Obres%20P%C3%BAbliques%030957.10.03%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports realitzada el dia 3 d'octubre de 2017.
Comença la reunió a les 11 hores i 6 minuts.
Presideix el diputat senyor Vicente Arques Cortés.
Reunió número 24/I.

El senyor president:

(Inoïble) … procedemos a confirmar el cuórum y después iniciamos la misma.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias.

Pues iniciamos la Comisión de Obras Públicas, Infraestructura y Transporte.
Una sesión que celebramos hoy a partir de las 11 y mañana a partir de las 10:30.

El primer punto de la orden del día es lectura y aprobación, si procede, del acta de la sesión anterior.
Por unanimidad.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procés d'elaboració del projecte de llei, de La Generalitat, de l'horta de València (RE número 68.
227, BOC número 199)

El senyor president:

El punto número dos son comparecencias en la fase de participación ciudadana para el procedimiento de elaboración del proyecto de ley, de la Generalitat valenciana, de l'horta de Valencia.
Y el proceso de comparecencia, las personas que comparecerán hoy… Iniciamos el turno con el señor Ferran Gregori i Ferrer, que se incorpora a mi derecha.

Y recordamos los turnos de intervenciones.
La exposición oral del compareciente son ocho minutos; intervenciones de grupos parlamentarios, cuatro minutos de menor a mayor y finalizaría el compareciente con cuatro minutos respondiendo a todos los grupos parlamentarios de forma conjunta.
(Remors)

Compareixença del senyor Ferran Gregori i Ferrer

El senyor president:

Inicia el primer turno de intervenciones el señor Ferran Gregori por un tiempo de ocho minutos.

Gracias.

El senyor Gregori i Ferrer:

Bon dia.

En primer lloc, vull agrair l'oportunitat que heu donat a la Unió de Llauradors per poder vindre a aquesta comissió i exposar la nostra opinió, el nostre punt de vista.
També vull manifestar l'agraïment de la Unió de Llauradors al director general d'ordenació del territori, Josep Lluís Ferrando, i al subdirector general, Vicent Doménech Gregori, per comptar amb nosaltres des del principi i tenir en compte algunes de les propostes que vam fer inicialment.

Si em permeteu, per no oblidar res i dir de manera organitzada i resumida tot allò que vos vull dir sense oblidar-me res, llegiré el document que vos entregaré posteriorment.

La Unió de Llauradors és una organització professional agrària integrada per productors agraris a la qual pertanyen molts llauradors i ramaders de les comarques de l'horta de València.
La Unió de Llauradors va col·laborar en la participació pública de l'any 2010 i ha col·laborat en la tramitació d'esta última en 2016 en tot allò que ens ha demanat.
Aquesta col·laboració ha sigut intensa i desinteressada, i el nostre posicionament -que mai ha variat- ha sigut de suport incondicional al projecte.

La Unió pot exportar experiència però, sobretot, som una de les veus més autoritzades per parlar en nom dels llauradors i llauradores, ramaders i ramaderes de l'horta de València als quals representem des de fa més de quaranta anys.
No cal oblidar que la Unió va nàixer a Bonrepòs, l'Horta Nord.
Possiblement, estiguem davant d'una de les últimes oportunitats de salvar el salvable.
I, per això, us demanem que tireu endavant aquesta llei que, per cert, no diferix molt de la que vam estar treballant fa huit o nou anys amb la llavors secretària autonòmica de territori, Arancha Muñoz.
Pel que a nosaltres correspon, tornem a tenir, malgrat la gran frustració que ens han produït els anteriors processos, la il·lusió una vegada més d'acudir a tots aquests fòrums on puguem expressar la nostra opinió.
El nostre posicionament que sempre ha sigut el mateix es basa en la idea que sense llauradors no pot haver-hi horta.
És a dir, entenem que el llaurador i el ramader han de viure dignament del seu treball sense cap tipus de pressió a l'estrictament relacionada amb la seua activitat.
Per tant, totes les nostres propostes es poden resumir en els tres o quatre punts següents.

L'única via de supervivència de l'horta de València és l'aprovació de tot un paquet normatiu que protegisca legalment la integritat de l'horta, que garantisca que el que hui es protegix no puga ser desprotegit demà, i que els nostres fills i néts puguen gaudir d'esta protecció.

És imprescindible que l'òrgan de gestió estiga integrat per tots els agents representatius de l'horta, però sobretot que tinga un vertader funcionament democràtic independent de qualsevol pressió política de cada moment.

És imprescindible que l'òrgan de gestió tinga plena capacitat de prendre amb total independència decisions vinculants, supervise, coordine, sancione i gestione de manera íntegra el pla.

És imprescindible que el pla agrari, que és el que ha de posar els mecanismes per assegurar les rendes dels llauradors i ramaders, es pose en marxa immediatament i que vagen aparellades des de l'inici les mesures compensatòries.

És imprescindible que el finançament del pla quede clar i estiga assegurat legalment.

És a partir d'aquestes premisses quan hem pogut analitzar la validesa i operativitat de totes i cadascuna de les actuacions que arreplega este projecte que estem debatent.

El projecte, el d'ara i el d'abans, està organitzat a partir d'una màxima: la desaparició de l'activitat agrària crearia una visió d'horta de parc temàtic on tots seria artificial, descontextualitzat i impersonal, solament justificat per criteris de conservació del paisatge que intentaria marginalitzar o folkloritzar l'activitat agrària.
Com a punt de partida creiem que és totalment encertat.
Però observem que en el posterior desenvolupament del projecte, hi ha una falta de concreció a l'hora de plantejar els graus de vinculació i la capacitat coercitiva que les diferents polítiques necessiten per a la seua aplicació pràctica, la qual cosa li lleva en alguns aspectes, sobretot els agrícoles, credibilitat, corrent el perill de convertir-lo en una simple declaració d'interessos o d'intencions.
En aquest sentit, entenem que s'hauria de concretar més els següents punts:

Quin grau d'implicació van a tenir les diferents conselleries, però sobretot la que ens preocupa a nosaltres és la d'agricultura.

Quin finançament van a tenir les diferents actuacions proposades en el pla d'acció agrària, que és el que ens interessa fonamentalment a nosaltres.
Però, sobretot, d'on vindrà este finançament.

Quins van a ser els mecanismes de control democràtic i com van a garantir-se.

Si concretem un poc més en el projecte de llei proposat, la Unió considera imprescindible els següents punts:

S'ha de definir sense cap possibilitat de dubte la figura del llaurador/llauradora, ramader/ramadera professional i que siga el principal perceptor de les possibles ajudes que es generen.
No volem, com en altres ocasions s'ha fet, el café para todos.

L'ens gestor o consorci de l'horta de València, com nosaltres proposem, ha de tenir una personalitat jurídica pròpia independent de qualsevol administració o poder públic.
Ha de tenir els recursos econòmics suficients per a prestar els serveis d'assessorament, fomentar formació per garantir relleu generacional i, en especial, gestionar les compensacions econòmiques a les persones que es dediquen al sector agrari.

Donat que la major part de les funcions que té atribuïdes són de caràcter agrari, en l'estructura han de predominar els representants de les organitzacions agràries.

El pla de desenvolupament agrari, peça clau de la llei, és l'instrument estratègic bàsic per a garantir la supervivència de l'horta.
El pla s'ha de desenvolupar per programes adequats a eines estratègiques, dirigides no sols a la sostenibilitat de l'horta, sinó que també a la viabilitat del sector.
Per tant, com a mínim entenem que hauria de recollir l'organització i professionalització del productor, la formació reglada del productor, la informació per mitjà de la creació d'un observatori que genere informació fiable i actualitzada, la planificació de la producció, la diversificació de la producció i la diferenciació del producte.
Per tant, per poder desenvolupar aquest pla, s'ha de garantir en primer lloc la disponibilitat.
És a dir, la conselleria d'agricultura ha de prioritzar aquesta actuació amb els recursos humans i econòmics suficients.

I, en segon lloc, s'ha de dissenyar a partir d'una informació real, actual i fiable de la situació agrícola, professional, social, econòmica, territorial i estructural de l'horta de València.

Per acabar, la Unió de Llauradors junt amb l'anomenat Grup de Meliana, integrat per llauradors, ajuntaments, advocats, arquitectes i experts, va proposar 88 suggeriments, molts d'ells ja arreplegats en la redacció final de la llei, i que de manera molt detallada proposa unes aportacions molt interessants.
També els ajuntarem este plec d'al·legacions.

Moltes gràcies per haver-me permés exposar el nostre posicionament.
I, tal com he dit abans, els llauradors confiem que ara sí que es puga per fi aprovar la protecció de la nostra horta, que és l'horta de tots.

Moltes gràcies i pel que necessiten ací estic.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Continuem la compareixença amb el torn d'intervenció dels grups parlamentaris.
Inicia per un temps de quatre minuts el Grup Parlamentari Ciudadanos, senyora María José García.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Moltíssimes gràcies, senyor Gregori, per la seua exposició, perquè vosté ha sigut membre de redactar també esta normativa o almenys ha estat també, li han agafat algunes coses del que vostés hauran plantejat i tot això.
Però a mosatros mos queda un poquet de dubte perquè no hem estat en eixes reunions, no sabem com s'han desenvolupat, no sabem què és el que ha passat, si ho han tingut tot en compte del que vostés han dit o que no.
Però m'agradaria fer-li una pregunta: pensa vosté que hi ha hagut alguna associació o algunes persones que també haurien deurien haver estat en eixa taula en la qual s'ha exposat esta llei i s'han tingut en compte i no s'han tingut en compte?
Alguna associació que vosté també creu que deuria haver estat dins exposant també la seua reivindicació?

Altra de les coses que veig jo és que en esta llei diu que garantirà els recursos hídrics per a realitzar, tal com toca, la tasca que ha de fer de l'horta.
O siga, va a tindre recursos hídrics.
Vosté que està treballant i sap com està el tema, de veres s'estan complint eixos recursos hídrics?
És que no han ficat ninguna línia pressupostària per a tot això.
Aleshores, mos agradaria saber com està la situació perquè sé que hi ha camps que potser no necessiten tanta aigua i altres camps que en necessiten molta més.
Aleshores, es complix ara això?

I, després, també si vosté en redactar tot açò, sé que hi ha una part que és el sistema expropiatori.
Vostés estan conformes en el sistema expropiatori que esta llei està dient que es faça a la gent que no va a utilitzar els seus camps o tindrien una altra aportació enfront d'esta situació?

Sé que són moltes les preguntes i que en queden encara moltes per fer.
També hi ha una altra que m'agradaria que contestara perquè vosté és llaurador.
Supose que potser vol deixar-li un llegat als seus fills o a qui siga.
Pensa que aquesta llei és un bon llegat de futur per a tota la gent o només és una llei per a esta legislatura i després crearà problemàtica i l'haurem de canviar?

Moltes gràcies.

Deixe la paraula a la resta de grups perquè, són més les preguntes, però no tindrà temps de contestar-les totes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps de quatre minuts.
El senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyor Gregori.

Molt orgullós i satisfet d'estar hui ací.
Vosté i jo ja estiguérem fa setze anys en la campanya de la iniciativa legislativa popular per a defensar l'horta de València.
Reclamaven en aquell moment i presentaren un projecte, una proposició de llei per a l'ordenació i la protecció de l'horta.
Hem estat moltes més vegades implicats en això.
Per tant, és un orgull que hui per fi estem en esta seu parlamentària, en eixa que mos van donar en la porta en els nassos en l'any 2001.

Per cert, en la primera observació de la llei haurà observat vosté que en el projecte de llei hi ha una errada que s'arrossega, que és que parlen de l'ILP de 2004, quan l'ILP és de 2001.
Però, bé, llevat d'això, compartisc amb vosté moltes de les reflexions.
Jo crec que el projecte de llei en alguns aspectes és un projecte de llei molt declaratiu.
A mi m'agradaria que vosté desenvolupara la idea de l'ens gestor.
Jo crec que la llei, tal com està redactada, l'ens gestor, el consorci de l'horta -que m'agrada també molt més la denominació que vosté proposa- té una inconcreció pel que fa a la seua composició, pel que fa a la proporció dels seus representants, pel que fa al seu funcionament i a les garanties de la seua independència del poder polític i també la seua independència de gestió econòmica.

M'agradaria també que vosté desenvolupara la idea de quan vosté parla de decisions vinculants de l'ens gestor, a què es referix?
Em pareix també important que vosté desenvolupe la idea d'eixa necessitat de concreció de les mesures i dels programes operatius en què ha de desenvolupar-se el pla.
També si a vosté li sembla raonable que eixe pla no tinga data.
Que no tinga data tampoc el suposat decret que haja de desenvolupar una llei que nosaltres pensem que és voluntarista, però que té més de voluntat, més d'intenció política que de concreció operativa.
I, per tant, com això casa amb el que vosté ha dit al principi: potser siga l'última oportunitat de salvar el salvable.

També m'interessaria que vosté desenvolupara la idea eixa de la capacitat coercitiva.
Quina capacitat coercitiva pensa vosté que hauria de tindre l'ens gestor?
Perquè, clar, no ens enganyem perquè, sense un ens de govern, sense un.
.
.
, no un espai de coordinació, no un espai de reflexió, perquè estudis ja en tenim molts i, tota la societat civil, les universitats, les organitzacions internacionals han parlat de les hortes periurbanes, que no és una qüestió només de l'horta de València, sinó que és un vessant internacional.
El Parlament Europeu té almenys dos resolucions a favor de la protecció de les hortes periurbanes, com vosté ja sap molt bé.
I m'agradaria que vosté incidira en eixa idea de la necessitat, no soles que l'horta tinga llauradors per a poder sobreviure, sinó que l'horta tinga un òrgan de govern per a poder garantir el compliment de les mesures que puguem aprovar en estes Corts.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Compromís.
Senyora Ferrer, per un temps de quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Gregori, per estar hui ací col·laborant en aquesta tasca parlamentària tan important per al nostre territori i per a tots els que ens estimem el nostre territori.

Respecte a les qüestions que ha plantejat, en relació amb l'òrgan de gestió, m'agradaria un poc saber quina visió, conéixer un poquet, quina visió ideal seria per a vostés l'organització d'eixe ens gestor?
I també com veuen el possible encaix dins de les competències interadministratives i les funcions que ha de desenvolupar a l'hora de gestionar un àmbit territorial prou ample que, a més a més, és multifuncional?

Una altra qüestió és, vosté comentava també la necessitat -en relació al redactat de l'avantprojecte de llei- donar-li més forma o concretar més les qüestions relatives al pla agrari i a com es finançaria.
No sé si ens podria aportar alguna idea de com considera que es podria incorporar ingressos per a dedicar-los al finançament de les accions del pla agrari.

Entenc que, en la documentació que amablement s'ha oferit a subministrar-nos, hi ha algun detall més respecte a concretar les línies estratègiques, les possibles accions o programes d'eixe pla agrari.
No sé si potser, sé que ara tindrà quatre minuts per a contestar-ho tot i serà impossible, però si concretara alguna línia, digam, que considere la més important a desenvolupar dins d'eixe pla agrari o entorn del qual s'hauria d'articular eixe pla agrari.

I també respecte a la idea de com s'hauria d'articular la utilització efectiva de l'espai agrari per a l'activitat agrària.
És a dir, com aquelles superfícies que estan infrautilitzades o que estan abandonades d'horta es poden posar en activitat donant oportunitats a llauradors que estiguen desenvolupant l'activitat o bé a nous llauradors.
I d'aquesta manera també millorar la situació dels confrontants perquè la mesura en què hi ha camps abandonats, les plagues i tot això, és més difícil de controlar.

I també voldria preguntar-li respecte a quina considera que ha de ser l'orientació d'eixe pla agrari respecte al tipus d'agricultura a potenciar.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista.
Senyor Briet, per un temps de quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, president.

Moltíssimes gràcies per la seua compareixença, senyor Gregori.

Agrair-li de veritat tot el treball que ha fet el grup la Meliana per mitjà de la Unió perquè crec que jo he tingut l'oportunitat de sol·licitar-ho a la conselleria, he pogut llegir amb deteniment totes les al·legacions que han presentat i, per tant, crec que ara ha fet un resum d'aquestes.
Hi ha algunes preguntes, per no entrar en tot el que ha passat durant els últims anys, perquè jo crec que hem de buscar el punt de trobada entre tots els partits polítics perquè, com bé ha dit vosté, potser siga l'última oportunitat de salvar el salvable.
Per tant, em centraré en allò que ens pot unir, que pot fer que esta llei isca endavant i, per tant, faré unes preguntes molt concretes.

Algunes ja les han fetes els meus companys, que era si creu que la regulació actual referent a l'ens de l'horta o consistori, conforme a vostés els agrada que s'anomenara, és suficient per a garantir un vertader funcionament democràtic independent en l'actual regulació que hi ha al projecte de llei.

Hi ha també uns temes que ja també li han preguntat, que definira un poc més quina seria la seua voluntat respecte al pla agrari.

I, després, uns temes que crec que són més nous en la llei que vosté no ha nomenat en la seua intervenció, però crec que s'han de posar damunt de la taula i és concretament si pensa que la implantació de les dotacions d'activitats terciàries que planteja el projecte és racional.
I si pensa i considera adequats els sectors i els enclavaments per activar l'horta que proposa com a possiblement mesura més nova de la llei de l'horta.

Per tant, crec que són preguntes molt concretes.
Dos dels temes nous que no els ha pronunciat en la seua compareixença, però crec que són importants perquè aquesta llei puga eixir endavant i fer possible que aquelles zones degradades puguen tindre una eixida, ja que els recursos econòmics no són els que ens agradaria en les diferents conselleries.

I per l'últim apartat, vosté també, del tema dels recursos necessaris.
I la meua pregunta, si són coneixedors des de la Unió en quin estat es troba hui en dia la conselleria d'agricultura pel que fa a recursos econòmics i pel que fa a recursos de personal.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Finalitzem este primer torn.
Senyor Calpe, Partit Popular, un temps de quatre minuts.
Quan vulga.

Gràcies.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyor president.

I també moltes gràcies, senyor Gregori, per la seua compareixença de hui, com també li han dit altres membres d'esta comissió, per la seua dedicació i la de la seua organització a esta llei per preparar tota esta regulació que ara comencem a tramitar.

També li vull donar les gràcies per haver recordat Arancha Muñoz, per a nosaltres és una alegria que de tant en tant algú diga que en alguna època s'estava treballant bé.

I dit açò, totes les preguntes que li han fet em semblen molt interessants.
Vaig a tractar d'incidir en alguna cosa que ja s'ha dit, però baix un altre punt de mira.
Vosté parlava de la necessitat d'un paquet normatiu.
Bé, el paquet normatiu, en principi tenim clar, seria este projecte de llei, que confiem que arribarà a ser una llei.
Seria un instrument al qual es referix l'article 3, que supose que seria un pla d'acció territorial l'instrument d'ordenació.
Encara que sorprén que el projecte de llei no definisca quin instrument és eixe.
Seria també el pla de desenvolupament agrari de l'horta, serien els estatuts del consorci, que és on caldrà regular, efectivament, la composició, òrgans de govern o assessors, recursos del consorci, tot açò.
No sé si vosté, a banda de totes eixes coses, en considera alguna més que caldria preveure en la llei que estiguera.
Perquè, com dic, la llei, si més no, tot este paquet normatiu sí que el contempla, però vosté incidia en eixa necessitat del paquet.

Per altra banda, he citat l'article 3 que parla de l'àmbit d'aplicació.
En el número 2 es diu a quin àmbit s'aplica la llei i, en canvi, en el número 3, quan parla precisament d'eixe instrument d'ordenació, diu que podrà tindre un àmbit superior a la llei.
Creu vosté que la llei que està reconeixent ella mateixa que hi ha una vaguetat en quin ha de ser el territori en què s'aplique hauria d'afinar més i concretar més o li sembla que aixina està bé?

Per altra banda, els articles 6 i 7 incidixen en una cosa que vosté ha demanat també que és la figura de l'agricultor professional.
Inclús en l'article 46, quan es fa l'inventari, es prima l'activitat de l'agricultor professional i, per tant, sembla que hi ha una preferència en les ajudes o en tot el que es puga fer en este camp.

Jo no sé si vosté ens podria dir quina és la realitat actualment.
Si predomina l'agricultor professional, si no predomina l'agricultor professional, si el fet de premiar sols l'agricultor professional podria posar en risc que parcel·les que siguen de titularitat de qui no cap en eixe concepte d'agricultor professional quedaren desateses.

Per altra banda, també, hi ha una previsió en la llei de manteniment del regadiu tradicional per gravetat.
Li sembla a vosté encertat això?
Li sembla compatible potser en modernes fórmules per a dur endavant l'agricultura?
I potser restringir el rec tradicional podria impedir que les parcel·les tingueren una rendibilitat?
Que al final és el que volem.
Si volem un agricultor professional que puga viure del seu treball, haurem de voler que puga, naturalment, rendibilitzar els seus cultius.

I també, si bé la companya de Ciutadans ha parlat de l'expropiació del sòl agrari infrautilitzat, el cert és que l'expropiació és un sistema últim en la llei que tracta d'afavorir la mediació per a la cessió d'ús.
Li pareix bona eixa fórmula?
Com creu que hauria de ser eixa mediació, si caldria establir en la llei ja una regulació de l'òrgan o dels mecanismes de mediació?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

Ara, en un temps de quatre minuts, senyor Gregori, contesta de forma global.
El que necessites, tranquil.

El senyor Gregori i Ferrer:

Per descomptat, per a contestar a tots necessitaria (rient) molt de temps.
Evidentment, em brinde a contestar-vos a totes i cadascuna de les preguntes a títol personal fora d'ací perquè per temps és impossible contestar.

Per la seua importància i per la seua transcendència, ajuntaré algunes contestacions per a tindre clar.
.
.

Respecte al tema d'expropiacions, jo sóc un ferm defensor de com està contemplat en l'actual legislació o en l'actual proposta el sistema d'expropiació.
O siga, no hem de contemplar l'expropiació com s'ha intentat transmetre com una cosa roïna.
Simplement l'expropiació és un sistema perfectament legal reconegut en tota l'administració per adquirir un bé en el qual n'hi ha una oposició.
Hem de tindre en compte que ací hem de primar l'interés públic enfront de l'interés privat.
O siga, no podem tindre camps perduts perquè és mal per a l'agricultura, per al paisatge, per tot.
Per tant, hem de tindre en compte que mai en la vida s'expropiarà el sòl, sinó només l'ús, per tant, el vol.
Jo entenc que per a tot el món tindre una propietat, un camp abandonat, tot perdut sense cap tipus de renda, tampoc és interessant per a ell.
I si eixe bé hui es pot oferir a la incorporació d'un jove llaurador o gent que puga ampliar la seua explotació per a fer-la viable, jo considere que.
.
.
El que no pot ser és expropiar.
.
.
O siga, ha d'estar justificada, evidentment, eixa expropiació.

El tema dels recursos hidrològics o hídrics, bé, jo sóc d'una zona on l'aigua és més escassa i paguem molt, però l'horta de València no és este cas.
Jo entenc que sí, que els recursos hídrics són els suficients si es controla, si està bé i si van destinats al que toca destinar.
L'ús tradicional, jo qüestione molt l'ús tradicional.
O siga, com de la meua exposició haureu pogut entendre, jo busque la viabilitat del sector agrari, del productor.
I si la viabilitat.
.
.
Anem a vore, m'explique el que vull dir.
Si per a reduir costos he de posar un reg per degoteig, jo entenc que s'hauria de contemplar un reg per degoteig.
Però si per altre tipus de necessitats m'obliguen a posar el d'inundació, doncs hauria d'haver-hi una compensació per eixa falta de rendibilitats.
Jo crec que es poden compaginar els dos sistemes perquè és possible -els dos sistemes, el de degoteig i el d'inundació- per a provocar l'efecte buscat.

L'ens gestor, que ho han repetit molt alguns de vostés, nosaltres entenem que l'ens gestor és una peça clau.
L'ens gestor és el que ha de prendre les decisions en certes coses, sobretot en el que es referix al pla agrari.
Per tant, la constitució, o siga, el que puguem fer respecte a l'ens gestor ens donarà unes certes garanties del que després pot anar avant.

La independència.
Entenem que en la independència han d'estar present tots els grups, totes les associacions o tota la societat que puga dir alguna cosa.
Però que puga dir alguna cosa.
O siga, per exemple, organitzacions agràries que no tenen cap representativitat en els pobles de l'horta de València, entenc jo que estos no haurien d'estar per estar, per molta organització agrària que siga.
Per tant, hem de ser els representatius que estan allí.
Nosaltres sí que estem allí.
Per tant, crec que nosaltres hauríem de tindre-la.
Però hi ha altres que no estan i, per tant, tampoc tindrien per què estar allí.
O siga, un dia són representatius.
.
.

La independència.
Entenc que la independència és bàsica per al funcionament perquè no es pot estar pressionat per, Â«escolta, és que mos interessa açò, allò.
.
.
Â».
No, no.
El seu funcionament ha de ser.
.
.

I el finançament, que algú ha preguntat pel finançament, hi ha moltes fórmules de finançament.
El finançament que es proposava d'una espècie d'una quota urbanística jo crec que hui en dia no té sentit perquè la urbanització ja no està tan desenvolupada, no tan present.
Però sí que és veritat, per exemple, pensant com funciona un consell regulador de denominació d'origen el qual un que vullga acollir-se a eixa denominació, per tant li vol posar la marca de la denominació d'origen, ha de pagar una quota per tindre eixe marca.
Jo entenc que qui vullguera acollir-se a la marca Â«horta de ValènciaÂ», que és la diferenciació que parle jo i que entenc que és necessari i imprescindible, podria.
.
.
, una mínima quota de pagar per la promoció que té.
És una via de finançament i aixina.
.
.
Molt debatut en moltes ocasions, però jo crec que podria ser important per a tindre esta independència de finançament.
No sé.

El tipus d'agricultura, ahí també voldria insistir si em permeten perdre uns segons.
Jo crec que estem tenint un error greu.
Anem a vore.
Agricultures hi ha moltes i l'ecològica és una més d'elles.
El que no podem fer és demonitzar, o siga, posar per damunt -des del nostre punt de vista de la Unió de Llauradors, evidentment-, no podem dir: Â«No, no, tot agricultura ecològica.
Â» Tot agricultura ecològica serà si hi ha consumidors ecològics.
O siga, jo crec que és més important el consumidor ecològic que l'agricultura ecològica.
Si hi ha consumidor ecològic, no fa falta a nosaltres que hem de convertir-nos en llauradors ecològics, sinó que ja farem a base de la demanda.
Per tant, la formació del consumidor per a nosaltres és clau.
Si consumim, per tant, entenem que han d'estar al mateix nivell, com a mínim, tant la producció ecològica com el productor convencional.
Que, per cert, cada vegada té més restriccions a l'hora d'utilitzar fitosanitaris o utilitzar elements que podríem considerar contraris a l'agricultura ecològica.

Després, un altre error, ja l'últim, (rient) per comentar-ho.
És que tampoc hem de caure en l'error de pensar que tota la producció de l'horta de València ha de tindre un mercat de proximitat.
O siga, fem més producte que el que podria consumir València.
Per tant, hem de fomentar al mateix nivell, o promocionar a través de l'ens gestor.
.
.
, al mateix nivell hauríem de promocionar el consum de proximitat, evidentment, perquè és important, és clau.
Però no hem d'oblidar que molta de la nostra producció pot ser ben acollida tant a la resta d'Espanya com inclús a Europa.

I torne a repetir: tots els punts que m'han preguntat, estan molt ben recollits i molt ben desenvolupats en l'escrit d'al·legacions.
O siga, estes coses més concretes que m'han consultat, crec que podeu tindre molt de detall, constitució de l'ens gestor, finançament, totes estes coses estan molt ben arreplegades.

El Grup de Meliana, en el qual hem participat intensament, no era una reunió d'un dia que ens veiem de tant en tant, sinó que hem treballat moltes nits amb moltes disciplines, molta gent de disciplines distintes i hem aconseguit, crec jo, constituir un paquet de peticions prou extens i intens, i prou detallat i professional de la llei.

No sé si alguna cosa m'he deixat, però evidentment, he arreplegat quatre fulls de preguntes i.
.
.
, en fi.
No he tingut temps de contestar.

El senyor president:

Molt bé.

Done les gràcies al senyor Gregori per la seua participació en la comissió i cridem el senyor Jaime Ángel Dolz.
(Remors)

Compareixença del senyor Jaime Ángel Dolz Llorens

El senyor president:

Molt bé.
(S'interromp la gravació)

Continuem amb la comissió de participació amb la intervenció de Jaime Ángel Dolz Llorens, que té un tems de huit minuts en la primera intervenció.

El senyor Dolz Llorens:

Buenos días, primero.

Mi exposición fundamentalmente va a versar por un intento de mejorar la ley de la huerta.
A mí, bueno, lo digo, soy arquitecto, arquitecto municipal, estoy especializado sobre todo en planeamiento, gestión y planificación territorial y en paisajismo.
Entonces, mi opinión sobre la ley se va a versar desde esta perspectiva.
Es decir, yo lo que voy a hacer es un análisis desde la ley y desde el aspecto de planificación territorial.
Y también desde gestión administrativa porque, como técnico municipal -además de un municipio pequeño- participo diariamente de la gestión administrativa.

A mí fundamentalmente de la ley en la que estoy de acuerdo con su tramitación, efectivamente, pero veo, desde mi punto de vista, dos cuestiones sobre las que cuanto menos hacer una segunda lectura y hacer una reflexión sobre lo que plantea la ley.

En el capítulo cuarto hace referencia, en la exposición de motivos, dice claramente que pone sobre la mesa uno de los temas críticos de la huerta como es Â«el estado de abandono o infrautilización de muchas parcelas agrícolas que podrían ser cultivadas por una tercera persona o empresaÂ».
Y sigue diciendo: Â«La falta de cultivo de las fincas agrícolas dotadas de infraestructuras por abandono de las mismas suponen un funcionamiento ineficiente de tales infraestructuras y servicios y un auténtico despilfarro de recursos públicos que hoy son tan necesarios.
Â» Esto es evidente que en la huerta existe este problema, pero desde mi punto de vista, cuando aborda a la hora de regular cómo va a proceder la ley para incentivar que estas parcelas se pongan en funcionamiento, es decir, para garantizar lo que se ha dado en definir la función social del derecho de propiedad, recurre, desde mi punto de vista, a la expropiación forzosa o de alguna manera se puede leer que en cierta manera está recurriendo a la expropiación forzosa cuando en la práctica habitual de la administración se ha mostrado como un instrumento que puede incluso producir el efecto contrario.

Es decir, nos podemos encontrar con personas que claramente abandonen las parcelas porque sepan que, a los dos años, como establece la legislación, la conselleria de agricultura -que es quien habilita la ley- inicie un procedimiento de expropiación, bien sea porque no queda muy claro en la ley si lo que va a expropiar es el derecho de uso o lo que va a expropiar es la propiedad.
Yo se lo digo por experiencia, para empezar, si se inicia un procedimiento de expropiación, el procedimiento de expropiación es un procedimiento que dura una eternidad, unos diez años, en los que el propietario tiene derecho a presentar hojas de aprecio y que, al final, va a producir el efecto contrario, el no deseado.
Es decir, estoy seguro y, además, durante ese periodo que dure el procedimiento hasta que los tribunales de justicia ordinaria la resuelvan, no se va a producir la ocupación de las parcelas.

Me parecen -y no es que sea exagerado- unas medidas en cierto modo un poco coercitivas cuando en la exposición de motivos dice que lo que va a prevalecer es un sistema de arrendamiento forzoso.
Si hay un sistema de arrendamiento forzoso lo que se tendría que hacer un sistema participativo en el que el ente -que está en la ley y que está muy bien que esté en la ley- ponga en comunicación a agricultores que, por circunstancias personales o tal, hayan abandonado las parcelas o propietarios que no siendo agricultores con agricultores en ejercicio que sí que estén interesados en explotar esas parcelas.
Pero no parece muy razonable que remita al régimen de expropiación, además estableciendo un periodo de dos años, además diciendo la ley que se podrá valorar excepciones por cuestiones medioambientales o agrarias.
Cuando no existen razones personales y las personas en dos años pueden pasar mil cosas, desde una herencia, desde que herede una parcela hasta que pueda hacer uso efectivo, hasta que se ejecuta la herencia, pueden pasar más de dos años.

Entonces, yo entiendo que la expropiación debería ser el último de los supuestos.
Antes debería existir toda una serie de canales que facilitaran la participación activa del ente para poner en funcionamiento esas parcelas.
Que inevitablemente, evidentemente, el abandono de esas parcelas acaba produciendo un impacto en el paisaje, en este caso en el paisaje de la huerta.
Y es un impacto no deseado.

Respecto a la cuestión también, no queda claro en la ley si esa expropiación la instará la conselleria de agricultura o la puede instar un tercero, o sea, el propietario.
Por el régimen de la Ley de expropiación forzosa la puede instar el propietario también.
Si habilitamos ese artículo porque es que habla de expropiación.
O sea, en el último caso se procederá a la expropiación.
Yo no sé, en el caso del suelo agrario infrautilizado, que es necesario abordarlo desde la ley, si esa es una solución adecuada.
Si la solución que plantea la ley es la solución adecuada para el objetivo que persigue la ley.
Yo no digo que el objetivo no sea loable.
El objetivo de la ley es evitar que, dentro del paisaje de la huerta, exista un porcentaje muy elevado de parcelas que no estén en producción que es el objeto fundamental de cualquier parcela que esté dentro de la huerta porque el carácter productivo de la huerta es innegable.

Aparte de esta cuestión, desde mi punto de vista hay cuestiones que no están…, o cuestiones menores como que sí que establece la distancia que tiene que haber de las edificaciones a los ejes de caminos y a los bordes de las parcelas, que establece una distancia a los límites de la parcela de tres metros y de cinco metros a los ejes de los caminos.
A mí la de cinco metros a los ejes de caminos me parece insuficiente porque cinco metros, si entendemos un vial de doble sentido que tiene como mínimo seis metros, tiene tres metros, aunque ya sabemos que en la huerta los viales no suelen tener esas dimensiones; estamos hablando de una distancia desde el borde de la parcela a la edificación de dos metros.

Y, luego, no regula algo que para mí es esencial, que es la distancia a la red hídrica.
¿Por qué?
Porque eso -y se lo digo por experiencia- acaba generando en muchos casos vertidos no deseados.
Es decir, si no regula la distancia a la que tienen que estar las edificaciones, las nuevas edificaciones a esa red hídrica, acabará produciéndose vertidos indeseables, no deseados a esa red hídrica.
No está regulado en el artículo, que es un epígrafe de un artículo, cuál es la distancia que tienen que salvaguardar las edificaciones, las de nueva construcción, las de nueva implantación sobre todo, aunque es muy limitativa a estos elementos.

Luego, por otra cuestión, también hay cuestiones… A mí la cuestión sobre las expropiaciones -y para acabar porque me quedan cincuenta segundos-, a mí el que la ley habilita a la administración para reducir la valoración de un bien a expropiar en un 50%, yo no sé si eso -y voy a ser un poco salvaje- es hasta constitucional.
Es decir, quitarle a un señor un derecho reduciéndole la valoración de su bien en un 50% sin ni siquiera justificar en la ley cuál es la causa motivada, por qué lo va a hacer la ley, yo, de verdad, amparándose en la función social del derecho a la propiedad, no lo veo.
No lo veo como técnico municipal.
Se lo digo de verdad, no lo veo.
Es verdad que no dice que… Dice Â«podrá hasta un 50%Â», pero ese Â«hasta un 50%Â», ¿qué es?
¿Un 60, un 70, un 80?
¿Cuál va a ser la causa motivada para que sea un 60, un 50, un 70?
¿Cuál va a ser la causa motivada?
Yo, sinceramente, creo que esto habilita a cualquiera administración a partir de aquí a poner en la ley cualquier minusvaloración de los bienes a expropiar y no creo que sea razonable.

El senyor president:

Finalice, finalice.

El senyor Dolz Llorens:

Hay cuestiones menores a tratar, pero yo creo que estas son las cuestiones fundamentales en las que he querido poner el acento sobre la ley.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Doncs, continuem, ara sí, amb la intervenció dels grups polítics.
Inicia el torn d'intervencions el Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps de quatre minuts.
Quan vullga.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor Dolz, por esta aportación que nos ha hecho, por esta visión que nosotros también estamos preocupados un poco por el tema de la expropiación forzosa tal cual como está aquí regulado porque hay muchas cosas -y, de hecho, lo he preguntado al anterior ponente-… El anterior ponente nos dice que él ha participado también en la redacción de este proyecto y dice que solamente es al uso, pero es que en ningún momento indica nada de que solamente sea al uso.
Ahora me contestará usted.
(Remors)

Él ha dicho, ha contestado que sería solo al uso, pero en ningún momento pone aquí que sea al uso o sea otras alternativas.

Lo miraremos esto con detenimiento, pero a mí me gustaría saber, ¿usted cree que debería haber habido, antes de redactar esta ley, un informe técnico de la situación actual en la que se encuentra la huerta de si hubiese sido viable un plan agrario?
Me refiero, a la viabilidad de ese plan agrario de en la situación en la que nos encontramos actualmente todos los campos y no sabemos exactamente en qué situación están, no sabemos si una vez que nosotros estemos ahí, que lo que queremos es un fin lícito de que vuelva otra vez la huerta a nuestras vidas, de que esté ahí, que modifiquemos el ambiente rural en forma positiva.
Pero no vemos si hay una viabilidad realmente ahí, porque no ha habido ningún estudio en el que veamos cómo se encuentran los campos, de si es viable la solución que estamos proponiendo de cambiarlos todos a sistema rural y, después, tampoco exige esta ley ningún incentivo o no da ningún incentivo que sea atractivo para los jóvenes para que realmente se queden con esos campos y puedan trabajar en esos campos.
¿Usted cree que debería haber habido algún informe o ha habido algún informe -aquí no lo indican- sobre este tema?

Y, luego, otra pregunta que le hago es, esta ley está regulada sobre un plan supramunicipal.
¿Cree usted que han tenido en cuenta la casuística de cada población en concreto?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Continuamos con el Grupo Parlamentario Podemos-Podem, per un temps de quatre minuts.
Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Buenos días.
Bienvenido, señor Dolz.

Bueno, yo creo que tiene usted razón en algunas anotaciones que hace, que yo creo que, por ejemplo, el tema de los lindes a caminos, algunos aspectos de carácter estrictamente técnico que, efectivamente, habrá que mirar, habrá que mirar el trabajo de la ley.

Discrepo de usted, de todas formas, en la mayor, en el tema de la expropiación.
Vamos a ver, el mecanismo de la llamada expropiación-sanción es un mecanismo que viene regulado en el derecho español aproximadamente desde los años cincuenta y se manifiesta en diversas normas no solamente en materia de urbanismo, sino en otras.
Los mecanismos también de incentivos de carácter fiscal u otros para, digamos, conducir lo que se llama la acción compulsiva o, si quiere, de fomento, es incluso un mecanismo del siglo XIX para cuando la administración pública, por razones de interés general, quiere que los ciudadanos adecuen su comportamiento a una determinada filosofía del modelo social.
Yo creo que, en ese sentido, la expropiación… Estaba buscando el artículo, pero yo sí que he encontrado que habla del uso, de la expropiación del uso y se me ha ido el artículo mientras estaba mirando la pantalla al mismo tiempo.
Pero sí que se habla claramente.
Es una especie de ocupación temporal.
Es una expropiación de uso, lo que el señor Gregori antes calificaba del vuelo, y es precisamente para establecer algo parecido al derecho de superficie para que precisamente se puedan poner en circulación y en valor campos que ahora están abandonados.

Hay, además, una referencia en la propia ley -excúseme que ahora no le diga el artículo, se lo diré después- en la que habla de que se trata… (remors) -vint-i-huit, moltes gràcies- en el que, además, se dice expresamente… -sí, és el vint-i-huit, exacto-, en el que se dice expresamente que las actuaciones derivadas del cumplimiento de la ley y del plan que la desarrolle serán entendidas de interés general, lo cual también podría permitir que, en lugar de los diez años con los que usted nos amenaza o nos advierten, se vaya por un procedimiento de urgencia que permite, como usted sabe bien como técnico municipal, que se consigne, haya una fase de información pública y una consignación del valor y, en todo caso, se discrepe o no de la valoración, se puedan ocupar los bienes por el procedimiento de urgencia.

Por tanto, está claro que se trata de una ley que habilita un mecanismo extraordinario.
Es decir, ojalá no hubiera que recurrir a él, pero usted mismo -creo que está en Olocau como arquitecto municipal, es una zona de secano- habrá podido observar que, si conoce algo la huerta, hay muchísimo en las áreas, en los intersticios, entre el suelo urbano o urbanizable y el suelo agrícola se producen abandonos por un mal entendimiento de la expectativa urbanística.
Y entonces, lo que ocurre es que hay… Primero, por la falta de rentabilidad de la agricultura.
Segundo, por la falta de renovación entre los labradores.
Pero, en tercer lugar, muchas veces por una mala entendida expectativa urbanística de que, cuando estás cerca del pueblo, el ladrillo te llegará más pronto o más tarde, hay abandonos porque sabe que la agricultura no puede competir con el ladrillo a la hora de la rentabilidad.
Pero yo creo que ojalá no sea necesario el mecanismo, pero el mecanismo está previsto en la ley.
Ese mecanismo de la expropiación-sanción -ya digo- es un clásico del derecho español y, por tanto, no deja de ser un elemento, en este caso que no se priva de la propiedad, sino solo del uso, un mecanismo de fomento para hacer que la gente se acomode a ese interés supramunicipal y general que es la protección de la huerta como espacio irrepetible.

Gracias.

El senyor president:

Molt bé.
Gràcies.

Grup Parlamentari Compromís per un temps de quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Dolz, per les seues aportacions al debat d'aquesta llei.

Només comentar respecte a la seua principal preocupació: la qüestió de l'expropiació.
En el capítol IV el que es planteja és, per una banda, una intermediació i una cessió, digam, entre particulars articulada per entitats o bé per l'ens gestor.
En cas que això no es fera i es quedara en una situació d'abandonament, es posa una sèrie de requisits per, digam, definir i caracteritzar eixe sòl agrari infrautilitzat i després com fer aquesta declaració de sòl agrari infrautilitzat.
I, concretament, en l'article 28, apartat 1, es parla de poder posar aquestes parcel·les declarades amb incompliment de la funció social d'ús de la terra que comportaria l'arrendament forçós o la seua cessió temporal d'ús a l'organisme gestor de l'horta de València, prèviament seria necessària la tramitació de l'expedient expropiatori de l'ús del territori pel termini mínim de sis anys, etcètera.
És a dir, amb audiència òbviament de tots els implicats.
Per tant, no estem parlant de qualsevol expropiació.
Estem parlant de només l'expropiació d'ús per un termini determinat, la qual cosa no afecta el dret de propietat de transmissió o al propietari no se li lleva la propietat de la terra i el que fa és crear un mecanisme pel qual, si els mecanismes d'intermediació, de cessió, etcètera, no funcionen adequadament, permet que s'evite no sols l'impacte paisatgístic del qual vosté parlava de l'abandonament de camps, etcètera, sinó també l'impacte fitosanitari que té sobre la resta dels llauradors que sí que estan complint amb eixa funció del sòl agrari, que és justetament la producció agrària.
Perquè ho vegem en tot el tema de control de plagues, no sols fitosanitàries, sinó també de fauna, etcètera, l'abandonament de camps està generant uns costos externs del propietari que ha abandonat respecte als llauradors que sí que estan fent l'ús que han de fer de la terra.
I, per tant, estan incrementant els seus costos.

I per concloure -perquè em queden escassos segons-, m'agradaria que concretara, si pot ser, les seues propostes respecte a estes qüestions tècniques que ens ha apuntat de distàncies respecte a la xarxa de reg o bé respecte a la distància d'edificacions a les voreres de parcel·les o eixos de camins.
Si té alguna proposta, ens agradaria conéixer-la.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista, el senyor Briet.
Quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Dolz, per les seues aportacions.

Podrem estar en acord o en desacord, però jo crec que sempre són interessants i que ens poden fer reflexionar en algun moment determinat.
Però sí que m'agradaria centrar-me en algunes preguntes concretes perquè hem pogut comprovar que l'anterior compareixent, després de tantes preguntes de tots, se'n queden algunes per contestar i que podem considerar siguen importants.
Per tant, em centre en aquestes preguntes concretes.
En primer lloc, fer una matisació, està en l'article 28 quan parla que va a expropiar-se l'ús.
.
.
Per tant, jo crec que sí que queda clar que no és la propietat, sinó tan sols l'ús.
Però sí que m'agradaria.
.
.
La pregunta concreta era, quina opció alternativa tindria vosté a plantejar o proposaria en cas que no s'estiguera parlant de l'expropiació?
Perquè vosté crec que ha comentat al principi que la seua especialitat és la planificació, és el tema administratiu en el tema d'arquitecte municipal.
I per tant, la figura de l'administració local podem tindre una situació que és un edifici en ruïna en què l'ajuntament fa ordre d'execució, el propietari no hi actua i està la solució d'actuar subsidiàriament.
Pot pensar que açò seria una forma d'actuar subsidiàriament per part de la conselleria donant eixa possibilitat de la cessió d'ús a altres arrendadors?

Si vosté ha presentat al·legacions, ens agradaria saber si ha presentat al·legacions en tot el procés de participació de la conselleria i, si fóra així, poder tindre-les per a complementar la seua intervenció que ha fet avui.
I, si no, si ens pot facilitar o desenvolupar amb més temps -que en quatre minuts no seran suficients- quina seria la seua opció a eixe arrendament que li he comentat abans.

I, en últim cas, m'agradaria saber -abans ha fet també la pregunta- què opina de les dos figures més noves d'esta llei que són els sectors i els enclavaments de recuperació.

Gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Gràcies.

Acaba el Partit Popular.
Senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Sí.
Gracias.

Esto es lo que pasa por ser la última, que al final muchas de las preguntas que le iba a hacer ya se las han hecho.
Pero bueno, en cualquier caso, me repito porque sí que quería enfocarlo en la parte técnica.
No le voy a incidir en otros aspectos porque, al final, usted viene como técnico.

Sí que le quería preguntar si usted ha presentado alegaciones y, si las ha presentado, supongo que son en este sentido.
Le iba a preguntar sobre la distancia que cree que debería haber -que ya se lo ha preguntado la señora de Compromís, nuestra compañera Graciela- a la red hídrica por evitar esas evacuaciones indeseadas que podrían existir.

¿Qué le parece o qué opina usted sobre que un plan a posteriori venga a tener más valor normativo que la propia ley?
O sea, esto de que la ley sea meramente enunciativa y luego haya una serie de paquetes normativos que sean los que tengan más peso que la propia ley.

Le iba a decir… Aquí, sinceramente, el hecho de comparar la expropiación forzosa que aquí se plantea en esta ley con el derecho de conservación de los inmuebles o el incumplimiento de la conservación de los inmuebles, yo creo que no tiene absolutamente nada que ver porque, al final, cuando se actúa por parte de un ayuntamiento sobre un inmueble es, ante todo y sobre todo, cuando se declara una ruina legal o inminente y peligrosa y por un tema de seguridad.
Y se actúa subsidiariamente, pero ahí no hay expropiación tampoco.
Lo que pasa es que luego se pone a cargo del propietario lo que haya costado, en el caso de que el propietario no actúe.
Pero, claro, por un tema de seguridad.
En este caso, sí que estamos totalmente de acuerdo con que la expropiación forzosa, como usted ha planteado, es una vía que no está totalmente justificada, que queda un poco en el aire, o sea, de tal manera que podría llevarse a cabo de manera que no se justifique lo suficiente ese interés legal que debería de existir en todos los casos de una expropiación forzosa.

Pero también le doy la razón, además -soy técnica de administración general-, en cuanto a… -bueno, aunque aquí lo ha discutido alguien que también es funcionaria y secretaria de ayuntamiento-, en el tema de los plazos.
O sea, realmente, el trámite de una expropiación forzosa por mucha urgencia que tenga, si se judicializa, al final nos plantamos en años y años en los que lo más probable es que el abandono aún sea mayor de esas parcelas, de esos terrenos precisamente por estar judicializados.
Con ello no le estoy preguntando nada, simplemente le doy mi parecer porque creo que sí que tiene razón, que al final todo lo que queda en este papel planteado puede que luego, a la hora de aplicarse, no se pueda llevar a cabo y dificulte lo que al final es el propósito de la ley, que es potenciar la viabilidad tanto social como económica, la sostenibilidad de la huerta de Valencia.

Por mi parte, nada más.
Agradecerle todas sus críticas y propuestas a esta ley, su comparecencia y nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pues iniciamos el turno de respuestas, señor Dolz, por un tiempo de cuatro minutos de forma ordenada y si necesita un poco más de tiempo, no hay problema, ¿vale?

Gracias.

El senyor Dolz Llorens:

Bueno, voy por partes.

Como voy a contestar… A ver, yo no he dicho que en mi ánimo está, que se puede entender que la expropiación no sea un derecho que no tenga la administración.
La administración lo tiene y lo puede ejercer.
Lo que he planteado es que en la ley sí que la exposición de motivos, yo discrepo sobre lo que se plantea sobre la expropiación del derecho de uso.
Yo creo que no queda del todo claro.
En el 28 queda claro, pero en artículos anteriores no queda claro.
Hay un momento en el 24 y el 26 que parece que está expropiando el bien, no el derecho de uso.

Sí que hay alternativas.
Usted la has planteado.
Es decir, la actuación subsidiaria del ente -estoy hablando siempre del ente- porque sí que en la ley al ente se le está dando potestad para ello.
Al ente se le da potestad.

La expropiación, por el carácter que tiene, es verdad que es una herramienta de la administración que está desde hace muchos años en el cuerpo legislativo español, la ley es de 1956 o de 1952, pero sobre el que ya tenemos experiencia.
Si en la administración local en estos últimos años, todos sabéis que las experiencias no han sido muy positivas.
Todo lo contrario.

Y sobre que la expropiación, porque la ley tampoco lo dice, la puede instar también el particular.
Entonces, puede haber un interés de un tercero de abandonar el campo y de instar una expropiación.
Es lo único que digo.

Y ahí no está implícito el derecho a, o sea, la función social del derecho de propiedad.
No lo está.
Está un interés particular que, además, se cuantifica económicamente, que luego se lleva a un juzgado, se discute en los tribunales, etcétera.
Yo estaría más no discutiendo que haya que hacer algo.
Creo que hay que hacer algo, creo que es necesario porque el derecho de uso hoy tiene su componente en la función social, pero no creo que la herramienta sea la expropiación.
Yo, personalmente.
No digo que no haya que hacer nada.
Digo que hay otros mecanismos más participativos, menos coercitivos porque, al final, retirarle a una persona un derecho, el de uso, el de propiedad, el que sea es coercitivo.
Es quitarle a alguien la fuerza así.
Aunque lo vistamos bonito, lo pongamos bonito, digamos que lo va a hacer un ente y tal.
Pero creo que podríamos abogar por herramientas -vuelvo a insistir- más participativas.
O sea, creo que es necesario que la ley se preocupe, precisamente, porque exista esta posibilidad, que los campos no se abandonen.
Eso es prioritario, pero no creo que de la manera que lo hace.

Sobre la distancia, propuestas.
.
.
Yo creo que diez metros sería lo mínimo tanto a la red… Lo mínimo.
Es decir, normalmente, cuando hablamos de parcelas en suelo no urbanizable -aunque no es equiparable el suelo no urbanizable, parcelas aisladas con edificaciones unifamiliares-, siempre se habla de una distancia de 10 a 15 metros a los lindes.
Me parece que tres metros y cinco metros recuerda más a las distancias que se tienen que guardar las edificaciones en suelo urbano de baja densidad.
O sea, chalés.
Es decir, me parece una distancia más propia de un suelo con un mayor grado de consolidación que el de la huerta, que la edificación.
Claramente la ley la deja como una cuestión secundaria no prioritaria.

Luego, no sé qué más me han preguntado.
.
.
Respecto a si existe…, ya les he contestado.
Para mí la opción, la alternativa a la expropiación sería la ejecución subsidiaria por la administración.
Es decir, a través de ese ente que creo que está habilitado.

No he presentado alegaciones.
Y qué opino sobre el enclave de recuperación y los sectores, sobre los sectores una apreciación básica: parece que la ley dice que el plan de acción territorial va a ser quien limite esos sectores.
Yo creo que también se debería abrir la posibilidad a que los planes generales estructurales de los municipios puedan delimitar también sectores de esta índole para que se produzca lo que se llama la degradación ambiental, para que no se acabe en el ámbito del plan de acción territorial de la huerta, sino que en municipios con un estudio particularizado en ese ámbito se puedan incorporar también sectores de este ámbito a los planes generales.
Creo yo.

Sobre el enclave de recuperación del sector, yo, lo que no entiendo en el enclave -para mí- es una expresión.
Es cuando habla de mal estado.
Yo jamás he hecho un informe municipal haciendo referencia al mal estado.
Cuando uno hace una referencia al mal estado, lo que insta al propietario es para que cumpla con el deber de conservación.
Y si el propietario insiste, insiste, insiste y existe un peligro -como se ha dicho aquí- ya se proceda a la declaración de ruina.
Pero nunca se insta a un propietario a hacer algo más allá de la obligación de conservar los bienes inmuebles en el mal estado.
Habla de declaración de ruina o mal estado.
Entonces, eso de mal estado no es un término jurídico concreto, no existe jurídicamente.
La declaración de ruina sí que está establecida en la ley, en la LOTUP se establece que la ruina se produce cuando el valor de las obras de reposición supera el 50% de las obras de rehabilitación, su valor.
Entonces, eso está tabulado, es fácilmente defendible, pero el mal estado, la verdad, es que no acabo de entenderlo.
Es decir, no sé por qué se hace referencia al mal estado de conservación.

Y sobre alguna apreciación más… Se me ha preguntado sobre qué opino de la falta, en cierta manera, de que esta ley parezca que va a tener menor capacidad legal que el propio plan de acción territorial.
Yo eso, discúlpenme, pero yo no soy jurista, yo soy un técnico.
Como técnico de planeamiento, hombre, a los técnicos de planeamiento nos gusta libertad a la hora de planificar, pero es verdad que la ley tiene que ser limitativa.
Limitativa para que el plan no se exceda.
Es decir, eso tiene que ser así.
Luego, si el plan se tendrá que redactar enmarcado en el marco jurídico que haya establecido la ley… Luego, lo que no está en la ley yo no creo que lo pueda enmendar el plan de acción territorial.
El plan hará lo que diga la ley por jerarquía jurídica, que es un principio fundamental del derecho español, la jerarquía jurídica.
Entonces, el plan de acción territorial extenderá, profundizará sobre lo que haya establecido la ley.

Hay una cuestión que no se aborda, no sé si desde la ley por… A ver, yo aparte de ser técnico municipal de Olocau, vivo toda mi vida en Valencia, he vivido cerca de la huerta, he paseado por la huerta, me gusta la huerta como paisaje, creo que esta ley es muy necesaria.
Pero también he de decir una cosa, aquí no se aborda -en la ley, no sé si es la ley o el plan de acción territorial- el tema de la recuperación y reutilización de los recursos hídricos; para mí un tema vital en la huerta.
Es decir, todo se articula a partir de las acequias porque eso es desde donde parte la delimitación del ámbito de la ley, que a su vez será la limitación del plan.
No existe ni una referencia a esa recuperación y a esa reutilización de recursos hídricos.

Y, luego, sobre incentivaciones a los particulares para poner en funcionamiento las parcelas, sí que hace la ley una referencia a la reducción en el 100% del impuesto de transmisiones particulares.
Bueno, es una de las herramientas.
Todo dependerá -yo creo en esa cuestión- del funcionamiento -desde mi punto de vista- del ente.
Es decir, entiendo que el ente, como ente administrativo de gestión, será el que determinará que al final este instrumento de poner en producción parcelas que no estén en producción sea efectivo.

El senyor president:

Muy bien.
Muchas gracias, señor Dolz.

Y, como vamos por delante del tiempo previsto, tenemos cinco minutos de descanso e incorporamos luego a la siguiente ponente.

Gracias.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora María Viana Miedes

El senyor president:

Recordarles que nos acompaña María Viana, la tercera intervención, la de las doce y media.
Vamos a empezar con ocho minutos para la compareciente, cuatro por grupo parlamentario y finaliza usted con cuatro minutos.

Muchas gracias.

Inicia del turno de intervenciones la señora Viana por un tiempo de ocho minutos.
Cuando quiera.

Gràcies.

La senyora Viana Miedes:

D'acord.

Bon dia a tots.

Jo vinc en representació de l'associació Per l'Horta.
La meua formació és tècnica en arquitectura i urbanisme, però en aquest cas vinc a aportar-los les aportacions que es realitzaren des de l'associació en un procés de diàleg amb la mateixa conselleria durant la redacció tant del PAT com de la mateixa llei, i que vàrem sistematitzar en uns documents i en les al·legacions tant del pla d'acció territorial com de la llei.

Aquestes al·legacions ja els he comunicat que ens agradaria molt posar-les a la vostra disposició perquè les consultàreu, tenint en compte que aquestes al·legacions es van fer sobre documents anteriors, però revisant el text que vostés estan fent en la comissió, hi ha molts canvis que nosaltres suggerírem que no estan arreplegats, que m'agradaria que els tingueren en compte.

I res, presentar-los molt breument l'associació Per l'Horta, el seu recorregut i el perquè estem ací.
Nosaltres vam ser promotors junt amb moviments en defensa de l'horta de la primera ILP que es va fer i que suposem que va ser el germen que el pla d'acció territorial per fi se.
.
.
, i vam participar en tot el procés d'aquesta gestió.
Aleshores, trobàvem molt important portar-vos ací diversos dels temes principals que trobem que no encaixen del tot o que podrien fer que esta llei portara als objectius que preconitzen i que en l'exposició de motius podem compartir-los, però sempre apareixen coses al llarg de la llei que ens creen seriosos dubtes.

Una primera qüestió molt breument del principi és fer una reflexió sobre que no apareix molt clarament, explícitament la importància de la participació ciutadana en matèria territorial.
Ens agradaria que hi haguera més instruments, no tan sols en aquesta llei, però especialment en aquesta llei per tot el passat que hem patit, on realment se faciliten els canals oportuns i efectius per a tant com a rebre la informació, com per a participar en la presa de decisions, com per a també en algun moment donat poder-se defendre judicialment d'algunes, o siga, no cal que explicite aquí.
O siga, enfront de moltes actuacions urbanístiques que s'han fet en el nostre territori, com d'indefensos s'han trobat molts dels seus habitants.
No caldrà que ho explique aquí.

Per sort tenim.
.
.
Vaig a centrar-me en alguns punts.
No són els únics.
Per sort tenim a l'altre company que podrà comentar-vos-en -Josep Gavaldà, el següent ponent- altres que no dóna temps en quatre minuts.
Però sobretot m'agradaria recalcar que tenim molts terrenys en l'horta que, hui en dia, estan classificats com a urbanitzables i com a urbà dins.
.
.
, en (inintel·ligible) .
.
.
urbans i que realment són estratègics per a realment fer efectiva la connexió dels nostres pobles i de la infraestructura verda que tant definix.
I en la llei no apareixen iniciatives sobre el que és sòl urbanitzable o aquells terrenys d'horta que estan ara mateixa en sòl urbà, amb totes les càrregues que un sòl urbà té per als seus propietaris, hui en dia continuen conreant i que estan en els llimbs i que realment en els barris o en els llocs on estan marquen una diferència respecte.
.
.
, o siga, moltes vegades esdevinguen un jardí, o siga, uns espais d'oci que en aquesta llei, o siga, aquesta vessant d'eixa agricultura propera o entrellaçada en els carrers dels nostres pobles no arreplega unes iniciatives.

Després, aniria a una qüestió també que tenim molts espais urbanitzats, però vacants o són cadàvers immobiliaris o que han quedat de l'esclat de la bombolla immobiliària i que avancen en l'horta i que ara mateix està creixent una vegetació i tal i, què passa amb eixos terrenys?
Es va a esperar que es reactive i s'urbanitze realment si no hi ha una demanda o això ha sigut fallit?
Per què no es plantegen estratègies per a poder revertir d'alguna forma?
O aquells projectes d'integració dels nuclis urbans en l'horta, per què no es realitzen a partir d'eixos espais que estan vacants i pendents en volta de fer-los, eixe tractament de vora de ciutat sobre ja terrenys que ara mateix són rústics i estan conreant-se?
També és un perill ahí a l'hora de.
.
.

I també, sobretot, per exemple, en l'article 22.
3 parla d'uns certs canvis d'ús i d'una prohibició dels polígons industrials d'ús global, però, clar, també tenim problema en els mateixos polígons industrials enclavats dins de l'espai agrari i que molts d'ells estan infrautilitzats o tenen un problema d'indemnització que, per què eixe canvi d'ús no podria destinar-se no solament a terciari, dotacional o residencial com indica la llei, sinó també a una qüestió d'usos agraris?
Eixa necessitat d'instal·lacions agràries com sequers, com espais de transformació.
En compte d'ubicar-los dins d'una parcel·la agrària que comporta un segellament del terreny i unes certes complicacions per a l'arribada de camions de càrrega i descàrrega, no s'aprofiten eixos polígons industrials limítrofs amb l'horta que moltes vegades necessiten una certa dinamització.
Això ens agradaria que es plantejara, que els usos agraris també formen part d'uns canvis d'ús d'aquests polígons o d'aquests espais sense acabar d'edificar i tot això.

I, per últim -perquè em queda només un minut-, m'agradaria recalcar sobre el tema de les infraestructures en l'article 24.
I és que parla d'aquelles infraestructures de nova implantació.
O siga, caldria fer primer una mirada de quina és la integració de les infraestructures que hi ha hui en dia perquè tots els problemes d'integració que hi ha en la continuïtat tant del sistema de regadiu com de camins agrícoles com de fragmentació, o siga, numerables voltes que has d'anar d'un camp a altre costat perquè la carretera ha de passar pel mig.
.
.
Quina és eixa integració tan paisatgística d'adequació d'eixa infraestructura com de la continuïtat de l'espai agrari que travessa?
I com va ser eixe impacte i trobem que falta alguna mena d'estudi d'impacte agrari cada vegada que es projecta una infraestructura.
O siga, nosaltres pensem que estan sobreestructurades, no infraestructurades.
Tenim una sobredimensió d'infraestructures, de carreteres i de vies de comunicació que el que caldria és adequar les que tenim abans de plantejar-se condicions a aquelles noves.
Què passa amb les que tenim ara?

I per això ens agradaria, per exemple, que en els plans d'infraestructures hi haguera una vessant i que la llei així ho obligara, que aquelles infraestructures que travessen l'horta tingueren un cert estudi d'impacte, de com es va i com es va a resoldre la continuïtat del sistema de regadiu, l'accés dels vehicles agrícoles, de la gent que viu en les cases que hi ha disseminades en l'horta i es poguera d'eixa forma també evitar grans contratemps a la gent que habita i fa possible que l'horta estiga cultivada.

I ja.
.
.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Continuem ara amb el torn d'intervenció dels grups parlamentaris.
Inicia el torn Ciudadanos per un temps de quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Moltes gràcies, senyora Viana, per la seua aportació, perquè ha fet ací unes al·legacions que anem a tindre en compte, anem a pegar-li una miradeta a vore què és el que podem incloure en esta llei que ha faltat o que no s'ha tingut en compte.

Dins del que vosté està raonant, jo l'únic que veig és que vosté pensa que ha faltat un estudi tècnic previ abans de fer esta llei per a vore quina és la problemàtica que hi havia en l'horta tant en infraestructures com en el que ens trobem de camps i tot això?

Vosté ha estat també participant en la redacció d'esta llei, però no sé fins a quin punt han tingut en compte les seues reivindicacions o les de la seua associació.
Per una banda, hauria hagut de tindre algun informe tècnic abans d'iniciar esta llei que no s'ha tingut en compte?

I després, vosté està comentant que els espais eixos, que és de veres que estan en els llimbs, hi ha espais que, bé, del boom de construcció s'han quedat ahí sense res.
I vosté ara estava comentant una reversió.
Quina és la reversió que vosté voldria fer que siga eficaç perquè tornaren eixos camps -que ja estan comprats per una persona particular- i que puguen donar-se perquè treballe la gent realment, que es retornara a l'administració o com retornar a l'administració?
Si té alguna solució enfront d'eixa situació, ja que és tècnica en urbanisme.
A vore com es podria fer eixa situació.

I per la resta, doncs el de sempre.
També pensa vosté que en esta llei hi ha alguna cosa que va a incentivar els nous joves agricultors a ficar-se en l'agricultura, em referixc, en l'horta?
O siga, pensa que s'ha incentivat prou l'agricultor perquè torne a agafar el camí potser dels seus pares o un camí que ja s'ha deixat perquè no era rendible econòmicament?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps de quatre minuts.
Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyora Viana, i moltes gràcies.

Jo volia que vosté ens concretara quina és la posició de la seua reflexió i de l'associació al voltant de diversos temes.

Per una banda, el pla d'acció territorial sembla ser el mecanisme fonamental per a traslladar al camp de la realitat, al terreny, les previsions de la llei.
I m'agradaria saber si pensa vosté que té un caràcter vinculant, prou vinculant o la llei preveu mecanismes perquè este pla d'acció territorial de caràcter supramunicipal tinga un valor integral, tinga primer una dimensió integral i, segon, que tinga la possibilitat de prevaler sobre els planejaments municipals i, fins i tot, sobre les actuacions sectorials de les diferents administracions públiques.
Perquè moltes vegades l'experiència diu que, encara que hi haja planejament supramunicipal, no té caràcter vinculant respecte als plans generals municipals.
I sobretot, que ni uns ni altres tenen cap valor ens trobem davant d'una infraestructura de caràcter general com ara, per exemple, estem comprovant en el cas de l'ampliació de la V-21.

Per altra banda, si vosté pensa que la composició de l'ens gestor garantix la representació de la ciutadania i pensa que és prou clara o deixa encara moltes ombres quant a la seua funcionalitat per a la qual es crea.
Si pensa que l'ens gestor hauria d'estar proveït d'una major autoritat, no soles per les qüestions de planejament que estàvem dient, sinó també a l'hora de prendre decisions vinculants o, fins i tot, distribució d'ajudes o informe obligatori en la tramitació d'altres planejaments o, per exemple, fins i tot aplicar mecanismes coercitius per a l'incompliment de llei.
Si pensa vosté que la llei té alguna previsió en matèria de recursos econòmics que ens done confiança en el sentit que la llei puga portar-se terme.

I, després, ha parlat vosté d'una figura que jo crec que m'ha semblat nova, que era la dels estudis d'impacte agrari perquè sí que parla del planejament dels estudis d'integració paisatgística, etcètera, però m'ha paregut entendre que vosté parlava d'estudis d'impacte agrari.
M'agradaria que desenvolupara eixa idea.

I, per últim, perquè ha sorgit abans la polèmica, vosté creu que el mecanisme de l'article 28, l'expropiació de l'ús del terreny per un termini mínim de sis anys i màxim de deu per a posar-ho en el mercat i en producció pot ser un mecanisme eficaç?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Compromís.
La senyora Ferrer per un temps de quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Viana per estar compareixent hui ací i aportant els seus punts de vista i experiència per a millorar el contingut d'aquesta llei tan important per a tots els valencians i valencianes.
Un territori, el de l'horta de València, que sí que ens posa en el mapa mundial per la seua particularitat i per la seua riquesa.

Entre les qüestions que ha plantejat, a mi una qüestió m'ha cridat especialment l'atenció és la qüestió de la participació ciutadana.
M'agradaria, si pot, donar-nos pistes de com incrementar, com abordar des de la llei una participació ciutadana efectiva que, en definitiva, és el que millora les decisions i les fa viables a llarg termini.

En línia amb això -i un poc reiterant-me respecte al que havia preguntat el senyor Montiel-, la configuració de l'ens metropolità de l'horta o de l'òrgan de gestió, com ho veuen?
Quins suggeriments tenen en relació amb això?

També m'agradaria preguntar-li de quina manera des de la llei plantegen vostés que es poden garantir les qüestions d'integració tant dels nuclis que hi ha, nuclis de residents, com els enclavaments que hi ha per altres usos que no són els agraris dins de l'horta i recuperar la continuïtat en les infraestructures, sobretot hidràuliques, més que les infraestructures viàries que, d'alguna manera, es poden salvar.
Però les hidràuliques són prou més complicades pel patrimoni també que suposa en la configuració del regadiu de la zona.

I no ho ha comentat, igual ho comenta el seu company en la propera intervenció, que és la qüestió dels enclavaments de recuperació de l'horta i els sectors de recuperació de l'horta.
Perquè, clar, ens trobem que no partim des de zero i que ha estat un territori moltes vegades maltractat, convertint el que era territori agrícola o agrari en simplement perspectives de solars.
Com plantegen vostés aquesta qüestió?

Ho deixe ací.

Moltes gràcies per estar ací amb nosaltres.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista.
Senyor Briet, per un temps de quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Moltíssimes gràcies, senyora Viana, no soles per la seua compareixença, sinó per tot el treball que per l'horta s'ha anat realitzant.
També he tingut l'oportunitat d'estudiar de forma, jo crec que molt detinguda, totes les al·legacions que han presentat en tot el procés, tant a la mateixa llei com al mateix pla d'acció territorial.

Crec que és cert que s'han arreplegat moltes de les seues indicacions.
És cert que s'han fet, inclús, article per article algunes de les propostes que s'han vist i altres és cert que no han vingut arreplegades.
Però a mi sí que m'agradaria que em poguera contestar a algunes de les preguntes que d'eixe estudi poden.
.
.
Encara tinc certs dubtes.

Respecte de l'article 7, parlaven vostés de l'agricultor professional d'una forma molt concreta i posaven damunt de la taula què passava, o jo li preguntaria què passa amb l'agricultor a temps parcial, el jubilat o altres professions, els nous usuaris que tenen com a oci, com a compromís perquè queda molt delimitat l'agricultor professional -que supose que ho diuen per algun motiu- i m'agradaria poder estendre's en eixa apreciació que vostés feien.

M'agradaria també saber què és el que pensa per l'horta, si creu que aquesta llei suposa un avanç important per a la protecció-rehabilitació de l'horta tal com està redactada hui en dia.
Quin ha sigut el nivell de consens que creu que hi ha hagut durant tot aquest procés.
Vull dir, no sols en les al·legacions que vostés hagen pogut presentar, sinó en totes les entitats que supose que al llarg del temps per l'horta també s'ha reunit i també ha presentat al·legacions.

Repetiria algunes de les preguntes que han fet els meus companys, però crec que no cal.
Supose que les contestarà, per descomptat.

Què opina de la implantació de les dotacions i activitats terciàries que introduïx la llei i si pensa que són racionals o si es poden millorar i com es podrien millorar aquest tipus d'implantacions o com es podrien ajustar més encara a la finalitat que pretén la llei.

I, per últim, també m'agradaria -perquè ha sigut un tema de debat en altres compareixents- què opina de l'ens gestor.
Vull dir, si es pot fer alguna modificació oportuna per tal que la seua independència i la seua aportació en tot el procés perquè al final serà l'ens encarregat de revitalitzar, que és el que pretén esta llei, l'horta.
Si podria fer alguna aportació més encara respecte a este organisme.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.

Finalitza este torn el Grup Parlamentari Popular.
Senyora Díaz, té quatre minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias, president.

Y gracias, señora Viana, por su comparecencia.

Como comprenderá, siendo la última -como le decía al compareciente anterior- poco queda ya que preguntar.
Han preguntado bastante de lo que al final vas tachando, esto ya lo han dicho.

Pero, bueno, en cualquier caso, sí que he de recalcar… Usted hablaba de participación ciudadana y requería esa participación ciudadana.
Bueno, pues este trámite no sé si sabe que antes no existía y en la legislatura pasada se aprobó gracias al acuerdo entre el grupo parlamentario… Por iniciativa del Grupo Parlamentario Popular y acuerdo con Izquierda Unida y Compromís.
Así que vamos avanzando.
Creemos que es importante este trámite independientemente de esa participación que hayan tenido anteriormente en lo que es la redacción de este proyecto de ley.
Que no sé si ha sido suficiente o no o le hubiese gustado tener incluso más.
Sí que habla de más participación ciudadana como también comentaba algún compañero que le ha preguntado cómo lo llevaría a la ley la posibilidad de que haya más participación ciudadana a la hora de afrontar determinadas situaciones que se puedan llegar a dar.

Le quería preguntar sobre todo por un tema que usted ha insistido mucho, en esa reversión del suelo, reclasificación de suelo que usted cree que es oportuno llevar a cabo en muchos casos.
¿Cómo solucionar todos los problemas que conllevan esa reversión o reclasificación de suelo?
Que al final son eliminación de derechos adquiridos de personas que, por lo que fuere, han llegado a esa situación, por lo que fuere.
Algunas situaciones son más complicadas que otras, pero, claro, al final son derechos adquiridos que se han de indemnizar.
¿Cómo haría usted frente a esas situaciones para poder revertir y desclasificar ese suelo que usted dice que debería desclasificarse para darle un uso, en este caso, agrario?

Y, por mi parte, nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Finalizamos con un tiempo de cuatro minutos flexibles de la ponente María Viana para que responda a los cinco grupos parlamentarios.

Gracias.

La senyora Viana Miedes:

Bé, d'acord.
Són moltes coses a contestar en quatre minuts.
Vaig a intentar anar ràpidament.
Si se m'oblida alguna cosa.
.
.

La primera pregunta sobre el tema dels estudis tècnics.
No un estudi tècnic previ, m'agradaria que hi haguera un estudi continu de l'estat del nostre territori obert al coneixement dels ciutadans i on els ciutadans també pogueren participar d'eixa anàlisi i proposar coses.
En eixa línia, Per l'Horta té projectes i ens agradaria que des de les administracions es prengueren iniciatives o donaren suport a este tipus d'anàlisis contínues i estudis, que no és que no n'hi haja, que n'hi ha moltíssims, però com fer-los coordinadament per a tindre un coneixement de l'estat de l'horta quasi en un temps real, per dir-ho.
.
.
, i actualitzat.
I que això siga la nostra forma que aquestes polítiques públiques sobre el nostre territori es puguen anar actualitzant i flexibilitzant.

Sobre.
.
.
És que, clar, he parlat de moltes coses.
Bé, hi ha una cosa que sí que volia vincular el tema dels joves agricultors, si s'incentivaven en aquesta llei o no.
Crec que les altres potes d'aquesta llei com és pla agrari i el PAT deurien.
.
.
Sobretot és una qüestió d'aportar, que hi haja un finançament perquè els programes i accions estratègiques que el PAT té pressuposat o dóna per iniciativa, que se done, que realment s'activen, que hi haja un pressupost associat a això.

I això ho volia vincular al tema de l'ús terciari i l'ús públic de l'horta.
O siga, cal tindre molta cura en eixe equilibri entre la terciarització de l'espai agrari, l'accés i la renovació dels joves llauradors i llauradores, i també l'ús públic perquè, al final, tot eixe patrimoni, tota eixa xarxa de camins i tot eixe paisatge que volem preservar i dinamitzar, si no hi ha realment unes ajudes perquè els joves emprenen l'activitat agrària, al final estarà ple de restaurants, estarà ple d'activitats o d'estudis artístics o del que la gent.
.
.
O siga, la gent se n'ha anat a viure a l'horta perquè està molt a prop de la ciutat, però té un campet per fer-se una piscina o el que siga.
Aleshores, les iniciatives als joves llauradors ha de ser obrir canals de venda i que es dinamitze i que el seu producte tinga una eixida comercial digna i justa al seu treball, però també unes ajudes per a viure en un espai agrari.
Que hui en dia, aquest patrimoni que tenim -que també en això volia enllaçar- hi ha molta edificació a l'horta abandonada que caldria posar el focus en com dinamitzar i com posar en ús aquesta edificació i no parlar de les noves edificacions perquè depenent en quines zones de l'horta, la densitat de construccions a l'horta ja és -al nostre parer- prou saturada.
Perquè al final pareixerà l'horta un disseminat de vivendes de la perifèria, no un espai agrari, on les edificacions es vinculen a l'activitat agrària o tinguen eixe sentit.

És que hi ha moltíssimes coses.
A vore, parlar breument de l'estudi de l'impacte agrari.
Esta figura es va plantejar i es parlava molt d'ella sobretot en els PAT agraris del Llobregat, Fuenlabrada i tal.
Eren uns mecanismes més de control perquè tots estos projectes que afecten l'espai agrari d'eixos PAT tingueren un estudi particular de com afecta la seua activitat i que el mateix projecte incorporara les solucions, per a resoldre qüestions del sistema de regadiu, qüestions de la connexió i accés als cultius perquè, si te tallen l'accés, segurament te va a costar el doble.
.
.
.
, o siga, accedir al teu espai, al teu camp.
I que això també talla camins i recorreguts històrics per a vianants on la gent que viu a l'horta acaba desconfigurant el que és el seu territori i la seua forma de viure'l.
En eixe aspecte, segur que l'altre convidat que teniu, Montasell, li podreu també fer algunes preguntes que ell us contarà millor.

També fer referència del que diu de l'article 28, de l'expropiació de l'ús.
A mi m'interessen més els mecanismes que, primer, sí que eixos mecanismes funcionen i que realment esdevinga un ens gestor que siga útil i una mediació perquè la gent que vol cultivar en l'horta puga trobar camps i a un preu raonable i a unes condicions raonables.
I la gent que vullga dedicar-se a l'agricultura no se'n vaja al secà quan tenim camps amb una qualitat i amb un sistema de regadiu importantíssim.

I que l'expropiació siga l'últim recurs, jo no sóc jurista, no sé quins són els problemes que això comportaria, però també problemes similars esdevenen en l'expropiació pregada, en molts casos urbanístics de problemes també de gent que té conreus.
O siga, que eixes solucions des de Per l'Horta no les hem trobades.
.
.
No tenim massa oposicions a este article sempre que realment siguen positius aquestos mecanismes de gestió i es faça en la participació.
I, sobretot, ens agrada que eixe llistat de camps fóra també una qüestió pública en la qual la gent tinga interés i esdevinga al final un banc de terres dins de l'ens gestor.

A vore.
.
.
, sobre el tema de la participació de l'ens gestor, la seua possible autonomia, la gestió o els seus mecanismes coercitius.
Bé, no sé, la veritat és que ací tampoc tenim, en aquestes situacions no tenim massa experiència en aquest tipus d'ens.
A nosaltres ens agrada molt la figura pel fet que siga un ens supramunicipal que puga arreplegar i que puga ser més proper als llauradors, a les comunitats de regants i que puga tindre eixa visió supramunicipal de l'estat de l'horta.
Problemes que no s'acaben en el límit administratiu d'un municipi, sinó que aconseguisca també ajudar a fer la coordinació entre límits d'horta que està en un límit municipal i un altre, que siga realment un espai de trobada.
Crec que l'exemple del parc agrari del Llobregat és un bon exemple de com pot funcionar un ens d'aquest tipus i crec que la llei s'inspira en este tipus d'iniciatives.
I de moment, pel que vegem, no tenim res a oposar.

El tema de la participació ciutadana era una cosa transversal que volia recalcar perquè nosaltres venim, naixem un poquet d'eixa mancança, d'eixa lluita per poder participar en això.
I els mecanismes de participació ciutadana d'acord amb l'experiència que hem tingut participant i que realment ha sigut en la meua experiència, en la dels meus companys, prou positiva.
Crec és el primer pla en què hem pogut dialogar més obertament amb les administracions, els temps ens han ajudat.
Però encara aixina no s'imaginen l'esforç que ha sigut per a la nostra associació poder seguir el ritme de les administracions i la capacitat tècnica que hem hagut d'invertir, buscar, demanar ajuda a tècnics per traduir, per poder entendre.
I que realment això absorbix d'una manera intensa a un moviment social o associacions que es preocupen per esta situació.
I que realment ens ha agradat trobar la porta oberta, però ens haguera agradat un poc més tindre alguna forma -no solament a nosaltres, per a tot el món que volguera opinar en esta llei- algun tipus de recursos, suport i una certa més comprensió dels temps que comporta treballar amb la ciutadania, que té altres ritmes.

No sé si em queda.
.
.

El senyor president:

Molt bé.

No queda res.
(Riuen)

Moltes gràcies per la seua participació.

Acomiadem la senyora Viana i donem la benvinguda a Josep Gavaldà.

Compareixença del senyor Josep Gavaldà Esteve

El senyor president:

Ens acompanya el senyor Gavaldà, que té huit minuts en la primera intervenció.
Després intervenen tots els grups parlamentaris quatre minuts i finalitza vosté de nou amb quatre minuts.
D'acord?

Molt bé, doncs quan vosté vullga, comencem.

Gràcies.

El senyor Gavaldà Esteve:

Moltes gràcies.

Bon dia, honorables diputats.

Ens congratula, primer que res, dir que el govern valencià per fi sembla decidit a impulsar i donar forma legal a una reivindicació que ha sigut llargament demanada per la societat valenciana durant més de quaranta anys: la protecció i viabilitat de l'horta de València com espai productiu, patrimonial, ambiental, cultural, identitari i paisatgístic.
En eixos quaranta anys han passat moltes coses.
Hem perdut pràcticament la meitat d'eixe espai.
I eixa lluita, eixa reivindicació està singularment encarnada en la primera iniciativa legislativa popular d'este país que va ser presentada en esta casa i va ser precisament presentada a favor de tramitar una llei en favor de l'horta com a, en fi, protegir aquest espai.
I que vas ser origen precisament de l'associació Per l'Horta.
Va ser -per recordar-ho degudament- no admesa a tràmit per la Mesa de Les Corts en el seu moment, any 2001.

Molt bé.
Dit això, crec que és importantíssim revalorar la importància de l'horta de València a la llum de tres fenòmens que -al nostre entendre- emmarcaran les agendes polítiques ambientals, econòmiques i de seguretat de les pròximes dècades.
Eixes tres coses que han de marcar les agendes i crec que vostés com a representants del poble han d'estar a l'aguait són el canvi climàtic, la sobirania alimentària i el canvi de model econòmic o canvi de paradigma urbanístic.

Eixes tres coses haurien d'estar en l'agenda de qualsevol partit, independentment de la seua tendència ideològica o religiosa o el que fóra, perquè són tres coses que van a passar-nos en la nostra societat i en la societat mundial independentment del que pensem.
I, per tant, des d'eixe punt de vista, tot i reconéixer l'esforç de l'administració valenciana per tirar endavant esta llei que és llargament reivindicada -com ja he dit-, crec que té greus mancances, greus mancances que esperem en el tràmit parlamentari poder esmenar amb l'ajuda òbviament de tots els grups parlamentaris, independentment de quina tendència siguen.
Les intencions de la present llei i l'instrument més fort que la regula que és el Pla d'acció territorial de l'horta, que també ha estat sotmés a exposició pública, sembla en la bona direcció.
I, quan ho lliges, efectivament és així.

El que passa és que dissortadament les propostes concretes són sovint contràries als objectius que preconitza.
I en el decurs de la meua exposició intentaré el més breu possible, després en el torn de preguntes les senyories preguntaran.
.
.
, per què ho dic.
D'acord?

El primer que nosaltres detectem, estem a escala general, però crec que és important perquè nosaltres, la llei en definitiva és la transposició del que nosaltres volem, que és un objectiu.
I si els objectius no els tenen clars, després les lleis no funcionen.

En primer lloc, la llei no acaba d'incloure amb suficient determinació o amb suficient enteniment el que signifiquen els serveis ambientals gratuïts que l'horta de València, este espai, proporciona.
Sovint es pensa en l'horta des del punt de vista identitari: les barraques, en fi, el nostre paisatge, la nostra identitat, està molt bé.
I fins i tot el punt de vista agrícola, i és cert, i econòmic, però sovint s'oblida de les funcions econòmiques que tenen gratuïtes que presta a esta ciutat i a esta comarca.
La funció més important de l'horta és protegir-nos dels episodis climàtics extrems: riuades, onades de calor i apagar l'efecte illa de calor dels nuclis urbanitzats.
Un efecte que es produïx en València i es produïx en totes les ciutats del món.
Quan la taca és més gran, més fort és l'efecte illa de calor.
Estos fenòmens no cal que els explique que es van a agreujar amb el canvi climàtic.

I altra cosa que sovint també s'oblida que és el manteniment de la biodiversitat dels ecosistemes, que és una cosa que ens afecta -torne a insistir- siguen ciutadans valencians i ciutadanes valencianes independentment de les nostres creences o de les nostres militàncies.

I simplement apuntar que moltes ciutats del món estan buscant espais com aquest al voltant de la ciutat, un espai verd, ells els anomenen infraestructura verda, i estan dissenyant estratègies molt potents.
Simplement per citar-ne dos molt conegudes, com París i Londres.
I nosaltres el tenim ja.
Aleshores, aniré desgranant per què la llei té greus mancances i peca de poc ambiciosa.

La llei tampoc s'acaba de creure, no vaig a desgranar això molt perquè he vist en la llista de ponents que hi haurà ponents més especialitzats en el tema agrícola, però tampoc s'acaba de creure que l'agricultura ha de ser l'activitat primera i principal d'este espai.
L'horta és un paisatge de base agrícola i, per tant, la seua funció, s'ha de ficar tots els esforços en què continue sent-ho.

Com ja ha dit l'anterior ponent, només pot existir una funció agrícola si hi ha llauradors darrere que la treballen; només pot haver-hi llauradors si poden viure dignament i tenen rendes dignes, no poden haver-hi rendes dignes sense un accés al mercat i a la tecnologia i als mitjans d'una forma equitativa, justa, etcètera.
Vull dir, d'això supose que parlaran els ponents que vindran més tard.

Simplement esmentar que nosaltres hem viscut molts anys en este país pensant que les tomaques vindrien de Marroc.
Això no ho dic jo, és una declaració d'un responsable polític.
Perdonen, no recorde de quin partit, però de fa uns anys.
Â«Bé, si ho urbanitzem tot, ja vindran les tomaques de Marroc.
Â» Bé, és un greu error en l'escenari d'incertesa global que tenim i nosaltres necessitem polítiques de sobirania alimentària que han de ser prioritàries a escala regional i l'horta de València ha tingut i ha de seguir tenint la figura de rebost de la ciutat, independentment que es puga exportar a Dinamarca, l'ecològic es faça.
Però hem d'assegurar-nos tindre un espai on tinguem la possibilitat de fer agricultura i abastir els nostres ciutadans.
Bé, en cap moment es cita la qüestió ni tan sols apareix la paraula sobirania alimentària, tot i que nosaltres la vam apuntar com esmena de la llei d'horta.

I, finalment, el text està ple de referències de la terciarització, la qual cosa denota, en fi, traïx d'alguna manera el subconscient de qui ha estat redactant-la, que no s'acaba de creure la funció agrícola.
I això -com també acabem de vore en l'anterior ponent- és un perill real que pot acabar matant d'èxit allò que vols protegir.

Bé, sols dir que no es pot proclamar un canvi de model econòmic i urbanístic -també recollit en l'estratègia territorial valenciana i en la LOTUP- i tornar als vicis del passat com ara seguint classificant sòl no urbanitzable perquè, no sé si vostés ho saben, però la llei preveu seguir urbanitzant sols no urbanitzables sense una justificació, a més, ni tècnica ni política, mitjançant la figura d'una cosa que s'introduïx en el PAT -després parlem d'ella- que es diu zones rurals comunes, però que sorprenentment no apareix en la llei.
Un instrument tan important de zonificació de sòl és increïble que no aparega en la llei.
No es cita ni una vegada.
Tanmateix, quan veus el pla d'acció territorial, que és el que desenvolupa la llei, és determinant.
I és determinant perquè està previst.
.
.
, o siga, classificar a urbanitzables.
.
.
, segons els nostres càlculs, al voltant de tres milions de metres quadrats d'horta.
O siga, des del nostre punt de vista és escandalós.
Escandalós perquè ni la societat va per ahí i necessitem canviar de model amb urgència i no podem seguir, vull dir, no tenim ni demogràficament ni des de cap tipus de justificació podem seguir per ací.

En eixa línia, sí que apareix en la llei una cosa que es diuen els enclavaments i els sectors.
Els enclavaments no acabem de vore-ho clar.
Bé, en fi, és més o menys difús, s'exposa que són actuacions quirúrgiques molt limitades, però els sectors no es transposen després en el pla d'acció territorial, no sabem si els sectors es corresponen en les zones rurals comunes, no sabem si els sectors seran a més de les zones rurals comunes.
Hi ha molts dubtes al voltant d'açò que cal aclarir en la tramitació d'esta llei.
De tota manera, tant els enclavaments com els sectors es projecten sobre zones -insistisc- de sòl no urbanitzable.
I, des del nostre punt de vista, això és intolerable.

En fi.
El que no té sentit, com ja dic, classificar més sòl a urbanitzable d'horta.
I simplement per a citar un exemple: es proposa una zona a urbanitzar de 230.
000 metres quadrats d'horta en El Puig, quan té -segons els nostres càlculs- 280.
000 metres quadrats de sòl urbanitzable vacant.
Vull dir, no hi ha cap justificació tècnica per aprovar açò, sincerament.

Tampoc és veritat que l'excusa que se'ns ha donat en conselleria que estes zones rurals comunes s'han d'incorporar perquè, si no s'incorporaven, els municipis tindrien una oposició fèrria al projecte perquè els municipis -o almenys no tots els municipis- han demanat tindre'ls.
Nosaltres sabem que hi ha municipis que han demanat urbanitzar tot el terme, com sempre, però hi ha altres que no.
Inclús hi ha altres que han demanat que els lleven eixa zona rural comuna, eixa classificació d'horta no urbanitzable.
Per tant, compte amb el que diu la conselleria i per què s'han inclòs estes zones.

I, finalment, simplement diré que no és solvent ni tècnicament ni políticament honest no incloure els terrenys d'horta que estan en sòl urbà o urbanitzable perquè resulta que també hi ha horta primigènia, horta que seguix regant-se de les séquies del tribunal -patrimoni de la humanitat, per cert- i que estan en zona urbanitzable.
No hi ha cap acció respecte a estos trossos d'horta.
Tampoc hi ha cap acció sobre el sòl rural que ja no es rega perquè són camps abandonats o perquè s'ha classificat urbanitzable, però continuen sent infraestructura verda, tècnicament parlant, i la llei la recull.
I per tant, si volem fer una anàlisi d'infraestructura verda de la comarca, no podem ignorar.
Però és que és un error molt greu, procedimental i tècnicament parlant, la infraestructura verda simplement perquè està en zona urbanitzable.
Després ja vorem què fem amb ella.
Quina part urbanitzem, quina no urbanitzem, com ho fem, però ignorar-la, no.
Necessitem això en l'estudi per a poder prendre les millors decisions.

En fi, simplement, una altra cosa que ens sobta és que parla dels nous creixements urbanístics limitats, però nous creixements urbanístics quan realment el que necessita el nostre país és la desurbanització del territori.
O siga, tenim una sobredosi d'urbanització en la franja de dos kilòmetres de la costa i tenim una necessitat imperiosa de desurbanitzar.
Per tant, no entenem com açò no apareix en la llei d'horta, esta possibilitat.
I, torne a insistir, les zones d'infraestructura verda, és a dir, horta primigènia, camps abandonats, coses que encara no s'han urbanitzat que estan en zona urbanitzable són precisament estes zones les més estratègiques -des del punt de vista- d'ordenació del territori perquè són les que estan més prop dels nuclis urbans, les que poden dotar-nos d'una transició horta-ciutat, fer les coses bé, fer les coses com cal, i zones que més ens van a protegir enfront dels efectes adversos del canvi climàtic i dels episodis incerts, com ja he dit.

I, per tant, el govern valencià hauria de donar una opció, una solució imaginativa que de moment en este aspecte no veiem.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Anem a continuar amb el Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps de quatre minuts.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor Gavaldà, per tota esta explicació que ens ha donat ací, per les reivindicacions que està comentant sobre la sobredosi d'urbanització que hi ha i sobre desurbanitzar.

Mirarem les al·legacions, mirarem a vore què és el que podem fer, què es pot incloure en esta llei i a vore si es pot millorar enfront de tot el que vostés presenten.

Vosté comenta que la terminologia de sobirania alimentària no està recollida.
Sí que està recollida en l'article 4 i en alguns que hi ha ací.
I a mi m'agradaria, ja que ha parlat d'això, que ens definisca un poquet més de què va la sobirania alimentària perquè sabem allò del canvi climàtic perquè és una cosa que es parla habitualment, sabem la biodiversitat de l'ecosistema perquè es parla també molt habitualment, però de sobirania alimentària és una terminologia nova i m'agradaria que ens explicara un poquet més d'ahí.

Altra cosa que també m'agradaria és que vosté ha comentat que el PAT ha sigut informat als municipis.
La pregunta que jo li faig és: vosté creu que esta informació del PAT ha arribat a tots els que estan afectats per l'horta?
És que jo veig que hi ha molta gent que no s'ha assabentat, que no ha presentat al·legacions perquè no ha estat informada que hi ha un pla en el qual es van a canviar moltes coses en pla urbanístic ací en el que és el pla de l'horta.
Molta gent que és agricultor que no està informada de tot això i molts ajuntaments que tampoc han informat.
.
.
Sí que han informat, però, clar, eixa informació no ha arribat a l'usuari que ara nosaltres estem ficant una llei i que es va a ficar en efecte.
Per tant, va a ser una potencial persona en la qual haurien de mirar a vore si l'afecta o no l'afecta.

Dins de tot açò, nosaltres el que li hem dit, mirarem també eixes zones que estan urbanitzades com es poden desurbanitzar, quin instrument legal.
.
.
Sí que ens agradaria si vostés han estudiat, quin instrument legal es podria fer?
A banda que també ho mirarem nosaltres, però a vore si tingueren una idea de quin instrument legal es podria fer.

I ja per la meua banda, donar-li les gràcies i, això, que estarem ahí damunt i mirant les seues al·legacions a vore quines podem rescatar.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps de quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, senyor Gavaldà.
Molt bon dia.

Jo li agraïsc molt que hagen pujat el focus per entendre que açò no és una qüestió només de recuperació, d'una qüestió identitària o cultural o de nostàlgia cap als temps de Sorolla i la llum i el paisatge folklòric.
Estem davant d'incerteses molt greus a escala planetària i, per descomptat, a escala nacional i regional.
I la idea del canvi climàtic, de la sobirania climàtica, o del canvi de paradigma econòmic són preguntes que hem de fer-nos perquè són reptes que tenim ahí davant tots els ciutadans i molt ben plantejat també que això és amb independència d'adscripcions polítiques o de credo ideològic o religiós.

Jo tinc alguns dubtes en el text de la llei i crec que algunes -i no vull entrar en el detall d'expressions concretes de la norma perquè crec que això serà en tràmit d'esmenes-, però jo trobe a faltar, primer, una major concreció en l'ens gestor, la seua estructura com posició, funcionament, la seua autoritat, els seus recursos, la seua capacitat de dictar criteris vinculants per al planejament municipal.
Trobe a faltar també una major vinculació de la llei.
Queden massa coses diferides al pla d'acció territorial i al pla agrícola i amb poca concreció.
No sabem si eixe pla, a més, tindrà un efecte vinculant.
I sí que em va a permetre vosté a soles una expressió que, com a jurista, em resulta curiosa.
Disposició transitòria primera, planejament en tramitació.
Com va a afectar esta llei al planejament de tramitació.
Llevat que siga una errata, diu: Â«Podrán continuar su tramitación -se referix al planejament municipal en curs- conforme a la legislación anterior o continuar su tramitación ajustándose a las determinaciones de esta ley.
Â» Bé, si te ve bé, una cosa, i si te ve bé, una altra.

Jo crec que tampoc estan clares algunes de les figures que es regulen, tampoc està clar quan diu Â«es crearà un ens gestorÂ» i després no diu qui ni com.
S'entén probablement que serà mitjançant decret de La Generalitat perquè diu la disposició final primera: Â«Se faculta el Consell per a dictar les disposicions necessàries per al desenvolupament.
Â» Hi ha altres exemples que també deixen molt en l'aire quina serà la capacitat, per exemple, aquesta idea de: Â«El ente gestor contará con la participación de entidades públicas y privadas.
En él estarán representadas, entre otros, el Tribunal de las Aguas, etcétera.
Â»

Bé, jo crec que em sembla preocupant, a més, que hi ha en este moment un pla d'acció territorial del litoral en tràmit, un pla d'acció territorial de l'horta en tràmit, un pla d'acció metropolitana en redacció -si no m'enganye, no sé si està en fase d'enquesta-, un pla de mobilitat també en fase d'enquesta i que la llei no diga res amb caràcter vinculant per a tot eixe planejament que deuria d'estar condicionada la seua tramitació i la seua aprovació a l'entrada en vigor de la llei.

Em sembla prou interessant la idea del canvi d'estratègia econòmica i m'agradaria que es plantejara el tema de la desurbanització com vosté la contempla.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Compromís per un temps de quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Gavaldà, per estar ací amb nosaltres participant en este debat parlamentari, i sobretot posant damunt de la taula qüestions per a millorar el seu contingut.

Una de les qüestions que vosté planteja, i que no està contemplada en la llei, és el tema dels serveis ambientals.
El plantejament que feu des de Per l'Horta té a vore amb possibles figures de pagament per serveis ambientals i que servisquen eixos ingressos per a sufragar les accions estratègiques del pla agrari o del PAT?
No sé si ho diu en eixe sentit o de quina manera ho contemplaria dins de la llei.

També una altra qüestió que m'interessa conéixer és la seua opinió en aquell territori en el qual hi ha construccions en zona no urbanitzable des de fa temps que estan degradades plantejar la reversió.
Entenc que vosté està posant una sèrie de prevencions i de dubtes sobre les figures de l'enclavament de recuperació i la figura del sector de recuperació.
Quina seria la proposta alternativa que oferirien?
I també les qüestions que tenen a vore amb l'impacte econòmic d'això.

I una tercera qüestió que m'agradaria conéixer són les seues propostes respecte a com incorporar el que vosté plantejava, els espais agraris que estan en sòl urbanitzable que continuen funcionant.
Com plantejarien vostés que es pogueren incorporar en aquesta llei.
Com s'haurien de tractar en la seua opinió?

I, finalment, m'agradaria -encara que em repetisca- respecte al que ha preguntat el senyor Montiel, la qüestió de l'òrgan gestor o l'ens gestor, com consideren vostés que s'hauria d'organitzar, com hauria d'estar més dibuixat en la llei.
I això també enllaçant-ho amb la pregunta que li feia a la seua companya de Per l'Horta, la senyora Viana, respecte als mecanismes de participació ciutadana que s'haurien de posar damunt de la taula.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Briet, per un temps de quatre minuts.
Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, president.

Gràcies, senyor Gavaldà.

Jo crec que reitere quasi totes les preguntes que han fet els meus companys i m'agradaria que em poguera contestar perquè a la seua companya no li ha donat temps a poder-me contestar a algunes preguntes que li havia traslladat a ella.

En primer lloc, és la referència a l'agricultor professional que vostés feien algun tipus d'al·legació a l'article 7.
Què passa amb eixos agricultors a temps parcial com poden ser jubilats o d'altres professions o nous usuaris que poden fer com a oci l'agricultura?

M'interessaria saber, perquè crec que en la seua exposició també ha sigut crític al final en algunes figures que arreplega la nova llei i que semblaven noves, però sobretot en quin pot ser el resultat d'esta llei.
I per tant, igual que li he preguntat a la seua companya: què pensa?
Si suposa un avanç important per a la protecció, rehabilitació de l'horta aquesta llei tal com està redactada avui en dia.

I també ha sigut crític respecte a les activitats terciàries que arreplega la llei.
I també ens agradaria saber si considera si són racionals o quina fórmula podria adaptar-se per tal que foren racionals amb la finalitat que pretén la mateixa llei.

I, per últim, com un dels temes jo crec que més importants que ha posat vosté damunt de la taula és el tema de la recuperació de sòl urbanitzable, no?
, (inintel·ligible) .
.
.
, al final, una llei.
.
.
Vosté ha dit que de vegades les lleis no funcionen si no estan clares en la seua protecció.
Jo crec que les lleis no funcionen, a més, si no tenen els recursos disponibles.
Quina seria la seua priorització en els recursos que es puga disposar o que es pose per a fer complir aquesta llei?
Seria potenciar la creació de l'ens gestor?
Serien els programes i ajudes?
Seria la recuperació de les imatges degradades, la formació dels agricultors, la desclassificació del sòl?
Quines serien les seues prioritats per tal que aquesta llei també puga contemplar-les.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Finalitza el Grup Parlamentari Popular per un temps de quatre minuts.
Senyora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, president.

Y gracias, señor Gavaldà, por su comparecencia.

Mi pregunta -no me he extendido mucho porque ya habían hecho otras preguntas a su compañera- también se ha quedado en el aire por falta de tiempo.
Y usted ha hecho referencia a ello de otra manera porque hablaba de incluir en el PAT los suelos urbanos y urbanizables que se encuentran en l'horta.
Y ha comentado, Â«y, luego, ya veremosÂ».
Al final, lo que pasa es que tiene que plantearse en el PAT qué hacer con ellos.
Supongo que usted se refiere a, dependiendo de la situación en la que se encuentren esos suelos, se verá qué hacer.
Me gustaría que especificara un poco más cuáles son sus propuestas sobre esos suelos, aunque aquí ya han concretado más y así se lo he preguntado a su compañera sobre esa desclasificación de suelo que ustedes piden.
O sea, sí, de acuerdo, desclasificamos suelo, pero cómo nos vamos a enfrentar a las consecuencias de esa desclasificación del suelo, de esa eliminación de derechos adquiridos, de esas posibles indemnizaciones a las que pueda conllevar.

Por otro lado, antes el compareciente anterior, el señor Dolz, hacía alusión a que podía venírsenos en contra la posibilidad que plantea la ley -como última posibilidad, pero así la plantea- de la expropiación forzosa en el sentido -no sé si estaba usted aquí- de que fueran los propios propietarios los que iniciaran ese trámite de expropiación forzosa y da a entender de verse envuelta la administración en un montón de expedientes de expropiación forzosa iniciados por los propios propietarios… (El compareixent parla amb el micròfon desconnectat) La que plantea la ley.
(El compareixent parla amb el micròfon desconnectat) Por eso.
Sí.
Pero, entonces, en ese sentido, le decía que es posible que muchos propietarios se vieran en una situación de verse favorecidos por ese trámite y que inicien ese trámite por voluntad propia.
¿Cree que sería viable para la administración la tramitación de esos expedientes o se podría volver en contra como apuntaba el anterior compareciente?

Por mi parte nada más.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Finaliza el turno de intervenciones el señor Gavaldà por un tiempo de cuatro minutos de forma global.

Gràcies.

El senyor Gavaldà Esteve:

Per a contestar-ho tot?
(Rient) Sou molt grans.

Bé, comence per l'últim.
A la.
.
.
No sé com li diuen.
A la diputada.
.
.
(Remors) Elisa.
Molt bé, simplement dos coses: que jo sàpia, la llei parla d'expropiació forçosa de l'ús d'una terra que no està cultivant-se, d'acord?
Des d'eixe punt de vista les conseqüències econòmiques serien mínimes.
No obstant això, nosaltres pensem sempre que el que cal fer és tindre mediació.
Les coses no poden eixir si la gent no està d'acord.
Aleshores, el primer que cal fer és ficar-se en contacte amb el propietari del terreny i nosaltres el que proposem és que l'administració tinga una figura de mediació en el sentit que vaja de cara al propietari i li diga: Â«Mire, vosté està jubilat, no va a cultivar la terra.
L'administració funciona com a garantia perquè vosté puga llogar dins d'un programa d'incorporació amb uns agricultors la terra en estes i estes condicions, li garantim una renda assegurada, li garantim que la terra va a estar en bones condicions.
Â» Vull dir, unes garanties.
I en eixe aspecte jo crec que l'administració sí que pot fer eixe paper i seria d'un cost absolutament irrisori.
Si es fa un banc de terres o es fa.
.
.
Això ja discutirem el què, però el que hem de tindre clar és el que volem.

Respecte a què fer en el sòl urbanitzable -ha eixit diverses vegades-, però que té estructura verda.
Nosaltres no estem proposant que s'expropie o que es requalifique, que es podria fer en molts casos perquè, atenent la llei del sòl, el sòl que no està desenvolupat està en estat rural i, per tant, inclús expropiar-lo no és massa car.
Doncs, cal explorar eixes qüestions, és a dir, cal vore com es fa.
I si s'ha de compensar amb el propietari del terreny o qui tinga drets adquirits, el que nosaltres volem és vore imaginació, audàcia, innovació en la gestió del territori.
I, eixe cas, anar de cara als propietaris, però des de l'administració i els grups polítics tindre clar quin model de territori volem i quin model de ciutat.
I, a partir d'ahí, per exemple, -sense anar-me'n més lluny- vaig a ficar un xicotet exemple que és el PAI de Benimaclet.
Està d'actualitat perquè hi ha un grup de gent que està treballant eixe tema.
Nosaltres vam estar també cridats com a consultors o participants en eixe projecte.
I la veritat és que el resultat final que han tret els veïns o el grup que impulsava el projecte a nosaltres no ens acabà d'agradar, però és netament millor que el que hi havia.
I, ojo al dato, perquè damunt el propietari no perd ni un metre d'edificabilitat, quan nosaltres estem en contra perquè, si tu millores.
.
.
I ho han aconseguit innovant.
O siga, com podem redissenyar este espai.

Per això és tan perillós -com diu tant el PAT com la llei- deixar en mans dels ajuntaments la gestió d'estos espais.
No se poden deixar en mans dels ajuntaments perquè els ajuntaments poden fer qualsevol cosa.
I un ajuntament, la seua capacitat tècnica -i hi ha ajuntaments que no, però hi ha ajuntaments que sí-, però és normal perquè tu eres un ajuntament xicotet i ve un senyor banc i diu: Â«Tranquil, que jo te faig el PAI.
Â» Que guay, no he de fer-ho jo i m'estalvie estos diners.
Però, clar, que et van a fer?
Aleshores, com tot el món entén que el disseny és clau per ficar valor afegit al producte, això passa igual en el territori: un bon disseny fica valor afegit al producte.
I, això, què vol dir?
Que els senyors propietaris o els que tinguen dret sobre el sòl tindran un producte més valuós.
I, per tant, poden negociar l'edificabilitat.
No sé si m'explique el que estic dient.

Aleshores, com exactament?
Home, això caldria debatre-ho perquè cada un té els seus interessos.
Jo voldria edificabilitat zero, clar, perquè Benimaclet, al final, la proposta: Â«Farem unes torres ací i allà.
Â» I, efectivament, és molt millor que fer una muralla de torres cosides a l'horta que això no té ni cap ni peus; això ni és transició a l'horta ni res.
Això és un atemptat quasi terrorista, diria jo, urbanísticament parlant.
Però és veritat que eixa proposta no m'agrada perquè és un destarifo fer una torre de.
.
.
, perquè tampoc València necessita una torre de huitanta pisos o de trenta.
Però és molt millor i a més aconseguixen, perquè damunt deixen la quota a nivell zero mantenint el que hi ha a l'horta, que és el nostre drenatge natural, per exemple, enfront d'una tronada.
És a dir, i s'estalvien, per exemple, la construcció de jardins i de parcs que has de ficar canalitzacions que costa moltíssims diners a un ajuntament.
Mentre que deixant el terreny com està, et fa serveis ambientals de forma gratuïta i, damunt, tens un espai verd.
Vull dir, siguem imaginatius.
Jo no tinc la vareta màgica, però en cada cas caldrà estudiar cada solució.

El que no pot ser -torne a insistir- és no ficar eixes infraestructures, eixes zones en el planejament.
O siga, açò és el que diu el PAT.
Així en verd més claret estan els parcs urbans, en parc del Túria es veu per ahí, i En Corts i tal.
I la resta és rústic, o siga, no urbanitzable.
Molt bé.
I Albufera és açò que està en negre.
Aleshores, què seria ideal per a esta ciutat?
Connectar el riu amb l'Albufera per ací.
Clar, si incorporem el sòl no urbanitzable, però que és infraestructura verda, o siga, que no està segellat o que és horta primigènia, etcètera, tenim este quadre.
I, clar, no podem ignorar-lo.
O siga, el parc central podríem connectar-lo amb En Corts i l'Albufera a través de La Punta o a través del riu.
Vull dir, aleshores, com ho farem?
No sé, però este objectiu ha de fer-se abans.
El que no podem és agarrar i dir, Â«ací un PAI, ací un PAI, ací un PAIÂ», i cada un fa el que li dóna la gana perquè un PAT i una llei de l'horta és precisament un instrument per ordenar globalment i intermunicipalment a escala regional el territori, no perquè cada municipi faça el que se li puga ocórrer.
De vegades, serà interessant, però moltes vegades molt desbaratat.

No sé si m'he explicat amb claredat.
Esta idea l'he comentada amb prestigiosos paisatgistes i arquitectes del paisatge de nivell mundial i tots m'han donat la raó.
Bé, ja vorem després què aprofitem i què no aprofitem, però el que tu no pots fer és un PAI a Malilla com s'ha fet, que és un autèntic destarifo -perdonen que siga tan franc en les paraules- perquè no arreplega cap idea de connectivitat de la infraestructura verda que és un concepte encara absent del nostre planejament perquè, per raons històriques, els tècnics s'han format i tenen una edat i això no existia quan ells feien la carrera.
D'acord?
Però vostés sí, vostés són l'avantguarda de la societat i, per tant, han d'estar a l'aguait de tot el que passe i són els que han de marcar la línia.

I, aleshores, des d'eixe punt de vista.
.
.
, aprofite per a dir, perquè després no em donarà temps, que precisament en La Punta és on es planeja la ZAL i hauran tingut notícia que nosaltres ens hem oposat a la ZAL, però no per una qüestió romàntica, que també.
.
.
O siga, romàntica i de justícia d'unes famílies que van expulsar d'una forma molt matussera, sinó perquè este espai precisament és clau en la connexió de tot, un anell verd pel sud de València, un parc natural, un parc urbà i un parc de desembocadura que volen fer a Natzaret, que ens sembla fantàstica la idea, però si té continuïtat igual que el parc de capçalera té continuïtat en la partida de dalt.
I després en el (inintel·ligible) .
.
.
del Túria.

Després, seguim, què passa en els enclavaments i els sectors?
Com recuperar l'horta en sòl no urbanitzable que està degradat?
Correcte.
És una gran pregunta.
En principi, els enclavaments no és una mala idea, fent que la iniciativa privada fique diners per a recuperar amb unes condicions d'urbanització limitades, etcètera.
Bé, pot ser una bona idea.
Problemes: cal ficar limitacions molt severes perquè veuen esta taca que hi ha ací?
No sé si recordeu, en la pista de Silla entrant, hi havia una platja de contenidors d'un kilòmetre de llarg.
Això ho vam denunciar nosaltres i l'ajuntament va dir que, en efecte, estava sobre sòl no urbanitzable i que era il·legal i que ara, si volíem, que anàrem al contenciós.
Clar, una associació com la nostra que no té recursos doncs no va anar a cap lloc.
Però este sòl és no urbanitzable.
Per cert, després de la sentència del suprem de 2015, el sòl de la ZAL tampoc és urbanitzable.
Són dades interessants.
Bé, este sòl, segons la llei, com és un sòl no urbanitzable, jo declare un enclavament perquè és una parcel·la i puc tindre un aprofitament de sostre del 0,33%.
És a dir, puc ficar la mitat.
.
.
Açò tindrà, doncs.
.
.
, no ho sé, un kilòmetre de llarg per cent de tal.
.
.
Són 10.
000 metres de solar.
Jo me puc construir 30.
000 metres.
O siga, me puc fer un Carrefour ahí en mitat de l'horta complint la qüestió dels enclavaments.
Ojo, que yo la ley la cumplo.
Aleshores, cal anar amb compte amb estes coses.
Si?
(Algú parla amb el micròfon desconnectat)

No, alerta!
, és que els enclavaments no fica limitació -que jo sàpia, igual m'ho he passat- de superfície.
Diu, unes parcel·les; clar, si la parcel·la és de 10.
000 metres quadrats, jo me faig un Carrefour.
Y, oye, que cumplo la ley.
Aleshores, cal anar amb cura i ser molt curós.
I, clar, tu diràs: Â«No, és que açò contravé l'esperit de la llei.
Â» Aleshores, vindrà un jutge i dirà: Â«Sí, però no hi ha cap article que explícitament diga que no se pot fer.
Â» No sé si m'estic.
.
.
Aleshores, millor blindar des de la llei estes coses.

Aleshores, els enclavaments haurem de vore cas a cas.
És una bona idea en principi, però pot ser que una persona haja fet una fàbrica il·legal, un desballestament de cotxes il·legal, una campa il·legal damunt de l'horta i, damunt, se'l premie.
I diga, Â«no, no, jo he estat ocupant ací vint anys una campa de forma il·legal.
.
.
Â», i ara després tu podràs urbanitzar la tercera part d'açò.
Si la terra la restaures.

I ja, lligant-ho tot, perquè em tiraran de la taula i no podem dir tot el que tenim a dir, una bona idea que a nosaltres se'ns ocorre és la següent: per què insistir en la terciarització de l'horta i en els enclavaments, que n'hi ha, i no fer-ho precisament en les zones que són urbanitzables?
Per exemple, per què Alboraia, la seua avinguda de l'Orxata, que és infame i viu absolutament d'esquena a l'horta eixa ciutat, quan és el bressol de l'horta.
Per què no, amb ajuda de La Generalitat, perquè s'han arruïnat -però per a això estan les lleis i els plans- s'agafa i se fa un pla d'infiltració de l'horta dins de la ciutat?
Que no siga que l'orxateria vaja a col·locar-se en la ciutat, sinó que l'horta, que està al costat, arribe fins allí i que, òbviament, els senyors orxaters col·laboren alíquotament en el que toque.
És a dir, que siga una cosa publicoprivada, perquè ells eixiran molt beneficiats.
I la gent haurà d'anar a l'horta a desplaçar-se a dur mobilitat en una activitat terciària?
No, podran anar al poble d'Alboraia en metro i tindre les orxateries davant, però fer una regeneració paisatgística on puguen gaudir de l'horta sense necessitat de.
.
.

Aleshores, en estes zones que encara són urbanitzables, encara són horta, però són urbanitzables ahí sí que veiem adequat -també els casos caldria vore'ls-, però ahí en general sí que ens sembla una bona idea la idea dels sectors.
Molt bona idea.
Què passa ací?
Anem a solucionar els problemes de propietat d'este senyor, els drets adquirits d'esta forma.
O siga, un terç podràs construir-lo, en estes condicions, però el disseny -importantíssim- l'haurà de fer l'equip que dissenye el PAT, La Generalitat, qui siga, perquè no es pot deixar el disseny d'un espai a un banc perquè els bancs entenen de.
.
.
Però de disseny de l'espai poc i de, biodiversitat, poc.

Simplement, altra cosa per cridar la seua atenció; açò és el Raconet d'Alboraia, de la partida dels Desemparats que queda (inintel·ligible) .
.
.
 València, no?
No sé si coneixeu Alboraia.
Però vull dir, en qualsevol cas es veu clarament que la trama és horta primigènia.
El pla d'acció territorial, que és el que desenvolupa l'horta, planteja que això siga urbanitzable.
Amb quin criteri?
Ho desconeixem.
Estes són les coses que no poden passar.
Jo sé que l'Ajuntament d'Alboraia està arruïnat i ells creuen -des del nostre punt de vista de forma insensata- que seguint reclassificant terme poden traure el deute.
Això no està gens clar.
Et pot passar com El Puig o com Albalat dels Sorells que reclassifiquen molt i després, com la gent no ocupa les coses, acabes sense tindre els impostos, acabes donant serveis, il·luminació.
.
.

I, finalment, el tema de.
.
.
Esperen, que totes les preguntes les tenia apuntades per ací, però ja a tot no puc donar.
.
.
D'acord, sí.
El de si suposa un abans o no.
Bona pregunta.
Suposa un abans, clarament, perquè entre no haver-hi res, que cada poble faça el que li done la gana i tindre un mínim de criteris d'ordenació, evidentment suposa un avanç.
Ara, que des del nostre punt de vista eixe avanç, per al que se suposa que és de dinàmica per a la societat valenciana, el que se suposa com de viatjada que està la gent ací i com de culta que és, es quede ahí i no vaja un poquet més enllà i diga: Â«No, senyors, és que açò no va sols d'horta, açò va de qualitat de vida urbana, açò va de canvi climàtic.
Â» I aprofitar eixe impuls per a tocar tots eixos temes que, des del nostre punt de vista, són essencials, però per a tots, independentment del partit que sigueu o de l'equip de futbol que sigueu.
Aleshores, des d'eixe punt de vista em sembla una llàstima desaprofitar això i donar sempre, tu vas llegint la llei i sempre: Â«No, los nuevos desarrollos urbanísticos, que.
.
.
Â».
Que no, no va de esto, va de otra cosa.

I no dic: Â«No, és que el meu poble necessita una escola.
Â» Bé, estudiem el cas.
Si no passa res.
S'ha de fer sobre horta?
Inclús sobre horta protegida si s'ha de fer una escola, però anem a vore com la fem, amb el mínim impacte, no sé què.
.
.
, tal.

I, finalment, el tema de l'ens gestor.
L'ens gestor, efectivament, des del nostre punt de vista és clau perquè l'ens gestor és el que va a governar que tot això funcione.
Per tant, per a nosaltres l'ens gestor ha de ser absolutament independent del poder polític siga quin siga el que estiga governant en eixe moment.
Com es fa això?
Fent que la gent que estiga allí no siga corretja de transmissió de ningú, que siguen persones professionals, jo que sé, acadèmics de reconegut prestigi i d'insubornable honestedat.
I a partir d'ahí que eixe consell tinga capacitat sancionadora, informadora per descomptat, però també sancionadora i coercitiva de dir: Â«No, tu no pots fer això ahí.
Ho sent molt.
I jo te puc multar.
Â» És que si no.
.
.

Ja ens hem passat molt?
És que.
.
.

El senyor president:

Sis voltes.
(Riuen)

El senyor Gavaldà Esteve:

Espera't un moment que estava ací.
.
.
Se'm queda alguna cosa, segur, perquè jo no sé.
.
.

Sí, sobre les entitats terciàries, simplement abusar dos segons, es parlarà més tard, però si coneixen també Alboraia, van pel carrer bici, hi havia una orxateria, hi havia una alqueria que s'ha convertit en orxateria, que és l'orxateria Vida, que en principi és una molt bona idea, però, clar, si vos adoneu: un pàrquing, dos pàrquings, tres pàrquings.
Aleshores, el que era paisatge d'horta s'ha convertit en paisatge de pàrquing.
Aleshores, clar, d'alguna forma s'han d'establir també en la llei i en el PAT restriccions molt estrictes, com per exemple: tens un polígon buit d'Alboraia ahí davant, fica el pàrquing ahí que el pagaràs tu i jo, l'administració, faré un itinerari segur, agradable i súper majo perquè la gent vaja d'eixe pàrquing a la teua orxateria.
És a dir, el que no pot ser, no sé si és fàcil d'entendre.
Aleshores, si això ho multipliques per mil, el desastre està servit.

Alguna cosa em queda.
Però si voleu més preguntes.
.
.
(Riuen)

El senyor president:

Moltes gràcies a tots i recordar-los que demà a les deu i mitja reprenem la comissió.

Gràcies.

Mañana, diez y media, reanudamos la comisión.

Gracias.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 56 minuts)