que siga realment un lloc que dinamitze la nostra economia, nosaltres estendrem la mà, però no sols a vostés, a tots els grups que conformen la cambra.
Però, torne a repetir-ho, des d'una realitat existent dura, dura; i que he de dir-los.
.
.
, i no m'agradaria entrar, però és que este és un exemple més de què feia el rei Mides, per al revés.
Vostés saben que el rei Mides tot allò que tocava ho convertia en or; vosaltres.
.
.
, és que vostés, pràcticament quasi tot el que han tocat, ho han convertit en una ruïna, en un desastre, i ara ens toca revertir-ho.

I en cent dies, que és paradoxal totalment, ¿vostés volen que nosaltres ho hagem arreglat tot?
Portem cent dies en el govern.
Haurem d'analitzar quina és la realitat existent, no sols d'este projecte, de moltíssims altres projectes.
Perquè tinguen en compte que projectes com este, malbaratats, en tenim molts més; i és una pena, és una verdadera pena, perquè estos projectes, si s'haguera treballat bé, hagueren dinamitzat l'economia del nostre poble i hui, provablement, no estaríem conforme estem.

Per tant, torne a repetir-li, li agafe la mà, li agafe la paraula.
I espere que, quan comencem a treballar per buscar la viabilitat perquè realment la fira siga un motor dinamitzador del nostre teixit productiu industrial i comercial d'este poble, vostés estiguen ací, ací, estiguen al nostre costat i que facen tot el possible, almenys des de l'oposició, per a no desfer ja més coses, perquè crec que n'han desfet moltíssimes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Interpel·lació al Consell, que fa el conseller d'Hisenda i Model Econòmic, senyor Vicent Soler i Marco, sobre la política general del Consell respecte a la realització d'una auditoria ciutadana del deute, en compliment de l'Acord del Botànic, que formula el diputat senyor David Torres García (GP Podemos-Podem) (RE número 3.
362, BOC número 20)

El senyor president:

Passem al següent i últim punt de l'ordre del dia de hui, d'esta vesprada, que és la interpel·lació al Consell sobre política general respecte a la realització d'una auditoria ciutadana.
La interpel·lació la formula el diputat David Torres al conseller d'Hisenda i Model Econòmic, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Torres García:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, ja quasi bona nit.

Açò d'intervindre l'últim ja veig que no genera tanta expectació com aquesta vesprada.
Però, bé, intentarem ficar un poc d'ànim en aquesta última intervenció.

Senyor conseller, honorable conseller d'Hisenda i Model Econòmic, l'11 de juny, com vosté sap, d'aquest any, ens comprometérem amb la ciutadania i la societat civil.
Podem, Compromís, el PSPV i la societat civil signàvem l'Acord del Botànic, un pacte d'investidura que permetria ficar fi a vint anys de govern del Partit Popular a la Comunitat Valenciana i obrir una nova etapa que deu donar veu, contingut i sentit a les necessitats del nostre poble que, segurament, amb un govern amb altres prioritats hagués sofert uns efectes menors de la terrible crisi que hem patit aquests darrers anys, i de la qual no tan sols no han sigut capaços de traure'ns, sinó que han agreujat la situació d'aquelles persones més vulnerables.

Algunes dades, perquè coneguen quina és la situació a dia de hui a la Comunitat Valenciana, segons l'informe de Foessa, que va presentar fa a penes una setmana, junt amb Càritas, ací, a la Comunitat Valenciana, el 80% de la població ha vist com veia disminuït el seu poder adquisitiu des de 2008, alguns en més d'un 9%, com són el 10% de les persones amb la renta per capita més baixa, és a dir, aquelles persones més pobres.
Però, casualment, el 20% que ha vist augmentar el seu poder adquisitiu correspon al 20% més ric.

Senyories, mentre la gent sofria els efectes devastadors d'aquesta crisi, han augmentat els milionaris, al mateix temps que ha augmentat la privació de serveis, d'oportunitats, de garanties socials i judicials, que deixen patent per a qui ha governat la gent del Partit Popular.

Portem més de cent dies i encara no hem vist, per part dels membres del Partit Popular, ni una sola rectificació ni proposta que vaja dirigida a la millora de la vida d'aquelles persones més desafavorides, només reprotxar l'acció d'aquesta bancada i sempre escoltant, per tercera vegada en aquest període de crisi, que estem recuperant-mos.
¿Se'n recorden dels famosos brotes verdes?

Hui mateixa he rebut, fa un moment, un vídeo en què el Partit Popular es vanagloria de passar de la crisi a la recuperació; una recuperació que, a més, ha sigut gràcies als seus esforços.
.
.
Doncs no, senyories.
Si hi ha hagut alguna vegada algun brote verde o alguna recuperació, ha sigut gràcies.
.
.
-no, no, ho dic també a vosaltres, perquè ho sàpiguen-, gràcies als esforços de la gent, de les persones, no de les vostres polítiques, perquè continuen ancorats -i el senyor conseller ho sabrà bé- amb una visió arcaica de l'economia, arcaica, com ja deia Adam Smith: que la gent treballadora s'ha d'esforçar, i si generen riquesa per a uns pocs aquesta acabarà per distribuir-se i beneficiarà a tots finalment.
Doncs no, finalment a qui ha beneficiat és a aquelles rendes més altes i a aquelles persones més riques, mentre les més pobres s'han anat empobrint cada vegada més.

És evident que estan un poc desactualitzats.
Miren els últims premis Nobel d'economia i aprenguen un poc sobre desigualtat i redistribució de la riquesa i sobre les noves tendències econòmiques.
No ho dic només jo ni el meu grup parlamentari, sinó que el mateix Fons Monetari Internacional, el Banc Mundial, la Comissió Europea i el mateix BBVA desacrediten totes les dades econòmiques que el Partit Popular ha presentat recentment.

Vostés han treballat baix un enfocament agregat, amb una visió típica del liberalisme més arcaic; i amb motiu elogien tant, evidentment, a Margaret Thatcher.
Però hem de treballar amb un enfocament de privacitat -queden-se amb aquesta paraula, que imagine que els vindrà bé de cara a fer noves polítiques-, no un enfocament que diga que si els indicadors macroeconòmics van bé aleshores van bé per a tots.

Hem de treballar en un enfocament que ens diga que l'economia va bé quan menys privació de recursos i de drets tenen les persones.

La situació ja la coneguem: un deute de 40.
085 milions, sent l'autonomia més endeutada de tot l'estat, amb quasi un 40% del seu producte interior brut; el deute és la seua conselleria, com hem vist en aquests dies anteriors; i un deute que no deixa de créixer acceleradament, de la mateixa manera que els seus interessos.
Respecte a 2010, com ja saben, s'han duplicat i cada valencià i valenciana tenen, a dia de hui, una càrrega de més de huit mil euros de deute sobre les seues esquenes.

Conseller, quan signàvem l'Acord del Botànic, ens comprometíem a fer una auditoria ciutadana del deute.
Ciutadana, perquè considerem necessari que les persones participen en la proposició i en la presa de decisions per avaluar el deute i com afrontar-lo.
Integral, com moltes vegades hem escoltat el Consell i vosté mateix, perquè no deu ser solament econòmica, sinó que deu arribar a tots els àmbits de la vida, com és el gènere, la salut, l'ecologia, l'urbanisme.
I a més a més, ha de ser permanent, no sols per revisar el deute passat, també per vetllar per la correcta gestió futura, governe qui governe.

I n'hi ha unes declaracions que ens han preocupat, que ens agradaria que les matisara o que ens les explicara.
Literalment vosté va reivindicar que del que sigam responsables ens farem càrrec.
El malbaratament, la corrupció, etcètera, comés per la gent que votàrem els valencians, vosté deia que seríem gent responsable i ens faríem responsables d'eixe malbaratament.
Nosaltres no estem d'acord amb eixa afirmació, i la gent en què els valencians i valencianes dipositaren la seua confiança, si cometeren algun acte de corrupció o actuaren de mala fe, no deguem ser nosaltres els que paguem.
I, si finalment no ho paguen, que caiga el pes de la justícia sobre ells, i que la gent sàpiga cada euro que s'ha malversat en aquesta comunitat, cada euro que s'ha repartit discrecionalment, i cada euro que podria haver segut en sanitat, educació, serveis socials o en polítiques d'ocupació.

No compartim el concepte d'auditoria integral si no inclou el terme Â«ciudadanoÂ».
No volem un nou paperot que servixca per a encobrir polítics ni gestions anteriors.
Volem alçar les catifes, volem llum i taquígrafs, i no volem que aquest Consell done impunitat, a costa que cada valencià i valenciana carregue en les seues esquenes amb més de huit mil euros de deutes.

Senyor conseller, Vicent soler, ens agradaria conéixer si la conselleria ha fet alguna gestió per a complir el punt cinc, apartat segon, de l'Acord del Botànic en el qual especifica literalment que realitzarà una auditoria ciutadana del deute de La Generalitat, dels diferents departaments i les entitats dependents amb publicitat dels informes finals.
Demanem aquesta auditoria ciutadana, i ens agradaria saber quin és el plantejament i com va a realitzar-se aquesta auditoria

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a contestar, té la paraula l'honorable conseller per un temps màxim de huit minuts.
Quan vullga, conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor president, senyories, senyor diputat.

Com he dit adés, la crisi ha incrementat les desigualtats socials, fins a fer-les insuportables per a una part important de la societat.
Mai com ara és important que els poders públics siguen transparents.
Mai com ara és important que donem compte de tot el que ha passat i de tot el que farem, també del que farem nosaltres.
Es importantíssim.
I per això, el primer que vam fer, jo com a conseller, és demanar a l'interventor general que fera una auditoria general i econòmica, que és el que me corresponia a mi, economicofinancera, per al 30 de juny, el dia que vam entrar en el govern per a tota La Generalitat.
En vaig fer partícips, dels resultats d'això, a tots els grups parlamentaris, amb carta personal a cada u dels síndics, i vam fer una roda de premsa, i la premsa que és camí, la comunicació factible amb la ciutadania, ha donat bon compte del tema.
El tema no s'ha esgotat en això.
Ara, cada conseller en la seua àrea respectiva podrà aprofundir en els aspectes generals que a mi em va pertocar quan vaig parlar.

Per tant, enfront de la corrupció, enfront del malbaratament, enfront de l'opacitat, treball d'auditoria permanent, del passat, del present i del futur.
I quede vosté ben conscient que qualsevol sospita de delicte de gestió anterior anirà al fiscal.
No es preocupe, perquè és un deure que tenim amb els valencians que, com diu vosté, han carregat sobre el seu llom, sobre les seues esquenes, 8.
000 euros per capita del que hem heretat.

Dit això, perquè quede clar, he de dir també que les operacions d'endeutament de La Generalitat estan degudament controlades des del punt de vista legal per la Intervenció General i la Sindicatura de Comptes, que així mateix verifiquen el seu suport pressupostari decidit pels representants elegits al seu moment pels ciutadans, és a dir, per esta cambra.
Per tant, i de fet, estem treballant amb un pressupost que han fet estos senyors.
El pressupost d'enguany està fet pel govern del Partit Popular, i nosaltres el que hem fet és, com que legalment no podíem fer una altra cosa, fer les modificacions mínimes per alterar l'ordre de prioritats, pel que fa a la sensibilitat social i les sensibilitats d'este govern enfront d'un govern de dretes, com era el govern del Partit Popular.
Per tant, sí que estem fent coses dins del marc, perquè és el marc legal el que ens permetrà ser durs.
No podrem portar al fiscal a ningú si no complim nosaltres mateixos amb la legalitat vigent.

Per tant, cal complir els compromisos derivats d'operacions d'endeutament fetes d'acord amb la legalitat.
I, no obstant això, poden adoptar-se mesures que de cara al futur facen possible un control ciutadà més estricte sobre les despeses que hagen de finançar-se amb l'endeutament.
L'actual Consell s'ha dotat d'una conselleria específica per a estudiar totes elles, per a l'apartat cinc, justament, de l'Acord del Botànic.

Amb relació a la posició del Consell sobre la realització d'auditories sobre el deute de La Generalitat, cal considerar, en primer lloc, que les lleis anuals de pressupostos regulen els imports màxims a finançar amb càrrec als diversos instruments del deute.
Per tant, cadascuna de les operacions financeres d'endeutament de La Generalitat té una cobertura legal aprovada per Les Corts.

D'altra banda, a hores d'ara, existixen diversos instruments per atendre la Llei 2/2015, de 2 d'abril, de La Generalitat, de transparència, bon govern i participació ciutadana de la Comunitat Valenciana, que exigix la publicitat de determinada informació d'endeutament.
Concretament, l'article 9.
1.
j exigeix la publicació en la web del deute de l'administració, de l'endeutament per habitant i l'endeutament relatiu.
Per a tot això ja està en funcionament el portal, com ha dit abans el conseller de transparència, de Generalitat Oberta.

Addicionalment, el Banc d'Espanya publica el seu butlletí estadístic, també disponible a la seua pàgina web, amb detall de l'endeutament per cadascuna de les comunitats autònomes.
Pel que fa a les operacions concretes d'endeutament, La Generalitat disposa, a hores d'ara, de dos instruments que s'encarreguen d'auditar-les.
D'un costat, com saben vostés, la Intervenció General, a la qual li cal, segons les funcions atribuïdes en la Llei 1/2015, de 6 de febrer, de La Generalitat, d'hisenda pública, del sector instrumental i de subvencions, verificar el registre i la comptabilització de les operacions realitzades, i el seu reflex als comptes i estats que a cadascun dels òrgans i entitats li calga formar.
La Intervenció General exercix les seues funcions de control segons el principi d'autonomia, i publica els seus informes dintre del compte general al qual es pot accedir lliurement per la pàgina web de la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic.

I, en segon lloc, la Sindicatura de Comptes, òrgan que no depén del Consell, sinó de Les Corts, la qual rep tota la informació que considera escaient de les conselleries, organismes i entitats de La Generalitat, i publica anualment un informe que es presenta a Les Corts i que així mateix es posa a l'abast de qualsevol ciutadà en la pàgina web de la sindicatura.
Este informe conté un apartat específic referit a l'endeutament i, com en tots els apartats, la sindicatura pot fer totes les observacions que estime oportunes.

Per tant, a hores d'ara hi ha instruments per a conéixer tant el volum agregat d'endeutament com per a supervisar cadascuna de les operacions d'endeutament i donar-ne informació detallada als ciutadans.
Una altra qüestió, i en això estic d'acord amb vosté, seria l'oportunitat de les despeses que s'han finançat amb deute, però també respecte d'això cal dir que també les operacions de despesa se contenen amb procediments de fiscalització, previstos tant en la llei d'hisenda pública i en les lleis de pressupostos, per tal de prevenir, detectar i, si és el cas, denunciar-ne els usos desviats de la legalitat.

Més enllà d'això, sembla que el que cal és tractar d'honorar el compliment dels termes de qualsevol endeutament que s'haja fet d'acord amb la legalitat aprovada en cada moment pels representants valencians.
Per tots vostés.
Tot i això, és evident que calen millores de transparència informativa, per tal que els valencians puguen fer un control més exhaustiu i immediat dels seus comptes públics, per tal de prevenir en un futur pràctiques que, encara que legals, puguen ser lesives per als seus interessos.
En eixe sentit, este Consell té un compromís de transparència amb els ciutadans que s'ha explicitat amb la creació d'una conselleria, com he dit adés, la conselleria específica, a la qual es treballa per introduir noves mesures de millora de la transparència administrativa transversalment per al conjunt del govern.

Així mateix, pel que fa específicament a l'àmbit de la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, l'Institut Valencià de Finances està treballant a obrir un portal d'informació econòmica i financera -encara no està- destinada als inversors i als ciutadans, amb el propòsit de millorar la imatge de la Comunitat Valenciana, que bona falta fa, que bona falta fa, i incrementar-ne la confiança, per tal que els inversors, sempre dins d'un marc de seguretat jurídica, tornen a considerar el deute de La Generalitat com una cosa d'oportunitat d'inversió, i La Generalitat guanye en capacitat de finançament i en autonomia respecte als seus creditors.
Per descomptat, estem disposats a incrementar la millora de la informació de les auditories cara als nostres conciutadans i conciutadanes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica?
Quan vosté vullga.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Disculpeu per la rèplica, per fer-vos aguantar quatre minuts més.

Senyor conseller, som conscients de l'esforç que ha fet la conselleria, la Intervenció General, la Sindicatura.
Som conscients també de l'esforç de la conselleria de transparència, no senyalava la bancada, pensava que estava encara el conseller.
Però nosaltres volem anar un poc més enllà.
Volem fer eixa auditoria ciutadana, perquè el que plantegem no és un assumpte baladí, sinó que és un assumpte vital per a la ciutadania saber què ha passat durant aquests últims anys en la nostra comunitat.
Què s'ha fet amb els diners i per què ham hagut de sofrir les retallades en educació, sanitat, polítiques socials i no en altres sectors, o almenys en aquests sectors han segut més greus.
Volem saber i volem, si és que hi ha hagut delicte, que paguen.

Volem saber qui ha decidit que l'austericidi era el model econòmic per a sortir de la crisi, i volem saber qui ha decidit que havíem de retallar en eixes quantitats en els sectors més fonamentals per a la ciutadania en un moment de crisi en el qual els seus drets socials estaven més perjudicats i la seua vulnerabilitat augmentava.
Hem segut testimonis de les polítiques d'austericidi que han minvat, com ja deia, aquests drets socials, laborals, que aconseguiren amb molt d'esforç els nostres avis, els nostres pares, mares, àvies, i s'ha retallat amb total impunitat, mentre que la ciutadania observava amb total impotència com empitjoraven les seves condicions de vida, sense poder decidir.
Per això, considerem que ara deuríem poder decidir i participar en eixa auditoria.
Estàvem en crisi i no existia ningun altre discurs per eixir d'aquesta que retallar i retallar.
I el motiu real per a l'austeritat apuntava sempre a l'alt nivell d'endeutament, com ja hem discutit ací diverses vegades, sense ficar solucions, sense fer polítiques efectives, i com si els únics culpables fóra la societat.

Estaran d'acord amb mi que ens trobàvem en un cercle viciós sense eixida, i per si fóra poc la reforma de la Constitució que pactaren el Partit Popular i el Partit Socialista amb nocturnitat i traïdoria un 30 d'agost de 2011 per modificar l'article 135, es posa el pagament del deute com a prioritari i, a més, es prohibix la seua negociació o renúncia, de manera que els diners dels nostres impostos ja no aniran prioritàriament als nostres serveis socials, sinó al pagament del deute.
Una reforma que deurem revertir immediatament, després del que passe el 20 de desembre, que esperem que n'hi hasca un altre govern del canvi.

Davant d'aquest frau econòmic, social i democràtic demanem i exigim que s'organitze aquesta auditoria ciutadana del deute per a conéixer en quines condicions s'ha contret el deute, què s'ha finançat amb aquest deute, a qui ha beneficiat algunes polítiques i el cost que ha tingut per a l'economia valenciana, com ha afectat als sectors socials i, el que és més important, si és legítima i si hem de pagar-la.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

I com a rèplica i finalització de la sessió d'esta vesprada té la paraula l'honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor diputat, les seues paraules m'han congratulat amb la sensibilitat social que adorna esta part de l'hemicicle.
I he de dir-li una cosa, ahir mateix Paul Krugman, Premi Nobel d'Economia, s'acostava a la vostra reflexió.

Jo crec que l'austericidi ha estat una de les polítiques més nefastes que el neoliberalisme europeu ha tingut i que ha posat als peus dels cavalls ¡no a tot Europa!
, ¡a l'Europa del sud!
, la que estava en pitjors condicions per a crear creixement i desenvolupament econòmic.
Ha sigut una actitud absolutament asimètrica a Europa i nosaltres amb eixa actitud hem perdut moltes de les nostres possibilitats.

Nosaltres, el govern, responsable, que està a favor de disminuir, naturalment, el dèficit i fer consolidacions fiscals, això no es pot deslligar ¡mai!
, mai, mai, de la preservació de l'estat del benestar.
I el que ha passat durant estos anys és que no ha hagut límit per a la deterioració i l'erosió de l'estat del benestar.
I això ha sigut una involució històrica en l'Europa occidental.
I en este sentit va a trobar-nos.

L'altre dia, en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, quan el senyor ministre va dir que tot increment de despesa, eixos 1.
600 milions que el Partit Popular diu que tenim, que (rient) no sé d'on se'ls trauen perquè jo l'altre dia vaig explicar que es tracta d'uns diners ¡nostres!
que el senyor Montoro ha tingut durant dos anys en la seua caixa per a fer el que li done la gana, eixos 1.
600 milions el senyor Montoro, ¿sabeu el que va dir el senyor Montoro?
Â«No vullc que ni un euro s'utilitze en augmentar la despesa, només en pagar el deute.
Â»

¿Vostés saben quin és el deute aproximat, el servei del deute que anem a tindre en el pressupost de l'any que ve?
Més de quatre mil milions en un pressupost de 17 o, com a màxim, 18.
000 milions.
¿Vostés es creuen que això és possible?
¿Vostés saben els barracons que es podien deixar de fer?
¿Les llistes d'espera que en la conselleria d'inclusió social es podien fer?
En la sanitat, els treballs, l'hospital, l'altre dia vaig estar a Elx, l'Hospital General d'Elx s'està caiguent a trossos.
¿De què estem parlant?
O el problema que té la consellera de justícia, que tots els jutges i fiscals estan que no s'acaben de creure que durant set anys no s'ha invertit un euro en la humanització de les oficines de justícia.

Tot això, senyor diputat, és producte d'esta situació asimètrica; asimètrica entre el nord i el sud d'Europa i asimètrica entre la condició d'estabilitat macroeconòmica, amb la qual jo m'apunte, i la necessitat de mantindre l'estat del benestar i incrementar-lo, perquè jo no voldria que els nostres fills visqueren pitjor que nosaltres.

En eixe sentit i en eixe context és quan jo li plantege l'absolut acord que tinc amb la necessitat que quan més transparència millor, però la transparència que ho sàpiga.
.
.
en salut i el ciutadà.
No pot imaginar-se el que jo m'ocupe d'explicar estes coses.

I el que jo vullc és que sí que és veritat que nosaltres en esta societat democràtica, els valencians durant no sé quantes vegades han votat al Partit Popular i han sigut els que han governat, i han fet estes malifetes, i han fet esta extravagància contra ¡la raó!
i contra el sentit ¡comú!
durant vint anys, volem -i això ho vàrem votar nosaltres-, però el que volem és que els responsables que puguen anar al fiscal que vagen u darrere de l'altre.
Naturalment, ¡només faltava!

Però el que també vullc és posar sobre la taula la idea que una part d'eixe deute, d'eixos 8.
000 euros que tenim per capita es deu a això i a una altra cosa, que és important que en este mes d'octubre (rient), com a mínim -li ho recordem al govern del senyor Rajoy-, que és l'infrafinançament sobre el qual també pesa gran part de les nostres impossibilitats de resoldre molts problemes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyories, després de huit hores de treball, anem a suspendre la sessió.

M'informen, concretament el vicepresident segon que, segons el ritme dels treballs que s'han desenvolupat hui, demà podrem acabar sobre les tres menys quart.
Per tant, crec que és una bona hora, sobretot per a fer previsions en les nostres agendes, podem acabar de matí.

Senyories, demà la sessió es reprendrà a les deu del matí.

Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 54 minuts)