Aq%C3%BC%C3%ADfers%067059.02.28%20macro.html





Comissió d'investigació per a esbrinar els motius de contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afectació a les embarassades i xiquets realitzada el dia 28 de febrer de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 14 minuts.
Presideix la diputada senyora Graciela Noemí Ferrer Matvieychuc.
Reunió número 14.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
aquesta comissió per tal d'esbrinar els motius de la contaminació dels aqüífers que abasteixen l'aigua potable als municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afectació a embarassades i xiquets.

Senyora secretària, per favor, pot comprovar el quòrum?

La senyora secretària:

Gracias.
Buenos días a todos.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Sí, hay cuórum.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora secretaria.

A continuació, el primer punt de l'ordre del dia és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si tots els grups parlamentaris estan d'acord, la donem per aprovada per assentiment?
Aprovada per assentiment.

El segon punt de l'ordre del dia són les compareixences que s'han sol·licitat per part d'aquesta comissió.
La primera persona en comparéixer és el senyor Manuel Cervera Taulet, exconseller de Sanitat entre 2007 i 2011.

Compareixença del senyor Manuel Cervera Taulet, exconseller de Sanitat 2007-2011

El senyor president:

Bé, continuem.
El format de la compareixença del senyor Cervera serà com les que venim fent al llarg d'esta comissió, d'un torn inicial de vint minuts com a màxim per part del compareixent.
A continuació, el torn dels grups parlamentaris per tres minuts cadascun per tal de fer les seues preguntes.
I finalment, un torn d'intervenció del compareixent per respondre per temps il·limitat.

Senyor Cervera, li informe que compareix davant una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferixca a esta comissió ha de ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.

Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més, té vosté la paraula per un temps màxim de vint minuts.

El senyor Cervera Taulet:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados comparezco aquí a petición suya y, como tal, con el máximo respeto y tratando de darles la información que pueda tener.

Cuando fui convocado a esta comisión, después de haber pasado casi seis años de dejar el puesto de conseller de Sanidad, lo primero que he hecho es documentarme para poder venir aquí con el mayor conocimiento posible.
Y la documentación ha sido doble: una, he preguntado al que fue mi equipo de salud pública durante los cuatro años que fui conseller de Sanidad, y en segundo lugar, he tenido la posibilidad de escuchar intervenciones en esta comisión, y fundamentalmente me he detenido en la comparecencia de la actual directora general de Salud Pública de la Conselleria de Sanitat, que yo creía que es la intervención que más me iba a ilustrar.

Del contacto con el equipo de la Dirección General de Salud Pública cuando yo era conseller, bueno, llegamos a la conclusión, después de la información y es lo que quiero manifestarles, que durante los cuatro años en que yo fui conseller las competencias de la seguridad y la calidad de las aguas no estaban en la Conselleria de Sanidad, estaban en la Dirección General de Calidad de Aguas.
En primer lugar estuvo en medio ambiente y luego, en segundo lugar, pues en la Dirección General de Aguas de la conselleria de agricultura -creo recordar.

Durante los cuatro años del periodo legislativo en el que fui conseller a raíz de la creación de la Ley de salud pública de la Comunidad Valenciana, donde en esa ley de salud pública uno de los objetivos era adquirir las competencias en seguridad del agua para la Dirección General de Salud Pública, pues trabajamos, durante estos años, en todo el proceso que es, como ustedes bien saben, el cambio de reglamentos orgánicos funcionales de las conselleries que se hacen complicados cuando intervienen varias conselleries, además, el diálogo con los colegios profesionales afectados en esta decisión, y fuimos trabajando para que justo, precisamente en septiembre del 2011, cuando ya no era conseller, por un real decreto del Reglamento de la organización funcional de la Conselleria de Sanidad, en el Decreto 111 del 2011, en su artículo 20, se adquieren las competencias en agua, en calidad del agua, en la seguridad y la vigilancia del agua, textualmente dice: Â«Vigilancia y control de la sanidad ambiental sobre todos aquellos factores y elementos que puedan suponer un riesgo para la salud y especialmente la vigilancia sanitaria y control sobre las aguas de consumo humano.
Â»

Esto lo uno a las declaraciones que hizo la directora general de Salud Pública actual aquí en la comisión de que cuando les ofreció los datos pues ofrecía datos a partir del 2012 porque este reglamento se aprobó en septiembre-octubre de 2011 y los datos en la Conselleria de Sanidad empiezan en enero del 2012, que son los que ya ofrecía.

¿Qué hacía antes la Conselleria de Sanidad en el tema de las aguas?
Pues lo que le encomendaba las funciones que tenía, que era hacer las analíticas a través del laboratorio de salud pública, que con la priorizidad y la prontitud que se reclamaba por parte de la dirección general competente y tengo que decirle también que antes -lo pregunté- antes no era así, antes incluso directamente las analíticas, en periodos hace más años, más de diez años o quince años, creo recordar que las analíticas se hacían directamente se hacían por los farmacéuticos titulares y directamente iban a la dirección general competente.

También en estos cuatro años, al adquirir la competencia en la calidad de las aguas y en la vigilancia de las aguas de consumo humano hubo que hacer un organigrama específico porque antes, quienes llevaban las analíticas eran farmacéuticos titulares, eran farmacéuticos con oficina de farmacia que hacían las analíticas, tomaban las muestras.
Y lo que hizo la Dirección General de Salud Pública en la Conselleria de Sanidad crear la figura del farmacéutico de salud pública, que es una figura nueva que tiene exclusividad en el trabajo en salud pública y que creo que reforzaba, como así se demuestra y como así demostró la directora general de Salud Pública pues todo lo que es vigilancia epidemiológica, ¿no?

Y bueno, pues eso es un poco lo que quería decir, ¿no?
Estoy a su disposición de las preguntas que corresponda y esa es la información que he podido solicitar y que me han podido dar.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Cervera.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, el senyor Geffner en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gràcies, senyora presidenta.

Buenos días, doctor.

La información que nos ha dado ha sido breve, ¿eh?
Y entonces pues un poquito para encuadrar esto tenemos que referir un poquito que el acceso al agua de calidad es un derecho humano reconocido por la ONU, a tener garantizado el abastecimiento de agua de boca de calidad y en condiciones de seguridad sanitaria.

Figura en estatutos de autonomía garantizar el abastecimiento de agua suficiente de calidad.
La directiva europea de diciembre de 1991 contra contaminación producida por nitratos utilizados en la agricultura indica que agua de buena calidad debe tener diez miligramos y nivel máximo permitido, cincuenta miligramos por litro, el máximo legal.
De acuerdo con la normativa europea del agua en vigor desde el 2000, el subministro de agua de boca ha de ser protegido.
Así lo hace en el plan hidrológico del 2001.
Esto es el encuadre.
Estamos hablando de un problema, un problema de salud y de salud pública.

Usted desarrolló la labor de conseller de Sanidad de 2007 a 2011.
En el tema que nos ocupa, la Conselleria de Sanidad debe velar por la calidad y seguridad del agua de consumo.
En el Decreto 95/2009, por el que se creó la Comisión de Salud y Medio Ambiente, durante su estancia de conseller con la función de elaborar el plan valenciano al respecto, con su firma, el artículo 9.
3b se refiere a los datos de calidad sanitaria del agua de consumo humano, incluyendo tanto los incorporados a la base de datos del Sistema de Información Nacional del Agua de Consumo, como de otras fuentes.

También he podido ver el Decreto 72/2011, con su firma, que se creó el SISA, Sistema de Información y Seguridad Alimentaria en la Comunidad Valenciana, con el objetivo de protección a la salud de peligros alimentarios y vigilancia a la contaminación.
Es decir, se generó normativa.
Se avanzó en esto implicando a la conselleria.

En anteriores comparecencias, los expertos nos han indicado que el fenómeno de contaminación de acuíferos por sobreexplotación, uso de fitosanitarios y otros procesos de deterioro han provocado deterioro a las aguas subterráneas en la comunidad y en la Ribera, punto que estamos tratando.
El tema es preocupante pero no alarmante y reconociendo un poco lo arbitrario, de separar entre cuarenta y nueve y cincuenta y un miligramos, cuando el principio de seguridad de la normativa europea es de cautela.

A este respecto, y voy a las preguntas, es: ¿se abordó específicamente el problema de contaminación de las aguas por nitratos y fitosanitarios durante el periodo que dirigió la Conselleria de Sanidad?

La segunda pregunta es: en caso positivo, ¿qué acciones tomó la conselleria durante su mandato?

La tercera es si hubo algún plan a corto, medio y largo plazo.
Si hubo un seguimiento del plan con indicadores y actuaciones específicas.

La cuarta pregunta es si se creó una comisión al respecto.

La quinta es si considera que el tema se abordó en tiempo y forma adecuado durante su mandato, porque luego, en dos años, hubo la detección de contaminantes, debió prohibir el uso de agua de consumo humano en la Ribera.

El sexto y último punto es: ¿recomendó su conselleria la conveniencia de proveer agua de superficie del Xúquer a la población en vez de agua de acuíferos, contaminada y con la receta de mezclar y diluir?

Estas son las preguntas que formulo desde el Grupo Podem-Podemos.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, la senyora Rosa García, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora García González:

Buenos días y bienvenido, señor Cervera.

Sabemos que la calidad del agua potable es un problema sin resolver para más de doscientos municipios valencianos, que ven cómo sus acuíferos superan de forma intermitente los niveles permitidos de nitratos, contaminación que, en algunos casos, llega a las red de subministro y pone en riesgo a la población, ya que el consumo de agua con una concentración alta de nitratos tiene efectos nocivos sobre la salud, como sabemos.

La contaminación de los acuíferos por nitratos era ya un problema creciente cuando usted era conseller.
Aunque, como usted ha dicho, no era competencia de su conselleria, supongo que ustedes eran conscientes de los problemas concretos para la salud de la población que podían producirse por la contaminación de los acuíferos.
Me gustaría que nos contestara si es eso así.

También quería preguntarle si desde la dirección general manejaba su conselleria algún informe sobre los problemas que se podrían producir en la salud de los ciudadanos de las comarcas afectadas en caso de que esos niveles de nitratos fueran superiores a los permitidos.

También me gustaría que me pudiera contestar si durante su etapa como conseller se llevaron a cabo medidas para evitar problemas de salud de los ciudadanos relacionados con el asunto que tratamos, y si alguna especialmente dirigida a los niños.

Y ya por último, le hago una pregunta como especialista en salud que es usted: ¿qué valoración hace de las medidas tomadas tanto por sus sucesores, como por sus predecesores en la conselleria para solucionar el problema de la contaminación?
¿Considera que fueron las adecuadas para solucionar el problema o que se pudo hacer algo más?

Nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora García.

A continuació, té la paraula el senyor Juan Ponce, en nom del Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias señora presidenta.

Gracias, señor Cervera, por comparecer.

Bien, usted se ha encargado, en su breve exposición, de dejar claro que no tenía las competencias sobre el control de aguas de consumo humano mientras estuvo al frente de la Conselleria de Sanidad, pero a fin de cuentas no de dejaba de ser la máxima autoridad en temas de sanidad en el territorio valenciano.

El problema de la contaminación de acuíferos es un problema que venía ya de tiempo atrás, bueno, pues, en las dos décadas anteriores ya estaba encima de la mesa.
Y bien, aunque no tuviera las competencias directas, me gustaría saber si usted, como conseller, antes de esos casos de contaminación de aguas subterráneas, de las que se hacía la extracción para el consumo humano, pues se tomó algún tipo de medida, algún tipo de reunión, contactos con otras conselleries, con las direcciones generales competentes, etcétera.
Es decir, durante su época, que fueron cuatro años, si tuvo algún tipo de coordinación a ese nivel, ¿no?
Y en concreto, ¿qué medidas de coordinación con la conselleria de agricultura para intentar evitar o reducir la contaminación de acuíferos?

Es obvio que el problema estaba, que el problema no se había abordado adecuadamente y que los niveles de contaminación persistían en las aguas.
Por tanto, pues bueno, aunque no fuera su competencia, desde luego, sí lo era la salud pública y, por tanto, pues, ¿qué tipo de coordinación hizo con la conselleria de agricultura al respecto?

Lo mismo que, ¿qué tipo de seguimiento hacía la conselleria en los núcleos de población donde no se estaba conectada a la red municipal con un subministro de agua potable?
Había municipios en que el agua directamente no era consumible y, por tanto, pues ¿qué tipo de control se hacía, y de seguimiento por parte de la Conselleria de Sanidad?

Por otra parte, ¿se emitieron recomendaciones o avisos relativos a la falta de calidad del agua que se estaba subministrando a la población durante aquel mandato?
¿Hubo algún tipo de recomendación o aviso concreto?

Y en el caso de la contaminación del agua en la comarca de la Ribera, ¿en algún momento se emitió algún tipo de recomendación a los ayuntamientos de los municipios afectados sobre la gestión que tenían que llevar a cabo, qué tipo de protocolo, en qué circunstancias, bueno, podían seguir subministrando esas aguas que no eran potables?

Y, por último, supongo que sí que sería competencia suya, dado un problema de salud pública como este, en el que pues cientos de miles de personas no tenían su acceso directo al agua potable, ¿se hizo desde su departamento algún tipo de estudio epidemiológico sobre las repercusiones sobre la salud de ese tipo de consumo?
Sobre todo porque era un consumo, digamos, prolongado en el tiempo.

Pues nada, si me contesta a todo ello, me daré por satisfecho.
Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies senyor Ponce.

A continuació, té la paraula el senyor Cerdán, en representació del Grup Parlamentari Socialista per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, agradecerle su presencia don Manuel.

Le quería, primero, clarificar que efectivamente si usted afirma que no había competencias en su cartera, en su responsabilidad, distinguir entre lo que es competencia y lo que es incompetencia.

Y le quería preguntar al respecto, indistintamente en la competencia en cuanto al análisis del agua, ¿había un riesgo de salud en el consumo del agua de la red de abastecimiento en la comarca?
¿Se hizo alguna alerta desde su departamento en el tiempo que usted fue conseller de ese tipo de riesgo, si lo había desde su punto de vista?
¿Se hizo alguna campaña de información a la ciudadanía, a los ayuntamientos, a la población en general desde su departamento si existía tal riesgo?
¿Existe algún estudio de la prevalencia de la existencia de determinadas enfermedades -no quiero apuntar ninguna, porque no soy experto- que pudiera ser vinculada al consumo de este tipo de aguas, con este tipo de nivel elevado de nitratos?

Y desde luego, le quería preguntar, a raíz de su intervención es: ¿todo el esfuerzo administrativo, que es muy complejo para asumir la competencia a través de la Dirección de Salud Pública para hacer los controles era una censura a la mala gestión que hizo en esa tarea otro departamento, séase medio ambiente o agricultura?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies senyor Cerdán.

A continuació, té la paraula la senyora.
.
.
(algú diu: Â«Marcos.
Â») Marcos, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Señor Cervera, yo quisiera agradecer su presencia y sobre todo que se haya documentado en la materia en la que nos ocupa usted cuando usted era conseller y ni siquiera tenía las competencias, como usted ha dicho, en calidad ambiental de aguas que, como usted ha dicho, las tenía medio ambiente.

Deberíamos agradecer doblemente la presencia del señor Cervera hoy aquí no solo por la información que nos ha aportado a pesar de no tener las competencias, como usted bien ha dicho, porque el hecho de que usted hoy esté aquí cumple el objetivo que perseguía el tripartito al solicitar su comparecencia en estes Corts, que no es otro que aprovechar el foco mediático que supone que un exmiembro del gobierno del Partido Popular venga a esta cámara.

Y es que, señor Cervera, la hoja de ruta del tripartito en estes Corts no es otra que la de someter a los anteriores responsables políticos del Partido Popular a un paseíllo en estas Cortes y así, de paso, promocionarse y aprovecharse del tirón mediático que ello supone.

Aquí vino la Directora General de Salud Pública del actual gobierno, la responsable del gobierno actual y afirmó, en todo momento, que las cosas se habían hecho como tocaba, Â«antes y ahoraÂ», señor Cervera.
Que se habían realizado tales analíticas y el seguimiento que los técnicos habían aconsejado en todo momento, Â«antes y ahoraÂ».
Además, a preguntas de esta diputada sobre qué riesgos y problemas para la salud había tenido el tema que hoy nos ocupa, contestó literalmente: Â«Afortunadamente, problemas de la salud, noÂ», Â«ni antes no ahoraÂ».

Hoy le vuelvo a preguntar a usted lo mismo: ¿hubo algún problema en la salud de algún valenciano o persona que en aquel momento estuviera consumiendo agua en la Comunidad Valenciana, hubo algún problema en su salud por el tema de contaminación de acuíferos?

También responsables y otros comparecientes dijeron que los protocolos seguidos Â«antes y ahoraÂ» habían sido los recomendados por la Organización Mundial de la Salud, que era que en un momento cuando se estipulaba una concentración superior a la que los técnicos consideraban que las analíticas no deberían de tener, pues se establecía ese protocolo, y así lo hizo la conselleria que usted dirigía en aquel momento, y también lo hacen ahora.

También le pregunté a la Directora General de Salud Pública -como este tema es un tema que, pues, nos preocupa a todos mucho, pero sobre todo le preocupa a los responsables actuales del Gobierno porque si no, no entiendo como los grupos que sustentan al gobierno actual piden una comisión de investigación sobre esto, si no es que les preocupe mucho-, le pregunté si tenían previsto realizar algún estudio actualmente sobre el impacto sobre la salud de las personas del consumo de agua de los acuíferos, y me contestó que no, que no era una prioridad puesto que no habían detectado concentraciones que así lo requerían.

Con lo cual, creo que a usted, hoy, le están pidiendo explicaciones que a otros no le están exigiendo en el gobierno actual.
Ya gradezco nuevamente su presencia, señor Cervera, y todas las aclaraciones que nos ha hecho, a pesar de que usted no tenía competencias en la materia.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies senyora Marcos.

A continuació, té la paraula, per temps il·limitat, per a respondre totes les qüestions presentades, el senyor Cervera.

El senyor Cervera Taulet:

Muchas gracias, presidenta.

Como he hecho siempre en mi labor en la Conselleria de Sanitat cuando he venido a Les Corts, siempre con el máximo respeto y siempre tratando de contestar todas las preguntas que se pueda hacer.
Si alguna -que han hecho muchas- no contesto, no es por falta de voluntad sino porque algunas se repiten o porque algunas están contestadas.

Si les parece, pues como las he escrito así, en línea, las que vea que pueden ser llamativas las contestaré sin seguir un orden determinado.
Empezaré por la referencia que ha hecho su señoría del Partido Socialista sobre competencia e incompetencia para decirle que el equipo de la Dirección General de Salud Pública, que yo tenía el honor de dirigir, es referencia nacional e internacional, el equipo que había y el equipo que hay.

Si usted pregunta en el Consejo Interterritorial o si usted le pregunta a gobierno centrales como, por ejemplo, a la ministra Trinidad Jiménez o a la ministra Leire Pajín en momentos puntuales donde ha habido crisis epidemiológicas como es la gripe A o como es la detección de hepatitis A en tellinas de supermercado o la salmonelosis en (inintel·ligible) … consumo de pollos, la Dirección General de Salud Pública Valenciana fue la primera en detectar esas crisis y convertirse en referencia.

Y el segundo punto que me gustaría reflejarle a su señoría es que importantes decisores de la Dirección General de Salud Pública en la época en que yo tuve el honor de ser conseller de Sanidad siguen gestionando la salud pública de la Comunidad Valenciana con el gobierno actual y eso significa que la gente que trabajaba en aquella época, que era referencia y que trabajaba con nosotros por ser referencia este gobierno, ha considerado que siguen siendo referencia tanto en las más altas instancias de la propia conselleria han trabajado, como están trabajando en la Dirección de Salud Pública.
Y yo, me gustaría con todo el respeto decir que si hay un ejemplo de competencia en la administración pública nacional sería la Dirección General de Salud Pública de la Comunidad Valenciana.

Decirle también que ha hecho otra pregunta, la tengo al final, ¿no?
, que si el cambio de competencias de una dirección general, de una conselleria, a la Dirección General de Salud Pública de la Conselleria de Sanitat era por censura -dice usted- o por desconfianza.
No.

Nosotros desarrollamos, en el 2005, una ley de salud pública que se ha convertido en referencia nacional y que otras comunidades autónomas han imitado, si se puede utilizar la palabra, en la que el objetivo de todas la comunidades autónomas y en la Comisión de Salud Pública del Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, el objetivo es que, a diferencia de épocas pasadas, tenía todo el sentido que el contenido de la seguridad y vigilancia de las aguas estuviera en salud pública, pero no es una medida que toma esta comunidad, la Comunidad Valenciana, es una medida que toman todas las comunidades autónomas.

Decir, ante la pregunta de sus señorías, que han coincidido algunas de ellas, que si se hizo estudios de algún tipo para comprobar los resultados que pudiera tener la preocupación de aguas con niveles de nitratos elevados, decir, reiterar lo mismo que dijo la directora general de Salud Pública actual, que en vigilancia epidemiológica somos referencia nacional.

Y estudios de vigilancia epidemiológica de morbilidad y mortalidad de enfermedades como el cáncer, como enfermedades cardiovasculares, como enfermedades neurológicas, se hacen constantemente en la Comunidad Valenciana y en ningún caso se ha reflejado ningún tipo de resultado, como dijo -estoy repitiendo las frases que dijo la directora general de Salud Pública-, ni un caso se ha detectado en ningún tipo de incidencia.

Y además, sobre el tema de la contaminación del agua, de los nitratos hay estudios epidemiológicos internacionales y evidencias científicas que van en la línea de decir qué niveles son los saludables, pero luego, como dijo la propia directora general, entre los niveles saludables y los niveles tóxicos hay un margen muy importante.

Sobre la pregunta que alguno de ustedes y alguna señoría ha hecho, que si hicimos normativas, que si desarrollamos algún tipo de comisión, por supuesto que sí, o sea, la labor de firmar ese decreto el 2001, que ha dicho su señoría, semanas antes, meses antes, al final de la legislatura, y el propio real decreto del reglamento de organización funcional de la Conselleria de Sanidad en lo que se refiere a vigilancia, es una ardua labor que, si ustedes le preguntan al gobierno actual en sus diferentes departamentos, les podrán decir que cambiar competencias entre conselleries y, en este caso además, adecuar nuevas posiciones como son los farmacéuticos de salud pública, no son labores administrativas que se puedan hacer en una semana o dos semanas, sino que tienen tiempo.

Sí que es cierto que la coordinación con la conselleria de medio ambiente o agricultura siempre ha sido, pero no en la época de los cuatro años que yo estuve, sino en los veinte años, como usted ha referido, en los veinte, veinticinco años, como refirió usted en la comisión, que le pude escuchar el día de (inintel·ligible) … pública, que ya en el 1986 el conseller de sanidad intervino, desde entonces la coordinación ha sido completa.

Pero, a pesar de esa coordinación, como marcaba la Ley de salud pública, nuestro objetivo era que la dirección de salud pública, como así decían los responsables de la propia dirección general, tenía todo el sentido y en eso trabajamos, ¿no?

Y también importante resaltar lo que ha dicho su señoría del Partido Popular, la referencia a la propia directora general, ¿no?
Que todos los protocolos que se han seguido en la dirección general pública y en las conselleries responsables desde que las competencias están en salud pública como antes, siempre han seguido las directrices de la Organización Mundial de la Salud.
Como además no es un tema puntual de la Comunidad Valenciana, porque como dijo la propia directora general, es un tema de las comunidades autónomas que dedican a la agricultura intensiva, este tipo de temas se han trabajado también en la Comisión de Salud Pública del Ministerio y en coordinación con ellos.

No me consta ningún tipo de alerta de que haya aparecido ningún tipo de toxicidad por el consumo de estas aguas y sí que tuve la oportunidad de comprobar de la propia directora general de Salud Pública como las nuevas instalaciones de tratamiento del agua pues han mejorado enormemente el nivel de nitratos, con lo que la calidad de esas aguas ha mejorado.

Me han preguntado si se abordó el problema.
Creo que acciones.
Creo que plan a corto y medio plazo.
Les he dicho lo que he podido decirles.
Comisiones, normativas al respecto.
Que siempre se ha estado en tiempo y forma por parte de la conselleria.
Las analíticas, como he dicho, se han hecho con la pericidad y prontitud que se necesitaba.

La importancia de la creación del farmacéutico de salud pública, que son las medidas de antes y después, que son los que se encargan exclusivamente y con exclusividad de todo este tipo de toma de muestras vigilancia.
Los contactos y la coordinación con la conselleria.
Las alertas, las campañas de información, estudios, y lo del cambio de la dirección general, las competencias, si era por algún tipo de crítica.

Y bueno, pues creo que de la información que yo pueda tener, que me hayan podido transmitir, y la que ya he podido yo adquirir en la propia escucha de las intervenciones de la comisión, creo que les contesto a ustedes de la mejor forma que he podido.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Cervera.

Donem per finalitzada la seua compareixença.

La segona compareixença està prevista per a les 11:30 del matí, amb la qual cosa farem un descans almenys fins que la compareixent, si arriba abans, doncs aprofitarem que estiga abans per a reprendre la sessió però, en principi, l'horari és a les 11:30, és a dir, que si la senyora Hernández està a les onze i mitja, doncs perfecte, i si està abans, doncs millor, perquè avançarem un poquet el desenvolupament de la comissió.
Doncs, fem un descans.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora Maritina Hernández Miñana, exconsellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació 2007-2012

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afectació a embarassades i xiquets.
Continuem amb la segona compareixença que tenim programada de la senyora Maritina Hernández Miñana, exconsellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació en període de 2007-2012.

El format de la seua compareixença serà una intervenció inicial amb un temps màxim de vint minuts; a continuació els grups parlamentaris tindran un torn cadascun de tres minuts per formular les seues preguntes i, a continuació, la senyora Hernández tindrà un torn d'intervenció per temps il·limitat per a respondre les qüestions plantejades.

Senyora Hernández, la informe que compareix davant d'una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca a esta comissió ha de ser veraç i la commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni a l'article 502 del Codi penal.
I, finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat, a l'honor, al secret professional, a la clàusula de consciència i la resta de drets que la constitució li reconeix.

Sense més, té vosté la paraula per vint minuts.

La senyora Hernández Miñana:

Molt bé, molt bon dia a tots.

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories, ja ho ha dit la presidenta, comparec ací en qualitat d'exconsellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació durant el període de 2007 a 2012, temps en el qual en relació a esta comissió tècnica tenia les competències plenes en matèria d'agricultura i ramaderia, tenia competències plenes en matèria de reg localitzat pel que fa al moblament de les parcel·les, el conegut habitualment com el 50-50, que eren les línies d'ajuda de l'administració autonòmica als llauradors perquè pogueren transformar les seues parcel·les de reg a manta, de reg tradicional per inundació, a reg localitzat.
I va ser en juliol del 2011, en el canvi de legislatura, quan les competències del que se coneix normalment com la Direcció General de l'Aigua, la divisió general de l'aigua, s'incorporaren a esta conselleria.

Per tant, eixes competències de planificació, execució d'infraestructures, sobre tot allò relacionat amb depuració i reutilització, a partir de juliol de 2011 i 2012 també formaren part de les competències que vaig assumir.
Dir-los que en este període de temps, per descomptat no tenia les competències de l'aigua, però fins i tot quan tenia les competències de l'aigua, la competència de la qualitat de l'aigua per abastiment, l'aigua de boca, no estava en esta conselleria.
Per tant, vaig a referir-me a tots estos aspectes que acabe d'anomenar, acotant cada una de les competències al període de temps al qual m'he referit, cronològicament, al començar en 2007 i en el treball relacionat amb evitar o minimitzar la contaminació d'aigua per acció de la fertilització.

Com és lògic, jo vaig a referir-me sempre a la fertilització que és, diríem, l'aportació crítica de la meua competència a la contaminació per nitrats en l'aigua, encara que partisc de la base i ací, en esta comissió, això.
.
.
, hi haurà hagut moltes intervencions que no és l'únic element de contaminació dels aqüífers.
La indústria, l'urbanisme, la mateixa activitat humana, fins i tot la domèstica, generen uns impactes sobre la qualitat de l'aigua dels aqüífers, però és lògic que jo vaig a referir-me sempre a la dels fertilitzants que, a més, és crítica en este punt, per tant és rellevant en este punt.

Bé, el problema dels nitrats en aigua es coneix, o de les concentracions de nitrats en aigües subterrànies, es coneix des dels anys huitanta, però no és fins que la directiva 91/676 del Consell d'Europa estructura la forma de lluitar contra això, que ací a la Comunitat Valenciana es començà a pensar veritablement en com fer eixa lluita.
Esta directiva de protecció contra la contaminació produïda per nitrats, coneguda habitualment com a directiva de nitrats, tenia diversos objectius que em permetc refrescar: el control de la concentració de nitrats en aigües, la identificació de les aigües contaminades o en risc de contaminació, la designació de zones vulnerables, l'elaboració dels mapes de les zones vulnerables, l'elaboració d'un codi de bones pràctiques agràries, l'elaboració dels programes de control, programes d'acció més bé, que havien d'anar en sintonia amb les zones vulnerables i la revisió cada quatre anys de les zones vulnerables i dels seus plans d'acció.

Este és l'esquema de la Directiva 91/676 que després se va transposar en el Reial decret 261, de 1996, en la protecció de les aigües contra contaminació de nitrats per pràctiques agràries.
I este reial decret ja va arribar al nivell de la comunitat autònoma elaborant-se ací una sèrie de decrets o d'ordres per ficar en marxa tota esta normativa en l'esquema que la directiva diu i que jo els acabe d'anomenar.

El Decret 13/2000 de la conselleria de medi ambient, que era qui tenia la capacitat per ordenació del territori d'establir zones vulnerables; l'Orde 24 de març de 2000 de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació que va elaborar el primer Codi valencià de bones pràctiques agràries; i l'Orde 3 de juny de 2003 que va establir el primer Pla d'acció de zones vulnerables.
En 2004, el Decret 11/2004 va ampliar les zones vulnerables, se continuava treballant, se continuaven fent anàlisis i se continuava revisant què estava passant en cada territori i en este s'incorporaren a la província de Castelló, Vinaròs i Benicarló, i en Alacant, alguns municipis de la Vega Baixa.
I ja en 2008, l'Ordre de 12 de desembre de 2008 va elaborar el pla d'actuació per a estes zones vulnerables que ja s'havien ampliat.

Hi ha un nou decret, el 212 de 2009, de 4 de desembre, que torna a ampliar les zones vulnerables, en este cas, en la província d'Alacant: Crevillent, Orihuela i Elx, i en la província de València, alguns municipis de la Foia de Bunyol i d'Utiel-Requena.
I ja seguidament l'ordre 10 de 2010, de 24 de febrer, que amplia el pla d'actuació que en 2008 s'havia ficat en marxa.
I, finalment, l'ordre 7 de 2010, de 10 de febrer, que elabora, reelabora, el Codi valencià de bones pràctiques agràries.

Com vostés voran, és una seqüència de normativa que està en sintonia amb la problemàtica per una part, i amb el que la Unió Europea fica sobre la taula que se deu d'anant tractant.
Jo, com és obvi, vaig a referir-me al pla d'actuació que va presentar l'ordre de 2008 perquè és el que.
.
.
, sobre el que s'actua en la legislatura que jo vaig estar en agricultura.
És un programa d'actuació que, bé, com vostés l'ordre ja la coneixeran perquè s'haurà tractat ací al llarg de moltes de les compareixences, però bé, jo crec que és essencial referir-se a ella perquè marca la línia i arreplega com deia les actuacions que la directiva de nitrats fica en marxa.
Tenia quatre eixos fonamentals; un, que és d'obligatori compliment per a les zones vulnerables, obligatorietat per a les zones vulnerables, el quadern d'explotació com a instrument en el que s'ha de plasmar per cada una de les parcel·les cultivables l'abonament amb nitrat, a més d'altres dades, però també el pla d'abonament.
El pla anual de control i avaluació que apareix en l'annex II i que explica com fer eixe pla de control i d'avaluació de caràcter anual, se feia triant zones aleatòries, se feia sobre la fertilització nitrogenada i sobre la utilització d'aigua, i també se feia com no podia ser d'altra forma, perquè no parlem sols d'agricultura, parlem també de ramaderia, sobre l'estanquitat i la no permeabilitat i la impermeabilitat dels tancs d'acumulació de fems o purins, quan parlem de ramaderia.

I, finalment, hi havia una sèrie d'accions complementàries que feien referència a la formació, a la informació i a la sensibilització perquè este pla d'actuació.
.
.
, però després diré en què és semblant quan s'elabora el codi de bones pràctiques i se planteja o se publica perquè arribe al llaurador totes estes indicacions, instruccions, i que en este cas són d'obligatori compliment; en formació, per a obtindre la titulació de llaurador o de ramader en els dos casos de tècnic qualificat per a l'agricultura o la ramaderia, s'incorpora un mòdul sobre estes matèries.

Per una altra part, se proveïx d'un càlcul ajustat, s'arriba a la fórmula per a calcular tant les necessitats d'aigua com les necessitats d'abonaments nitrogenats, perquè tots tinguen al seu abast, a la seua disposició, una fórmula clara i definida de com calcular eixes necessitats.
Però he de dir que ací hi ha hagut una evolució important al llarg del temps, independentment del codi de bones pràctiques i dels plans d'actuació.
L'IVIA, la conselleria, ja en l'any 2000, va estructurar en una forma de software, en una forma diríem el més amigable que les tecnologies permetien en aquell moment, el programa de fertilització.
En aquell moment per a cítrics, perquè és la major superfície cultivable, i evidentment, el major impacte se produïa pel cultiu de cítrics.
I en aquell moment, ja se va fer un esforç tremend, estic parlant de l'any 2000, no afecta la meua etapa però crec que és important saber-ho, perquè des d'aleshores hi ha hagut una evolució constant que ve donada tant pel coneixement que l'IVIA anà desenvolupant en els diferents cultivars, en els diferents sòls, o siga, tots els indicadors que s'han anant treballant, s'han anant pogut incorporant, però, a més, també en sintonia amb els noves tecnologies.

Cada volta les noves tecnologies han propiciat que se puguen comunicar i que se puguen difondre millor estes fórmules per als llauradors.
Inicialment se feien per internet, a través de les estacions agroclimàtiques, totes les dades d'evapotranspiració i de plogudes, doncs, per mitjà d'estes estacions, per mitjà de les OCAPA en documentació escrita i a través de premsa escrita.
Posteriorment, ja se passà a fer pràcticament tot per internet o en informació online a través de la web de l'IVIA o de les cooperatives sobre les associacions, perquè tot això se treballa sempre en col·laboració amb les associacions i cooperatives fonamentalment, i comunitats de regants i això me referiré un poquet més avant.

Bé, criteris, perquè això són els eixos de l'ordre.
Criteris.
Els criteris per arribar a eixa fórmula i per a fer les recomanacions d'utilització d'aigua i de fertilitzant són variats i són tants com els que els coneixements permetien.
El primer d'ells, les característiques del medi, la fisiografia, el clima, la geologia i després, l'activitat agrària o ramadera que es desenvoluparà en cada un dels punts.
Ja ho hem dit, la dels cítrics la de major impacte, després fruiters, olivars i vinya, hortalisses i la de ramaderia, doncs fonamentalment estaven porcí, boví i oví.
Ara ho veurem en les taules.

Tipus de fertilització.
Bé, doncs els fertilitzants se van graduant en adobs minerals que, bé, al principi eren el que veritablement s'havien d'abordar de forma molt clara i molt directa, en els nítrics, els amoniacals, els nitrats amoniacals, els ureics i els de lliure alliberament, alliberament lent o pausat, com els antibiòtics.
És l'última generació de fertilitzants.
Cada volta s'ha anat avançant més en la.
.
.
, no sols en la composició sinó també en l'estructura química o bioquímica dels fertilitzants, de tal forma que al principi tots tenien una lixiviació molt ràpida perquè podien ser molt solubles, i després poc a poc s'han anat conformant en agregats que tenien la capacitat de mantindre's al terreny, crear una estructura i fer que la planta extraga eixe nitrat d'una forma més lenta, més pausada, en un aprofitament més eficient, i a més amb menys lixiviació.
Per tant, també s'havia de considerar el tipus d'abonament.
I bé, la resposta que feia el sòl a cada un d'estos abonaments, la riquesa en nitrogen de cada un d'ells, la resposta acidificant, neutra de caràcter basicoalcalinitzant, l'afecció a la planta de cada un d'ells i en cada una de les circumstàncies.
.
.
I les taules donen totes estes dades.

Després també els adobs orgànics, que era la següent o l'altra fracció d'adobs importats.
Estos com als d'última generació, bé, doncs tenien la capacitat de tindre una absorció tant per a lixiviar com per a extraure la planta de forma lenta, per tant, la seua consideració en l'abonament era diferent, i ací se distingia segons la capacitat de cada un dels adobs orgànics, estava el boví, el d'ovella, el porcí, els purins de porcí, que són ben diferents del fem de porcí, gallinàcia, fangs de depuradora i compost de residus sòlids urbans que en aquell moment era l'inici de la utilització de este tipus d'adobs.
Bé, i ací se feia el nitrogen que mineralitzaven el primer any i el segon perquè, és clar, i acabe de dir que l'extracció era diferent.
Per tant, també en esta fórmula se contemplava esta possibilitat.
Jo crec, en això el que vull dir-los és que tots els coneixements tècnics que se disposaven en el moment s'incorporaven a la forma de recomanar la nitrificació.
.
.
, la fertilització, perdó.

Dosis d'aplicació de nitrogen segons el tipus de cultivar.
Doncs segons foren cítrics, fruiters, vinya, tomata.
.
.
, els diferents tipus de cultivats, la dosi recomanada per a cada un d'ells i la dosi recomanada segons siga també el sòl argilenc, arenós o segon les seus característiques.
La determinació de la dosi de l'abonat per a cada una d'elles en les taules, en la fórmula a la qual s'arriba i la fórmula té un factor de reg.
No és el mateix abonar si el reg és localitzat o si el reg és a manta o per inundació.
Per tant, en funció de com siguen les especificacions de reg de cada parcel·la, tenim un factor assimilat, per supost també se parlava en l'ordre d'aquelles franges de terreny que no devien ser abonades en cap cas si hi havia cabals d'aigües naturals, si hi havia alguna potabilitzadora pròxima o fonts d'aigües potables naturals.
I per descomptat, se parlava dels períodes de prohibició de fertilització nitrogenada, no sempre se podia fertilitzar, i també per similitud de les èpoques adequades per a fertilitzar.

Finalment, i en relació a la ramaderia, s'establia com eren els tancs d'emmagatzemament, el tipus d'estanquitat perquè el fem per escorrentia no filtrara i evitar la lixiviació del nitrogen.

Bé, este pla d'actuació que va estar en vigor, no sé si crec que encara està en vigor, se va ampliar en alguns conceptes conforme efectivament anaven desenvolupant, per exemple, se va modificar per a les zones que tenen alt pendent perquè la corrosió també afecta a la forma de lixiviar.
Per tant, hi ha un factor de correcció per aquelles zones, parcel·les, que estiguen en un pendent superior, no recorde tal, però que se modificava en eixe tipus d'apreciacions que s'anaven fent en la valoració i en els controls que s'anaven fent.
Després del pla d'actuació obligatori per a les zones vulnerables, el Codi valencià de bones pràctiques agràries, que substitueix l'anterior que ja s'havia fet però al qual no em vaig a referir en esta extensió perquè se m'està acabant el temps, però que té el mateix objecte, filosofia, que el pla d'actuació, soles que és ja per a difusió per a tots els llauradors de tota la Comunitat Valenciana, independentment de les parcel·les, les tinguen en zones d'alt contingut de nitrats o no.

Bé, jo crec que és molt important referir-se a quins són els instruments que s'han utilitzat per a la difusió i per a l'aplicació d'esta ordre.
Diferents instruments, entre ells l'IVIA central, un perquè és el que desenvolupa el coneixement, el que coneix com aplicar el coneixement i el que en els seus treballs en conjunt en les cooperatives podria fer l'experimentació dels coneixements que estava desenvolupant i veure si eixa experimentació era la que finalment havien d'incorporar a les ordres.

Per tant, l'IVIA, en tots els centres experimentals, entre ells, el de Vila-real, el de Paiporta, jo recorde ara però, en tots els centres experimentals, en les cooperatives segons el cultivar que estigueren treballant, doncs les cooperatives de tota la Comunitat Valenciana en funció del cultivar que estigueren treballant, les OCAPA, per descomptat que també estan distribuïdes en tot el (tus) perdó, en tot el territori de la Comunitat Valenciana, i ací la tasca era fonamental per al sector de la ramaderia, perquè les OCAPA d'interior sí que tenen allí una connexió molt directa amb totes les granges de producció i de la cabanya ramadera.

Per descomptat, les associacions agràries i, evidentment, l'associació de pous de la Comunitat Valenciana que té més de mil pous dedicats a agricultura i amb la qual teníem un conveni que ens permetia conéixer la situació de cada un d'eixos pous i que, per tant, coneixíem la situació en les diferents zones agràries.
Com els dia abans, instruments que.
.
.
, estos i a més, el software que al llarg del temps ja els he comentat, ha anat evolucionant de forma molt clara i que, bé, recorde concretament.
.
.
, ara ja no seria Ferticid perquè ja agrupava a prou més cultivars i feia referència tant a la fertilització com a la fertirrigació, incloïa també les hortícoles, i este se va fer en una col·laboració molt estreta amb el centre d'experimentació de Ruralcaixa.
Va desenvolupar tots els nous algoritmes de càlcul per l'ajust de les necessitats nutritives i per a la seua correcció en funció de la climatologia o en funció d'accions externes, sempre racionalitzant les aportacions de fertilitzants i evitant la contaminació.

Bé, diria que este software a través de les cooperatives i sobretot dels pous -que ja els he anomenat- i sobretot, de les comunitats de regants.
.
.
Les comunitats de regants, al llarg d'este període, han sigut essencials per diversos motius: un, perquè havien estat fent la transformació del reg a manta en reg localitzat, generalment l'havien estat fent de la mà de l'administració autonòmica i, en este cas sí, en competències d'agricultura.
Això permetia una coordinació molt ampla i això permetia que, si la comunitat de regants que havia fet eixa transformació aplicava estes normes de fertilització, les aplicaven tots els regants d'esta, per tant, s'incrementava l'eficiència de la mesura.
Però és que, a més, les comunitats de regants tenien el compromís de fer formació contínua, contínuament estaven ells formant-se en les OCAPA i traslladant eixa formació als llauradors.
Jo recorde que en aquell moment se dia que la dosi nitrogenada aplicada d'esta manera disminuïa entre un 25 i un 30%.
És un estalvi molt important per al llaurador que no pot tirar més del que.
.
.
, necessita la planta però, a més, econòmicament no pot tirar més del que necessita la planta.
Per tant, eixos estalvis tant d'aigua com de fertilització eren essencials.

I, per acabar, fer referencia també al moment en el qual la direcció general d'aigües s'incorpora a les competències de la conselleria d'agricultura, juliol de 2011.
És una direcció general que gestiona i executa les infraestructures, com deia abans, en matèria de depuració i reutilització, absolutament pioneres, i tenint en compte la nostra orografia, el litoral pròxim al mar, en unes aigües de caràcter superficial molt bones, unes aigües que no plantegen problemes però perquè s'ha treballat molt sobre elles per a evitar-les.
En una tasca de coordinació en este cas en agricultura per a permetre el reg localitzat perquè poguera arribar al 50-50 perquè ells se feren càrrec de tota la infraestructura anterior i és quan, en este moment i pel que fa a la comissió, perquè parlar d'altres infraestructures igual no seria el cas, s'aborden els abastiments en eixe moment de la Ribera decidint ficar en marxa la potabilitzadora i la fase 3.
La fase 2 ja estaven pràcticament totes les conduccions fetes i en eixe moment és quan també s'estava discutint la permuta de les aigües superficials que pertanyien als regants.

Bé, doncs, nosaltres consideràvem o era entrar a parlar que tot l'estalvi que s'havia fet en aigües per totes estes polítiques ens podríem permetre entrar ja a eixe debat i teníem un camí per a resoldre el problema del contingut de nitrats en la Ribera.

I com m'he passat un poc del temps els demane disculpes.
(S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies, senyora Hernández.

A continuació té la paraula per un temps màxim de tres minuts la senyora Gascó en representació del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Bon dia, senyora Hernández, moltes gràcies per vindre a comparéixer i sobretot per preparar de forma conscienciada esta, la seua intervenció, que ens aporta moltíssimes dades.

De fet, ha donat resposta ja a algunes de les preguntes que jo tenia plantejades.
Nosaltres durant estos mesos d'investigació, en esta comissió hem tingut ocasió d'escoltar experts de totes les àrees que tenen alguna cosa a veure amb això, i el que ha quedat clar és que a nivell de responsabilitats polítiques, és una responsabilitat compartida, interadministrativa.
.
.
(Remors) Em dic igual que l'altra diputada del PP, Beatriz Gascó, som igual.
.
.
(Remors) Sí, sí, sí, sóc de Podemos, però de nom ens diem igual a més, compartim nom i cognom.
No, no passa res, faltaria més.

Aleshores, deia que ha quedat palés que la responsabilitat política per a portar una solució a aquest problema era una solució, era una responsabilitat interadministrativa, entre tots el nivells de l'administració, però per això ens interessava a banda d'escoltar tot el que la conselleria d'agricultura va fer sota el seu mandat, conéixer des del seu punt de vista què és el que no es va fer, quines són les limitacions que vosté va afrontar i, per exemple, una en particular, jo em pregunte si segons vosté, es va fixar un pressupost adequat a la magnitud del problema.

És un problema que en el curt termini no sembla un problema important, però en el llarg termini hi ha molts estudis que demostren que sí que pot tindre problemes, conseqüències molts greus en la salut de les persones que pateixen i del medi també, perquè la recuperació dels aqüífers com hem aprés en aquesta comissió costa moltíssim temps per a donar-se.

Aleshores, saber si vosté sembla que el pressupost que s'ha estat donant per afrontar este problema al llarg del temps ha sigut suficient, si hem tingut suficients tècnics en l'administració que han donat seguiment, que és la paraula llegint la bibliografia de la FAO i d'altres organitzacions internacionals, el que veig que els costa més a les administracions públiques és fer el seguiment adequat de la problemàtica tant a nivells de l'aigua, de la qualitat de l'aigua com de la salut de les persones que pateixen el problema.
Aleshores, ha sigut sempre la qüestió.

I, també, donat que vosté era consellera d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, saber de quina manera vostés van tindre també en compte l'impacte negatiu que este tipus de contaminació té en la mar i, per tant, en la pesca, pot tindre en la pesca també.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, té la paraula per un temps màxim de tres minuts el senyor Tormo en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Muy amable señora Hernández por su comparecencia hoy aquí, no he tenido el placer de saludarla antes, lo hago ahora.

Usted ha hecho un extenso análisis del problema sobre el que discutimos, ha comentado al principio de su intervención que es conocido el problema de los nitratos desde el principio de los años 1980, a su vez ha hecho un análisis que usted ha llamado una secuencia normativa que viene, deriva de una directiva de la Unión Europea, reales decretos, decretos de La Generalitat, de la conselleria, sobre las zonas vulnerables, etcétera.
En ese desarrollo normativo se habla de aplicación inadecuada a fertilizantes nitrogenados, se habla de programas de actuación, se habla de cuadernos de explotación.
Usted ha hecho precisamente ese desarrollo que es el que yo me he puesto aquí analizando las posibles dudas que nos quedan sobre el tema, un plan control anual de evaluación del mismo programa, unas medidas complementarias sobre cursos para obtención del título de agricultor y técnico cualificado, un cálculo de necesidades de agua, correcta fertirrigación y fertilización, promoción entre agricultores y ganaderos y posibles alternativas.

La pregunta que se suscita aquí o varias de las que me planteo yo son: primera, toda vez que empiezan en los años 1980 las alertas de lo que se venía encima, ¿tenían información de otras comunidades autónomas o regiones de España de lo que estaba por venir?
, toda vez que la contaminación no es solo exclusiva de la Comunidad Valenciana, sino que es también de otro.
.
.
¿Tenían información de lo que se venía encima?

¿Cree que las medidas expuestas de este desarrollo normativo que usted ha relatado y que yo he repetido tuvieron el resultado esperado?
¿Cree que esos efectos nocivos que hemos analizado, usted como consellera y nosotros en comisión fueron revertidos o están siendo revertidos?
¿Se dieron esos cursos de agricultor y técnicos cualificados a los que hemos hecho…?
Perdón, es que como tengo tres minutos… (Remors) Pero atendiendo a la buena fe también de la señora presidenta, seguro que… ¿Se dieron los cursos de agricultor y técnico cualificado?
Y si se han contrastado y constatado el éxito de tales cursos.
Y termino.

Ha hablado usted algo del IVIA.
Si no he entiendo mal, me ha comentado que el IVIA, en sus distintos centros, fue una ayuda para intentar luchar contra la contaminación por productos químicos.
Eso no casa mucho con ese vaciamiento de técnicos que ha habido en los últimos años, de técnicos del IVIA.
Además, los técnicos eran reconocidos internacionalmente.
Y algo ha hablado también nuestra compañera de Podemos sobre si los técnicos de la administración eran los suficientes o no.
Por tanto, esas son mis preguntas, esas son mis dudas, y ya de antemano le agradezco su comparecencia y la respuesta que pueda obtener de ella.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

A continuació, té la paraula per un temps màxim de tres minuts el senyor Ponce en representació del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señora Hernández por comparecer y por las explicaciones que nos ha dado.
Más o menos ha hecho usted un resumen de lo que de alguna forma sabíamos, porque ha sido un resumen de toda la normativa que, respecto a las buenas prácticas, respecto a los programas de actuación y demás pues estaba publicado y bien.

A nosotros nos gustaría saber un poco…, bueno, concretar en qué medida, sobre todo, se evaluó, se evaluó el grado de cumplimiento de aquellos programas y también de la aplicación de sus códigos de buenas prácticas agrícolas.

Entonces, ¿de qué manera controlaban que se estaban cumpliendo los programas?
¿Se coordinaron con la confederación hidrográfica o con ayuntamientos para abordar la problemática?
Luego, respecto a los programas de actuación en zonas vulnerables, tanto el de 2003 como el de 2008, pues se supone que debía haber unos informes de evaluación, ¿no?
Y corríjame si me equivoco, pero creo que no se publicó ningún informe de evaluación de los programas de actuación de 2003 y de 2008.
¿Por qué?
¿Por qué no se evaluó?
Si esa información no llegó a plasmarse en un documento…, no sé.

Luego, ya respecto al programa de actuación de 2008, que era el que usted, digamos, tuvo más competencia, pues lo que he comentado en un principio, ¿de qué forma se evaluó que se iba cumpliendo?
También ocurrió que entre 2007 y 2012, que usted era consellera, hubo una reducción de personal significativa.
Entonces, ¿tuvo algún tipo de efecto esa reducción de personal sobre las labores de control y de inspección para evitar la contaminación de acuíferos?

Y, por último, ha mencionado usted y también nos lo comentaron cuando estuvieron aquí la asociación de pozos…, tiene un nombre bastante largo, pero bueno, un convenio que hicieron ustedes y ellos, precisamente para el control de la evolución del problema de la contaminación de los pozos para acuíferos.
No encuentro ahora el documento, pero da igual.
Ahí había pues del orden de si evaluaban distintas comarcas, tenían ellos unos pozos de control, bueno, pues lo mismo.
Se supone que después había un informe anual de cómo iba la evolución, ¿no?
Entonces, ¿qué se hizo con esa información?
¿De qué manera se actuó después de tener esa información?
O sea, si realmente se hicieron cosas, porque de alguna forma yo creo que no trascendió, ¿no?
Entonces pues bueno, sí, se supone que todo esto se puso en marcha, lo que no sabemos es en qué medida tuvo su efecto, se evaluó adecuadamente y se controló que por parte de quien tenía que cumplirla, pues se cumplieran los distintos programas.

Nada más y gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació, té la paraula la senyora Escrig en representació del Grup Parlamentari Socialista per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyora Hernández per la seua exposició, per haver vingut ací.

A mi en primer lloc el que m'agradaria clarificar és que hi ha hagut una apreciació per part del Grup Parlamentari Popular en la compareixença d'abans que dia que nosaltres fem vindre ací els exconsellers perquè era un full de ruta del nou govern per a la seua promoció i tindre tir mediàtic.
No.
El Grup Parlamentari Socialista està ací perquè vol esbrinar per què ha passat el que ha passat en la contaminació dels aqüífers, i prova d'això és que ací venen exconsellers i també han vingut càrrecs que estan ara en l'administració autonòmica.
Volem saber el que va passar perquè no torne a passar.

En segon lloc, vaig a centrar-me en el que estava dient ara el portaveu de Compromís sobre la intervenció dels representants de l'associació de pous d'AVA que van vindre i els van explicar una cosa molt interessant sobre els convenis que tenien, i que vosté ja ha parlat, que tenien amb la seua conselleria quan vosté era consellera, que era des de 2008 al 2012.

En aquestes analítiques, el que ells ens van explicar a part que hi ha pous que la veritat és que ixen unes analítiques, uns nivells molt alts i que ací es posa, ¿no?
La Ribera Baixa molt alt, l'Horta Nord molt alt, l'Horta Oest molt alt, l'Horta Sud molt alt, però també ens van explicar que era curiós que pous que estaven més propers a zones urbanes tenien nivells de nitrats molt més alts que pous que estaven en les zones agrícoles.
Estem totalment d'acord que no sols és l'agricultura la que contamina els aqüífers, sinó que hi ha molts factors i que ací molts compareixents ja han explicat.

Aleshores, davant aquestos informes que vostés anualment se'ls passava, a mi m'agradaria saber, primer, si des de la conselleria i vosté com a màxim responsable de la conselleria van elaborar algun estudi de per què els pous més propers a les zones urbanes tenien nivells de nitrats més alts que els que estaven en zones agrícoles.
Després, què és el que van fer en aquestos estudis, quines decisions es van prendre, quines mesures es van posar per a poder evitar aquesta contaminació, a part del que ja ens ha explicat en la legislació, que vosté ens ha dit.
Abans i després, molt important, se van passar aquestes dades a Conselleria de Sanitat perquè també posara remei?
Perquè ací estem parlant de la salut de les persones.
Per la meua part és tot.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Escrig.

A continuació, té la paraula el senyor Calpe en representació del Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyora presidenta i moltes gràcies, senyora Hernández per la seua detallada exposició.

Jo hauria de començar reprenent el que ha dit la senyora Escrig.
Jo és que crec que l'estratègia d'esta comissió era la que la meua companya, la senyora Marco, ha dit; el que passa és que està tan clar que era una comissió simplement per a tindre una pantalla més en la que actuar sobre els anteriors consells, que ara s'han vist fins i tot desautoritzats per càrrecs actuals de l'administració.
Perquè si abans la senyora Marco deia referent al conseller de Sanitat que l'actual directora general de Salut Pública al final no sols no ha argumentat contra el que s'havia fet sinó que pràcticament ho ha donat tot per bo i ha dit que es feia bé, probablement en agricultura passa el mateix, perquè mire, també va estar ací el director general actual, el senyor Llanes.

Vosté per exemple ha citat una successió important de normes que se van fer durant la seua responsabilitat en la conselleria, i sorprén el contrast d'eixa podríem dir fecunditat normativa d'estar atents al problema, de voler implementar solucions i mesures noves, contrasta amb la inactivitat actual.
Perquè jo no recorde el director general, ni va dir que tinguera normes en avançat estat d'elaboració, ni per suposat fins ara, les han aprovat.
La qual cosa vol dir que probablement el problema de què estem parlant, tot i ser important, s'ha volgut enfocar d'una manera que no és la més correcta dins d'esta comissió.

Però sobre el que vosté ha dit i sobre totes eixes normes que ha parlat i com va implicar fins i tot els sectors productius, per exemple, vosté ha parlat de la col·laboració amb associacions agràries i amb cooperatives en diverses vegades en la posada en marxa tant del codi de bones pràctiques com en l'ordre de 2009, etcètera.
I la resposta que va trobar en els sectors, fins i tot he llegit ara el conveni amb l'associació de pous, la resposta que va trobar va ser una resposta activa per part d'ells d'implicar-se, de col·laborar amb l'administració?

Per una altra banda, vosté ha parlat també de l'esforç que van fer en el reg localitzat, com estalvia la dosi de fertilitzant nitrogenat que es necessita utilitzant esta tècnica, que per una altra banda ha estat qüestionada en algun cas per algun compareixent en esta comissió en defensa de l'agricultura ecològica.
M'agradaria no sols tindre el seu punt de mira sobre això, si és compatible amb l'agricultura ecològica o no, sinó sobretot també preguntar-li fins i tot per la quantitat.
Vosté recorda aproximadament en el seu mandat quantes hectàrees van poder transformar-se en reg localitzat, si hi va haver un avanç important allí.

També s'ha referit vosté que durant el període que va estar en la conselleria se van ampliar les zones vulnerables.
Al final podria âno sé si té les dades o té la memòria, espere que siâ podria dir-nos exactament en tota la Comunitat Valenciana, aproximadament, quantes zones vulnerables hi havia i si l'actuació en totes elles era pareguda de cara a rebaixar el problema i anar buscant-li solució.
Crec que amb estes preguntes seria suficient.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

A continuació, té la paraula per temps il·limitat la senyora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Vaig a tractar de respondre a totes les preguntes, algunes de forma un poc conjunta perquè podria tractar-se de la mateixa i me disculpe per aquelles que no puga, per una qüestió de memòria, respondre amb exactitud.
Les que fan referència a dades concretes, igual puc fer una aproximació, però no sé si recordaré els valors en concret.

La representant de Podemos parlava d'una intervenció preparada.
Algun altre representant parlava del fet que era una intervenció que feia un resum normatiu.
El senyor Ponce i algú més ha fet alguna referència en este sentit.

Jo crec que el que no està plasmat en ordres o decrets és molt difícil que se complisca.
Per tant, la primera pedra, el fonament perquè les coses se facen i siguen d'obligatori compliment, i siguen d'obligatori compliment, perquè si no, la difusió, la sensibilització, aniria desestructurant-se i s'aniria perdent.
La primera pedra perquè les coses se puguen fer i siguen d'obligatori compliment són els decrets i les ordres.
Per tant, és fonamental tindre un decret i una ordre que, a més, és el que dóna transparència al sistema i dóna igualtat per a tot el món.
Perquè a un decret i a una ordre té tot el món accés exactament per igual.

Per tant, si no hi ha un decret i no hi ha una ordre, és molt difícil que se puga fer esta feina amb la transparència suficient, amb l'amplitud suficient, amb la profunditat suficient, i arribant a tots aquells que tinga que arribar.
Per tant, fonamental, l'estructura normativa que, a més, està dient si arreplega fidelment l'estructura que la directiva 91 ens estava obligant, que és d'obligatori compliment, i el deial decret corresponent del Ministeri d'Agricultura.
Per tant, eixa feina s'ha de fer, és obligatòria, però a més que és obligatòria, és el millor instrument per a la transparència i per arribar a tots per igual.
Perquè tots tinguen el mateix accés a esta informació.
Per això, jo crec que és molt important, no sols conéixer eixa estructura normativa sinó el seu contingut, perquè el contingut és el que ens va a donar els eixos, el que ens va a donar les línies i el que també destil·la la filosofia real que hi ha darrere d'una actuació de caràcter administratiu o de caràcter polític, com vulguem dir-li.
Esta tindria molt de caràcter administratiu.

Si això és aixina, hem de tractar de fer ordres que arrepleguen tot el coneixement que en este cas, per descomptat, el focus fonamental és l'IVIA.
No hi ha un altre instrument com l'IVIA per aportar eixe tipus d'informació.
Però, a més, per dos motius: un, perquè té la capacitat d'establir línies d'investigació i d'anar aprofundint en el coneixement; generar el coneixement que permeta després incorporar-lo a una ordre; i dos, perquè tenim una estructura, una xarxa, un teixit perfectament vertebrat, coordinat i de treballar en consens de l'IVIA amb totes les estacions experimentals de totes les cooperatives, amb les pròpies de l'administració i amb totes les cooperatives, que permet que es faça l'experimentació del coneixement que estan generant.
I, per tant, esta experimentació la consideren ja pròpia en cada un dels territoris o en cada un dels cultivars que hi ha.

Podríem ficar ací, per exemple, l'exemple de Carlet amb el caqui.
Si este treball, el treball que se fa per a la fertilització, fertirrigació en el caqui se fa en la cooperativa de Carlet, és evident que la permeabilitat d'eixos coneixements i l'aplicació d'estos és molt més immediata i molt més segura i molt més eficient que si se fa d'una altra manera.
Però podríem parlar de la magrana si ens n'anem a les cooperatives d'Elx i podríem parlar quan parlem de l'api, si ens n'anem a Surinver, que és on es va fer, perquè és la cooperativa de Villena que més api produeix de tota Espanya.

Per tant, si l'IVIA desenvolupa el coneixement i l'experimentem en el lloc on es va a aplicar, és evident que l'eficiència és molt més alta.
Per tant, efectivament, sempre més personal pot fer més coses, però la coordinació i la capacitat de treballar conjuntament entre els diferents actors ha fet que siga molt eficient i que arribara molt ràpidament, permeara molt, i que, a més, els llauradors ho feren seu, perquè estaven fent seu, estaven fent-ho al seu terreny, amb la seua gent i amb els tècnics de les seues pròpies cooperatives.

Per tant, jo crec que era una garantia perquè, efectivament, eixa difusió fóra adequada i que veritablement, l'IVIA estava en la generació del coneixement, com per una altra part, tenen capacitat de fer i són els que deuen fer-ho.

Bé, sempre quan ens enfrontem a un problema com este de contaminació per nitrats, que és un problema greu, seriós, que té moltíssims components, moltíssims inputs per a produir eixa contaminació, les decisions no són fàcils ni els plans d'actuació són únics i no poden haver altres possibles accions a fer.
Jo clar, sols puc referir-me a les de caràcter agrari perquè són les que són de la meua competència, però estic segura que cadascú, en el marc de les seues competències haurà fet i haurà presentat ací les accions que se feren.

Però sent aixina que la fertilització és important i és a la que jo me vaig a referir, i sent que efectivament, probablement més pressupost, més persones i més visions, més arestes per abordar el problema puguen donar alternatives de tractament o alternatives d'accions diferents, dir, i ho sent molt, m'he de tornar a remetre a la directiva, i és que nosaltres estem seguint la directiva de nitrats, la Directiva 91/676, crec, estem seguint eixa directiva, i ja els he dit la directiva el que diu.
I en eixa directiva, en els informes que s'han elaborat, no hi ha cap incompliment per a esta comunitat.

Per tant, les avaluacions de control, que són obligatòries, s'han fet.
Tots els controls que s'havien de fer, o siga, primer la pròpia ordre, en què s'ha de basar?
Quina és la formulació de fertilització?
Quina és la forma d'aplicar-la?
I la forma d'elaborar els informes no hi ha cap incompliment de la directiva.

Però jo vull unir això a un comentari que ha fet el senyor Calpe, del Partit Popular.
Diu que hi havia activitat normativa que ací s'havia parlat i que després ell havia detectat inactivitat normativa.
Doncs un incompliment molt clar.
Perquè l'article 10 de la directiva de nitrats diu que cada quatre anys és obligatori presentar l'informe i el nou pla de zones vulnerables i el pla d'actuació.
Per tant, no se pot estar vivint ara d'un pla d'actuació que era de l'any 2008.
Això és un incompliment clar de la normativa.
Què passa?
Que esta ordre és tan bona que se pot continuar treballant amb ella de forma indefinida?
No.
Perquè és que s'han desenvolupat moltíssims coneixements, és que han canviat les tecnologies de la informació, és que hi ha coneixements nous que s'han d'incorporar a esta directiva.
És que jo recorde que quan ja s'estava acabant la legislatura i me n'anava, ja s'estava preparant la següent i ja se sabia tots els continguts que havia de tindre.
Per exemple, fangs de depuradora, que és un adob nou o relativament nou, i que era prou desconegut el seu comportament, com alliberava el nitrat, com l'absorbia la planta, en fi, com feia l'estructura en el sòl i que ara ja se coneix.
Tot això ha d'estar incorporat en la nova normativa.

Què passa?
Que no és important?
Que això no aporta nitrogen, que això no contamina els aqüífers?
No sé.
Però per descomptat el que no està en la normativa no se fa.
Si no hi ha normativa nova, no sé si s'estarà fent o no.

Parlava de la cooperació o del consens en cooperatives, OCAPA, els pous que ha anomenat també vosté, faig la resposta en caràcter general.
Jo crec que una mostra de la preocupació que tenia per a nosaltres el nivell de contaminació de les aigües subterrànies és que no sols estàvem treballant, també s'ha parlat de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, no sols estàvem treballant, per descomptat, quan l'administració era una i quan l'administració era una altra, creiem que amb total lleialtat, per a intercanviar eixa informació i per a treballar conjuntament i saber què passava realment amb les masses d'aigües, sinó que també hi havia una sèrie de pous privats que nosaltres créiem que era important conéixer què era el que estava passant perquè eixos pous privats també abastien a l'agricultura, i l'única forma de fer-ho era fent un conveni amb els propietaris d'eixos pous.
Doncs també ens preocupàrem de conéixer el que estava passant amb eixos pous.
I se feren uns controls com vosté ha dit, durant cinc anys, i se detectaren que efectivament on s'esperava que hi hagueren nitrats, n'hi hagueren, en alguns que fins i tot no s'esperava, n'apareixien més per proximitat a les poblacions, i són dades que se retreballaven precisament per a elaborar la següent norma.
Perquè la norma no dius, Â«demà la torne a canviarÂ», sinó que t'abasteixes de tota la informació, de tots els indicadors, els incorpores al sistema i quan elabores la següent normativa, la següent ordre, pots modificar o eixa fórmula de càlcul, o pots ficar factors de correcció per a eixe càlcul, i això és el que farà que sempre la fertilització siga l'òptima, perquè sempre va adaptant-se a les situacions i incorporant els nous coneixements.

Dir també que l'agricultura, jo crec que s'haurà comentat ací, jo desconec o no recorde el decret a partir del qual se feia, però hi havia una comissió de seguretat i higiene, era seguretat de tota la cadena alimentària en caràcter general.
I en eixa comissió, que era de salut pública veritablement, on estàvem medi ambient, estàvem nosaltres, estava la mateixa sanitat, allí és on se ficaven i intercanviaven tota la informació i on se veia si hi havia alguna possibilitat d'alerta.
Dir-los que jo crec que ho va dir la responsable de salut pública d'este moment, que mai, ni abans ni ara, hi havia hagut cap alerta, cap alerta sanitària en este sentit, en el sentit que s'haguera descrit algun cas d'algun valencià o valenciana que haguera patit algun problema de salut degut a això.
La descripció de ningun cas no se va produir en ningun moment.

Efectivament, se donaven els cursos, era d'obligatori compliment i se comprovava, perquè, a més, això se treballava junt amb les OCAPA, que en tots els programes de formació estaven incorporats els mòduls, però és que si no, no s'aproven els programes de formació.
És que tots els instruments tenen el seu, diríem, full de ruta o control de qualitat que feia que efectivament s'estiguera fent.
Jo crec que he contestat a les preguntes amb caràcter general, m'agradaria acabar dient-los algunes coses.

El problema dels nitrats, ja ho hem dit i vostés ho deuen saber probablement millor que jo perquè s'haurà repetit al llarg de la comissió, és un problema que prové de l'activitat humana amb caràcter general.
Els fertilitzants tenen una influència important, però de l'activitat humana amb caràcter general.
Per tant, requereixen la intervenció de molts coneixements i de molts factors per a ser capaç de revertir-los.
Treballar en col·laboració, fonamental, complir la normativa, fonamental.
Incompliments de la normativa.
M'havia anotat per si me preguntaven i justament a vosté no li podré contestar una cosa.
Incompliments de la normativa, per exemple, de nitrats, per falta d'avaluació, Alemanya.
Per exemple.
Com havia estat llegint els informes d'incompliments dic, Â«vaig a veureÂ».
Per exemple, Alemanya.
Que els nitrats en tot l'esforç que s'està fent per avaluació de resultats, m'estranya que el senyor Ponce puga pensar que siga d'una altra manera, perquè vosté té coneixements suficients per a saber que l'eliminació de nitrats és qüestió de dècades, de dècades, i que podrien estar eixint pics de fa trenta anys de nitrats, i això vosté ho sap.

Per tant, no pot dir que si els resultats d'un pla de control.
.
.
, el que poden dir és que s'estan fent bé les coses i que evitarem que en el futur hi haja contaminació com vosté estava plantejant.
Que és el que hem d'estar fent ara.
I per això tot l'esforç i tota la normativa i totes les accions.
Però no pot vincular de ninguna manera el pic o la situació de concentració de nitrats ara en els aqüífers amb l'activitat que s'està fent en estos moments, perquè eixa concentració prové de fa trenta anys.
I van a comprovar com els pròxims tres, quatre o cinc anys no van a haver-hi variacions importants.
I el que estem fent ara ho arreplegarem d'ací vint anys.
Però nosaltres tenim l'obligació de treballar per a d'ací vint anys.
I per això s'ha fet esta feina, no pensant en un rendiment a curt termini, no pensant que anava a tindre un rèdit polític.
Ho hem fet perquè és essencial, és bo perquè tenim l'obligació de sanejar els aqüífers de la Comunitat Valenciana i perquè estem treballant per a la generació futura, no per a esta generació.

I en això puc dir-li que no ha eixit ací el tema dels plaguicides, però també en la meua època se ficà en marxa el Proyecto 0 que se va anticipar a la directiva comunitària de la que tinc ací les dades, i els les puc oferir, d'ús sostenible dels plaguicides i vàrem ficar el Proyecto 0 per a més de quaranta cultivars per a ja nosaltres conéixer, i se va fer amb la mateixa estructura, cada cultivar se feia el coneixement en l'IVIA i l'experimentació en les cooperatives agràries.
I se feia per evitar l'ús indiscriminat de plaguicides sent conscients que d'ací ics anys això va a produir un problema de contaminació.

Per tant, vostés saben que eixa feina no és d'un rendiment ni d'un resultat immediat, sinó que estem treballant per d'ací vint o trena anys.
I tant de bo ho encertem, tant de bo se continue treballant en este sentit, perquè ja li dic que quan isca, si ix, una nova normativa, la variació va a ser incorporar tots els cultivars dels que ja se coneixen dades i ja se poden ficar en eixes taules: riquesa de nitrogen, reacció salina, alcalina tal, estructura del sòl, com li afecta, per a tots eixos cultivars que ja se conega això, que poden ser-ne quaranta, crec que anàvem per quaranta, se podran incorporar i s'incorporarà allò dels fangs de la depuradora.
La resta, tot igual.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Hernández.

Donem per finalitzada la compareixença de la senyora Hernández.
I a les 13:00 hores està prevista la compareixença del següent compareixent que és el senyor Juan Cotino.
Són les 12:26.
Doncs farem un descans, farem un descans, en principi fins a les 13:00 hores.
En cas que el senyor Cotino estiga abans, fem com amb la senyora Hernández, que hem començat uns minuts abans.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Juan G.
Cotino Ferrer, exconseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació 2004-2007

La senyora presidenta:

(Inoïble) … agricultura, pesca i alimentació en el període 2004-2007.
El senyor Cotino farà una primera intervenció per un temps màxim de vint minuts.
A continuació, els grups parlamentaris tindran tres minuts cadascun per formular les seues preguntes i, a continuació, el senyor Cotino tindrà una segona intervenció per temps il·limitat.

Senyor Cotino, li informe que compareix davant una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca a esta comissió ha de ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més, té vosté la paraula per un temps màxim de vint minuts.

El senyor Cotino Ferrer:

Moltes gràcies.

Senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Ha sigut una prioritat per al govern valencià en els que jo he format part, especialment en l'etapa meua d'agricultura, com en l'etapa del medi ambient, el tema de l'aigua i totes les repercussions que respecte al tema de l'aigua suposa, no?

Jo crec que en esta comunitat.
.
.
, bé, jo aixina ho veia i, bé, i ho deia, en tots els cercles, en estes mateixes Corts, com en tots els llocs, hi anaven dos temes molt importants, no?
Que un és el tema de l'aigua i l'altre el tema del finançament.
Són com dos eixos que piloten al voltant de la nostra comunitat des de fa molt de temps.

El tema de l'aigua és un tema històric.
Vostés coneixen tot el plantejament de l'aigua.
Hi ha hagut estudis respecte d'això, des de fa molts segles.
Jo dic.
.
.
, un, el més elaborat possiblement fou en l'etapa de la república, quan el govern de la república estava en la Comunitat Valenciana.
I per tant, bé, doncs hi ha estudis importants perquè vivim en un lloc privilegiat, per una part, però per una altra part, en un lloc a on el dèficit de l'aigua és molt gran.
I això s'ha viscut històricament i se seguix vivint hui en dia.
Jo vos puc parlar de la meua realitat actual en el món de l'agricultura.

Per tant, el tema de si el problema eixe del finançament, que també s'està parlant i que han parlat moltes voltes d'ell, doncs és un tema des del primer moment que es comença a caminar el període democràtic, llavors tenim unes transferències en el món de l'educació i en el món de la sanitat mal dotades pel que fa econòmicament a eixes transferències.

I en el tema de l'aigua, tenim un tema, i és que, aleshores, els rius que reguen la nostra comunitat són rius que no tenen el cabal que en altres parts d'Espanya mantenen eixos recursos.
Eixe és un fenomen històric i, a més, n'hi ha un tema que, des del punt de vista del tema que mos ocupa essencialment o que és -crec- part del motiu d'esta compareixença, que és el tema dels nitrats en l'aigua de beure en algunes poblacions de la nostra comunitat.

És cert que si mirem nosaltres l'estudi a Espanya, en la cornisa cantàbrica existix.
.
.
, (inintel·ligible) .
.
.
cornisa cantàbrica de les distintes comunitats cada volta n'hi ha menys població, tenen un recurs important que és que tenen molta aigua, però no obstant n'hi ha poca població, i tenim en contra que en la nostra comunitat, igual com tot el que és el Mediterrani, el nombre de pobladors cada volta és més, el número d'indústria cada volta és més i, a la vegada, la quantitat de l'aigua que tenim disponible, doncs, és menys.

Llavors, este fenomen crec que ha sigut un poc el resultat de.
.
.
Potser els puga contar jo alguna anècdota personal, encara que parega una historieta de persona major, que ho sóc.
Però jo recorde la meua primera responsabilitat que jo tinguí políticament, de l'etapa de l'UCD, en el meu poble, el primer problema que ens encontràrem els consellers que entràrem, que estàvem en l'oposició però anàvem tots a una per a intentar resoldre el problema, era els nitrats que teníem en l'aigua del pou del poble per a beure els veïns.

És un poble que el teníem en l'Horta de València.
Què passava o què és el que analitzàvem en aquell moment?
Doncs era la gran expansió de la indústria que n'hi havia, la no-existència de la depuració -era mínima en aquell moment-, i per tant, tots els abocaments industrials anaven a parar a la séquia i de la séquia anaven a parar als camps.

I eixe és un tema que en aquell moment, aleshores, no era molt alarmant perquè la gent no tenia la consciència que eixe mal s'estava fent.
I això estava repercutint -potser llavors no es notava-, però ha repercutit uns anys després al llarg i ample de la nostra comunitat i a altres punts.

Dit açò, la solució que en aquell moment es va vore que era la factible, que era la possible, vostés saben que en la nostra comunitat, o en l'àrea metropolitana de València i fins a Sagunt, l'aigua que beguem, de cada quatre litres que ixen per l'aixeta, tres són del Júcar i un és del Túria.
Significa que el Túria és un riu pobre en aigua i no té la suficient aigua ni regularitat per a poder donar aigua de boca al conjunt de població que tenim en la zona de València des de -dic- Sagunt, especialment, fins a topar a la Ribera, que és l'altra part a on sorgí un problema posteriorment a eixe problema que, com jo els conte, havia sorgit uns anys abans en les comarques de l'Horta.

Per tant, el plantejament essencial que es pensà en aquell moment i que crec que fou la solució fou quan es féu el transvasament del Xúquer-Túria, llavors tots estos pobles del voltant de l'Horta de València i, com dic, fins a Sagunt, varen anul·lar els pous de reg, perdó, els pous d'aigua potable per al poble es varen transformar eixos pous per a suport a l'agricultura i es va beure l'aigua de boca de l'aigua del transvasament del Xúquer-Túria.

Eixa és un poc una història real, eixa és de fa anys, però la contaminació dels aqüífers crec que no es fa de hui per a demà, si no pense, per la poca experiència que jo he viscut en el camp de l'agricultura, que és un tema progressiu.

Cal afegir-li que, abans de l'entrada en la Unió Europea, el tema de l'ús de productes fitosanitaris i d'adobs no tenia un control ni una reglamentació, com existix en el moment actual.
Això suposava, en eixe cas, que n'hi havia un ús, a vegades no adequat, per a poder usar estos adobs o estos productes fitosanitaris que allò, doncs podia i, de fet, perjudicava, en el temps a la contaminació probable de l'aigua.

Quan s'aprengué a fer-se les reglamentacions adequades sobre tot este tema, principalment jo crec que les mesures que aprenguérem a plantejar foren mesures bé, que el resultat és molt lent, però que eren les adequades, no?

Per exemple, nosaltres teníem un problema que era el tema dels productes (pausa) que utilitzàvem per a tractar, per exemple, el que vulgarment diem la Â«mosca de la fruitaÂ».
Eixe producte en Europa estava legalitzat, es podia utilitzar.
No obstant això, no es podia utilitzar en els Estats Units.
Això va suposar que tinguérem una repercussió enorme en l'explotació de les varietats de clementines perquè no podíem exportar, perquè estàvem gastant uns productes que no eren tòxics, s'estaven consumint ací, ací i en Europa, però en els Estats Units estava reglat.

Allò, quina solució tenia?
Perquè, és clar, el tema de no poder exportar els cítrics i els productes que mataven eixa mosca, eren productes que no estaven homologats, aleshores suposa que vàrem fer una cosa que crec que va ser important, que és construir una espècie de -no sé si dir-ho- fàbrica, granja, no sé quin nom exacte pot tindre, però en col·laboració amb la Unió Europea, el Govern d'Espanya i el govern de La Generalitat, es construí en una zona lliure d'eixes contaminacions, com era Caudete de las Fuentes, una fàbrica que es poden produir, al dia, més de deu milions de mosques, el qual, repartides per avionetes, aleshores es fa una lluita contra la mosca amb mosques estèrils, que això suposa que ja no necessitem sulfatar.
Eixa no sulfatar suposa que tenim ja menys risc de contaminar no solament la fruita, sinó l'aigua i tot el que això suposa.
Jo crec que eixe fon un avanç important.

Vostés saben que, a partir d'eixa reglamentació de la Unió Europea, que els controls que es van fer sobre els productes fitosanitaris han sigut molt elevats.
Recordaran tots vostés fa pocs anys -jo crec que fa un parell d'anys- una problemàtica que vàrem conéixer per tots els mitjans de comunicació, que era un tema d'uns cogombres que es varen trobar no sé en quin país europeu -em pareix que era en Anglaterra- que els cogombres s'havien sulfatat amb un producte que era tòxic i, per tant, es detectà.
Allò suposà la paralització de l'exportació de cogombres de tot Espanya.
No va ser de la Comunitat Valenciana i, per tant, jo no tinc detall d'on fora, no?
-es parla que si d'Almeria o d'algun altre punt-, però bé.
Eixe tema era un tema que certament repercutia i tenia el seu problema.

Per tant, el plantejament de la contaminació que hagen pogut tindre els nostres aqüífers a conseqüència de.
.
.
, doncs, al meu entendre, la conseqüència pot ser múltiple.
Jo.
.
.
Possiblement per esta comissió han passat persones més tècniques que jo, que els podran explicar amb més detall estos temes, però el plantejament, per una part, de la industrialització i no depuració.
Això suposava, quan deia no depuració, era no depuració i no claveguerams.
L'aigua de la majoria d'indústries de la nostra comunitat anaven a la séquia i, llavors, els llauradors regaven d'eixa séquia.

Després començaren a construir-se les depuradores.
La construcció de depuradores, doncs bé, a part de la primera depuradora més gran que es féu en València, però en altres molts pobles es feien xicotetes depuradores, i el problema tecnològic d'eixes depuradores no estava aconseguit, el qual significava que es duia l'aigua del poble a la depuradora, però la depuradora no depurava adequadament l'aigua.
Anava a parar a la séquia i tenia un circuit similar, perquè el que depurava la depuradora, de fet, ja en eixos anys era, doncs, els sòlids sobre els líquids, però els líquids, si duien un abocament d'una fàbrica, seguia tenint el mateix tema.

Eixe plantejament és un plantejament real, històric, que ha estat i que, llavors, s'havia de lluitar contra tot eixe plantejament.
Crec que un tema important que es féu és el gran esforç en el món de la depuració.
Era necessari fer eixe esforç en el món de la depuració per la protecció del medi ambient i perquè s'havia també de reutilitzar l'aigua.
Si nosaltres teníem una comunitat en la qual l'aigua és i era escassa, i seguirà sent mentre no es faça el que al final deu fer-se, doncs el tema és que utilitzar eixa depuració és un element bàsic, no?
Eixa depuració que es començà a reutilitzar-se de manera més gran, pel que fa a la depuradora de Pinedo, com vostés bé coneixen, duent les aigües amunt, dur-la a la marjal, que a la fi la marjal puga anar a l'Albufera i els distints plans similars.

En el cas concret que mos ocupa, de la Ribera, el meu antecessor en el lloc de medi ambient, el difunt José Ramón García Antón, vista eixa realitat que s'havia de resoldre, començà un pla de negociació en el tema del Xúquer, perquè calia treballar en distintes direccions.
Una idea primera, com vostés saben, es pensà o es plantejà que de l'aqüífer del Caroig, a on l'aigua no està contaminada, poder fer unes projeccions d'eixa aigua i poder-la dura a la Ribera.
Era un dels temes que més es va treballar i que pareix que tècnicament es pensava que allò era la solució llavors, podríem dir, més adequada, no?

Amb el temps es va vore que pareixia que tenia problemes d'alguna manera.
Que allò no podia ser, o almenys aixina pensaven els tècnics, una solució definitiva.
Sabem que l'ús de l'aigua, i ahí estan les estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística, per exemple, en l'àmbit d'Espanya, en les estadístiques de l'any 2005, el 75% de l'aigua és per a reg, en el conjunt nacional, el 12% per a les llars, i el 13% per a la indústria i servicis.
L'agricultura, i més en esta comunitat, tenia un pes molt important en tots els sentits, per fer una comunitat que fóra productiva, que fóra verda perquè es protegira el medi ambient.

Amb eixa idea, es començà a treballar la idea que l'aigua que es poguera gastar per als pobles de la Ribera fora una aigua procedent, com era la de València, i que abans he citat, del Xúquer-Túria, no?
Això no fon una tasca fàcil.
Per què?
Perquè les concessions fetes en el seu moment per a la construcció del Xúquer-Túria, per al pagament d'eixe canal realitzat pels agricultors, calia fer uns canvis jurídics que havia de fer el Govern d'Espanya, i especialment s'havien de fer en la conca del Xúquer, i que eixos canvis feia falta fer-los perquè allò poguera tirar endavant.

Allò es dugué endavant, després, en l'etapa en la qual jo vaig ser responsable fiu moltes reunions en el Ministeri d'Agricultura, especialment amb el secretari d'estat de l'Aigua, per a impulsar eixe projecte, que costejava majoritàriament la Comunitat Valenciana, però que eren necessàries totes les autoritzacions pertinents del tema per a poder resoldre eixe assumpte.

En qualsevol cas, jo crec que n'hi ha tres coses importants que s'han fet i que hauran de fer-se sempre.
Primer, és el control dels abocaments industrials.
En següent lloc, el control dels productes fitosanitaris.
En tercer lloc, un tema que no és el gran efecte respecte al tema de la Ribera, però sí d'altres parts de la nostra comunitat, que és el tema de les granges i dels purins de les granges.
I després, l'excés d'explotacions dels aqüífers.
L'única solució, al meu entendre, doncs és el transvasament.

Quede a la seua disposició per al que estimen oportú.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Cotino.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, la senyora Gascó, en representació del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Cotino, per vindre a comparéixer a aquesta comissió.

Vosté ens ha contat una història que jo no he aconseguit -potser ho ha dit bé-, però no he aconseguit seguir bé quina part d'eixa història corresponia a la seua gestió al capdavant de la conselleria d'agricultura i quina part era antiga en el temps, perquè ens ha parlat de qüestions importants i de mesures que es varen fer com la creació del centre de Caudete de las Fuentes per a minorar la quantitat de sulfats, o projectes com l'obra del Caroig, que és un projecte que va nàixer molt malament perquè no va escoltar la veu dels tècnics que ja advertien de la impossibilitat de donar disponibilitat a la quantitat d'aigua que el projecte pretenia donar.
Aleshores, és un malbaratament molt greu, de molts diners públics, són diversos milions d'euros, i ací, el que hem aconseguit aprendre, és que va ser una molt mala decisió per part de qui estava al govern en eixos moments.

Ens ha parlat també de l'efecte de la falta de consciència en el passat.
En efecte, el problema encara no s'havia donat, era desconegut per part de tota la societat, però vosté va estar, si no m'enganye, tres anys al capdavant de la conselleria, des del 2004 fins al 2007, i sí que seria interessant saber què va fer vosté al davant de la conselleria bé i què no va aconseguir fer per a frenar la problemàtica dels nitrats.
Entenem que és una problemàtica que no depén de la gestió d'una persona ni en un temps determinat, però sí creiem que tractar de posar una solució real, a banda de pel que fa a la normativa, és un pas essencial.

Per exemple, em pregunte de quina manera la seua conselleria va afrontar possibles soluciones com qüestions que aconsella, per exemple, la FAO, no?
Que, com a solucions, posar impostos sobre fertilitzants perquè no se n'utilitzen tants, l'obligatorietat dels plans relatius als fertilitzants, que això s'ha fet després, amb la normativa s'ha fet al llarg dels anys, però la promoció i subvenció de mètodes més adequats d'aplicació i, sobretot, la promoció de mètodes més sostenibles en la pràctica agrària.
En eixe sentit, saber de quina manera el govern de la Generalitat valenciana, quan vosté estava al capdavant de la conselleria, va tractar no sols de sensibilitzar els llauradors, sinó de promoure un mètode com l'agricultura ecològica.

I finalment, respecte al transvasament que vosté ha defensat històricament, simplement apuntar que la qüestió del dèficit és real, nosaltres tenim una població en augment concentrada en una província, per exemple, com la d'Alacant, amb una pluviometria tan baixa, però també és de veres que el dèficit es dóna perquè hi ha una demanda massa alta respecte a la quantitat d'aigua que tenim.
I em pregunte quin tipus de planejament va fer la seua conselleria, va fer vosté al davant de la conselleria, per a tractar de reduir els usos d'aigua.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, té la paraula el senyor Tormo, en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor Cotino, por su exposición y su comparecencia hoy aquí.

Mire, preparando esta comparecencia suya, me sorprendí con unas declaraciones de usted siendo conseller donde decía que existían unas balsas de almacenamiento que subministraban agua de Alicante a Castilla-La Mancha, lo cual que sorprendió, yo se lo aseguro, porque no lo conocía.
Dice así: Â«Balsas de almacenamiento de agua en la provincia de Alicante, en concreto una de ellas en Villena, que riega en tierras de la provincia de Albacete, lo que demuestra la solidaridad de nuestros regantes.
Â»

Se lo digo por lo siguiente, por cómo ha terminado usted su intervención sobre los transvases.
No es el único en esta sala que es un defensor de los transvases.
No por hacer obras faraónicas o no faraónicas, sino por llevar el agua de donde la hay a donde no la hay.
Yo sé que en esta sala hay defensores de esa política y detractores de esa política.
En cualquier caso también es cierto que vi unas declaraciones suyas sobre que el Ebro vierte al año al mar como veinticinco veces las necesidades de la Comunidad Valenciana.

También ha dicho usted que esta comunidad es deficitaria en recursos hídricos, no de forma coyuntural, sino estructural.
Eso lo añado yo, pero seguramente que usted lo suscribe.
Sin embargo, otras provincias de España, como Almería, han logrado solucionar ese problema con un régimen de lluvias probablemente inferior al nuestro.

Le digo esto porque el régimen hídrico tiene mucho que ver con la contaminación, es decir, cuando conseguimos llenar los acuíferos, cuando conseguimos no tirar de pozos y sí de agua de superficie para suministro, pues los acuíferos no se contaminan y probablemente los cursos de agua tampoco.
Pero el hecho real es que nosotros tenemos un déficit de agua y no viene dado porque a la gente le dé por vivir aquí, que se vive muy bien, sino viene dado porque no se suministra el agua que hace falta.

Ha hecho usted una defensa, no una defensa, sino que ha imputado, digamos, en primera instancia la contaminación de los acuíferos más al sector industrial que al agrícola.
Ya le digo que en esta misma sala, cuando hemos hecho comisión sobre contaminación acuífera, siempre hemos dicho que no criminalizamos a nadie, faltaría más, y mucho menos al sector agrícola, pero el hecho real es que probablemente la contaminación de acuíferos por nitratos sea mucho más imputable a la agricultura que a la industria.

En cualquier caso, las preguntas que yo le planteaba, toda vez que básicamente se ha dicho todo en esta comisión en los últimos meses, es que me sorprendió algunas declaraciones de otros ponentes sobre que, en la provincia de Alicante, de donde yo soy oriundo, no existía prácticamente contaminación de acuíferos.
Hay otras declaraciones suyas del año 2010, donde sí que se manifiesta que en los acuíferos de Elche, Crevillente y Orihuela existía tal contaminación.
Por lo tanto, mi pregunta viene más visto o lo que le pido es una respuesta a este caso concreto, es decir, que usted me diga Â«existeÂ» o Â«no existeÂ».

Otra de las cosas que hemos visto en mi grupo, preparando la comparecencia, es un listado de acuíferos y zonas potencialmente contaminadas o ya contaminadas, que nació con vocación de que disminuyera, y el caso que se daba es que no disminuía el número de acuíferos contaminados, sino que aumentaba.

Y por último, alguno de los ponentes que por aquí han comparecido también decía que en la instalación de depuradoras en la zona, sobre todo en la Ribera, había conseguido controlar la contaminación de esa zona.
Hay una serie de listados de toda la Comunidad Valenciana en la que dice que esa contaminación no solo no remite, sino que se mantiene.
Por lo tanto también quisiera una respuesta suya como antiguo responsable del ramo sobre ese particular.

Y nada más.
Agradecerle su comparecencia.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, el senyor Ponce, en representació del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora consellera.
(Remors) ¡Uy!
Señora presidenta.
(Rient) Todo llegará, todo llegará.

Gracias, señor Cotino, por comparecer en calidad de exconseller de agricultura, también de exconseller de medio ambiente, ¿no?
, aunque aquí viene por los temas concretos de la contaminación de acuíferos.

Usted también, como algún otro compareciente, ha desviado un poco la responsabilidad de la contaminación dirigiéndola un poco hacia la contaminación industrial, ¿no?
, que bueno, que tampoco se ha cuantificado en qué medida esa contaminación industrial pues ha podido derivar en lo que es la contaminación concreta de nitratos, que vienen de donde vienen, quiero decir, de fuentes orgánicas o directamente inorgánicas en el uso de abonos en la agricultura.

En su época como conseller ya estaba aprobado el primer programa de actuación sobre la zona vulnerable, que fue en 2003.
Y lo que me gustaría saber es ¿qué medida bueno, pues, su conselleria estuvo favoreciendo tanto el control de que se aplicara ese plan de actuaciones sobre zonas vulnerables?
¿Cuántas personas tenía dedicadas a esto?
¿Qué inspecciones había para evitar el incumplimiento de las medidas que proponía el plan de actuación sobre zonas vulnerables?
Los mecanismos, vamos, que ustedes aplicaban para asegurar el cumplimiento, porque, como bien se ha dicho y, bueno, todos sabemos, este era un problema que había que atajar y corregir a medio y largo plazo, pero había que tomar medidas ya de forma urgente.

También me gustaría saber si hubo una coordinación con la confederación hidrográfica respecto al cumplimiento de este plan, por ejemplo, el control de que los perímetros de protección en los pozos de abastecimiento cómo se establecía ese control de que se cumplían esos perímetros de protección a los pozos que tienen que subministrar agua a las poblaciones.
Lo mismo que qué controles había para que no se fertilizara en épocas prohibidas, o no se sobrefertilizara.
Pues todos estos tipos de mecanismos que se suponía que estaban más o menos regulados, de qué forma hacía la conselleria que se cumplieran.

Y también, bueno, ya respecto a lo que hemos hablado de los pozos de la Garrofera, esos pozos que se hicieron pensando que iban a ser la solución, pero que ya se alertaba en la Declaración de impacto ambiental del año 2000 que esos pozos no tenían capacidad, o sea, no podía sacarse el consumo que hacía falta en la Ribera de esos pozos puesto que no había el recurso suficiente.
Se iban a sobreexplotar y, por tanto, no podían extraerse de ahí.
¿Por qué se hizo ese hincapié y, al final, se construyeron esos pozos y se gastaron seis millones de euros cuando se sabía que no era la solución?

Y bien, nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació, té la paraula el senyor Cerdán, en representació del Grup Parlamentari Socialista, per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Señor Cotino, le agradezco su presencia, que haya venido aquí aunque la verdad es que no ha aportado gran cosa para ayudarnos a saber qué pasó y qué podemos hacer para que no vuelva a pasar o para minimizar los efectos.

Cuando usted dice que una de las prioridades de los gobiernos en los que ha participado ha sido el agua, pues algunos nos ponemos a temblar porque, desde luego, la única decisión positiva que tomó su partido fue acabar con el trasvase del Ebro.
Lo demás lo dejó un poco peor de cómo estaba, ¿no?
, en esos veinte años.

En este sentido, hablamos de estas cuestiones, de la cuestión del nitrato.
Mire, la sensación que nos queda a lo largo de esta mañana es que había dos cuestiones que había que atajar; uno, evitar el problema de base, que era la contaminación de los acuíferos por nitratos, y otro, garantizar el abastecimiento de las poblaciones afectadas por esa misma contaminación.
Y la realidad es que ustedes han entrado en un juego extraño en el tema de las competencias de qué departamento tenía que velar por la seguridad y la calidad de esas aguas, y se pasaban esa competencia de una conselleria a la otra como quitándose un muerto, lo voy a decir claramente.
Una vez estaba en medio ambiente, otra vez estaba en agricultura y, finalmente, de una manera como ha explicado el conseller esta mañana, pasa a sanidad ya en el último momento.
Es decir, nadie quería hacerse cargo exactamente de quién tenía que controlar la calidad de esas aguas y, evidentemente, lo pagaban los municipios y los ciudadanos de la comarca de la Ribera.

La pregunta es, ¿quién tenía la competencia de velar por la calidad de las aguas en los gobiernos en los que usted participó siendo conseller de lo que fuera?
¿Dónde estaba?
Y, ¿por qué ese baile de la competencia en el control de las aguas?
Porque, desde luego, no nos ha quedado claro.
Lo que sí que nos ha quedado claro es que nadie quería asumir esa responsabilidad.

Con respecto al suministro, ha explicado usted algunas cosas pero, de verdad, que le he entendido poco.
Las actuaciones que se toman para garantizar el agua a estos municipios desde su punto de vista, ¿fueron las acertadas o no?
¿Quién tomó la decisión de abrir los pozos de la Garrofera?
¿Qué coste supuso?
¿Por qué no se tuvieron en cuenta los informes que decían que no había caudal suficiente para que ese pozo y esa inversión fuera factible?
Y desde luego, ¿se tomaron algunas medidas, un plan B, quiero decir, en vez de tomar agua de esos pozos, tomar agua de superficie, bien sea en algún embalse, alguna presa, Tous, por ejemplo, que estaba comprendido en el plan hidrológico de 1998?
¿Se midió de alguna manera el impacto medioambiental que tenía la extracción de esos pozos en algunos parajes protegidos?

Y cuando todo fracasó, porque todo fue un fracaso, más allá de hacer normativa en el 2008, como ha dicho alguna compareciente anterior, de una directiva de 1991, lo cual, en fin, ponerse medallas de lo mismo yo creo que no era muy acertado, una normativa en la que se aplicaba, aunque usted ha apuntado aquí que la responsabilidad, fundamentalmente, o mucha de ella, pudiera ser de la industria, se aplicaba el foco en esas órdenes siempre en el sector agrícola, ¿se tomó alguna decisión más?
Porque si no sabemos lo qué hicieron, si no sabemos el resultado de lo que hicieron, o sí lo sabemos y fue poco, pues sinceramente, difícilmente podremos, para este gobierno y para los siguientes, tomar decisiones que sean, desde luego, bastante más prácticas que las que ustedes tomaron.

Nos da un poquito de luz en este sentido o seguiremos dejando a los municipios de la Ribera en esta situación delicada en la que se encuentran ayer y, lamentablemente, hoy.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Cerdán.

A continuació, té la paraula el senyor Navarro, en representació del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Navarro Caballero:

Sí.
Buenos días, señora presidenta.

Señores diputados.

Señor Cotino, muchas gracias por su exposición y su visión, que para algunos grupos no han entendido o no han querido enlazar, pero luego se ponen a hablar de temas que ni competen a su tiempo de donde estuvo en la conselleria…

Y yo sí que quería decir una cosa previamente.
O sea, su comparecencia de aquí, pues bueno, es más mediática que otra cosa, entre otras cosas porque no se ha pedido la comparecencia de ningún alto cargo anterior a la séptima legislatura.
Usted es el único compareciente, no han pedido la comparecencia de ningún director general.
Sí que pidieron de la séptima y de la octava, el señor Benlliure y el señor Comos.
Y aquí, realmente, lo que les interesa lo que usted le diga, pues realmente, desde mi punto de vista y desde el Grupo Parlamentario Popular, les importa poco.

Aquí sabemos que la responsabilidad es de distintas administraciones.
Aquí no ha aparecido ningún responsable de las confederaciones, ningún presidente, ni ha sido pedida la comparecencia por parte de esos grupos que quieren darle luz a esta comisión.
¿Quieren saber la verdad?
¿Les interesaba lo que pensaban los presidentes de las confederaciones, que da la casualidad que entre el 2004 y 2012 eran gobernadas por el Partido Socialista?
Aquí no han pedido la comparecencia, ustedes, de ningún presidente de esa comisión.

Y realmente, yo sí que tengo una serie de… Luego me parece… No sé si ha sido un desliz, entiendo que sí, que el Partido Popular acabara con el trasvase del Ebro, me parece ridículo y, además, me parece faltar a parte de la verdad, me parece que aquí vale todo.

Yo sí que quería tener algunas preguntas para ver qué me podía decir.
¿Se cumplía la normativa vigente cuando usted era conseller -estamos hablando del tiempo que estamos hablando, que es desde el 2004 al 2007-, se cumplía la normativa?
¿Había coordinación entre las distintas administraciones?
Porque aquí parece que es la administración autonómica la que tenía todas las competencias, pero hay que recordar que la confederación, el estado y las administraciones locales también tenían parte de la misma.

Y yo sí que le agradecería que diera también un poquito de luz a todas esas medidas que se tomaron.
Y yo aquí lo que dicho por activa y por pasiva, ahora ya vamos cambiando, del inicio de las comparecencias a las que tenemos ahora, vamos cambiando ya el talante y el tono que se utiliza, porque antes eran siempre los agricultores, y eran los nitratos, y era el poco control que había, y luego se ha quedado claro que esto no viene ni de la época del PP en el año 2000, en el año 1990, sino que viene, quizás, de años, décadas anteriores, y que realmente la contaminación no está establecida por esos años de gobierno, que es lo que algunos quieren ver.
Aquí lo que está claro es que esa contaminación se produce con anterioridad.

Nada más.
Agradecerle su comparecencia y su exposición.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Navarro.

A continuació, té la paraula, per temps il·limitat, el senyor Cotino.

El senyor Cotino Ferrer:

Moltes gràcies.

Si os parece, voy a intentar contestar (inintel·ligible) … mis posibilidades desde el último compareciente, ¿no?

Vamos a ver, el Programa de vigilancia sanitaria del agua del consumo humano de la Comunidad Valenciana está estructurado en cuatro partes, la primera de las cuales corresponde a la vigilancia sanitaria, quiere decir, el consumo humano es el primer aparte que realiza la administración autonómica y, por lo tanto, en toda mi etapa, esos análisis del agua de consumo se realizaban a través de la conselleria de sanidad en la inmensa mayoría de casos, aparte lo que los propios ayuntamientos pudiesen llevar a cabo.

La segunda correspondía a la administración municipal, que era el control de ese tema, que es el que estaba en contacto con, ciertamente, la conselleria que tenía la competencia del análisis del agua como tal.

Luego, existía un control de los gestores del agua.
Entonces, estos gestores eran tanto, por una parte, los regantes, y por otra parte, las empresas o cooperativas o asociaciones que hacían el tema del agua.

Y todo ello, había una normativa vigente, había un plan en los laboratorios para llevar a cabo toda la analítica según aquella normativa vigente que había.
Si ustedes se leen el resultado de los programas de la vigilancia sanitaria que siguen de manera puntual y precisa en la autoridad sanitaria autonómica, para que puedan quedarse ustedes tranquilos de todas esas inspecciones que se realizaban periódicamente en todo ello.
Por lo tanto, creo que ese control, yo creo que estábamos o debemos de estar todos por igual, ocupados y preocupados, quiero decir, desde un ayuntamiento, a una administración, a cualquier ciudadano, sea del color político que sea, a nadie se le puede ocurrir el que una persona, si el agua realmente tiene una contaminación que puede perjudicar a la salud pública, no existan los controles necesarios y adecuados por parte del personal para que eso se lleve a cabo.
Por lo tanto, yo les puedo decir que, a mi entender, esos controles se realizaban adecuadamente.

Se ha hablado, por parte del señor Cerdán, el tema de… No, perdón, me he equivocado.
El señor Tormo (rialles), ha sido el señor Tormo.
El tema de la balsa de Villena.
Es posible que yo hiciese alguna declaración porque, como usted sabe, si es de Alicante, la balsa de Villena está en un campo lindante con el término municipal del pueblo de al lado, que ya es Albacete, y entonces, yo en alguna declaración, posiblemente dije: Â«Hombre, no importa que la balsa esté situada aquí o que esté situada tres campos más hacia allá.
Lo importante es que dé una solución al conjunto de la ciudadanía, que lo necesita.
Â» El término municipal, o la provincia, o la comunidad, a mi entender, ni en la electricidad, ni en el agua, debe de ser una cortapisa porque, a mi entender, el agua tendrá una solución integral cuando exista una red mallada de transporte de agua, como existe una red mallada del transporte de la electricidad o de carreteras.
Mientras eso no lo consigamos, pues resulta que siempre habrá el sitio deficitario y sitio…

La provincia de Alicante, como usted sabe, es la provincia con más déficit de agua de España, en el sentido de uso agrícola, y que eso, si no se resuelve -parte se está resolviendo por el tema de los trasvases-…, sino el problema es que eso repercute no solamente en la agricultura, sino repercute también en el turismo y en la industria, tan importante en la provincia de Alicante.
Por lo tanto, el planteamiento de que para resolver los problemas hídricos y, especialmente en nuestra comunidad, la provincia de Alicante, a mi entender, el tema de ese mallado de agua, de agua de lluvia, para entendernos, de agua (inintel·ligible) … es necesario trabajar en esa dirección.
Ha sido un tema histórico.
Como les decía anteriormente, bueno, el primer documento que habla de ese planteamiento, al menos que haya estado en mis manos, algunos hablan de alguno muy anterior, pero es un estudio realizado en el año 1938, por lo tanto, es una realidad histórica.
A lo mejor, los avances nos dicen otras cosas pero, a mi entender, hoy por hoy seguimos en ese mismo planteamiento.

Usted me comentaba si los acuíferos de Alicante pueden tener o estaban contaminados.
Mire usted, si yo le dijera sí o no en este momento, le mentiría.
No tengo precisión de algún dato o de alguna analítica que me dieran a mí hace seis o siete años.
No lo sé.
Pero, ¿riesgo?
Pues tienen.
¿Quizás menos que otros?
Es posible, pero tienen el riesgo y, por lo tanto, como ese es un tema tan fácil como sacar el agua mañana, no tiene otro resultado nada más que saberlo en el día de hoy.
Ojalá no lo estén, porque eso sería lo mejor.

Senyora Gascó, mire, la història no acaba ni comença en un dia.
Jo he volgut fer, potser, un xicotet resum de memòria històrica perquè vaig viure la problemàtica de la contaminació d'aigua de l'Horta i llavors, doncs bé, mos va servir per a saber que l'única solució que teníem, a més de controlar perquè no es contaminara més, és agarrar l'aigua del riu.
Per tant, per això li feia jo el tema, no?

Què s'està fent?
Doncs mire, els impostos sobre fitosanitaris no és un impost que puga ficar -bé, potser ara sí que es podrà ficar-, però no és un impost que fica una generalitat.
Perquè, aleshores, què passa?
Se'n va a comprar un el fitosanitari a Albacete o a algun altre lloc i, llavors, el comprarà barat.
Per tant, no és un impost que puga ficar una comunitat autònoma, almenys que jo entenga.

Què és una cosa de les que es posaren en marxa i que s'està fent?
El control de cursos i del carnet de manipulador de tots els plantejaments fitosanitaris.
A través, en el seu moment, de les cambres agràries, posteriorment s'està fent en les cooperatives i en els mateixos ajuntaments o les associacions agràries, eixos cursos perquè qualsevol llaurador que utilitze el tractor per a polvoritzar o les cisternes per a poder tirar l'adob, saber quines coses són les que deu utilitzar i quines són les que no deu utilitzar.
Eixos cursos són reglamentaris, i tant els servicis, especialment de Seprona, per a qualsevol llaurador que va amb un tanc, li controlen si té el carnet o no i va a vore quins consums n'hi ha.

Quan hem de vendre els productes agrícoles hui en dia, la traçabilitat és bàsica.
I, per tant, eixe control del llibre que du qualsevol explotació agrària de què és el que s'ha tirat a eixe camp, doncs es du, perquè si, al final, arriba una fruita de qualsevol tipus, o una verdura, a qualsevol part del món s'ha de saber d'on ha eixit i si realment eixe llaurador ha fet el que tocava fer o no tocava fer.
Per tant, això està reglamentat i es fa.

La qüestió de la Garrofera, que vosté, senyor conseller, em preguntava.
Mire, jo no estava en el govern quan es féu això de la Garrofera, però no crec que fóra un capritx.
Jo pense que, en aquell moment, els tècnics pensarien que era una solució, per la reglamentació que tenia el riu Xúquer i, després, quant a eixa flexibilització que n'hi hagué en el plantejament del riu Xúquer, es pogué fer, ja fora de la meua època, el plantejament actual que és la utilització de l'aigua del Xúquer-Túria.

I, després, jo crec que, com bé ha comentat el senyor Navarro, doncs el plantejament no crec que el debat del transvasament de l'aigua de l'Ebre siga el motiu, ara, de poder adaptar.
Jo encantat de poder parlar d'eixe tema tota l'estona que faça falta, però no crec que siga aixina.
No sé si ha sigut un error, si ha sigut una convicció.
.
.
Bé, no entre en valoracions personals, però el poble valencià coneix perfectament qui ha defés el transvasament de l'aigua de l'Ebre i qui no l'ha defés.
Per tant, només em remet a la història que ahí està.

Bé, al final els diria jo, el plantejament.
.
.
N'hi hagué un acord important que fon solucions, perquè, al final, vostés em deien: Â«Què podem fer?
Â» Al final, una comissió d'este estil doncs té un paràmetre polític, però també havia de tindre un paràmetre tècnic important.
Al final, què es pot fer per a millorar l'aigua de la nostra comunitat?
Este és una miqueta el tema i, essencialment, allò dels municipis de la Ribera.
Doncs, jo crec que, per part del difunt José Ramón García Antón, es va plantejar un acord en el pla de conca, que es tractava de l'ús d'eixa aigua del Xúquer que poguera alimentar tant per a boca, com per a beure i com per a la indústria de tot el que s'oferisca en aquella zona.
Per què?
Perquè eixos brolladors de Massalavés i del riu Verd i de les afluències del Xúquer havien de tindre un canvi per a l'impacte ambiental de forma diferent.
I allò, en eixe pla, que ha d'existir en la conselleria per escrit i, per tant.
.
.
, jo no dispose d'ell, però n'hi havia un projecte ampli, ambiciós de tot allò que havia de fer-se en este tema.
Fon un pla que fon consensuat tant per l'estat, l'estat en l'àmbit de confederacions, com per les comunitats autònomes, i crec que ahí n'hi havia un eix de treball important, i que en eixe eix de treball jo em vaig guiar quan tinguí eixa responsabilitat.

Jo crec que la solució actualment en la Ribera que està operativa, no sé els resultats que està tenint en el moment actual, ho desconec, però pense que poden ser òptims.
Per tant, tenim una línia marcada que, si és l'òptima, hem de seguir i profunditzar en ella.
És el que jo vos deia.
Jo crec que hem de pensar que el plantejament, de tot el plantejament que no siguen contaminants, eixe és un tema important, no?
Eixe plantejament -m'ho han preguntat alguns-, qui controlava això?
Doncs, mire, es controlava de dos maneres, essencialment: es controlava a través dels mateixos llauradors quan venia una aigua contaminada per la séquia, que ho ficaven en coneixement d'extensió agrària o de l'ajuntament del poble i, al final, qui actuava era la Guàrdia Civil a través del Seprona, i després, per part d'un servici en la conselleria d'agricultura, que inspeccionava tant els productes que estaven tirant-se en el camp a peu de tanc, com els productes que es venien en les tendes, si eren els adequats o no.
D'eixe producte s'alçava acta i, per tant, es feien les denúncies pertinents quan algú no estiguera complint allò que tocava.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Cotino.

Amb aquesta compareixença, tanquem la sessió de hui i continuarem els nostres treballs el proper dimarts dia 7 de març amb les compareixences previstes del senyor Luís Eduardo Rosado, exconseller de Sanitat en 2011 i 2012, Manuel Llombart, exconseller de Sanitat en 2012-2015, i el senyor José Ciscar, exconseller d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua en 2012-2015.

Sense més, no hi ha cap incidència, diu el lletrat, amb la qual cosa donem per tancada la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 33 minuts)