Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 2 de desembre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 7 minuts.
Presidix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 16.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

 

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández­Soro, per a respondre a les preguntes d'interès general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt 9 de l'ordre del dia: compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.
En primer lloc, formula la pregunta el síndic del Grup Parlamentari Popular.
Té la paraula el senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente.

Como bien sabemos, el actual tratado de pesca entre la Unión Europea y el Reino de Marruecos acaba de expirar, el último acuerdo.
Y tradicionalmente, también es conocido que las autoridades de Rabat han aprovechado las negociaciones de renovación de los acuerdos pesqueros para intentar mejorar sus posibilidades de exportación de productos hortofrutícolas hacia la Unión Europea.
Así, se ha detectado desde el sector agrícola valenciano en el pasado algunos perjuicios producidos por estos intercambios que los marroquíes obtienen a partir de este tipo de negociaciones.

En este sentido, el Grupo Parlamentario Popular de las Cortes había ya planteado una propuesta de resolución para conocer las actuaciones del Consell y respaldar las actuaciones del Consell ante el gobierno de España tendentes a paliar este problema o a evitar este problema.
Pero ocurre ­y nos ocurre a todos los grupos parlamentarios, señorías, nos ocurre a todos los grupos parlamentarios­ que el cúmulo de asuntos hace que ciertamente se retrasen; y ante la posibilidad de que esta propuesta de resolución se vea en un calendario muy posterior a cuando interesa, por la actualidad del problema, es por lo cual nos permitimos formular al señor presidente del Consell la siguiente pregunta en relación a este tema: ¿qué actuaciones tiene previstas llevar a cabo el Consell con el fin de que el sector agrícola valenciano no se vea perjudicado en relación con las negociaciones que la Unión Europea va a comenzar con Marruecos respecto a la cuestión de la pesca?

Nada más y muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable president del Consell.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Font de Mora.

Como conocen sus señorías, el acuerdo de pesca entre la Unión Europea y Marruecos finaliza su vigencia y está siendo negociada su renovación en estos momentos.
En primer lugar debo decirles que las ne4gociaciones con Marruecos las realiza la Unión Europea y, dentro de ésta, la posición española está representada por el gobierno de la nación y, más concretamente, por el Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación al que competen las relaciones agrarias y pesqueras internacionales, especialmente en este caso que afecta a varias comunidades autónomas.

Dicho esto, he de manifestar que el gobierno valenciano tiene previsto ejercer la máxima presión política tanto directamente en el Ministerio de Agricultura como en la Dirección General 6 de Agricultura y en la 14 de Pesca de la Comisión Europea.
Y también ante el comisario general, señor Fishler, para que en las negociaciones sobre la pesca no se vea afectado ningún sector, absolutamente ninguno, de la agricultura valenciana.

Hay que advertir, sin embargo, que actualmente no hay ningún acuerdo cerrado, ni siquiera ninguna propuesta concreta sobre la mesa para discutir.
Por ello, cualquier predicción o vaticinio sobre lo que va a pasar es una mera conjetura, y en algún caso, señorías, una conjetura interesada.
Consecuentemente, me gustaría aclarar esta mañana que son absolutamente infundados los temores expresados por algunos respecto a que se iba a efectuar la negociación utilizando como contrapartida el aumento de los cupos de exportación de algunas producciones hortofrutícolas, como son el caso de los cítricos y los tomates; y más aún cuando el propio comisario citado, el comisario Fishler, se ha pronunciado claramente en contra de este planteamiento.

La Comunidad Valenciana produce actualmente unos tres y medio millones de toneladas de cítricos y unas 170.
000 toneladas de tomates.
Es evidente que cualquier acuerdo sobre los primeros nos afecta mucho más que sobre los segundos, donde nuestra producción es inferior a la de otras comunidades.
En el caso de los cítricos hay que decir que Marruecos nunca ha cubierto su cupo de exportación a la Unión Europea, y es previsible que no lo cumpla en muchos años debido a que recientemente se ha detectado en el país la incidencia del virus de la tristeza.
Y ello les va a obligar a replantear en los próximos años numerosas plantaciones con plantas tolerantes, lo cual limitará notablemente su producción.

Es cierto que la tristeza también afecta todavía a algunas de nuestras explotaciones citrícolas.
Nosotros llevamos ya varias décadas de ventaja sobre Marruecos en lo que respecta a la reconversión con plantas tolerantes y, por ello, no es previsible que en un futuro próximo nuestra producción descienda por esa enfermedad.
De cualquier forma, aunque vamos a oponernos a cualquier acuerdo que afecte a nuestras frutas y hortalizas, pensamos que nuestro comercio citrícola no se vería significativamente perjudicado por un incremento del cupo de exportación de Marruecos, ya que ello no supondría obligatoriamente un incremento de los envíos a la Unión Europea y, consecuentemente, no debería generar una mayor competencia en los mercados.

Pero, señorías, dicho eso afirmo que no se producirá este aumento en la medida que pueda ejercer la presión el gobierno valenciano, y estamos seguros que no se producirá por ello.
Y este acuerdo, le puedo asegurar a sus señorías, que no va a ser un acuerdo de frutas por peces.
Y que los intereses de la agricultura valenciana estará defendidos no solamente por el gobierno valenciano sino por el gobierno de España a través del Ministerio de Agricultura.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la pregunta del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes té la paraula el senyor Moreno.

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Zaplana, el pasado día 16 de noviembre la directora del Instituto Valenciano de la Exportación anunciaba en rueda de prensa la presentación de una denuncia por la presunta comisión de un delito societario contra la persona del anterior director del Ivex, quien al parecer podría haber firmado letras, o avalado letras, por un importe de más 1.
331 millones de pesetas sin haber consultado antes, o comunicado, al consejo de administración de este instituto.

Comoquiera que de confirmarse esta situación ello podría llevarnos a un gravísimo q1uebranto económico para la tesorería de la Generalitat, y dado que a pesar del tiempo que ha transcurrido desde esa fecha hasta ahora, y a pesar del escándalo que ello supone, ni usted ni ningún miembro de su gobierno ha podido aún venir a esta cámara a dar explicaciones, es por lo que en concreto le preguntamos a usted, señor Zaplana: ¿conocía usted la forma de actuar del Ivex en relación con el contrato firmado en el año 1995 con la empresa Ford y que muy posiblemente ha sido la causa del escándalo actual?

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señor Moreno, mire usted, el Ivex ha funcionado de forma eficaz ­aunque su señoría nunca me haya preguntado por eso­ y sus resultados son evidentemente satisfactorios.
Yo no puedo conocer con detalle ­aunque sí que tengo lógicamente las referencias lógicas en este asunto­ el contrato, porque fue negociado previamente a asumir la responsabilidad de presidente de la Generalitat Valenciana.
Tenga usted en cuenta que se firmó el 7 de julio del año 19968.
Estoy seguro que su señoría y en su grupo tendrán información puntual sobre el mismo como yo la puedo tener, pero le puedo asegurar que no más.

Pero en cualquier caso, en cualquier caso, sepa su señoría que lo que hemos hecho ha sido, a la hora de detectar una posible irregularidad, actuar con la máxima transparencia que se puede actuar acudiendo a la administración de justicia.
Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor síndic.

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Mire, señor Zaplana, ahora a ver si centramos la cuestión.
En julio del 95, gobernando usted ya, ¿eh?
, gobernando usted ya, el Procova, predecesor del actual Ivex, firma un extrañísimo contrato, por más que usted se empeñe, con la empresa Ford.
En ese contrato ­ahora a ver si nos aclaramos un poquito­, la empresa se compromete a comprar determinados materiales industriales de una empresa residente en Túnez, para posteriormente vender los mismos materiales por el mismo precio a otra empresa que reside en Francia.
Ambas empresas, por casualidad, propietarias de la misma persona.
Por casualidad.
Bueno, y entonces ¿esto para qué se hacía?
Pues la explicación que se nos da es que era para conseguir unos derechos de compensación o de importación que luego el Ivex cedía a la empresa multinacional Ford para que ella pudiera exportar automóviles a Túnez.

Pues a nosotros ­que a usted eso le parece tan normal­ nos parece un verdadero escándalo.
De verdad.
Porque yo creo que no es función del Ivex el dedicarse a estas operaciones raritas cuanto menos de comprar y vender material a empresas del mismo dueño situadas en distintos países y, sobre todo, porque no estaba previsto en sus presupuestos.
Porque en el 95 y 96 no había ni una sola peseta en los presupuestos del Ivex para realizar esas compras.
Y ustedes gastaron 1.
500 millones de pesetas en esas raritas operaciones.

Entonces, señor Zaplana, mire, yo creo que.
.
.
En segundo lugar, ¿alguien se imagina que la empresa Ford necesite todo este lío para exportar 262 coches?
Pues mire, yo creo que no.
Yo creo que si raro es el contenido del contrato, pues si hablamos de la forma de gestión, que eso ya es toda su responsabilidad, pues es un verdadero escándalo.
Hasta tal punto que la Sindicatura de Cuentas, año tras año, ha ido denunciando la forma de gestionar ese contrato.
Y si le añadimos a todo este lío que usted tenía ya ­no esa modélica forma de gestión­ pues las irregularidades que han salido en Túnez, en Marruecos, el grandioso y suculento contrato que usted firmó a su amigo Julio Iglesias, y del cual aún no hemos tenido conocimiento en estas Cortes, pues el pastel estaba servido.

Ante tanto desastre, ante tanto descontrol, antes o después, pelotazo al canto, antes o después, señor Zaplana, porque si usted piensa que alguien se puede creer en esta comunidad que este ciudadano que ustedes han denunciado puede firmar avales por 1.
331 millones de pesetas sin que nadie lo sepa.
.
.
pues mire, desde luego nosotros no nos lo creemos.
Desde luego.
Porque es que además nos han intentado engañar.
Si nos dicen que ya no había contrato y resulta que ahora hay otro contrato más.
Si nos quieren contar un cuento.
.
.
Y mire, a estas alturas el patio ya no está para cuentos.

No, no, señor Zaplana, ustedes empezaron este asunto comiéndose el mundo.
Querían meter en la cárcel a todo el que respiraba.
Dieron por huido a todo el que le caía gordo o le caía mal.
Y termina usted diciendo: "Pues a lo mejor todo ha sido un error".
A lo mejor.
Y esto empezará, y se lo vaticino yo, cesando usted a la señora Carmen de Miguel por atrevida, por osada y por denunciar el pastel.
Al tiempo, ya lo veremos.

Mire, nosotros, señor Zaplana, tenemos una impresión muy clara, clarísima.
Eran innecesarias todas esas operaciones para exportar 262 coches, totalmente innecesarias.
No hacía falta comprar y vender material por 2.
000 millones de pesetas.
Usted y yo lo sabemos.
Con la cuarta parte de esas operaciones se podían haber exportado esos mismos coches.
El resto ¿por qué se ha hecho?
Pues evidentemente para tapar el pastel que usted tiene allí en el Ivex, para qué se va a hacer, evidentemente.

Y yo creo que ya va siendo hora de una cosa: que esta cámara y los ciudadanos valencianos de una vez sepan qué pasa en el Ivex, y de una vez sepamos si es verdad o no que posiblemente o probablemente se están desviando facturitas de viajes al Ivex, facturitas de determinados regalos de Loewe, facturitas de determinadas cuentas de crédito.
Y queremos saber si es verdad que usted ha pagado más de 600 millones de pesetas, y por qué concepto, a Julio Iglesias.
Y queremos saber de verdad qué significaban esas operaciones que ustedes han hecho con la Ford en Túnez y en Francia.
Y eso es lo que queremos saber.

Y como estamos convencidos de que usted otra vez va a dar vueltas y nos va a marear, por primera vez en la historia de este parlamente vamos a pedir que se constituya una comisión de investigación para que averigüemos de verdad qué hay detrás del "Ivexgate" que ustedes han montado.
*(Aplaudimentes en un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señor Moreno.
Señorías.

Mire, señor Moreno, estas cuestiones se pueden afrontar con rigor, con seriedad, desde el análisis y el debate político, o como usted es habitual que las plantee.

Ha dicho usted ­y permítame, los términos no los entienda ofensivos­ alguna insensatez en su intervención.
Dice: "estando usted de presidente".
Y es cierto, porque la firma del contrato es el 7 de julio del 95.
El gobierno tomó posesión el día 6, el día anterior.
Como usted comprenderá, fue Procova, y su director, persona muy respetable en aquel momento, don Juan Mir, el que suscribió un contrato que se estaba negociando muchísimo antes.
En cualquier caso, si usted tiene que pedir algún tipo de responsabilidad sobre el contrato ­que yo no las pido y que a mí me parece útil­, pero en cualquier caso pídasela a sus compañeros de partido *(remors)* que estaban al frente de la responsabilidad del gobierno *(protestes) ­*por el amor de Dios, yo no las pido, yo no las pido, yo creo que estaba bien hecho, pero los que la cuestionan son precisamente ustedes, son precisamente ustedes­, para conseguir, efectivamente, como su señoría ha dicho, derechos compensatorios para que Ford pudiera exportar a determinado país.

El 16 de junio del 97, a petición del mismo director general, don Juan Mir, antes de cesar, se cancelan todas esas operaciones.
Y se comunica en el consejo de administración.
Y allí se habla de poder formular un nuevo contrato que permita ceder esos derechos a terceros con la finalidad de que esas operaciones se puedan seguir realizando.
Y después de esa referencia que le estoy haciendo a su señoría ya no se vuelve a hablar en el consejo de administración nunca más ­nunca más­ de esa situación.
Ni hay facturas con terceros, ni hay facturas con Ford.
No vuelve a haber absolutamente nada más hasta que el pasado mes de septiembre aparecen unas letras que están avaladas, en su calidad de director del Ivex, por el señor Tabares, de las que no hay ninguna constancia en el Instituto, absolutamente ninguna.
Y entonces, ante esa situación de irregularidad, se pueden hacer dos cosas, dos cosas solamente: o callarse, que es lo que sus señorías han hecho siempre, tradicionalmente, *(remors)* cuando ha habido la más mínima irregularidad en la administración pública, o callarse o ponerlo en conocimiento de la administración de justicia, para que sea la administración de justicia la que decida y dictamine si ha habido efectivamente cualquier irregularidad penal o no la ha habido.
Y, en cualquier caso, la administración de justicia cuenta con todos los respetos de la administración y toda la colaboración de la administración.

Y fíjese usted qué forma de actuar más distinta a la anterior por parte del consejo de administración del Ivex con el conocimiento del Consell, con el conocimiento del Gobierno.
Ante la más mínima sombra de posible irregularidad, se comunica a la administración de justicia.
No se olvide, señor Moreno, que ha sido el actual consejo de administración del Ivex el que ha ido a la administración de justicia y no su señoría.
Su señoría intenta, a falta de claridad para otras ideas, agarrarse a cualquier situación para intentar sacar tajada política.
Pero ha sido precisamente la actual administración la que denuncia esa irregularidad.
Porque lo que no podemos bajo ningún concepto es que nadie pueda tener la más mínima sombra de duda, la más mínima sombra de duda, sobre cuál ha sido el comportamiento de esta administración.
Intenta darle la vuelta su señoría, pero no lo puede conseguir.
Porque ha sido la actuación correcta del consejo de administración del Ivex y del Gobierno yendo a la administración de justicia para que se esclarezca hasta la última coma sobre si esa situación tiene visos de irregularidad o no.
A nosotros nos parece que sí.
No hay la más mínima documentación que pueda soportar ese aval, pero en cualquier caso estoy seguro que el señor Tabares se defenderá en la administración de justicia y podrá ejercer su derecho de defensa explicando los criterios y los comportamientos que haya podido tener como director general del Ivex.

Yo deseo, yo deseo, que no haya trascendencia penal, lógicamente, en este procedimiento.
Ojalá.
Pero, en cualquier caso, mi obligación es que se aclare hasta la última coma de ese asunto.
Y, mire su señoría, no hay mejor forma de aclararlo que yendo a la administración de justicia.
Si ustedes hubieran actuado así, si ustedes hubieran actuado así, en vez de ir a la puerta de la cárcel de Guadalajara, otro gallo nos cantaría.
*(Aplaudiments en un sector de la cambra.
Remors)*

**La senyora presidenta:**

Silenci, per favor, silenci.

Per a formular la pregunta corresponent al Grup Parlamentari Esquerra Unida té la paraula el seu síndic, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyora presidenta.

Senyor president.

Reiterar-li una pregunta prou pareguda respecte a l'Institut Valencià de l'Exportació.
Quina valoració fa el president de la Generalitat, en primer lloc, dels aconteixements recentment ocorreguts en l'Institut Valencià de l'Exportació i, en segon lloc, de la política seguida durant els anys per aquest organisme públic?

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Con la venia, señora presidenta.

Señor Ribó, la valoración que hago sobre la actuación del Ivex en la legislatura anterior no puede ser más positiva.
Un organismo público creado en esa dirección para actuar con la misma finalidad que el Ivex, Procova, había dado un mal resultado o un escaso resultado desde el punto de vista de sus niveles de eficacia.
Son muchísimas las empresas beneficiadas que lógicamente este debate no tiene tiempo suficiente como para poder explicar en estos momentos, pero los resultados son claramente positivos y optimistas.
Sin embargo, lamento profundamente que se haya producido, como es lógico, la situación que ha llevado al consejo de administración del Ivex a tener que formular una denuncia, una querella, ante la administración del justicia.
Comprenderá su señoría que nunca es agradable, pero comprenderá que hay veces que ante la más mínima sombra de irregularidad no queda otra opción por desagradable que esta sea.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president.

És evident que estem davant d'un tema molt important.
Que una institució pública puga perdre fins a 1.
331 milions preocupa a Esquerra Unida i estem segurs que també els preocupa a vostés.

"El govern ha fet allò que tenia que fer", ens dirà i acaba de dir.
Senyor president, no és cert.
No ha fet allò que tenia de fer.
Hi han nombrosos punts foscos en l'afer dels avals bancaris.
I li volem recordar que amb 1.
331 milions es poden crear moltes places escolars públiques, es poden comprar molts aparells de ressonància per els hospitals, es poden fer residències de tercera edat per a que no repetisquen escàndols com en la Residència Formentera del Segura.
Però li reitere que hi han molts punts foscos que volem que ens explique avui ací.

En primer lloc, perquè vostés no han fet cas de les recomanacions de la Sindicatura de Comptes del 96 i 97 on queda molt evident l'obscurantisme, la manca de transparència i les irregularitats que realitza l'Ivex amb l'execució del seu contracte amb l'empresa Ford.
L'informe de la Sindicatura deixa clar que no és una persona només la responsable.
Ho es tot el govern que vosté presideix perquè tenia el coneixement dels problemes plantejats.
Almenys per omissió, són directament responsables.

¿Com és possible que s'insinuarà des del govern que el exdirector de l'Ivex estava en paral·lel desconegut quan es coneixia perfectament on es trobava?
¿Com és possible que es diga pel govern que les empreses implicades en els avals no tenen recursos ni activitats, quan els registres de Tunísia indiquen clarament el contrari?
¿Com es possible que el exdirector de l'Ivex signara uns avals tan importants sense coneixement del president de l'Ivex i consellers?
Li pregunte, senyor president.
I m'agradaria que em contestara concretament: ¿Coneixia el conseller d'Indústria la signatura d'aquests avals?
¿Com són possibles tantes contradiccions entre la vigència o no de l'acord Ivex-Ford quan aquest acord és el que majors despeses ocasiona a l'Ivex?
El 50% en el 96 i el 25,3% en el 97, segons aquesta Sindicatura.

Senyor president, no podem deixar d'escoltar els cridaners silencis, tant de l'antic com de l'actual conseller d'Indústria a la vegada presidents de l'Ivex.
No entenem el poc interés de comparèixer aquestes Corts per a donar les explicacions necessàries.
I el tema s'ho mereix, eh?
Demostra a les clares com gestionen vostés els interessos dels valencians: una gestió opaca, fosca, emprant mecanismes d'enginyeria financera de la que sembla que són experts.
Saltant-se les mínimes precaucions i normes que marca la Llei d'Hisenda Pública.

Continuarem parlant del tema.
L'afer Ivex acaba de començar.
Però en qualsevol cas és un símbol de com s'està governant el País Valencià.
¿Com ens explica que en algunes delegacions de l'exterior s'ajunten els mateixos locals, telèfons, targetes, una empresa privada amb l'Ivex?
¿No creu que se està pagant amb diners públics les despeses d'una empresa privada?
¿Li sembla un comportament normal?
¿Com explica que s'augmenten les despeses de personal de l'Ivex per damunt de la resta de la funció pública sense les autoritzacions pertinents?
¿És, potser, un nou complement per experts en enginyeria financera?
¿Com es possible que un Institut Valencià de l'Exportació dedique la major part dels seus recursos a incentivar l'exportació de cotxes d'una de les primeres multinacionals del sector quan a més els recursos assignats per a contraprestacions s'han emprat en quantitats mínimes fins ara?
¿Creu vosté que aquesta és una funció prioritària de l'Ivex?
¿No creu vosté que la xicoteta i mitjana empresa valenciana està més necessitada d'ajudes a l'exportació que una gran multinacional que té recursos i mitjans per si mateixa?
Volem dir-li que aquesta no és precisament una política adequada per incentivar l'industria valenciana.
Al nostre entendre, l'Ivex hauria de ser una entitat pública dedicada a promoure l'exportació de l'industria, l'agricultura i el comerç valencià que realment està necessitat d'aquestes ajudes.
Fins ara coneixíem a l'Ivex pel contracte multimilionari amb Julio Iglesias, el seu amic Julio Iglesias.
Ara l'Ivex l'anem a conèixer també per l'afer dels avals per a vendre cotxes d'una multinacional

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
i els diners que segurament els costarà a tots els valencians.
Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Señora presidenta.

Señorías.
Señor Ribó.

Naturalmente que estamos ante un tema importante.
No creo que el consejo de administración del Ivex presente todos los día denuncias o querellas.
Si lo hace es porque está ante un tema importante.
Y perdóneme que le diga que su primera afirmación me parece una obviedad.
Pero permítame que yo le conteste a sus preguntas con una pregunta: ¿qué se puede hacer más de lo que hemos hecho?
Sinceramente, cuando se detecta una irregularidad ¿qué se puede hacer más?
¿Cuál hubiera sido, según su señoría, el comportamiento correcto?
¿Callarse?
¿Silenciarlo?
¿Es ese el comportamiento correcto?
¿O denunciarlo a la administración de justicia que lógicamente va a aclarar hasta el último detalle de esa operación?

Y dice usted: "a mí me parece mal que en su día ­el entonces Procova, no nos confundamos­ se dedicara a esos menesteres".
Yo puedo discrepar con usted.
Pero en cualquier caso reconózcame su señoría que al día siguiente de tomar posesión el gobierno, cuando se firma el contrato, no había sido yo partícipe de aquella negociación, ni el conseller de Industria, ni siquiera ningún responsable de la administración pública que yo presido.
Reconocerá su señoría esa evidencia.

Y lo que sí que se hace en el año 97 es decir "se han acabado esas prácticas", buenas, malas o regulares, porque no es lo que estamos debatiendo en este momento.
Se han acabado esas prácticas.
En el año 97.
Acuerdo del consejo de administración.
Y en el último mes de septiembre ­es rigurosamente cierto, señoría, lo que le digo­ nos encontramos con que, con buena fe, con mala fe, no sé con qué propósito, ojalá que con el mejor, el señor Tabares ha avalado a esas mismas empresas que en el año 97 el consejo de administración del Ivex le había dicho "acábese esa relación contractual".
¿Qué hace entonces el consejo de administración del Ivex?
Se lo cuenta al señor Moreno o a usted en secreto?
¿Se calla?
¿Lo intenta tapar?
A lo mejor hubiera sido fácil taparlo, señoría, ocultarlo, y no darse por enterado.
Pero eso no es responsable.
Esa no es la actitud correcta.

Van a llevar sus señorías a la percepción de alguno ­desde luego, no a la mía­ que cuando hay alguna situación irregular lo más rentable políticamente es callarse.
Porque cuando se denuncia, cuando se tiene valentía, cuando no se tiene nada que esconder es cuando sus señorías, encima, se tiran encima achacando las irregularidades a todos.
Y las irregularidades no pueden ser de quien denuncia, señoría.
Ni nada tiene que esconder quien denuncia.
Quien denuncia quiere que se aclaren las cosas hasta el último de sus extremos.
Y su señoría debería de colaborar en esta dirección.
¿O es que ya no está el asunto en manos de la administración de justicia?
¿O es que ya la administración de justicia no nos supone a todos garantías absolutas de que se va a aclarar?
Actuemos con prudencia, sigamos las diligencias judiciales, sepamos qué dice el señor Tabares, aportemos toda la documentación y toda la información que obra en nuestro poder, y que sea la administración de justicia la que en su día decida.

O sea, ¿que ustedes penalizan el que desde la propia administración se denuncien comportamientos irregulares?
O lo que es lo mismo, ¿hay que callarse?
Esa es la práctica de otros, señoría, esa es la práctica de otros durante muchos años.
Pero esa no es la práctica del actual gobierno ni del Partido Popular por mucho que les pueda doler a sus señorías.
Aquí, yo lo siento muchísimo, el error se puede permitir siempre porque somos humanos y nos podemos equivocar.
Pero cuando ese error genere irregularidades y puede ocasionar daños económicos y quebrantos económicos ­como su señoría ha señalado­ a las arcas de la Generalitat Valenciana y, por tanto, a los intereses públicos, no queda otra opción, no existía otra opción, salvo que su señoría me la explique y me diga "el comportamiento alternativo por parte del Ivex o por parte de la administración hubiera sido este que yo le digo".
No, sus señorías lo que dicen es: "mire, como aquí las cosas van prudentemente bien, como el gobierno tiene buena imagen y ahora ellos mismos han iniciado este procedimiento, agarrémonos a eso, a ver si mordemos pieza y vamos a intentar destapar un escándalo".
En cualquier caso, el escándalo ­coincidiría su señoría, que yo lo niego­ lo habría destapado el propio consejo de administración del Ivex.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Zaplana.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
y el propio Consell ­digo yo­ que es quien toma la iniciativa.
Y a estas alturas, señoría, le puedo asegurar que cuando se toma una iniciativa de esa naturaleza es porque se tiene la conciencia muy tranquila de haber actuado siempre correctamente en defensa de los intereses públicos.
Muchas gracias.
(*Aplaudiments en un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Zaplana.

Se suspén la sessió per 15 minuts.

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 11 minuts)*

***Debat i votació del Projecte de llei de la Generalitat Valenciana per la qual se suprimeix l'Àrea Metropolitana de l'Horta.
Tramitació pel procediment de lectura única.***

**La senyora presidenta:**

Senyories, es reprén la sessió.

Punt deu de l'ordre del dia: debat i votació del Projecte de llei de la Generalitat Valenciana pel qual se suprimeix l'Àrea Metropolitana de l'Horta pel procediment de lectura única aprovat en el punt u de l'ordre del dia.
Té la paraula, per a la presentació del projecte de llei, el conseller de Justícia i Administracions Públiques.

Senyor Castellano, té la paraula.

 

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados*.
(Remors)*

Comparezco ante esta cámara para presentar el Proyecto de ley de la Generalitat por el que se procede a la supresión del Consell Metropolità.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Un moment, senyor conseller.

Per favor, pregue a les senyories que ocupen els seus escons.
Senyories, per favor.
Gràcies.

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gracias, señora presidenta.

Decía que comparecía para presentar el Proyecto de ley por el que se procede a la supresión del Consell Metropolità de l'Horta.
Antes de centrarme en el texto positivo de la ley, me gustaría hacer una serie de consideraciones en coherencia con las aplicaciones que el Consell ha venido manifestando en diferentes intervenciones ante esta cámara, apreciaciones sustentadas en datos objetivos de disfuncionalidad e ineficacia de este organismo.

El Consell Metropolità de l'Horta fue creado por Ley 12/1986, de 21 de diciembre, siendo configurado como una entidad local con personalidad jurídica propia con el fin de atender problemas de índole territorial, urbanísticos, medioambientales, que afectaban a los municipios del área metropolitana citada.
Dicha ley fue a su vez desarrollada mediante el Decreto 65/1988, de 9 de mayo, donde se regulaban los aspectos relativos a la organización, funcionamiento, competencias y medios del ente metropolitano.

Las competencias que la ley en concreto atribuía al Consell Metropolità de l'Horta estaban referidas al ciclo hidráulico, residuos sólidos, urbanismo, incendios, mataderos, transportes e infraestructuras.
No obstante lo anterior, y sin poner en duda la buena voluntad de los gestores de aquel entonces, se fueron produciendo una serie de disfuncionalidades que afectaron no sólo a la imposibilidad de cumplir tales fines, de cumplir tales competencias, sino que desembocaron, además, en problemas de carácter financiero y de representación y participación política.
Prueba del desinterés que este ente ha tenido durante toda su trayectoria, durante toda su vigencia, es por ejemplo la no elaboración de los presupuestos para los años 1994 y 1995, teniéndose que prorrogar el del año 1993, la retirada de todo tipo de financiación por la Generalitat en el año 1994 e incluso la redacción ese mismo año de un anteproyecto de ley para su disolución.

Con estas premisas se llega a la Ley 4/1995, de 16 de marzo, del Área Metropolitana de l'Horta, que supuso un recorte de aquellas competencias que, por contra, nunca se habían desarrollado y que se quedan prácticamente en la de residuos sólidos y en la de agua en alta.

En la discusión parlamentaria de la ley citada, ya entonces el Partido Popular, a través de su grupo parlamentario, entonces en la oposición, ya abogó por la disolución del Consell Metropolità de l'Horta, debido a la imposibilidad de poder ejecutar las competencias propias, unido al incremento del gasto público, sin contraprestación en forma de servicios equivalentes, lo que eran razones que entonces ya justificaban nuestra postura que actualmente presentamos.

Por todo ello, y en cumplimiento de nuestro programa de gobierno, presentamos hoy en esta cámara, desde la coherencia que hemos mantenido desde siempre, este proyecto de ley.
Y solicitaría de sus señorías que esta ley fuera votada por todos los grupos de esta cámara, pues entendemos que la actual situación del Área Metropolitana de l'Horta no beneficia en absoluto ni a los ayuntamientos que la componen, ni a los ciudadanos a los que se pretende servir.

Pasando, pues, a la tramitación general del proyecto de ley que ahora nos ocupa, conocen sus señorías que la elaboración de los mismos, de estos proyectos de ley, se hallan regulados en la circular de la Presidencia de la Generalitat, de 1 de marzo de 1983.
Junto a ella, el artículo 43, párrafo primero, de la Ley 7/1985, de bases del régimen local, que marca una tramitación específica para la creación, modificación y supresión de un Área metropolitana, consistente en la previa audiencia de la administración del estado y de los ayuntamientos y diputaciones afectadas.

En cumplimiento a este precepto, la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas procedió, mediante escritos de fecha de 6 de octubre de 1999, a cumplir tal trámite.
En virtud de ello se remitió copia del anteproyecto y de la memoria justificativa al Ministerio de Administraciones Públicas, a la Diputación Provincial de Valencia y a los 44 municipios integrantes del área metropolitana, habiéndose presentado a tal efecto alegaciones, por una parte, de los entes citados en último lugar.

En concreto, señorías, dichas alegaciones, en contra del anteproyecto, se pueden sintetizar en tres puntos: primero, carencia de exposición de motivos en el preámbulo y de una memoria justificativa; segundo, deficiencias en la tramitación del procedimiento; y tercero, invasión de las competencias municipales, a tenor de lo dispuesto en el artículo segundo y en la disposición transitoria del anteproyecto.

En primer lugar, y en cuanto a la primera objeción, deseo recordar a sus señorías, porque sus señorías lo saben muy bien, que la iniciativa legislativa se basa en valoraciones político-sociales y de oportunidad y que no sólo se recogen las causas que dan lugar a la disolución sino que se alude a los criterios que deben de presidir el tránsito de esta situación desfasada e inoperante a otra más objetiva, clara y eficaz.

En cuanto al procedimiento, señalar que se ha seguido escrupulosamente el fijado por la normativa vigente, tanto el general como el específico, sito en la Ley reguladora de bases del régimen local.
Y en este punto hay que mencionar incumplimiento del artículo diez, párrafo segundo, de la Ley de creación del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana, la solicitud de emisión del dictamen preceptivo correspondiente, señalándose por este órgano en sus conclusiones que el anteproyecto de ley que suprime el Área Metropolitana de l'Horta es conforme con el ordenamiento jurídico vigente.

Finalmente, y con respecto a la posible injerencia de las competencias municipales, señalar que no sólo no es correcta esta apreciación sino que además desvirtúa la literalidad del precepto.
No me voy a extender más en este punto, ya que me referiré a él con posterioridad.

Pasando a la estructura del proyecto de ley, éste se compone de una parte expositiva y otra dispositiva.
Esta última se articula en dos artículos, una disposición transitoria, una derogatoria y una disposición final.
El preámbulo o parte expositiva recoge los motivos que conducen a la supresión del área metropolitana.
Tal y como allí se establece, el ente local nacido hace trece años no desarrolló y no ha desarrollado todas las competencias, ni la prestación de los servicios supramunicipales para los que fue creado.

Asimismo se reproduce por su claridad una cita del preámbulo de la Ley 4/1995, donde se reconoce explícitamente la falta de eficiencia y, si me permiten, que resume los postulados que siempre el Consell ha defendido al respecto.
Textualmente este párrafo de la Ley de 1995 señala lo siguiente: "Se juzga necesario delimitar con la mayor previsión posible funciones y competencias del ente metropolitano, así como replantearse la asignación a dicho ente de determinados servicios y competencias que quizás otras entidades supramunicipales pudieran prestar de manera más idónea".
Me estoy refiriendo, señorías, al texto de la Ley de 1995.

Esta afirmación, pues, es plenamente vigente para el consell, pues tanto los servicios que en la actualidad presta o puede prestar el CMH, que se reducen a dos, a residuos sólidos y el agua en alta, que está también en este caso gestionada por una empresa, que es Aguas de Valencia, pueden ser perfectamente asumidas por otras entidades supramunicipales u otro tipo de entes públicos.
Se trata, en consecuencia, de hallar la fórmula que permita prestar los servicios con mayor agilidad, eficacia y menor coste, además de mejorar la coordinación y cooperación entre la Generalitat y las administraciones locales.

Contamos para ello también, señorías, con un marco apropiado que recoge todas estas pretensiones.
Este marco no es otro que el pacto local.
Como sus señorías conocen, dicho pacto fue aprobado a nivel estatal el 17 de diciembre de 1998, en el Pleno del Congreso de los Diputados.
Pero ya las Cortes Valencianas, dos años antes, el 25 de septiembre de 1996, pusieron en marcha una comisión paritaria para aprobar el que ha sido el primer pacto local autonómico, ya que en la asamblea extraordinaria de 27 de febrero de 1999, de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, se aprobó el documento del pacto local donde se señala en el mismo que la descentralización y la coordinación son los dos pilares básicos sobre los que se han de sustentar las relaciones de las entidades locales y la comunidad autónoma.

Concretamente, en este pacto aprobado ­se lo recuerdo a sus señorías­ por unanimidad, se hace expresa referencia a que se constituya un régimen especial para las grandes ciudades y las grandes áreas de nuestra comunidad, ya que todos los grupos, globalmente considerados y que estuvieron en la negociación del pacto local, entendían que había que dar un régimen especial de mejora y cambiar lo que era ese régimen que existe para las grandes ciudades y para las áreas metropolitanas en nuestra comunidad.

Se trata, pues, de profundizar, precisamente, en este campo y en este acuerdo, lo que debe ser la gestión que materialice todos estos proyectos.
Y tengan por seguro que es voluntad del Consell que estos instrumentos de gestión se construyan con el acuerdo de la mayoría de todas las fuerzas políticas, para llegar así a un amplio consenso en la creación del marco que permita a los entes locales cumplir eficazmente sus funciones en el futuro.

El proyecto de ley que hoy nos ocupa de supresión del Área Metropolitana de l'Horta se rige por los siguientes criterios.
En primer lugar, objetividad, transparencia y proporcionalidad, para lo que se constituye una comisión mixta paritaria entre representantes del gobierno y de los municipios que integran el Área Metropolitana de l'Horta.

En segundo lugar, clarificación y liquidación de todos los recursos patrimoniales, materiales y financieros, con determinación de sus transferencias, con especial énfasis en el respeto de los derechos adquiridos por el personal que actualmente trabaja en el ente.

En tercer lugar, participación de las Cortes Valencianas, a través de su Comisión permanente de Gobernación y Administración Local, a la que deberá darse cuenta de todo el proceso seguido.

Y en último lugar, garantía en la continuidad de la prestación de los servicios que corresponden al Área Metropolitana de l'Horta, hasta que se creen los nuevos organismos que gestionen y coordinen las competencias supramunicipales, en la futura regulación de las Áreas metropolitanas de la Comunidad Valenciana.

Todas estas consideraciones están reflejadas en los dos preceptos de esta ley.
De esta manera, en el artículo primero se establece la supresión del Àrea Metropolitana de l'Horta.
Las motivaciones fácticas y las razones de oportunidad que justifican tal supresión, ya han quedado, a mi entender, claramente expuestas.
Añadir, no obstante, que la creación, supresión y regulación de entes metropolitanos entra dentro de las competencias autonómicas de carácter legislativo, por lo que este gobierno no hace sino adecuarse al ordenamiento jurídico vigente y cumplir con sus competencias.

Por su parte, el artículo segundo menciona la creación de la Comisión Mixta Paritaria, a la que anteriormente también he hecho mención.
Me gustaría no obstante reflejar, que nos encontramos ante un órgano de carácter instrumental cuya función consiste, fundamentalmente, en ejecutar de modo material y efectivo el traspaso de medios patrimoniales, materiales, financieros, y también personales del ente metropolitano que actualmente residen en él.
Incidir respecto a estos últimos, y tal como queda plasmado en el proyecto de ley, que el personal quedará en la situación administrativa que les corresponda de acuerdo con la normativa en vigor, y que les serán siempre respetados todos sus actuales derechos.

En cuanto a la composición de la Comisión Mixta Paritaria, resaltar, y teniendo en cuenta de que se ha seguido el precedente normativo establecido en la Ley 7/87, por la que se extingue la entidad municipal metropolitana de Barcelona; que se ha procurado de que en la misma estuvieran representadas las dos administraciones implicadas, a saber, la local y la autonómica, las dos en posición paritaria.
A tal efecto se designarán seis representantes por cada una de ellas.
Los representantes del Área Metropolitana de l'Horta serán elegidos en correspondencia con las fuerzas políticas presentes en el mismo, según los resultados de las elecciones municipales del 13 de junio de 1999.

Pues bien, una vez concluido el trabajo de esa Comisión Mixta y las transferencias que es el objetivo que tiene dicha comisión, deberá rendir cuentas, a través de su presidente, a la comisión permanente de Gobernación y Administración Local de estas Cortes dentro del plazo de los seis meses, que es el que estipula el texto del proyecto de ley.

La disposición transitoria, por último, señorías, establece una cláusula a la que podemos calificar, sin ningún género de duda, como de garantista, puesto que atribuye al Consell de la Generalitat el hecho de velar por el normal funcionamiento de los servicios del área, en tanto no se creen los nuevos organismos que gestionen y coordinen las competencias supramunicipales, de acuerdo con la legislación correspondiente.
Dentro de este período transitorio, cabe siempre, y como no podía ser menos, todo tipo de fórmulas asociativas o de convenios, con el objeto de lograr una eficaz cooperación y coordinación entre los entes locales.
Todo ello, sin perjuicio de que cada ayuntamiento puede, en el ejercicio legítimo de las competencias de que es titular, y en virtud lógicamente del principio constitucional de autonomía municipal, siempre respetado, gestionar los servicios que les corresponden del modo que estime más oportuno y eficaz.
Podemos afirmar, pues, que en ningún caso se vulnera el principio de autonomía municipal, como así ha quedado reflejado y así ha quedado claro en el dictamen del Consejo Jurídico Consultivo.

En conclusión, señorías, y para acabar, es necesario terminar con situaciones anacrónicas de entes que no se atienen a los fines para en lo que en definitiva han sido creados; entes que en toda su trayectoria han mostrado una ineficacia y una inoperancia, y que, por tanto, los ciudadanos y ciudadanas del Área Metropolitana de l'Horta se merecen nuevos entes, nuevos organismos que puedan regular esos intereses y esos servicios supramunicipales, para una mayor calidad en la prestación de los servicios públicos, y para una mayor calidad de la vida de todos sus ciudadanos y ciudadanas.
Y esa es, ni más ni menos, la motivación, y precisamente por eso la razón de necesidad y de oportunidad de aprobar este proyecto de ley de supresión del Área Metropolitana de l'Horta, ya que la aprobación de este proyecto de ley permitirá desarrollar las bases de un modelo de gestión eficaz, eficiente y participativo a todas las instituciones implicadas, que se regularán en la futura ley de áreas metropolitanas.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Torn en defensa d'un grup parlamentari.
.
.
en defensa del projecte?
En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor vicepresident del Govern Valencià.
Senyors consellers.

 

Senyores i senyors diputats.

Després de la seua intervenció, senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques, tan aclaridora i pormenoritzada del projecte de llei que entra en debat en estos moments, el torn a favor de dit projecte que vaig a consumir ha de començar lògicament per manifestar el recolzament del Grup Parlamentari Popular a esta iniciativa del Govern Valencià, per les raons que tractaré de resumir.
En tot projecte de llei hi haurà que distingir i separar per al seu estudi dues parts que apareixen sempre perfectament delimitades: per una banda, l'exposició de motius o preàmbul del propi projecte, i, en segon lloc, l'articulat pròpiament dit.

Quant al projecte, quant al preàmbul d'este projecte, que en definitiva respon als raonaments d'oportunitat política que duen a prendre esta decisió, hi haurà que veure els antecedents legislatius i els antecedents fàctics, perquè així podrem comprendre millor el significat de dit projecte.
Ens trobem com a primer antecedent la Llei 12/86, que va crear l'anomenat Consell Metropolità de l'Horta, que va nàixer sense dubte en la millor de les voluntats, en uns plantejaments que permetien mantindre l'esperança, eixe somni dels hòmens desperts, l'esperança que l'Àrea Metropolitana, del que era la Gran València, anava a ressorgir des de les seues cendres.

Però aquelles expectatives no varen tindre un reflex en la realitat, i va generar postures contradictòries que varen dur a una revisió dels seus plantejaments inicials, conduint a una nova Llei, la 4/95, que suprimia la primera i que deixava reduïdes les competències de l'ens metropolità a exclusivament les matèries d'aigua en alta, residus sòlids, escorxadors i mercats; com diria el clàssic: "mi gozo en un pozo".
Però és que, a més, d'estes últimes competències a què queda reduïda l'àrea metropolitana després de la Llei 4/95; ara, que han transcorregut tretze anys des de la primera llei, des de la creació inicial, quatre des de la modificació posterior, tan sols es gestionen ­com estàvem dient­ competències en matèria d'aigua, en matèria d'aigua en alta.
Cada municipi es fa el seu subministrament, perquè la gestió del Consell deixa l'aigua a la porta de cada població.
Eixe és el servici en aigua.
I el servici de residus sòlids.

Però és que, a més, l'aigua en alta la duu una empresa privada, i la responsabilitat més forta del tractament de residus la duu una empresa pública.
Ací, en este punt també es podria dir: "para este viaje no hacía falta tantas alforjas".
Perquè ho saben tots vostés, la burocratització existent en el CMH no guarda relació quantitativament en els servicis que es presten ni en les inversions que es realitzen.
I tot això com a conseqüència de què ni en la primera ni en la segona de les lleis anomenades, es preveia un finançament que fera possible un funcionament correcte.
Però per això hi havia, encavallat entre les dues lleis, un projecte o un avantprojecte de l'any 1994, on textualment es deia: "el mantenimiento en tales condiciones de una compleja estructura organizativa, hueca pràcticamente de contenidos competenciales significativos, es ciertamente disfuncional y complica sin mayor justificación el ya de por sí sobrecargado espacio local, lo que motiva por sí mismo un nuevo análisis de la virtualidad del ente metropolitano".
Acabava dient: "se ha convenido en consecuencia la necesidad de su supresión".

Què va passar?
Què va passar, si de l'any 1994 existia ja este avantprojecte, a pesar de què existia per tant eixa voluntat política manifestada en este text més ampli del que he llegit, però que he destacat estes frases prou significatives, a pesar de què existia eixa voluntat política, no es va produir la supressió, sinó que es va fer una reconversió a través de la Llei 4/95, reduint-li les competències.
Però no cap dubte que consegüentment d'eixa reducció de competències, d'eixes limitacions, estaven conduint al Consell Metropolità de l'Horta a una agonia cantada, a un ofegament econòmic.
Perquè fins i tot puc parlar en propietat, per les experiències personals viscudes en la meua etapa política en la Diputació de València.
I si existia eixa voluntat, què és el que va passar, què va faltar en aquells moments?

En aquells moments va faltar el que no volem que falte ara: la valentia política, el coratge polític, la coherència política i la voluntat de voler donar resposta a les exigències de la realitat social i econòmica d'estos moments.
Que ningú s'esquince ara les vestidures, perquè el partit que dóna suport al Govern Valencià ja ho exposava així en el seu programa electoral.
I també el conseller d'Administracions Públiques ho manifestava en la seua compareixença d'exposició del seu programa, el passat dia 29 de setembre davant les Corts Valencianes, davant estes Corts.

Pel que he dit fins ací, es justifica perfectament el preàmbul o exposició de motius d'esta llei.
Quant a l'articulat de la mateixa, cal dir que es crea una Comissió Mixta Paritària amb una composició definida, amb unes competències clares i també definides, i en uns terminis concrets i determinats, que faran possible unes transferències del personal i dels seus mitjans materials, patrimonials i financers, des de la transparència i amb la participació dels municipis de l'àrea, i sobretot amb una garantia de continuïtat en la prestació dels servicis ­dels escassos servicis, diria jo­ que ara son de la seua competència.
Garantia que dóna la intervenció del Consell valencià en compliment de les responsabilitats i competències que li atribueix la Llei de bases de règim local i l'Estatut d'Autonomia.

Els mateixos dirigents del Consell Metropolità de l'Horta, conscients de les dificultats per la viabilitat de l'ens, varen encomanar un estudi a la Universitat de València, que ha vist la llum fa uns mesos, concretament el setembre passat.
I en la presentació d'eixe llibre ja es diu, en la primera pàgina, amb la millor de les voluntats, es diu "que el model d'organització i gestió supramunicipal de València i comarca no ha complit les expectatives previstes en un principi i necessita ser revisat".

Però no vull ser jo el que diga més coses.
Vull deixar parlar a este llibre, que, per suposat, està a l'abast de tots vostés i que s'expressa en estos termes.
Presten atenció, per favor, que pense que no hi ha desaprofitament.

Llig textualment.
"Plantear el futuro del Consell Metropolità de l'Horta como organismo metropolitano exige que aun con la máxima brevedad posible, dediquemos algunas líneas a explicar el nacimiento y la crisis del ente.

La andadura fue desde un principio difícil y plagada de dificultades.
Por una parte, la voracidad competencial de la Generalitat y un malentendido protagonismo, hicieron que la planificación urbanística y el transporte ­que són les normes de coordinació metropolitana de 1988 i la llei d'ordenació del transport metropolità de 1991­, fueran asumidas por la Generalitat, relegando al Consell Metropolità de l'Horta al penoso papel de administración consultada o, en el mejor de los casos ­com el de la comissió metropolitana del transport­, copartícipe.

Por otra parte, la negativa a realizar transferencias corrientes y la dificultad de instaurar nuevas figuras impositivas, legales pero de alto costo político, supuso de hecho un estrangulamiento financiero del ente y su conversión de brazo ejecutor de inversiones por encargo, tanto de la Generalitat como del Ayuntamiento de Valencia.

Tan sólo la actividad de las empresas Fervasa y Emarsa, procedentes del Ayuntamiento de Valencia y que desarrollaban su actividad en el ámbito de los residuos y del ciclo del agua, respectivamente, permitía mantener un nivel de actividad que justificaba la existencia de un organismo metropolitano, pues las inversiones por encargo se podrían haber ejecutado sin recurrir al ente metropolitano, aunque también servían para disfrazar la situación de crisis institucional.
Crisis que se vería agravada por la publicación de la Ley 4/95, de 16 de marzo, por la cual se reducían de forma notoria las competencias del ente, reduciéndolas al suministro metropolitano del agua en alta, residuos sólidos, incendios y mataderos.

Se produce así ­estic llegint, com vostés poden comprovar­, se produce así una devolución del ente metropolitano, que dio pie a que se planteara abiertamente por parte de portavoces cualificados la conveniencia de su disolución.
Disolución que no se ha producido quizás ­hasta ahora, afegisc jo­ por el coste político que ello supondría.

En definitiva, una historia conflictiva marcada por los recelos y la miopía política, porque una cosa es afirmar sin tapujos que la situación actual no es mantenible y otra es no ser permeable a la evidente variedad de soluciones organizativas existentes y a la posibilidad de plantear otras alternativas que no sean simplemente la vuelta a la situación creada por la ley fundacional del CMH, entre otras cosas, porque la propia ley fundacional ya supuso clamorosos olvidos, como es el caso de la promoción económica.

Conviene, por tanto, hacer caso omiso de la corta experiencia del ente y plantear *ex novo* la cuestión.
La organización metropolitana resultante debería plantearse con carácter prioritario todas las modalidades posibles de incremento de las competencias y la participación ciudadana, pero ­i amb açò acabe­ si no somos capaces de anteponer el interés general al mantenimiento de cuotas de poder estamos condenados a perpetuar el vuelo gallináceo y a que el principal nodo del sistema urbano valenciano pierda posibilidades de competir en detrimento del bienestar del conjunto de los valencianos".

Res més.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Torn en contra?
Senyor Ros, té la paraula per al torn en contra.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller ­ah!
, està ací, pensava que te n'havies anat­, quin paper t'ha tocat jugar, senyor conseller!
Jo creia que tu eres un home que venies del municipalisme i que estes coses t'importaven, però, clar, t'ho han manat i tu ho has hagut de fer.
Ho entenc.
No ho compartisc, però ho entenc.

I estem ací per a debatre ­disculpeu, senyories­, per a debatre.
.
.
és una ironia això de debatre.
No recordava que el projecte de llei que estem hui tractant ací es tramita per lectura única.
És a dir, o blanc o blanc, el que més t'agrade.
Coses de la majoria esta que vostés tenen.

Se'ns presenta un projecte de llei de dissolució del Consell Metropolità de l'Horta mitjançant un tràmit parlamentari inusual per a este tipus d'assumptes.
Fins ara, cada vegada que s'ha tramitat un projecte de llei per lectura única ha estat per actuar en defensa d'allò del més positiu o per tal d'atendre alguna emergència.
Hui, quan s'aprove, si a les seues senyories no els il·lumina l'Esperit Sant, estarà escrivint aquesta cambra la primera pàgina negra de la dilatada història parlamentària.
Si l'aprovació es duu a terme ­quasi que no em cap el menor dubte­, vostés hauran atemptat contra l'autonomia municipal, vostés hauran despreciat la voluntat dels ciutadans, vostés hauran intentant anul·lar a la resta de la cambra.

Però el més greu de tot açò, senyories, serà a més a més que vostés creuen que estan fent el més correcte.
I és que no m'estranya, tenint en compte la forma que tenen d'interpretar aquesta democràcia de cartera que practiquen; sols la trauen i l'obrin per interessos de grup o per interessos partidistes.

El més normal, senyories, davant una situació com esta ­parlem del Consell Metropolità­, haguera estat, en primer lloc, obrir un debat amb la participació de tots els organismes afectats: ajuntament, govern valencià, el mateix Consell.

La modificació o supressió d'una llei d'aquestes característiques significa diàleg, significa consens, significa participació.
Això que vostés tan repeteixen i, de tant de repetir-ho, s'obliden de practicar-ho.

Amb aquesta forma d'actuar, estem coneixent o reconeixent la vertadera cara del Partit Popular.
No és que no sabérem, ho sabíem, però fins fa poc el famós pacte del pollastre els servia a vostés de carasseta.
Ara ja no tenen l'excusa.
Pense que tanta pressa per desmuntar el Consell Metropolità de l'Horta, tant d'esforç perquè no es puguen constituir les empreses, potser no sols amague una mala gestió sinó alguna cosa més.
Han posat en marxa la seua política, la de sempre: primer enfonsen les empreses públiques i després les privatitzen o, en aquest cas, les dissolen.

Allò més sensat, el més raonable haguera estat que si no estan d'acord amb el funcionament del Consell Metropolità, hagueren cessat als seus responsables polítics.
Pel contrari, han practicat la política de matar al missatger.

Si és que es considerava que s'havia de modificar-se la llei, allò políticament correcte era presentar un nou projecte, estudiat i amb la participació dels afectats, per al seu debat pel tràmit ordinari.
Antecedents existeixen: la creació del Consell Metropolità i, com ací s'ha dit també, la modificació que es feu en l'any 95.
En aquesta ocasió, el que hui estem parlant ací és un tràmit excepcional per a una llei d'excepció.
L'únic ordinari que hi ha hagut és el seu comportament a l'hora de dur la llei a esta cambra.

Les lleis amb contingut important deuen tramitar-se amb seriositat, amb serenitat, amb participació, procurant el màxim consens, i sobretot sense precipitació i amb visió de futur.
Governar per a tots exigeix diàleg, exigeix flexibilitat, per tal d'arribar a la millor solució en beneficio dels ciutadans i no buscar els objectius que més beneficien políticament al Partit Popular.

Posats en aquesta situació no és difícil explicar el vot negatiu que després emetrem, el vot negatiu al projecte de dissolució del Consell Metropolità que es presenta davant d'esta cambra, atenent és clar a les moltes irresponsabilitat que s'han comès des de la seua gestió fins ara.

Se'ns presenta sense poder discutir-lo, sense poder modificar-lo, sense poder aportar esmenes a aquest text de gran importància per a la gestió dels serveis municipals i que afecta de forma directa als municipis i ciutadans de l'àrea metropolitana.

La forma secreta, premeditada, i amb un evident interés partidista en què s'ha fet la tramitació del projecte de llei, demostra en cada pas el menyspreu per la transparència de les seues actuacions.
La seguretat que aquesta cambra disposa de la majoria suficient per a aniquilar aquest organisme els permet cometre aquest atropellament, impedint qualsevol veu discordant que puga danyar els seus interessos partidistes.

El menyspreu per la legalitat dels resultats electorals dels últims comicis, on l'esquerra va obtindre la majoria en el Consell Metropolità de l'Horta, forçà la marxa dels esdeveniments per tallar d'arrel la constitució d'una institució no controlada políticament per vostés.

Ha estat vergonyós, senyories, comprovar com els representats del Partit Popular a l'assemblea del Consell Metropolità feren l'impossible per tal d'impedir la seua constitució, obligant a l'anterior president a retardar la constitució de l'assemblea, la qual cosa ha estat mereixedora d'una denuncia de prevaricació presentada per l'actual òrgan de govern.
Açò, senyories, no és un estat de dret, és més bé el corrent en un estat de dretes.

Veient la importància d'aquest projecte, les maniobres no gens transparents, els objectius del text, la total absència del respecte per les corporacions locals, la prepotència en la seua tramitació, les conclusions que es trauen dels informes i la deficient redacció, forcen al Grup Parlamentari Socialista­Progressistes a rebutjar el projecte de llei per diferents consideracions que intentaré matisar.

Encara que, dins del que hem vist, el més pràctic haguera estat que ­des de la Presidència de la Generalitat no tenim l'honor de tindre al senyor president, pensava que s'anava a quedar­ s'haguera enviat una simple circular a tots els ajuntaments comunicant-les una sola frase: "Estan vostés dissolts".
No haguera fet falta que haguérem fet esta sessió.
És infantil que esperen el nostre recolzament, tenint en compte que un projecte de llei d'aquesta envergadura no es pot dur a terme silenciat a la resta dels grups de la cambra, impedint el seu debat, valoració i tractament d'esmenes.
No podem ser còmplices d'aquest disbarat, perquè la precipitació amb la qual s'han produït els fets ens demostra que no existeix serietat i responsabilitat respecte de la gestió pública.
Per contra, l'únic que importa és aconseguir els seus objectius polítics.

Els recorde que el dia 4 d'octubre es redacta la memòria justificativa per part de la secretària general de la conselleria i que, amb tota rapidesa i fent presumpció d'una intel·ligència extrema, aquest mateix dia 4 es redacta i presenta l'avantprojecte de llei.
Fins ací podríem reconéixer la eficàcia, eficiència i rapidesa amb la qual treballen els funcionaris de la conselleria.
La urgència fou tal que al dia següent pel matí s'emet l'informe de la conselleria redactora i amb la intenció, una mala intenció, d'avançar-se a la constitució de l'assemblea del Consell Metropolità, aquell mateix matí ho aprova el govern enviant-lo al dia següent a tots els ajuntaments.

Tot siga dit de pas, s'ha de recordar que el Consell Metropolità està compost per 44 ajuntaments, dels quals 25 presentaren al·legacions contra la dissolució, 8 es van limitar a seguir instruccions del Partit Popular, enviant un escrit on deia: "No ha lugar ­i repetisc el text­ a observaciones o alegaciones al proyecto de ley, toda vez que es evidente y padecida ­pobres ajuntaments­ por los propios ayuntamientos la ineficacia del Consell Metropolità para la prestación de los servicios que tienen encomendados".
Senyors diputats del PP, en bon lloc han deixat vostés els alcaldes del PP d'estos ajuntaments a l'anterior president del Consell Metropolità, que també és alcalde del Partit Popular.

No ens trobarem, senyories, davant una batalla d'interessos partidistes i que es resolt amb la dissolució de l'organisme?
Açò sense referir-me a què determinat ajuntament de l'àrea metropolitana, i per cert no dels més menuts, convocà el ple per a discutir l'avantprojecte fora de termini.
Senyories, tota, tota una lliçó de democràcia la que solen practicar vostés de tant en tant.

No em negaran que la rapidesa i la improvisació no són certes.
Ja volguérem nosaltres que el síndic i alguns altres aparegueren per ací amb eixa mateixa rapidesa.
Sàpiguen vostés que anem a rebutjar aquest projecte de llei.
I anem a rebutjar-lo perquè des de la lectura de les consideracions elegants i diplomàtiques que apareixen en el informe del Consell Consultiu i el cas que vostés han fet, que és cap, és a dir que és cap, es fa endevinar error com una casa que poden suposar vertaderes complicacions en la gestió.

És molt interessant comprovar la reiteració de les recomanacions del Consell Jurídic.
Queda clar a la llum d'aquestes recomanacions que la improvisació ha presidit aquesta ridícula carrera del Govern Valencià contra el Consell Metropolità.
És clar que, malgrat el llenguatge diplomàtic que utilitza el Consell Jurídic, ens trobem davant d'un desficaci legislatiu.
I no creguen vosté que exagere, no exagere la nota.
L'informe del nostre màxim òrgan consultiu és vertaderament demolidor.
El seu projecte és un disbarat.

Que tot un govern, el govern presidit pel senyor Zaplana, haja de sentir-se, encara que amb paraules correctes, que el seu projecte de llei ha de canviar expressions absolutament impròpies d'un text legislatiu, senyories, és molt fort.
Que un govern invadisca d'una manera tan grollera competències municipals, posa en evidència que la seua voracitat no té fre.
Arrien vostés, i això li ho dic a vosté senyor conseller, arrien vostés, senyors del Partit Popular, la bandera del pacte local, perquè aquesta bella causa no ens mereix aquesta companyia, amb amics com vostés els ajuntaments no necessitem cap i adversari.

El procediment que vostés han dissenyat per realitzar el procés de transferències també mereix l'atenció del Consell Jurídic Consultiu, ací són prou més suaus, els diuen a vostés que el procediment brilla per la seua absència, ni el nomenen.
I així successivament en la pràctica totalitat dels apartats.

Per cert, un xicotet comentari.
La secretària general de la conselleria d'Administracions Públiques, davant tota aquesta sèrie d'observacions del consell diu textualment "que nada tiene que objetar".
Però, no obstante això, es permet la llicència de qualificar les al·legacions dels ajuntaments que han manifestat el seu desacord amb la dissolució del consell ­i cite textualment­ "que son producto de un juicio maniqueo".
Vaja pels senyors alcaldes que estan acompanyant-nos en esta sessió.
Tota una lliçó d'objectivitat d'esta secretaria general, fora de tot partidisme.

Senyories, vostés creuen que açò és una llei seria i un procediment democràtic?
No podem admetre un atac tan frontal als principis d'autonomia municipal, els quals se suposava que tots estàvem defensant recolzant així el pacte local.

En aquest sentit estem d'acord amb les apreciacions del vot particular que acompanya l'informe del Consell Jurídic, on queda clar que en esta llei s'incompleixen una sèrie de qüestions que fan impossible atendre i respectar l'autonomia municipal.
El més, el més curiós del tot és la creació d'eixa comissió que vostés diuen paritària i jo dic que no, açò no és una comissió paritària, açò és una comissió partidària, que és la que va haver de repartir els béns.

I al final, senyora presidenta, senyores i senyors diputats, la conclusió no pot ser més desalentadora, han portat a aquesta cambra un projecte de llei que és un compendi de tot allò que no s'ha de fer, poden anar aprenent, conculquen el dret al debat.
Com deia a l'inici d'aquesta intervenció és una llei col·locada amb calçador o blanc o blanc o la volen o la volen.
Utilitzen el govern de manera partidista i revengista.
Aquesta és una llei la finalitat de la qual és canviar el resultat de les urnes, amb aquesta llei s'institueix la trampa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ros, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ros Piles:**

Un segon, senyora presidenta.

Furten competències municipals.
Aquesta és una llei fora de la llei.
Converteixen el Diari de la Generalitat Valenciana en el nou manual de campanya del Partit Popular.
Ja els deia ahir que per interpretar la seua forma de legislar estudiaren dret marítim per allò de la pirateria política.
Però si no volen passar a la història.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ros, acabe per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

.
.
.
com a corsaris de la política ­acabe, senyora presidenta­ suggerisc que retiren aquest esbós de projecte de llei i inicien el camí amb bon peu.
Però tinc el convenciment de que la seua obsessió per controlar-ho tot, per controlar-ho tot, per tindre-ho a la seua disposició, com han demostrat fins ara, els impedirà presentar, prendre una decisió tan sensata.

Nosaltres, senyora presidenta, senyores i senyors diputats, votarem que no a esta llei per tota esta sèrie de raons i per altres que al llarg del debat tindrem ocasió d'anar comentant.
No hem parlat de les empreses, no hem parlat de l'aigua en alta, però aquí és on està el quid de la qüestió d'este atropellament que estan sofrint els municipis de l'àrea metropolitana.
*(Aplaudiments en un sector de la cambra i en el públic)*

**La senyora presidenta:**

Pregue al públic que ens acompanya que no pot fer cap manifestació verbal, ni cap mostra d'aprovació ni de desaprovació, perquè així ho diu el Reglament.
És la primera cridada, espere no fer una segona.
Gràcies.

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Ribó.
*(Pausa)*

Perdó, senyor Ribó, pareix que hi ha una petició de rèplica.
Abans d'entrar en el torn de fixació de posició, per a torn de rèplica té paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros, enhorabona per la gran acceptació que ha tingut vosté amb la seua intervenció.
I han sigut tantes les coses que vosté ha volgut dir que és evident que ara, en cinc minuts, puc contestar-li a algunes d'elles.
Però, mire, vaig a començar dient-li que el primer que se li ha de demanar a un partit polític és coherència, coherència en els seus plantejaments.
I el que no es pot dir és ací unes coses i fora d'ací unes altres.
El que no es pot fer és tindre eixe doble llenguatge i sobretot que a més, en el temps, un partit polític ha d'anar assumint les seues accions anteriors perquè d'allí es plasmen les realitats actuals.

Mire, jo tinc ací ­sense dubte són informes que vostés han donat, que han eixit a la premsa­, ací, per exemple, en l'any 1994, el 14 de maig, vostés deien que "la mayoria de los alcaldes socialistas son favorables a la disolución del CMH".
I parla d'una reunió del senyor Berenguer, que era aleshores conseller d'Administracions Públiques i que era l'autor d'aquell avantprojecte que abans he llegit jo.
"Y la mayor parte de los alcaldes queremos que esta entidad desaparezca, porque no tiene sentido su continuidad".

Després ací tinc un altre que diu : "El PSOE da la razón al PP y a Unión Valenciana al acordar la eliminación del Consell Metropolità de l'Horta".
Un altra de l'any 1994 que diu: "El PSOE tiene claro que debe desaparecer el CMH".
El *Levante* del 23 de abril de 1994.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Silencio.
Silencio, por favor.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
Diu: "El PSOE quiere disolver el CMH por miedo a que caiga en manos de la derecha".
En *El País,* també estem parlant de publicacions vertides i subministrades per vostés: "La disolución del Consell de l'Horta sólo depende del destino del personal y los servicios que presta.
­diu­ El Ejecutivo Valenciano ha encargado al consejero de Administración Pública, Luis Berenguer, un estudio de las medidas legislativas necesarias para la disolución del CMH que se quiere realizar en el contexto del futuro proyecto de ley de mancomunidades".
Aquí respon l'avantprojecte que jo li he dit.

Però, mire, és que resulta que fa dos mesos m'ha caigut per ací, per la taula, m'ha caigut un manifest polític que subscriuen el PSPV-PSOE, Esquerra Unida i el Bloc Els Verds sobre el Consell Metropolità de l'Horta que es va presentar en un ajuntament de l'àrea.
I en exe manifest polític vostés subscriuen algunes coses que no tenen desperdici, com deia abans en altres coses.
Diuen: "Si tenim en compte que tota política progressista tracta de transformar una determinada realitat per a convertir-la en una altra que es considera millor, la definició d'objectius en aquest cas serà la concepció del model metropolità al qual es vol arribar".
Després del que hem expressat som conscients que la realitat metropolitana és objectivament millorable i estarem d'acord, si així ho decidirem per consens les diferents forces polítiques representades a l'àrea, en anar a una institució nova, anar a una institució nova, àgil, eficaç, amb competències clarament definides *(remors)* i exclusives i consensuades per tots els grups.
I açò són manifestacions que fan vostés, que diuen vostés i que presenten en els ajuntaments.

Però bé, és que vosté està anomenant de la democràcia que es practica des del Partit Popular.
Jo li puc dir que en l'avantprojecte que vostés tenien, així com nosaltres en este preàmbul estem dient que es plasmen durant sis mesos els objectius que es volen fer, la liquidació del Consell Metropolità de l'Horta, determinant on han d'anar a parar les persones, els béns materials i financers, vostés en canvi en aquell avantprojecte dien que si no es pren decisió en el termini de tres mesos el Consell actuarà i farà el que li done la gana.
Això és el que dien vostés en aquell avantprojecte.
Eixa és la democràcia.

Allò que ocorre és que, abans ho he dit, en política cal ser coherents, i en política cal mirar abans que res els interessos dels ciutadans, i vostés, que ens acusen a nosaltres que volem desarticular un organisme perquè no tenim la majoria en ell, jo els puc dir: vostés no volen que s'articule perquè valoren abans les quotes de poder xicotet que mantenen abans que mirar els interessos dels ciutadans.
Eixa és la veritat de l'actitud de vostés.
I estan enganyant els habitants dels municipis.

Tinga en compte que el Partit Popular en les passades eleccions va rebre més d'un milió de vots.
I vosté em dirà: "sí, van rebre vots, però mire, van perdre el Consell Metropolità de l'Horta perquè duien en el programa això".
Anava a dir-m'ho, veritat?
I jo li conteste: és que si fóra per això, els habitants del Consell Metropolità de l'Horta no havien d'haver votat ni al PP ni al PSOE, havien d'haver votat a Emarsa, a Aguas de Valencia i a les empreses que realment estan fent la gestió, *(remors)* perquè des del Consell no es fa.
A les empreses havien d'haver votat si es presentaven a les eleccions.
Perquè l'acció del Consell.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Díez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
està per ahí.

No és que cregam que estem fent allò que devem fer, no és que ho cregam; és que estem convençuts.
Estem convençuts que és imprescindible i necessari partir de nou d'unes normes, unes noves normes de funcionament d'allò que és l'àrea metropolitana.

I vostés, que són tan aficionats a demanar informació d'altres llocs, jo els puc dir que a Barcelona i a Bilbao s'ha fet igual.
També s'ha atemptat allí als interessos dels ciutadans?
Igual que s'ha fet en la majoria de les àrees metropolitanes del món.

I per acabar, senyora presidenta.
Si va haver un retard en la convocatòria de la constitució del Consell va ser precisament perquè molts ajuntaments socialistes no havien nomenat ni tan sols els seus representants en el Consell.
Vorem qui és el prevaricador.

Moltes gràcies, presidenta.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ros.
*(Remors)*

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

*(Remors)* Yo no tengo ningún problema con el señor Díaz aunque haya bebido de su vaso.
Somos compañeros de cámara.
*(Remors)* Compañeros de cámara, que no de otra cosa.
*(Remors i rialles)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
Senyories.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Que no de otra cosa.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

**El senyor Ros Piles:**

 

Me refería a compañeros de partido.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, comence la rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Miren vostés.
Mira que haver d'escoltar sempre la mateixa cosa!
No hi ha intervenció que no facen vostés, no hi ha intervenció que no facen que no se'n recorden del 13 de juny.
*(Remors)* Si els ciutadans que els votaren el dia 13 de juny saberen els pressupostos que han presentat per a l'any 2000 no els hagueren votat.
No els hagueren votat si hagueren vist els pressupostos antisocials i antitot que han presentat per a l'any 2000, no els hagueren votat.
Ja els ho contarem nosaltres, senyories, ja els ho contarem nosaltres.

Però els demanaria una altra cosa.
Després d'haver guanyat les eleccions del 95, després d'haver guanyat les eleccions del 99.
.
.
*(Remors)* Jo sí que respecte els resultats.
Les pròximes ja no les guanyaran.
*(Remors)* No.
Les pròximes tinguen vostés per segur que ja no les guanyaran.
Ja estaria bé, senyors diputats de la dreta, ja estaria bé que es cregueren que estan manant.
És que vostés no manen i no deixen fer oposició.
Són l'oposició de l'oposició.
Ni manen ni deixen fer oposició.
*(Remors)*

Per què han de recórrer vostés.
.
.
?
Perdonen.
Senyora presidenta, és que no em deixen parlar.
*(Remors)* Per què han de recórrer vostés sempre a dir "la coherència", "vosaltres díeu", "vosaltres féeu"?
Per què ha de començar vosté a traure ací papers i "el diari diu" i "el *Levante* diu"?
Miren vostés, nosaltres díem i féem, i d'allò que díem i féem assumíem les conseqüències, érem coherents.
D'allò que díem i féem assumíem les conseqüències.
Assumisquen vostés les conseqüències de la barbaritat que van a fer, assumisquen-les.
Perquè ací no es pot vindre a disfressar una cosa traent papers: que "su partido decía", que "el señor Berenguer se reunía", que "*El País* comentaba", que "*Levante*" sacaba un *Vaivén*".
No poden vindre vostés a traure ací papers.

I tota l'opinió política que vosté té és la lectura d'un llibre i la lectura dels anuncis dels diaris.
Si eixa és tota l'opinió política que té del tema, malament va l'assumpte.
No poden traure papers perquè nosaltres discutim, nosaltres raonem, nosaltres fem documents, i com en el meu partit hi ha democràcia.
.
.
*(remors)* .
.
.
com en el meu partit hi ha democràcia, sí senyors.
.
.
*(Remors)* Senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.
Silencio.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
Com en el meu partit hi ha democràcia.
.
.
*(Remors)* Senyora presidenta, després em dirà que ja he consumit els cinc minuts.
*(Remors)* Com en el meu partit hi ha democràcia, i a més en lletres així de grans, els he de dir que efectivament fem debats els alcaldes de l'àrea metropolitana, i ho hem debatut en infinitat d'ocasions.
I és possible que pogueren haver opinions contraposades, i és possible que pogueren haver opinions per a reflexionar i per al debat, però quan es reflexiona, quan es debat i es pren un acord, els temes es duen endavant.

Vostés, als seus alcaldes de l'àrea metropolitana ni els ho han preguntat.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Els han enviat una circular dient: "és açò el que has de dir".
I els han enviat una circular que damunt ha deixat malament l'anterior president del Consell Metropolità.
Vostés saben què han fet?
Deixar el senyor president del Consell Metropolità que hi havia abans, que era alcalde, i perdoneu-me l'expressió.
.
.
No la vaig a dir perquè és molt forta.
Vostés saben què li han fet a eixe company vostre?
I ha tingut al llarg de quatre anys molts plets amb algun ajuntament veí de seu social, i ha tingut molts plets.
L'han acabat d'*apuntillar*, vostés l'han acabat d'*apuntillar*.
I l'han acabat d'*apuntillar* en raó de la prepotència, en raó de l'obscurantisme, en raó de poder controlar-ho tot.

Perquè vosté ha dit una frase, senyor Díez, que ve certament al clau: "oportunidad política".
Què vol dir això?
"Oportunidad de controlar".
És que davall l'oportunitat política.
.
.
*(Remors)* Perdoneu-me.
Davall l'oportunitat política, que és un paraigua molt gran, vostés fiquen tot allò que volen.
L'única oportunitat que no tenen és que han perdut les eleccions en el Consell Metropolità de l'Horta.
I en eixe Consell Metropolità de l'Horta hi ha empreses, i en eixes empreses hi ha coses que cal saber i molt rares, i que el Consell Metropolità de l'Horta ha estat gestionant l'aigua en alta de tots els municipis de l'àrea metropolitana, i que ahí està el "contrato del siglo" per enmig, i cal començar a clarificar les situacions.
*(Remors)* "El contrato del siglo" per enmig de l'ajuntament del Cap i Casal, no del meu, de l'ajuntament del Cap i Casal.
I que cal començar.
.
.
*(Remors)* Perdonen.
Que cal començar a clarificar coses, i que cal començar a llevar obstacles perquè eixes coses es puguen produir.

Vostés sí que saben què estan fent.
Però com si ho saben!
Nosaltres també sabem què estem fent.
Sabem que açò que s'està duent ací és un abús.
I només ens queda açò, el dret a la paraula.
Vostés tenen quaranta-nou diputats i hui d'ací una hora aproximadament hauran comés un abús, hauran deixat en evidència a molta gent que creu en el municipalisme i creu en l'àrea metropolitana.
Allò més greu és que també han deixat i van a deixar en evidència gent del seu propi partit.
I tot allò.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Sí.
Acabe, senyora presidenta.

.
.
.
i tot allò, sense cap de dubte, perquè, com he dit abans, eixa valentia política de què tant es fa gala, valentia política, però valentia política de què?
La valentia política són quaranta-nou escons.
*(Una veu: "li pareix poc?
")* Em pareix a muntó.
Em pareix massa, efectivament.
Quan tenien el pacte del pollastre que li he dit abans, la valentia política se n'eixia per les portes travesseres.
*(Remors)* Eixa era la valentia política que tenien vostés fa quatre anys.

Demostren valentia política, i si volen modificar el Consell Metropolità duguen ací una llei que la pugam discutir, presentar esmenes, treballar entre tots i fer alguna cosa positiva per a la gent de l'àrea metropolitana.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

La primera cosa que volia comentar són dos aspectes de forma que començàrem a comentar ahir, i és el procediment a què estem sotmesos de lectura única.
Vull reiterar que aquest procediment és la primera vegada que s'utilitza per a un projecte de llei nou.
Vull reiterar que aquest procediment s'ha utilitzat vuit vegades per a crèdits extraordinaris i per a suplement de crèdit, que s'ha utilitzat cinc vegades per a modificació de lleis en alguns aspectes concrets del seu articulat i que només una vegada es va utilitzar en la passada legislatura en el Projecte de llei de policies locals.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
amb unanimitat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
concretament.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyor Ribó.
Atenga's a la qüestió, que és el debat i votació del projecte de llei.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, m'estic atenent a la qüestió.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
de la Generalitat Valenciana.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

M'estic atenent, senyora presidenta, totalment a la qüestió, perquè, evidentment, no podem debatre esmenes, i la causa que no podem debatre esmenes està en aquest mecanisme.

Reiterar, per tant, que avui al nostre grup parlamentari i als grups parlamentaris no se'ls ha permés fer una de les tasques fonamentals de la condició de parlamentari: és poder treballar per a millorar una llei, poder treballar per a millorar qualsevol llei.
I açò no és bo per a la democràcia, açò no és bo per a aquestes Corts Valencianes, i aquest precedent que es genera ens sembla un mal precedent.

Segona qüestió de forma.
Senyor conseller, nosaltres entenem que en el seu programa estiga la dissolució del Consell Metropolità de l'Horta, ho entenem; el que no entenem és la pressa.
No entenem aquesta pressa.
Coses més importants que estes s'han plantejat per altres mecanismes, s'han habilitat períodes vacacionals.
I després, li reitere allò de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, crec que ja són divuit mesos sense posar-se en marxa.
Es podia haver fet el mateix.

Darrera d'aquesta pressa només hi ha una explicació: Què hi ha sota les catifes del Consell Metropolità de l'Horta que vostés no volen que coneguem?
Què hi ha sota les catifes de les empreses d'Emarsa i de Fervasa que vostés no volen que coneguem?
No hi ha una altra explicació, senyor conseller.
No hi ha una altra explicació perquè des del govern s'haja suggerit un mecanisme que impedeix que nosaltres treballem concretament en el procés de les esmenes.
És l'única explicació possible.

I mire, li ho hem de dir.
Abans es parlava del "vuelo gallináceo".
Jo no sé si es referia a determinats vols d'àguiles imperials, que tenen un simbolisme molt concret.
Vostés han fet el vol de l'estruç en aquesta llei, i li recorde que l'estruç no vola.
Han anat per terra, ja no saben ni volar, ni com les gallines.
*(Remors)* Han fet, han fet concretament un vol absolutament impossible.
Demostra el seu talant, en forçar a aquestes Corts a un plantejament democràtic, a un mètode que restringeix, en definitiva, les possibilitats dels parlamentaris.

I mire, tenim moltes coses que esmenar.
La primera cosa que voldríem esmenar d'aquesta llei és el títol.
Nosaltres entenem que no és supressió de l'Àrea Metropolitana, és expropiació de les competències municipals de l'Àrea Metropolitana de València.
Eixe és el fet concret que es fa.
I mire, per desgràcia, per desgràcia, les competències municipals estan regulades per lleis superiors a les que avui anem a debatre.
I vostés estan expropiant, durant tot el període transitori, les competències municipals.
I li dic a vosté, perquè vosté és una persona que ha treballat en el tema municipal.

Per què s'expropien aquestes competències?
Perquè mire, vosté ha parlat del procés de dissolució de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, és cert.
Però és que vosté ha omés una cosa molt important que es va fer allí, que es va distingir entre la dissolució i l'extinció.
És cert que va haver una comissió mixta.
Però diga una altra cosa, senyor conseller, és cert que va haver també un instrument per a desenvolupar aquestes competències durant el període transitori, i aquest element vostés no el plantegen en aquesta llei.
Per tant, estan expropiant unes competències municipals, que fins i tot constitucionalment se'ls hi atorga als ajuntaments.
I ho estem fent en una comissió, que com vosté sap molt bé, són sis persones procedents de la Generalitat, amb el seu president amb vot de qualitat, per tant tenen majoria absoluta, i sis persones procedents dels ajuntaments.

Eixe és el fet fonamental que nosaltres volem que quede molt clar.
Vostés no estan respectant, i li déiem ahir, les competències municipals.
Vostés estan superposant dues comissions necessàries i imprescindibles per a fer aquest procés, que no compartim, que nosaltres podríem entendre i podríem recolzar.
I nosaltres sabem que el Consell Metropolità de l'Horta, com totes les coses, poden ser millorables, i ho defensem i ho escrivim i ho recolzem ací.
Però si és millorable, que es millore.
Faça vosté una llei d'àrees metropolitanes i que aquest consell metropolità passe a aquest plantejament.
No expropie les competències dels ajuntaments, com s'està fent en aquests moments amb aquesta llei.

I mentre aquesta comissió funcione, senyor conseller, mentre aquesta comissió funcione, amb majoria del Govern Valencià, les competències que són per llei, que són per Constitució fins i tot dels municipis, els estan expropiant.
No hi ha dret.
No és lògic, no té sentit.
Sí, és cert, és un abús als municipis de l'Àrea Metropolitana de l'Horta.
És un abús.
Nosaltres podríem entendre que dissolguera.
No podem entendre que expropie, com està fent en realitat en ometre concretament el que hi haja un instrument derivat del Consell Metropolità de l'Horta, derivat dels ajuntaments de l'Àrea Metropolitana, per exercir les funcions.

¿O és que mentre vosté va a fer tot el procés de transició, no s'haurà de fer el servei en alta d'aigua?
No s'haurà de fer?
S'haurà de fer.
I qui el va a dirigir, vosté?
Doncs no, no és açò.
Està expropiant aquesta competència.
O és que no es va recollir el fem i es va tractar el fem?
Qui ho va fer?
Qui ho va dirigir?
Aquesta comissió mixta?
Doncs no, mire, no és això.
És una competència municipal que vostés estan expropiant.
I pense que este tema és un tema de la màxima gravetat.

A nosaltres ens crida l'atenció, que vosté concretament haja fet una menció al procés de dissolució de l'Àrea Metropolitana de Barcelona.
Podia haver llegit tota la llei, ens sembla important, perquè es va fer adequadament.
I mire, em sembla que quan es planteja concretament, quan es planteja concretament per les comissions i pel món de la justícia tots els temes, queda molt clar aquests perills, queden molt clars, no solament en el vot particular, sinó en el mateix dictamen.
A nosaltres este tema ens sembla preocupant.
I evidentment, evidentment, ens haguera agradat esmenar açò encara que no estem d'acord en aquesta llei.

I mire, jo no vull acabar sense una altra cosa que ens sembla important.
Nosaltres pensem, a més, un altre bloc que ens haguera agradat esmenar, però que vostés no ens han deixat, entenem que els temes de personal es tracten mal, es tracten d'una manera absolutament indefinida: "El personal quedarà en la situación administrativa que corresponda, de acuerdo con la normativa que les sea de aplicación respetando sus derechos".

Mire, si vostés van a fer aquesta expropiació, com han plantejat en l'article anterior, nosaltres els hi haguérem plantejat una esmena, d'acord amb els sindicats del Consell Metropolità de l'Horta.
Vull que quede constància, encara que no la puguem fer.
"El Consell de la Generalitat Valenciana es subroga totes les obligacions contretes pel Consell Metropolità de l'Horta amb el seu personal, i el succeeix en la titularitat dels mitjans personals, garantint en qualsevol cas el manteniment de les retribucions que actualment aquest personal ve percebent, així com els drets de qualsevol ordre i naturalesa que corresponen al personal afectat.
Les organitzacions sindicals representades en el CMH, hauran de ser informades dels treballs de la comissió que afecte al personal i serà objecte de negociació el destí definitiu.
"

Nosaltres, en la llei que se'ns planteja avui, no veiem cap claredat en el respecte dels drets dels treballadors, i pensem que ja que es fa aquesta expropiació s'hauria de deixar clar com a mínim açò.
Entenem que és un element molt negatiu, però en definitiva pensem que hauria de quedar clar.

Mire, en definitiva, perquè pensem que no s'ajusta a l'esperit de l'article.
.
.
­perdó­, perquè es trenca avui una norma històrica d'aplicació de l'article 129; perquè el projecte de llei és una llei manifestament millorable que se'ns impedeix esmenar amb aquest tràmit; perquè aquesta llei pot donar lloc a recursos fins i tot d'inconstitucionalitat; perquè ens malfiem de les seues presses per dissoldre el Consell Metropolità de l'Horta; perquè vostés, senyors del Partit Popular, dissolen tot allò que no poden controlar democràticament.
I això és una mala, és una pèssima pràctica política en un sistema democràtic.
Per tots aquests motius, anem a votar en contra d'aquesta proposició de llei.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Díez.

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó.
En primer lloc, vosté ha fet molta incidència quant al procediment que se segueix, i ja crec que este és un debat del dia d'ahir, però a pesar d'això vull eixir al pas d'eixes manifestacions tan rotundes que ha fet vosté, perquè estem en absolut desacord.
El procediment que s'ha seguit està previst en el Reglament de les Corts Valencianes, en el article 129, i no em diga vosté a mi que la llei que hui s'ha dut a debat i per a aprovació, no em diga vosté que és complexa; és a dir, el que puga ser debatuda en més o en menys extensió, però duu dos articles i que no té cap complexitat.

Sí que és de veres, sí que és de veres, que després d'eixa llei és quan s'ha d'obrir totes les possibilitats de discussió, de debat, d'informació, de contactes, de.
.
.
En definitiva, d'intentar fer una nova normativa que cree un o uns organismes que s'acomoden més a la realitat i a les necessitats de l'Àrea Metropolitana de València.
I eixe debat no se li va a sostraure a vosté ni a cap membre d'esta cambra.
Vull que tinga vosté eixa lectura positiva, que, en definitiva, el que es pretén és partir d'una situació nova.
Les interferències de situacions passades s'han viscut en esta cambra, les han viscut els ciutadans de l'àrea metropolitana quan no es va fer el que es devia fer en l'any 95, i es va voler fer un "remiendo".
El "remiendo", nosaltres no el volem.
Volem exnovo, com he dit abans.

Vosté parla de què n'hi haurà baix d'eixes catifes.
Mire, són afirmacions que em pareixen excessivament greus.
Si vosté té alguna cosa, i ni tan sols una mínima sospita, demostre-ho, diga-ho.
El que no pot vosté és posar un ventilador en marxa, i dir que si n'hi haurà ací baix de les catifes alguna cosa.
Per favor, una cosa és que vosté siga coherent en els seus plantejaments, que des del primer moment el seu grup està en desacord en què es dissolga el Consell Metropolità de l'Horta, i altra cosa és que vosté vulga utilitzar esta discrepància per a posar en marxa un ventilador sense cap fonament.

Perquè clar, també li podria dir el Grup Socialista: "escolta, que nosaltres hem estat manant nou o deu anys abans que estos, a veure si alces les catifes i ens sorgeix d'altres maneres".
Cal ser un poc més seriós i no tirar estes carcasses a l'aire sense cap base i sense cap fonamentació.

I vosté, sobretot, ha fet una incidència en què es tracta d'una expropiació.
Crec que està vosté mal informat i mal documentat.
En absolut es pot produir una expropiació.
Vosté sap, vosté sap, que les competències municipals automàticament són recuperades.
¿I quines competències municipals n'hi ha, si la gestió del CMH és aigua i tractament de residus?
Eixa aigua i eixe tractament de residus queda en les actuals circumstàncies, recuperen l'autonomia els municipis que cap moment es pretén.
No sé vosté a què es refereix quant a expropiació, quan realment el procés de trànsit, el procés de clarificació dels elements personals, materials, etcètera; va a estar controlat per una Comissió Mixta Paritària.
Que a vosté no li agrade?
Bo, ja és un altre problema, però no em diga vosté que ací no hi ha una participació dels ajuntaments.
I per què n'hi ha una participació dels ajuntaments i una participació del Consell?
Per una raó molt senzilla, per un sentit de la responsabilitat que ha de tindre el Govern Valencià en una decisió com esta.

Li he de recordar que segons l'article 43 de la Llei de bases i l'article 46 de l'Estatut d'Autonomia, són competències de la Generalitat Valenciana la creació i la supressió de lleis d'este tipus.
No cap una creació d'un ens metropolità a iniciativa de municipis, i qui té la facultat de crear i dissoldre'l és el Govern Valencià i les Corts Valencianes que és el que s'està fent.
Sense perjudici, li torne a repetir, de les competències municipals, que aquelles que tinguen delegades en el Consell, són per llei, automàticament, automàticament recuperades.
No tinga vosté cap preocupació.

I més li he de dir, quant al que vosté ha anomenat del personal, de funcionaris dels treballadors; em consta que el conseller de Justícia i Administracions Públiques, ha tingut els contactes i les reunions corresponents en els representants dels treballadors, per a informar-los de quin serà el futur i quin serà el procés que es faça per a açò.

Vull, per tant, que independentment des de la discrepància política que tinga el seu grup en el Grup Parlamentari Popular, des d'eixa discrepància, respectable i coherent; que tinga vosté el complet convenciment que el procés de transferències serà absolutament.
.
.
lluminós, serà absolutament transparent, i el procés de què fer en eixa àrea metropolitana, tindrà la participació evidentment de tots els grups polítics de la cambra.

Res més.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ribó.
*(Remors)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bé, senyor diputat.
.
.
Sí, comentar-li en primer lloc respecte al procediment, una cosa que jo crec que és inqüestionable i que els serveis de la cambra jo crec que ho deixen clar, i tota la història de la cambra ho deixa clar.
És la primera vegada que en aquestes Corts, un projecte de llei nou ­sencer, no de modificació­ s'aprova per lectura única, sense consens.
Li repetisc, és la primera vegada en tota la història d'aquestes Corts.
Jutge vosté.
Jutge vosté si és una novetat o no.
Aquestes Corts tenen molts anys de vida ja.
Doncs és la primera vegada.
No s'havia utilitzat mai aquest procediment per a lectura d'una llei, no per a modificacions puntuals, per a lectura d'una llei, exceptuant la de policies locals, que es va fer per consens i, a més, amb el consens extern a aquesta cambra de totes les centrals sindicals.
És la primera vegada i és seriós.
Per a nosaltres és un tema molt seriós.

Dir que té dos articles no vol dir que la llei no siga complexa.
La llei és terriblement complexa, genera problemes.
No val el nombre d'articles.
Hi ha lleis de molts articles que són molt poc complexes i hi ha lleis d'un article que poden ser terriblement complexos.
El nombre d'articles no justifica ni parla de la complexitat d'aquesta llei.
No és una qüestió de quantitat.
Jo crec que és una qüestió clara.

Mire, jo li he fet una referència a les catifes.
És que és l'única explicació lògica.
Jo, evidentment, li he de reconèixer cosa: per a poder dir alguna cosa, si hi ha alguna cosa o no de les catifes, necessite una condició lògica, obvia, normal que tothom pot entendre, necessite poder entrar en la sala on hi ha catifes i poder alçar-les.
Però si no em deixen que puga alçar-les, evidentment no puc saber què hi ha sota les catifes.
Però és que el mecanisme que vostés han seguit, objectivament impedeix que es puga alçar per veure què hi ha sota les catifes.
És el mecanisme que vostés han emprat, senyor diputat.
I açò és una cosa clara.

Jo no sé el que hi ha, i no vull fer prejudicis de valor.
Però el que sí afirme és que han utilitzant un mecanisme, per primera vegada en aquestes Corts, per primera vegada, com li he dit abans, i objectivament impedeix que s'alcen les catifes de determinades empreses.
És una relació causal?
Mire, no ho sé, però sí que sembla que és l'única conclusió lògica.
Jo què vol que li diga?
Ho podien haver fet d'una altra manera i no hagueren generat aquestes sospites.
Jo què vol que li diga?
Jo conec que hi ha grans programes pel tema de l'aigua ­s'ha comentat abans­ en la ciutat de València.
Té alguna relació?
No ho sé.
Jo no ho vaig a afirmar, evidentment.
Però sí que hi ha una relació entre el procediment i la impossibilitat de veure què ha passat objectiva.
Està claríssim.

Mire, jo li insistisc, jo continue dient-li.
.
.
el nostre grup continua dient que és un procediment expropiatori, senyor diputat, perquè quan s'expropia s'agafa automàticament les competències, que és el que es fa en aquesta llei.
Si no es fera açò, es distingiria legalment entre els dos aspectes que li he dit, entre l'aspecte de la dissolució i l'aspecte de l'extinció, i es generaria un mecanisme pels ens que tenen les competències per a gestionar provisionalment, durant aquest període, durant el procés d'extinció.
Si vostés no ho fan, utilitzen objectivament un procediment legal expropiatori.
I açò està molt clar legalment, està molt clar.
Mire els dictàmens.
Està molt clar.
No ho dic jo, no m'ho he inventat jo, jo no sóc un expert en lleis.
Ho he llegit dels mateixos dictàmens.
Jo crec que és un procediment clar.
Mire la llei, concretament la llei catalana de dissolució de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, mire els mecanismes.
Aquell era un mecanisme de dissolució.
Este és un mecanisme d'expropiació, senyor diputat.

Quant al tema del personal, jo no dubte de la bona voluntat del senyor conseller.
Però mire, aquí estem parlant de lleis, estem parlant de lleis.
I a nosaltres ens sembla important garantir els drets d'uns treballadors en blanc sota negre.
És la nostra obligació.
Jo no ho dubte.
Però és que no es tracta d'una qüestió de bona voluntat del conseller, és que es tracta d'uns drets d'uns treballadors que s'han de garantir legalment quan es produeix el procés que estem parlant avui.
Estem parlant d'açò.
És que no és una qüestió de bona voluntat o de paternalisme.
És una qüestió de garantir drets.
I, insistim, en la llei que vostés plantegen no queden garantits adequadament els drets dels treballadors actuals del Consell Metropolità de l'Horta.
Este és el problema.
Jo no dubte de la bona voluntat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Açò ho parlarem en el seu moment.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, anem a procedir a la votació del projecte de llei de la Generalitat Valenciana pel qual se suprimeix l'Àrea Metropolitana de l'Horta.
*(Pausa)*

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 48 vots a favor, 35 vots en contra i cap abstenció.
Queda, per tant, aprovat el projecte de llei pel qual se suprimeix l'Àrea Metropolitana de l'Horta.

Senyories, una vegada acabat el Ple, es convoca la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda per a la recepció d'esmenes al Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'any 2000 i el nomenament de la ponència.
Esta reunió tindrà lloc en la sala B de comissions.

I també recorde a les seues senyories que la reunió de la Comissió de Peticions tindrà lloc a continuació en la sala A de ponències.

I d'acord amb els membres de la Junta de Síndics, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 45 minuts)*