Educaci%C3%B3%714866.03.20%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada dia 20 de març de 2018.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 27.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

¿Tenim quòrum?

El senyor secretari:

Hay cuórum, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor secretari.

Ha fet vosté molt bé les seues funcions.
(Rient)

I anem a passar ja al punt 1 de l'ordre del dia, que és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Entenc que l'aprovem per assentiment.

Compareixences en fase de participació ciutadana del Projecte de llei del mecenatge cultural, científic i esportiu no professional a la Comunitat Valenciana (RE número 93.
364, BOC número 254)

La senyora presidenta:

I passaríem ja a les compareixences.
Són les compareixences en fase de Â«participación ciudadana del proyecto de ley de La Generalitat, del mecenazgo cultural, científico y deportivo no profesional en la Comunidad ValencianaÂ».

Compareixença de la senyora Maria Estela Bernad Monferrer

La senyora presidenta:

La primera compareixent que tenim és la senyora Maria Estela Bernad Monferrer.
Com sabem, els temps seran els que hem utilitzat en altres fases de participació.
Són huit minuts de la compareixent, després tindran els grups parlamentaris quatre minuts per a fer les seues preguntes o les seues reflexions i acabarà la compareixent amb altres quatre minuts per a poder concloure la seua compareixença.

Saben tots vostés que tenim moltíssims compareixents hui.
Aleshores, els demane que sigam els més àgils que pugam ser i mos atengam als temps que tenim.

Aleshores, senyora Maria Estela, benvinguda, senyora Estela.
Així que, en voler, pot vosté començar.

La senyora Bernad Monferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Molt bon dia, senyores i senyors diputats de les Corts Valencianes.

Bé.
Me presente.
Jo sóc Estela Bernad, sóc de Castelló i sóc professora de la Universitat Jaume I.
Sóc llicenciada en Dret i doctora en Ciències de la Comunicació i, actualment, encara que he passat per un departament de dret mercantil, la meua formació ha estat sempre vinculada a dret en temes d'empresa.

Actualment, des de fa més de catorze anys, estic en el Departament de Ciències de la Comunicació, portant temes vinculats en l'empresa i, per tant, diguem, que m'apropen a la llei que…, al projecte de llei, millor dit, que avui anem a revisar.

Jo volia constatar que abans d'aquesta llei hi havia una llei de 2014, de 29 de desembre, denominada Â«d'impuls de l'activitat i del mecenatge cultural en la Comunitat ValencianaÂ», que en el seu moment aquesta llei, com també s'exposa en l'exposició de motius d'aquest projecte, va suposar un important impuls en aquesta matèria, perquè va ser la segona norma autonòmica a l'estat espanyol que es va preocupar d'aquests temes i, sobretot, de la definició del mecenatge, sobretot d'un model ampli de mecenatge, que arreplegava ja aspectes que hui contemplem sobre el mecenatge cultural, científic i esportiu no professional a la Comunitat Valenciana.

La veritat és que aquesta llei patia d'un desenrotllament reglamentari, i per això va semblar oportú, per a tindre un impacte el que servia en aquesta llei, doncs proposar aquesta nou projecte de llei, proposar, perquè es va creure oportú, una nova redacció que hui contemplen i que naix amb eixa ambició de ser una norma que arreplega les necessitats en mecenatge cultural i científic a la nostra comunitat.

Aquest projecte de llei que avui ens ocupa naix com un motor de participació i de responsabilitat social.
No obstant això, des del meu punt de vist, sempre vinculat més en la comunicació i, per tant, en la responsabilitat social, exclou en el seu articulat, a més ad pedem litterae, el mecenatge social o el mediambiental -diu- per les seues especificitats, que, no obstant això, hauran de ser arreplegats i regulats en altres normes.

Per això, jo dic que, en aquest sentit, vinculada a la responsabilitat social va la meua preocupació a trobar que tant en l'exposició de motius d'aquest nou projecte de llei no s'aprofita aquesta nova redacció per a abandonar una concepció ja superada en el mecenatge i que tant en l'exposició de motius com en la definició, en el concepte de mecenatge, no abandona, com dic, eixa, eixa…, o siga, el contempla com una activitat filantròpica en lloc de convertir-lo en una expressió de reconeixement de la responsabilitat social corporativa.

Avui en dia, des del punt de vista de la comunicació, aquesta concepció requerix un canvi radical, ja que passa de ser un exercici de llibertat i filantropia a ser una acció de responsabilitat en el desenvolupament social.

El mecenatge és més que una activitat altruista o filantròpica, sinó que és l'assumpció d'una obligació social.
Per això és necessari i imprescindible la participació no sols de l'empresa pública, sinó també de la privada, ja que es tracta d'una obligació derivada de l'impacte polític, econòmic i mediambiental, que sobre la societat tenen totes les corporacions.

Perquè avui en dia estem en un nou paradigma de la concepció de l'empresa.
Ja no es tracta només eixa empresa amb ànim de lucre que se desenvolupa per a guanyar diners i guanyar diners.
És un acte de concepció, perquè partim de la necessitat d'ella en la societat.
L'empresa és necessària per tot el que vostés ja saben i que no vaig a repetir.

I, per tant, se li demana una responsabilitat ètica.
El nou concepte d'empresa té de vindre vinculat a eixa ètica que deu tindre la mateixa empresa i supose, per tant, un retorn de tot el que les corporacions trauen de la societat i es converteix en una obligació ineludible i exigible a totes les corporacions, doncs afecten de forma directa tant a la societat com a la ciutadania en particular.

Per això, crec sincerament que aquest projecte de llei deuria ser més ambiciós i arreplegar en la seua definició un mecenatge més enllà d'eixa contribució privada, altruista, filantròpica i, per tant, constituir-se en una eina de responsabilitat social corporativa, doncs l'empesa sempre està en deute permanentment amb la societat que les acull i fa possible la seua existència i el seu desenvolupament.

Per això, la definició que arreplega l'actual projecte de llei en l'article 2 -sí, crec-, sent molt semblant al que arreplegava en l'article 2 l'anterior llei de 2014, d'impuls de l'activitat del mecenatge cultural en la Comunitat Valenciana, a l'afegir eixa paraula d'altruista -en canvi, en l'altra llei de 2014 no l'arreplegava- no és tan actual.
Eixe concepte, des del meu punt de vista, respectuosament, crec que no és actual.

És de veres que tant la llei de 2014 com el projecte de llei arrepleguen, com dia abans, eixe nou concepte del crowdfunding, denominat micromecenatge, que sí que la fan molt actual i molt de hui en dia.

No obstant això, pense que en el projecte de llei tornem a restringir, perquè tornem a dir allò d'altruista i tornem… i, a més, la… O siga, ho circumscrivim al que és eixe micromecenatge en internet.
Pense, de veritat, que des del punt de vista, això xoca en eixe concepte més actual d'avui en dia.

Per tant, jo crec que és necessari revisar eixe concepte.

També, d'altra banda, la introducció de les persones beneficiàries, sent molt important arreplegar-les, estic totalment d'acord, però crec que l'article 3 restringeix massa eixa circumscripció del que és la persona beneficiària.
Encara…, us he comentat que vinc del món del dret, òbviament.
Pense que una clàusula general tal vegada faria falta per a no deixar-mos algunes possibilitats dins d'eixa tipificació que s'arreplega en l'article 3.

També diria que -sé que vaig justa de temps-…, però, per exemple, tal vegada en l'article 3 g, quan parlem d'una xifra de negoci no superior a 300.
000 euros, des del meu punt de vista, i el contacte que sí que tinc amb productores audiovisuals, etcètera, esta circumscrivint també este beneficiari en empreses molt modestes i en obres molt modestes.
Tal vegada caldria fer una revisió d'eixe aspecte.
Jo sé que per a fer una pel·lícula que no siga massa important, menys de 800.
000 euros és complicat fer-la.

Bé.
Pense que també una cosa que crec que està molt bé en este projecte de llei és l'interés social.
Me pareix, me sembla molt bé esta aposta per l'interés social, però me preocupa que no sapiguem arreplegar bé què és l'interés social, perquè l'interés social pot quedar tal vegada circumscrit en un criteri massa subjectiu.
I jo faria una revisió de què és eixe interés social, que sí que és cert que la nostra constitució econòmica arreplega que sempre té d'estar per damunt.
I, per tant, seria molt important en este projecte de llei de mecenatge.

Per a finalitzar, vull recalcar que hem de tindre clar que una cosa és mecenatge i una cosa és patrocini, que jo no estic confonent el que és patrocini i el que és mecenatge.
Són coses diferents.
Però avui en dia si podem pegar una ullada al que són els comptes socials de moltes corporacions, molts bancs, moltes empreses mercantil, vorem que tenen un apartat de comptabilitat social de mecenatge.

Per tant, no sent patrocini, sí que volen tindre eixe retorn en reputació, que és un intangible molt fort en mosatros, des del món de la comunicació saben treballar.
I per això dic que me preocupa que esta llei, que té de ser una llei moderna, encara que estiga arreplegant eixe concepte de filantropia que mos apropa a Cayo Cilnio Mecenas o Octavio Augusto quan se va conformar el que és el mecenatge.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Bernad.

Passem ara al torn dels grups parlamentaris.
El Grup Parlamentari Ciudadanos, la diputada Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias a la presidenta.

Y agradecerle a María Estela Bernad que haya venido aquí y la verdad que nos haya inspirado con su profesionalidad en la trayectoria del tema de mecenazgo.
Y la verdad que he tomado buena nota de lo que usted nos ha dicho.

Comparto con usted el tema del nuevo concepto de empresa que debe ser socialmente responsable y que sí que tenemos que alejarnos de estos conceptos de altruismo y actividades filantrópicas y hacerlo a nivel de buscar un consenso de futuro.
Y que sea una ley que funcione en esta comunidad, porque hemos visto que la anterior ley de mecenazgo había quedado un poco en standby y no había funcionado como debería.

Por este motivo, me gustaría preguntarle que más allá de lo que usted indicaba de un mecenazgo, más allá de una actividad…, el mecenazgo como actividad filantrópica o altruista, como bien se recoge en esta ley, ¿qué propondría usted, qué nos propondría?

Porque el concepto de altruismo está muy bien, pero estamos hablando de empresas.
Y altruismo…, yo utilizaría esa palabra para otro tipo de actividades.
Al fin y al cabo, tenemos que favorecer el mecenazgo y potenciar la cultura en esta comunidad.

En este caso, me gustaría preguntarle qué opinión le merece el concepto de micromecenazgo y en qué sentido cree que le puede aportar al fomento, inversión de la cultura, la investigación y el deporte.
Y si echa en falta alguna definición, más allá de los conceptos de mecenazgo cultural, micromecenazgo.
¿Echa de menos algún concepto que debería estar recogido en esta ley?

Sí que nos ha hablado de cuáles son los aspectos…, algunos de los aspectos relevantes respecto a la anterior ley.
Pero me gustaría que destacara algún aspecto que le gustaría que se contemplara en esta ley y por qué, que se ha olvidado.

Por otro lado, también me gustaría conocer en qué situación se encuentra actualmente el mecenazgo de la Comunidad Valenciana, si tiene datos sobre eso, y cuáles son las principales necesidades con las que se han encontrado en el caso de ser entidades o personas físicas.

Porque esa pregunta la quiero relacionar con lo que usted ha dicho.
Usted ha dicho que es muy subjetivo hablar de interés social, ¿no?
, que podemos dejarnos algunos aspectos cuando hablamos de interés social y que es un tema subjetivo.
Y propondría luego hablar de interés social, en lugar de hacer un estudio… Porque usted sí que ha dicho que habría que profundizar más en la terminología, pero ¿profundizar más en la terminología quiere decir quitar la palabra interés social y ser más exhaustivo a la hora de elaborar esta ley?

Y también nos ha hablado de que hay una cláusula general para…, en tema de beneficiarios.
Indicar una cláusula general, usted ha dicho, porque esto es muy específico.
¿A qué se refería cuando hablaba de una cláusula general?
¿Qué nos podemos estar dejando por el camino, si lo acotamos en esta línea?

Y ya para finalizar, sí que me gustaría que con mi pregunta, darle tiempo a que contestara o que ampliara con más información que usted tenía, porque sabemos que con ocho minutos no hay tiempo suficiente.
Si quiere aportar algo más que no ha podido aportar por la limitación del tiempo, sí que le agradecería que nos lo aportara porque yo creo que es vital tener la visión de los profesionales para intentar mejorar una ley, una ley que, por lo menos, que pueda tener viabilidad.

Porque hemos visto que la anterior ley quedó un poco así en standby y no funcionó como debería, y me gustaría que si vamos a trabajar, que trabajemos por una buena ley, siempre escuchando a los profesionales.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bon dia.
Y bienvenida.

Bueno, yo creo que esta ley sí que navega un poco entre la moderación y la falta de desarrollo de la ley anterior a un paso que sigue siendo un poco tímido; tímido porque parece que no está muy claro cómo definirse.
Yo creo que eso que usted ha señalado está bastante, está bastante claro.

De hecho, la propia ley no benefició…, benefició a muy poca gente.
Parece que se habla de 132.
000 euros desgravados y 2.
650 declarantes.
Es en realidad una ley que no ha visto la luz casi, no se ha puesto en práctica.

En ese sentido, la propia…, la dirección de hacienda, la dirección general, habla también de la necesidad de la prudencia.
Por ejemplo, en esos informes para saber cuántos contribuyentes, hay una cantidad también de deducción, se habla del 15 al 25%.
No sé qué opina de esas cantidades, porque en otras leyes, en otros países, se habla de más del 50%.
¿Cómo se puede plantear este asunto?

Y la propia ley que pretende favorecer la ley de mecenazgo dice que no quiere convertirse en un instrumento para que sirva para ahorrar impuestos.
¿Cómo es posible?
Quiero decir, que ahí hay…, se trata en realidad a lo mejor…, sí, sí me parece que hay una pequeña confusión, porque no se trataría tanto de ahorrar impuestos, sino dedicar ese capital a impulsar la cultura o a aspectos culturales.

Y me gustaría saber qué opina de que se haya quedado fuera el interés…, el medio ambiente u otro tipo de…, el interés social, ¿no?
, porque en realidad se habla de interés social, pero asuntos que estén en relación con ello quedarían fuera de la ley.
¿Cómo definiría usted la persona beneficiaria?

Y luego, hay un asunto al que nos enfrentamos, que es ¿se trata de ayudar al sector público o se trata de que la sociedad civil revierta en la sociedad civil?
La ley está proponiendo también que para las propias empresas públicas se pueda obtener ayudas o mecenazgo, y aquí yo creo que también hay un…, este terreno en el que la ley está indecisa.
¿Qué cantidades -usted ha hablado de 300.
000-, qué cantidades podíamos proponer?

Y luego, cómo definiría usted el interés social, porque la propia ley habla de que fuera…, se podría desgravar, plantear el mecenazgo y declara el interés social a posteriori.
¿Cómo considera esa propuesta?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara és el tor de Compromís.
El diputat Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Maria Estela Bernad, moltes gràcies per estar en comissió.

La veritat és que pense que ha sigut un moment interessant escoltar-la a vosté, primer de tot, perquè mos ha ajudat a emmarcar molt el que és la llei, el document de la llei, i a més començant pel preàmbul.
I mos sembla molt interessant que haja fet critiques a les definicions, amb la qual cosa ja tenim faena ací per a anar centrant-les.

Jo, a banda de les crítiques que vosté ha dit, que m'han semblat molt interessants i molt directes, sobretot pel que fa a la responsabilitat social i el significat del concepte d'altruisme, veig que les meues companyes li han preguntat molt que aclarira, diguem-ne, directament algunes de les crítiques que vosté ha fet: el tema de la responsabilitat social, el tema de la xifra de negoci de l'any anterior… No sé si… Ha parlat vosté que seria molt, per exemple, un projecte audiovisual, com puga ser una pel·lícula, la xifra de negocis d'una empresa anual vosté creu que haurà d'estar…, el normal és que estiga per damunt dels 800.
000 euros, perquè en un any hauran fet una pel·lícula.

Jo, a banda d'estes coses, que vosté ha dit…, li ho pregunte pel tema dels 800.
000 euros, que ha fet una proposta, no sé si és una proposta ferma o és una cosa que li ha vingut al cap (se sent una veu que diu: Â«M'ha vingut al cap.
Â») els 800.
000 euros.

Però sí que volia preguntar-li per altres parts de la llei que vosté no ha fet tant d'esment, i pense que…, m'agradaria que tinguera algunes paraules a vore vosté quina opinió té sobre el consell assessor de mecenatge i l'oficina de mecenatge que li donarà suport.
¿Què opina d'este consell assessor i, evidentment, de la part -la companya Llum, de Podemos, ha parlat un poc del tema- de les deduccions i dels beneficis fiscals a les empreses?
I com creu vosté…, tal com està plantejat, si això creu vosté que és aixina com s'hauria de plantejar, una llei, o pensa que s'haurien de canviar les xifres, les bases, etcètera.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

És el torn ara del Grup Socialista.
La diputada Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyora Estela.

Bé, moltes preguntes interessants, que ja no vaig a repetir, que les faig meues també perquè vosté conteste.

El que sí que… Vosté ha fet una referència explícita que en les persones i entitats beneficiàries mos podem deixar a ningú.
.
.
, i després.
.
.
, algú.
I després de llegir bé l'article 3, que és bastant extens, a mi m'agradaria, si vosté està pensant en algú o en alguna entitat o en alguna organització que mos…, que dins del que definix l'article 3 com a persones i entitats beneficiàries, en este moment se podria quedar exclòs.
M'agradaria que mos pogués il·lustrar en algun concepte que puga estar aquí dins.

Després, també ha parlat que el mecenatge hauria de ser una obligació social i que també el sector privat, en l'àmbit privat, tindríem tots de tindre esta responsabilitat.
A mi m'agradaria…, si creu, en general, que esta modificació que se proposa…, o esta norma que se proposa i que modifica l'anterior, que li sembla a vosté, en termes generals, si això…, si esta nova redacció podrà ajudar que realment el mecenatge al final s'implante en la societat civil com a fonamental a l'hora de recolzar, sobretot, la cultura, la investigació i l'esport.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Per part del Grup Parlamentari Popular, el diputat Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Gràcies, president.

En primer lloc, vull agrair, en el meu nom i del meu partit, la predisposició de la senyora Estela Bernad per col·laborar amb aquesta comissió, per millorar, si cap, el text d'aquest projecte de llei.

Per començar el meu qüestionari, volguera ajustar unes premisses bàsiques.
L'anterior llei del 2014, publicada al 2015 en el BOE, no ha segut desenvolupada adientment en aquestos quasi tres anys ja.
¿Considera vosté que si s'haguera fet el desenvolupament normatiu necessari i l'aplicació adequada seria necessària una nova llei o simplement un reajust d'aquells que s'hi va aprovar al 2014?

I dit això, passem a les preguntes concretes sobre aquest projecte de llei.
¿No pensa que són excessivament restrictives les exigències sobre les persones i entitats beneficiàries d'aquesta llei?

Ja mos ho ha comentat, però, de cara a possibles esmenes, m'agradaria redundar.
¿Considera que es deuria beneficiar el tractament fiscal que marca aquest projecte de llei a aquelles persones, empreses o institucions que col·laboren en projectes que superen els 300.
000 euros?
Em referisc, òbviament, a projectes de certa envergadura, com poden ser produccions musicals, audiovisuals cinematogràfics i, per suposat, a projecte d'investigació.

I tenint en compte que aquesta quantitat fa referència, i això és important en la llei, no a un projecte concret sinó a tota la xifra de negoci de dita empresa cultural.

En la mateixa línia que també li ha plantejat la diputada Llum Quiñonero, en el cas que pensara que sí, ¿podria dir-mos…, o ficaria límit a esta quantitat?
No dir-nos una quantitat, sinó ¿ficaria límit a eixa quantitat?

En un altre ordre de coses, mos agradaria saber la seua opinió sobre si li pareixen suficients les dos formes de mecenatge que marca aquest projecte de llei en el seu article 4, quan parla de, per un costat, donacions pures i simples de diners i de béns i, per una altra, de préstecs d'ús o comodat.

¿Considera suficientment especificada la condició del mecenatge i dels mecenes en aquest projecte de llei?

L'apartat g, punt 4, de l'article 13 ens indica també que es deurà considerar la relació entre el pressupost i l'impacte generat.
Dit impacte i donada la condició de la cultura sobre la societat, ¿es deuria considerar a curt, a mitjà o llarg termini?

¿Considera vosté l'interés general quantificable o podríem considerar que la cultura produïx un bé social a llarg termini difícilment quantificable?

I en aquesta línia, mos agradaria saber la seua opinió, qualificada opinió, sobre si considera important o necessari l'exigència de tota la tramitació administrativa que requereix aquesta llei per a donar la condició d'interés social a la possible persona, o col·lectiu o empresa que es vullga beneficiar de l'acció del mecenatge.

Després de llegir algun dels informes del Consell Valencià de Cultura, i que ens han servit de suport per a aquest projecte de llei, se me plantegen alguns dubtes que m'agradaria compartir amb vosté.
I a més, tenint en compte que mos ha donat un avançament en la seua postura.

¿Considera vosté que sols es deuria considerar mecenes el qui ho fa d'una forma altruista?

I, per últim, segons aquests informes, també existix important confusió o divergència entre el concepte de mecenatge nostre i el d'altres països occidentals.

I per a acabar, que se m'ha acabat el temps, ¿pensa vosté que aquest projecte de llei millora en alguna cosa totes aquestes qüestions i -el que és més important- ens incorpora adequadament al panorama internacional?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara seria el torn de la senyora Bernad per a finalitzar la seua compareixença.

La senyora Bernad Monferrer:

Moltes gràcies.

Si me… (Pausa) Intentaré -bé, ho he anotat-, intentaré contestar a tot, intentaré fer-ho d'una manera…, perquè moltes preguntes tenen a vore… (Pausa)

A vore, per a començar, jo crec que qualsevol projecte de llei que no siga destructiu de l'anterior, i jo en este cas pense -ho he dit clarament- que la llei que ja n'hi havia de 2014 era una llei bona però no està ben desenrotllada, aleshores no tenia cap sentit.
Perquè ja sabem, ací, en este projecte de llei sí que n'hi ha una consideració, en sis mesos, de tindre un desenrotllament reglamentari que és necessari, necessari perquè n'hi ha moltes coses -que no he entrat tampoc- que s'han de definir, que vostés m'estan preguntant però, òbviament, jo entenc que falta un desenrotllament reglamentari que adequara doncs el tema del consell, el de l'oficina, etcètera.
Però, bé.

No, la llei base, des del meu punt de vista -i ja ho he dit-, la del 2014, una llei important perquè feia referència a un aspecte que la nostra terra doncs té molt de patrimoni i feia falta arreplegar la manera que eixe patrimoni (algú tus) no es perga, i jo pense que és veritat que tenint-lo i veient que no s'estava actuant era necessària una llei.

Ara, n'hi ha un projecte de llei que seguix molt, n'hi ha moltes coses que són clarament iguals al que seria però, des del meu punt de vista, jo pense que estem en projecte, per la qual cosa es pot millorar.

I la meua aportació -que també m'estan comentant-, i per això el meu final de clarificar que no és el mateix patrocini que mecenatge, i que estem parlant de responsabilitat social corporativa, doncs volia incidir en el tema que no és el mateix el concepte, almenys des de les persones que treballem com intangible la responsabilitat social corporativa, no és el mateix parlar de voluntariat que parlar d'altruisme; l'altruisme és filantropia, la filantropia és l'amor per les persones i per… No és el mateix, no es tracta de fer un do, de donar almoines, ¡no!
, per la qual cosa, a mi m'agradaria que la redacció d'esta nova llei fóra una redacció moderna, deixem-nos de termes que no s'adeqüen a això.

Vaig a llegir perquè, si no, no m'enrecordaré del que m'han comentat.
(Soroll de papers)

Bé, pel que fa al micromecenatge, és una realitat; és una realitat que avui en dia s'arreplega i, per tant, el crowdfunding fora d'Espanya s'utilitza un muntó, sobretot a Europa, i està ajudant doncs a tot el que és el cinema alternatiu, projectes alternatius, sobretot és una manera de poder finançar.
Jo ho veig bé, tal vegada, la veritat és que tal como estava arreplegat en l'anterior llei l'única diferència és el terme altruista, sí, altruista.
(Algú tus)

Dades, jo no puc donar dades en concret, jo treballe la responsabilitat social corporativa.
(Algú tus) I tot el que jo he vist de la responsabilitat social corporativa vinculat al mecenatge, ¿eh?
, doncs és igual que si saben el concepte de responsabilitat social corporativa.
¿Què és la responsabilitat social corporativa?
És el compromís, ¿no?
, voluntari, no altruista, voluntari, per la qual cosa ja tots sabem que és un retorn que es fa, es fa a la societat, es fa al territori, i que si ho demanem a les persones, perquè el concepte responsabilitat social corporativa, prèviament la responsabilitat social també se'ns està demanant a les persones individualment, ser responsables.
I durant molts anys, bé, sempre, les persones (algú tus) han tingut l'obligació de fer un retorn per tot el que la societat i el territori ens dóna.
N'hi ha obligacions i exigències moltes vegades que no estan d'acord perquè donar la vida, o anar a una guerra, però s'ha demanat a les persones i mai -diguem- s'ha dubtat d'este compromís.
Doncs, demanem el mateix.

Les corporacions són persones, persones jurídiques, les corporacions han de retornar tot el que estan prenent de la societat, i per això ha de ser una obligació, no mos hem de trobar incòmodes, però és una obligació voluntària.
És veritat, i li done les gràcies perquè m'he quedat molt restringida, molt constrenyida, ¿no?
, és veritat que s'ha d'entendre què significa voluntària, i és veritat que també no podem deixar que qualsevol persona decidisca fer això, o allò, o tal.
Però, per això clarificar que es tracte d'un compromís i que es tracte (algú tus) d'una cosa voluntària perquè és responsabilitat social però controlat.

Eixa obligació no ha de ser d'una manera aleatòria, i per això està, i jo sí que crec en l'interés social, i l'interés social està arreplegat en la nostra Constitució, i la nostra Constitució ja en el preàmbul, quan es defineix com model, ¿eh?
(algú tus), i diu que estem en un estat democràtic i social ja mos està impregnant d'eixe interés social, per la qual cosa l'interés social és obligatori, però s'ha de definir què és exactament l'interés social.

Sí, quan mosatros, o siga, com un estat en el que el nostre marc econòmic està molt clarament definit, i la llibertat de comerç i d'empresa és una cosa que cap persona dubta, però, tanmateix, sí que fiquem límits, doncs es tracte del mateix.
Estem ficant límits en l'interés social perquè no es pot tampoc dir que qualsevol pot fer -diguem- mecenatge, el mecenatge ha d'estar controlat perquè té una recompensa, que és tota la part -que jo no vaig a entrar ahí- tributària, ¿eh?
, que no sóc persona que entenga però, òbviament, no podem pensar que tindre eixos avantatges fiscals suposa, suposa o és com un regal, ¿no?
, i una manera també òbviament de fer que les empreses doncs tinguen més responsabilitat.

Mosatros, és com tot, podem, la responsabilitat social és una cosa que (algú tus) s'ha d'exigir a les empreses, i ho dic clarament, exigir encara que siga voluntària.
I l'exigència és de la societat perquè la societat mirem amb més simpatia a les empreses que contribuïxen, i la societat no som, està bé que l'estat mos empare i mos ajude però deu de confiar amb nosaltres, deu de confiar que tenim, que podem pensar si estes empreses el que fan en el medi ambient, el que fan en la societat de no intervindre, són egoistes, doncs no mos cauen bé i nosaltres no anem a les empreses.
Les empreses, òbviament, estan per a guanyar diners -ja ho he dit-, estan per a guanyar diners, l'ànim de lucre no podem llevar-lo de l'empresa però les empreses han de retornar.

El que em deia, per exemple, de què em pareix el consell i l'oficina, doncs em pareix bé.
El que passa és que jo pense que en el moment en què s'haja de desenrotllar reglamentàriament s'hauria de clarificar bé eixa oficina i eixe consell, perquè em fa molta por moltes vegades -però això és una opinió personal i jo estic parlant personalment- que si els consells són massa grans doncs han d'estar les coses molt clarament definides per a funcionar bé.

Aleshores, ¿està bé?
Doncs, ¡clar que sí!
, està bé, i és una manera de funcionar, però eixe reglament haurà de clarificar la manera, i les formes, la quantitat, el nombre de membres que tinga eixe consell, etcètera.
(Soroll de papers)

Bé, la qüestió que m'han comentat també de la clàusula general.
Una clàusula general, en estos moments jo no podria dir concretament un beneficiari que s'escape a esta llei però qui em diu que dins de, perquè estem parlant en comunicació, o siga, les noves tecnologies ja no són noves, tot avança molt ràpidament.
Aleshores, no podem contemplar el futur però sí que podem…

I una redacció d'una llei, bé, ací estem tots dedicant-mos un matí, una redacció d'una llei costa molt.
I per això jo dic com ajuda, perquè ací estic jo per a vore si puc ajudar en alguna cosa, em pareix que contemplar clàusules generals que en qualsevol cas de dubte, que mos han deixat…, sobretot jo sempre dic el de la clàusula general quan em trobe en un llistat de coses perquè qui em diu que jo no m'ha oblidat d'alguna cosa, o qui em diu que en un futur no apareguen nous models.
I per això és el tema de la clàusula general.

Sí que quan vaig estar llegint la llei, sí que em vaig adonar que alguna cosa em faltava i, ara, en este moment no ho puc dir, la veritat.

No sé si em deixe alguna cosa més, sí, em deixe moltes coses, sí.

La senyora presidenta:

Hem de donar-li pas al següent compareixent.

La senyora Bernad Monferrer:

Ja, és que em sap malament.

La senyora presidenta:

Ja, però mos hem passat set minuts.

La senyora Bernad Monferrer:

Bé, bé, ho sent molt.

És el que passa, que el temps està molt limitat.

La senyora presidenta:

Sí.

La senyora Bernad Monferrer:

Doncs, moltes gràcies.

I, de totes maneres, jo estic ací a l'abast de vostés i els puc ajudar.

La senyora presidenta:

Clar, i els compareixents, en tot cas, si volen fer arribar documentació als diputats sempre podran fer-ho, ¿d'acord?

La senyora Bernad Monferrer:

Sí, moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyora Bernad, per estar avui en la comissió.

Anem a continuar.
El que passa és que tenim un canvi perquè la senyora Remedios Martínez Duarte ens ha avisat que no pot vindre, ho ha fet ara mateix, i ens consta que Miguel Ángel Nogueras Carrasco, que és el compareixent que tenim preparat a la una i deu, ja està preparat, aleshores podria… (Veus) ¿No?
¿Es eso?
¡Ah!
¿Pasamos a José Ignacio?
Está viniendo.
(Veus)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor José Ignacio Casar Pinazo

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
el senyor Miguel Ángel Nogueras, però no és cert.
Anem amb el senyor José Ignacio Casar Pinazo.

Té vosté huit minuts per fer la seua primera exposició a la compareixença.

El senyor Casar Pinazo:

Muchas gracias.

En primer lugar, quiero manifestar mi absoluta defensa de este proyecto de ley que ha de servir para incentivar nuevas acciones de mecenazgo y para recompensar las que ya se llevan a cabo.

En este sentido, quiero trasmitirles que el Museo de Bellas Artes de Valencia recibe sistemáticamente donaciones de obras de arte que no son, en modo alguno, recompensadas.

Durante 2015 recibimos dos donaciones por importe valorado en 15.
000 euros; durante 2016 se recibieron quince donaciones por importe de 26.
500 euros, y en el 2017, cinco donaciones, por importe de 62.
000 euros.
Ninguna de ellas ha sido recompensada.

Y, en segundo lugar, también quiero agradecer la oportunidad de poner sobre la mesa algunos aspectos del proyecto de ley.

Como van a tener muchas comparecencias, les voy a indicar muy sucintamente los cinco objetivos de mi intervención.

En primer lugar, es referido al artículo 3, en el que se habla de personas y entidades beneficiarias del mecenazgo, en el que no se incluye ninguna referencia ni al Museo de Bellas Artes de Valencia, ni tampoco al IVAM o a otras instituciones museísticas de la Generalitat valenciana.

En segundo lugar, en el artículo 4 -modalidades de mecenazgo-, aparecen los préstamos de uso o comodato como objeto de mecenazgo.
En el caso de bienes muebles, me gustaría que se aclarara si por actividades de carácter cultural, como son las exposiciones, entrarían dentro del objeto del mecenazgo.

En el artículo 9 -sería el tercer aporte-, en el Consell Assessor del Mecenatge, hay ausencia de representantes de las instituciones museísticas.

La cuarta aportación sería relativa a la nueva redacción del apartado q de la disposición final primera, de las deducciones de la cuota autonómica, en el que hay una cierta incongruencia en la necesidad de exigir una determinada cualificación para el reconocimiento de las obras de arte como objeto de un beneficio fiscal, cuando luego esas obras entran en el museo y automáticamente tienen la cualificación.
Es decir -luego se lo explicaré-, hay un problema de incongruencia en la determinación del bien que tiene que ser donado.

Y, al mismo tiempo, se requiere que sea la junta de valoración el organismo que valore económicamente el carácter de esa donación, cuando el museo de bellas artes, por ejemplo, tiene un patronato entiendo que en muchas ocasiones probablemente más cualificado para valorar la importancia de una obra de arte que la propia junta de valoración.

Y, finalmente, solicito una nueva redacción para la disposición transitoria única, relativa a las declaraciones de interés social, que yo no logro.
.
.
, que no logro comprender.

Respecto al primer apunte, que es el artículo 3, que está reflejado en la página 42.
001 del proyecto de ley.
El artículo 3 menciona las entidades susceptibles de ser beneficiarias del mecenazgo, y engloba en la letra b a La Generalitat, a sus organismos públicos, a las fundaciones del sector público y a los consorcios adscritos a las mismas.

Me preocupa la ausencia del museo de bellas artes entre las instituciones expresamente beneficiarias del mecenazgo y, también, que no haya mención alguna a ninguna institución museística.

Es probable que se haya querido difuminar, bajo el paraguas de la Generalitat valenciana, el conjunto de museos públicos integrados en el sistema valenciano de museos.
Yo, eso lo puedo comprender, pero, desde luego, no lo comparto.

Pero también me preocupa que no haya una mención expresa a los museos y colecciones museográficas de titularidad privada, que son reconocidos al amparo del título IV de la Ley 4/1998 del patrimonio cultural valenciano.

Es decir, ¿cómo habría que reconocer los museos y colecciones museográficas de titularidad privada para que fueran objeto de.
.
.
, susceptibles de ser beneficiarios del mecenazgo?
A través del epígrafe g.
5, que habla de empresas culturales, es decir, yo creo que queda ahí una laguna que probablemente sea necesaria.

En cualquier caso, considero que hay poco reconocimiento en este proyecto de ley a la labor de conservación del patrimonio que la Ley 4/1998 otorga a los museos y a las colecciones museográficas reconocidas cuando se llega incluso a mencionar en el proyecto de ley los colegios mayores de las universidades públicas.

Llamo la atención sobre el hecho de que el premio o la distinción del mecenazgo lleve el nombre del señor Pere Maria Orts i Bosch, que fue precisamente un gran donante del museo de bellas artes.
Sin embargo, hay una cierta extrañeza en que no aparezca ni el museo de bellas artes ni el IVAM entre las instituciones beneficiarias del mecenazgo con una denominación expresa.

Respecto al segundo apunte, el artículo 4, en la página 42.
003, relativo a las modalidades del mecenazgo, establece los préstamos de uso o comodato como objeto de mecenazgo.

En el caso de los bienes muebles, me gustaría que se aclarase si actividades de carácter cultural, como son las exposiciones temporales, pueden ser objeto de mecenazgo, ya que se menciona expresamente los préstamos de uso o de obras de arte de calidad garantizada.

Eso tiene de repercusión también.
.
.
, o se vincula con el artículo 10.
b y con el 14.
1, que establece que sea la junta de valoración quien tenga que establecer la tasación del importe de ese mecenazgo.
Eso genera una complicación de gestión tremenda para el desarrollo de una exposición temporal.

Yo creo que deberían ustedes obtener más opiniones técnicas, y probablemente, la opinión de los directores del IVAM o del consorcio de museos respecto a este tema, que tiene importancia en la gestión, no debería ser ajena.

Respecto al tercer apunte, en el consell assessor del mecenatge, ya les he comentado antes que hay una manifiesta ausencia de las instituciones museísticas, lo cual tiene importancia y lo considero un hándicap a la hora de valorar y enjuiciar las declaraciones de interés social, la propuesta de distinción o incluso el reparto del tercio de las sucesiones abintestato que se establece por la propia ley.
Es decir, los museos no van a poder pelear por ese tercio, directamente por ese tercio de las sucesiones abintestato.

Respecto al cuarto apunte, es la disposición final primera, la nueva redacción, se dice que hay que tener en cuenta.
.
.
, -esto está en la página 42.
008 y es la nueva redacción de la letra q- hay que tener en cuenta que en muchísimas ocasiones las donaciones que se hacen al Museo de Bellas Artes de Valencia, y en general a los museos, los bienes que se donan no tienen la cualidad de bienes inscritos, la cualidad previa de bienes inscritos en el patrimonio cultural valenciano.
Cualidad que es necesaria para que luego haya un reconocimiento de esa donación, según establece la ley, como objeto de un beneficio fiscal para el donante.

Sin embargo, una vez que esos bienes han sido aceptados, en el caso del museo de bellas artes por el patronato del museo, y pasan la puerta del museo, automáticamente tienen la consideración de patrimonio cultural valenciano, por efecto del artículo 72.
1 de la Ley 4/1998, y en el caso para cualquier colección museográfica y en el caso del museo de bellas artes, por aplicación además del artículo 5.
3 del reglamento de museos de 1987.

Por lo tanto, todas estas donaciones que he mencionado antes no estaban inscritas previamente en el inventario.
Y, por lo tanto, al no haber estado inscritas previamente en el inventario, no han tenido objeto de ningún tipo de beneficio fiscal.

Una vez que han pasado la puerta del museo, todas estas donaciones están consideradas como bienes del patrimonio cultural valenciano.
Hay una cierta incongruencia en ese tema.

Y como me quedo sin tiempo, esto habría que verlo, tener en cuenta también, con la nueva redacción de la letra s.
2.
f, en la página 42.
010, que habla que es la junta de valoración quien tiene que hacer una valoración económica de la importancia de esas obras de arte para que sean objeto de un beneficio fiscal.

Esto es importante, esa valoración es importante, probablemente para instituciones que no tengan ningún órgano colegiado que las rijan.
Pero en el caso del museo de bellas artes, que cuenta con un patronato nombrado también por la conselleria y en el que participa la real academia de bellas artes, el ministerio de cultura y la propia conselleria, yo creo que no tiene mucho sentido que sea la junta de valoración quien tenga que determinar cuál es la política de aceptación de donaciones del propio museo de bellas artes.

Y el quinto apunte, que es la disposición transitoria única, les pido simplemente que la vuelvan a leer y que establezcan si está bien redactada o no, porque yo no he conseguido entenderla.
(Veus) Sí, la página 42.
007.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Casar.

És ara el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos.
La diputada Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

En primer lugar, agradecerle que haya venido aquí a comparecer y, sinceramente, me ha gustado mucho su intervención.
He tomado buena nota de todo lo que nos ha indicado y yo creo que es información que deberíamos todos los diputados que estamos aquí presentes contemplar y enmendar en función de estas necesidades que usted ha detectado.

Estaba leyendo la disposición.
.
.
, -voy a empezar por el final- la disposición transitoria única, que habla del interés social.
Quiero hacerle una pregunta: ¿por qué entiende usted que no está bien redactada?
¿Porque lo deja a la subjetividad esto del interés social?

El senyor Casar Pinazo:

No, porque dice exactamente: a partir de la constitución del consell assessor, será necesaria la declaración de interés social a efectos de la aplicación de las desgravaciones fiscales, lo cual es bastante obvio.
Pero, ¿y antes?
¿Qué pasa desde el momento en que se aprueba la ley hasta que se constituye el consell assessor?

La senyora Ventura Campos:

Vale, pues agradecerle la aclaración.

Por otro lado, me gustaría.
.
.
, sí que es cierto que usted.
.
.
, no se ha querido hacer mención a los diferentes museos de la Comunidad Valenciana, pero sí que se hace mención a.
.
.
, a una persona, a Pere Maria Orts i Bosch, a la hora de.
.
.
, en esta ley.
En este caso yo creo que también deberíamos de tenerlo en cuenta y me ha gustado mucho que usted lo indicara.

Me gustaría preguntarle: ¿qué opinión le merece el concepto de micromecenazgo que se recoge aquí?
Y, ¿en qué sentido cree que se puede aportar al fomento o inversión de la cultura, investigación y deporte?

Por otro lado, me gustaría preguntarle si echa de menos alguna definición o algún concepto de mecenazgo en esta ley, si echa de menos algún aspecto que crea usted que es relevante.

La anterior compareciente nos ha hablado de que no se tiene que hablar de mecenazgo como algo altruista, sino como una responsabilidad social corporativa que tiene que ser de manera voluntaria, pero que tiene que aportar a la sociedad y a las empresas.
¿Qué opina usted al respecto?

Por otro lado, me gustaría preguntarle cuáles son los aspectos más importantes que destacaría de esta ley, aunque ha destacado cosas a mejorar, pero qué es lo más importante que destacaría y si ve usted algún aspecto que no se contempla en esta ley y que sí que se contemplaba en la anterior.

Y, por otro lado, en cuanto a.
.
.
, si considera positivo la ampliación de la deducción en esta ley del 15% a 25%.
Y, ¿cómo cree que puede repercutir en la inversión de la cultura, el deporte no profesional y la investigación?

Y ya para ir finalizando, si encuentra algún aspecto del mecenazgo que se debería de contemplar.
¿Algún aspecto del mecenazgo que se han olvidado?

Y yo creo (inoïble) .
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ventura.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
La senyora Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bienvenido y buenos días.

Gracias por la rapidez en ocupar el sitio del compareciente.

Yo creo que tenemos delante de.
.
.
, en nuestras manos la posibilidad de hacer una.
.
.
, desde luego, de hacer una buena ley, una ley que sirva, que se pueda desarrollar y que pueda concretarse también la participación de las empresas y de las donaciones, en este caso.

Veo que.
.
.
, claro, desde el conocimiento y la realidad concreta que le atañe la dirección de un museo de la categoría del Sant Pius, es muy importante que consideremos cuál es el papel del mecenazgo en una institución pública, que yo creo que es uno de los asuntos que esta ley propone.

¿Este sector público necesita ser ayudado?
¿O en realidad se trata de una ayuda, se trata de una forma de cooperar de las entidades públicas, las personas jurídicas?
, que, de hecho, están participando.
Ya lo han hecho continuamente, ¿no?
, entregar las obras, donar sus obras.

Y, ¿cómo se puede plantear ese reconocimiento más allá de estos incentivos fiscales que se proponen, más allá también de un reconocimiento formal, más allá de un reconocimiento.
.
.
, bueno, con algún tipo de distintivo público?

Está usted hablando en este momento de la posibilidad de que.
.
.
, esta parte final que antes señalaba, ¿no?
En muchas ocasiones, los bienes que se les entregan no tienen cualidad de bienes inscritos y no tienen beneficio fiscal.
¿Cómo se podría proponer para que lo tuvieran?
¿Cómo se puede plantear?
¿Se propone previamente?

El hecho además de la propia ley, pues yo creo que hay algunas cosas que yo creo que tenemos que buscar también una solución, porque se plantea a posteriori en la declaración de bien social.
¿Cómo lo vamos a resolver?
Es encontrar la manera de concretarlo.

Hay otro asunto que me gustaría saber su opinión, que tiene que ver con la definición de la conformación del consejo este de mecenazgo.
¿Cuál debería ser su formación?
¿Quiénes deberían formar parte de él y quién debería elegirlo y entre quienes?
Entiendo que las universidades, las entidades públicas, privadas, pero también personalidades del mundo de la cultura, del arte, del mecenazgo, nacionales, internacionales, locales.
¿Cómo plantearlo, no?
De manera que pueda facilitar también este acercamiento.
Yo creo que también el mundo de los museos y del arte es uno de los terrenos que más experiencia o más frustración hay en este sentido porque es el más antiguo, es una experiencia consolidada como instituciones.

Es necesario, usted señalaba la necesidad de señalar que no están los museos, no está el consorcio, no está el IVAM nombrado.
Es necesario.
Yo veo también que hay algunos…, habla también de la ciencia, no hay ninguna institución científica que se proponga ni tampoco hay…

Y respecto al deporte, solo habla de las federaciones, y no tengo claro si solo son las federaciones las que deben estar o cómo plantearlas.
No sé si al plantearlo nos dejamos muchas instituciones fuera y a lo mejor lo que hay que hacer es quitar los colegios mayores.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís, el diputat Nadal, té vosté la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Casar Pinazo, per estar este matí ací, amb nosaltres.
La veritat és que estos processos de participació ciutadana, a banda de ser, diguem, un procés ètic pel qual mostrem una transparència i una permeabilitat cap a la societat, doncs evidentment tenen una vessant molt pràctica amb una de les coses que ha dit vosté, no?
I per això li agraïm la seua presència ací.

Vosté diu que en l'article 3, pel que fa als beneficiaris, inclouria vosté directament el centre museístic tan públic com privat.
I és possible, que és una de les coses que haurem de discutir ací, si el centre museístic ha d'estar inclòs com a tal, explícitament en l'article 3, encara que jo crec que evidentment sí que està inclòs amb la redacció que hi ha, eh, però és una cosa que podem parlar.

Sí que trobe més interessant el tema que ha dit vosté de l'article 9, tant pel que fa al consell assessor que preveu esta llei, en el sentit que podia xocar amb altres òrgans que ja preveu altres museus, com en este cas, com ha dit vosté, el Museu de Belles Arts de València i l'IVAM, tant pel que fa al patronat del Museu de Belles Arts com pel que fa al consell assessor de l'IVAM, que va aprovar fa poc ací en la llei de l'IVAM.

M'agradaria preguntar-li directament com ho faria vosté això, si d'alguna manera explicitaríem, podríem explicitar en la llei que eixos consells assessors o patronats que té cada museu podrien, diguem-ne, informar favorablement de l'ús social que poguera tindre o si creu que haurien d'estar presents en el consell assessor que preveu esta llei de manera directa o no fa falta, perquè ja tenen el seu propi consell assessor.

D'altra banda, jo pense que una cosa molt interessant que ha dit vosté és que si, diguem, que els donants del Sant Pius V explicant-mos això que ha explicat vosté, que si els béns han d'estar inscrits per a tindre el benefici del mecenatge, eixos donants no hagueren entrat dins d'esta llei de mecenatge, tal com ho ha explicat vosté, no?
, amb la qual cosa evidentment tenim un problema important.
Si els donants, o siga, la gent que ja té eixa acció primera d'anar a donar, quan no hi havia un marc legal fet, no podia entrar dins d'este marc legal que estem intentant que siga nou, modern, el més europeu possible, doncs evidentment tenim un problema que haurem de solucionar.
Per tant, li donem les gràcies per haver alertat d'este problema i si en el temps que té, com dia la companya Llum Quiñonero, podria explicitar-mos una mica més com es podria fer açò, no?
, perquè no tinguérem este problema.

I bé, i res més, simplement reiterar les gràcies per haver vingut.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Socialista, la diputada Besalduch té la paraula.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Sí.
Gràcies, presidenta.

Bon dia al senyor Casar.
La veritat és que mos ha fet una lliçó magistral per a millorar.
Estic segura que de les aportacions hem pres tots bona nota.

A mi sí que m'agradaria també que mos expliqués si la reforma de la llei que tenim ara, damunt de la taula, en global li sembla una bona llei.
Que si també molts dels aspectes que vosté mos ha ficat l'èmfasi d'aspectes que se poden millorar considera que han d'estar inclosos directament en la llei o que poden ser objecte del desenvolupament posterior en el reglament.

I m'ha paregut molt interessant la referència que ha fet que moltes donacions que se fan als museus de béns que no estan dins del catàleg, una vegada incorporats en els museus sí que podrien ser beneficiaris dels beneficis d'esta llei.

I jo no sé si en l'article 13, en l'apartat segon, quan parla de la declaració d'interés social a posteriori, dins d'este article se podria entendre inclòs o si caldria millorar este apartat concret de l'article per especificar el que vosté mos ha dit.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Popular, senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Quiero agradecer, antes de empezar, en mi nombre y en el de mi partido, el partido que represento, la predisposición de don José Ignacio a colaborar con esta comisión para mejorar, si cabe, el texto de este proyecto de ley.

Para empezar, mis dudas y cuestiones, quisiera ajustar una premisa básica.
La anterior ley de 2014 no ha sido desarrollada en estos últimos casi tres años.
¿Considera usted que si se hubiera hecho el desarrollo normativo necesario y aplicación adecuada sería necesaria una nueva ley?
¿O simplemente una modificación o reajuste de la anterior?

Dicho esto, pasemos a las preguntas concretas sobre el actual proyecto de ley.

¿No cree excesivamente restrictivas las exigencias sobre las personas y entidades beneficiarias de esta ley?

Me consta que alguna de las preguntas de una forma quizás no tan concreta ya la ha contestado, pero permítame que haga las preguntas concretas para que después a nosotros nos puedan servir de documento de trabajo.

¿Considera que se debería beneficiar del tratamiento fiscal que marca en su proyecto de ley aquellas personas, empresas o instituciones que colaboren en proyectos que superen los 300.
000 euros?
Me refiero, obviamente, a proyectos de cierta envergadura, como puede ser reducciones musicales, audiovisuales, cinematográficos, por supuesto, proyectos de investigación o incluso proyectos museográficos.

Y teniendo en cuenta esa cantidad, también hace referencia, no a un proyecto concreto, sino a toda la cifra de negocio de dicha empresa pública.
En el caso de ser que sí, ¿pondría usted límite a esa cantidad?

En otro orden de cosas, ¿le parecen suficientes las dos formas de mecenazgo que marca este proyecto de ley en su artículo 4.
1, donaciones puras y simples de dinero, bienes y derechos y préstamos de uso o como dato?
¿Considera suficientemente especificada la condición de los mecenas en este proyecto de ley?

El apartado g, del punto 4, del artículo 13, nos indica que se deberá considerar la relación entre el presupuesto y el impacto generado por la obra o acción objeto de esta propuesta de mecenazgo.
Dicho impacto, y dada la condición de la cultura sobre la sociedad, ¿se debería considerar a corto, y medio o a largo plazo?

En esa línea, ¿considera usted por tanto necesaria la exigencia de toda la tramitación administrativa que requiere esta ley para dar la condición de interés social al posible beneficiario de la acción del mecenazgo?
Hay que recordar un porcentaje importantísimo de los artículos de esta ley van exclusivamente dirigidos a conceder esa condición de interés social.

Después de leer algunos de los informes del Consejo Valenciano de Cultura sobre el mecenazgo y que han servido de soporte para este proyecto de ley se me plantean algunas dudas que me gustaría trasladarle.

En primer lugar, ¿considera usted que sólo se debe considerar mecenas al que lo hace de una forma altruista?

Y, por último, según estos informes, también existen importantes confusiones y divergencias entre el concepto de mecenazgo nuestro y el de los países occidentales en cuestiones como el tratamiento del soporte privado a las causas culturales, tratamiento de las industrias creativas, etcétera.
¿Piensa usted que este proyecto de ley mejora en algo todas estas cuestiones y nos incorpora adecuadamente al panorama internacional?

Y, por último, una duda que ya ha matizado y le han preguntado también, pero que me gustaría insistir: ¿qué y a quién añadiría o eliminaría del consejo asesor?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara té el torn el senyor Casar Pinazo, per concloure.

El senyor Casar Pinazo:

Bien, en primer lugar pues necesitaría como dos horas, pero solamente para aquellos aspectos de los que sé.
Es decir, quiero dejarles muy claro que mi comparecencia en esta comisión ha sido por objetos muy concretos.
Es decir, que no pretendo hacer ni una enmienda a la totalidad de la ley del mecenazgo ni comparar esta ley con leyes anteriores, ni hablar de cosas de las que no tengo ni idea.
¿Vale?

Por lo tanto, yo creo que es muy importante, y yo creo que esta ley va en esa línea, y probablemente la ley anterior ni se ha desarrollado, y era una ley, en ese sentido, que yo siempre he valorado como muy laxa porque no tenía, no concretaba demasiadas cosas.
Yo creo que es fundamental que en el ámbito valenciano logremos instituir una cultura de mecenazgo.
Eso me parece absolutamente fundamental.
Hay que apostar por esa cultura del mecenazgo.

Cuando la decisión, si la ley tiene demasiados artículos, si es una ley muy reglamentista, poco reglamentista, no lo sé.
Es decir, no me corresponde a mí valorar, no soy legislador, soy estrictamente un técnico, me preocupa el museo de bellas artes, me preocupan las donaciones y me preocupan las instituciones museísticas de la Comunidad Valenciana.
Por lo tanto, mi papel va exclusivamente dirigido a esos aspectos, no voy a entrar a hablar de esos aspectos que entiendo que son estrictamente técnicos.

Me parece importante que haya una mención explícita a las instituciones museísticas, tanto al sistema valenciano de museos, es decir, la Ley 4/1998 habla del sistema valenciano de museos.
Dentro del sistema valenciano de museos están los museos y las colecciones museográficas.
El tratamiento de los bienes de los museos y de las colecciones museográficas es exactamente el mismo a los efectos de la conservación y de la manera de tratamiento administrativo de esos bienes.
Por lo tanto, me parece fundamental que dentro, en el artículo 3, dentro de las entidades beneficiarias del mecenazgo cultural aparezcan las instituciones museísticas.
Esa es una respuesta muy concreta a alguna pregunta que se ha formulado.

Respecto a la presencia o no de algunas instituciones en el consell del mecenatge, yo creo que instituciones como el IVAM o el museo de bellas artes, que cuentan con patrono o con unos órganos asesores específicos de amplio espectro cultural, deberían estar recogidos en cierta medida en ese consell del mecenatge, precisamente para que la presencia de las instituciones esté patente en ese consejo asesor que tiene un papel fundamental.
Porque hay que darse cuenta que las declaraciones de interés que tiene que realizar el consell del mecenatge son especiales o son genéricas.
Es decir, y esto es un tema importante, las declaraciones genéricas que ya establece la propia ley de mecenazgo habla de que las actividades de la Generalitat valenciana automáticamente tienen el carácter de interés social, por lo tanto son receptoras de los temas del mecenatge.
Por lo tanto, ahí sí que les pediría que es muy importante que se establezca, que se hable precisamente de las exposiciones temporales y de los contratos y cesión de uso de bienes culturales a esas exposiciones temporales que, a mi juicio, y en desarrollo de la ley, tienen el carácter de actividades objeto de mecenazgo y que pueden tener, pueden generar alguna controversia.
Es decir, si un coleccionista privado presta una obra a una exposición temporal o la presta a la colección estable de un museo para ser objeto de disfrute público, ¿va a recibir mecenazgo por parte de esa…, en virtud de esa actuación?
Y, además, si hay una actuación de conservación o de restauración de ese bien, ¿eso va a ser…, habría que deducirlo del beneficio fiscal de ese mecenazgo?
Es decir, son temas en que me gustaría que, de una manera muy específica, entraran ustedes.

Yo creo que el tema de la valoración de los 300.
000 euros, que me presentaba usted, no tengo ni idea.
No lo sé.
No le puedo contestar porque no he entrado a valorar esos aspectos.

Me importa, y ya se lo he dicho antes, la cualidad de los bienes inscritos… Ya estoy fuera de tiempo, es decir, estoy superado por el conjunto de preguntas que han realizado ustedes.
Siento no poder profundizar más.

Pero, en cualquier caso, sí que considero que es una magnífica oportunidad para mejorar y para profundizar y para crear, en el fondo, una cultura de mecenazgo que, en este momento, no existe en el ámbito valenciano.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Casar Pinazo.

Com li deia a la compareixent anterior, sempre que vullguen fer aplegar als diputats i a les diputades de la comissió documentació, poden fer-ho.
O siga, que no n'hi haurà cap problema si vosté vol ampliar amb alguns documents.
.
.
, podrà fer-ho.
(Diversos diputats parlen alhora)

Ja.
Bé, jo el que els dic és que els temps són els temps que tenim en la mesa.
Vostés, entenc que podrien quedar amb el senyor Casar Pinazo i fer-li les preguntes que consideren, més que res perquè tenim molts compareixents hui i se mos va.
.
.
Clar.
Per què a uns si i a altres no?
Açò podria ser un poc estrany.

Moltes gràcies, senyor Casar.
Un plaer.

El senyor Casar Pinazo:

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

I me comenten que tenim ja el següent compareixent en la sala, que seria el senyor Enrique Alborch.
Sí?
Doncs, en voler, senyor Enrique Alborch.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Enrique Alborch Domínguez

La senyora presidenta:

Doncs, continuem amb la participació del senyor Enrique Alborch Domínguez.
Tindrà huit minuts per a fer la seua exposició.

Així que.
.
.
, en voler.

El senyor Alborch Domínguez:

Buenos días a todos.

Yo voy a expresarme…, aunque me exprese indistintamente en castellano y en valenciano, lo había preparado en castellano y lo voy a presentar en castellano, pero no tengo ningún problema en contestar a sus preguntas en la lengua que quieran.

Bueno, yo quisiera comenzar mi intervención expresando mi satisfacción por este proyecto de ley sobre mecenazgo.

Yo considero que en él se abordan una serie de cuestiones muy importantes, como es el concepto, como es el objeto y la finalidad, como es el consejo asesor, ya menos relevante, quizá, la oficina, pero sí (inintel·ligible) … ser muy importantes los criterios para la selección de interés social, y en eso probablemente es en lo que más centre yo en mi intervención.

Como investigador que soy y como director que he sido de dos centros de investigación -hace unos años dirigí el centro de investigación del hospital La Fe y muy recientemente he estado dirigiendo el Centro de Investigación Príncipe Felipe, creo que los dos los conocen ustedes-, he de manifestar que yo, al menos, y mis compañeros hemos echado mucho de menos la posibilidad real del mecenazgo para nuestros centros de investigación.

Este es el proyecto que ahora presentan.
Y la lectura de este proyecto de ley me ha suscitado una serie de dudas y una serie de comentarios que voy a hacer con ustedes y que considero que, aunque no pudieran introducirse en la ley, sí deberían tenerse en cuenta en el desarrollo posterior de la misma.

Algunas de estas dudas son a nivel conceptual, mientras que otras se refieren o abordan aspectos muy concretos de la ley.
Comenzaré por la primera, por la conceptual.

En el proyecto de ley que estamos comentando se define el mecenazgo en el artículo 2.
1 como -comillas-, Â«toda contribución privada, aportada de forma altruistaÂ».
Ahora bien, a mí me surge una duda.
Esta contribución, es decir, el mecenas, ¿quién puede realizarla: personas físicas y/o instituciones, indistintamente?
Y, si son personas físicas, ¿a nivel individual o como grupo?
Porque ahí podríamos estar muy cerca del concepto de micromecenazgo.
Recuerden que en el punto siguiente se habla de micromecenazgo mediante aportaciones individuales, multitud o muchas aportaciones individuales.
Luego, en la ley no está clarificado en el primer punto, al hablar del mecenazgo, si es una persona, porque no lo dice, mientras que en el micromecenazgo sí que habla de muchas aportaciones individuales.
Un concepto que yo creo que debería aclararse más.

Seguimos en la definición de mecenazgo.
Dice, Â«para la realización de proyectos o actividadesÂ».
¿Quiénes realizan estos proyectos o actividades: personas físicas, bien a modo individual o bien en grupo, o lo realizan instituciones?
¿Qué es la actividad: un proyecto que realiza una persona o la actividad que realiza una institución?
Porque eso, como veremos después, va a tener, a mi modo de ver, gran trascendencia.

Y, tercero, ¿qué se financia, un proyecto puntual o se financia una actividad de todo un centro?
Porque parece que estamos hablando…, a lo largo de la ley, en numerosas ocasiones estamos hablando de proyectos o actividades.
Sin embargo, cuando luego veremos que hay instituciones que, sin reconocimiento expreso, ya están contempladas como de interés social, ¿por qué?
Será por su actividad, no será por los proyectos, ¿vale?

Con respecto…, seguimos con estos aspectos conceptuales.
Yo creo que he echado en falta lo que es el mecenas y el papel que puede tener el mecenas aquí.
Porque, según me ha parecido en la lectura del proyecto de ley, aparte de los beneficios fiscales, que ahí sí que se menciona expresamente al mecenas, en ninguno de los otros apartados de este proyecto de ley se tiene en cuenta qué papel puede jugar el mecenas, cómo contribuye en la selección de los proyectos, en la finalidad que tiene el proyecto, en las condiciones para su realización… Es que esto es muy importante.
El mecenas puede decir: yo doy una cantidad de dinero para trabajar sobre… Hablaré en algunos casos de investigación, a pesar de que el proyecto de ley es muy más amplio, porque es mi campo.

Entonces, como les decía, se puede financiar la actividad de un proyecto para realizar el estudio de un síndrome de una enfermedad rara o se puede analizar la actividad de un centro en su conjunto.
Dependiendo de eso, va a tener unas connotaciones completamente diferentes porque, de entrada, si es para un proyecto, habrá que presentar una solicitud de reconocimiento social cada vez que se va a realizar un proyecto, y eso me parece un poco absurdo.
Sin embargo, si es para una actividad… Estoy pensando, por ejemplo, en el centro que yo he dirigido, el príncipe Felipe.
Allí realizamos muchísimos proyectos.
Si tenemos que solicitar el reconocimiento social de cada uno de ellos, estamos permanentemente solicitando.
Y, ¡ojo!
, solamente está abierto dos veces al año, como veremos más adelante.
Entonces, creo que este es un aspecto que también habría que tenerse en cuenta.

Por último, en el plano de vista conceptual del mecenazgo yo quisiera que diferenciáramos o que tuviéramos en cuenta tres aspectos: primero, quién realiza la aportación, es decir, el mecenas; quién recibe la aportación; y el proyecto o actividad que se va a realizar.
Y de estos tres aspectos, yo creo que existe, a mi modo de entender, alguna falta de concreción, quizá podría decir incluso alguna laguna, en el presente proyecto de ley.

Una vez expuestos estos aspectos conceptuales, quisiera pasar al segundo aspecto que yo quería tratar con ustedes.
Eran algunos aspectos puntuales del presente proyecto de ley, y me referiré a los diferentes títulos y los artículos que yo he considerado que valía la pena que comentara con ustedes.

Con respecto al título I, el artículo 2.
1 dice: lo que se declara de interés social, ¿es la actividad que realiza un centro de investigación o tiene que solicitarse su reconocimiento para cada uno de los proyectos que va a realizar?
Como veremos, cambia muchísimo.

El artículo 3.
1 dice: ¿son las personas o entidades, indistintamente, las que pueden beneficiarse y, para ello, tienen que estar declaradas de interés social?
Y estamos tratando…, en principio, si son entidades o personas, dependiendo de la institución a la que estemos mirando, estamos variando mucho.
La universidad, por ejemplo, y un centro público serían reconocidos por su actividad, mientras que los otros tendrían que ser reconocidos, probablemente, por sus proyectos.
Me parece, cuanto menos, que podría introducirse alguna modificación que cuando estos centros privados o, al menos, no reconocidos, sin declaración expresa, presenten un número de proyectos determinados o acrediten una actividad que pueda ser considerada y que se realiza de manera permanente, entonces…, quiero decir, no tendrían que presentar cada vez la solicitud de reconocimiento social, sino hacerlo por la actividad, igual que se hace para los centros públicos.

El artículo 3.
1 dice: ¿son las personas o entidades, indistintamente, las que pueden beneficiarse y, para ello, tienen que estar declaradas de interés social?
Cuando se menciona en este mismo punto que dice personas o entidades, cuando se menciona a las fundaciones, el artículo 3.
a.
1, se considera, creo yo, tanto a las fundaciones privadas como a las públicas.
Porque, si solo se consideran las públicas…, por ejemplo, un prestigioso centro de investigación, como el príncipe Felipe, no podría recibir aportaciones de mecenazgo.
Evidentemente, no me parecería sensato.

Dentro del título I, el artículo 7 habla de la sucesión intestada.
Cuando se produce una sucesión intestada a favor de La Generalitat, dice: un tercio del caudal de la herencia se destinará a acciones de mecenazgo.
¿Seguimos aquí pensando que esto es una aportación privada?
Porque el que la da, en definitiva, es La Generalitat.
Viene, probablemente, de alguien que ha donado su herencia a La Generalitat; pero quien está haciendo el tercio de esta es una institución pública, es la propia Generalitat.
Y, segundo, ¿a qué lo dedica?
Y, ¿con qué criterio?
Quiero decir, yo doy una herencia a La Generalitat y ella dice: lo quiero dar para este proyecto.
Oiga, ¿por qué?

¿Seguimos?
(Veus i soroll de papers)

Con respecto… No sé cómo vamos de tiempo.
¡Uy!
.
.
.

La senyora presidenta:

Eso es lo que…

El senyor Alborch Domínguez:

¿Lo que me queda?

La senyora presidenta:

No, el que se n'ha passat ja.

El senyor Alborch Domínguez:

¡Ah!
¿Eso es lo que me he pasado ya?
Pues, entonces, a ver, podemos hacer…

La senyora presidenta:

No, no, prosiga.

Continue, continue, no passa res.
(Veus) Sí, sí, continue.
No passa res.
No patisca, no patisca.

El senyor Alborch Domínguez:

No tengo ningún inconveniente en si…, en todo caso, comentarlo en las preguntas, si ustedes lo creen oportuno.
Quiero decir… O sigo.

La senyora presidenta:

No, usted continúe.

El senyor Alborch Domínguez:

¿Sí?

La senyora presidenta:

Sí.
Sí, sí.

El senyor Alborch Domínguez:

Vale.

Respecto al título II, el artículo 9.
1 es con respecto al consejo asesor del mecenazgo -lo es de La Generalitat, consejo asesor de La Generalitat-.
Este consejo asesor hace una propuesta.
Pero la duda es, como es un consejo asesor, La Generalitat -estamos hablando, en teoría, lo dirige una dirección general, me imagino que de una conselleria en concreto.

Como es un consejo asesor, ¿La Generalitat podría no hacer caso de esta recomendación?
¿Podría?
No está claro.
¿Por qué?
Porque no podría, porque de acuerdo con el artículo 13.
3, se dice, la propuesta a la dirección general competente, que resolverá de conformidad con dicha propuesta.
Entonces, ¿puede o no puede?
Yo no lo tengo claro.

El artículo 9.
2, acerca de la composición del consejo asesor, no se determina en este proyecto de ley, ni el número total de miembros y qué número de miembros nombra cada uno de los organismos que se mencionan en el mismo.
Yo quisiera que tuviéramos en cuenta que la composición de este consejo asesor puede condicionar mucho el funcionamiento del mismo.

No solamente el funcionamiento, sino sus decisiones.
Por ejemplo, para mí creo que puede cambiar mucho el funcionamiento de este consejo, si las personas que forman parte del mismo provienen de la administración o provienen de la investigación o provienen de las artes, o provienen del deporte.

Y esto habría que tenerlo en cuenta a la hora de establecer, porque no se dice en el proyecto de ley quiénes forman parte, cuál es la procedencia de cada uno.
No estamos hablando de personas, sino la procedencia de cada uno.

Dentro del título II también, el artículo 10.
1, a mí me surge una pregunta: ¿para qué se examinan las actividades o proyectos declarados de interés social, sin necesidad de declaración expresa?
Porque, si no tienen necesidad de declaración expresa, ¿qué voy a juzgar, si nunca les voy a poder decir que no?
Entonces, no lo acabo de ver.

La senyora presidenta:

Continue, continue, no patixca, encara té temps.

El senyor Alborch Domínguez:

El título IV, en el artículo 13 han omitido una palabra.
Pone: Â«Declaración de interés social, a instancias de las personas beneficiarias.
Â» Todo el tiempo estamos hablando de personas o entidades, y aquí han omitido la palabra entidades, que creo que debía estar.

El artículo 13.
1 dice: Â«Las entidades podrán solicitar la declaración de interés social para la actividad que realizan.
Â» Por ejemplo, un centro de investigación para su actividad investigadora en general o para los proyectos concretos que aborda.

Es importante esta matización, porque si es para la actividad que realizan, se solicitará solo una vez el reconocimiento social.
Y, si es para cada uno de los proyectos, tendrá que solicitarse muchas veces, tantas como cuantos proyectos se (inintel·ligible) .
.
.

El artículo 13.
3, ¿por qué no está permanentemente abierto a lo largo del año el período de presentación de solicitudes, no dos veces puntuales al cabo del año, y se añade que la administración debe responder a la solicitud en un plazo de tiempo determinado?
A mí me parece más acertado lo que yo planteo que lo que está contemplado.

El artículo 13.
4 dice: una vez comprobado que la persona o entidad - falta otra vez la palabra entidad el vocablo- beneficiaria, el consejo asesor hace una propuesta.
Y de nuevo les vuelvo a plantear lo que les decía antes.
Pero, ¿podría la dirección general correspondiente no hacer caso de la misma?
La opinión puede ser completamente distinta, dependiendo del artículo que leamos, como les he comentado con anterioridad.

También, dentro de este artículo 13.
4, para mí, o a mi modo de entender, algunos de los criterios para realizar la declaración de interés social pueden ser discutibles o difíciles de valorar.

Por ejemplo, la incidencia que pueda tener para la Comunidad Valenciana.
Si yo realizo un proyecto de investigación a nivel europeo sobre el tema más puntero, tendrá incidencia sobre la Comunidad Valenciana.
Pero, si yo estoy hablando solamente de un proyecto relacionado con las naranjas, probablemente este segundo tenga una incidencia mayor.
¿Sería razonable que yo apoyara más el segundo que el primero?
Para mí, cuestionable.

La declaración de contribución a la formación, f, valor e interés en el fomento de la cultura, digo, son cuestiones difíciles de valorar.
No digo que estén mal, pero que pueden ser resultar difíciles de valorar.

Y una también que es el impacto de género, el fomento de la feminización, de la sociedad.
Me parece correcto, y más en estos tiempos, que lo consideremos, pero evidentemente cómo se puede implementar y cómo se puede realizar de una manera razonable, eso ya no lo tengo tan claro.

Y por último, el artículo 14, que les decía, la consideración de interés social.
El artículo 14.
1: Â«Se consideran de interés social, sin necesidad de declaración expresa…Â».
Y los únicos que menciona, todos centros u organismos públicos: La Generalitat, los ayuntamientos, los centros públicos de investigación, etcétera.

Están considerados tanto las actividades o proyectos que realizan, y a mí no me parece razonable.
No lo considero razonable, porque, por ejemplo, un investigador de una universidad o de un centro público de investigación, cuya actividad tenga poco interés social, puede darse el caso.

Los criterios establecidos en el artículo 13.
4, como no necesitan declaración expresa, no entrarían a valorarse.
Estaría reconocido de interés social, sin necesidad de tener en cuenta los criterios.
Cuando, si los aplicáramos, probablemente la actividad del centro lo cumpla.
Pero la actividad del proyecto concreto que estamos presentando podría no cumplirlo.

Sin embargo, los que no están incluidos en este listado, que es el 14.
1, deben solicitar la declaración de interés social.
Pero de nuevo, creo que eso lo he repetido tres veces, porque considero que es muy de interés, y no puedo olvidar que he dirigido el príncipe Felipe, me surge una duda.

El reconocimiento de este centro, por ejemplo, príncipe Felipe, ¿es un reconocimiento de interés social para la actividad que realiza en general, que se supone que es una actividad relevante, desde el punto de vista de la investigación?
¿O es para el proyecto en concreto que aborda?

La senyora presidenta:

Molt bé.
Gràcies, senyor Alborch.

És ara el torn dels grups parlamentaris.
El Grup Parlamentari de Ciudadanos, la diputada Mercedes Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Gracias, señor Alborch, por venir aquí a ofrecernos su punto de vista de cómo contempla, cómo usted valora este anteproyecto de ley.

Comparto con usted la mayoría de cosas que ha dicho, yo he tomado buena nota para intentar hacer alguna enmienda en la línea que usted ha comentado.

Sí que es cierto -conforme usted estaba hablando, iba siguiendo la ley- que es importante hacer una buena definición de los constructos o de los conceptos que aquí se hablan, y sobre todo el concepto de mecenazgo, pues puede generar alguna duda, si es individual, si es grupal, y pueden quedar aspectos…

Yo creo que se debería de matizar más este concepto, hacer una matización para que quede más explícito lo que se quiere llevar a cabo.

Por otro lado, me ha gustado lo que usted ha hablado de que no es lo mismo una actividad que un proyecto.
No es lo mismo.
Y quien está en el mundo de la investigación lo sabe.
Dentro de un proyecto hay muchas actividades y se tiene… (Veus) Bueno, al revés, y hay que especificarlo.
Pero hay que especificar en cada línea qué se va a valorar, el tema de proyecto o el tema de actividad.

En este sentido, usted ha dejado de manifiesto que queda… Esto del interés social queda muy subjetivo.
Cuando usted ponía el ejemplo de un proyecto europeo o un proyecto específico de las naranjas de la Comunidad Valenciana.
Y puede ser muy subj… Sí, sí, ahora después… (Veus) Sí.
Poco concreto.
(Rient) Pues el interés social puede quedar poco concreto, saberlo llevar a este punto.

En esta línea me gustaría preguntarle si echa en falta otra definición más allá de los conceptos que hemos manejado.
Si echa en falta especificar, sí que lo ha dicho, especificar alguna definición.
Pero no solo especificar, sino alguna otra definición que aporte mayor valor añadido a este proyecto de ley.

Por otro lado, haciendo una relación entre la ley anterior y la actual -entiendo que usted se habrá revisado más leyes-, si hay algún aspecto de la anterior ley que usted rescataría o que le daría valor y que aquí se han olvidado.

También me gustaría conocer en qué situación cree usted que se encuentra actualmente el mecenazgo en la Comunidad Valenciana, y sobre todo en el mundo de la ciencia, en el mundo de la investigación.
Porque cuando hablamos de mecenazgo, parece que nos vayamos a la parte artística, a la parte cultural.

Y hay aspectos, como por ejemplo, el tema de la investigación que, ya que las instituciones, tanto a nivel estatal como autonómica, no apuestan por la investigación, pues sería vital que se potenciara a través de los mecenas el aspecto científico.
Estoy pensando en muchos campos de la investigación.

Por otro lado, respecto al consejo asesor del mecenazgo, ¿cómo valora la parte de su composición que define la ley?
¿Y cómo completaría esta composición?

Es decir, además de los miembros del Consell Valencià de Cultura, las universidades públicas, los institutos y los centros de investigación y centros públicos superiores de enseñanza y federaciones deportivas, eso es lo que recoge esta ley, ¿echa de menos alguna representación?
¿Cuál cree que sería el número óptimo de su composición?

Sí que es cierto que usted ha dicho que no está especificado, que queda ahí de modo arbitrario, porque no se indica cuál es el número óptimo.
¿Cuál sería el número óptimo?

Y ya, para ir finalizando, me gustaría preguntarle hasta qué punto puede considerar positiva la ampliación en la deducción del 15 al 25%.
Es decir, ¿cómo cree que pueden repercutir en la inversión en la cultura o en el tema de la investigación, o en el deporte no profesional estas deducciones?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
La diputada Quiñonero té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí.
Bienvenido y gracias por sus aportaciones.

Yo creo que estamos afrontando una ley que significa en cierto modo un cambio de paradigma o que afronta un cambio de paradigma frente a las instituciones públicas y su papel.
Si el mecenazgo tiene que ser un sustituto de las políticas públicas, debe ser un complemento.

En realidad, en este asunto, una cosa es regularlo, pero el sector privado está interesado en un determinado tipo de investigaciones.
De hecho, no nos lo estamos inventando, eso se produce.
El asunto es regularlo.
¿De qué manera la experiencia que tiene usted al frente de estas instituciones…?
¿Por dónde va?

Quiero decir, ¿significa que necesitamos regularlo porque lo que no se apoya son cosas que no tienen mucha visibilidad, que se tiende más a apoyar las naranjas valencianas que la investigación más puntera, que tiene menos visibilidad en el presente, pero puede tener un mayor peso en el futuro?

Necesitamos también para regular esta realidad, saber cuál es la experiencia y qué se necesita.
Porque no es la primera vez que vemos cómo universidades investigan los beneficios del azúcar o los beneficios del vino, y al día siguiente aquellos beneficios que se investigaron y que se apoyaron, hay otras investigaciones que abundan en otros aspectos, y que se ven también cuáles son sus deficiencias y que no conviene consumir tanto vino, por ejemplo.

Entonces, yo creo que nos enfrentamos a cómo regular esta situación en la que desde luego las políticas públicas no deben abandonar para nada su responsabilidad de ser las promotoras de determinados frentes de investigación.

Yo creo que la crisis económica está siendo la excusa para la rebaja de estos planteamientos, que no debe serlo, pero sí debemos plantear cómo la responsabilidad social corporativa de las empresas se introduce.
Y yo creo que ahí sí que pasa por ver estos consejos qué papel tienen que tener, cuál es la experiencia que hay, cuáles son las dificultades.

Desde luego, planteado así, pareciera, como usted señala, que las instituciones públicas no tienen que reconocer el interés social, porque ya lo tienen reconocido.
Y quienes tienen que merecerlo son otro tipo de personas o instituciones o proyectos.

Me parece razonable también lo que propone de que la ventanilla esté abierta permanentemente y no una vez al año.
De todas maneras, la ley plantea que se pueda reconocer después de realizado incluso el proyecto.
¿Cómo ve esta propuesta?

En principio, nada más.
Me gustaría que pudiera usted acabar su intervención con lo que considere necesario (inintel·ligible) …

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís.
El diputat Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Pausa i veus)

La senyora presidenta:

Parlen tots i després vosté contesta.
(Veus i rialles)

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Enrique Alborch, per haver vingut i estar exposant-nos algunes de les seues inquietuds i crítiques sobre el present projecte de llei que mos serà de gran ajuda als grups parlamentaris a l'hora d'acabar pactant la llei que intentarem que siga la millor possible per al nostre país.

Clar, veig que, en el seu cas, parlant de tota la seua trajectòria, del seu lloc de faena com a director del Centre d'Investigació Príncep Felip, evidentment, és una institució que pensem que és interessant donar-li l'encaix necessari que s'escau en esta llei, perquè una fundació privada que està adscrita a La Generalitat no és una… Vull dir, d'alguna manera, i tenint en compte a les coses a què se dedica el centre d'investigacions, evidentment, pense que és d'interés general donar-li l'adscripció que cal en esta llei.

Vosté ha dit dos coses interessants… Bé, n'ha dit més, però són les dos que volia comentar-li, com és el tema del paper del mecenes, el paper del mecenes a l'hora de triar un poc on anirien els seus diners com a mecenatge.
I que això, des del sector públic, pensem que s'hauria de cuidar -i això ho ha dit la companya Llum Quiñonero-, doncs, evidentment, que el mecenatge siga mecenatge i no siga una inversió camuflada amb beneficis fiscals.
Això, evidentment, també haurem d'anar en compte.

¿Per on creu que…, on estaria la barrera en el paper del mecenes en este costat per a poder triar per on haurien d'anar les seues inversions?
¿Quina creu…, que si hauríem de posar alguna barrera en este sentit?

I, per altra costat, pense molt interessant la diferència entre l'interés social per projectes o interés social per l'activitat diària i quotidiana, sobretot per l'interés social que a la millor puguen tindre centres com el que dirigix vosté.

En este sentit, vosté que…, si per al funcionament del dia a dia, per exemple, del Centre d'Investigacions Príncep Felip, vosté demanaria que n'hi haguera un interés social a l'activitat del dia a dia, que pense que…, no sé si s'ha quedat un poc clar que era vosté això el que demanava.
¿Quines altres coses per a encabir dins d'esta llei centres com el Príncep Felip creu que farien falta perquè se sentira còmode dins d'una llei com esta?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn del Grup Socialista.
La diputada Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

I gràcies, senyor Alborch, per la tasca de…, que mos ha quedat claríssim, com en la resta de compareixents que estan interessats en el contingut de la llei i en els objectius de la llei.

I jo crec que les aportacions que s'estan fent durant el matí, i la seua també, vénen a mostrar eixe interés absolut pel mecenatge, que, també ho han dit les meues companyes, les que m'han precedit en la paraula, no té de ser…, el foment del mecenatge no té de significar l'abandonament de les polítiques públiques en la investigació, en la cultura o en l'esport, que és el que regula esta llei de mecenatge.

A mi m'agradaria saber, perquè en el món de la investigació, en esta època de crisi, i sobretot en la nostra comunitat pel Príncep Felip ha segut un dels grans retallats pel govern anterior en tot el tema d'investigació… ¿Com valora esta…, com valora la llei anterior vosté mentre ha tingut la responsabilitat de ser el director d'este centre d'investigació?
¿Han tingut mecenatge?
¿Ha segut…, l'aplicació de la llei que tenien els ha servit per a impulsar projectes d'investigació?

¿Creu que la redacció d'esta norma pot ajudar a ficar en l'ideari privat el mecenatge com a una forma de finançament de projectes d'investigació?
¿Com valora vosté el tema concret del micromecenatge?
Perquè moltes vegades avui mos trobem davant determinats pares, mares en fills que tenen malalties rares i que utilitzen el crowdfunding, eixe micromecenatge, per a aportar a projectes d'investigació?
¿Creu que potenciar este micromecenatge serà positiu en l'àmbit que vosté domina?

I també m'agradaria…, perquè, clar, en el tema de les deduccions fiscals, la Comunitat Valenciana té competències en determinats impostos que té transferits, i en alguns altres no.
No tenim competències o no tenim transferits el que és l'impost de societats i, per tant, això és una competència estatal.

¿Creu vosté que ajudaria que des del govern de l'estat se milloraren les bonificacions fiscals en el tema d'impost de successions per a també ajudar en esta línia que marca esta nova llei del mecenatge?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Popular.
El diputat Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Quiero agradecer antes de iniciar, en mi nombre y en el del partido al que represento, la predisposición de don Enrique a colaborar con esta comisión, si cabe, el texto de este proyecto de ley.

Y para empezar mi cuestionario, quisiera ajustar unas preguntas…, unas premisas básicas.

La anterior ley del 2014 no ha sido desarrollada en estos últimos casi tres años.
¿Considera usted que si se hubiera hecho el desarrollo normativo necesario y aplicación adecuada sería necesaria una nueva ley?
O ¿simplemente un reajuste de la anterior?

Me congratula ver el reconocimiento positivo al museo príncipe Felipe por el resto de mis compañeros.

Y dicho esto, pasemos a las preguntas concretas sobre este proyecto de ley.
¿No cree excesivamente restrictivas las exigencias sobre las personas y entidades beneficiarias de esta ley?

¿Considera que se deberían beneficiar del tratamiento fiscal que marca este proyecto de ley aquellas personas…?
(Veus i pausa) La segunda pregunta, perdón.
¿No cree excesivamente restrictivas las exigencias sobre las personas y entidades beneficiarias que manda esta ley, que exige esta ley, este documento?

¿Considera que se deberían beneficiar del tratamiento fiscal que marca este proyecto de ley aquellas personas, empresas o instituciones que colaboran en proyectos y que superen los 300.
000 euros, que es el que marca este borrador de cifra de negocio anual?
Y me refiero a proyectos de una cierta envergadura, como pueden ser producciones musicales, audiovisuales o cinematográficos y, por supuesto, proyectos de investigación.

¿Considera suficientemente especificada la condición de los mecenas en este proyecto de ley?

El apartado g, del punto 4, del artículo 13, nos indica que se deberá considerar la relación entre el presupuesto y el impacto generado.
Dicho impacto, y dada la condición de la cultura sobre la sociedad y, en este caso, de la investigación, se debería considerar a corto, medio o largo plazo.

En esa línea, ¿considera usted importante o necesaria la exigencia de toda la tramitación administrativa -ya nos lo ha anticipado, pero me gustaría que lo confirmara- que requiere esta ley para dar la condición de interés social al posible beneficiario de la acción del mecenazgo?

Y, por último, después de leer algunos de los informes del Consejo Valenciano de Cultura sobre el mecenazgo, se me plantean dos cuestiones.
Una, ¿considera usted que solo se debería considerar mecenas el que lo hace de una forma altruista?
Y la segunda, ¿piensa usted que este proyecto de ley mejora en algo todas estas cuestiones y nos incorpora adecuadamente al panorama internacional?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

És el torn del senyor Alborch per a finalitzar la seua compareixença.

El senyor Alborch Domínguez:

Voy a contestar, si les parece, en el mismo orden en el que me han preguntado, a pesar de que algunas cuestiones se han suscitado por más de uno de los…

En principio, quiero decir los criterios -le he interrumpido cuando hablaba, pero los digo ahora-, los criterios de reconocimiento de interés social no son excesivamente subjetivos.
Me parecen excesivamente poco definidos, algo inconcretos, por lo tanto.

Aprovecho también para decir que esos criterios me parecen…, algunos de ellos, como están poco definidos y son inconcretos, es difícil hacer una valoración si son excesivos o no son excesivos.
Probablemente se podría introducir alguno que fuera más objetivable, probablemente sí, y yo creo que se debería introducir.

Con respecto…, me lo han preguntado tanto en la primera pregunta de Ciudadanos como usted, el Partido Popular, con respecto a la ley 2014.
Yo no he querido hacer ninguna mención expresamente a la ley 2014 porque lo que de alguna forma se me había solicitado es que yo hablara del proyecto de ley que estamos hablando aquí.

Entonces, con respecto a lo que usted me pregunta, yo creo que una ley que ha tenido…, sin entrar en el contenido de la misma, una ley que desde el 2014 ha tenido una incidencia relativamente pequeña en lo que ha sido el desarrollo y el impulso del mecenazgo, cuanto menos, algo tendrá para que no haya funcionado, pero no voy a entrar…, no quisiera entrar capítulo por capítulo.

Yo soy de la opinión de que cuando una cosa normalmente no vale todo ni no vale nada.
Entonces, algunas cosas probablemente puedan aprovecharse y pudieran aprovecharse.
No sé hasta qué punto algunas de las que ya estaban se han aprovechado o no, pero eso es algo que yo creo que les compete más a ustedes que a nosotros los comparecientes aquí.
Yo he venido más a exponer lo que me parecía la ley.

Con respecto al mecenazgo, han preguntado varias cosas.
Por ejemplo, el mecenazgo en el momento actual, que es lo que me han preguntado, es muy poco lo que se está haciendo de mecenazgo en centros públicos, en universidades.
Y muchos de ellos son proyectos puntuales de personas… Les voy a poner un ejemplo.
Una de las mayores en el mecenazgo, de las que más hay, son estudios de enfermedades raras.
¿Por qué?
Porque normalmente la subvención que llega o la aportación económica que llega para el estudio de enfermedades raras es muy pequeños.
Entonces, son los propios familiares, o bien a título individual, o bien mediante crowdfunding, el micromecenazgo, los que de alguna forma favorecen esto.

Y esto enlazo…, y dice: ¿Eso es malo?
Yo diría, no, porque con esto contesto otra pregunta que me han formulado.
Quiero decir, el mecenazgo nunca tiene que ser sustituto de la inversión pública, nunca.
El mecenazgo es un complemento de la inversión pública.
Entonces, como es un complemento, tiene que ser bienvenido.
Y la inversión pública, y más en estos momentos, no es que tenemos que decir: Â«No, es que si viene un complemento, mejor.
Â» No.
Evidentemente, yo lo que quisiera es que la inversión pública fuera mucho mayor de lo que es y que además tuviéramos un mecenazgo.

Quiero decir, no sé si ustedes conocen de otros aspectos, pero lo que puede ser la gestión de un centro con escasez de recursos y con mucha potencialidad para desarrollarlo, eso es una responsabilidad muy grande, porque tenemos unas capacidades muy grandes y unas posibilidades más reducidas y que, por lo tanto, estamos desaprovechando.

Con respecto al consejo asesor, me ha preguntado, por una parte, cuál sería el número óptimo.
Yo no hablaría de número óptimo, yo hablaría de número suficiente pero no excesivo.
Suficiente, sé que es muy inconcreto, pero un número óptimo no lo hay.
Podríamos decir diez, doce, sería exactamente igual.
Catorce.
Si me dijera, Â«cincuentaÂ», diría, no sirve para nada.
Porque es muy difícil tomar decisiones, y ustedes lo saben perfectamente, cuando la composición de una comisión o de un órgano es excesivo.
Pues yo creo que debe ser suficiente, pero no excesivo.

En ese consejo asesor, yo creo que deberían tener voz no solo… -yo diría mejor- no tanto las instituciones públicas como los destinatarios y los benefactores.

Entonces, quiero decir, hasta aquí la mayoría está contemplando que sean organismos públicos los que estén relacionados con esto.
Pero yo daría más voz, a ver, qué personas, qué instituciones, y los investigadores, los que se dediquen a la cultura, los que se dedican al deporte, evidentemente tienen que estar.

Que haya representantes de instituciones, evidentemente tienen que estar porque, bueno, de alguna forma es una ley que la han elaborado ellos.
Pero si estamos hablando de que la institución pública ni da el dinero (algú tus), ni ejecuta el proyecto, ni a lo mejor es su responsabilidad el centro donde está, yo creo que no haría falta, daría más voz a los lo realizan.

Me han preguntado sobre la inversión, qué me parece.
Evidentemente, yo creo que una inversión del 25% es una inversión que a mí me parece razonable, me parece razonable.
Evidentemente, para el mecenas cuanto más sea la deducción probablemente le parecía mejor y a lo mejor se propiciaría más el mecenazgo.
Por lo tanto, puestos a poner un límite, no lo pondría en ese sino que lo pondría más alto.
(Soroll de papers)

Y el tratamiento fiscal -me preguntaba usted-, yo no he acabado de entender cuando habla de suprimir, cuando estamos hablando de que es por encima de los 300.
000 euros de rendimiento neto, es lo que decía.

Si estamos hablando de que es una donación altruista, yo creo que de alguna forma estamos hablando de que den lo que quieran, no poder un límite.
Quiero decir, si una persona supera los 300.
000 y a mí el centro príncipe Felipe me da un millón de euros para que yo pueda investigar, yo no voy a poner un límite para que me dé para poder investigar y tener más, yo no lo haría.
(Soroll de papers)

También ha comentado que en un apartado de la ley pone que Â«una vez aprobada la ley puede solicitarseÂ», y lo refería a que estaba abierto durante dos periodos.
Claro, puede solicitarse pero solamente en el momento que se apruebe la ley.
Dentro de un año, si la ley se aprueba dentro de dos meses, dentro de un año yo no puedo solicitar declaración de interés social lo que he realizado dos años antes.
Luego, eso no es exactamente como lo ha planteado.

Pregunta el papel del mecenas, ¿dónde estaría la barrera?
Yo en la donación no.
Probablemente, lo que deberíamos explicitar más es en las condiciones de la elaboración de los proyectos -quiero decir-, porque un mecenas, en principio, es una persona que da -se supone- de manera altruista una cantidad de dinero para que alguien realice una labor.
Pero seamos sensatos, altruista quiere decir pues que no espera ninguna recompensa económica; pero recompensa de otro tipo, lógicamente sí que le puede venir, le puede venir la propia satisfacción del trabajo que realiza, le puede venir por el reconocimiento social que implica la obra que ha realizado, por lo tanto sí que tiene una compensación.

Yo lo pondría -como le digo-, pero, claro, si a mí me viene una persona, un mecenas y me dice que quiere que realice un trabajo con este material, con estas condiciones, con esta finalidad, ya no sé si la consideración en este caso es mecenas porque me está condicionando todo el trabajo que yo voy a realizar.
Entonces, yo ahí esa condición no la pondría en la cantidad sino que la pondría en la finalidad y en las condiciones del mecenazgo.

Me preguntaban cuántos centros, aparte del príncipe Felipe, yo conozco lógicamente el príncipe Felipe y era mi intención que no quedara delante de ustedes oculto, el príncipe Felipe, porque me parece que es imprescindible y que debe funcionar en gran parte, aparte de tener una subvención pública, con una subvención privada.
Se está consiguiendo merced a proyectos que se solicitan continuamente porque sobrevivimos, pero si estuviera facilitado el mecenazgo sin ninguna duda tendríamos mecenas.
Pero eso, yo ahora no…, en los años ochenta y tantos ya estábamos en esta discusión, ya estábamos en esta discusión, y ha pasado mucho tiempo.
Hay centros que se reconocen por sí mismos, como es el que yo les acabo de nombrar y todos ustedes lo conocen, pero hay otros muchos.

Y, probablemente, lo que se podría introducir es la posibilidad de que cuando un centro demuestre que realiza una actividad relevante mediante proyectos (algú tus), ese centro sea reconocido en su globalidad, es decir, si cuando se aplica la ley hay centros que dicen, Â«yo estoy realizando una actividad científica acerca de, con esta serie de proyectos, con este rendimiento desde el punto de vista científico, con esta dotación de personalÂ», evidentemente para mí eso debería ser suficiente para que al menos durante un periodo de tiempo, no indefinidamente, pero yo es que tampoco haría indefinidamente los de sin declaración expresa, entonces para que durante un periodo de tiempo éste no tuviera que solicitar la declaración de interés social cada vez que presenta un proyecto, sino que lo hiciera (inintel·ligible) …

Me ha preguntado cómo valoraría el mecenazgo en la etapa anterior; yo le he de decir que muy poco y que -creo que lo he comentado- la mayoría de ellos son proyectos que aportan una cantidad de dinero probablemente por un interés de una persona, o de un pequeño grupo de personas que normalmente tienen un interés, la mayoría de veces o familiar o en determinado…, hablo de…, nosotros hacemos investigación biomédica -me refiero a ella-, tienen interés porque afecta a sus familiares una determinada patología.

Evidentemente, la ley del estado está condicionando la desgravación que nosotros podemos introducir, por lo tanto yo sí que la cambiaría.
Evidentemente, como yo no la puedo cambiar (algú tus), lo que sí que hago es que les insto a ustedes a que intenten cambiarla.
(Soroll de papers)

La ley -me ha preguntado usted-, la ley del 2004.
Yo creo que la ley del 2004 enjuiciarla a posteriori cuando hay una ley delante, yo lo único que le diría es que el impacto que tuvo su implementación a nivel de investigación biomédica, que es lo que yo conozco, fue muy poca; las causas no se las puedo yo explicar pero -como le comentaba antes- si algo se hace para que dé un rendimiento determinado y no lo da pues la verdad es que en parte hay que atribuirlo a lo mejor (algú tus) a lo que se elaboró.
Y no quiero entrar en la valoración de la ley anterior.

Me decía el impacto, el impacto del micromecenazgo se debería considerar a corto, medio o largo plazo, a corto plazo desde luego no; al menos, en ciencia una actividad no se valora a corto plazo, como mínimo a medio y a largo plazo.
Por eso yo decía, también, enlazando con esto, que la actividad de los centros no expresamente reconocidos yo la haría de una vez para la actividad, no para los proyectos, pero poniendo un periodo de tiempo en que fuera revisable pero siempre a medio o a largo plazo, nunca a corto plazo porque no tendría ningún sentido.

Con respecto si es excesiva la tramitación que se establece en la ley para ser considerado de interés social, yo quizá la palabra no diría excesiva, yo creo que probablemente debería concretarse más; debería concretarse más y yo diría que a lo mejor podría haber puntos que tuvieran (algú tus) una presencia que en este momento no tienen, y puntos que en este momento tengan una presencia deberían ser eliminados.

¿Y solo se debería considerar mecenas a una finalidad altruista?
Yo ahí sí que le diría que finalidad altruista, depende de lo que entendamos por finalidad altruista.
Si altruista es que no es compensado económicamente, yo no mantendría que no tuviera una compensación económica más que la desgravación fiscal que está contemplada; pero que tiene otro tipo de reconocimientos (algú tus), evidentemente los tiene.
Y de hecho, recientemente aquí, en Valencia, hemos tenido algunas actuaciones de mecenas que han tenido una resonancia ciudadana muy alta en cuestiones de arte como la iglesia de San Nicolás.

No sé si hay alguna cuestión que… Yo sí que quisiera terminar diciendo que a mí me parece el proyecto de ley, a pesar de que creo que he sido crítico con él, he analizado diferentes puntos, pero yo creo que es un punto de partida que tiene que desarrollarse.
Necesitamos, es decir, el proyecto de ley lo tenemos, lo que nos importa es que se ponga en marcha, es decir, esta legislatura lleva -ustedes lo saben mejor que yo- casi tres años, ¿no?
(veus), entonces lo que nos interesa es que se ponga en marcha, porque si no se pone en marcha nunca se podrá y estaremos siempre en lo mismo.

A nosotros lo que nos interesa es que pueda haber un mecenas que nos aporte dinero para realizar la actividad que nosotros creemos que tiene interés social.

Disculpen por…

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor Alborch, gràcies per participar en la comissió de hui.

I tenim, si volen cinc minutets de descans (veus), i això, bé, doncs ens desemboirem un poquet i continuem amb el següent compareixent.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Miguel Ángel Nogueras Carrasco

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
amb el senyor Miguel Ángel.
.
.
-ai, he perdut l'ordre del dia- Miguel Ángel Nogueras Carrasco, que tindrà huit minuts per fer la seua exposició.
En voler.

El senyor Nogueras Carrasco:

Buenos días.

Y, en primer lugar, manifestar nuestro agradecimiento desde la Asociación de Gestores Deportivos Profesionales de la Comunidad Valenciana, de la cual soy presidente, por posibilitar nuestra participación y nuestra aportación en este procedimiento, y expresar también nuestra satisfacción por la iniciativa de este proyecto de ley de mecenazgo cultural, científico y deportivo no profesional, muy necesario y oportuno para el fomento y la promoción del deporte.

Miren, mi intervención, más que entrar en temas puntuales de la ley, intentar enmendarla, sería por mi parte pretencioso absolutamente, es aportarles a ustedes algo.
.
.
, un poco de información de cómo está el deporte en este momento en la Comunidad Valenciana y qué necesidades tenemos el tejido asociativo deportivo de mecenazgo y de micromecenazgo en el ámbito del deporte.

Miren, la ley del deporte de la Generalitat valenciana -del deporte y la actividad física de la Comunitat Valenciana- contempla el deporte con amplitud, acogiendo en su conjunto todas las actividades físicas con finalidad de expresión o mejora de la condición física y psíquica, el desarrollo de las relaciones sociales o el éxito de resultados en competiciones de todos los niveles.

También, la Carta europea del deporte de 1992 recoge la misma definición y conceptualización del deporte.

Efectivamente, el deporte, como una manifestación más del comportamiento humano, tiene una naturaleza cambiante y evolutiva en la búsqueda de objetivos de competición, superación y rendimiento, o simplemente de salud, entretenimiento, placer y relación social, por lo que su realidad es muy amplia frente a la imagen social y mediática que ofrece el deporte espectáculo y profesional.

Este deporte profesional representa un porcentaje muy pequeño de participación y práctica, que se desarrolla en el ámbito básicamente mercantil y comercial, por lo que entendemos que es muy acertado exceptuarlo de esta norma, ya que conforma una realidad distinta y diferenciada del deporte en general.

En la Comunidad Valenciana, con cerca de cinco millones de habitantes, según los datos del CIS, el 47% de la población realiza una práctica deportiva de manera regular en los diferentes ámbitos y acepciones, como es el deporte base, el deporte escolar, el deporte federado, el deporte de competición, el deporte autóctono, el deporte tradicional, el deporte popular, el deporte por libre, el deporte inclusivo, el deporte adaptado, el deporte recreativo, y también el de alto rendimiento, y también el profesional.

Queremos aportar, por tanto, algunos datos que pueden resultar relevantes para ustedes, como proponentes de este proyecto de ley, para comprender cuál es.
.
.
, comprender un poco mejor cuál es la situación del deporte en nuestra comunidad, en la Comunitat Valenciana y, por tanto, quienes pueden ser sujeto y destinatarios de este proyecto de ley, es decir, de mecenazgo y, también, de micromecenazgo, muy importante en nuestro ámbito.

Miren, el deporte que se realiza en las 3.
041 instalaciones deportivas municipales de los 542 municipios y ayuntamientos de nuestra comunidad representa el porcentaje más elevado de práctica deportiva organizada -es decir, el que ustedes conocen que se realiza en los polideportivos municipales, en los espacios deportivos de titularidad pública-, con una participación, por ejemplo, en los últimos juegos deportivos -datos de La Generalitat- de 118.
310 escolares.
Por tanto, que se agrupan no solamente en deportes individuales, sino también de deporte asociativo, en deporte de equipo.

El número de licencias deportivas en deporte federado, según datos aportados por las propias federaciones deportivas de la Comunidad Valenciana en el año 2015 y para el ámbito de la Comunidad Valenciana, es de 396.
368 deportistas.
Fíjese.
.
.
, es decir, cerca de cuatrocientas mil licencias deportivas de deporte de competición frente a cerca de dos millones y medio de personas que practican deporte de una manera regular.

Porque, bueno, tenemos un problema, y es que hay casi más de un 50% de la población que se declara sedentaria.
Y esto son datos -sí, sí- de la encuesta de salud tanto de la Unión Europea como de la encuesta nacional de salud, nuestra encuesta -la encuesta de salud de la Comunidad Valenciana- y, también, los datos del Centro de Investigaciones Sociológicas con la encuesta de hábitos deportivos que realiza el profesor García Ferrando desde hace unos años.
Por tanto, tenemos un problema.
Tenemos un serio problema de sedentarismo entre la sociedad.

Pero, bueno, tenemos cerca de dos millones y medio que practican deporte de manera regular.
Dicen que lo practican de manera regular.
Y frente a esos dos millones y medio prácticamente, tenemos 400.
000 que realizan deporte federado, deporte de competición, y que pertenecen a la disciplina de un club deportivo y, por tanto, forman parte de las competiciones deportivas de la federación.

Respecto al deporte de alto rendimiento, de acuerdo a los resultados obtenidos en 2016, la propia Direcció General de l'Esport de La Generalitat reconoce 2.
889 deportistas de élite.
Esto no significa que sean profesionales.
Habla de deportistas de élite, porque saben ustedes que la Generalitat valenciana relaciona todos los años, a propuesta de las federaciones deportivas.
.
.
, realiza una relación de deportistas de élite en diferentes niveles en función de los resultados obtenidos por estos deportistas de la Comunidad Valenciana en distintas competiciones de ámbito nacional e internacional o juegos olímpicos.

La estructura privada asociativa de la Comunidad Valenciana es interesante conocerla también, es que tenemos 59 federaciones deportivas reconocidas por La Generalitat; 6.
831 clubs deportivos -tenemos un alto tejido asociativo deportivo, y ustedes lo comprenderán fácilmente, en cualquier municipio de la comunidad siempre hay un club de fútbol, seguro, más algunos clubs deportivos de otras modalidades-; tenemos nueve sociedades anónimas deportivas, que ustedes conocen, el Valencia Club de Fútbol, el Valencia Basket Club, el Villarreal, etcétera; dos agrupaciones de actividades de recreación deportiva; 40 secciones deportivas de otras entidades; 124 entidades de deporte de discapacitados y otras entidades relacionadas con el deporte, así como dos organizaciones de colectivo de profesionales: una es la asociación de gestores que yo represento, de gestores del deporte, y otra es el colegio oficial de licenciados en ciencias de la actividad física y el deporte, al cual también pertenezco por mi formación académica.

Estas entidades sin ánimo de lucro representan la estructura básica del asociacionismo deportivo, que desarrolla el deporte de base y de competición aficionado, amateur, y que hasta ahora ha sido muy dependiente de las subvenciones y ayudas públicas, por lo que serían las grandes beneficiadas de este proyecto de ley de mecenazgo y, especialmente, de micromecenazgo.

Creemos que las modalidades de mecenazgo que contempla el proyecto de ley se acomoda muy bien a las necesidades del tejido asociativo deportivo, como son las donaciones y los préstamos de uso.

Es evidente que la forma más sencilla de ayudar a fomentar el deporte, de manera claramente desinteresada, son los donativos puros y simples, y son los más habituales en el deporte base y aficionado.

El altruismo, por tanto, para nosotros juega un papel preponderante, desde los padres que compran balones o el equipamiento necesario para que sus hijos puedan realizar práctica deportiva de su deporte preferido hasta las pequeñas empresas que regalan material deportivo.
Un bar a veces hace donación de unas equipaciones deportivas y le dice al del equipo: Â«Oye, y no me pongas la publicidad en la camiseta; si no, me pedirán otros.
Â» Bueno, esto es mecenazgo, porque esto no es patrocinio.
Si quieren, luego hablamos del patrocinio, que es otra cosa.
Hasta las pequeñas empresas, pasando por las ocasionales invitaciones a comer en un restaurante o cubrir el viaje de un equipo, y todo ello de una manera desinteresada y sin buscar una consecuencia fiscal.

Para finalizar, creemos que para la obtención de la declaración de interés social debieran.
.
.
, -esto sí deben de pensarlo ustedes- debieran establecerse procesos más sencillos para las entidades deportivas, ya que los requisitos son muy exigentes, y a veces excluyentes, para la inmensa mayoría de asociaciones.

Por eso nos parece muy interesante la creación y puesta en marcha de la oficina del mecenazgo, para asesorar a los posibles mecenas y de especial manera a las personas y entidades beneficiarias.

Por todo ello esperamos poder colaborar y seguir colaborando con ustedes, con la cámara, en Les Corts, en el desarrollo de la ley, que creemos que será muy importante y, por tanto, pues nada, me someto a sus preguntas ahora.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nogueras.

És ara el torn dels diputats i diputades.

La diputada Ventura, per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Buenos días, señor Nogueras, y gracias por estar aquí, darnos otro enfoque, ya no solo de la parte cultural, sino de la parte deportiva, que es la.
.
.
, hemos visto el cultural, científico y, ahora, deportivo.
Yo creo que así completa la visión que podemos hacer para mejorar esta ley.

Usted nos ha hecho una visión muy amplia de cuántas licencias deportivas, cuánta gente practica deporte, y sí que es verdad que tenemos que potenciar que en nuestra cultura valenciana también se fomente en mayor medida el deporte.

Y me gustaría preguntarle si cree que esta ley puede impulsar el deporte en la Comunidad Valenciana.
Es decir, ¿cómo lo puede impulsar?
¿Qué puede hacer un mecenas en el ámbito deportivo?
¿Cómo puede favorecer a impulsar el deporte?
¿Cómo puede favorecer también?
Porque usted dice que está bien que se haya hecho una diferenciación entre el deporte no profesional y el deporte profesional.

Yo creo que en el deporte no profesional los mecenas tienen que ayudar a muchos jóvenes y a muchas jóvenes que están en esta trayectoria y quieren ser profesionales, pues a veces se necesita de mecenas para hacer este impulso, ¿no?
, para poder conseguir llegar a ser un deportista profesional.
¿Qué opina usted al respecto?

Usted habla de que le parece bien el tema de la oficina.
Yo no lo había dicho hasta este momento, pero yo espero que no sea un chiringuito más, y conocer a ver cómo se va a constituir, porque no tenemos mucha información de cómo se va a constituir esta oficina y quién va a formar parte.
.
.
No sé, yo es que me ha llamado mucho la atención que lo dijera, pero me alegro que usted tenga una visión positiva.
Yo, desde Ciudadanos, hoy por hoy no tengo una visión positiva porque no conozco.
.
.
, no tengo mucha información de cómo se va a constituir esta oficina.

Pero, por otro lado, también me gustaría preguntarle si cree también que es positiva esta ampliación.
Se lo he preguntado a todos los comparecientes, pero creo que en el mundo del deporte a mí me gustaría conocer si cree que es importante esta ampliación la deducción al 25%.
¿Cree que se van a sumar más entidades, más personas físicas a ser mecenas?

Porque aquí hablamos de que el mecenazgo es una apuesta altruista, y ya lo estábamos comentando con los compañeros que sí, es altruista.
Claro, pero en el momento que te deducen un porcentaje ese altruismo hay que cogerlo con pinzas.

En ese sentido, ¿usted cree que va a haber.
.
.
, se va a impulsar en el mundo deportivo?
¿Cree que el mecenazgo.
.
.
?
Porque aquí en esta ley se habla mucho de la feminización y, también, la figura de la mujer en ciertos deportes.
Yo conozco ciertos deportes que están muy masculinizados; la mayoría de la gente que lo practican no profesionales, y profesionales también, son hombres.

¿Cree que se podría hacer alguna apuesta por impulsar, en estos deportes donde la mayoría de su tejido son hombres, para que se incluyeran las mujeres?
No sé si.
.
.
¿Qué opina usted al respecto?

Y ya para finalizar, me gustaría que me indicara si hay algún aspecto que recogía la anterior ley de mecenazgo que no se recoja en esta y que crea usted que es de vital importancia.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

És ara el torn de la diputada Quiñonero, per part del Grup Podemos.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bienvenido y gracias por sus aportaciones.

Me parece.
.
.
, bueno, podría ser interesante conocer su opinión acerca de qué papel tendría que jugar las entidades deportivas o los propios deportistas como beneficiarios en este consell de mecenazgo.
Si tendrían que formar parte, en qué medida.
.
.
, al margen de la oficina, que a mí me parece que tendría que concretar.
.
.
, en realidad ser una institución o un departamento que llevara a cabo y que ayudara a concretar la ley.

¿Qué tendríamos que.
.
.
?
Esta comisión tendría que concretar que fuera.
.
.
, en realidad se definiera de una forma eficaz y, luego, evaluar su propia eficacia.

Me parece, en ese sentido, que.
.
.
, bueno, en realidad la propia ley.
.
.
, el propio proyecto habla de las federaciones como entidades posibles beneficiarias.
Bueno, me imagino que con su propuesta se trataría de ampliar ese espacio, porque aún está pendiente la modificación de las propias federaciones y su propia entidad, como organizaciones pues que están, son presidencialistas, en fin, que en muchos casos sí que habría que convenir su propia definición.
Pero yo creo que, bueno, quiero saber su opinión acerca de cómo se podía plantear los beneficiarios de la ley en relación al deporte.

Usted nos ha dado unos datos muy interesantes.
Creo que definir también cuál la situación del deporte en nuestra comunidad.
Me imagino que, claro, al plantear que el 45% de la población realiza un deporte, parece que estamos hablando de la botella medio llena, pero en realidad hay una botella medio vacía.
Entonces, de lo que se trata es de cómo llegar a ese 50% del resto de la población, porque en realidad se trataría de que la inmensa mayoría de la población en condiciones de salud, de poder practicar deporte, lo hiciera.
Y eso qué podría significar.

Pero, claro, hay algunos datos que yo recientemente acompañaba a un amigo que se iba a hacer una, una…, iba a inscribir una póliza privada de seguro de salud, y una de las cosas que le decían era que si estaba federado pues que tenía…, un 60%; total, que lo federaron directamente, aun no tener ninguna relación con ese deporte, lo federaron inmediatamente para obtener el 60% de descuento en la póliza.

Quiero decir que aquí hay cosas que me imagino que también nos conviene datos, ¿no?
, que nos conviene esclarecer, porque qué narices es esto de estas federaciones, qué pasa con el mecenazgo, qué pasa con las deducciones en muchos sentidos.

Pero yo creo que una de las cosas que hemos estado hoy escuchando es lo que tiene que ver con el altruismo, justo si esta ley lo que tiene es que afrontar un cambio de paradigma, por un lado, que el estado, las instituciones públicas apuesten en este caso por el deporte de una manera amplia, desde luego pensando en esos más de seis mil clubs que atienden mayoritariamente el deporte de base, y yo creo que por ahí también habría que plantearlo, y en qué medida plantear abiertamente esas deducciones fiscales, darles la bienvenida y que pudieran favorecer el mecenazgo y su defensa en el mundo del deporte.

Nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís, el diputat Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Miguel Ángel Nogueras, per estar ací.

Mos ha explicat, jo pense que bastant bé, ha fet la seua aportació des del prisma esportiu, que era el que mos faltava en este matí.

Jo volia comentar-li un parell de preguntes, sobretot no m'ha quedat massa clar, el primer és que ha explicat vosté un poc com funciona el mecenatge, moltes voltes pel que fa a l'esport de base, a l'esport no professional, i que moltes voltes estem parlant de micromecenatges i d'uns micromecenatges que existixen des d'abans que existira el crowdfunding per internet, no?
Vull dir, que és un mecenatge molt tradicional, molt d'anar per casa, però que m'agradaria saber si creu vosté que esta llei, este micromecenatge queda d'alguna manera arreplegat i si creu vosté que això es pot arreplegar d'alguna manera.

Una segona pregunta que volia fer-li, sobre el tema de la declaració d'interés social, dia vosté que per a algunes entitats esportives seria una feina burocràtica.
M'agradaria que m'ho explicara un poc.
Com pensa que s'hauria de fer i si aniria un poc pel camí que mos explicaven abans anteriors compareixents sobre diferenciar, diguem-ne, la declaració d'interés social per projecte o la declaració d'interés social per entitats o perquè funcionen en una activitat quotidiana que ja té un interés social per ella mateixa i, per tant, no ha de demanar cada dos per tres cada volta que comencen un projecte, diguem-ne, una declaració nova.
Si s'havia de pagar el viatge a un jugador de pilota valenciana que se'n va a jugar a Holanda.
Això és un projecte, no?
I una ajuda a eixe jugador o a eixa federació de pilota valenciana -estic posant un exemple, evidentment-, podria ser una cosa més seguida i no pagar un projecte cada volta que una persona se'n va a jugar fora a nivell europeu.
Entenc jo que eixa seria un poc la idea i com creu vosté que ho podríem solucionar.

D'altra banda, perquè ja finalment i en el temps que me queda fer una reflexió.
Vosté ha parlat de la diferència entre l'esport professional i esport de competició, i em sembla una diferència molt interessant.
Perquè després hi ha una altra banda, que seria, diguem-ne.
.
.
, perquè jo sí que he vist algun esportista d'elit, de competició, professional, d'elit, que diferenciava entre dos tipus d'esport: l'esport salut i l'esport d'elit.
Diguem que moltes voltes l'esport d'elit no és esport salut, quan estàs forçant la màquina per a traure uns resultats més enllà d'això.

On vull anar?
Vull anar en el sentit que cada volta estan veient més la pràctica de l'esport de competició no professional, o siga, que hi ha molta gent que se dedica a altres coses i que no té, diguem-ne, la intenció de dedicar-se professionalment a l'esport, però que en la pràctica que fan dels esports s'apropa molt al que seria un esport professional en tant en quant és esport de competició.
Com s'hauria de tractar des dels poders públics, des del mecenatge, des de, diguem-ne, l'interés per la salut de les persones, tenint en compte que són esportistes que estan a un alt nivell, però que segurament econòmicament no perceben les ajudes per a estar a eixe nivell?

Com ho haurien de fer això, tenint en compte fins a quin punt, em faig la pregunta, no?
, vull dir, no és que tinga res en contra, però em faig la pregunta, fins a quin punt este tipus de competició d'alt nivell no professional és bo per a la societat en el sentit que també planteja uns problemes de salut i uns problemes mèdics cap a este sector de gent, que s'hauran d'afrontar d'una manera col·lectiva, sense els beneficis econòmics i empresarials que puga tindre altre tipus d'esports de competició.

Era un poc la reflexió, a vore vosté què em podia dir.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn de la senyora Besalduch, per part del Grup Socialista.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

I gràcies al senyor Miguel Ángel per situar-nos una mica en quin és el panorama de l'esport en la Comunitat Valenciana.

Jo he entés de la seua intervenció, i m'agradaria que me diguera si estic encertada o no, que ha valorat positivament la llei sobretot en el que respecta a l'esport de base.
Perquè és veritat que conforme mos ha donat les dades, doncs, hi ha un munt d'associacions deportives i clubs esportius al llarg del territori que moltes vegades han de funcionar amb estos micromecenatges, que fins ara han funcionat aixina, amb ajuda institucional evidentment, sobretot dels ajuntaments, i en els pobles més menuts on a vegades és complicat trobar formes de mecenatge que no siguen micromecenatge, i com esta llei pense que pot ajudar este deport de base, quines positives tenim.

I després també, sobretot per fer una reflexió.
.
.
, jo, que he estat llegint la llei i per algunes intervencions que també s'han fet ací dels diputats que conformem esta comissió, com si esta llei només estigués potenciant el mecenatge quant a les federacions deportives.
Però jo llisc l'article 3 i parla de Â«federacions i associacionsÂ».
Si dins del que és la jerga del món del deport, dins d'estes dos accepcions se veuen reflectides d'una forma en general, no?
, si se podrien acollir a estes formes de mecenatge o estarien incloses com a beneficiàries, vosté entén que estan totes les associacions esportives, els clubs esportius funcionen com associacions, a banda de federacions, si se voria també, si estaria ja reflectit en la llei que els beneficiaris d'este mecenatge abraçaria totes les associacions que existixen dins de l'esport.

I també m'agradaria que mos expliqués d'una forma més detallada per què considera que l'oficina del mecenatge és fonamental sobretot per a estes associacions, xicotets clubs esportius, el perquè una miqueta més detalladament per aclarir que també és fonamental esta figura.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

I ara és el torn del Grup Popular, senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Gràcies, senyora presidenta.

Bueno, en primer lugar, señor Noguera, quiero agradecerle su comparecencia para que de alguna manera nos permia clarificar un poco los conceptos de cara a la aprobación de esta nueva ley.

Y quisiera iniciar mis preguntas preguntándole si usted piensa que la anterior ley, si se hubiera desarrollado, que todos hemos coincidido en que no se ha desarrollado adecuadamente, hubiera necesitado de una nueva ley o simplemente de una modificación de la misma.

Y dicho esto, y ya pasando a esta propia ley, me gustaría que nos clarificara un poco una serie de conceptos que se han puesto encima de la mesa y que están recogidos en la ley, pero que a veces se nos hacen un poco ambiguos, incluso alguno muy específico, como el que nos ha planteado el señor Nadal, en el que hay un cierto deporte practicado por profesionales que ya puede ser hasta incluso nocivo o negativo.
¿Qué consideración tiene sobre esto?

También, qué consideración tiene sobre cuando hablamos de federaciones y asociaciones, incorporamos a los clubs, quedan incorporados o no quedan incorporados.

Cuando estamos hablando de toda la ley en base al deporte no profesional, vamos a ver, deporte no profesional, y aquellos clubs que tienen profesionales, tanto sea como técnicos, como deportistas, ¿han de quedar excluidos?
¿Ustedes lo aceptan, no lo aceptan?

En fin, en ese espacio me gustaría que nos ampliara un poco la información.

Después, tenemos también una duda de cara, hablando claro, de cara al deporte.
¿Le parecen suficientes las dos formas de mecenazgo que marca este proyecto de ley en su artículo 4.
1, es decir, donaciones puras y simples de dinero, bienes y derechos?
; y una segunda, préstamos de uso comodato.
Estamos hablando ahora de un área o un espacio muy concreto, que es el deporte, eh.

También queríamos saber si el impacto que se le exige a cualquier acción que va a ser objeto de este mecenazgo, y en este caso concreto al del deporte, ¿el impacto se debería considerar a corto, medio o largo plazo, bajo su visión personal, eh?

Algo que también nos ha llamado la atención y estamos toda la mañana hablando y debatiendo porque, bueno, pues es una de las cuestiones a las que obliga esta ley y que tenemos, por lo menos yo tengo algunas dudas.
¿Considera usted importante o necesaria la exigencia de toda la organización administrativa que requiere esta ley para dar condición de interés social al posible beneficiario de la acción del mecenazgo?

Y dentro de esto, algo que también creo que preguntaba mi compañero Josep.
Si esa condición se debe dar para cada proyecto, para cada solicitud, o se debe dar como condición de la propia asociación, federación o club si estuvieran dentro de la ley.

Y, por último, ésta es un poco compleja, pero yo necesito saberlo.
¿Cree que algunos tipos de esponsorización se deberían recoger en la ley del mecenazgo?
¿Y piensa usted que este proyecto de ley mejora en algo todas las cuestiones que en este momento estaban pendientes de resolver?
Y sobre todo si nos incorpora al panorama internacional en la misma medida.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

I ara és el torn del senyor Noguera per a finalitzar la seua compareixença hui en esta comissió.

El senyor Nogueras Carrasco:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Anem a vore, impulsar l'esport és una tasca de tots, és una responsabilitat de tots, no tant sols de les administracions públiques, de les institucions públiques, sinó també de tot el teixit social i, en este cas, esportiu, que són les federacions i les associacions.

I ahí, simplement, els cride l'atenció sobre un aspecte, que m'imagine que vostés coneixeran.
Les entitats esportives, les associacions esportives no se registren en el registre general d'associacions; n'hi ha un registre específic per a l'àmbit de l'esport.
Per tant, les associacions esportives estan regulades, totes, els clubs esportius, les associacions esportives, els grups d'esplai i de recreació esportiva, estan regulats per una normativa a banda.
Jo els he donat dades respecte a.
.
.
, el número, la quantitat d'entitats que n'hi han ahí.
Per tant, els destinataris del mecenatge no poden ser les federacions esportives tan sols, sinó que ha de ser tot el teixit associatiu esportiu.

Però afegisc una coseta més, que sempre estem reivindicant.
La realitat de l'esport ha canviat i evoluciona.
I la realitat de l'esport és que hui en dia no tan sols les federacions esportives i els clubs esportius promocionen l'esport, sinó una entitat festiva, una.
.
.
, les falles, les gaiates, les.
.
.
, és a dir, qualsevol entitat de tipus associatiu, cultural, recreatiu, de naturalesa, científic, me dóna igual, també estan promocionant l'esport i també caldria, d'alguna manera, vore-les ahí reflectides.

Per això, jo crec -i conteste a una de les preguntes- que, quan parla de federacions esportives i altres entitats associatives, doncs, jo crec que.
.
.
, bé, entenc que estan ahí tant les pròpiament esportives com les que també puguen desenrotllar i desenvolupar tasques de promoció esportiva.

L'ampliació del 25% de la.
.
.
Mire, en l'àmbit de l'esport, de l'esport que estem parlant, és a dir.
.
.
Perquè una observació, i ha de quedar clara, l'esport professional és el que ja està atés, i està atés per l'esponsorització i el patrocini -i aprofite per a contestar-li a vosté-, ja està atés.
És a dir, l'empresa gran que patrocina un esportista individual o un club esportiu sap què fa, però ahí n'hi ha una contraprestació absolutament mercantil i comercial, que a mi em sembla molt bé, però que ja està regulada.
Per tant, no ha de distraure l'atenció d'esta llei i d'esta possibilitat que donem a la resta de l'esport, que dic que és majoritari -per això, els he donat unes dades ahí.

És indubtable que la llei del mecenatge va a promoure, sí, absolutament, la inclusió de la dona en l'àmbit de l'esport, que ja està, és a dir, que, anem a vore.
.
.
Respecte a participació, vosté coneix que les dones, en este moment, tenen una participació molt important en l'àmbit competitiu.
És a dir, tenim una representació de dones i de resultats en l'esport internacional molt gran.

Què és el que cal incentivar?
Bé, que això siga absolutament normal, inclusiu i que la dona puga participar en totes les activitats esportives d'una manera absolutament natural i d'una manera generalitzada.
On no n'hi ha prou representació de la dona és en els càrrecs directius de les federacions i de les organitzacions esportives.

La llei anterior jo crec que era massa ampla, massa generalista.
Bé, entre altres coses, no parlava de l'esport.
Per tant, jo tire ahí, doncs, en fi.
.
.
M'agrada que esta llei parle de l'esport.
Per què?
Perquè provinc de l'esport i crec que és important que se parle de l'esport.

El consell del mecenatge deuria tindre una ampla representació, la més ampla possible i el més representativa possible, d'allò que és la realitat cultural, científica i esportiva del país.
I, per tant, ahí reclame una representació que siga el més.
.
.
, això, siga representativa, que s'atenguen totes les entitats.
Les entitats beneficiàries, com he dit: les federacions i les associacions.

L'esport salut és l'objectiu de.
.
.
Anem a vore, que l'activitat siga saludable és la primera premissa que tenim en l'àmbit de l'educació física, no?
, en l'àmbit de l'esport, que l'activitat siga saludable.
Però, dit això, en un moment determinat, l'individu, siga un xiquet o una xiqueta, comença a optar per fer alguna cosa més, és a dir, per tindre un major rendiment en eixa pràctica esportiva, per qüestió de responsabilitat, d'esforç, de voluntat, de moltes coses, moltes raons que formen part de la conducta i dels comportaments humans de voler ser un poquet millor en allò que fas, no?
Bé, en la pràctica esportiva això se manifesta i se concreta en l'àmbit de l'esport competitiu.

L'àmbit de l'esport competitiu deriva en un esport d'alt rendiment i d'elit que no té per què ser professional.
Jo li diria a vosté que en la seua majoria no és professional, no està atés.
No n'hi han diners públics per atendre-ho tot i tampoc les empreses privades tenen molt d'interés per una xiqueta que fa gimnàstica rítmica o gimnàstica esportiva o que fa petanca o que fa halterofília o que fa pilota valenciana, no tenen interés.
Per què?
Perquè això no té rèdit, un rèdit comercial i mercantil.

El micromecenatge jo crec que sempre ha existit, efectivament, sempre hi han hagut ajudes perquè els xiquets i les xiquetes facen esport.
Però el que sí que no n'hi ha hagut és un reconeixement que si jo en un moment determinat, doncs, pense que ahí n'hi ha un esportista en potència que pot arribar a ser un gran tenista, doncs, bé, a mi m'agradaria invertir en ell a canvi de res; però, evidentment, si tinc un tipus de desgravació, doncs, estaria molt bé, no?
, per eixe altruisme.
I a canvi de què?
De res, perquè jo no patrocine, jo no esponsoritze; jo estic donant diners a una persona en què confie, perquè pot ser un familiar pròxim o algú del club en què jo estic i que confie en ell, i jo pose diners ahí simplement perquè m'interessa que eixe xiquet o eixa xiqueta desenrotlle tot el seu potencial.

I això crec que és una fórmula que replega este projecte de llei que està molt bé, que és el micromecenatge.
Perquè, clar, ací no estem parlant que jo puga donar tres-cents o quatre-cents mil euros, no, no; estem parlant que, a la millor, puc ajudar en mil, en cinc-cents o en dos mil euros, a la millor, no ho sé.
Que estiga replegat està molt bé.

Respecte a la valoració de la llei, a mi em sembla que està bé i que replega les entitats que estan en l'àmbit de l'esport, com ja he dit abans: les federacions i els clubs.

I l'oficina.
Doncs, mire, l'oficina del mecenatge jo ja sé que entre les seues funcions està l'assessorament a les persones i a les entitats beneficiàries i als mecenes sobre aspectes pràctics i jurídics.
És que són molt necessaris.
És que els ciutadans no sabem com menejar-se en l'administració si no estem en l'administració, és a dir, no sabem.
I tampoc és qüestió de cridar per a preguntar i que me diguen: vaja vosté a la pàgina web, perquè tampoc l'entenc -a la millor jo l'entenc, però un altre no l'entén.

Per tant, tindre una oficina, però una oficina com a tal, física, amb persones que assessoren i que informen, informen i assessoren als qui puguen ser destinataris del mecenatge i micromecenatge, com a aquells que vullguen aportar diners, doncs, a mi em sembla molt raonable.
Vull dir, és que la funció de l'administració està en informar els ciutadans.
Jo, en fi, ho veig bé.
Ja de vostés depén, i de La Generalitat, donar-li contingut i donar-li sentit a eixa oficina.
Però, en principi, la idea és bona, jo crec que la idea és bona.

I poc més.
La veritat és que.
.
.
Bé, vosté ha parlat d'una cosa que sí que és important.
Quan parla de professionals vinculats a l'esport.
Efectivament, en qualsevol club és possible que, clar, els xiquets no cobren i no cobre ningú, però l'entrenador ha de cobrar.

Bé, ahí tenim un problema des de fa anys.
Des de fa anys tenim un problema, i és que ja sabeu que la immensa majoria d'associacions esportives, doncs, a vore, fiscalitat n'hi ha poqueta, no vos descobrisc res.
És a dir, són clubs que tenen.
.
.
, són molt dèbils, molt febles i, per tant, tenen dificultats per a.
.
.
I ja, pagar a l'entrenador o al físio.
.
.
¡Mare de Déu, senyor!
És a dir, està complicat eixe tema.

Tant de bo se regularitzara tota la situació de les associacions esportives i pogueren tindre tècnics i professionals que cobraren per allò que fan, no?
, que és entrenar els xiquets, i que cobraren d'una manera normalitzada -anem a parlar de normalitzada, no?
-.
Però, bé, és complicat.

I respecte a les modalitats de mecenatge, jo crec que són interessants perquè el préstec d'ús en l'àmbit de l'esport se pot donar molt, eh?
És a dir, ¿quantes entitats i associacions esportives no tenen un lloc on reunir-se, però ni reunir-se?
Bé, doncs, a la millor, n'hi ha un pare d'un xiquet o d'una xiqueta que diu, xe!
, jo tinc un local ahí baix, agarreu-lo i vos assenteu ahí.
.
.
; o, per exemple, per a jugar a escacs, que sí que necessites un local.

Bé, doncs, jo crec que són modalitats que vénen ben reflectides en el projecte de llei.
Però, bé, en qualsevol cas, mosatros quedem a la vostra sencera disposició per a treballar en el desenrotllament de la llei, que ahí sí que creguem que cal rascar molt.

I moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyor Nogueras, per haver vingut a la comissió i aportar la seua visió.

I, bé, donem per conclosa la seua compareixença de hui.

El senyor Nogueras Carrasco:

Molt bé.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora Ester Alba Pagán

La senyora presidenta:

Diputats i diputades, continuem la comissió amb la compareixença de la senyora Ester Alba Pagán.

Ella disposarà de huit minuts per fer-mos la seua exposició.
Així que, senyora Alba, en voler, pot començar.

La senyora Alba Pagán:

Moltes gràcies.

Buenas tardes, señorías.

En primer… (S'interromp la gravació)

¿Sí?
Buenas tardes, señorías.

En primer lugar, quisiera agradecer la oportunidad de intervenir en un foro como este, ante la comisión, y exponer el punto de vista de una profesora de universidad, concretamente una profesora del ámbito, del área de conocimiento de Historia del Arte y, además, profesora del máster en patrimonio cultural, en el que imparto clase de museología, de museografía y de formación técnica básica en patrimonio cultural, que engloba distintas cuestiones muy relacionadas directamente con este proyecto de ley.

Mi intervención se centrará, básicamente, en tres ejes, en torno a los que bascula mi formación académica: museos; patrimonio cultural, los cambios actuales a los que se ha visto sometido, desde el punto de vista material, pero también desde el punto de vista conceptual; y, por último y no menos importante, el ámbito científico y cultural que atañe a las universidades y, especialmente, a la Universitat de València, a la que yo represento.

Aunque resulte extraño, empezaré por el final, por la perspectiva académica, la universitaria.
En ese sentido, me gustaría expresar el interés y la alta aceptación que, desde nuestra universitat, la Universitat de València -patrimonio cultural, como ustedes saben, de todos los valencianos por su dilatada historia construyendo conocimiento-, tiene esta ley de mecenazgo, no solo necesario y de gran utilidad en el ámbito del mecenazgo científico, sino porque su propia justificación se incardina estrechamente con la misión, la visión y los valores que se recogen en el plan estratégico de la Universidad de Valencia, que dice así:

Â«La universitat té com a missió formar professionals competents en l'àmbit europeu, fomentar la recerca de prestigi i d'impacte internacional que contribuïsca al desenvolupament de la nostra societat.
La formació i la recerca fomenten les tasques que també realitza en l'àmbit de la difusió de la ciència i la cultura i en la reafirmació dels valors democràtics de la societat en general i de la valenciana en particularÂ».

Desde ese punto de vista, la Universidad de Valencia tiene una clara apuesta por el compromiso identitario.
Es una institución fuertemente, estrechamente enraizada con el territorio y vinculada con la realidad valenciana y con su cultura.

Para nosotros, y recogiendo algunas de las cuestiones, la ley de mecenazgo supone un complemento importante y necesario en los presupuestos públicos destinados a la cultura y a la ciencia, y una herramienta de gran utilidad para el asociacionismo cultural esencial, y que busca la implicación de la ciudadanía en la defensa del bien público y del interés general.

Un reconocimiento, un prestigio que atañe a la cultura y a la ciencia.
Pero quisiera destacar especialmente la importancia y el interés que para nosotros tiene el micromecenazgo, que aparece recogido en esta ley, que supone una herramienta muy clara de vinculación de la ciudadanía con su entorno social y cultural más inmediato.

En ese sentido, y bajo mi punto de vista, uno de los aspectos más destacables y que aparece estrechamente relacionado con la manera en que la sociedad actual entiende las instituciones culturales, comprende el patrimonio cultural.

Y ello requiere sin lugar a dudas nuevas maneras, no solo de gestión sino también de involucrar a la sociedad en una mayor participación y compromiso cívico con la cultura, con el arte, con los museos, con el patrimonio, con la investigación, incluidas las universidades y otras instituciones y por supuesto, las actividades deportivas que yo no haré expresión, porque ya lo he mencionado anteriormente.

Sin embargo, sí que me gustaría indicar algunos aspectos que creo necesario remarcar, y empezaré por un cuestionamiento, algo que yo no me creo.
Y es esa separación, como en tres bloques diferenciados, entre cultura, ciencia y deportes, porque la cultura y los deportes también son ciencia, aunque entiendo por qué se recoge de esta manera en el espíritu de este proyecto de ley.

Pero sí que creo que en el desarrollo de la norma sería necesario precisar estos aspectos que quiero remarcar y precisamente porque las humanidades y las ciencias sociales también pertenecen al ámbito científico, la cultura se investiga.
Y que el desarrollo de la investigación en el ámbito de las humanidades y las ciencias sociales es importante para nuestras áreas de conocimiento.

Hemos de tener en cuenta que, por ejemplo, la presencia en los presupuestos, que se recogen los planes nacionales de investigación a través de los que se convocan las subvenciones para proyectos I+D, los presupuestos destinados a humanidades son prácticamente nulos, muy exiguos.

Y es necesaria, por tanto, también la labor de mecenazgo en este ámbito, para continuar fomentando esta mirada, podemos decir, completa de qué es la investigación y qué supone la investigación.
Y más para una universidad como la nuestra, Â«d'estudi generalÂ», y que recoge todos los ámbitos, todas las áreas de conocimiento, con una mirada integral, interdisciplinar y necesaria.

Esto mismo sucede también en el ámbito de los museos.
El real decreto, el reglamento de museos de 1987, recoge, siguiendo al Icom, el desarrollo de la oficina de museos de la UNESCO, que las funciones de los museos son preservar, conservar, estudiar, documentar, pero también investigar, exhibir, enseñar y difundir.

La parte del estudio y la investigación dentro del ámbito del museo también es necesaria.
Se investigan sus colecciones, independientemente de su naturaleza, ya sean artísticas, etnológicas, arqueológicas, pertenecientes a las ciencias naturales o tecnológicas.

Yo creo que quizá una de las aportaciones más importantes de esta ley son los instrumentos necesarios para su desarrollo.
El consejo asesor del mecenazgo, importantísimo, con unas funciones y unas tareas adecuadas, una composición, considero, debe ser paritaria, aunque yo creo que es necesario involucrar a todos los integrantes, a los grupos de interés que puedan participar de estas cuestiones relacionadas con el mecenazgo.

Pero sobre todo, nos parece muy acertada la oficina del mecenazgo.
Primero, porque facilitará las tareas de gestión, pero también las tareas de difusión, promoción y concienciación social del mecenazgo, algo que es necesario.

Ese desarrollo quizás tenga que ver también con aspectos íntimamente relacionados con facilitar, hacer accesible esta información y las tareas de carácter administrativo a la sociedad en general.

Pasando al segundo punto, porque veo que el tiempo se acaba, seré breve, iré acortando, en el ámbito de los museos es necesario entender que los museos hoy en día han experimentado un gran cambio.
Hoy en día, el museo tiene dos pilares básicos, su colección y la sociedad.

Y hemos de ser conscientes que nuestra apreciación de lo que es el patrimonio cultural ha ido mutando, lo ha hecho a una velocidad realmente de vértigo.
Los cambios que vivimos son acelerados, gracias a la tecnología, el acceso a la información, han transformado nuestra forma de comunicación y también nuestra forma de percibir la realidad.

Y esto tiene que ver también en cómo vivimos, cómo vemos nuestras instituciones museísticas, y cómo es necesario que no solamente las vivamos, como visitantes ocasionales, sino que generemos lazos de afecto, compromiso sociocultural, que posibilite nuevas formas de participación a través de los tejidos asociativos de carácter potente.

Pero también fomentando donaciones, depósitos, cesiones y otras figuras, podíamos decir, legales, que imposibiliten la pérdida o la evasión de bienes culturales fuera de nuestras fronteras, tal y como hemos comprobado en no pocas ocasiones.

En ese sentido, yo aprecio de manera muy valorativa exactamente la mención que en la ley, en el proyecto de ley se hace de la junta de valoración valenciana.

Me parece uno de los aciertos más logrados de la ley, puesto que su desarrollo también permitirá, aunque no está claramente vinculada con la ley, que piezas clave de nuestro arte, del arte valenciano, sean recuperadas y nutran nuestros museos y colecciones, en un necesario aprendizaje de nuestro arte, pero sobre todo para su conservación y su protección.

Lo mismo de las acciones puntuales en investigación dentro de los museos, en colaboración con otras instituciones de investigación o con universidades, o bien acciones concretas, como restauraciones de obras de arte, donde las actividades ligadas al micromecenazgo son muy necesarias.
Son muy necesarias.

Y yo creo que es uno de los aspectos a desarrollar con mayor ahínco y que puede posibilitar grandes logros desde esa perspectiva.
Lo mismo en cuanto a exposiciones, a préstamos, ya sea a través de comodato, donaciones, bienes, derechos, etcétera.

Una matización que me gustaría realizar es exactamente cuando se habla en el punto dos, dentro del punto s, donde se estipula que en las donaciones de bien de interés cultural, bienes inventariados no declarados de interés cultural, bienes de relevancia local o de obras de arte de calidad garantizada, la valoración efectuada por la Junta de Valoración de Bienes del Patrimonio Cultural Valenciano será necesaria.

Este aspecto relacionado con la adjetivación calidad, también aparece referida en el caso de los bienes culturales que no formen parte del patrimonio cultural valenciano, donde la junta valorará asimismo la suficiencia de la calidad de la obra.

Esto se recoge en el punto b minúscula, donde se habla de las obras de arte de calidad garantizada.
Ese aspecto, a mí me gustaría recalcar que, cuando hablamos de calidad, tenemos que saber bien de qué hablamos.
Porque existe una tendencia a hablar de apreciaciones de carácter estético, podríamos decir, en la valoración de las obras de arte.

Aunque en muchas ocasiones, cuando hablamos de pérdida, de destrucción de obras de arte, en ello han primado no solamente causas naturales, históricas, catástrofes de distinta índole, sino también cuestiones relacionadas con ideología, con política o incluso cuestiones económicas que hemos vivido recientemente, o religiosas.

Por ello, es necesario concienciar a las autoridades políticas y a los agentes económicos y a los diversos grupos de interés que el valor del patrimonio cultural debe ir más allá de los condicionantes y valoraciones subjetivas o meramente especulativas.

Es importante entender que el patrimonio cultural es un hecho histórico, y como tal entenderlo, como un testimonio a conservar.
En ello, el consejo asesor tendrá un papel primordial, y para nosotros es importantísimo que existan personas competentes dentro del consejo asesor, capaces de establecer estos juicios, no meramente especulativos o estéticos, sino con información histórico-artística competente.

Y que entienda el valor de una obra de arte, no en un juicio cualitativo, en cuanto a estético, o cuantitativo, en cuanto a los años o al período histórico al que pertenecen, sino que lo entiendan como un hecho histórico.
Y esto, para mí, es fundamental, entender ese tipo de participación.

Respecto al tercer punto, y voy terminando, que es la cuestión relacionada con el patrimonio cultural, hemos de entender que el patrimonio cultural experimenta cambios en cuanto a la manera de concebirlo.
Hasta no hace mucho, se entendía como patrimonio cultural monumentos, edificios, obras de arte de singular característica.

Pero en la actualidad se tiende a entender el patrimonio cultural, y así lo hace por ejemplo la UNESCO en sus últimos informes, no como bienes independientes, sino como bienes enclavados en un paisaje y en un entorno cultural en el cual se enclava.

Es lo que ellos llaman (inintel·ligible) … places, los lugares patrimoniales, que no pueden disociarse de su entorno físico, de sus factores ambientales, culturales, sociales o económicos.

No pueden protegerse al margen de las cuestiones socioeconómicas, como las consideraciones asociadas a la planificación del uso del suelo, las tradiciones de su uso -la huerta, por ejemplo, sería un caso muy concreto-, que han asegurado su pervivencia, la construcción de un paisaje, o sus formas de habitarlo.

Estas visiones integradoras han de formar parte también de qué valoramos en estos proyectos merecedores de ser considerados dentro de la ley de mecenazgo.
En ese sentido, también, uno de los cambios fundamentales es cómo hemos de entender el patrimonio cultural de una manera correcta, como un bien colectivo.

El patrimonio es cosa de todos, así lo dice la UNESCO, y por tanto es toda la sociedad la que debe intervenir y participar de su conservación, de su preservación, de su restauración, de su estudio, de su investigación y de su puesta en valor.

Todos sabemos que en la actualidad una de las cuestiones más preocupantes es cómo gran parte de nuestros núcleos históricos tradicionales, los centros históricos se van despoblando.
Y cómo también nuestros bienes culturales, aquellos que están protegidos, comienzan a entrar en un proceso de difícil mantenimiento, desde el punto de vista de su conservación.

Por ello, yo valoro esas formas de intentar también incluir ese mecenazgo que se valora especialmente en ese 25% de las cantidades dinerarias destinadas por las personas titulares de los bienes pertenecientes al patrimonio cultural valenciano, inscritos en el inventario general del mismo, a la conservación, a la reparación y a la restauración de esos citados bienes.

De hecho, como decía, para la UNESCO, uno de los retos futuros es el patrimonio cultural que está en manos privadas, que debe ser considerado como un bien colectivo o social, no en cuanto a su titularidad -termino-, sí en cuanto a su aprecio y a la conciencia de su conservación.

Nuevos criterios que reclaman planificación, programación, políticas de actuación, como esta ley de mecenazgo, que hará necesaria la creación de programas basados en el acuerdo social, y atendiendo a un contexto físico y social lo más amplio posible, estableciendo colaboración y participación plena y transparente de todas las partes interesadas.

Por tanto, yo creo que la ley de mecenazgo es no solamente necesaria, sino que ayudará al desarrollo cultural, social y sostenible de nuestro patrimonio cultural.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Alba.

És ara el torn dels grups parlamentaris.

Comencem pel Grup Parlamentari Ciudadanos.
La senyora Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Y muchas gracias, señora Ester Alba, por esta información que nos ha ofrecido.

Comparto con usted que hay que hacer una mirada integral del mecenazgo y, por lo tanto, hay que involucrar a la sociedad en este impulso, tanto cultural, científico y deportivo.

Me ha gustado lo que ha dicho, que las humanidades y las ciencias sociales también son ciencia y, por lo tanto, que se debería de potenciar y tenerlo en cuenta.
Parece que no se está investigando en esta área, y sí que es verdad que, aunque hay menos subvenciones para su investigación, no deja de ser ciencia, aunque sean ciencias sociales.

En este caso, espero que esta ley sea tan buena como bien van diciendo los diferentes comparecientes que van pasando a lo largo de la mañana, para potenciar la investigación, esa investigación que, lamentablemente, estamos en números rojos porque no se potencia, no se favorece ni a nivel estatal, ni a nivel autonómico, para que se pueda apoyar o apostar más por la investigación, tanto sea en universidades como en institutos.
Y como en museos -también hay que decirlo- porque la función museística también es favorecer a la investigación de diferentes obras y también se está olvidando.

En este caso, a mí me gustaría preguntarle si cree que el patrimonio cultural que está en manos de entidades privadas, ¿con esta ley de mecenazgo se abrirá a la sociedad, favorecerá este desarrollo?
¿Usted cree que con ese 25% de desgravo…?
Queremos hablar de que es altruista, va, vamos a pensar que es altruista.
Pero, la realidad no es así.
La realidad es que ese altruismo pues cuesta mucho que salga hacia la sociedad.

Pero pensando que es altruista -como quien dice- la ley, ¿usted cree que las personas que tienen obras culturales con lo que propone la ley contribuirá a que lo expongan a la sociedad y poder nosotros disfrutar también de estas obras?
¿O hay que incluir algo más en la ley que se está pasando por alto?

Por otro lado, ¿cómo definiría usted la visibilidad de la innovación, la tecnología y la investigación en la Comunidad Valenciana?
¿Cree que esta nueva ley le dará un impulso definitivo y que va a ser necesaria para nuestra comunidad?
¿Le dará un impulso esta ley o propondría algún aspecto más?

Y ya para finalizar, tampoco quiero alargarme más en las preguntas, ¿considera que hay algún sector dentro de la ley -porque se ha hablado de los tres sectores: de la ciencia, deportivo, cultural- que habría que hacer mayor hincapié a la hora de promocionar y de dotar económicamente mediante el mecenazgo?

Vale.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara la diputada de Podem, Llum Quiñonero, té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, buenos días y bienvenida.

Yo creo que estamos afrontando también -ya lo comentábamos esta mañana- un cambio de paradigma respecto al papel de la empresa privada respecto a los bienes públicos y de interés social y el compromiso en ese sentido de las empresas.
El asunto es cómo resolverlo, si la ley lo va a resolver adecuadamente.

Y me parece interesante lo que se plantea, lo que has planteado respecto al patrimonio cultural en manos de entidades privadas, ¿no?
, y cómo resolver esto.
A mí me parece que sí, que la ley tendría que desarrollar algún aspecto más para considerar cómo plantear esto.
Pienso en el patrimonio cultural, en un momento en el que las propias instituciones públicas han abandonado buena parte de su presupuesto en manos de…, justo en ese sentido, ¿no?

Estamos hablando…, ha señalado antes cómo preservar la huerta, cómo preservar los paisajes de bancalamientos en la Marina o en el Maestrat, cómo preservar los centros históricos.
Cuando estamos afrontando también una ley de turismo, por ejemplo.
Hay asuntos como ¿cómo plantear…?
El asunto es que todas estas leyes nos ayuden a preservar, a promover la cooperación de las empresas y el compromiso de las empresas, la utilización pública de los bienes privados.

Entonces, ¿cuál es el compromiso que…?
Tendríamos que plantearlo.
Pienso en la Iglesia católica como una de las entidades propietarias de mayor peso en este país y eso cómo tendría que resolverse, ¿no?
Una financiación pública, ahora también una financiación privada y cómo lo resolvemos, cómo se plantea esa desgravación.
Pero también la compensación, lo público y lo privado.

Bueno, en realidad creo que más que resolver, lo que vienen a plantear es, por lo menos para mí, es…, bueno, una complejidad más en esta ley.
El asunto es cómo concretarlo y cómo resolverlo y cómo a lo mejor a través de esta oficina o de este consejo y la junta de valoración valenciana, qué instituciones, qué personalidades deberían plantearlo, con qué plazos de renovación, también.
Porque tal vez podrían ser renovables cada equis tiempo o asesores durante un tiempo para determinados asuntos.

Pero yo creo que si el objetivo…, de lo que se trata es de promover la investigación, el bien común y el patrimonio cultural de toda nuestra sociedad, pues necesitaríamos aterrizar esas propuestas para que ese objetivo se alcanzara.
Así que, en la medida que puedas, concreta eso.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, el diputat Nadal té la paraula.

El senyora Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies per la seua exposició, senyora Ester Alba.

Jo pense que, de la intervenció que ha fet, la veritat és que és una intervenció que fa pensar bastant, perquè difumina d'alguna manera els límits entre les parts principals d'esta llei, puga ser cultural, patrimonial, científica, esportiva.
I que, clar, evidentment també costa un poc.
Des dels que anem a acabar de pactar la llei, clar, si diguem el nom de la llei ja ens el carreguem, evidentment costaria.
.
.

Però sí que, des d'eixa distinció que.
.
, -diguem-ne- este fet de difuminar els límits que ha fet vosté, jo sí que m'agradaria preguntar-li, perquè sí que.
.
.
Un anterior compareixent em comentava, per exemple, que en el consell assessor haurien d'aparéixer representants de cada un dels sectors, no?
Com ho faríem això si difuminàrem els límits, per exemple, en el consell assessor.

Quina part, per exemple, de la Universitat de València a la qual vosté representa, a quins sectors hauria de representar?
A qui cridem de la Universitat de València?
O podem deixar això al desenvolupament reglamentari, amb la qual cosa ens llevaríem molts problemes de damunt d'esta comissió.
Però, des del seu punt de vista, com creu quins haurien de ser els representants de cada universitat en cada cas?
I si n'hi hauria només prou amb un representant, per exemple, de la Universitat de València i que poguera representar al sector?
No ho sé, no?
Eixa és un poc la pregunta que m'ha vingut al cap després d'escoltar-la.

Després, també m'ha vingut al cap la pregunta prou interessant.
.
.
Clar, vosté parla d'una visió integrada del fet cultural i patrimonial que vaja més enllà del valor -diguem-ne- que puga tindre alguna obra d'art des d'un punt de vista monetari o dels altres punts de vista d'un interés molt especialista.

Vosté ha posat l'exemple de l'horta i clar, és un exemple bastant paradigmàtic en.
.
.
No ens podem quedar en el concepte d'obra d'art així més academicista del segle XIX, en el sentit de vore també els valors culturals i patrimonials que pot tindre, per exemple, l'horta de València o que poden tindre els marges de pedra en sec que hi ha a les muntanyes.

La llei parla en el preàmbul que no estaríem.
.
.
Esta és una llei que no entra.
.
.
Per exemple, no és una llei de mecenatge mediambiental, que això queda fora, perquè s'hauria de fer ja una llei aposta per al mecenatge mediambiental, no?
En este cas, clar, en l'horta de València, en estos temes estem en un tema territorial que estaria molt a prop del que és el medi ambient també, però no és parla d'això, no?

Aleshores, si pensa que d'alguna manera es podria integrar perquè també -diguem-ne- espais de valor patrimonial enorme com puga ser l'horta de València o altres espais que han marcat la forma de vida dels valencians i valencianes durant segles, de quina manera es podria protegir millor en esta llei de mecenatge i que apareguera.

També estem a la seua disposició perquè, evidentment, potser ara en el temps que tindrà no és el moment, però sí que ens pareixeria interessant si té alguna manera de posar negre sobre blanc estem a la seua disposició des d'esta comissió per a esta faena.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn de la diputada Besalduch per part del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

Gràcies, Ester Alba.

Bé, la veritat és que jo supose que.
.
.
No sé si és que només em passa a mi, però jo estic aprenent este matí ací, però un munt, no?
Perquè de vegades ens plantem davant d'una llei i ens encotillem -com explicava Ester Alba- d'esport, investigació i cultura.
I de vegades està tot mesclat, no?
No tenim per què separar tantes coses i és veritat.

Al final la gent que ha comparegut durant el dia d'avui -que suposo que a la tarda continuarem- està aportant des de tants punts de vista, que de vegades jo -i parle per mi- ni tan sols m'havia plantejat que podríem tindre en compte.
A mi em pareix molt interessant eixa reflexió.
Jo no sé si has utilitzat.
.
.
, difuminar els límits entre el mecenatge científic i el cultural o no és difuminar.
Perquè, efectivament, n'hi ha investigació en el món de la cultura.

Has fet una altra reflexió sobre com valorar la qualitat.
Tu o vosté, perdó, eixa junta de valoració com la definiria?
Com es compondria?
Hauríem de valorar o tindre en compte qui ha de valorar això depenent dels projectes concrets, que voldrien tindre la declaració d'interés social o una junta de valoració formada per ics persones seria suficient?
Hauria de ser, doncs això, específica per a cada projecte que demane la declaració d'interés social?

I bé, em pareix superinteressant esta visió integradora a l'hora de valorar.
Perquè, fins i tot dins de l'àmbit patrimonial, jo crec que en la Comunitat Valenciana n'hi ha elements arquitectònics i paisatgístics que en la seua condició individual, potser no haurien de tindre una protecció de BIC, però en el seu conjunt, evidentment, sí perquè abasten moltes coses.

I com és d'important la valoració de tot l'espai que envolta i bé, que ahí, evidentment, té una gran tasca la investigació científica del que és eixe àmbit cultural.
Ja no només patrimonial i arquitectònic, sinó de com eixe espai ha contribuït a un desenvolupament, fins i tot, d'una societat, d'un xicotet poble o d'una gran ciutat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara és el torn del senyor Mulet del Grup Popular.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lugar quiero empezar agradeciéndole su presencia en esta comisión que seguro que enriquecerá nuestras dudas.
Porque se nos van generando -como decía la señora Besalduch- cada vez más dudas.

Yo sí que quisiera empezar -como he hecho con las anteriores personas que han participado- preguntándole sobre si usted considera que la anterior ley, si hubiera sido desarrollada adecuadamente, no necesitaría de una nueva ley.
Simplemente con una modificación de la existente hubiera sido suficiente.

Y dicho esto, entramos ya en las preguntas.
Pero la primera que le hago más que una pregunta es una solicitud.
Nos ha hablado de que en el desarrollo posterior normativo sería importante precisar los conceptos.
Está bien, pero yo creo que también sería importante que esos conceptos estuvieran claros antes de llegar al desarrollo.

Con lo cual, si por favor usted nos pudiera clarificar un poco cuáles son esos nuevos conceptos o esa diversidad de conceptos se lo agradeceríamos.
Porque a lo mejor se puede incluir ya en la ley que después se va a desarrollar con la normativa.

Como preguntas concretas, le haría sobre la ley si no cree excesivamente restrictivas las exigencias sobre las personas y entidades beneficiarias de esta ley.
Y una que he hecho a todo el mundo también pero que creo que es importante que contrastemos, es si considera que se deberían beneficiar del tratamiento fiscal que marca este proyecto de ley aquellas personas, empresas o instituciones que colaboren en proyectos, pero que superen los trescientos mil euros en su cifra de negocio anual, que es la cifra que pone la ley como tope máximo.
(Soroll de papers)

Después, le quería preguntar también sobre si considera suficientemente especificada la condición de los mecenas en este proyecto de ley, y más acogiéndome un poco a la clarificación que nos hacía usted sobre los espacios culturales.

Y, por último, y después de haber analizado los informes sobre el mecenazgo del Consejo Valenciano de Cultura, dos cuestiones: una, ¿considera usted que solo se debe entender como mecenas el que lo hace de una forma altruista?
; y una segunda, ¿piensa usted que este proyecto de ley mejora en algo todas las cuestiones relacionadas sobre el tratamiento de soporte privado a las causas culturales, tratamiento de industrias creativas, polarización del tejido cultural profesional, de forma y manera que nos sitúa en los mismos parámetros que están en este momento leyes similares en el resto de países occidentales?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara, la senyora Alba tindrà quatre minuts per a finalitzar la seua compareixença de hui.

Gràcies.

La senyora Alba Pagán:

Vale, muy bien.

Bueno, pues, por ir contestando a las preguntas, es cierto que cuando comentaba la necesidad de replantear que la cultura, la investigación, los deportes no son bloques estancos, no hablaba tanto de difuminar desde el punto de vista conceptual esos bloques sino de entender que dentro de los proyectos de investigación hemos de ser conscientes de que también se investiga en cultura, se investiga en arte, se investiga en historia, en geografía, en patrimonio cultural, etcétera.

Por tanto, bajo mi punto de vista, entender que la cultura científica, porque también existe una cultura científica (algú tus), incorpora todos estos elementos, es necesario.
Y para mí es tan importante que eso quede claro en el propio -digamos- sentido general que le pueda dar la ley a este tipo de consideraciones, que simplemente a lo mejor es hacer una mención a que todas las áreas de conocimiento tanto de humanidades, no sé qué, estarán incluidas, como que las personas que formarán parte del consejo de mecenazgo deban tener sensibilidad hacia este tipo de cuestiones.
Y esto a lo mejor sería romper los moldes, ¿no?
, porque cuando hablamos de un museo pensamos en un museo de arte pero también hay museos de ciencias naturales, y cuando pensamos en investigación pensamos en medicina y no pensemos en arte.

Quizás, si las personas que van a formar parte del consejo asesor van a ir de alguna manera rotando y van a ir cambiando cada equis años, cada cuatro años, o cada periodo, pues estaría bien que en cada uno de los aspectos aparezcan en esa renovación sensibilidades distintas en cada una de los ámbitos de la competencia de esta ley.
Yo creo que es importante.

Cuando hablamos del patrimonio cultural en manos privadas, hablamos de patrimonio cultural en manos privadas, en entidades privadas, pero, ¡ojo!
, también en manos de particulares, de pequeños particulares que hacen muchísimo esfuerzo en muchas ocasiones para mantener ese patrimonio cultural.
Y yo creo que es necesario que estas personas tengan un reconocimiento por una labor que hacen en un patrimonio que, al final, es un patrimonio colectivo porque todos nos beneficiamos de que nuestros centros históricos conserven los edificios históricos, los elementos de carácter cultural, el paisaje cultural, nuestros paisajes urbanos, nuestros jardines, ¿no?
, podríamos decir históricos, por hacer alusión a la huerta, etcétera.

Hay una labor ahí de mecenazgo, de micromecenazgo también muy importante, y es necesario reconocer también a esas personas la labor que realizan.

Es una cuestión difícil, ¿no?
, yo la entiendo, y es complicada, pero es verdad que ellos se tienen que, quizás, a través del desarrollo de la ley sería necesario incluir aspectos sobre las buenas prácticas de conservación, que las restauraciones sean adecuadas, que se atengan a aquello que marca la ley de patrimonio cultural, tanto si es un bien de interés cultural como un bien de relevancia local, las cuestiones relacionadas con la custodia y la preservación se hagan de una manera correcta, ¿eh?
, siguiendo las normas de conservación, etcétera.
Yo creo que desde ese punto de vista es muy importante.

Y no solamente ayudará a proteger nuestro patrimonio, de alguna manera a custodiarlo y salvarlo para el futuro en cuanto a lo que somos, es decir, depositarios, custodios de un bien cultural que hemos de legar a nuestras generaciones futuras, en ello un compromiso cívico, cultural y social que es muy necesario incentivar, y yo creo que esta ley lo tiene y lo puede potenciar y desarrollar de una manera muy clara.

Respecto a la visibilidad de la investigación, yo creo que quizás uno de los aspectos que yo incluiría en los aspectos a valorar, dentro de los proyectos culturales y de los proyectos relacionados con la investigación, sería el fomentar el aprecio hacia los proyectos que tejan redes, que establezcan redes; en los museos que generan proyectos de estructura cultural conjunta, en vez de ver los museos entre ellos como competencia y dándose la espalda unos a otros, pues generar sinergias, tejer culturalmente las ciudades, el mundo cultural, el mundo del museo, pero también el mundo de las universidades o de las instituciones de investigación relacionadas con distintos aspectos, desde tecnología aplicada a la cultura, desde la restauración, el análisis de las obras de arte, etcétera, también es -creo- muy interesante.

Se hablaba, también, de la cooperación de las empresas, el mecenazgo privado hacia entidades de carácter privado, se hacía alusión por ejemplo a la Iglesia católica, qué elementos de compensación se podrían encontrar.

Yo creo que, en ese sentido, en el desarrollo de la ley sería muy importante establecer mecanismos, primero, quizás a través de la oficina de mecenazgo; también a nivel municipal fomentar otro tipo de desgravaciones impositivas, hablo del IBI, por ejemplo, o de los porcentajes que tienen que ver en la obra de una conservación, una restauración de una casa particular, un edificio que también a nivel municipal o supramunicipal podrían fomentarse a través de esta ley, y a cambio pues hacer uso de la aplicación de la ley de patrimonio, es decir, que esas viviendas, que esos edificios de carácter privado en manos privadas se abran al público -¿de acuerdo?
- para disfrute de todos los ciudadanos y que se haga, por tanto, difusión de ese elemento patrimonial que a través de esos mecenazgos se puedan (algú tus) visibilizar de una manera mucho más completa, abrir, ¿no?
, esos espacios, esos bienes de relevancia local, o esos bienes de interés cultural a la ciudadanía o al público.

Comentabais el tema de la representación, pues, bueno, las universidades decidirán porque esto es complejo pero yo creo que con esa -digamos- torna de representantes en el consejo asesor de mecenazgo es importante tenerlo en cuenta.

Una de las dudas era, ¿qué es entonces el patrimonio cultural?
No solamente es lo artístico, evidentemente, ¿no?
El patrimonio cultural es tan amplio, abarca tantísimo que necesariamente tenemos que tener una mirada integral de qué es el patrimonio cultural.
Esto ya está incluido cuando hablamos de los BRL, hablamos de los BIC, hablamos del patrimonio que, claro, el que queda fuera es el natural pero no los paisajes culturales porque los paisajes culturales están incluidos como cultura dentro de la ley de patrimonio (algú tus) cultural.

Hemos de entender en ese sentido que el patrimonio abarca en un escenario muchísimo más amplio, que es susceptible de recibir en este caso mecenazgos, y donde lo sostenible, lo medioambiental, etcétera, está incluido.

Yo creo que, bueno, se trata, por tanto, de incardinar todo esto en un proceso complejo, amplio, yo creo que de debate, evidentemente, y que en el desarrollo pues estamos a disposición también desde la universidad para colaborar en todos los aspectos que puedan ser susceptibles de duda.

Y, bueno, por contestar a las últimas preguntas, brevemente.

¿Mejora esta ley (algú tus) la anterior, si hubiera sido desarrollada?
Pues yo seré clara, le diré que sí, que creo que sí, creo que sí porque trata aspectos relacionados con el mecenazgo cultural que no aparecían recogidos en la anterior ley.
Creo que es importante desarrollar las aportaciones no solo de las grandes empresas sino también de los pequeños particulares, de las personas que hacen esfuerzos diarios y cotidianos para ayudar a fomentar la cultura y que eso, además, revierte en un reconocimiento del patrimonio, en un reconocimiento de la cultura, haciendo un tejido cultural ciudadano mucho más sostenible y mucho más completo.

Desde el punto de vista de las restricciones, yo no creo que sean tales, ¿eh?
, porque modelos similares existen, no solamente las fundaciones donde las empresas pueden invertir su dinero y fomentar aspectos relacionados con la protección patrimonial, con el desarrollo del turismo cultural, con otro tipo de cuestiones relacionadas con la cultura y que, por tanto, se pueden desarrollar a través de estos modelos.

Modelos similares existen también en Florencia, o en Dublín, que funcionan muy bien, que son los distritos culturales.
Un distrito cultural acoge a entidades formadas por pequeñas y medianas empresas que fomentan y desarrollan la conservación del patrimonio que tienen inmediato, porque entienden que a través de ese cuidado hacia su patrimonio están fomentando también un desarrollo económico sostenible, no solamente de ellos mismos sino de ese tejido empresarial de menor -podríamos decir- entidad.

Yo no confundiría mecenazgo con altruismo, ni con caridad.
Yo creo que el mecenazgo nos beneficia a todos porque nos beneficia como sociedad, como conjunto social y como conjunto cultural.
Y, claro, lo que nosotros queremos es que esto revierta en un beneficio para las industrias creativas, para desarrollar la cultura, pero también entender que de la cultura se vive, se generan empleos, se potencian pequeñas empresas y que ayudan a un desarrollo económico -digamos- de conjunto incardinado directamente con la sociedad.

Ya está.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyora Alba.

Donem per.
.
.
Ara, farem una pausa fins a les quatre i mitja que tenim la següent compareixença.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 33 minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 38 minuts)

La senyora presidenta:

Bona vesprada, diputats i diputades.
.
.
, i gent que ens acompanya.

Anem a començar ja la sessió de la vesprada.

Compareixença del senyor Rafael Azuar Ruiz

La senyora presidenta:

El primer compareixent que tenim a la vesprada ja està assegut a la mesa, és el senyor Rafael Azuar Ruiz.

El senyor Rafael disposarà de huit minuts per a fer la seua exposició.
.
.
Així que, en voler, senyor Rafael, pot vosté començar.

El senyor Azuar Ruiz:

En primer lloc, volia agrair l'oportunitat de fer alguns comentaris per al projecte de llei, comentaris que presente com a ciutadà i com a professional del món dels museus i del patrimoni.

Evidentment que en este moment sóc el president de l'associació professional de museòlegs, doncs no vinc com a president de l'associació ni vinc com a funcionari de la diputació del museu Marq d'Alacant, sinó que vinc com a ciutadà.
Molt bé.

Després de la lectura del projecte de llei i comparar els texts semblants que n'hi ha en este moment, la llei de mecenatge de l'estat, de les Illes Balears i també de Navarra, doncs he fet ahí algunes qüestions que pràcticament són comentaris.
.
.
, comentaris a la redacció del text.

En primer lloc, volia posar de relleu que en l'exposició de motius de la llei, en el paràgraf que diu que la llei vindria a promoure activitats d'interés generals, com les científiques, les de desenvolupament de la societat de la informació i les d'investigació científica i desenvolupament tecnològic.
.
.
Bé, la veritat és que és un principi que sí que està posat, expressat, manifestat en l'exposició de motius, però jo.
.
.
, en la resta del text, en el desenvolupament del text pràcticament no apareix els temes relacionats amb tot el que és el desenvolupament tecnològic, el de la societat de la informació i res.
O siga, que no.
.
.
, pense que està absent, encara que sí que estan en el principi del text.

Ja, en el cos del text.
.
.
, me va resultar un poquet ací també.
.
.
, no sé, curiós perquè pràcticament en les lleis que n'hi han publicades -és a dir, en estos moments en funcionament- normalment, després de la part de l'article dels conceptes legals i abans de la descripció de les persones i entitats beneficiàries del mecenatge, normalment hi ha un article, el dedicat als requisits de les entitats sense.
.
.
, finalitats lucratives.
És a dir, a descriure quines institucions.
.
.
, quines institucions poden fer o poden aplicar el mecenatge.
No quines institucions són les que se beneficien de la llei, sinó quines persones, o el que normalment es diuen requisits de les entitats sense finalitats lucratives.
Açò apareix en l'article tercer de la llei estatal i, també, en l'article segon de la llei de Navarra -foral de Navarra.

També, ja en el que és en l'article tercer, destinat a.
.
.
, al que són les institucions, persones i entitats beneficiàries del mecenatge cultural, pense.
.
.
, o no entenc per què en la part que diu quines són les institucions beneficiàries -les fundacions, les associacions declarades d'utilitat pública, de federacions, tal, tal, tal-, per què no s'han inclòs també altres figures que sí que estan també en altres lleis, com, per exemple, en la llei foral de Navarra, que fa constar -en castellà-: Â«Los hogares, centros y casas, en caso de la Comunidad Valenciana, con sede en otras comunidades autónomas y en el extranjero, así como las federaciones de estas entidadesÂ», es decir, que propone también que podrían ser.
.
.
, institucions que se podien reconéixer a nivell de beneficiaris del mecenatge, doncs això, las casas regionales o de la Comunitat Valenciana fora de la comunitat.

També n'hi ha un apartat que fa relació a les confessions i comunitats religioses que tinguen subscrits acords de cooperació amb la Comunitat Valenciana, lo que se llama les confessions o comunitats religioses, que ací no estan.

També n'hi ha dos apartats que consten en la llei de l'estat, que serien les referents a les organitzacions no governamentals de desenrotllament, que bé, que explicita la.
.
.
, de cooperació internacional, és a dir, les ONG -que no sé per què no estan ací considerades com institucions que podrien estar en este grup d'institucions beneficiàries- i, també, un apartat molt restringit, que són les delegacions de fundacions estrangeres inscrites en el registre de fundacions de la Comunitat Valenciana.
No en són moltes, però n'hi ha esta possibilitat que estava present en el text de la llei nacional de l'estat.

Quant a l'article quart, de modalitat de mecenatge, pense que és una.
.
.
, que és una aportació molt interessant l'aparició de.
.
.
Ah, perdó, perdó.
Sí, en l'article 4, les modalitats de mecenatge cultural, la llei l'únic que descriu són dos figures, que són les donacions pures i simples de diners i els préstecs d'ús o comodat.

En comparació amb altres lleis, n'hi ha una altra figura, que és la figura dels convenis de col·laboració.
És a dir, que podien incloure's també entre les donacions pures els préstecs i les que establixen els convenis de col·laboració en instituts, com poden ser institucions religioses o tal, que serien les dels convenis de col·laboració.

En el títol II, també pensem que la incorporació a la llei de la figura del consell assessor de mecenatge, que és una figura molt important, molt interessant i nova, perquè efectivament no existia i crec que és de gran interés, és una bona aportació.
.
.
Una de les bones aportacions de la llei, la creació d'este consell assessor de mecenatge.

Ja, passant al títol IV, que és la declaració d'interés social, ahí n'hi han algunes qüestions que jo volia fer comentaris.
(Veus) Ah, espere un moment.
En l'article 4.
2, que és que no.
.
.
, un embolic aquí.
.
.
Ah, sí.
Ah, excuseu-me un moment, que se m'ha passat (inintel·ligible) .
.
.
un moment.

En l'article 4.
2, en la descripció, és una qüestió de redacció.
Quant a la descripció que diu de: Â«Als efectes d'aquesta llei seran préstecs d'ús o comodat els realitzats sobre béns d'interés cultural, béns inventariats no declarats d'interés cultural, béns de rellevància local -i continua- o sobre obres d'arts de qualitat garantida.
Â»

Jo crec que, amb una visió més oberta, jo he fet la proposició que s'incloga ací béns de rellevància local.
.
.
, béns de rellevància local o sobre béns.
.
.
, sobre béns i obres d'art, és a dir, que també altres tipus de béns que no siguen solament els que estan inventariats o dins de la relació d'inventari de patrimoni de la Comunitat Valenciana.
Aleshores, seria no exclusivament sobre art, sinó sobre béns i obres d'art.
És a dir, que seria incloure Â«sobre béns iÂ» en la redacció del punt 4.
2.

Tornant al títol IV, en la declaració.
.
.
, l'apartat dedicat al títol de la declaració d'interés social d'obres i projecte d'interés social.
.
.
(Algú diu: Â«El título.
Â») El títol és declaració d'interés social, el títol IV.

En l'apartat 4 es diu: Â«Correspon al consell assessor del mecenatge, una vegada comprovat.
.
.
-tal, tal-, efectuar la proposta de declaració d'interés social d'acord amb els criteris següents -i ahí n'hi ha una relació-: impacte, incidència -tal, tal, tal-, contribució a la formació cultural.
.
.
Â»

El punt f, que diu, Â«valor i interés en el foment de la participació ciutadana i en la creació de públicsÂ», ahí jo propose que podia afegir-se, com està en altres lleis o en la llei de Navarra, Â«amb especial atenció a les TICÂ», a la tecnologia de la informació i la comunicació, a les noves tecnologies.
És a dir, Â«i en la creació de públics amb especial atenció a les TICÂ».

També en l'apartat.
.
.
, després de l'impacte de gènere, n'hi hauria.
.
.
, jo ací faig una proposició d'incorporar una sèrie també de propostes que vendrien a ampliar eixa visió de què podria declarar-se o concebre's com obres o projectes d'interés social, que seria les que podrien tindre.
.
.
, aprofitar-se de la llei.

Ací, aplicant la redacció de la llei de Navarra, n'hi hauria.
.
.
, i vaig proposar la incorporació de incidencia.
.
.
, o la incidència en el foment de la creació artística i el recolzament dels nous creadors, que ací no consta i que les illes també fa un això a projectes vinculats als nous creadors i la creació artística.

Un altre punt seria el valor i interés en relació amb la promoció exterior dels valors artístics i culturals de la Comunitat Valenciana.
Una projecció a l'exterior o projectes que tinguen un fi que és desenvolupar o difondre el patrimoni valencià cultural en l'exterior.

També una altra proposta a aquest projecte és que tinga una actitud investigadora i d'exploració de llenguatges innovadors en l'àmbit cultural.
És a dir, també parla de la innovació, no sols la creació, sinó també les noves tecnologies i nous llenguatges creatius.

A més, a part d'estes qüestions jo proposaria també l'incorporar projectes d'innovació i foment de la investigació en noves tecnologies aplicades per a la millora de la conservació, documentació i difusió dels béns del patrimoni cultural valencià.
És a dir, aquells projectes que efectivament, com diu en el text de la introducció de la llei de noves tecnologies, aplicades a la millora de la gestió o, en este cas, de la conservació, difusió i tal dels béns del patrimoni cultural valencià.

Un altre punt seria la incorporació de.
.
.
, o el reconeixement d'aquells projectes de normalització de la digitalització dels arxius, museus i documents del patrimoni cultural valencià.
És a dir, tenim.
.
.
, com a professional estem en un moment, que de tots és conegut, que ja pràcticament tota la societat analògica, tot el que se ha produït analògicament -les fotografies, les diapositives, tal-, pràcticament tot açò està ja retirant-se, igual que el paper i tal, i cal fomentar projectes per a digitalitzar tot este material i, a més, programes que permeten la lectura futura d'esta documentació, que l'única manera de conservació és en suport digital perquè l'original no es perjudique.
Aleshores, és un projecte que ja està fent en moltes institucions i també en l'estranger, que és digitalització de tots els arxius, documents en museus i tal, sobretot de l'època analògica o de suports analògics que ja estan desfasats -vídeos, pel·lícules, fotografies, etcètera, etcètera.

I per últim, en línia del que treballem en l'actualitat en el patrimoni és.
.
.
, pensant ja en este segle XXI, doncs projectes d'innovació i foment de l'accessibilitat, la sostenibilitat econòmica i medi ambiental dels béns del patrimoni cultural valencià, projectes que vagen en línia de fomentar la sostenibilitat dels béns del patrimoni cultural valencià.

I ja, per últim.
.
.
, per últim, ja és una qüestió de redacció, que seria ja en les disposicions finals, en l'apartat segon, quan diu el 25% de les quantitats dineràries donades a qualsevol de les entitats a què es referix el número 1 anterior per a -ací diu-, per a la conservació, reparació i restauració dels béns.
Pense que és una visió un poc restrictiva i que s'hauria a la millor incloure per a l'adquisició, per a la compra, conservació i reparació, restauració, exhibició i difusió.
És a dir, si hi ha un projecte d'una exhibició o una gran mostra de patrimoni de valencià d'una entitat privada que vol invertir, que també en altres exposicions que hi haja dos solament en la part exclusivament de restauració del patrimoni, sinó també en la difusió i en l'exhibició.

Ací mateix, en l'apartat 3, quan al 25% de les quantitats dineràries, diu també la redacció: en l'inventari general d'aquest a la conservació i reparació, tal, tal.
Aleshores en este cas, inscrit en l'inventari general d'aquest que no formen part del patrimoni.
És a dir, no sols per a inversió en patrimoni cultural valencià de la relació de patrimoni valencià que tenim, sinó també en aquells patrimonis que no consten en el que és el llistat o l'inventari de patrimoni valencià, però que pot vindre al País Valencià.
És a dir, que estem parlant que si un senyor comprar una obra de Picasso i vol portar-la a València, doncs que, efectivament, eixa inversió no és d'un autor valencià, però que és un enriquiment de.
.
.
Aleshores, seria obrir a també els que no formen part dels béns del patrimoni cultural valencià.

I, per últim, en l'apartat f d'esta llista, diu, les donacions.
.
.
Bé, ací també en les donacions d'interés cultural, béns inventariats no declarats, béns de rellevància local, s'hauria d'incorporar Â«o sobre béns i obres d'art de la qualitat (inintel·ligible) .
.
.
la valoració efectuada per la Junta de Valoració de Béns del Patrimoni Cultural ValenciàÂ», que és molt important que, efectivament, es cree la junta de valoració de béns, diu, Â«en el cas dels béns culturals que no formen part del patrimoni cultural valencià la junta valorarà, i així mateix, la suficiència de la qualitatÂ».
Home, jo pense que la qualitat, la suficiència de la qualitat de l'obra no és funció de la junta de valoració; la junta de valoració és una junta de taxació econòmica del bé.
Pensem que seria una competència del consell assessor del mecenatge.
Però no sé, és una opinió, perquè pense que la junta de valoració, bé, la que existix en Madrid i tal, és una junta de taxació, però no de qualitat, no té criteri per a poder dir si una obra és d'interés cultural, pense jo, és la meua opinió.

I bé, res més.
Agrair l'atenció i estic a la disposició de tots vostés.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Passem ara al torn dels grups parlamentaris.

Pel Grup Parlamentari Ciudadanos, la diputada Mercedes Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, felicitar a Rafael Azuar, la verdad que me ha dejado anonadada con la información que nos ha ofrecido.
Agradecerle toda la información y que haya desmenuzado la ley paso a paso.
(Algú tus) Yo he tomado nota y creo que son propuestas sensatas y que mejoran la ley, pero, no obstante, me gustaría preguntarle algunos aspectos.

Sí que es cierta esa valoración que usted hace, que se habla de desarrollo tecnológico en la exposición de motivos, pero posteriormente en el articulado pues no se contempla, y hoy en día no podemos percibir una sociedad sin el desarrollo tecnológico.
Por tanto, la cultura, la ciencia y el deporte tienen que ir acompañados de este avance de las TIC.
Por lo tanto, creo que hay que darle la fundamentación adecuada dentro de todo el articulado.

Por otro lado, me gustaría preguntarle, por ejemplo, en el artículo 4, cuando usted habla de las modalidades de mecenazgo cultural y deportivo usted hace mención a los convenios de colaboración.
Yo creo que es un aspecto importante a considerar.

Pero también le quería preguntar qué opina usted sobre las exposiciones, porque parece que esta ley de mecenazgo se olvida de las exposiciones, y yo creo que también debería de estar incluido, ya que sí que hay apartados posteriormente que se habla de las exposiciones, pero debería de estar incluida el tema de las exposiciones.
¿Cómo lo ve usted?

Por otro lado, veo que usted se ha estudiado diferentes leyes, y me venía a la memoria la ley de mecenazgo de Andalucía, que en esa ley de mecenazgo habla del bono cultural, un bono cultural que el señor Marzà pues sí que ha hablado en diferentes ocasiones que quería ponerlo en marcha.
¿Cree que el bono cultural es una forma de mecenazgo?
¿Cree que estaría bien incluirlo, ya que se ha quedado un poco en standby esta propuesta que hicieron desde el gobierno, incluir el bono cultural dentro de la ley de mecenazgo?

Es una pregunta que me ha venido conforme le estaba escuchando a usted, porque sí que es verdad que, como bien ha indicado, la ley de Andalucía de mecenazgo sí que la introduce.

Por otro lado, me gustaría conocer qué opinión le merece el concepto de micromecenazgo y si dentro de la conceptualización de mecenazgo se debería de matizar más.
Lo digo porque ha habido un compareciente que ha dicho que cuando se habla de mecenazgo se habla de un tema individual y no se habla de grupal.
¿Cree usted que deberíamos de especificar más de este concepto de mecenazgo?

Por otro lado también le pregunto, como les he preguntado a otros comparecientes, ¿cree usted que tendría que estar entre esta ley la palabra altruismo?
Porque yo entiendo el mecenazgo como algo voluntario, pero no es altruista en el momento que tú te desgravas un 25%.
Por tanto, eso del altruismo hay que cogerlo con pinzas.
Por eso le pregunto yo si estamos encasillados en viejos cánones de llamar de altruismo a algo que va a ser una desgravación, y es más bien, como bien decía la primera compareciente esta mañana, estaríamos enfocados a la responsabilidad social corporativa, es decir, revertir a la sociedad aquello que nos ha ofrecido.

Y ya, para ir finalizando, indicarle si hay algún aspecto de la anterior ley de mecenazgo del 2014 que no se recoja en ésta y que usted crea que es relevante; o algún aspecto que resaltar y que mejorar en esta ley de mecenazgo en función también de su trayectoria profesional, que ha podido conocer en diferentes leyes.

Y en cuanto al consell asesor de mecenazgo, sí que es verdad que no se habla de un número de personas que componen este consell asesor.
Sí que se habla de los diferentes miembros pues quién va a ser.
¿Ha notado a faltar algún miembro, alguna asociación?
¿Se ha dejado a alguien por el camino en esta ley?
Sí que nos decían que estaría muy bien que se contara con los consorcios museísticos.

Y, por otro lado, sobre la composición pues tampoco se habla de cómo va a estar compuesta.

Y sobre la oficina, se habla de la oficina de mecenazgo.
Usted sí que ha hecho una valoración en el último punto -espere un momentito-, en la disposición -un segundito, eh-, muy bien, en la disposición final que usted habla que a la hora de las donaciones quien tendría que valorar la calidad no sería la junta, sino el consell asesor.
¿Qué opina?
Entonces, el consell asesor de quién tendría que estar compuesto.

Son preguntas que a mí me ocasionan.
.
.
Y la oficina qué funcionaría entonces si es el consell asesor.
Son preguntas que… Usted cómo estructuraría esta ley de mecenazgo.
Son preguntas que hago aquí, aprovecho este momento, al aire, y usted, como un profesional que es en esta materia, pues me gustaría que nos diera luz a estas dudas que yo tengo.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Sí que ens agradaria que intenten vostés, ja que deixem als compareixents que s'estenguen un poc més en estos tempus, que vostés sí que puguen ser rigorosos en els temps perquè, si no, no mos donarà temps.
(Veus)

Pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, la diputada Quiñonero té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bona vesprada, benvingut, Rafael Azuar.

A mi sí que m'agradaria escoltar de vosté l'experiència que ha tingut també, si l'ha tingut, de mecenatge al front d'alguna institució, quan ha estat, no?
, o quin tipus, quins problemes ha vist i quines possibilitats en eixe sentit té la llei, no?
Perquè el problema és desenvolupar també una llei que faça fàcil i factible la promoció i la protecció del nostre patrimoni en un moment en què es tracta també de canviar o d'augmentar també la participació del sector privat.

Vosté parla dels convenis de col·laboració.
Jo crec que això és molt interessant, és una possibilitat, i jo crec que això hauria de desenvolupar-ho també el consell de mecenatge.
Qui hauria de formar eixe consell de mecenatge?
Amb quins criteris, no?
Quina seria la participació?

I també, quan ha dit això de quins són.
.
.
S'ha de determinar les persones o les institucions beneficiàries i quines característiques.
Jo no he llegit la llei de Navarra, però crec que a la millor ahí hi ha una inspiració, no?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Ara és el torn del Grup Compromís, el diputat Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies en nom del meu grup, senyor Rafael Azuar, per vindre esta vesprada ací a donar-mos la seua opinió i a fer la seua aportació sobre esta nova llei que volem traure des d'estes Corts.

M'ha semblat molt interessant totes les seues aportacions.
Crec que hem pres nota, sinó jo, hem pres nota de pràcticament tot el que ha dit.
Intentarem estudiar una per una les seues aportacions, i la veritat és que totes sonen bé, hi ha algunes que no sabem l'encaix legal com podria ser i hi ha altres que, bé, que es podrien posar també igual, tal com està la llei, i simplement seria desenvolupar-ho un poc més.

Jo de les coses que vosté ha dit m'agradaria que desenvolupara un poc més el tema del micromecenatge unit a les noves tecnologies, i si creu que en esta llei s'està enfocant bé o si creu que en l'actualitat, tal i com estan els temes estos, si realment veu que el micromecenatge té futur i el crowdfunding i estes coses i quins diferents micromecenatges poden haver-hi, en el sentit que fa dos, tres anys estava molt en voga això, es veia tot el món que feia alguna aportació cultural, bé, tot el món no, però hi havia molta gent que feia recaptació de fons en crowdfunding, i hui en dia es veu bastant menys, no sé si és que això ja la corba, diguem-ne, ja està baixant.
O creu vosté que això és una cosa de futur, no?

D'altra banda, i per acabar, ha comentat vosté un tema que és la primera volta que ix ací, i a mi m'agradaria que mos ho explicara un poc més.
És obrir el patrimoni cultural valencià, que es beneficie com a patrimoni cultural valencià aportacions, diguem-ne, que alguns mecenes puguen portar d'altres patrimonis culturals que no siga el valencià i que puguen entrar dins d'esta aportació.
Em sembla molt interessant, però m'agradaria que ho explicara un poc quines condicions, quins condicionants s'haurien de donar.
És, en qualsevol cas, que diguem-ne que una persona en diners o que reba una herència o el que siga de qualsevol lloc del món en qualsevol circumstància podia donar-ho açò al patrimoni cultural valencià i aprofitar-se de la llei de mecenatge?

Mos agradaria que s'estenguera un poc més en açò.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Socialista, la diputada Besalduch.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Sí.
Gràcies, presidenta.

Senyor Azuar, bé, la veritat és que moltes coses concentrades.

És veritat que estem davant d'un text normatiu d'una llei.
Jo crec que ha fet aportacions amb molt de sentit, que poden estar en la llei o inclús poden vindre després en la redacció del reglament que desenvolupe la llei, eh, perquè a vegades hi ha coses que no és precís que estiguen dins de la mateixa llei, però que sí se tinguen en compte a l'hora del seu desenvolupament.
De fet, durant tot el matí la gent ha fet propostes en este sentit, que a la millor no se pot tindre en compte ara, però sí després.

Totes estes aportacions, que hem pres tots nota ràpid, eh, perquè a vegades estem encotillats en el temps i volem dir tantes coses.
Però jo m'he quedat amb una.
Jo m'he llegit la documentació que envolta la llei, els informes, perquè, clar, quan fas un text tot el món informa, si és adequada i no invadir competències de l'estat, i que serà tot normativa.
I jo també pensava en això dels convenis de col·laboració, però llegint l'informe del jurídic consultiu, que parla que els convenis de col·laboració són més convenis de patrocini que convenis de mecenatge, i que tal vegada això estaria més, seria més des de l'àmbit civil o mercantil i no des de l'àmbit de la promoció del mecenatge i que, per tant, no hauria d'estar en una llei autonòmica perquè podria estar invadint competències.

Jo li pregunte: a la millor això estaria bé que se regulés en la llei de mecenatge estatal perquè també des de les comunitats autònomes podríem establir els beneficis fiscals corresponents, eh, per a no invadir competències estatals, no?
Perquè és l'únic dubte de tot el que ha dit, que he pres nota, al respecte d'este tema en concret, no?
, que me crida l'atenció.
Inclús, les consultes vinculants que s'han fet a l'administració d'hisenda, a efectes d'impostos, te diuen tots que són convenis de patrocini, que no són propis d'un mecenatge.
Però, bé, que, a la millor, regulant-los en la llei estatal evitaríem la invasió de competències de la comunitat autònoma i evitaríem recursos que puguen retardar l'aplicació de la llei.
Eixa és la.
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara és el torn del Grup Popular.
Senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, volem agrair, en nom propi i del meu grup, la col·laboració, participació i presència del senyor Rafael Azuar.

Per començar el meu qüestionari, voldria ajustar unes premisses bàsiques.
I per a nosaltres és important saber si la llei de 2014 no se va desenvolupar en la seua normativa, ¿pensa vosté que, si s'haguera desenvolupat adequadament i s'haguera aplicat adequadament, necessitaria d'una nova llei o, simplement, d'una modificació d'aquell text?

I, dit això, entrem ja en la mateixa llei.
I li faré unes quantes preguntes com, per exemple, ¿no creu excessivament restrictives les exigències sobre les persones i entitats beneficiàries d'aquesta llei?

¿Considera que s'haurien de beneficiar del tractament fiscal que marca aquest projecte de llei aquelles persones, empreses o institucions que col·laboren en projectes, empreses que superen els tres-cents mil euros de xifra de negoci anual?

En un altre ordre de coses, vosté ja ho ha dit, però, per a mi, per a nosaltres, supose, seria molt interessant que mos especificara bé el tema dels convenis de col·laboració com a figura a incorporar en les formes de mecenatge.
¿Considera suficientment especificada la condició del mecenes en aquest projecte de llei?

L'apartat g del punt 4 de l'article 13 ens indica que s'haurà de considerar la relació entre el pressupost i l'impacte general.
Dit impacte, i donada la condició de la cultura sobre la societat, ¿s'hauria de considerar a curt, mitjà o llarg termini -cultura, investigació o esport, com mos fica la mateixa llei, òbviament?

I, en aquesta línia, ¿considera vosté important o necessària l'exigència de tota la tramitació administrativa que requereix aquesta llei per a donar la condició d'interés social al possible beneficiari de l'acció del mecenatge?
És un tema que al llarg de la jornada hem estat veient de diferents formes, però sí que és cert que eixa condició d'interés social ocupa una part molt important de la llei i inclús especifica i exigeix un tractament molt concret per a cada una de les accions.
Ací, per exemple, s'ha parlat també que podia ser per a l'entitat, etcètera.
Bé.
.
.
Quina és la seua consideració, per favor?

I, per últim, després de llegir alguns informes del consell valencià, dues preguntes.
¿Considera vosté que només s'ha de considerar mecenes al qui ho fa d'una forma altruista?
I una segona: ¿pensa vosté que aquest projecte de llei millora totes les qüestions que fan referència al tractament de suport privat, a les causes culturals, tractament d'indústries creatives, polarització del teixit cultural, professional i amateur, o despesa privada en cultura i ens incorpora adequadament al panorama internacional?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara ja és el torn del senyor Azuar.
(Rialles i veus)

El senyor Azuar Ruiz:

Demane disculpes perquè sí, segurament, no respondré a totes les preguntes perquè n'hi han moltes ahí, no?
, i, a més, no tinc temps.

Una cosa abans de reprendre, que se m'ha oblidat, i és una qüestió de les que tenia ací, un poquet ací, i és que també me pareix que caldria integrar, en l'article 14, de les institucions.
.
.
, de la consideració d'interés social dins de les institucions, un punt que seria l'e, que seria: els béns declarats patrimoni mundial de la UNESCO de la Comunitat Valenciana.
Que, clar, tenim ahí la Llotja de la Seda de València, l'art rupestre de l'arc mediterrani, tenim el palmeral d'Elx, el misteri, les falles, la cuina mediterrània.
.
.
I, bé, no estaria de més que per a estos patrimonis mundials n'hi haja mecenatge i que la gent puga invertir en qüestions.
.
.
, i que no estan, no estan estes figures que, a més, estan declarades de patrimoni mundial.

Algun se m'haurà oblidat, però, bé, tenim ahí uns patrimonis molt importants de la UNESCO i seria una pena que no estigueren ahí perquè hi haguera un foment d'estos patrimonis.
Bé, eixa era una qüestió que se m'havia oblidat.

Bé, anem a vore, perquè.
.
.
Totes les preguntes, jo, la veritat, no sé si podré respondre a totes.
Anem a vore, de manera global, la meua experiència com a professional de museus, i he sigut president del Consell Internacional de Museus en Espanya, d'Icom, i tal, tenim molt clar que s'ha de partir d'una qüestió, de la realitat d'ací, no sols l'espanyola, i d'ací de la valenciana, i és que pràcticament tots els projectes.
.
.
, la cultura, la cultura i també pràcticament.
.
.
, almenys la cultura i la investigació pràcticament en un 80% estan finançades amb diners públics.

O siga, ací cal tindre la visió que no estem parlant d'Estats Units, no estem parlant de la societat anglosaxona, on n'hi ha un concepte molt diferent de la gestió del patrimoni i tal i que, efectivament, ahí el tema és al contrari; o siga, pràcticament l'estat posa molt poquets diners, un 30%, i el 70% és d'inversió privada.
Sols hem de pensar que el britànic és una societat privada, no és un museu públic.

És a dir, que mosatros estem dins d'una cultura, com són els països mediterranis del sud d'Europa, en què pràcticament el suport de la cultura i del patrimoni recau en les institucions públiques i en diners públics.
I això, doncs, per a bé o per a mal, és una qüestió que resulta molt complicada a l'hora que n'hi haja una cultura del mecenatge.
La prova està que la primera llei de mecenatge va a fer ja trenta anys i encara estan dient que cal fer-la perquè no funciona.
O siga, que no pensem que perquè esta llei.
.
.
que esta nova llei va a solucionar tots els problemes.
Jo pense que cal ser realista, perquè serà molt difícil.

Crec que sí que presenta unes aportacions importants, d'actualitat, perquè ja estem en el segle XXI i, clar.
.
.
La figura del micromecenatge; doncs, bé, és veritat que estem tot el dia sentint el tema del microfinançament, no?
, per a pel·lícules, per a projectes, tal.
Ara, això és el món de l'activitat privada.

Ara, el món de l'administració, doncs, jo supose que els tècnics d'hisenda diran.
.
.
, bé, si és un tema que.
.
.
, clar, si en són molts, que qui és el que té.
.
.
, a qui cal aplicar la reducció.
.
.
O siga, que n'hi hauran molts problemes tècnics de l'administració, perquè això ja és un tema de la gestió dels fons públics.
I, clar, això.
.
.
Ara, com a voluntat, doncs, jo pense que està molt bé, perquè, efectivament, és una nova forma i és també un camp.

També cal tindre una.
.
.
, una qüestió, i és que pràcticament esta llei i les que en estos moments estan en Espanya, en les distintes comunitats autònomes, a l'hora d'elegir quines són les persones i les entitats beneficiàries del mecenatge, la relació que n'hi ha en pràcticament totes és que són totes institucions públiques.

És a dir, estem parlant d'inversions o de mecenatges que se facen en institucions públiques o en institucions que depenen d'institucions públiques o en fundacions que depenen d'institucions públiques.
És a dir, que pràcticament no es parla d'inversió en empreses o projectes privats, culturals o de teatres o de.
.
.
És a dir, una obra de teatre que se pague, que se faça en finançament privat, no entraria dins del marc d'esta llei, però ni en la d'ací ni la d'Andalusia ni de Navarra ni la de l'estat, com a mecenatge, perquè es pensa que és un tema privat, no d'una institució.

Una altra cosa és, segons diu esta llei -i la resta de les lleis-, que els diners anaren per a l'institut de teatre de la Generalitat valenciana per a finançar esta obra de teatre.
I, aleshores, sí, estàs posant diners a una institució pública, a través d'una institució pública.
Però eixe és el.
.
.
No és estrany.
.
.
Això és el sentit d'esta llei.
Però que és el mateix.
Jo.
.
.
, pel que he estat llegint, totes les lleis que n'hi han en este moment tenen eixe plantejament d'inversions i de mecenatge en.
.
.
, a través d'institucions públiques.

És a dir, amb la qual cosa.
.
.
Bé, podem discutir si volem que n'hi haja més participació o que s'incorpore el tema privat o no; això ja és una qüestió de debat polític.
Però jo.
.
.
, els documents de llei que he llegit, són tot el mateix.
O siga, que ha de ser a través d'inversions en institucions o institucions que depenen (inintel·ligible) .
.
.
, com la Fundació Marq, que és una fundació pública i depén de la diputació; és a dir, institucions públiques.
Aleshores, ja, un tema de privat, doncs, no ho sé; jo, la veritat.
.
.

Però ja ho he dit que també és cert que la realitat és que en Espanya, com en França, com en Itàlia, el 80% de la cultura i del patrimoni depén del pressupost públic.
O siga, que no és que.
.
.
, és que és així, no podem tampoc canviar un poquet la realitat.
(Inintel·ligible) .
.
.
açò pot ajudar perquè efectivament.
.
.
, a vehicular, però que no és el chocolate del loro.
És a dir, no és la solució de tots els mals.
És que.
.
.
Bé, este és el plantejament de totes les lleis de mecenatge que tenim en este moment.

Altra qüestió també és.
.
.
, per l'experiència.
Jo també he estat llegint i, clar, efectivament, a mi me dóna molta por el que és la tramitació administrativa de la declaració d'interés.
.
.
, dels projectes d'interés.
.
.
, d'interés per a mecenatge o que siguen d'interés públic.
Ho dic per l'experiència.

Mosatros, en Icom, que vaig estar allí deu anys de president, vam intentar.
.
.
, vam estar cinc anys tramitant, demanant que mos declararen com a una institució d'interés públic, i va ser impossible, va ser impossible.

És a dir, que, efectivament, si no n'hi ha una voluntat perquè la tramitació siga.
.
.
, l'administració siga un poquet més àgil, serà impossible convocar, com ho plantegen en altres lleis i tal, que és fer una convocatòria anual de projectes per a interés social, per a subvencionar i tal.
.
.
I que se puga resoldre en el mateix any que la declaració quines són les institucions o persones que estan declarades o se poden declarar d'interés social serà molt complicat, si no n'hi ha una agilització de l'administració, serà molt complicat, per l'experiència.
Però és que això passa a nivell de l'estat, o siga, no passa ací, eh?
És molt complicat perquè s'ha de presentar molt de document, s'ha de.
.
.
O siga, que, al final, resulta que dius: bé, és que açò és inviable; si hem de declarar-nos o demanar.
.
.
, açò és impossible, o siga, no mos va a donar temps a.
.
.
Això és un problema de l'administració.

Bé, quant a les figures, quant a les figures que afecten als tipus de donació que puguen tindre possibilitat d'agafar-se a esta llei són les mateixes que la resta.
És a dir, són les figures que dóna tota la llei de l'administració pública i tal, que, clar, està la donació, això està clar, la donació, i està també l'altre factor, donació i el préstamo de uso o comodato, que ací no s'utilitza molt, però sí que és una figura que (inintel·ligible) .
.
.
Efectivament, en lloc de ser dos figures, n'hi ha un tema de valoració econòmica: fas una donació i, per a efectes fiscals i tot, bé, doncs, s'ha de fer una taxació del bé que se dóna i que té una valoració.

Ara, sí que he vist en esta llei que sí que n'hi ha una altra figura en aquells casos de convenis.
Jo, no sé, no sóc jurista.
Convenis, sobretot el que diuen les altres lleis, són en el tema, sobretot, de l'Església catòlica.
Cal tindre en compte que, en este moment, el patrimoni privat.
.
.
, l'Església catòlica controla el 30% del patrimoni privat de l'estat, que són les esglésies, monuments de Setmana Santa.
.
.
És a dir, és una institució molt potent.
Aleshores, n'hi ha, a nivell d'estat, un conveni i també jo crec que ací, en la Comunitat Valenciana, n'hi ha o n'hi havia un conveni de l'església amb la comunitat, perquè sí que ha existit, perquè jo recorde que, quan vam estar excavant ahí, en la Santa María, un dels temes era precisament el tema de si l'església pot tindre museu o no, perquè ahí quedava molt clar que el patrimoni era valencià, no era de l'església.

No sé si estarà actualitzat o haurà desaparegut.
Però bé, s'aplica en la resta, en Navarra i tal en el tema que afecta l'església.
Però hui en dia, home, jo pense en la redacció jo he proposat no l'església, sinó el que podríem parlar de les comunitats religioses.
Perquè clar, poden ser mesquites, poden ser sinagogues.

Bé, comunitats religioses, perquè no quede en la cosa de l'església.
Ara, el que està clar, és evident, el 30% del patrimoni nostre és de l'església.
I controla l'entrada a l'exhibició, n'hi ha projectes tota la vida de les exposicions que es feien en l'església.
És una realitat.

La figura del conveni de cooperació és precisament per a aquelles comunitats que tenen un conveni, sobretot l'església.
I jo crec que el cas valència encara està.
.
.
Crec que no ha desaparegut el conveni amb l'església.
No ho sé.
Jo sé que fa deu anys encara estava.
No sé ara, en este moment.

Però està clar que l'església, és evident, té molt de patrimoni, és fonamental en el nostre patrimoni de conservació artístic, monumental.
.
.
Aleshores, bé, caldrà vore això com se pot plantejar.
Jo el que he vist en la redacció del de Navarra i tal, el de les Illes Balears i tal, parlen pràcticament en concret el tema que cal vehicular.

O com organitzem el tema de si un senyor vol donar.
.
.
Â«No, és que jo done una finca perquè.
.
.
Â», o Â«vull donar ahí la meua herència, dos milions, per a restaurar el retaule de l'església del meu pobleÂ».
¿Té dret a demanar mecenatge o no?
En este moment, segons esta llei, no, perquè seria a una institució privada.

Això ja no és qüestió política ja, (inintel·ligible) .
.
.
política.
No ho sé.
Això ja no està en les meues competències.

Bé, anem a vore.
.
.
Bé, ja he acabat, sí.
Bé, ja he acabat.
Jo pense, en el tema de la composició del consell assessor, home, la redacció me pareix que és molt oberta.
Pràcticament el que diu que són representants d'institucions científiques, universitàries, de gestió cultural de La Generalitat.
No hi ha una relació de: han de ser tants membres.

Jo pense que és oberta i que això és un tema que dóna molt.
.
.
O siga, tampoc caldria ahí.
.
.
Jo no he trobat a faltar res, perquè és molt àmplia la descripció.
Efectivament, i me pareix que sí que a nivell de (inintel·ligible) .
.
.
Perquè clar, el que diu, Â«institucions de La GeneralitatÂ», o se pot posar, no, no, i que estiga el consell de museus.
.
.

Això ja és un tema de dir, bé, si volem que efectivament hi haja una descripció.
.
.
Però bé, el que diu és una descripció molt àmplia, que a mi me pareix que tot el món pot entrar ahí.

I el tema, doncs, sí, jo pense que les noves tecnologies està clar que han d'estar ahí presents, sobretot en el que siga, des de la meua opinió, el finançament o la inversió, o que promoga la inversió en projectes de noves tecnologies, aplicades a la conservació, la difusió, la restauració.

És a dir, que les universitats s'impliquen en projectes de materials, en projectes de reconstrucció digital, en projectes de nous productes per a la conservació.
Que hi haja un pla (inintel·ligible) .
.
.
de noves tecnologies aplicades a la (inintel·ligible) .
.
.

I ja disculpe si n'hi ha algun tema, jo no sé ja.
I res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Azuar, per contribuir hui a esta comissió, i donem per finalitzada la seua compareixença.
Gràcies.

El senyor Azuar Ruiz:

Bé, gràcies a vosatros.

Compareixença del senyor Josep Vicent Mascarell

La senyora presidenta:

Val, doncs passaríem al següent compareixent, que és el senyor Mascarell.
Crec que ja està també preparat.
(Pausa)

D'acord, continuem amb el senyor Mascarell.
Senyor Mascarell, té vosté huit minuts per a realitzar la seua compareixença, la seua primera part de la compareixença.

El senyor Vicent Mascarell:

Bé, jo per arreglar un poc, per a dir alguna cosa que servixca d'alguna cosa.
Jo crec que en principi la llei feia falta, des del meu punt de vista.
Jo me l'he llegida, és molt.
.
.
Crec que és molt oportuna i fa molta falta que es faça una llei sobre mecenatge.

Destacar també que s'haja tingut en compte tot el que significa el mecenatge científic, que em sembla molt interessant, molt important hui en dia.

Per una altra part també el que la llei contempla, la compatibilitat entre la llei de mesures fiscals que es puguen fer aixina compatibles amb les de l'estat, que això també està.
.
.

Després, una cosa que m'ha semblat interessant.
Si mosatros tenim una cultura aquí que faran falta molts anys i que és necessari inculcar-ho, que és que la societat civil s'ha d'apoderar d'allò que és bé comú.
Mosatros vivim en una societat on s'entén molt bé allò que és públic, però que no està tan clar allò que és comú, el bé comú.

Aleshores, quan alguna cosa és pública se suposa que és de l'ajuntament o de La Generalitat o no sé què.
(Inintel·ligible) .
.
.
és de La Generalitat.
Clar, eixa cultura, en la mesura que es puga comparar, per exemple, per posar un exemple, en les cultures nòrdiques on allí el que és públic és comú, és de tots, i eixe sentiment que si tu passes pel carrer i el gos es pixa o es caga, tu vas a la senyora o al senyor i dius: Â«Per favor, que està embrutant ma casa.
Â»

O si ha trencat o s'ha passat, s'ha botat un pas de vianants, Â«escolte, vosté no se'l bote, perquè el pas de vianants és meuÂ».
Mosatros, eixa cultura no la tenim.
La tenim molt més que, per exemple, els països llatinoamericans o tal, que allí ja no és que siga de l'ajuntament, sinó que és del prefecte.
Però ací és de l'ajuntament.

I jo crec que la llei del mecenatge i el micromecenatge, si això es fa bé, i tal com està contemplat el reglament està bé i ho impulseu bé, podria ajudar que la gent s'apoderara més d'allò que és comú, d'allò que és de tots.
Tinguera més sensació, participara més en les coses i les vegera com a coses pròpies.
Això jo crec que està bé.

Després, també, em sembla molt interessant que es vullga promoure les persones que són mecenes, i que a més tinguen la distinció del Pere Maria Orts, que em sembla molt encertat.
Una societat al final és allò que et mira, i hem de procurar que mirem aquells que valen la pena, aquelles persones que es preocupen per allò seu, que fan aportacions.
I em sembla que està molt bé.

Una altra cosa també és que s'agafe seriosament per part de La Generalitat i de l'oficina esta de mecenatge que es facen campanyes de difusió sobre el que significa ser mecenes, el mecenatge, etcètera.
Em sembla en la mateixa línia que he dit adés, en la idea que al final mos apoderem, la societat s'apodere d'allò que és de tots, i ho tinga com a propi, etcètera.

No que ho vegem com a estrany.
Jo això ho visc quan vinc a València, per exemple.
Però es veu molt (inintel·ligible) .
.
.
per exemple, en el port de Dénia, on jo treballe.

El port de Dénia és una cosa que és de La Generalitat, i quan es fa el pla.
.
.
Ara està discutint-se el pla estructural i parlen per on han d'anar les carreteres i com s'ha d'urbanitzar i tal, el port no apareix.
Perquè en l'imaginari col·lectiu no existix.
Això és una cosa de La Generalitat.

La mitat de la nostra cultura, la nostra història, que es reflectix molt bé als carrers de València, tampoc existix, és una cosa que no forma part de mosatros.
Això està fora.
Jo crec que apoderar la gent en eixa línia, que vegem que puguen participar d'allò nostre, que pugues aportar alguna cosa, i que d'eixa manera tu et sentes com a propietari d'ells, jo crec que això és una bona idea.

I que a més, aquelles persones que ho fan siguen reconegudes per part de la societat, en un decret de La Generalitat, que és el màxim a què es pot aspirar, jo pense que això també és una bona idea.

Després n'hi ha coses que jo no acabe de.
.
.
M'haguera agradat que fóra d'una altra manera.
Per exemple, que en esta llei no es preveu, segons diu la llei, per les seues característiques específiques, tot allò del mecenatge social i el mecenatge mediambiental, que em sembla que són tan urgents com el cultural.

És evident que les donacions al patrimoni cultural nostre és una cosa que s'ha d'impulsar des de tots els llocs, perquè mosatros som un poble on el nostre patrimoni sembla que no existix, és d'un altre, no sé.
.
.
, que la nostra llengua sembla que siga una estranya, que això és una altra barbaritat, una altra barrabassada.

I que això està molt bé, i que cal potenciar-ho i tal, que pugam recuperar l'orgull de tindre un patrimoni com el que tenim.
El cas més clar és el de València, que no acabe jo mai d'entendre que una ciutat tan rica culturalment com la nostra siga tan invisible.
Però el que la llei no preveja la part social i ambiental, jo pense que es deuria incloure o es deuria fer una altra.

Després també, respecte a la composició del consell assessor, si n'hi ha uns beneficiaris, jo pense que eixos mateixos beneficiaris deurien estar representats en el consell assessor.
N'hi ha alguns que no estan, no sé per quina raó.
Apareixen les universitats, La Generalitat, els ajuntaments.

Estan les empreses culturals, etcètera, però les empreses culturals no estan, per exemple, n'hi ha algunes que no estan.
I no sé per quina raó.
Perquè jo supose que serà més ric, s'assessorarà millor, serà més eficaç i inclús més just si estan tots aquells que puguen ser beneficiaris, eixes veus estan representades.
Deurien estar tots.
Estan les entitat sense ànim de lucre, els ajuntaments, les empreses culturals (inintel·ligible) .
.
.

I després n'hi ha una altra cosa, que tampoc tinc molt clar, que és que el consell assessor ha de proposar la seua sol·licitud de declaració d'interés social al director general competent de cultura.
Que jo m'he quedat, no sé si és que la de cultura, dins de cultura està també medi ambient i.
.
.
No.

Doncs, no sé per què, si és una declaració d'interés social.
.
.
No ho acabe d'entendre.
No sé si m'explique.
Ahí es diu que això s'ha d'elevar o s'ha de passar a la direcció general competent de cultura.
Doncs la de medi ambient i aquell no diran res, no ho sé, això és una cosa que se'm queda.

I després n'hi ha una altra cosa que a mosatros mos afecta molt com a fundació.
Jo sóc el director de la fundació Baleària i fem moltes coses d'estes.
No tenim cap de mecenatge ni res, perquè ho paga tot l'empresa.
Tenim els recursos que l'empresa posa, o que posem els de l'empresa.

Però sí que és de veres que entre les modalitats no es contemplen coses, com per exemple.
.
.
Una cosa que no tenia molt clara.
Si mosatros, per exemple, paguem els bitllets d'una entitat esportiva o d'una entitat cultural, mosatros tenim un programa que es diu les Llonges de la Cultura, i promovem la cultura entre els artistes, la indústria cultural de totes les illes.
Nosaltres facilitem que puguen moure's de Catalunya, València, etcètera, i tal, no?

I nosaltres, doncs això, facilitem els viatges, facilitem tal, no sé què.
Això no ve contemplat.
No sé si això és un bé, és un dret, perquè no són diners.
Però també n'hi ha gent que col·labora amb nosaltres que deixa, per exemple, els hotels per a poder-se quedar.
No sé si.
.
.
, no sé què és, és un bé?
És un dret?
Etcètera.
No ho sé.
No sé si ho contempla o no.
Però clar, no sé si això es deuria contemplar, perquè al final això és un mecenatge.
Jo estic ajudant una entitat que faça tal cosa i no apareix, no?

Bé, doncs jo crec que se m'ha acabat el temps.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Ara és el torn dels grups parlamentaris.
El Grup Ciudadanos, la diputada Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, muchas gracias, Josep Vicent Mascarell, por la información que nos ha ofrecido.

He tomado buena nota de todo lo que nos ha indicado y es cierto que el mecenazgo social y medioambiental pues no está recogido en esta ley y tal vez deberíamos de contemplarla, porque es un mecenazgo que es vital e importante.
Y es parte también del patrimonio valenciano recoger e incluir también la parte del medio ambiente.
Por eso igual no está el director de medio ambiente, la directora, dentro de este consejo o dentro de esta ley.

Sí que me gustaría preguntarle, ¿qué echa de menos?
Sí que nos ha dicho que, pues, el tema del mecenazgo social y medioambiental, pero me gustaría conocer si hay algún aspecto relevante que usted incluiría que no nos lo haya dicho en su tiempo de intervención.
Por otro lado, sí que nos ha dicho cuáles son los puntos importantes que destacaría de esta ley, pero ¿hay algún punto relevante que destacaría usted de la ley anterior que no se recoge en esta?

Por otro lado, en cuanto al consejo asesor de mecenazgo usted sí que dice que -y he tomado buena nota- hay beneficiarios que no están dentro del consejo asesor.
Pero tampoco se dice un número del consejo asesor.
¿Qué opina usted de cómo está estructurada la ley con este consejo asesor?
¿Debería decirse un número o cree que se tiene que dejar de manera así general y que después, una vez aprobada la ley, sea el gobierno quien decida?

Y, ¿hasta qué punto puede considerar positiva la ampliación de la deducción del 15 al 25%?
¿Cree que esto puede contribuir o repercutir a un impulso por las entidades o personas físicas de ser mecenas o invertir en cultura, deporte o ciencia?
¿Cree que esa deducción, esa ampliación puede contribuir a mejorar?

Y ya para finalizar, me ha gustado mucho la exposición que usted ha ofrecido a nivel de cultura, como ha hecho…, haciendo una comparativa de los países nórdicos y como nuestra cultura valenciana… Y usted ha hecho una reflexión que creo que es interesante sobre la oficina de mecenazgo que sería la entidad o, en este caso, responsable de intentar cambiar, no sé cómo, a nivel de publicidad o con…, no sé con qué actividades de cambiar o por lo menos intentar modificar la cultura o tener una cultura más del bien común.

No sé, yo lo veo un poco complejo porque esto es algo cultural que tenemos muy arraigado.
Pero yo creo que esta reflexión que usted ha ofrecido es importante tenerla en cuenta por los diferentes partidos políticos y hacer acciones encaminadas a querer más lo público y tener ese sentido de pertenencia a lo público para mejorar este cuidado.
Me ha parecido una reflexión muy interesante y por eso la he articulado.

Y nada, ofrecerle… Bueno, no quiero hacerle más preguntas para también que pueda usted destinar el tiempo que le quede para…, si quiere hacer alguna aportación más que no le haya dado tiempo.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la senyora Quiñonero té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bona vesprada i gràcies.

Bueno, creo que es muy importante que desde la sociedad civil y una fundación se plantee también el mecenazgo y las aportaciones necesarias de la sociedad civil.
Yo creo que ese cambio de paradigma, el hecho de que el mecenazgo no pueda ser el sustituto de las políticas públicas, sean un complemento.
Pero que en realidad puedan ayudar a que ese empoderamiento, en cierto modo a devolver a la sociedad civil…, y yo creo que con esta ley podría ser una herramienta si llegara a concretar en condiciones para que la sociedad civil apostara por el cuidado de sus cosas.

Yo creo que esta mañana hablábamos de esto.
Hay iniciativas en el mundo del deporte, en los barrios, en las fiestas, la gente se paga sus fiestas con pequeñas colectas, esto que…, el micromecenazgo, como se ha hecho siempre.
Es una forma de cuidar lo propio.
Yo creo que la… No sé aquí la propuesta de la ley respecto al micromecenazgo, habla sobre todo de un trabajo a través de una web.
Que no sé por qué, porque a lo mejor se podría plantear de otras maneras, no necesariamente como una propuesta digital.

Yo creo que recojo la propuesta que usted hace de que los beneficiarios puedan estar representados en este Consell y no sé en qué medida también los propios benefactores.
Con qué criterio en algún sentido pueden ser una parte del Consell las personas o las empresas o que quieran favorecer y participar en algún momento en este debate.
De cómo hacerlo y cómo plantearlo.

Y luego si usted considera que entre empresas, entre artistas y personas individuales y empresas debería considerarse mecenazgo y pudieran beneficiarse también de la ley de mecenazgo, no solamente a través de empresas públicas.
Que en este caso las instituciones públicas se plantean a sí mismas como beneficiarias del mecenazgo, ¿no?
Sino entre… Si pudiera ser como una parte que pudiera juzgar o considerar si determinados proyectos para proteger un determinado patrimonio, etcétera, o…, pues pudiera ser una iniciativa merecedora del patrimonio.

Hay muchas cosas que hablar y yo creo que interesaría continuar charlando con usted, pero ya hablaremos más adelante.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Compromís.

El diputat Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Josep Vicent Mascarell, primer que res l'agraïment per banda del meu grup, de Compromís, perquè haja vingut esta vesprada a explicar-nos i il·luminar-nos un poc la seua versió sobre esta llei i la seua opinió sobre com millorar-la.

Em pense que ha dit algunes coses que són determinants.
Com també la falta un poc de cultura pròpia d'este país pel que fa a apoderar-se i a valorar el patrimoni que tenim, però també això va aparellat encara més a la falta de cultura pròpia de què és el mecenatge en general, no?
I sona com una cosa o molt antiga o molt moderna, però no sona com una cosa molt del present i de l'actualitat, que és el que estem intentant canviar amb aquesta llei.

Per exemple, sí que veig que és important promoure la figura del mecenes i valoritzar-ho.
I sobretot és important que la gent ho sàpia que existix esta figura perquè, encara que n'hi ha una llei feta del 2014, n'hi ha molta gent.
.
.
De fet, les accions de mecenatge eren molt poques perquè també n'hi ha molta gent i moltes empreses que no sabien que desconeixen este tema, no?

Jo, tenint en compte.
.
.
, veig que la fundació que dóna suport l'empresa Baleària, doncs, és una fundació i una empresa amb molta llarga trajectòria de col·laboració amb la societat civil i amb les institucions públiques, de col·laboració en defensa i protecció del patrimoni cultural a tots els nivells.

Jo, m'agradaria un poc que explicara com treballen vostés i també explicar-nos allò que ha explicat del tema de la mobilitat, a les diferents illes i tal, no?
Perquè clar, ací, conforme anem parlant se'ns obrin més portes i vegem que és més important esta llei.
.
.
I com este matí, per exemple, veiem que la llei de mecenatge podia aprofitar perquè es fera una mecenatge en positiu a patrimoni cultural, com podria ser l'horta de València, més enllà del patrimoni arquitectònic que està en els museus i tal.

En este cas es pot ajudar l'esport o la cultura ajudant la mobilitat, no?
Tant entre dins del País Valencià, com entre el País Valencià i -en este cas, com sol fer la seua empresa- amb les Illes Balears.
Però que altres empreses -diguem-ne- que es dediquen al transport i a la mobilitat podrien aprofitar esta llei perquè tingueren més facilitat per a fer micromecenatge, per exemple -com parlàvem este matí-, amb sectors de l'esport no tan professionalitzat, de l'esport base, etcètera, etcètera.

En este sentit sí que pensem que seria important que esta llei acollira allò que fundacions com la seua estan fent.
I ens posem a la seua disposició perquè això puga ser aixina.
Perquè, independentment que ho siga la seua fundació o una altra, pensem que pot ser de l'interés general de tots.

I últim, per acabar, i en el tema del consell assessor, sí que volia preguntar-li.
.
.
Perquè vosté dia que en el consell assessor haurien d'estar els beneficiaris.
Clar, els beneficiaris en este cas no sé si serien els beneficiaris del mecenatge o els beneficiaris de la deducció fiscal que aplica.
Aleshores, si podien ser, tenint en compte artistes o empreses.
M'agradaria que aclarira un poc això.

I si creu vosté que seria interessant de cara a la seua fundació estar en un consell com este.
O com podria el consell representar a aquells que paguen més enllà de les institucions públiques, si hauria de ser una patronal, si hauria de ser.
.
.
Perquè clar, no crec que totes les fundacions ni totes les empreses hagen d'estar en un consell, perquè tampoc no seria molt operatiu.
Aleshores, m'agradaria, en este cas, si tinguera alguna idea.

I per a la resta, donar-li les gràcies i posar-nos a la seua disposició per allò que faça falta i afinar en allò que es puga els articles d'esta llei.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara és el torn del Grup Socialista.
La diputada Besalduch.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.

Bé, continuem, no?
Continuem amb les compareixences i aprenent.
Bé, una jornada més que productiva.
La veritat és que sí.
I gràcies al senyor Vicent Mascarell per totes les seues aportacions de les quals prenem tots nota.
Coses interessants i de reflexions en veu alta, no?
Perquè vosté dia: Â«I els viatges que els financem a la gent dels clubs, això seria mecenatge?
Â» Això seria, evidentment, seria micromecenatge.
Depén (rient) de si és a gran escala o no.
Però sí.

De fet, este matí des de la federació d'associacions d'esportistes ho ficaven en valor, que ho veen, que és una forma de mecenatge que ja existix i que en el món de l'esport ha existit des de fa molt de temps, però que no han tingut la consideració de mecenes eixes persones que han aportat.

A mi m'agradaria saber la seua opinió general perquè ha fet referència que hem d'apoderar la societat, hem d'inculcar en la societat els beneficis dels mecenatges i cuidar el patrimoni, que és comú.
Que de vegades pareix que no siga de ningú quan és de tots.

Vosté creu que, després de llegir esta llei, esta llei de mecenatge contribuirà de forma positiva en esta filosofia que vosté ha ficat de manifest?
I després, quan hem parlat també de les persones que han de formar part d'eixe consell assessor.
.
.
Perquè este matí també s'han donat moltes pinzellades de quines persones o quines entitats o quins sectors haurien de formar part dins d'eixe consell assessor.

Quasi tots han coincidit que no hauria de tindre un número de consellers excessiu, perquè si no, al final no seria operatiu.
Com fem compatible que siga un consell assessor on estiga tot el món representat en un número de consellers assessors que siga operatiu?
No, clar, perquè són preguntes que jo estic segura que ens fem tot el món, això.
(Veus) N'hi ha coses que són difícils de casar.
Aleshores, quin número de consellers creu vosté que, perquè siga operatiu i que estiga tot el món representat, seria l'ideal?

Gràcies.
(Se sent una veu que diu: Â«No tinc ni idea.
Â»)

La senyora presidenta:

Gràcies.

El senyor Mulet, per part del Grup Popular té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

Vull agrair abans de començar, en el meu nom, en nom propi i en nom del grup que jo represente, la presència i participació i col·laboració del senyor Mascarell.

Dit això, passem a les preguntes concretes sobre aquest projecte de llei.
¿No creu excessivament restrictives les exigències sobre les persones i entitats beneficiàries d'aquesta llei?

En un altre ordre de coses, ¿li semblen suficients les dues formes de mecenatge que marca aquest projecte de llei en el seu article 4, per un costat, donacions pures i simples de diners, béns i drets i, per un altre, préstec d'ús o comodat?
¿N'inclouria alguna més?

¿Considera suficientment especificada la condició del mecenes en aquest projecte de llei?

L'apartat g, del punt 4, de l'article 13 ens indica que s'haurà de considerar la relació entre el pressupost i l'impacte general.
Dit impacte, i donada la condició de la cultura, l'esport, etcètera, tot el que arreplega la llei sobre la societat, ¿s'hauria de considerar a curt, mitjà o llarg termini?

Mos dia o mos fea comentaris sobre la seua situació particular.
¿Com pensa que es deuria incorporar l'empresa privada en la llei del mecenatge?
O si pensa que es deuria, ¿com deuria fer-se?

¿Considera vosté important o necessària l'exigència de tota la tramitació administrativa que requereix aquesta llei per donar la condició d'interés social al possible beneficiari de l'acció de mecenatge?

Sap que hem tingut molt de debat al llarg del dia.
És a dir, ¿fa falta exigir eixa condició social a cada projecte que puga ser objecte de l'acció del mecenatge?

I després de llegir alguns informes del Consell Valencià de Cultura, dues preguntes.
¿Considera vosté que només s'ha de tindre en compte mecenes al que ho fa d'una forma altruista?

I una segona.
Segons aquests informes, també hi ha important confusió i divergències entre el concepte de mecenatge nostre i el d'altres països occidentals, en qüestions com el tractament del suport privat a les causes culturals, tractament de les indústries creatives, polarització del teixit cultural professional i amateur o la despesa privada en cultura.

¿Pensa vosté que aquest projecte de llei millora en alguna cosa totes aquestes qüestions i, sobretot, si ens incorpora adequadament al panorama internacional?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara ja seria el torn del senyor Mascarell per a finalitzar la seua compareixença del dia de hui.

El senyor Vicent Mascarell:

Anem a vore.
¿Quins aspectes inclouria jo?
Jo inclouria alguns, perquè algunes… A vore.
Jo, la llei… A vore si puc contrastar-ne dos o tres.
Jo la llei veig que és millor que la que n'hi havia, perquè les modalitats estan més clares, els beneficiaris també estan més clars, etcètera.
És, al meu entendre, millorable, però això…, jo em done per satisfet.

¿La llei mos situa a nivell internacional?
Jo no ho crec això.
I no ho crec perquè la llei tampoc està tan avançada perquè… O siga, una llei… ¿Com ho explique?
Una llei de mecenatge francesa, per exemple, sobre la cultura, la portem ací i no funcionaria.
I ¿per què no funcionaria?
Per la mateixa pregunta que has fet ahí.

Jo crec que mosatros la llei esta l'hem d'utilitzar… O siga, que funcione molt bé l'oficina, que el consell assessor siga potent, amb gent que tinga autoritat, que siga representatiu en la utilitat, no tinga d'haver molta gent… Això no fa falta que estiga tot el món representat, o siga, que estiga representat qui tinga d'estar representat, però que tinga autoritat.
O siga, que quan faça una…, els altres ho respecten.
Esta tal… En el Consell Valencià de Cultura no estan tots els que escriuen llibres.
N'hi han uns.
O siga, això és el mateix, que tinga autoritat, que valga i que això mos ho guanyem.

Aleshores, es faça molta faena perquè la gent…, perquè mosatros mos apoderem i entenguem que com a societat civil tenim unes obligacions, que no podem deixar en mans exclusivament d'allò públic que es faça càrrec absolutament de tot.
Que això no és possible, perquè cada vegada serà menys possible.

No som Estats Units, evidentment.
En Estats Units, la majoria de les donacions són privades, després estan els que donen i després les empreses, que són les que menys, però això és lògic, ¿no?
Però allí sí que tenen molta tradició de fer això.
¿Que mos pot portat a eixos nivells?
Jo crec que hui en dia encara que escrivírem la llei més avançada del món, no ho faríem, perquè la nostra manera d'entendre no és aixina.
O siga, que per molt lleis que fem…

¿Serà suficient la llei per a fer això?
No.
A vore.
¿Contribuirà de forma decisiva la llei a apoderar al…?
No, no.
O siga, tu pot fer la llei més bonica del món i estar ahí damunt.
Això no farà res.
Ara, sense la llei, no es farà, que és distint.
La llei no ho farà, però sense la llei no es farà.
Aleshores, la llei permet que si en acabant evolucionem, el consell funciona, l'oficina també funciona i es posen tots els mecanismes i, sobre tot, Les Corts s'ho creuen, anirà eixa cultura a favor del mecenatge i es reconeixerà.

Has preguntat moltes coses… ¿Inclouria alguna més modalitat?
Jo estava… En el nostre cas, per exemple, mosatros com a empresa, no desgravem, no fem res de tot això, perquè pel nostre règim fiscal, els diners de la fundació ho manté íntegrament l'empresa esta.

Però sí que fem moltes coses que poden ser interessants perquè la cosa funcione.
Mosatros tenim uns programes, eixe de Â«Llotges de la culturaÂ», per exemple, que moguem moltíssima gent de la cultura, de les illes, però no solament de les illes.
Entre Eivissa, Formentera, Mallorca, tenim un local que es diu Es Polvorí, on ve molta gent que ve de Catalunya, que ve de Menorca, que ve d'Eivissa i que actuen allí, presenten llibres, fan teatre, fan exposicions, etcètera.
Però també ho fem a Dénia, ho fem al Verger, ho fem a Benissa, ho fem a València, ací a la llotgeta, ahí enfront, ho fem en companyia de la CAM.
I el que fem és (inintel·ligible) … Això ho fem íntegrament mosatros.

Però hi ha gent que podria participar, l'empresa privada que no està reflectida en això, que és una de les coses que jo he preguntat.
O siga, si jo expose a les meues habitacions d'hotel, ¿això es pot entendre com a mecenatge o no?
I si jo pague les camisetes de no sé què, ¿això s'entén com a mecenatge o no?
I si jo li done de menjar, de dormir i de no sé què en el barco, ¿això s'entén com a mecenatge o no?
Eixes són preguntes que jo crec que ajudarien… No és el nostre cas, però jo crec que ajudaria a fer.
.
.

¡Home!
, si en volta del 15%, és el 25…, i si és el 30%, millor.
Millor serà, supose.
No és suficient.
Perquè moltes vegades això no es fa perquè tu pagues més, però, bé, supose que això ajudaria que un…, si tu em dónes el 30%, o el 35% o …, ajudarà, supose, però no és determinant.
És un problema més de cultura.

¿Això ja s'ha acabat?

La senyora presidenta:

Sí, però, bé, encara té vosté un poquet més de marge.

El senyor Vicent Mascarell:

¡Home!
, és que…

La senyora presidenta:

És que pressionem molt, ¿eh?
(Veus)

El senyor Vicent Mascarell:

El nombre ideal, ja vos he dit que en el consell assessor jo buscaria que estigueren representats tots aquells que estan afectats o poden participar en el mecenatge….
O siga, el que…, això ho dia Habermas, és molt fàcil d'entendre.
Tots aquells que estiguen afectats per l'activitat o que puguen estar beneficiaris uns o altres, tenen d'estar representats.
I si tenen suficient tranquil·litat i temps i raonen, segur que arriben a la justícia, segur, però tenen de tindre temps, tranquil·litat i pau i estar ben representants i parlar tot bé.
Però tenen d'estar tots, perquè això serà la millor manera d'encertar, sempre que poguera…

¿Que tenen d'estar quin nombre?
Jo no crec que el nombre siga el més important.
El més important és que siguen representatius i amb autoritat.
Això és una.

¿Qui tenien d'estar, si els que paguen o els que reben?
Jo crec que les entitats receptores, les beneficiades i les receptores són les que deurien estar, crec, ¿eh?

I ací… ¿Cal exigir la declaració de (inintel·ligible) …?
Tot això que ho complica de tal i d'interés tal, tot el que siga, tot el que siga més senzill sempre serà millor, però també cal anar a espai.
Si no es declara, poden haver-hi actuacions que no es deuen finançar.
No sé, per exemple, una entitat neofeixista, per posar alguna cosa, evidentment…, o una entitat…, no sé què, terrorista, no anem a declarar-la d'interés social este senyor.
Ha d'haver algun límit i algun trellat per a dir, Â«estos noÂ».

Però també és de veres que els altres tampoc ho han de fer tan complicat, si està dins d'un marc o amb algun criteri aixina genèric, fa molt de temps que es fa, una cosa aixina perquè siga senzill, ja està.
No tens… Perquè si posem moltes pegues…, si l'objectiu final és apoderar la gent perquè tingam una cultura a poc a poc de mecenatge, que faça que com jo participe en una cosa, encara que siga en deu euros, jo em sentiré part d'això, amb la qual cosa això ho faré meu, que és al fina el que es pretén…

Aleshores, com ho faig meu i és meu, ho voldré més, li posaré un nom.
Si el que volem fer és això, quan més simple siga, millor quan més senzill siga, millor quan més fàcil de fer siga, millor.
Això és… I quan més m'ho reconeguen, millor.
Això és al final la política que…

¿Que la llei podria ser més simple i més fàcil d'entendre?
Sí.
¿Que podria ser a la millor més eficient?
També.
Però que pugam fer molt més en la situació en què estem, jo crec que no, vaja.
(Rient) No sé.
Que jo crec que és més de l'oficina del Consell que de…

A més de…, només per… El mateix que el tema de l'altruisme.
Jo sóc el director de responsabilitat social de Baleària, i mosatros diem que la responsabilitat social és una cosa que està abans del compte de resultats i no després.
¿Per què?
Perquè per a mosatros la responsabilitat social no és un acte altruista, és una obligació moral.
Un ha de ser responsable.

Aleshores, tu pots fer… Jo, quan he guanyat els diners, en els diners que em donen, vaig, compre un quadre i el done, però això són en els beneficis, després de beneficis, eh?
Jo tinc el meu benefici i el done.
Això és una manera de ser responsable.
Però, clar, això té els seus inconvenients.
Jo puc fer totes les trampes que em done la gana, guanyar molts diners i en acabant, anar i comprar indulgències, que això és el que fa la majoria.
Jo per ací robe i per ací compre indulgències.

Bé, mosatros pensem que tu el que has de fer són les coses ben bé per a ser responsable.
Per tant, no necessàriament un té de ser altruista.
Jo puc fer una cosa, ser un mecenes i en això guanyar qualsevol cosa.
¿Perquè és ser altruista donar uns diners perquè guanye reputació?
La reputació per a una empresa és tan valuosa moltes vegades com els beneficis econòmics.
I jo puc donar això perquè guanye reputació.
Aleshores, això on comptabilitze.
Jo crec que això no deuria ser la manera de mesurar-ho.

I m'he deixat coses, però… ¿Em quede amb això?
(Veus) Això és el que m'he passat?
Bé, aleshores, calle ja.
(Veus i rialles)

¿Com incorporar l'empresa privada?
Jo intentaria incorporar l'empresa privada.
No és el més important, ¿eh?
Però és evident que… No és el més important, perquè el més important jo crec que és el micromecenatge i que la gent participe més.
Jo no crec…, però jo la incorporaria.
D'alguna manera faria que es poguera…, perquè al final són… És de veres que com no tenim els tributs…, a La Generalitat no li pots descomptar res perquè això no ho tenim, bé, aleshores el que cal fer és canviar el sistema de finançament perquè tingam els diners mosatros i poder-ho fer.
Però, clar, l'empresa privada deuria poder participar.
O siga, Baleària diu, Â«jo vaig a fer tal cosa i resulta que no ho puc ferÂ», però no té molt de trellat.
És una cosa…

Però, bé… (Veus) ¿La reforma és suficient?
No sé, són restrictives… No sé si no he contestat alguna cosa.
Bé, val.

Moltes gràcies per tot.
(Rient)

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, senyor Mascarell per participar en esta comissió.

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora Aitana Blanco Sequí

La senyora presidenta:

Anem a reprendre la comissió amb la següent compareixent, que és la senyora Aitana Blasco Seguí.
.
.
, Sequí.

Jo crec que és la compareixent, de moment, més jove que hem tingut en la comissió.
Té setze anys.

Aleshores, estem disposats i disposades a escoltar la teua compareixença, Aitana.
En voler, pots començar a parlar-nos.

La senyora Blanco Sequí:

Buenas tardes.

En primer lugar, quería agradecerles a todos los grupos la posibilidad de estar hoy aquí para compartir un par de reflexiones en torno a la nueva ley de mecenazgo y, en especial, sobre cómo nos afecta a las mujeres deportistas.

Me llamo Aitana Blanco y, al igual que muchas y muchos otros jóvenes, en la actualidad soy una deportista no profesional que está volcando todos sus esfuerzos en mejorar lo suficiente dentro de mi especialidad como para finalmente acabar convirtiéndome en profesional.

Pero la principal diferencia que en la actualidad mantengo con la gran parte del resto de chicas cuyo sueño es convertirse en profesionales es la disciplina que practico, el motocross.
En concreto, a fecha de hoy me encuentro en la tesitura de que soy la única chica que compite en motocross representando a la Comunidad Valenciana.

Señores diputados y señoras diputadas, creo que no les va a resultar necesario que les detalle por qué afirmo que compito en un deporte que en la actualidad está masculinizado.

Cualquiera que piense en motocross piensa en un deporte de hombres, donde las mujeres deberíamos de asumir roles pasivos: ser espectadoras o hermosos floreros en las pistas, nunca protagonistas.
Y esa es la triste realidad con la que me toca convivir.
Al igual que todas las otras chicas que pretendemos despuntar en deportes que tradicionalmente están masculinizados.

En fin, es una realidad que no tengo más remedio que asumir y gestionar dentro de mis posibilidades; por lo menos, hasta que las mujeres que participamos en deportes masculinizados no consigamos una igualdad real.

Y este es el punto en el que quiero incidir.
No vengo hoy a esta comisión a llorar mis dificultades ni a pedir que se me trate con especial preferencia o cortesía en el motocross por razón de mi sexo.
Lo único que quiero es no contar con hándicaps adicionales para convertirme en profesional por ser mujer en un deporte que se suele asociar con los hombres.

Lo cierto es que no me importa que cuando tengo que correr aquí, en la Comunitat Valenciana, por falta de mujeres me toca hacerlo contra hombres.
Para nada me considero en general mejor que ellos, ni para nada me molesta que mis puntuaciones y mis tiempos no se separen de los hombres.
Incluso lo considero un incentivo.

Pero lo que sí me importa es que, cuando entreno o compito en la Comunitat Valenciana, en algunos casos no hay cuartos de baño, de forma que si en algún momento determinado tengo el periodo y necesito cambiarme me encuentro en que no tengo dónde.

Lo mismo puedo en relación a los vestuarios para cambiarnos.
Pueden comprender que para mí no son situaciones fáciles de sobrellevar.
Pero no es algo que se dé porque soy la única mujer que compite en nuestra comunitat.
Cuando salgo a competir en otras comunidades también me encuentro claros ejemplos de que, por muchas mujeres que seamos las que nos gusta competir, sigue siendo un deporte asociado a hombres.

Y un claro ejemplo de que en los campeonatos donde las carreras se diferencian por razón de sexo, las mujeres nos encontramos con que la práctica habitual es que un día de competición es para los hombres y un día completamente distinto competimos mujeres y niños.
Hombres, por un lado, y mujeres y niños, por otro.
Creo que al respecto sobran las palabras.

Pero sobre todo hay una triste realidad que me afecta directamente y lastra mi progresión.
A las mujeres nos cuesta muchísimo más conseguir sponsors que a los hombres.
Simplemente no les resulta atractivo patrocinarnos.

Y si eso es algo que ya se evidencia en los profesionales, por poner un ejemplo real ni se imaginan la diferencia de sponsors y relevancia que tiene el campeón y la campeona de España de motocross.
Para los no profesionales que queremos dar un paso más allá se convierte en un problema muy grave.

Partamos de la cruda realidad, para competir a alto nivel en motocross, como en la mayoría del resto de los deportes, hace falta dinero, y bastante.

El deporte puede que sea algo que tenemos todos, pero convertir en profesional es algo que requiere tanto talento como esfuerzo económico.

Adquirir los vehículos, el equipo para poder competir, mantener un buen estado de esa equipación, entrenar en condiciones adecuadas, poder acudir a las competiciones en condiciones dignas o simplemente el poder inscribirte en las mismas, ahí es cuando se nota que por ser mujer no resultas atractiva a los sponsors.

Ser mujer implica tener menos sponsors, eso si tienes la suerte de tener alguno.
Si en la práctica real.
.
.
, en la práctica eso implica muchas cosas.
Implica que cuando acudes a una competición, en lugar de disponer de una caravana para dormir cerca de la pista, te toca dormir al raso o en una tienda de campaña.

También implica que, pese a que por la seguridad, lo correcto sería que debido a su desgaste cada temporada correspondería cambiar de moto.
Y en lugar de eso, vas arreglando la misma año tras año.

Implica que, dado que en las competiciones femeninas mezclan categorías, me toca competir con una moto de 125 centímetros cúbicos contra corredoras que llevan motos de 250.

De la misma manera implica que, frente al hecho de que para competir lo normal es disponer de dos motos -una para entrenamientos y otra para la competición en sí-, solo puedo permitirme disponer de una sola moto, de la que dependo absolutamente y ni se imaginan lo que es el mantenimiento de esas motos.

Más allá de lo anterior, para competir lo primero que necesitas es practicar y un entrenador, y no crean que la vida real es como en las películas de cine, donde si tienes el talento aparece espontáneamente un magnífico entrenador que esté dispuesto a entrenarte gratis por amor al deporte.

Pero es que, aunque apareciese ese entrenador, tampoco valdría por sí mismo de mucho.
Para entrenar es necesario disponer de una pista, y no es algo que vayan a ceder gratuitamente.

Lo mismo se puede aplicar al fisioterapeuta.
Si tienes la desgracia de caerte -y en este deporte, quieras o no, te caes-, levantarte es cuestión de voluntad, pero también de dinero.

Lo mismo es aplicable a los gastos de las inscripciones en las competiciones.
En esos momentos es cuando se nota la diferencia entre tener un mecenas o no.

Por eso he venido hoy aquí.
Si está tratando esta comisión del mecenazgo para deportistas no profesionales, creo que es un buen momento para abordar la realidad de las mujeres que competimos en deportes masculinizados.

Una buena forma de hacerlo sería que se incluyese como beneficiarias de esta ley a las mujeres deportistas no profesionales que compitan en deportes masculinizados.
Así se incitaría más nuestro patrocinio.
Al fin y al cabo he leído esta ley y creo que hay pocos intereses en facilitar la práctica deportiva en condiciones de igualdad con los hombres.

De esta forma, con este cambio aparentemente tan pequeño a muchas mujeres nos resultaría muchísimo más fácil el poder competir con los mismos medios con los que lo hacen los hombres.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Aitana Blanco, per les seues paraules.

Ara passem als grups parlamentaris.

Pel Grup Parlamentari Ciudadanos, la diputada Mercedes Ventura pot començar.
.
.
, té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, agradecerle a Aitana Blanco.
.
.
, la más valiente, las más jovencita y la verdad que has explicado muy bien.
.
.
, agradecerte que hayas explicado tan bien la necesidad del mecenazgo en el deporte.

Porque con cada una de sus palabras iba yo recogiendo e iba viendo la realidad.
Íbamos conociendo la realidad del mundo del deporte no profesional y la dificultad que tienen los deportistas para conseguir ser deportistas profesionales.
¿Por qué?
Por el tema económico y, también, porque se necesitan muchos recursos, no solo.
.
.
, bueno, todo está dentro del tema económico, pero se necesitan de muchos recursos y no todo el mundo dispone de estos recursos.
Por lo tanto, hay que apostar por un mecenazgo real en el mundo deportivo.

Y agradezco, Aitana, cada una de tus palabras, porque yo he estado visualizando cómo te sientes, cómo se siente una mujer en un mundo de hombres, sobre todo en un deporte de hombres.

Y, ¿qué hacemos desde las Cortes?
Pues podríamos.
.
.
, yo he recogido cada una de tus propuestas y creo que debemos de eliminar estos estereotipos y favorecer una igualdad efectiva.

Sí que es cierto que en la ley de mecenazgo se habla, dentro de los criterios o declaraciones de interés social.
.
.
, dentro de los criterios de interés social, sí que se hace referencia al impacto de género, fomento de la feminización de la sociedad y contribución de la lucha contra los estereotipos de género.

Yo creo que sí que se podría ampliar y hablar de estos estereotipos o la dificultad que tienen las mujeres en ciertos deportes que están copados por hombres.
Y la dificultad, como tú bien has explicado, a que los sponsors.
.
.
, las mujeres pues parece que en el mundo del motocross no es de gran interés para ellos.

Me gustaría preguntarte, Aitana, cuál es la diferencia.
.
.
, o, por ejemplo, la diferencia que encuentras tú con los hombres a la hora de los sponsors.
Que yo entiendo que tú.
.
.
, habrán compañeros que dormirán en caravanas y a ti te toca dormir en una tienda de campaña, solo por el simple hecho de que se no sea de interés al mecenas de apostar por una mujer.
¿Puede ser esta.
.
.
, esta afirmación es positiva -lo que estoy diciendo?

Y, por otro lado, no te voy a hacer más preguntas porque creo que lo has dejado muy claro, y sí volver a agradecerte la claridad de tus palabras y espero que los diferentes diputados que estamos aquí.
.
.
, yo creo que son sensibles a ello, que intentamos enmendar esta situación, que ninguna mujer más por el simple hecho de ser mujer se sienta en discriminación respecto a un hombre.

Y yo creo que dentro de esta ley del mecenazgo hay que apostar por un plus, y ese plus es intentar visibilizar qué deportes están masculinizados y que debemos de apostar a que se promocione a las mujeres en este tipo de deportes.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Ara és el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
La diputada Llum Quiñonero té la paraula.

La senyora Quiñonero Hernández:

Gracias, Aitana Blasco, por tu.
.
.
, por tu defensa, ¿no?
, por tus palabras y por tu defensa, por tu testimonio, por tu defensa de la situación de las.
.
.
, tuya en particular y de tantas mujeres deportistas.
Creo que estamos en el año en el que eso se ha hecho visible de una forma mayoritaria.
Te agradezco esas palabras.

Creo que también en nuestra comisión tuvimos recientemente a una ciclista, que también hicimos una proposición no de ley en la que contaba sus dificultades como ciclista y, también, las dificultades para recibir los premios en condiciones, y qué calidad eran los premios que se jugaban las mujeres y cuáles los hombres.

Yo creo que esta ley, desde luego, no va a poder acabar con esta diferencia, pero sí hacer visibles estas diferencias y buscar espacios específicos para romper esas brechas de género.
Yo creo que sí podríamos concretar en la ley, y ya veremos cómo, algunos aspectos que hagan más claro apostar por el mecenazgo en esos espacios.
Así que, a ver si lo conseguimos y ganamos más carreras.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Ara és el torn del Grup Compromís, el diputat Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyora Aitana Blanco, per estar ací.
Li agraïm que haja vingut i que haja tingut el valor d'una manera normal de vindre a les Corts Valencianes a defensar els seus drets, perquè estem ací per açò.

Primer que res, dir-li que, com ha passat en moltes de les compareixences d'avui, pràcticament totes les persones que han vingut ens han mostrat una cosa nova, els diputats que estem ací estem en cultura i alguns hem treballat en cultura també, però no som especialistes de tot ni molt menys, i encara menys en mecenatge, i hi ha moltes voltes que quan parlen de mecenatge t'imagines allò d'una donació d'un quadro famós a un museu públic.

Clar, hui mos han il·luminat molt i mos han ensenyat moltíssimes coses.
Per exemple, l'anterior compareixent que parlava d'esports ha parlat molt, i jo pense que té a vore amb el que mos has explicat entre la diferència entre esport competició i esport professional, que tot l'esport de competició no és professional, supose que és un poc el teu cas.
I corregix-me si m'equivoque, però és també per entendre-ho, el que mos estaves explicant.

Estàs en un moment que estàs en un esport de competició, competint, però no arribes a ser professional i al mateix temps no trobes patrocinis o espònsors que et permeten algun dia ser professional o que t'ajuden a ser-ho perquè en el teu cas, sent un esport minoritari i un esport masculinitzat, els espònsors intenten anar, diguem-ne, sobre segur, i a les xiques els costaria més en eixe sentit.

Nosaltres en estes Corts vam pensar des de fa molt de temps que era una cosa molt important, promocionar, promoure l'esport femení i perquè algun dia tinga la igualtat entre hòmens i dones, s'ha de donar també a l'esport i s'hauria de donar en tots els casos i en tots els esports.

Vam pensar que una cosa molt important era, i ho vam posar en la llei de creació de la nova televisió valenciana, d'À Punt, que l'esport masculí i el femení tinguera les mateixes hores d'aparició en pantalla, perquè eixa és l'única manera que les dones tinguen referents a les quals vullguen assemblar-se, de manera que les xiquetes puguen vore't a tu algun dia per la pantalla i puguen tindre un referent en Aitana per a poder ser elles també, poder fer motocròs a nivell de competició.

Però clar, ara estem veient que hi ha un altre problema, perquè, clar, si no t'ajudem a ser professional a la millor no et vegem mai en pantalla o no et vegem mai en pantalla com un referent.
Llavors sí que crec que en este cas o almenys el que ens ha explicat s'adiu molt bé el que voldríem intentar en la llei, i és a nivell esportiu no professional poder aquells camps de l'esport de la societat que els costa més eixir.
.
.
, i la llei ja diu alguna cosa d'això, en el tema de gènere, però, com diu la companya de Ciudadanos, a la millor sí que hauríem de posar negre sobre blanc una frase que els dic, (inintel·ligible) .
.
.
Â«de mujeres deportistas no profesionales que compiten en deportes masculinizadosÂ».
A la millor seria interessant posar en especial atenció a això.

I després, evidentment, la comissió de mecenatge o el qui siga seran els que hauran de tindre en compte què són Â«deportes masculinizadosÂ» i què no.
Igual no és qüestió que posen en la llei que esto es un deporte masculinizado.
Però sí que pense que és molt interessant la teua aportació.

Tampoc no volia preguntar-te res més.
Simplement, evidentment, que tot el que has dit de motos, manteniment, entrenador, pista, fisioterapeuta, evidentment, que tot això deu valdre una pasta i que evidentment supose que et vindria bé a tu i a la gent que practiqueu l'esport, en especial a les dones, que realment hi haguera una llei de mecenatge perquè les empreses s'interessaren per estos camps.

Moltes gràcies per vindre.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputat.

És ara el torn del Grup Socialista.
La diputada Ana Besalduch.

La senyora Belsalduch Besalduch:

Sí.
Gràcies, Aitana, perquè de vegades.
.
.
, fa uns dies va ser el dia 8 de març i estàvem lluitant per la igualtat de les dones i els hòmens, i pensem, pensem, hem avançat molt, queda molt per fer, però hem avançat molt.
Clar, jo després de sentir-te pense, estem en l'a, e, i, o, u, d'eixa igualtat, perquè, vaja, el que tu mos acabes d'explicar hui ací és per a fer-nos-ho mirar tots una mica, eh?

La veritat és que sí.
Jo crec, i t'ho dic sincerament, que esta llei és molt important per a les dones com tu, crec que és molt important.

Jo crec que esta llei i, de fet, este matí una de les persones que ha comparegut, Miguel Ángel Nogueras, ha parlat de la diferència entre patrocini i mecenatge.
Val?
El patrocini és un contracte mercantil i, el mecenatge, no.
Moltes empreses o moltes persones que volen ser patrocinadors d'esportistes està clar que en este moment no pensen en patrocinar una dóna que se dedica al motociclisme.
Però hi ha molta gent, que poden ser mecenes, que pensen que sí que volen ajudar una dóna que se vol dedicar.
Per què?
Perquè a més estos mecenes no van a esperar res a canvi; simplement volen ajudar en realitat que eixa igualtat efectiva siga una realitat, i sobretot en el camp en què tu te mous, que és en un esport on està masculinitzat però d'una forma tremenda i, més, desprès d'escoltar-te.

Jo no sé com podem encara ajudar una miqueta més des d'esta llei en el cas dels esports i sobretot en les dones que se volen dedicar a esports on tradicionalment han sigut els hòmens els que s'han dedicat.
No sé si podrem trobar alguna forma de discriminació positiva a l'hora de.
.
.
, no sé si serà a l'hora de declarar l'interés social o en quin punt del projecte serà.
Estic segura que el trobarem, però també estic segura, Aitana, que esta llei t'ajudarà molt, i no només a tu, sinó a moltes dones com tu, estic seguríssima.

Gràcies per les teues aportacions.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Popular, la diputada Marta Gallén té la paraula.

La senyora Gallén Peris:

Gràcies, presidenta.

Bueno, Aitana, muchas gracias por haber venido.

Yo no he sido la interviniente del Grupo Parlamentario Popular a lo largo de toda esta comisión, donde te han precedido personas para hablar de esta ley de mecenazgo.
Pero le he pedido a mi compañero, Miguel Ángel Mulet, que es quien ha llevado toda esta comisión, que me cediera estos minutos porque realmente el escucharte no me ha causado sorpresa, porque yo he sido una deportista, ya soy mayor, podría ser más bien tu madre o más, y padecí y sufrí muchísimo la discriminación en el deporte.
Yo hacía atletismo.
Incluso los trofeos eran diferentes por el mero hecho de ser mujer.
Lo sorprendente, que lo han dicho aquí también mis compañeras y mis compañeros, todos hemos hablado de lo mismo, es que a fecha de hoy estamos las mujeres todavía sufriendo esas discriminaciones, y en el deporte muchísimo también.
Hemos avanzado mucho, pero queda mucho camino por realizar.

Es cierto también que dedicarse a deportes masculinizados, tradicionalmente dominados por hombres, cuesta más, pero no debería ser así.
Lo que has explicado nos tiene que llevar a reflexionar muchísimo porque estamos, como bien dice la compañera Ana, con el a, e, i, o, u, y parece ser como que se esté avanzando mucho.

Sí que es cierto que para que las mujeres estemos más visibilizadas en el deporte tienen que ver mucho los medios de comunicación, que también hay una discriminación importante hacia las mujeres, practiquen deportes masculinizados o no practiquen deportes masculinizados.
Porque, si los medios de comunicación no hacen visibles a las mujeres deportistas, cuando una mujer deportista, o bien en tu deporte o en otro, quiere un patrocinio, ese patrocinador no está interesado, no solamente porque es mujer quien practica ese deporte, como es tu caso, el motocross, sino porque, como no hay una repercusión mediática, pues eso al sponsor le tira hacia atrás para que te pueda patrocinar.

Entonces, realmente, al escucharte, que lo has hecho extraordinariamente bien, y además todas las mujeres aquí, y también los hombres, pues hemos coincidido en todo, ¿no?
Yo creo que, más que preguntarte, nos has dado tu una lección, nos has explicado tu situación, la de otra muchas mujeres en otros deportes, y pienso que eso hay que recogerlo en esta ley porque hay posibilidades de reconocerlo.
Y habrá una fórmula para poderlo reconocer.

Es imprescindible que las instituciones con las leyes y la posibilidad que tenemos de desarrollar leyes y hacerlas, en este caso para nuestra Comunidad Valenciana, contemplen todo eso.
Porque aquí, en esta comisión, en otros temas, nos hemos visto y nos hemos encontrado con esas desigualdades en el deporte, lo han dicho aquí, con una compañera, con una chiquita también, una mujer, una niña ciclista que también padecía esas discriminaciones.
Entonces, para eso estamos nosotros, para que eso no ocurra, y eso se puede hacer con la ley en la mano.

Y sí que es cierto que si a los patrocinadores se les dan unos incentivos, pues eso hará que el camino de las mujeres que practican deporte, y sobre todo los deportes masculinizados, pues tengáis más fuerza y más potencia.

Y sí que es cierto que se empieza por una afición, y se empieza un deporte por eso, por la afición y por la diversión, pero sí que es cierto que cualquier mujer, cualquier mujer queremos llegar a ser profesionales, pero no por dinero, sino para que se reconozcan todos los triunfos y ese esfuerzo que se hace cada día con nuestros entrenamientos.
Y eso es lo que está pasando aquí.
Porque la gente confunde la profesionalización con ganar dinero, y nada tiene que ver con ello.

Enhorabuena, te animo a que sigas ahí delante y muchas gracias por todas tus palabras.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Gallén.

Ara ja anem amb l'últim torn de la compareixença, que és d'Aitana.
Així que, en voler, pots reprendre la paraula i finalitzar la teua compareixença hui.

La senyora Blanco Sequí:

En mi último turno de palabra quisiera aprovechar para agradecerles el que esta tarde me hayan dedicado este rato para que les pueda transmitir los problemas que tenemos las mujeres que practicamos deportes que tradicionalmente se consideran de hombres, y que os haya gustado escuchar mis propuestas.

Voy a ser muy breve.
Básicamente aprovechar este tiempo para resumir aquello que hoy he venido a decirles.
Se encuentran delante de una ley que trata el mecenazgo en el deporte, que es algo que puede suponer para muchas personas la diferencia entre poder convertirse en profesionales o no.
Y la triste realidad es que si bien las mujeres hemos conseguido progresar muchísimo en las últimas décadas, en lo que se refiere a deportes, parece que lo hagamos a trompicones o en casos excepcionales, casi milagrosos.

Muchos deportes siguen siendo para muchos cosa de hombres, y esta ley puede ofrecer medios para cambiar esa situación; al fin y al cabo un incentivo para que se patrocine a las mujeres en los deportes en los que habitualmente no se nos tienen en cuenta, al final es una forma eficiente de conseguir la igualdad.

Creo que solo me queda compartir con todos ustedes una última reflexión.
Para que el tenis femenino fuera un referente nos hicieron falta Arancha Sánchez Vicario y Conchita Martínez.
Fue un ejemplo de que las mujeres podemos triunfar y ser referentes en el deporte.

Nadie hablará del motocross femenino si no tenemos unas verdaderas campeonas que puedan competir a primer nivel mundial.
Pero para conseguir esas campeonas hace falta que alguien las apoye económica y moralmente.
Una campeona no es algo que se cree espontáneamente; hace falta muchísimo talento, pero también hace falta esfuerzo, dedicación y apoyo económico.

Muchas gracias por su atención.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, Aitana, per haver compartit el teu testimoni.
.
.
(Veus) Moltes gràcies, Aitana, per vindre i compartir el teu testimoni i les teues aportacions a la comissió.

I amb este aire jo crec que de frescor, de joventut i de valentia deixem la teua compareixença fins al dia de hui.

Gràcies.
(S'interromp la gravació)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Vicent Maria Álvarez i Rubio

La senyora presidenta:

Anem a reprendre la comissió amb l'últim compareixent del dia, que és el senyor Vicent Maria Álvarez i Rubio, que és advocat i membre de la junta de museus d'art contemporani, del consell municipal de cultura i president de l'associació d'amics del casc antic.

Aleshores, senyor Álvarez, quan vullga, pot vosté començar la.
.
.

El senyor Álvarez i Rubio:

Està ja connectat?

La senyora presidenta:

Sí, jo ho pose, sí.
No patisca.

El senyor Álvarez i Rubio:

Bé, jo sóc un poc el contrapunt perquè, després d'una xica jove, doncs, (rialles) vinc jo, que ja no compliré mai més setanta-cinc anys ni setanta-sis.

Bé, doncs, jo vaig a parlar de molt poques coses, perquè sóc el que tanca i imagine que moltes coses concretes ja s'hauran parlat.
I vaig a parlar d'algunes qüestions, des del punt de vista jurídic, fonamentalment, i des del punt de vista de l'experiència, què és el patrimoni cultural, perquè jo he estat quasi setze anys president de la comissió jurídica del Consell Valencià de Cultura i he vist moltes coses que se relacionen en temes que apareixen o que estan relacionats en esta llei.

Les lleis o les normes, normalment, han de definir unes coses molt importants, que són les bàsiques, són les bàsiques; això ho dóna un poc bastant l'experiència com a jurista.
És a dir, quins són els subjectes, quin és l'objecte i quins són els mitjans o instruments.
Jo crec que esta norma és bastant millorable des d'eixos tres punts de vista.

El tema dels instruments no l'abordaré massa perquè, des del punt de vista fiscal, els meus coneixements són molt d'anar per casa.
Però sí que hi ha altres aspectes en els quals, d'alguna manera, sí que pense que podem millorar i que el debat parlamentari pot enriquir i fer que la llei siga no una llei que se quede en un paper, sinó, sobretot, el que necessiten les lleis, que siguen aplicables perquè siguen intel·ligibles i fàcils d'aplicar, que no sempre passa.

La Llei 49/2002, de l'estat, és una llei que té virtuts, però també té moltes deficiències i, sobretot, una deficiència és la poca claredat i la dificultat de la seua aplicació pràctica, al marge de les limitacions que té des del punt de vista fiscal, perquè les exempcions fiscals que dissenyen en eixa norma i que marquen també els límits que té esta cambra per a legislar.
.
.
, perquè no podem legislar el que volem, sinó el que ens deixen les normes de l'estat.
En este cas, esta norma és una norma -la de l'estat-, a eixe nivell, bastant més que millorable.

Des d'eixe punt de vista, jo crec que la llei que s'ha redactat també hereta, en certa mesura, alguns dels aspectes millorables de la llei estatal, sobretot en definir els subjectes de la norma i el concepte de mecenatge i la seua aplicació a figures jurídiques concretes.
La redacció del comodat -després l'abordaré- la considere molt poc afortunada i la definició de l'article primer de la llei la considere millorable.

I com és millorable?
Bé, el mecenatge.
.
.
, i en el preàmbul en les exposicions de motius de les lleis sempre se fan unes referències perquè la gent, d'alguna forma, se veja incentivada a aplicar o entrar a la llei.
Jo crec que ahí se devia haver situat, des del primer moment, que el mecenatge és una figura, una figura en la qual n'hi ha una sèrie de persones físiques, individuals, i altres persones jurídiques, com és el món empresarial, que poden contribuir a la conservació i enriquiment del patrimoni cultural general, el patrimoni cultural que definix, en l'article 46, la Constitució, que diu: el patrimoni cultural dels pobles d'Espanya, que cal protegir-lo i enriquir-lo; doncs, en esta fase d'enriquir-lo és on la llei de mecenatge deu fer èmfasi.
I això no se diu en el preàmbul o en l'exposició de motius.

Tampoc se situa una qüestió que és important, que normalment n'hi ha dos classes de mecenatge, segons els subjectes: el que fan les persones privades i el que poden fer les persones jurídiques -les empreses o entitats constituïdes.

Les persones poden donar béns, poden donar béns, com poden ser moltíssimes obres d'art, com poden ser edificis, com poden ser solars, com poden ser ruïnes d'un castell.
I, normalment, les entitats o les persones jurídiques, normalment i habitualment, a més en l'experiència se veu, sobretot.
.
.
, l'experiència que marca molt.
La primera va ser la de Gran Bretanya.
Gran Bretanya té un sistema patrimonial i de mecenatge excel·lent.
El British Heritage o l'Scotland Heritage són figures en les quals està totalment integrada la iniciativa privada, tant en la seua vessant de persones jurídiques com en la vessant de persones físiques.
I això deuria, d'alguna manera, explicitar-se quan se definix què és el mecenatge.

Ací se diu: Â«Aquesta llei té per objecte fomentar i impulsar el mecenatge de caràcter privat.
.
.
Â» Caràcter privat?
En la mesura en què s'està introduint un element que és d'interés públic, és privat?
¿No seria millor dir, Â«el mecenatge, efectuat per persones físiques o jurídiques, en l'àmbit cultural, científic i esportiuÂ»?
No seria més precís?

Després, n'hi ha una altra cosa que també aprecie molt en el preàmbul i és que se parla d'activitats: contribuir a l'aportació altruista a la realització de projectes, activitats culturals, científiques o esportives.

En el tema científic, la delimitació entre científic i no científic és un poquet curiosa.
Perquè, anem a vore, un equip, un equip làser per a un hospital és un projecte d'investigació científica, però també és assistencial, no?
I pot ser que hi haja empreses o entitats, persones jurídiques, que puguen creure que el mecenatge també podria implicar aportar elements importants d'assistència hospitalària, que són d'un valor i d'una quantia immensa.
Crec que caldria introduir el concepte que no solament són activitats, sinó béns que puguen.
.
.
, activitats o béns que puguen facilitar l'activitat científica i tal, perquè ja.
.
.

I en l'àmbit cultural passa exactament igual.
És a dir, jo, en este projecte de llei.
.
.
, si Pianos Clemente regalara a un ajuntament un piano d'eixos que costa molts diners, no entraria en el mecenatge d'esta llei; i, a la millor, si el deixara per a un concert, sí.
(Rient) Què seria millor, que el deixara o que el regalara?

És a dir, que d'alguna manera la llei continua pensant més en este mecenatge que poden fer les empreses o les persones jurídiques i no les persones privades.
En canvi, n'hi ha una contradicció perquè, després, ens trobem un article que diu que el Consell.
.
.
, l'article 5.
2: Â«El Consell, anualment, a proposta del consell assessor de mecenatge, atorgarà la distinció Pere Maria Orts.
.
.
Â».
Este jo crec que és una referència a l'article 98 de la llei de patrimoni cultural, que planteja que se crearà la figura del benefactor del patrimoni cultural, i este no és una empresa, era un senyor privat, i el que va fer és donar unes col·leccions d'art.
O siga, que hi ha una certa ambigüitat o una certa confusió.

Per tant, jo crec que en tot el redactat, en els distints punts que se van fent referència a quin és l'objecte d'esta figura jurídica en què està el benefactor i el beneficiari, clarament se vegera quins poden ser benefactors i quins són els beneficiaris.
Això sí que està en la llei prou ben desenvolupat, els beneficiaris.
Però el tema del benefactor se diu simplement Â«qualsevol aportacióÂ».

Després, hi ha una qüestió també que me crea problemes, i és en l'article 3… A vore si és el 3.
No, és el 4.
La modalitat del mecenatge cultural, científic i esportiu no professional.
Se planteja alguna de les modalitats següents: donacions pures i simples de diners, béns i drets.
Préstec d'ús o comodat.

I ahí, en el comodat, ara plantejaré algunes qüestiones.
La primera, el punt a, donacions pures i simples, també la llei espanyola plantejava donatius i donacions.
No solament donacions, sinó donatius.
I en béns i drets, doncs, clar, ahí entra tot, perquè béns són mobles i immobles.

Però després, el segon se diu Â«el comodatÂ».
Â«Als efectes d'aquesta llei, seran préstecs d'ús o comodat els realitzats sobre béns d'interés cultural, béns inventariats no declarats d'interés cultural, béns de rellevància local o sobre obres d'art de qualitat garantida, com també sobre locals per a la realització de projectes o activitats culturals.
Â»

Locals.
I si és un solar, ja no?
Un solar per a construir un auditori.
No entraria?
I esta distinció que se planteja: béns inventariats no declarats d'interés cultural, de rellevància local.
És a dir, els no declarats.
Bé, això jo crec que s'ha redactat pensant en els béns que són béns d'interés cultural, béns immobles.

Però no els mobles, els immobles.
Estan exempts de l'impost de l'IBI, de l'impost de béns immobles.
I els que són de rellevància local no estan exempts.
Per tant, el que s'intenta és igualar-los.
Però al fer eixa igualació s'han oblidat que hi ha béns culturals que no són immobles, que són mobles, com poden ser un piano, mobiliari.

Jo crec que és una redacció un poc restrictiva, i que limita un poc el ventall de possibilitats.
Crec que s'hauria d'utilitzar algun tipus d'expressions o altres objectes que puguen tindre un interés patrimonial i cultural, o puguen contribuir a augmentar o enriquir.

Perquè se pot donar una circumstància que és molt possible.
No tots els béns que poden tindre rellevància des del punt de vista patrimonial i que poden enriquir el patrimoni cultural dels ajuntaments o de les institucions públiques estan declarats, ni tan sols inventariats.

I alguns no ho estan, perquè el seu estat actual, que no estan posats en valor, no permet apreciar quin és el valor que després poden tindre.
Però unes ruïnes se poden convertir en un auditori, o se poden convertir en un museu.
I el propietari d'un edifici en ruïnes, que no pot conservar-lo i que si no veu ninguna eixida, deixarà que això se'n vaja avall i acabe sent un pàrquing, no farà res.

És a dir, si del que es tracta és d'incentivar la iniciativa, digam, privada, tant de persona jurídica, com de persona física, s'intentaria obrir el ventall de possibilitats d'obtenir algun tipus de benefici perquè tota persona que tinga alguna cosa, que tinga un possible valor actual o a mitjan termini, un valor patrimonial, se veja incentivat per a fer la donació.

El cas concret del premi este que hem parlat és un exemple claríssim.
Però és un exemple claríssim, perquè ací és excepcional.
En altres latituds, en Itàlia, per exemple, en els museus d'Itàlia, les donacions de persones físiques se veuen, perquè a més estan assenyalades.

Si aneu a Milà, la família Visconti ha dotat quasi tots els museus de Milà.
Perquè els Visconti, els vescomtes de Visconti eren els grans propietaris i els grans senyors de la Llombarda.

Jo crec que esta llei podria ser millorable, sobretot pensant en la seua aplicació pràctica a la nostra realitat concreta.
I és una realitat concreta en què vivim en un territori, en una comunitat autònoma on tenim una llarga tradició cultural i on hi ha hagut molts col·leccionistes i molta gent que, per família o per col·leccions, té més mobles que poden ser útils, si estan en institucions públiques.

I a més, si no estan en institucions públiques, acabaran destruint-se, perquè el temps passa i si les coses no se restauren i tal.
.
.
I no digam el tema dels edificis o inclús els terrenys que poden tindre una aplicació cultural, educativa, etcètera, etcètera.

Jo crec que per ahí és per on, des del meu punt de vista, des del punt de vista jurídic i de l'experiència en temes de patrimoni cultural, recomanaria que esta llei se puguera anar millorant.
He citat uns exemples, n'hi ha més.
Però jo en set o huit o deu minuts crec que.
.
.

I a més, quan parles de moltes coses en poc temps, no situes el problemes, sinó que disperses les idees.
Per a mi les idees bàsiques, eixes.
Esta llei pot millorar molt, definint un poc més quins són els subjectes, quin és l'objecte i algunes de les figures, com el comodat.
.
.

El comodat, per exemple, permetria que moltíssima gent que, per qüestions familiars i herències no estan disposats a regalar o a donar, a fer una donació, a deixar en comodat en museus i en institucions públiques coses que tenen en locals inadequats, totalment inadequats, en locals en humitats, en locals en què acaben destruint-se les obres d'art.

Jo tinc l'experiència concreta, personal, de la meua família, que tenien una col·lecció d'obres de Pérez Contel, una vintena d'obres, i estaven en un local inadequat, i no volien donar-la.
I vaig anar a l'IVAM i estan dipositades en l'IVAM en un comodat en l'IVAM.
Doncs, un poquet per ahí és pel que jo volia insistir.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem ara al torn dels grups parlamentaris.
La diputada Mercedes Ventura, pel Grup Ciudadanos, té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Muchas gracias, señor Vicent María Álvarez.

La verdad que me han gustado las propuestas que nos ha hecho, he aprendido mucho a lo largo del día, porque cada compareciente que ha venido nos ha dado una pincelada diferente, y que todas ellas juntas la verdad que mejoran la ley de mecenazgo.
Y comparto con usted cuando dice que hay que proteger y enriquecer nuestro patrimonio, y esperemos que esta ley de mecenazgo contribuya a ello.

Sí que me gustaría preguntarle cómo definiría la visibilidad de la innovación, la tecnología, la investigación en la Comunidad Valenciana.
Si cree que con esta ley.
.
.

El senyor Álvarez i Rubio:

Cita'm l'article.

La senyora Ventura Campos:

¿Cómo definiría.
.
.
?
No, no tiene ningún artículo.
¿Cómo definiría usted la innovación, la apuesta en la investigación, la apuesta en temas culturales en esta comunidad?

Y la pregunta iría relacionada si usted cree que con esta ley se le dará un impulso definitivo a mejorar el mecenazgo en temas culturales, como deportes, como investigación, como tecnología.

¿Cree que esa ley será efectiva o necesitamos cambiar algunos aspectos de nuestra sociedad?
¿O se necesita proponer otros aspectos?
Le pregunto, porque usted tiene una trayectoria profesional muy amplia y me gustaría conocer si cree que esta ley va a impulsar un cambio en la Comunidad Valenciana.

Por otro lado, me ha gustado lo que ha dicho del tema de introducir bienes muebles, como usted habla, y hablar también de edificios y terrenos.
Es cierto que puede ser esta ley un poco restrictiva a la hora de cerrar ciertos aspectos.
Igual hay que ampliar el mecenazgo, hacerlo extensible a otros bienes.

Y ya para finalizar, tampoco quiero ampliar más, porque sí que me gustaría que nos explicara si se ha dejado algún aspecto que cree que es importante de esta ley.
Con los minutos que le han dado, entiendo que no habrá sido suficiente.

Pero sí que me gustaría conocer cuáles son las principales necesidades que ha encontrado usted en el tema de mecenazgo.
Cuáles son las necesidades y si ha detectado que hay una necesidad latente en esta comunidad y que no está recogida en esta ley.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn de la diputada Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Moltes gràcies.

Benvingut, Vicent Álvarez.

Hemos estado hoy hablando de muchos aspectos de la ley.
Uno de los asuntos que se ha señalado esta tarde es la posibilidad de establecer convenios de colaboración, también pensando en instituciones privadas.
Hablábamos también de la Iglesia católica, y en qué medida poder plantear el mecenazgo referido a instituciones del peso, de la importancia y de la capacidad también de… Bueno, como propietaria.
Nos hablaban antes de alrededor del 30% del patrimonio de nuestro país.

Hablaba usted de donativos y donaciones.
¿Cuál es la diferencia?
Yo no… ¿Cómo plantearlo?
¿Qué es exactamente esa separación?

Una de las propuestas que hace la ley es el reconocimiento con un premio que ya plantea un nombre.
Hoy, a lo largo del día, no se ha puesto en cuestión.
Pere Maria Orts i Bosch fue un benefactor.
Pero no sé si podría ser uno de los nombres.
Habría que ampliar a más, o el reconocimiento podría…

Bueno, ¿qué opinión le merece este reconocimiento, o los reconocimientos, o cómo se podrían plantear, además de darle este nombre, que parece razonable?
Pero no sé si también ampliable, o cómo plantearlo de otra manera.

Bueno, yo creo que es mejor que nos defina estos aspectos de la ley, que es necesario señalar y definir.
El objeto de la ley, el sujeto de la ley, y el comodato, los préstamos.
No sé si se puede plantear también unos préstamos vitalicios, de manera que no sea solamente un préstamo del piano, sino del terreno, o cómo se podría plantear de una manera más amplia, porque alguien no se desprenda de la propiedad, pero sí la ceda en préstamo en unas condiciones.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És el torn ara del diputat Nadal, per part de Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Primer que res, senyor Vicent Álvarez, agrair-li en nom del meu grup, del Grup Parlamentari de Compromís, que haja vingut vosté ací.
És una persona que tots sabem que porta molt de temps, (inintel·ligible) … Â«estic molts anys en el Consell Valencià de CulturaÂ».
Ja sabem que estàs molt de temps en la gestió cultural, i pense que la teua aportació és molt interessant, sobretot perquè has baixat molt també al terreny tècnic i jurídic.
En estos casos, sempre és el més pelut, puguem dir, en este cas quan fas una llei.
I evidentment els diputats, la majoria nosaltres no tenim un coneixement tan ampli.

Jo pense que ha dit moltes coses interessants, algunes ja te les han preguntat.
M'agradaria preguntar-li també.
.
.
Vosté ha parlat de la diferència entre persones físiques i jurídiques.
Jo no sé això si ho podrem fer en esta llei, és una cosa bastant, diguem-ne.
.
.

Supose que serà una discussió que tindrem entre nosaltres, a vorem com podríem fer que les persones jurídiques en general pugueren aprofitar-se d'esta llei, però és complicat en el sentit que en el tram autonòmic tenim sobretot l'impost de l'IRPF per anar jugant, referit a les persones físiques.
Però bé, es pot parlar de.
.
.
Algú ha proposat abans alguna solució intermèdia i es podria parlar.

Ha parlat vosté de diferències entre donatius i donacions, que ja ho ha dit la meua companya.
I són d'eixes dos paraules que no m'havia plantejat mai que tenien significats diferents.
Evidentment, si la llei espanyola parla de donatius i donacions, supose que tindran significats diferents i, sense haver anat a la llei, si trobaria interessant que n'hi haguera en este cas una diferència entre donatius i donacions tenint per suposat que ara mateixa jo no sé quina diferència n'hi ha.

Però ha dit moltes coses interessants des dels comodats, els béns mobles, els locals, els solars.
També el tema del mecenatge científic, obrir-lo a.
.
.
, vosté ha dit a activitats o béns que faciliten l'activitat científica.
També supose que en el cas assistencial ja n'hi ha hospitals on s'està donant este cas i s'hauria de mirar, perquè és (inintel·ligible) .
.
.
societat són dels temes més interessants.

Jo simplement volia preguntar-li sobre dos temes que s'han parlat molt hui i jo no veig que vosté haja parlat molt, però pense que és important.
Vosté, havent estat en el Consell Valencià de Cultura, d'alguna manera és un dels grans consells de gestió cultural d'este país, preguntar-li sobre què opina sobre el consell assessor de mecenatge i sobre l'oficina que es proposa, sobre la composició i si creu que òrgans d'este tipus tenen un recorregut important a l'hora de fer efectiva la llei de mecenatge i de donar-li una altra idea a la societat valenciana del que significa patrimoni a tots els nivells i del que significa el mecenatge.

M'agradaria que ens donara la seua opinió sobre estos òrgans.
I res més.

Moltes gràcies.

La senyora Quiñonero Hernández:

¿Yo puedo…?
¿Puedo añadir una pregunta que no…, y me gustaría conocer su opinión en público?

La senyora presidenta:

Sí.

La senyora Quiñonero Hernández:

Sí.
És respecte al que ha fet la llei, que ha triat un espai de mecenatge i no parla i no desenvolupa l'aspecte social i mediambiental.
Si eixe és un tema.
.
.
, què pensa vosté que la llei siga estrictament social, cultural, esportiva i no social i mediambiental?

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara sí, passem al torn de la diputada Ana Besalduch del Grup Socialista.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies presidenta.

Bona tarda, Vicent Álvarez.

Jo crec que ha començat la intervenció dient una cosa molt interessant i que al final de la reflexió de moltes intervencions, doncs, n'hi ha moltes coses que ficaríem en la llei i que no podem ficar perquè no regulem allò que volem -això és el que ha dit al principi- sinó regulem allò que podem, en allò que tenim competències, perquè n'hi ha algunes coses en què no les tenim.

El que sí que ha quedat clar després de totes les intervencions és que, si tinguérem les competències exclusives en tots els impostos que podem bonificar, probablement la llei seria una altra, no seria esta.
Però bé, anem a regular sobre el que podem.
Entre altres coses perquè.
.
.

També s'ha parlat durant tot el dia dels beneficis fiscals o de les persones jurídiques mecenes.
Clar, és que no podem establir en esta llei unes bonificacions fiscals a una persona jurídica per ser o per fomentar el mecenatge, perquè no tenim competències sobre l'impost de societats ni és un impost que ni està cedit en part.
No podem actuar respecte d'això.

Ja li han fet moltes preguntes.
Esperem les respostes però a mi sí que m'agradaria que ens diguera quina forma de.
.
.
?
Falta alguna forma de mecenatge que pense que no està contemplada?
Perquè, quan parla en el mecenatge de les donacions pures i simples o de préstecs d'ús, n'hi ha alguna altra forma genèrica de mecenatge que no està inclosa en la llei?

I em referisc a mecenatge, no?
Perquè el patrocini és una altra cosa, els convenis poden ser també una altra figura jurídica que no siga un mecenatge.
Però, ens hem deixat alguna cosa?
Podríem incloure alguna cosa?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Popular, del diputat Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, en primer lloc volem, vull personalment i des del meu grup, agrair la seua participació i predisposició per a col·laborar en la millora d'aquest projecte de llei.

Abans de començar amb preguntes concretes, voldria fer-li'n una un tant genèrica.
¿Pensa vosté que si l'anterior projecte de llei s'haguera desenvolupat adequadament en la seua normativa i haguera sigut aplicat adequadament en estos darrers tres anys necessitaria d'una nova llei o simplement d'una modificació, millora, actualització?

I dit això, passem a preguntes concretes.
És possible que alguna ja l'haja contestat, perquè estem en la mateixa línia de dubte de les contestacions que vosté ens està fent.
Però disculpe'ns o disculpe'm en el meu cas, perquè ens interessa per treballar millor les esmenes.
No creu excessivament restrictives les exigències sobre les persones i entitats beneficiàries d'aquesta llei?

Coincidint amb la diputada, la senyora Besalduch -de fet, ho ha preguntat al llarg de tot el dia-, insistim en si n'hi ha un altre tipus de mecenatge que deguera ser incorporat.
Considera suficientment especificada la condició del mecenes en aquest projecte de llei?
I en aquesta línia, considera vosté important o necessària l'exigència de tota la tramitació administrativa que requereix aquesta llei per donar la condició d'interés social al possible beneficiari de l'acció del mecenatge?

Per últim, i després de llegir alguns informes del Consell Valencià de Cultura, dos preguntes concretes.
Considera vosté que només s'ha de tindre en compte o de considerar mecenes qui ho fa d'una forma altruista?

I, segons aquestos informes, també hi ha important confusió i divergències entre el concepte de mecenatge nostre i el d'altres països occidentals en qüestions com el tractament del suport privat a les causes culturals, tractament de les indústries creatives, polarització del teixit cultural, professional i amateur, o la despesa privada en cultura.
Pensa vosté que aquest projecte de llei millora en alguna cosa totes aquestes qüestions i ens incorpora adequadament al panorama internacional?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del senyor Vicent Maria Álvarez, en voler (inoïble) .
.
.

El senyor Álvarez i Rubio:

Bé, moltes coses no és per falta de temps, sinó que s'hauria de fer un estudi molt més ampli que jo no he fet de dret comparat en algunes coses d'altres latituds i d'altres experiències.
I sobretot també les experiències d'altres comunitats autònomes serien interessants de conéixer.
Que no tinc jo suficient informació per a pronunciar-me de moltes coses perquè no ho tinc jo prou estudiat o no ho tinc a l'abast.

Bé, el que s'ha plantejat dels temes del convenis de col·laboració, els convenis de col·laboració són simples instruments que poden ser útils per al mecenatge i poden ser útils per a moltíssimes coses, no?
El problema és que.
.
.
El que s'ha esmentat del tema de l'església.
L'església és -l'Església catòlica fonamentalment- un dels grans propietaris del patrimoni històric de tot l'estat.

I n'hi ha uns acords que són entre la Santa Seu i el govern de l'estat que es van fer l'any 1979 i que establien una mena de comissions de coordinació entre l'església i les distintes administracions públiques.
Per tant, n'hi ha un òrgan a nivell estatal i un òrgan també a nivell autonòmic.
Eixos òrgans no han funcionat pràcticament mai, no han funcionat quasi pràcticament mai, i ahí n'hi ha una assignatura pendent que esta llei no pot solucionar ni abordar.
Desborda el marc d'esta llei.

El que sí que és evident és que, des del punt de vista dels interessos socials i públics, doncs, s'hauria d'abordar d'alguna manera un tipus de relació renovada basant-se en l'experiència i en un estat autonòmic i en un estat democràtic consolidat, eixos acords a la Santa Seu.
Perquè l'església sí que es beneficia d'alguna manera per les ajudes públiques i estatals i d'altres administracions públiques per a recuperar i mantindre el patrimoni que té, però en moltíssimes ocasions eixe patrimoni després no és un patrimoni social públic.

Però els convenis de col·laboració sí que són un instrument i poden ser un instrument inicial que poden desembocar en un mecenatge, però és diferent.
El mecenatge ja no és un simple conveni de col·laboració temporal per a una activitat concreta, sinó que és una cosa més perdurable, amb una perspectiva ja no a curt termini, sinó a una llarga perspectiva.
O és una donació o és la figura de comodat.
I el comodat o la cessió d'ús no pot ser permanent, perquè si és permanent es convertix en una donació.

La donació és l'entrega d'un bé a una altra persona física o jurídica de forma definitiva i perdent tu la titularitat d'ella.
I el comodat el que significa és que tu conserves la titularitat i en eixe comodat s'establixen unes condicions d'un temps de durada i a més unes facultats per a rescindir el comodat, per a recuperar les coses.
I també s'obliga al beneficiari del comodat, a l'entitat beneficiària del comodat, s'obliga a unes coses, a conservar, a usar d'una determinada manera.
Per això, per ahí està clar.

El tema del títol de Pere María Orts, jo crec que és un símbol, un gest.
I una forma d'estimular la societat potser, doncs, utilitzar els símbols.
I em pareix que pot ser útil.

El tema ambiental i el medi ambient, en una concepció ampla de la cultura el medi ambient entraria dins de la cultura i seria.
.
.
És a dir, el medi ambient, els parcs naturals són part de la cultura, no?
I el patrimoni arbori, les oliveres, són part de la cultura.
Tenen una vessant econòmica, però són també part cultural.
A Castelló edità la diputació el llibre aquell esplèndid sobre les oliveres de Castelló, que és un llibre, doncs, molt interessant sobre eixe tipus, no?

El tema.
.
.
, la diferència.
.
.
, què diu la llei?
Ací no ho aclarix.
Â«Donativos y donacions dinerarias.
Â» Donatius jo crec que fa referència a una cosa molt puntual i molt poc important, xicotetes aportacions.
Donacions ja deu ser alguna cosa més en majúscula.
Però la llei diu Â«donativos y donaciones dinerarias de bienes o derechosÂ».
Això és la definició que dóna la llei, l'article 17 de la llei espanyola.
No sé el legislador el que voldria dir, perquè tampoc ho aclarix ni en la introducció ni en ningun lloc.

El tema dels comités que dia Nadal, dels comités que es creen en la llei.
Doncs jo crec que passa com en totes les institucions, si les persones que van allí es consideren simplement com a simples representants i no assumixen una posició activa, no com a representants que van allí, doncs a seure's i simplement a fer un paper purament de figurar, doncs poden ser útils, poden ser útils.

Perquè clar, esta llei el que plantejarà en la seua aplicació és si determinats béns són dignes de ser considerats béns culturals i entrar dins del camp d'esta llei o no.
I ahí hauran de tindre un criteri.
Jo el que passa és que em passa com a tu, (rient), que l'experiència que tinc en moltes d'estes comissions o comités que s'han creat en altres moments i que seguixen existint, doncs, han sigut molt ineficaços.

El problema pot ser siga com des de la instància legislativa i governamental, doncs, no és que.
.
.
, la paraula no seria que es controla, com s'estimula o com es fa que això funcione i com se li planteja i tal.
És a dir, això passava sense anar més lluny en el Consell Valencià de Cultura.
Va haver-hi un període en què els governants van pensar que no necessitaven informes del Consell Valencià de Cultura.
I no demanaven informes ni de lleis ni de determinades qüestions.

I el 90 o 95% d'informes que emetia el Consell Valencià de Cultura eren els que demanaven ajuntaments o associacions de veïns, perquè el govern no en demanava.
Doncs, potser, doncs (soroll de papers), ahí és una funció també doncs dels òrgans parlamentaris i de govern els que tenen la paraula, ¿no?

Limitacions -com deia-, sí, existixen.
Jo pense que esta llei, i amb això els conteste, si esta llei es millora un poc, sobretot és fa una tasca pedagògica i divulgativa.

Jo cite ara un cas de fa no massa; un dia, doncs, a Vilafamés, sense anar més lluny, la junta rectora, doncs allí n'hi ha artistes, i n'hi ha un artista que té obra en el museu de Vilafamés, i en un moment de tranquil·litat em va dir, Â«bueno, he dado a la Comunidad de Madrid tantas obras míasÂ»; y le digo, Â«¡oye!
, ¿no las das a este museo?
Â»; y dice, Â«es que aquí no me desgravan nada, aquí no hay nada que me desgrave, allí me han quitado no sé cuántos y he dado no sé cuántas obrasÂ».
És un exemple de.
.
.
, i això ha passat, i l'artista es pot dir, és Agustín de Félix, és un pintor que té obra allí i té casa a Vilafamés a més.

Jo, la setmana passada vaig parlar amb la directora, i he fet un escrit i li vaig a fer una donació d'obres art, he fet una segona donació, però fins ara no m'ha desgravat perquè, clar, com no són de Picasso ni són de grans…, ¿eh?
, doncs havia d'anar a la llei estatal i a la comissió eixa del ministeri de hisenda, i si jo els dic un quadre d'un pintor valencià que no siga massa conegut (veus) i van a dir que no doncs ja no ho faig ni ho intente.

És a dir, jo crec que sí, que si tenim una norma nostra, com a mínim, que comence a practicar-se, que comence el personal a habituar-se, i si està l'exemple de Pere Maria Orts, doncs cal seguir un poc la línia esta.

No sé si n'hi ha més coses però…

I, sens dubte, normalment (soroll de papers) jo pense que fer lleis noves, havent-ne ja lleis jo sóc més partidari de reformar les existents, actualitzar-les, reformar-les, perquè el procediment legislatiu de reforma és més ràpid que el procediment de fer una nova llei.

Però, com que en esta llei ja n'hi ha un projecte i ha seguit part de la seua trajectòria, crec que ara el que cal és que esta llei es millore tot el que siga possible i, sobretot, es faça un esforç i es demane a l'executiu que faça una tasca didàctica, pedagògica, d'ensenyar i de mostrar els avantatges i estimular que la gent ho faça.
És el que jo pense.

No sé si ha servit per a alguna cosa tot el que he dit, però, bé.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Així que, amb esta intervenció finalitzem la comissió de hui, que crec que ha sigut una comissió profitosa (rient), encara que maratoniana.

Sí que els pregaria als portaveus que passaren un momentet per la mesa que els vullc donar unes cosetes.
¿D'acord?

Gràcies.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 26 minuts)