Economia%897743.12.12%20macro.html





Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda realitzada el dia 12 de desembre de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Moreno Fernández.
Reunió número 28.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … pasando lista.

A ver, esperen un minuto que el portavoz de la comisión ha salido.

Señor Costa, ¿pasamos lista?
(Se sent una veu que diu: «Sí, sí.
»)

Pues, gracias a la señora Miró por esta sustitución aquí en la mesa.
Y, por favor, pase lista para ver si podemos empezar la comisión y hay quórum suficiente.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señora secretaria.

Puesto que hay quórum, podemos comenzar la comisión.

El primer punto del orden del día es la «lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior».

Como son conscientes sus señorías, acabamos de terminar la comisión del debate del proyecto de ley de presupuestos para 2014 hace escasas horas y, obviamente, no está el acta.
Por tanto, la aprobaremos en la siguiente comisión.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença dels exdirectors de CACSA, senyor José Manuel Aguilar i senyor Jorge Vela, per tal d'explicar la seua gestió al capdavant de l'empresa pública en el que fa referència a les relacions de CACSA amb l'Institut Nóos, al qual s'acumula el pronunciament de la comissió sobre la compareixença de l'expresident de la Generalitat valenciana, senyor Francisco Camps, i de l'exconseller d'economia, senyor Gerardo Camps, perquè expliquen com funcionaven les relacions entre La Generalitat i l'Institut Nóos, sol·licitades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE números 12.
577 i 12.
701)

La senyora presidenta:

Por tanto, pasamos al siguiente punto del orden del día que es el pronunciament de la comissió sobre la compareixença dels exdirectors de CACSA, José Manuel Aguilar i Jorge Vela, per tal que expliquen la seua gestió al capdavant de l'empresa pública en el que fa referència a les relacions de CACSA amb l'Institut Nóos, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, que està acumulada amb el pronunciament de la comissió sobre la compareixença de l'expresident de la Generalitat valenciana, Francisco Camps, i de l'exconseller d'economia, Gerardo Camps, perquè expliquen com funcionaven les relacions entre La Generalitat i l'Institut Nóos, sol·licitada també pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Para los dos pronunciamientos, tiene la palabra usted, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, estem ací convocats.
.
.

La senyora presidenta:

¡Ay!
, perdón.
Perdón.

Tiene la palabra por quince minutos.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies.

Estem ací convocats per a donar compliment a una sentència del Tribunal Constitucional, és a dir, per açò, (se sent soroll de papers) per una sentència que condemna les Corts Valencianes, novament, per infringir la norma suprema del nostre ordenament jurídic.

Hauríem d'haver fet este debat fa més d'un any, quan Esquerra Unida va fer ús de la seua possibilitat reglamentària de sol·licitar que esta comissió es pronunciara sobre la compareixença dels responsables polítics i també dels responsables jurídics dels convenis que la Generalitat valenciana, a través de diverses empreses, va firmar amb l'Institut Nóos i que van suposar una pèrdua, de manera presumptament il·legal -i així s'està instruint el sumari en el jutjat de Palma-, de més de quatre milions d'euros, més de dos deguts a la Generalitat valenciana.

Si en aquell moment el Partit Popular -perquè va ser una decisió de la mesa, presa per majoria- havera decidit complir la Constitució, havérem fet este debat.
Però el Partit Popular sembla que volia evitar-lo.
Volia protegir a tota costa, fins i tot de l'ús de la paraula, de la capacitat de crítica, de la possibilitat d'exposar els motius per a exigir eixes compareixences, el senyor Francisco Camps, el senyor Gerardo Camps i imagine que, col·lateralment, també els senyors Jorge Vela i José Manuel Aguilar.
Però no se'ns escapa que, de veritat, l'objectiu era protegir el màxim responsable polític d'aquell negoci d'Urdangarin amb diners públics dels valencians, que va ser Francisco Camps.

Ha hagut de ser el Constitucional qui li esmene la plana, una vegada més, a la Mesa de Les Corts, qui dicte sentència i qui ordene la retroacció de les actuacions fins a este punt, en què la mesa ja ha tramitat les nostres peticions i ara les podem defensar.

Una vegada més -no sé quantes en van-, tornaré a dir que la responsabilitat política s'ha d'exigir en estes Corts.

Els representants del Grup Popular moltes vegades ens acusen a nosaltres de voler fer judicis paral·lels, d'investir-nos en la condició de jutges.
I, una i altra vegada -però sembla que no atenen a raons-, els expliquem que nosaltres estem exigint la responsabilitat política, no la penal; la penal s'ha d'exigir en els tribunals de justícia, amb totes les garanties processals, i la política s'ha d'exigir en els òrgans, en les institucions que representen la sobirania popular, on es fa el joc democràtic, on s'ha de controlar l'acció del Consell que, en el cas del País Valencià, és en estes Corts.

I hem d'exigir responsabilitat política als governants per les seues actuacions.
De vegades, és obligat exigir-los responsabilitat per les actuacions dels predecessors perquè, evidentment, una persona, quan assumix un càrrec, assumix fins i tot l'herència que eixe càrrec comporta.
Però, quan estem parlant d'actuacions que han emparat comportaments delictius, als actuals responsables polítics els podem demanar explicacions, però als responsables polítics d'eixe moment, que van emparar eixes presumptes actuacions delictives, quan és possible que fins i tot acaben sent presumptes delinqüents ells també i han estat a punt de ser imputats -i, de moment, no ha sigut així, però no es descarta, en funció de com vaja la instrucció del sumari-, també haurien de vindre a donar explicacions polítiques, insistisc una vegada més, «polítiques».

Per què?
Primer, perquè el reglament així ho diu.
I la sentència del Constitucional, que entre altres coses diu que el nostre recurs té especial transcendència constitucional perquè afecta una manifestació del dret de representació política, diu claríssimament que autoritats o càrrecs públics que, en estos moments, són responsables en la matèria poden no estar en la millor condició per a informar sobre allò que siguen consultades que aquelles altres que van tindre una relació directa amb els fets o assumptes objecte de consulta.

És a dir, al senyor Fabra li hem de demanar explicacions, per suposat, del que va passar en el cas Nóos.
Però, com és habitual, el senyor Fabra ens pot dir: «Ah!
, des que jo estic no he firmat cap conveni amb l'Institut Nóos.
»

A l'actual conseller d'economia, Máximo Buch, li podríem demanar explicacions pel que va fer el seu predecessor, Gerardo Camps.

Als actuals directors de CACSA, a la directora li podríem demanar explicacions.
Ens les donaria o no ens les donaria.
Moltes vegades, moltes, moltes vegades, en estes Corts vénen responsables polítics del Consell i, quan se'ls demana explicacions del que van fer anteriorment altres, diuen: «No, no, no.
Des que jo estic, això no passa.
» Ja.
Però és que volem saber què va passar en el seu moment.

I, concretament, Francisco Camps Ortiz era president de La Generalitat quan es van donar més de dos milions d'euros a una trama presumptament corrupta, que intentava saquejar els fons públics de diverses administracions, i que ací va trobar -sembla- la víctima propiciatòria, l'ànsia de fotografies, l'ànsia de notorietat, l'ànsia de codejar-se amb la reialesa, l'ànsia de penjar-se medalletes, de vendre-li al món mundial una imatge absolutament fictícia, falsa, absolutament manipulada del que estava passant al País Valencià.
Va fer que on més diners va traure eixa trama presumptament corrupta, on més diners van aconseguir els compintxes Iñaki Urdangarin i Diego Torres va ser a València i al País Valencià, per obra i gràcia de Rita Barberá i de Francisco Camps.

I resulta que Francisco Camps, que era president en aquell moment i que hui continua sent encara diputat d'estes Corts -encara que no ens visita massa sovint-, de moment, encara no ha volgut ni contestar les preguntes del jutge Castro; primer, blindat per la seua condició d'aforat enfront de les actuacions del jutge en la instrucció.

El jutge va pensar, després d'una instrucció molt llarga, que hi havia causa per a imputar-lo.
Va traslladar eixa proposta al Tribunal Superior de Justícia que, de moment, de moment, ha decidit que no siga així.

Quan el jutge el cita perquè siga testimoni, perquè responga preguntes, fins i tot acollint-se al seu dret de fer-ho per escrit, però, evidentment, sota supervisió perquè conteste les preguntes sense estar assessorat i conteste les preguntes sense saber exactament què és el que han contestat la resta, era il·localitzable; Francisco Camps Ortiz, durant un cap de setmana, era il·localitzable per a la policia, era il·localitzable per al jutjat de Palma.
Va ser un sainet berlanguià, absolutament infame que un expresident de La Generalitat, actual diputat en les Corts Valencianes i conseller del Consell Jurídic Consultiu estiguera desaparegut, en busca i captura, per un jutjat que instruïx una trama de corrupció que afecta la Generalitat valenciana.

Per tant, el senyor Camps no ha donat comptes encara davant la justícia de les seues responsabilitats penals o de la seua complicitat o connivència amb els responsables penals.

Però, i de les polítiques?
¿Algú de vostés, senyories, ha escoltat alguna vegada una mínima explicació de Francisco Camps Ortiz sobre el cas Nóos, sobre les reunions presumptament celebrades amb Iñaki Urdangarin i amb Diego Torres en la Zarzuela, sobre la firma dels convenis per al Valencia Summit o per als jocs europeus, sobre eixes fotos que ens van eixir tan cares als valencians i les valencianes?
¿Algú de vostés ha escoltat alguna explicació?
Segurament ni els diputats i diputades del Partit Popular hauran escoltat una explicació, ni en públic ni en privat, cap ni una, i això que Francisco Camps és diputat en estes Corts.

Davant la premsa, tampoc.
Davant la premsa: fugida, evasives, declaracions de l'entorn.
Cada dos per tres sabem que «El entorno de Francisco Camps dice.
.
.
», «El entorno de Francisco Camps.
.
.
».
I Francisco Camps?
No té res a dir?

La societat valenciana mereix respostes clares i concretes, respostes polítiques sobre les responsabilitats polítiques que correspon substanciar en este parlament.

Esquerra Unida ha presentat més d'una vintena d'iniciatives de control, des que va esclatar el cas Nóos.
Hem fet preguntes orals, preguntes escrites, sol·licituds de documentació.
Hem demanat compareixences; algunes s'han substanciat, altres no.
Hem presentat propostes de comissions d'investigació i cap d'elles ha estat mai atesa, mai recolzada pel grup majoritari, que podria permetre la seua aprovació.

I tampoc les explicacions dels actuals responsables polítics han sigut suficientment clares i concretes, mai.
Sempre vénen els secretaris autonòmics.
Quan es parla d'estes coses mai ve un conseller.
Demanem que vinga el conseller d'economia perquè afectava CACSA; demanem que vinga el conseller de presidència per als jocs europeus, i mai vénen ni el conseller de presidència ni el conseller d'economia.
Sempre ve el secretari autonòmic de torn, que fa una compareixença a petició pròpia per a dir-nos que la Sindicatura de Comptes diu que tot està correcte, quan la Sindicatura de Comptes en els seus informes i el síndic de Comptes en persona, ací, a la comissió d'economia, en esta mateixa comissió, ens ha recordat, quan va presentar l'informe de 2012, que ell ja va denunciar les irregularitats i, per tant, estan mentint-nos.
Però res més.

Per tant, estes Corts tenen dret, mereixen, la societat valenciana mereix que el senyor Francisco Camps, el senyor Gerardo Camps -que en aquell moment era conseller d'economia i, per tant, també president del consell d'administració de l'empresa pública CACSA- i els dos directors que van signar convenis o van ordenar el pagament de factures a l'Institut Nóos ens expliquen per què eixa presumpta malversació de fons públics.

Perquè els recorde que n'hi han diversos tipus delictius que el jutge Castro considera que s'han pogut cometre en este cas: evasió d'impostos i frau fiscal, evidentment a càrrec d'Iñaki Urdangarin i Diego Torres, que són les dos persones físiques que no actuaven com a funcionaris o càrrecs públics, sinó que eren empresaris sota una aparença d'organització sense ànim de lucre que buscaven precisament el màxim lucre possible a costa dels contribuents; però, després, prevaricació, falsedat documental i malversació de fons públics.
Delictes suficientment greus perquè generen alarma social i perquè corresponga substanciar responsabilitats polítiques per part dels qui signaren aquells convenis i dels qui ordenaren, empararen, facilitaren o promogueren la signatura d'aquells convenis.

Perquè el senyor José Manuel Aguilar o el senyor Jorge Vela evidentment no van contactar amb l'Institut Nóos per a organitzar unes jornades sobre esport i turisme.
Això va quedar suficientment clar en les diverses interlocutòries del jutge Castro, que va ser una oferta que, a més a més en un lloc tan privilegiat com el Palau de la Zarzuela, va fer Iñaki Urdangarin als seus potencials clients que, en el fons, van ser les víctimes propiciatòries d'un crim, amb diners públics, que hem patit tots els valencians i valencianes.

Eixos delictes són suficientment greus.
Per eixos delictes estan imputades dos persones, de les quals se demana la seua compareixença: José Manuel Aguilar i Jorge Vela.
I no sabem si, en algun moment, poden ser també imputats Gerardo Camps i Francisco Camps.
Si no tingueren la condició d'aforats, segurament ho estarien perquè així ho ha considerat el jutge Castro.
Nosaltres, que no som jutges, nosaltres que no anem a imputar delictes, nosaltres que no anem a dir si u és culpable o no d'infringir la llei, perquè no ens correspon, el que sí que tenim dret és que ens donen explicacions, que responguen les nostres preguntes, que ens diguen per què feren el que feren i què és exactament el que van fer.
El que demanem, en definitiva, a banda que demane a la presidenta que per favor que.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Ballester, por favor, no interrumpa al diputado.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
mantinga l'ordre en la sessió, perquè el senyor Ballester no para, en tota l'estona està proferint.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Blanco, estoy convencida de que va a parar.
Continúe usted.
(Remors) Señor Ballester, por favor.

El senyor Blanco Giner:

El que demanem és que Les Corts.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Ballester, por favor, independientemente de que esté o no esté nervioso el señor Blanco -que no me consta-, es cierto que le estoy haciendo gestos antes de que el señor Blanco le pida, para que se contuviera.
Por favor, conténgase y rebaje el tono, y permita hablar al señor Blanco, que obviamente no se le nota que esté en absoluto nervioso.

Continúe, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

El que demanem és que Les Corts facen la seua funció.
Que hui aproven la compareixença de responsables polítics Gerardo Camps i Francisco Camps, i de responsables jurídics, José Manuel Aguilar i Jorge Vela, dels convenis de La Generalitat, a través de CACSA, amb l'Institut Nóos.
Ni més, ni menys.
No anem a dictar sentència.
Anem a donar l'oportunitat d'explicar-se a eixes persones.
El que demanem és simplement que Les Corts, una vegada que ja han decidit acatar la Constitució que havien vulnerat a través d'acords de la mesa, i per això esta sentència, ara decidixquen també complir amb les mínimes exigències democràtiques, complir amb la seua funció.
Que estes Corts no siguen simplement un paperot, en el qual el Partit Popular una i altra vegada rebutja totes les propostes que fa l'oposició, i sobretot impedix el control de l'acció de govern.
Blinda el senyor Francisco Camps, que no sé quina por té.
Ja sabem que no vol escoltar-nos als representants de l'oposició.
L'altre dia ho va deixar clar.
Les poquíssimes vegades que acudix al ple, perquè no crec que estiga mai en cap comissió, abandona l'hemicicle quan parla un representant de l'oposició, perquè no vol escoltar-nos.

Però jo dic, nosaltres sí que volem escoltar-lo a ell.
Nosaltres sí que tenim molt d'interés que ens explique quant ens va costar aquella foto, per quina raó va prendre aquelles decisions, i que ens diga si se sent responsable o no d'haver tornat a situar València, el País Valencià, en el mapa de la corrupció, dels escàndols, de l'aprofitament de l'administració per a negoci privat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Blanco.

Señora Hernández, para ejercer el turno en contra.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyor Blanco.

Planteja dos temes en la seua intervenció.
Bàsicament el primer és entorn a la sentència del Tribunal Constitucional sobre el recurs que vostés presentaren contra la decisió de la Mesa de Les Corts, i després algunes valoracions sobre la raó -concretament ha dit vosté-, la raó de les decisions que es prengueren en aquell moment, i sobre les relacions entre la Generalitat valenciana i l'Institut Nóos, i també sobre el que vosté anomena «responsabilitats polítiques».

En relació al primer tema, la sentència del Tribunal Constitucional, pel qual s'han de retrotraure, segons esta, la tramitació de les iniciatives parlamentàries a l'inici dels tràmits, dir-li que com és obvi, el Grup Popular no sols acata esta sentència, que com li dic se demostra pel fet que hui estem ací debatent estes iniciatives, i estem fent-ho en la primera ocasió que ha segut possible.
Per tant, de forma immediata.
Però també dir-li que açò mostra una volta més que no ha existit ningun veto per a debatre estes qüestions o qüestions molt semblants a les quals vosté feia referència o a les iniciatives parlamentàries a què fa referència esta sentència.
Perquè al mateix temps que la mesa rebutjava o no acceptava les iniciatives que se varen vore recorregudes, tramitava els mateixos assumptes dirigits al conseller, a tres membres del govern competents en la matèria.

Per això, per este motiu, ni la mesa ni la Junta de Portaveus consideren que se va vulnerar ningun principi constitucional, i que les decisions que s'adoptaren varen ser d'acord amb el reglament de la cambra.
En qualsevol cas, s'entenia en aquell moment que les compareixences que se demanaven a estos quatre ex-quatre alts càrrecs de l'administració i membres del Consell se podien substanciar perfectament i sense ninguna indefensió per persones que en l'actualitat ocupaven estos càrrecs, i aixina -com he dit abans- se varen fer tràmit a estes compareixences de forma pertinent.

Per altra part, que el Grup Esquerra Unida utilitzara la via de l'article 44 del Reglament de Les Corts perquè la comissió acordara les compareixences que vosté ha anomenat no dóna garantia jurídica, no assegura la compareixença dels quatre ex-alts càrrecs que ha anomenat.
En primer lloc, com vosté sap, eixa compareixença requerix el vot majoritari d'esta comissió, i obvie la seua conclusió.
Però, a més, en el cas que la comissió ho acordara, acordara convocar les citades persones, estes no tindrien, per este article, l'obligació de comparéixer.
El president de Les Corts invitaria les persones a esta compareixença, però no tindrien l'obligació.
Però, cosa molt distinta és si estaguérem parlant de comissions d'investigació en què el mateix Codi penal establix les penes per l'incompliment d'eixe mandat.
En qualsevol cas, i en compliment de la sentència que vosté ha anomenat, del Tribunal Constitucional, celebrem hui esta comissió per a prendre la decisió que vostés proposen.
I esta comissió diu «no» a eixa decisió, als acords que mos proposen, ja que la informació que vostés desitgen, que tenen dret a obtindre-la, poden obtindre-la a través de qualsevol altra iniciativa parlamentària dirigida a aquells que en estos moments ocupen eixos llocs en l'administració o en el Consell, com aixina vénen fent, i com aixina se ve donant tràmit.

Quant a l'altre aspecte, quant a la gestió de les relacions entre la Generalitat valenciana i l'Institut Nóos, o quant a l'aspecte de les responsabilitats polítiques, m'agradaria dir-li una volta més, com ja s'ha dit en totes les compareixences a què m'ha fet referència, tant en ple com en comissió, com en respostes, que afirmem que La Generalitat va actuar correctament, bé per ella mateixa, o a través de les seues empreses públiques, i ho va fer amb claredat i seguint tots els requisits del procediment administratiu vigent, tant en el que fa referència als jocs europeus, com a les diferents edicions del Valencia Summit, com vosté bé sap per anteriors intervencions de membres d'este grup parlamentari, com dia abans, o membres del govern.

Vosté, en la seua intervenció parla de projectes que per quin motiu, que quina era la seua finalitat, que per què realitzar eixes activitats.
Bé, en els dos casos, tant en els jocs europeus, com en Valencia Summit, se tractava d'objectius clarament estratègics per a la nostra comunitat, formava part de la política de situar la Comunitat Valenciana com un punt de destinació turística de primera magnitud, important, i relacionar les activitats esportives en un cas amb la pròpia imatge de València o de la Comunitat Valenciana.
En relació als jocs europeus, dir-li que la idea no soles no era una idea banal, sinó que era una idea que proposava el mateix Comité Olímpic Espanyol, junt a altres comités europeus, i tant és aixina que se van a celebrar en 2015.
Però, a més, el mateix president del Comité Olímpic Espanyol ha admés en diferents ocasions que efectivament la idea va ser pròpia i aixina ho va proposar.
Tant és aixina que en València se va celebrar en algun moment una reunió entre tots els comités olímpics europeus, en què se va tractar este tema.
Però, també recordar-li que el primer acord de caràcter polític entorn als jocs europeus va ser pres en esta seu parlamentària, a què vosté abans feia referència, i va ser un acord de setembre de 2005, en què per majoria se va instar el Consell a ficar en marxa este projecte, és clar, a proposta del Grup Parlamentari Popular, en què hi va haver majoria del PP i del PSOE, i abstencions dels altres cinc diputats.
Per tant, eixe és un acord polític de primera magnitud.

Però també dir-li, ja en relació a l'estructura jurídica de què vosté també parlava, que en els dos casos és una estructura jurídica que va ser presa a proposta dels servicis jurídics, i que en relació a esta no hi ha qüestionament ni de la Sindicatura de Comptes, ni del Tribunal de Comptes.
En tot cas se qüestiona per part de la sindicatura la justificació dels gastos, però no l'estructura jurídica per a adoptar estes decisions.
I en el cas dels jocs europeus, no cal dir-ho, va ser aprovada en comissió de secretaris i subsecretaris, i també pel mateix Consell de la Generalitat valenciana.

Però vosté també ha fet algunes afirmacions que jo crec que no corresponen a la realitat, com quan està parlant d'imputats, de delictes, de recerca i captura.
Ninguna d'estes expressions, tal com vosté les ha plantejat, fan referència a la realitat.
Ni el president Camps, ni Gerardo Camps estan imputats.
Jo crec que no és ací on s'imputa delictes a ningú, ni a persones aforades, ni a persones no aforades.
I el jutge Castro, vosté ha anomenat una sèrie de delictes, i jo li preguntaria qui són els protagonistes d'eixes accions delictives.
Per descomptat, els protagonistes d'eixes accions delictives no estan ací, i per tant caldria deixar treballar la justícia i -com vosté molt bé dia- amb totes les garanties processals.
Però amb totes les garanties per a tots.
Per a tots.

Dia que estes Corts tenien en este moment una gran ocasió per a complir la seua funció, i immediatament l'ha traït el subconscient quan dia que complir amb eixa funció era «aprovar» les seues iniciatives, perquè si no, açò era un paripé.
Jo crec que amb bona lògica parlamentària, sens dubte amb absoluta lògica democràtica, el que vosté no guanye en la votació no vol dir que és un paripé.
Vol dir que guanya la majoria.
Li he de recordar que la majoria és l'elegida pel poble valencià.
Per tant, açò no és un paripé, açò és la lògica democràtica, és la lògica parlamentària, i hui esta comissió complix exactament la seua funció, si aprova les seues iniciatives, i si no les aprova, com no les anem a aprovar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Doncs, moltes gràcies, senyora Hernández.

Senyor Blanco, per a rèplica.

El senyor Blanco Giner:

Sí.
Diu, senyora Hernández, que vostés acaten les sentències del Tribunal Constitucional.
Jo me n'alegre.
M'agradaria també que acataren la Constitució abans que arribara a sentenciar-la el Constitucional.
Perquè vostés, la majoria de la mesa, composta pels membres del Partit Popular, van vulnerar la Constitució, i així ho diu el més alt tribunal.
I a més diu que ho van fer per raons d'oportunitat política.
Això no és una valoració meua personal, eh?
És una apreciació del Tribunal Constitucional.
Que vostés denegaren la tramitació de les nostres peticions per raons d'oportunitat política.
Quines poden ser eixes raons?
Com que vosté no les explica, pareix obvi que únicament és la voluntat de protegir el senyor Camps del debat parlamentari.
Ni tan sols de la compareixença, perquè vosté mateixa ha explicat que, encara que se tramitaren eixes iniciatives com s'està fent ara, obligats per la sentència, això no garantix que compareguen.
Simplement que es puga fer el debat.
I aleshores, jo em pregunte: i per què no van deixar que es fera este debat?
Fins i tot a este debat tenien por?
Fins i tot a l'ús de la paraula?

Per altra banda, en un moment donat diu que, encara que s'aprovara la petició, no tindrien obligació legal de comparéixer.
M'està diguent vosté que si esta comissió aprova la petició de compareixença del senyor Francisco Camps, el senyor Francisco Camps no vindrà?
(Se sent una veu que diu: «No, no he dit això.
») Que farà el mateix que amb el jutge Castro?

La senyora presidenta:

Senyora Hernández.

El senyor Blanco Giner:

M'està diguent que creu que el senyor Camps fugiria també de donar explicacions, si les demanara el parlament valencià?
Jo m'ho crec tot ja, eh?
En el cas del senyor Camps m'ho crec tot.
M'ho crec tot, i no sóc l'únic en esta comissió que se creu poques coses del senyor Camps, i que espera vore el que fa, a vore el que fa el senyor Camps, abans de decidir-se a fer-hi la seua part.

Després, diu que nosaltres podem obtindre la informació que demanem a través d'altres iniciatives.
Vosté desconeix, o, millor dit, obvia, perquè de segur que ho coneix, que hem demanat mil vegades l'argumentació dels convenis i de les factures i se'ns ha negat sempre, ¡sempre!
Podria jo ara començar a donar-li iniciatives i respostes i voria que sempre se'ns ha negat, no se'ns ha donat mai.
Per tant, és impossible que pugam conéixer eixa informació a través d'altres iniciatives.

I, per altra banda, ¿qui va a respondre les preguntes de què va fer i per què ho va fer Francisco Camps?
, que és el que volem preguntar, volem preguntar-li a Francisco Camps, i a Gerardo Camps, i a Jorge Vela, i a Jose Manuel Aguilar, què van fer i per què ho van fer.
Diga'm vosté quina és la iniciativa parlamentària que em permet a mi com a diputat -i al meu grup- aconseguir que se m'explique què i per què va fer Francisco Camps.
Si no ho explica ell, ¿qui ho va a explicar?
¿Alberto Fabra?
Si vosté em garantix que Alberto Fabra va a donar eixa explicació, jo li propose una compareixença en ple del president de La Generalitat, però tampoc l'admetran.
Vaig a obviar allò que La Generalitat va a actuar correctament amb claredat perquè, evidentment, n'hi ha interlocutòries del jutge Castro -que entenc jo que és en estos casos més autoritat que vosté- diguent tot el contrari; que va haver-hi una absència total i absoluta de procediment.

Per altra banda, diu vosté que Rita Barberá i Francisco Camps no estan imputats.
És que jo no he dit en cap moment que estiguen imputats, he dit que es va proposar la seua imputació pel jutge Castro.
I jo tampoc he imputat cap delicte, estic demanant respostes i explicacions polítiques.

Però és que, després, vosté diu que ells no són protagonistes d'eixos delictes que jo he enumerat.
I no sé si és que no s'ha llegit bé les peticiones de compareixença perquè n'hi ha una que es referix a Jorge Vela i José Manuel Aguilar, que sí estan imputats, que, per tant, sí que són -presumptament- els que van cometre eixos delictes.
Per tant, la seua argumentació cau; d'acord amb eixa argumentació, almenys hauria de votar a favor d'una de les peticions de compareixença que presentem, si fóra coherent, almenys, la de Jorge Vela y José Manuel Aguilar hauria de votar-la a favor perquè sí que són protagonistes d'eixos presumptes delictes.

I, per últim, diu vosté que Valencia Summit i els jocs europeus coincidien amb els objectius estratègics -entenc jo que del Consell de La Generalitat en aquells moments-, i era situar la Comunitat Valenciana com un punt de referència.
Li he de dir que ho han aconseguit, molt més del que s'imaginaven, ¡molt més!

En estos moments, la Comunitat Valenciana -com vostés volien- està associada per a sempre en l'imaginari col·lectiu de tot l'estat espanyol, a l'Institut Nóos i a Iñaki Urdangarin, però no crec que siga una cosa de la qual pugam estar orgullosos.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Blanco.

Señora Hernández, cuando quiera.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Sols un moment, sens dubte, per a reiterar tots els arguments que ha plantejat abans i contestar alguns dels comentaris.

Algunes de les afirmacions que ha fet vosté no eren meues, jo he dit que segons el Reglament de Les Corts no era una garantia jurídica el que s'aplicara l'article 44 per a la compareixença.
És exactament el que he dit, per tant era una anàlisi de caràcter jurídic, no una predicció del que anara o no anara a passar.

Diu «què i per què», quines acciones es feren i per què es feren eixes accions.
Jo crec que vostés ho saben perfectament perquè són accions que en el cas de Valencia Summit es van celebrar tres edicions en tres anys consecutius, per tant coneixen perfectament quines accions i saben perfectament per què se varen celebrar.
I, en relació als jocs europeus, també coneixen perfectament quin era l'objectiu que se pretenia i quin era el projecte sobre el que s'estava treballant.

Jo no he dit que vosté imputara delictes, sinó que de la forma en què vosté s'expressava, com parlava del jutge Castro i com mesclava els conceptes pareixia que podia imputar eixos delictes.

I el que sí que he dit és que era objectiu estratègic del Consell -com continua sent-ho- que la Comunitat Valenciana siga un punt de referència, no evidentment en allò que vosté està parlant i suggerint, sinó que -crec- el fet de la destinació turística d'este any, de l'elecció de la nombrosa quantitat de turistes que vénen a la Comunitat Valenciana està parlant de resultats, de moltes accions, i eixe era l'objectiu.
La Comunitat Valenciana és referent, mal que a vostés els pese, de comunitat avançada, de comunitat dinàmica, de comunitat amb moltes possibilitats i de comunitat amb capacitat d'atraure inversions i, sens dubte, d'atraure turisme.
I li recorde que és un motor de creixement per a la nostra comunitat.

Eixe és l'objectiu i és un objectiu que en estos moments les dades ho avalen.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Hernández.

Para fijar posición, señor Morera, si usted está dispuesto.

Tiene usted la palabra por diez minutos, cuando quiera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies.

Per a fixar la posició del nostre grup Compromís sobre un tema que és clar, és a dir, que en unes Corts no poden comparéixer els màxims responsables… (Veus) ¿Eh?
És que s'han sumat les dos.

La senyora presidenta:

No, no es porque se hayan sumado dos, se trata de que el artículo, en comisión, según el artículo 44.
1… (El senyor Costa Climent intervé amb el micròfon desconnectat) Pero en el pleno hay un acuerdo de portavoces, de la junta de portavoces, en comisión no funciona.
(Veus i rialles) No, ha salido ahora.
.
.
En pleno hay un acuerdo de la junta de portavoces y en comisión no hay nada y se ha aplicado el acuerdo que había.

Señor Morera, le he parado el tiempo, creía que le había parado el tiempo pero, bueno.

Continúe, continúe.

El senyor Morera Català:

Bé, primer que res, manifestar que el Grup Compromís dóna suport que se tramite la compareixença, no només dels exdirectors de CACSA, el senyor José Manuel Aguilar i Jorge Vela, sinó també de les altres compareixences assenyalades.

Assenyalar que en una situació de major normalitat democràtica, els membres de la mesa que han impedit la tramitació d'esta compareixença i que han estat (rient) completament desacreditats per la sentència del Tribunal Constitucional haurien de dimitir.
Ací sembla que no dimitix ningú, però haurien de dimitir els membres de la mesa que van posar pals a les rodes.

I crec que els diputats i diputades d'esta comissió que tinguen la temptació de votar en contra i, per tant, d'impedir la compareixença, s'ho haurien de pensar molt, molt, perquè en una cambra parlamentària no poder dialogar, no poder debatre, no poder escoltar el que ha sigut el màxim responsable de La Generalitat, l'ex-molt honorable president de La Generalitat, Francisco Camps, i el col·lega, diputat, l'exdiputat Gerardo Camps, així com els exdirectors, doncs sembla que s'està demostrant que se té alguna cosa que amagar, que no se vol donar la cara, que no se vol informar, perquè si tot està tan bé i és tot tan correcte, i estos projectes del Valencia Summit són tan meravellosos, ¿quin problema n'hi ha en explicar-ho, en donar la cara, en explicar el que n'hi ha?

Perquè nosaltres, des de fa temps, ja hem assenyalat que veiem que n'hi ha elements que cal clarificar.
És més, considere que si l'expresident de La Generalitat, en un exercici que a tots ens va avergonyir de fugir de la declaració davant la justícia, vinguera a Les Corts i explicara les seues raons i les seues veritats, crec que seria molt interessant, per a ell en primera persona, també per al senyor Gerardo Camps, i també per als exdirectors.
Perquè mentres això no es clarifique en seu parlamentària dialogant i parlamentat, d'una acció de govern que és una acció de govern que ha usat diners públics, estarem danyant esta institució, estarem danyant Les Corts, i vostés, amb la seua majoria, estan danyant el que suposa un dels elements bàsics de qualsevol democràcia avançada, que és poder analitzar, investigar, rebre informació dels que han sigut els màxims responsables del govern i com han usat eixos diners públics perquè, si no -ja li ho vaig dir al senyor expresident-, arribarà, i volem saber qui va donar l'ordre, qui va decidir, i ho sabem, ho sabem, ho sabem i ho sap el senyor Castro, perquè ací n'hi ha un acord de govern que pren la decisió, i això és la diferència entre Rita Barberá i Francisco Camps, Rita molt més pilla en eixe sentit, pilla en el sentit col·loquial de dir més llesta, però ací n'hi ha un acord de govern del 23 de desembre del 2005 pel qual se pren la decisió.
¿I és una decisió que forma part de les decisions d'un govern?
Sí, però és que resulta que eixa decisió de govern, que s'han utilitzat més de tres milions de diners públics -segons la fiscalia-, diu, en les diferents interlocutòries, que «enganyen les administracions contractants», que «n'hi ha una previsible malversació de cabals públics», els articles 436 i 432, que «se va fer com diu el senyor Jorge Vela» -perquè ací estan parlant tots-, que «todo estaba cerrado a priori», que «qui va donar les ordres va ser el senyor Gerardo Camps», que «en la reunió de la Zarzuela del 29 de gener del 2004 se va amañar tot», i, per tant, ací se va fer un exemple -segons assenyala la interlocutòria- de claríssima desviació de poder per l'administració dels qui van donar l'ordre.
¿Qui va donar l'ordre de contractar saltant-se tot el procediment i tota la normativa -segons la interlocutòria?

Si això no és aixina, que ens ho expliquen, que no fuja de la justícia, que vinga i que mos ho explique perquè són diners públics.
Crec que seria bo per a ell, seria bo per a la institució, seria bo per a la credibilitat de les nostres institucions.

Després, ací parla de coses increïbles, increïbles, diu que «la concesión de estos contratos permite ser calificada com a constitutiva d'un delicte de prevaricació», «la suscripción de los mismos no fue de la satisfacción del interés público en general -¡és que són diners públics!
-, sino que respondía a la voluntad de la administración de favorecer a Iñaki Urdangarín».
És a dir, és ¡tot!

Per això, quan més temps passe en clarificar-se tot, ¡millor!
I crec que els ciutadans tenim el dret… -ací tinc la interlocutòria del jutge Castro-, i el que ha dit el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana és una cosa molt clara, ha dit una cosa molt clara: «continue vosté investigant, senyor Castro», i este senyor, este jutge està investigant.

Crec que seria convenient saber què va a passar aquí, com se va a articular tot això, no està todo perfectamente auditado, no está todo claro, ¡no!
I si n'hi ha una maniobra dilatòria, com la que ja hem vist d'altres alts dirigents del Partit Popular, concretament del senyor Carlos Fabra, per a dilatar i que prescriguen els delictes, doncs crec que està equivocant-se totalment, crec que està equivocant-se.

Si tot està tan bé, si tot és tan correcte, que se vinga i que se explique tota eixa meravellosa Valencia Summit que tant de bé ha fet per a la nostra identitat, la nostra economia i el nostre posicionament de marca estratègica en el mundo mundial, que vinga i que s'explique perquè el que hem trobat fins ara ha sigut opacitat, no donar la cara, usar unes fórmules perquè diners públics se desvien a interessos que no són públics, donar unes subvencions quan, per altra banda -i això sí que em sembla ja increïble-, eixa subvenció pública, lícita, correcta o no correcta, però per altra banda s'estava demanant altres diners a altres empresaris per a posar en la butxaca de l'Institut Nóos presidit pel senyor Iñaki Urdangarin.

Aleshores, crec que els ciutadans mos mereixem, per a encetar una nova etapa, saber com s'ha actuat, saber què ha passat, saber per què ara els diners públics que han d'arribar a tantes i tantes coses no es troben i que ens explique.
I eixe modus operandi de com s'ha articulat tota esta actuació, doncs crec que ens deguem una explicació.

Aleshores, estem parlant de moltes coses; saber què ha passat, saber com estan els nostres diners, donar una explicació en seu parlamentària, jo crec que qui té la consciència clara que ha actuat de forma correcta a nivell administratiu, a nivell de govern, dóna la cara i ho explica i no s'amaga i no fuig.

Per tant, si vostés ajuden amb el seu vot a amagar-se, a fugir, a no rebre les explicacions que ens mereixem, doncs estan col·laborant i cooperant en dos coses: una, a denigrar, a devaluar el paper d'estes Corts Valencianes; i, dos, estan fent un mal servei en l'aclariment d'uns fets que si no s'aclarixen malament per als actors d'esta situació.
Mal perquè, indefectiblement, haurà de donar la cara davant els tribunals de justícia, com a testimoni -i jo crec, d'acord amb el que hem pogut vore en esta interlocutòria, que més enllà, que més enllà.
Ja ho vaig pronosticar i el meu pronòstic, doncs bé, ahí se queda com a pronòstic, però crec que anirà més endavant.

Per tant, seria bo per a tots, per a tots nosaltres que se poguera expressar eixa informació, eixa tramitació dels expedients ací en seu parlamentària, en primera fase, no per a buscar ninguna responsabilitat judicial, sinó per a rebre una explicació com a depositaris de la sobirania del poble valencià, per a saber com se va a tramitar tot açò, i no tinc cap dubte que eixa explicació en seu parlamentària sempre serà millor i més còmoda que no la que s'haurà de donar en altres seus judicials, en altres poders de l'estat.

Seria bo que vostés donaren el sí a eixa compareixença i que estes Corts pogueren albergar una seu.
.
.
, una sessió de compareixença de les peticions sol·licitades.

Nosaltres, el nostre grup parlamentari votarà a favor que se puga tramitar estes compareixences.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Señora Martínez, para fijar posición por el Grupo Parlamentario Socialista.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora presidenta, muchas gracias.

En primer lugar, evidentemente, lamentar que haya sido el voto del Partido Popular en la Mesa de las Cortes, insisto, el voto del Partido Popular en la Mesa de las Cortes, es decir, la máxima autoridad de una de las instituciones más importantes de esta comunidad, del poder legislativo de esta comunidad, que también le recuerdo, también ha vetado iniciativas de esta diputada, como preguntas orales a pleno, pues lamento que se actúe a golpe de sentencia del Tribunal Constitucional y que haya sido en cumplimiento de una sentencia del Tribunal Constitucional el que hoy estemos aquí teniendo la oportunidad de debatir si los ilustres diputados don Francisco Camps y doña Rita Barberá deben comparecer o no en estas Cortes para explicar su gestión y su responsabilidad «política» al frente del caso Nóos.

La penal, como muy bien se ha dicho aquí, ya se verá en los tribunales, si en algún momento puede el juez Castro localizar y encontrar al señor Camps.

Desde luego, desde aquí, ya hago un llamamiento al juez Castro, y es que esta noche podrá encontrar a don Francisco en una cena «de amigos te quiero un huevo» que se celebra en la sede del Partido Popular aquí en Abastos.

Desde luego, ha sido muy fácil para la presidenta de esta sede, para una tal Luchy, localizar a Camps y lanzarle esta invitación.
Y qué complicado está siéndolo para el juez Castro.
Desde luego, qué vergüenza ver a un expresidente de esta comunidad huir un fin de semana para no dar la cara a los tribunales.

Miren, yo no sé si realmente doña Rita Barberá y don Francisco Camps dieron las órdenes directas para que se contratara con el Instituto Nóos.
Pero miren, de la lectura de los autos judiciales, todo apunto a que sí, a que fueron ellos.
Y no solamente de la lectura de los autos judiciales.
Aquí hay un tal señor diputado González Pons que directamente atribuye a Camps el acuerdo del Consell que firmó con Nóos, es decir, que no es únicamente el juez Castro, sino que un exconseller y diputado actual dice que el responsable fue Francisco Camps, también lo dice Diego Torres, también lo dicen los directores generales de CACSA, también lo dice Elisa Maldonado, imputada en el caso.

Pero miren, independientemente de todo esto, yo lo que me pregunto es quién había en esta Comunidad Valenciana, quién podía ejercer tanto poder como para dar las órdenes de que un expediente se tramitara en tan solo tres días.

Yo me pregunto quién en esta comunidad podía ejercer tanto poder como para dar el sí para que el Instituto Nóos empezara a hacer los trabajos antes de que se firmara el contrato.

Yo me pregunto quién tenía tanto poder en esta comunidad como para no poner absolutamente ningún límite, ni ninguna objeción, y pagar al Instituto Nóos todos los millones que nos pidieron, que fueron cuatro, pero imagínense que hubieran sido diez o hubieran sido veinte, seguro que también los hubiéramos pagado.

Y yo me pregunto quién pudo ejercer tanto poder en esta comunidad como para, sin rechistar, pagar todos y cada uno de los gastos extras que conocemos.
Ya vamos por 700.
000 euros que se abonaron en las ediciones del Valencia Summit.

Pues mire, está muy claro.
Está muy claro que nadie, salvo del presidente de la comunidad o la alcaldesa de Valencia, a través de la fundación, tenían tanto poder como para haber ordenado absolutamente todo esto; tanto poder como para haber acudido y reunirse en la Zarzuela con el yerno del rey; tanto poder como para apadrinar y dar el sí, y extender la alfombra roja al Instituto Nóos para que saquearan los más de cuatro millones de euros de todos los valencianos.
Y por esto es tan importante que ustedes den el sí y que comparezcan aquí en sede parlamentaria.

Porque de lo que no cabe duda es que Rita Barberá y Francisco Camps sí que son los responsables políticos de haber adoptado esta decisión.
Son los responsables políticos de haber permitido el saqueo de las arcas públicas por una trama corrupta.
Al menos, responsables políticos hasta que el juez Castro termine la instrucción, después de haber podido tomarle declaración a Camps.

Y esto es así, lo quieran ustedes o no.
Permitan con su voto o no que vengan aquí a clarificarlo.
Esto los valencianos lo saben y lo valoran en las encuestas.
No cabe duda que de la lectura de estas responsabilizan a doña Rita Barberá como responsable política de lo que ha pasado con el Valencia Summit.

Vemos que no, a la vista de su intervención.
Vemos que ustedes siguen protegiendo a los sospechosos.
Ustedes siguen protegiendo a sus imputados.
Ustedes siguen, incluso, protegiendo a los condenados por corrupción, a los que apoyan y a los que firman y piden su indulto.

Ustedes, con Fabra a la cabeza, siguen poniendo en grave peligro a la democracia, con esa tozudez insensata en continuar protegiendo a ese fantasma del hemiciclo, a ese diputado que, como fantasma, aparece y desaparece para votar, como es Camps, y a Rita Barberá.

Y yo les pregunto: esto, ¿por qué?
Esto, ¿para qué?
¿De qué tiene miedo el señor Fabra?
¿Qué líos internos hay ahora en su partido para seguir protegiendo a Francisco Camps?
¿Por qué los valencianos tenemos que seguir soportando que Fabra tome decisiones como estas de proteger a Camps y a Rita Barberá para evitar problemas y como medio para tapar su falta de liderazgo en el partido?

Porque tienen que saber, señorías del Partido Popular, que, con esta actitud egoísta y personal, Fabra está directamente perjudicando seriamente a todos los valencianos, que les digo, como tantas otras veces, ya están hartos de esta manera de gobernar de ustedes.
Piden, de una vez por todas, higiene democrática, piden elecciones y piden que Fabra se vaya.

Y yo, después de oírles, sinceramente, me extraña que ustedes, otra vez, se opongan a esta comparecencia, porque son muchísimas las ocasiones en las que ustedes nos dicen y nos imputan, y nos piden que no judicialicemos los temas en esta sede parlamentaria.

Y, miren, ahora tienen la oportunidad de votar «sí», de que vengan, expliquen y acrediten, rebatan las declaraciones de Diego Torres, de Elisa Maldonado, de tantos otros imputados, en este caso de corrupción, en sede parlamentaria, donde se deben debatir y discutir las responsabilidades políticas.

Ninguno de los miembros de la oposición que hemos hablado les hemos imputado delitos, simplemente queremos que vengan aquí, ahora, y expliquen qué responsabilidad política han tenido en la toma de decisiones de un asunto que está siendo investigado por un tribunal.
Y tenemos perfectamente derecho a exigirlo aquí en las Cortes Valencianas.

Y yo también querría…, me hubiera gustado escucharles y, si no, en otra ocasión, tendrán…, yo me pregunto: ¿acaso Rita Barberá y Camps les ha pedido, les han llamado para pedirles que voten en contra de esta comparecencia?
¿No, señora Hernández?

Entonces, entenderé que solamente el miedo de Fabra de que Camps y el ego de Camps, ese mesías de esta comunidad, con micrófono en mano, pueda contar algo que perjudique al inestable y al pusilánime presidente Fabra.

Me alegra escuchar o ver el gesto de la señora Maritina Hernández de saber que ni Rita ni Camps les han llamado para pedirles que les protejan, porque, entonces, ello únicamente significa que, con su negativa, están protegiendo y amparando el miedo de un presidente a que aquí comparezca Camps y comparezca Rita para decir lo que sucedió al frente de los Valencia Summit y por qué saquearon las arcas públicas, permitieron saquear las arcas públicas, una trama corrupta.

Miren, yo les quiero decir que para limpiar la imagen de la Comunidad Valenciana, eso que tanto ustedes nos echan en cara a los diputados de la oposición, tienen que ser ejemplares.
Y una manera de ser ejemplares, desde luego, no es ni firmando indultos, ni desde luego impidiendo que aquí comparezcan Camps y Rita Barberá para dar explicaciones.

Yo creo que tenemos perfecto derecho, después de nueve años más tarde del primer Valencia Summit, a saber de qué manera y cómo se entregaron ese dinero a esa trama corrupta, y no lo que estamos viendo aquí, que no es otra cosa que escurrir el bulto.

Desde luego, el Grupo Parlamentario Socialista va a apoyar y vamos a votar a favor de que Rita Barberá y Francisco Camps comparezcan aquí y expliquen ese lío, y clarifiquen todas y cada una de las posiciones de todos los imputados que han ido pasando por los juzgados y que se están lanzando la pelota.

Según Jorge Vela, el responsable fue Gerardo Camps.
Según el otro director…, pero vamos, es muy significativo, según González Pons, conseller en aquel momento, el responsable del Instituto Nóos fue directamente Francisco Camps.

Por lo tanto, insisto, desde luego, denuncio…

La senyora presidenta:

Gracias, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…que el Partido Popular esté acogiendo y amparando la negativa a que comparezcan, pero tenemos perfecto…

La senyora presidenta:

Gracias, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…derecho a saber quién dio las órdenes para que se saquearan…

La senyora presidenta:

Gracias, señora Martínez… gracias…

La senyora Martínez Ruiz:

…las arcas públicas.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Martínez.

¿Nadie quiere…?

Pues si no hay más réplicas, vamos a votar.
Vamos a votar por separado.
En primer lugar, pedimos el pronunciamiento de la comisión sobre la comparecencia de los directores de CACSA, José Manuel Aguilar y Jorge Vela, «per tal que expliquen la seua gestió al capdavant de l'empresa pública en el que fa referència a les relacions de CACSA amb l'Institut Nóos», solicitado por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.
¿Votos a favor de esa propuesta?
(Algú diu: «Esquerra Unida.
») -de Esquerra Unida, solo lo digo con usted, señor Blanco- 8…, perdón, 7 votos a favor; 8 en contra.

La siguiente votación es: «Pronunciament de la comissió sobre les compareixences de l'expresident de la Generalitat valenciana, Francisco Camps, i del l'exconseller d'Economia, Gerardo Camps, perquè expliquen com funcionaven les relacions entre La Generalitat i l'Institut Nóos, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida».
¿Votos a favor de la propuesta?
7.
¿En contra?
8.
Pues se rechazan los dos pronunciamientos.

Y ahora sí, se suspende ya.
.
.
, finaliza la comisión.
Creo que esta ya es la última comisión del año, así que hasta el año que viene a todos, señores diputados.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 4 minuts)