Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 7 d'octubre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 15 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 8.
Segona i darrera reunió.**

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre increment de les pensions no contributives, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE núm.
669, BOCV núm.
6).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reprén la sessió.

En primer lloc, donar coneixement a la cambra que ha faltat l'il·lustre senyor diputat En Ramon Berenguer Prieto.
I que ha estat present en la primera, en la segona, en la tercera, en la quarta legislatura, i en esta legislatura també.
Ha estat alcalde de Aspe.
Sentim la seua mort i donem trasllat del nostre sentir als seus familiars.
Com a homenatge i record de qui ha estat el nostre company, mantinguem un minut de silenci.

 

*(Tota la cambra observa un minut de silenci pel diputat)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Presa en consideració de la proposició no de llei sobre increment de les pensions no contributives, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.
Quan vulga.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

En primer lloc volia referir-me al context en què es va presentar aquesta proposició no de llei.
En principi, la data de presentació va ser el dia 10 d'agost, quan el debat sobre les pensions havia adquirit ja molta intensitat, i on resulta que el govern de l'estat no mostrava una capacitat de reacció per a dir que s'anava a fer alguna mesura, s'anava a prendre alguna actitud respecte a este tema.
En eixe moment del debat tan calent de les pensions, on la Junta d'Andalusia havia presentat una proposta per al seu territori; on la Generalitat de Catalunya n'havia presentat una altra, i l'estat no mostrava actitud d'actuar, va ser quan presentar aquesta proposta.

Possiblement si les circumstàncies hagueren anat normalment, haguera arribat un moment en què l'haguérem pogut retirar, perquè ara sabem que sí que l'estat ha actuat d'alguna manera.
Però resultat, que en el debat de la Mesa de les Corts, algunes de les nostres preguntes i alguna de les nostres interpel·lacions s'han tirat arrere ­a nosaltres ens pareix que per motius formals ­i resulta que quan vam arribar a parlar del tema de les pensions, ens vam trobar també, amb sorpresa, que aquest tema havia desaparegut, no s'havia considerat dins de la seua data d'entrada.
Per això és un dels motius pels que vam insistir en què aquesta proposició es tractara en el seu ordre corresponent.

Per tant, nosaltres, en presentar també, en insistir en tractar este tema, estem insistint una miqueta també en què la Mesa de les Corts ha de tindre una certa cura a l'hora d'atendre als grups, que en el nostre cas no estem presents en eixe organisme.
Bé, dit açò passe directament a comentar la proposició no de llei i no gastaré molt de temps.

Nosaltres pensem ­ja ho vam dir ahir i serà un argument que repetirem des d'esta trona més vegades ­que hi ha qüestions que no es poden considerar únicament com una qüestió comptable, únicament com una qüestió de racionalitat econòmica.
En este cas concret el tema de les pensions és clau en este aspecte.
És a dir, és un símptoma que una societat és solidària, que atén a les persones que no estan en eixe moment en una situació de treballar, que atén a les persones que en eixe moment no tenen la possibilitat d'adquirir uns recursos per a la seua vida.
A nosaltres ens pareix que en els ingressos públics s'ha fixat una política restrictiva respecte a este tema de les pensions.
L'única cosa que es pretén és conservar el seu poder adquisitiu, quan resulta que l'acció de l'estat ha portat a reduccions en l'Impost de la Renda de les Persones Físiques, unes reduccions que per a nosaltres són regressives perquè són antidistributives.
És a dir, beneficien més a qui més té.

És en este context que pensem que les pensions no contributives, que són les més baixes, que són per a aquelles persones que per uns motius o uns altres no poden rebre les pensions contributives, estes pensions eren extraordinàriament baixes.
És a dir, creiem que és difícil que amb poc més de mig milió de pessetes a l'any, unes persones, unes famílies, puguen tindre un nivell de vida digne, un nivell de vida adequat a qualsevol persona humana en este context social.
És per això pel que proposem, en esta proposició no de llei, que "les Corts Valencianes facen un esforç per incrementar les pensions no contributives".

Clar, ho fem per un motiu concret, perquè pensem que això s'ha de fer.
I també perquè quan l'estat va recórrer els acords de la Junta d'Andalusia, en el sentit que això fóra competència exclusiva de l'estat, el Tribunal Constitucional no li va donar la raó i va obrir la porta a què les comunitats autònomes també feren accions en este sentit.

Com pense que podem comentar posteriorment, nosaltres estem perquè totes les persones de l'estat tinguen una condició igual davant els poders públics.
Estem pel manteniment d'una caixa única de la Seguretat Social.
Però al mateix temps pensem també que, quan l'estat no actua d'una manera ràpida i eficient, és possible utilitzar els recursos, els mitjans necessaris per a què estes coses milloren.
En això recordem que la mobilització ciutadana va fer que s'aprovara en el 98 esta llei de pensions no contributives; de fet el Partit Socialista aleshores en el poder va tindre una vaga fins i tot per a aconseguir això.
I en este cas concret, pensem que és una bona eina o un bon instrument per aconseguir aquest augment.

Sabem de l'acord que han aconseguit el govern de l'estat i els agents socials per a què estes pensions augmenten per a l'any que ve.
Pensem que és un acord, és un pas, però també pensem que la qüestió no es pot quedar ací.
Una persona no pot viure en menys del salari mínim interprofessional, perquè per això està fixat.
I el salari mínim interprofessional fins i tot és molt reduït respecte al salari medi dels ciutadans espanyols.
Per tant, nosaltres en este acte, el que fem aquí és proposar aquesta proposta de resolució per a què s'inste al Consell a què incremente les pensions no contributives, i que aquesta quantitat puga ser formalitzada a partir del proper 1 de gener de l'any 2000.
És pel que demanem el suport, per a mostrar també que estes cambres poden fer algunes accions per a què l'estat actue.
I sempre, en la nostra manera de veure, mantenint el tema de la solidaritat i la redistribució i la igualtat entre tots ciutadans espanyols.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En esta proposició no de llei hi ha una esmena, la número 1.
326, presentada pel Grup Parlamentari Popular, i per a la seua defensa té la paraula el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar lo que me gustaría, y en nombre del Grupo Parlamentario Popular, es manifestar nuestro dolor, y unirnos al Grupo Parlamentario Socialista, por el fallecimiento del diputado Ramón Berenguer.
A pesar de que era diputado adscrito a las filas del Grupo Socialista, lógicamente era un compañero muy querido por todos los miembros de esta cámara.

En segundo lugar, mi intervención es para defender la enmienda que ha presentado mi grupo.
Una enmienda que lo que pretende es posicionar la política en materia de pensiones que el Grupo Parlamentario Popular, el Partido Popular y el gobierno no solamente está llevando, sino que ha llevado a lo largo de toda su labor de gobierno.
Y lo que usted, señor Cardona, ha planteado aquí, lo que Izquierda Unida, o Esquerra Unida, está planteando con esta proposición no de ley, no es más que lo mismo que está haciendo o que ha solicitado hacer la Junta de Andalucía.
Que para su información no es que el Tribunal Constitucional le haya dado la razón, sino que el Tribunal Constitucional lo que ha hecho es levantar la suspensión del acto administrativo, que es muy distinto.
Y entre otras cosas, lo ha hecho porque ya no tenía ningún sentido mantener la suspensión, porque el señor Chávez, adelantándose a esa posible suspensión, adelantó el pago de esa paguilla, de ese aguinaldo electoral, un mes antes de lo que mandaba el decreto.
Por lo tanto era ilógico mantener la suspensión de ese acto administrativo.

Por lo tanto, usted lo que está planteando aquí, e Izquierda Unida, aunque no lo diga directamente sí que lo plantea indirectamente, está planteando en la Comunidad Valenciana un debate no solamente sobre la naturaleza o la cuantía de las pensiones, sino sobre la unidad del sistema público de pensiones de la Seguridad Social, y sobre la ruptura que podría suponer la absorción o el asumir la propuesta que ustedes están proponiendo.

Y como nosotros pensamos claramente que su proposición ataca directamente a la unidad del sistema, porque desde luego nosotros pensamos que el sistema de pensiones no puede subsistir nunca, nunca, si no es bajo el principio de la unidad.
Usted, con este planteamiento lo que está indicando es que les parece bien que fuera de lo que es un gran acuerdo social como es el Pacto de Toledo, fuera de lo que es un diálogo social como es el que se ha hecho del gobierno con los sindicatos, los pensionistas cobren una cantidad diferente en función de cada comunidad donde vivan.
Y esto, señor Cardona, lo único que hace es romper la unidad del sistema.
Pero no porque lo diga yo, ni siquiera porque lo diga el Grupo Parlamentario Popular en las Cortes, ni el Grupo Parlamentario Popular en el Congreso, ni el Grupo Parlamentario Popular en el Senado, ni siquiera porque lo diga el gobierno, sino porque lo dicen los propios sindicatos, que lo manifiestan en ese acuerdo que ha firmado con el gobierno para revalorizar todas las pensiones, contributivas y no contributivas; dentro de ese acuerdo abogan por mantener un criterio unitario, la unidad del criterio para la distribución en España de las pensiones.

Pero además también lo acaba de decir el propio Consejo de Estado.
El propio Consejo de Estado, que es el máximo órgano consultivo del gobierno y del estado, afirma en un dictamen que las comunidades autónomas no pueden romper nunca la uniformidad de las prestaciones no contributivas en todo el territorio español, y señalando que esa ruptura es contraria al orden constitucional.
Pero también el Tribunal Constitucional, desde hace varios años, y no como usted ha parecido indicar en su afirmación, lleva afirmando que la Constitución lo que hace es reservar una serie de competencias para el Estado en materia de Seguridad Social; competencias, o reserva de esas competencias, que no tienen otro objeto que mantener la unidad del sistema español de Seguridad Social.

El Tribunal Constitucional establece que existe un reparto competencial entre el Estado y las comunidades autónomas, que este reparto lo que viene a manifestar es la garantía de la unidad del sistema y que las facultades de las comunidades autónomas en cuanto a Seguridad Social la pueden tomar mientras no ataquen a esa unidad del sistema, mientras no establezcan directa o indirectamente desigualdades entre los ciudadanos españoles.

En fin, lo que se nos está diciendo desde las fuerzas sociales, lo que se nos dice desde el Consejo de Estado, lo que se nos dice desde el Tribunal Constitucional es que la sociedad española ­lo que nos está pidiendo la sociedad española ­solicita una subida unitaria de todas las pensiones contributivas y no contributivas.

Y la verdad es que, señores diputados, señor Cardona, la mayoría de los españoles, y la mayoría lógicamente de los valencianos, considera que todas las pensiones deben ser iguales en toda España y que al presentar, y ustedes al mantener, esta proposición no de ley, Esquerra Unida lo que está haciendo en la Comunidad Valenciana es atacar ni más ni menos el principio de igualdad.

Y lógicamente si estuviéramos hablando de una comunidad con un gobierno claramente irresponsable, como otros gobiernos autonómicos están haciendo, el gobierno de Eduardo Zaplana también podría haber adoptado estas medidas que usted plantea.
Medidas claramente electoralistas y que a la larga lo único que hacen es perjudicar los intereses de los pensionistas y que además atentan directamente contra el modelo de estado establecido en el titulo preliminar de la Constitución Española.

Pero nosotros lo que no queremos es que haya pensionistas de comunidades ricas con pensiones altas y que haya pensionistas de comunidades pobres con pensiones pobres.
Nosotros lo que queremos es que todos los pensionistas, haciendo lógicamente especial hincapié en los pensionistas valencianos, tengan pensiones dignas, que todos los pensionistas vean año tras año revalorizado su poder adquisitivo, que los pensionistas crean en un sistema estable que garantice sus pensiones, pero que además también asegure las pensiones de los que, como nosotros, estamos esperando o deseamos en un futuro poder llegar a cobrarlas.

Porque la verdad, señora Cardona, su propuesta a priori no es una propuesta creíble.
No establece ni cuantifica cuánto debe dar el gobierno valenciano a esa paguilla a los pensionistas, ni además si va a ser sostenible a lo largo del tiempo.
Es una propuesta sumamente peligrosa, es una propuesta que introduce un elemento desalentador entre los afiliados a la Seguridad Social, porque lo que hace es discriminar a los pensionistas no contributivos frente a aquellas personas que habiendo cotizado durante muchos años a lo largo de su vida y recibiendo una pensión pequeña, escasa, no van a recibir ningún incremento porque usted en su propuesta no propone ningún incremento para esas pensiones.
Y, además, es una proposición que puede vulnerar claramente y que puede atentar claramente las competencias, la Constitución, que establece las competencias en materia de pensiones entre el Estado y las comunidades autónomas.
Además lógicamente de introducir un importante factor de oportunismo político.

¿Qué es lo que ha hecho el gobierno del Partido Popular?
Usted lo ha apuntado sin querer o sin atreverse a entrar en la materia.
El gobierno del Partido Popular ha llegado a un acuerdo con todas las fuerzas sindicales mayoritarias, ha llegado a un acuerdo por el cual, dentro de lo que se denomina el Pacto de Toledo, que usted sabe que es una reflexión serena sobre la situación de las pensiones en este país, es una reflexión serena sobre cómo debe avanzar el sistema de pensiones, han creado y han hablado de que las pensiones en este país, las pensiones mínimas, las contributivas y no contributivas, deben incrementarse y que se deben incrementar por encima del IPC.

Y por eso en los presupuestos del año 2000, la dotación para pensiones crece un 5,5%, y crece para las no contributivas y las contributivas, garantizando que pensiones de las que ahora estamos hablando aquí se puedan ver aumentadas y garantizando además que las pensiones de nuestros hijos, de todos los que algún día aspiramos a ser pensionistas, se vean aseguradas por la dotación inicial de 60.
000 millones de un fondo de reserva.
60.
000 millones, además, que proceden de un saneamiento serio y riguroso que durante 3 años la Seguridad Social ha estado experimentando gracias a la gestión del Partido Popular, hasta tal punto que ya en el año 2000 va a experimentar un superávit de 90.
000 millones de pesetas.
Y lógicamente saneamiento que se ha conseguido gracias al esfuerzo de la sociedad española, y especialmente de la sociedad valenciana, en la generación de empleo.
Dos millones de personas más cotizando a la Seguridad Social desde que el Partido Popular asumió el gobierno de la nación, y doscientas y pico mil personas más en la Comunidad Valenciana, 208.
000 concretamente en la Comunidad Valenciana, cotizando a la Seguridad Social y contribuyendo a las pensiones de nuestros mayores.
Y todo esto, además, incrementando año tras año el poder adquisitivo de nuestros pensionistas.

Por lo tanto, señor Cardona, nosotros le invitamos a que sea responsable, no con nosotros lógicamente sino con la situación de los pensionistas, que se podrían ver gravemente perjudicados por el mantenimiento del texto, tal y como usted lo plantea.
Lógicamente nosotros, si usted no acepta nuestra enmienda y decae y en la siguiente proposición no de ley tampoco se ve afectada, seguiremos manteniendo nuestra proposición no de ley, porque creemos que ese es el camino correcto y que garantiza la equidad, la unidad y la solvencia del sistema de pensiones.

Mi grupo parlamentario ha presentado esta enmienda para garantizar precisamente todo aquello contra lo que nosotros creemos que atenta su proposición no de ley.
Nuestra enmienda defiende un sistema de pensiones iguales para todos los pensionistas en cualquier comunidad autónoma y un sistema de pensiones que sea tal y como lo establece la Constitución Española.
Una enmienda que considera que la constitución de un fondo de garantía, tal y como se establece en las recomendaciones del Pacto de Toledo, es la mejor garantía para el pago de las pensiones futuras.
Y además aconseja, tal y como se ha hecho dentro del marco del diálogo social, la mejora de las prestaciones de menor cuantía, de todas las prestaciones, repito.

Y le tengo que decir que, exactamente como lo que plantea nuestra enmienda, se presentó un texto exactamente igual en la Asamblea de Murcia, un texto que lógicamente recogía todas las afirmaciones que yo he hecho aquí.
Y ese texto, que era exactamente igual que este, fue aprobado por unanimidad en esa asamblea, en ese parlamento autonómico, con el apoyo, por cierto, también de su grupo.

Por lo tanto, nosotros creemos que es el momento de tomar las decisiones que nos corresponden, cuando nos corresponden y en el ámbito que nos corresponden, y que lo hagamos de forma reflexiva, serena, seria, buscando lógicamente el máximo consenso dentro de esta cámara y fuera de ella.
Y lo que pretendemos desde el Partido Popular con esta enmienda es que se consolide ese sistema, pero sobre todo lo que pretendemos es lo que se merecen los más de 700.
000 pensionistas valencianos que hoy perciben una pensión y los más de 3 millones de posibles pensionistas valencianos que en un futuro la podrán percibir.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Té la paraula el diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor president.

Nosaltres pensem que en el tema de les pensions queda molt cosa per a fer.
Jo sí que he reconegut explícitament aquí en esta trona que el pacte entre el govern de l'Estat i els agents socials ha sigut positiu.
I, a més, consideren que és un pas necessari.
Ara, també li podem dir que el considerem un pas molt curt.
Realment esta proposta s'hi va presentar abans d'això, igual com la proposta de la Junta d'Andalusia, i que pensem que la presentació d'estes propostes han tingut alguna cosa a vore per a assolir eixos acords.

Per tant, nosaltres no critiquem en este moment que el govern espanyol haja aconseguit un acord amb les forces socials, sinó que estem d'acord amb això.
Demanem que es continuen els passos en eixe sentit, perquè les pensions en tot l'Estat espanyol no sols han de tindre un tracte igual, sinó que a més haurien de ser molt més altes per a justificar el nivell de vida.
És a dir, no sols està el tema de l'igualtat sinó que està també el tema de la justícia i està el tema de la distribució del creixement.
És a dir, es repeteix continuadament allò que "España va bien", es rebaixa l'impost de la renda, es rebaixen determinats impostos que beneficien a una classe molt determinada, i resulta que la gent que està en pitjors circumstàncies no rep la seua part corresponent a eixe augment i a eixe creixement.

Per tant, la qüestió de l'igualtat ens agradaria que quedara sempre defensada, però per a aconseguir que siguen més altes, més justes i es distribuïsca és el motiu de presentar aquesta moció.

No podem acceptar la seua esmena perquè és una esmena.
És a dir, en el moment que fóra una proposició no de llei, en el moment que fóra una moció independent discutiríem sobre ella.
En este cas concret, el que passa és que no hi ha cap referència a la nostra proposició en la seua esmena, i eixe és el motiu pel qual no podem acceptar-la.
Nosaltres estem disposats a parlar, estem disposats a arribar a consens o acords o estem disposats a arribar a redaccions que satisfaguen als distints grups d'esta cambra, però en este cas concret, en no fer cap referència a la nostra moció, no podem acceptar-la.

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Cardona, lógicamente no compartimos su argumentación, el rechazo de la enmienda.

Usted dice que lo que ha hecho el gobierno es un paso corto.
Yo consideraría un paso corto peligroso, un paso al vacío, el aprobar una propuesta que sólo comprende el aumentar las prestaciones, las pensiones de aquellos pensionistas no contributivos, porque eso en la práctica supondría marginar a las personas que año tras año han estado cotizando y que reciben pensiones pequeñas.
Y si usted lo que hace es única y exclusivamente incrementar a los pensionistas las pensiones no contributivas, al final habrá personas en este país que si reciben exactamente lo mismo en una pensión por cotizar que por no cotizar, lógicamente se estará premiando el no cotizar.
Y ese es el paso que usted pretendía dar con esa propuesta.
Nuestro paso es un paso muchísimo más amplio, se amplían las prestaciones sociales para todos los pensionistas, para las prestaciones mínimas, para las contributivas y para las no contributivas.

Y lógicamente tampoco comparto la argumentación típica y tópica sobre la rebaja de impuestos, sobre el beneficio fiscal para determinados colectivos.
Usted sabe perfectamente a quién ha beneficiado la rebaja en el impuesto sobre la renta.
Ha beneficiado no solamente a las familias y a los trabajadores, sino especialmente a los pensionistas.
Hay en la Comunidad Valenciana 341.
000 pensionistas que antes pagaban impuestos sobre la renta por tener una vivienda y que con esta reforma no van a pagar una sola peseta por tener vivienda.
Hay exactamente 66.
386 pensionistas en la Comunidad Valenciana que van a pasar de pagar impuestos a no pagar absolutamente nada.
Eso, según usted, es beneficiar a determinados colectivos.
Yo le digo que sí, a los colectivos más bajos.

Pero además usted dice que no puede aceptar nuestra enmienda porque no hace referencia a su proposición no de ley, y lógicamente sí que hace referencia, pero no hace referencia a lo que usted plantea, que es que el Gobierno Valenciano pague o incremente las prestaciones más pequeñas de las pensiones no contributivas.
No lo podemos hacer porque estamos a favor de aumentar todas las prestaciones mínimas, contributivas y no contributivas, y lógicamente hacerlo dentro del diálogo social y dentro del Pacto de Toledo, que es lo que a usted se le ha olvidado.

Y en definitiva, a mí también me gustaría plantear un tema encima de la mesa.
El Gobierno Valenciano no solamente puede beneficiar a los pensionistas, a los mayores de nuestra comunidad, subiendo las pensiones no contributivas; el Gobierno Valenciano, con la política que está haciendo, lleva cuatro años beneficiando a la tercera edad en la Comunidad Valenciana, haciéndolo a través de deducciones fiscales en su tramo autonómico en el impuesto sobre la renta, dando este año 2.
510 millones de pesetas en pensiones asistenciales, destinando 30.
000 millones de pesetas a un plan gerontológico que va a mejorar la calidad de vida de todos los mayores de nuestra comunidad, construyendo más centros para la tercera edad que nunca.
En el año 95 había 4.
000 plazas, en el año 99 hay más de 8.
0000.

Por lo tanto, señor.
.
.
Ramón, y discúlpeme, yo lo que le diría es que la demagogia en el tema de pensiones es peligrosa, que las políticas de ayuda a los mayores y a la tercera edad no solamente se hace en vía a las pensiones.
Sí que es el elemento más indicativo, pero yo le diría que este gobierno ha puesto el acento en la ayuda y en la protección de los mayores, como manifiestan año tras año las dotaciones presupuestarias que destinan los presupuestos de la Generalitat Valenciana.
Y le diría también que nuestra propuesta tendría que haber sido aceptada, ustedes deberían haber aceptado nuestra enmienda, porque realmente no beneficia solamente a un grupo reducido de pensionistas sino que beneficia a todos los que reciben prestaciones mínimas.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Costa.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sóc conscient que la política social i la política de la tercera edat i la política.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, un moment, senyor Cardona.
*(Remors)* Té vosté la paraula ara.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sóc conscient de tot això, sóc conscient que cal una política activa.
Ahir vam parlar del tema amb la consellera de Benestar Social, i pense que moltes voltes també es gasta la tercera edat d'una manera demagògica quan es parla de totes les coses que es fan per ells o es considera eixa tercera edat daurada i tot això, quan realment hi ha persones en circumstàncies molt difícils.

En este cas concret jo simplement insistisc en el tema de la justícia i en el tema que iniciatives com esta han aconseguit que l'estat puga arribar a un acord com eixe.
Si no hi haguera hagut iniciatives com estes a la millor encara estaríem simplement ancorats en allò que dia el Pacte de Toledo, i d'alguna manera este govern, en fer este acord, ha suposat una millora.
El fons a què vosté ha fet referència, a què fa referència la seua esmena, de reserva per a garantir el pagament de pensions, ja estava en el Pacte de Toledo, però resulta que fins que no ha arribat una mobilització, una pressió inclús de les comunitats autònomes en eixe sentit, no s'ha decidit ficar-lo en marxa.
El tema que les pensions milloraren per damunt d'allò que era simplement el poder adquisitiu, que hi haguera un repartiment d'esta riquesa que diuen que estan creant i que hi ha, no s'haguera aconseguit si no hi haguera hagut estes pressions.

És per eixe motiu pel qual el 10 d'agost, fa molt de temps, vam presentar esta proposta.
Per tant, ara en este moment les circumstàncies han canviat.
Sóc conscient d'això.
I a més han canviat d'alguna manera a millor, també sóc conscient d'això, i li ho he dit, ha sigut un pas cap avant.
Però nosaltres seguim mantenint esta proposta com una prova en principi del fet que nosaltres podem presentar totes les propostes que volem ací a esta cambra i la cambra les ha de discutir, i com un senyal que a vegades les accions a nivell de comunitat autònoma aconseguixen canvis a nivell de govern de l'estat, que en este cas ha sigut positiu i ens alegrem per això.

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Pel grup que no ha presentat esmena, el Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula la il·lustre diputada Josefa Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Hola.
Bon dia a tots.

President en funcions, membres de la Mesa, senyors i senyores diputats.

Nosaltres anem a fixar la posició respecte la proposició no de llei que Esquerra Unida ha presentat.

En principi, nosaltres anem a votar que sí a la proposició no de llei que presenta Esquerra Unida per dos motius: En primer lloc, perquè trobem que la proposició és important, i en segon lloc, perquè queda recollida ideològicament en la proposició no de llei que nosaltres presentàrem el 28 d'agost.

La necessitat de pujar les pensions mínimes és una demanda social, i el govern central així ho ha reconegut quan ha pujat les pensions a nivell central.
Els socialistes sol·licitem l'augment de les pensions mínimes en un moment definit pel govern de bonança econòmica, on ha fet expressions d'això com és la despesa a les companyies elèctriques i la disminució dels ingressos per l'Irpf.

Els socialistes demanem que les pensions pugen en el temps més breu possible, per la necessitat, primer, dels pensionistes, i perquè volem evitar l'efecte mediàtic que podria suposar que les pensions es pujaren després de ser aprovats els pressupostos i després dels tràmits administratius que haurien de seguir i foren pagades en el mes d'abril, pròxim a les eleccions generals.

Valorant que la democràcia és el reconeixement de les diferències, però això sí, sense incloure's les desigualtats, volem que en la realitat dels valencians siga efectiva, realitzant un reequilibri cap a les pensions més baixes.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Tornar-li això d'"en funcions", portaveu en funcions, moltes gràcies.
*(Rialles)*

El senyor Ramón Cardona té la paraula.
*(Remors)* No ha demanat la paraula el senyor Cardona.
Senyories.
.
.
*(pausa llarga)* 

Senyories, la presidència havia cregut oportú, a més de fer la crida per als diputats, esperar un moment perquè s'incorporaren tots i exerciren el seu dret de vot.
Per això ha sigut eixe minut o dos minuts.
Supose que els haurà paregut perfecte.

Per tant, comencem la votació.
S'inicia la votació.
El resultat de la votació és el següent: 42 vots negatius, 37 positius, cap abstenció, i presents hi ha 79 diputades i diputats.
Per tant, queda rebutjada.

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre increment de les pensions que estiguen per sota del salari mínim interprofessional, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Per a la seua presentació i defensa té la paraula.
.
.
*(S'interromp la gravació)* L'il·lustre diputat senyor Torres té la paraula.

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre increment de les pensions que estiguen per sota del salari mínim interprofessional, presentada pel GP Socialista-Progressistes (BOCV núm.
736, RE núm.
6).***

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Como ustedes saben, la Ley de presupuestos generales del estado para 1999 estableció una subida del 1,8% para las pensiones, porcentaje que equivale a lo que el gobierno preveía que iba a subir el coste de la vida para el presente año, previsión que estamos viendo en este momento que efectivamente ha quedado ya desfasada.
Ello ha significado que los incrementos de las pensiones oscilen entre la ridícula cifra de 303 pesetas para las pensiones de orfandad, 675 para las pensiones no contributivas y 1.
190 para las pensiones de mayores de sesenta y cinco años con cónyuge a cargo.
Por tanto, cerca de 3 millones de pensionistas han visto en el presente ejercicio cómo sus pensiones crecían en esas cantidades tan exiguas.

Desde la misma discusión de los presupuestos generales del estado hasta la actualidad, el Partido Socialista ha llevado a cabo diversas iniciativas, tanto en las Cortes Generales como en los parlamentos autonómicos, dirigidas especialmente a tratar de mejorar la situación de este importante colectivo de personas, de forma y manera que pudiesen incrementarse sus pensiones durante el presente ejercicio.

Sin embargo, nos hemos encontrado con la sistemática negativa y la frontal oposición del PP, no solamente a tratar sobre el tema, sino, por supuesto, a conseguir este incremento.
En esta línea, en nuestra comunidad presentamos una proposición no de ley, en marzo de 1999, y otra posteriormente en agosto, que es la que es objeto de debate en este momento.

Todas las iniciativas que hemos presentado tenían el mismo objetivo: pretendíamos que se lograra una justa redistribución de la riqueza, pretendíamos hacer partícipes, a todos los ciudadanos, de la recuperación económica, generalizada en toda Europa, y que se está produciendo también en este momento en nuestro país.
Pero no gracias al gobierno, sino gracias fundamentalmente al esfuerzo realizado en años anteriores, por el anterior gobierno, y especialmente por los sacrificios de los trabajadores y de los pensionistas.

En definitiva, con todas estas iniciativas lo que pretendíamos es hacer efectivo el principio de la solidaridad, y hemos dedicado mucho tiempo y esfuerzo a esta cuestión, porque día a día estamos siendo testigos de cómo, en muy poco tiempo de gobierno, el Partido Popular está quebrando el principio de la solidaridad, y está instaurando en nuestro país el principio de la insolidaridad.
Y me explico.

A nivel nacional no han tenido ustedes empacho en publicar a los cuatro vientos aquello de "España va bien", pero sin embargo se niegan sistemáticamente a hacer partícipes de ese supuesto bienestar a un amplio grupo de ciudadanos, especialmente a aquellos que menos tienen.
Si "España va bien", y repito los argumentos anteriores, para disminuir determinados impuestos y para bajar las retenciones a las rentas más altas, por importes cercanos a los 700.
000 millones de pesetas, ¿es acaso imposible afrontar un coste de 80.
000 millones de pesetas, para elevar en 2.
000 pesetas mensuales las pensiones que están por debajo del Salario Mínimo Interprofesional durante el año 1999?
Si "España va bien" para regalar a las eléctricas más de un billón de pesetas que todos los ciudadanos, incluidos los pensionistas, vamos a tener que pagar en nuestro recibo de la luz durante los próximos años, ¿no es posible elevar las pensiones asistenciales por encima del IPC?

La filosofía que ustedes han aplicado a nivel nacional es muy clara: favorecer a unos cuantos en perjuicio de los que menos tienen, y redistribuir la riqueza, por lo tanto, hacia esos que más tienen, con lo que, de manera sistemática, se está quebrando el principio de la solidaridad.

Y a nivel autonómico, ¿qué voy a decirles a ustedes de la política que desarrolla el PP en nuestra comunidad?
Dicen ustedes sin el menor rubor que nuestra comunidad es la locomotora que impulsa el desarrollo y el progreso de todas las regiones de España, casi del mundo entero.
Pero más bien nosotros pensamos que ustedes son, o que nuestra comunidad es, un tren, pero completo.
En primera llevan ustedes a sus amigos, que son bastante pocos y que van cómodamente instalados.
Ahí va algún que otro cantante con el riñón protegido ­y valga el eufemismo ­a nuestra costa; que no está pagando aquí sus impuestos pero que sí recibe del Consell multimillonarias gratificaciones.
Muy superiores, por supuesto, a lo que costaría subir mínimamente, como en Andalucía, las pensiones no contributivas.
Ahí va también en primera algún que otro empresario, bien informado, por supuesto, que ha obtenido pingües beneficios relacionados con Terra Mítica y sus alrededores.
*(Remors)*

Y por cierto, que creo que tendrán ustedes que ampliar las plazas de primera, para dar cabida a la innumerable legión de altos cargos que están nombrando, en todos los gobiernos en donde ustedes tienen el poder.
Por cierto, que se contradice total y absolutamente con su promesa electoral.
El PSOE tenía muchísimos cargos, sobraban la mitad, sobraban miles de altos cargos en el gobierno.
Y sin embargo ustedes ahora, cada día, van incrementando con cifras nunca habidas hasta la actualidad el número de altos cargos en todas aquellas instituciones en las que ustedes gobiernan.

Pero la mayoría, o un grupo importantísimo de ciudadanos valencianos, están viajando en el furgón de cola; díganselo si no a todos aquellos que están percibiendo pensiones por debajo del Salario Mínimo Interprofesional y que son cerca de 300.
000; díganselo si no también a los miles de afectados por su medicamentazo, en su mayoría enfermos crónicos; o también a las jóvenes parejas y matrimonios que han visto cómo en el último año sus esperanzas de poder comprar una vivienda se evaporaban, porque han crecido en sus precios por encima del 12%; o también, y pueden leerse el informe de Bancaja, al cerca del millón de personas que se pueden considerar en situación de pobreza que existen en este momento en la Comunidad Valenciana.

Por eso, porque ustedes han instaurado el principio de la insolidaridad en sus actuaciones, el Partido Socialista ha introducido el debate sobre las pensiones durante el ejercicio de 1999 con el objetivo de tratar de favorecer a los más necesitados.
Y quiéranlo o no, se han formado dos frentes: de un lado los socialistas, los progresistas, los agentes sociales, que defienden la solidaridad y la redistribución de la riqueza ­por cierto, frente al que se ha unido recientemente algún socio de gobierno del señor Aznar ­y de otro lado, el PP, que se ha opuesto frontalmente a cualquier incremento de las pensiones.

Recientemente el gobierno ha dado su brazo a torcer.
Ha sucumbido ante la presión de una opinión pública, que ha demostrado ser mucho más solidaria y concienciada con la necesidad de distribuir los recursos que los dirigentes del Partido Popular.
Pero aún así, el gobierno del PP se quiere salir con la suya.
Quiere privar a los cerca de tres millones de pensionistas que están por debajo del Salario Mínimo Interprofesional del incremento que por justicia les corresponde durante el año 1999, dilatándolo para el año 2000.

Nos alegramos de que el gobierno haya rectificado su posición de siempre de no subir las pensiones, y a la vez nos preguntamos cómo es posible que el gobierno del PP, que nos ha llamado al Partido Socialista irresponsables, temerarios, que ha afirmado que la propuesta que hacíamos al principio del año llevaría a la quiebra de la Seguridad Social, que era una propuesta meramente electoralista, si todo eso era cierto, ¿cómo es posible que ahora lance el gobierno, de cara al año 2000, una propuesta similar a la del Partido Socialista en cuanto al coste global?
¿Tanto han cambiado las cosas en unos días, en unos pocos días, para que haya ese cambio de actitud?
Este cambio de actitud nos hace pensar que, o bien ustedes faltan descaradamente a la verdad en este momento con esa propuesta, o son unos irresponsables, pues creyendo que esa medida puede perjudicar la estabilidad de la Seguridad Social, sin embargo la han adoptado para el año 2000.

El Partido Socialista desconfía de este cambio de actitud, porque estamos seguros de que no es el resultado de una reflexión, ni tampoco de la aplicación del principio de la solidaridad.
Ustedes se han visto forzados a tomar esta decisión, porque han perdido la batalla ante la opinión pública, quiéranlo o no.
Y para más inri les ha abandonado su socio catalán, y sin el socio catalán difícilmente podrían ustedes aprobar los presupuestos generales para el año 2000.

El Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas, por lo tanto, va a mantener esta proposición no de ley que pretende que las pensiones que están por debajo del Salario Mínimo Interprofesional tengan un incremento superior al IPC en el presente ejercicio, al igual que las pensiones no contributivas y asistenciales.
Y la mantenemos.
.
.
a pesar de que algunos nos han pedido su retirada, porque estamos acostumbrados a ver cómo la incoherencia y la falta de criterios firmes, con respecto a determinados problemas importantes de la nación, en todos esos temas es frecuente que el Partido Popular no mantenga actitudes firmes, sino que vaya cambiando de un momento a otro de opinión, según las circunstancias.

Han pasado ustedes muy fácilmente de reducir el número de altos cargos en sus promesas electorales a elevarlos en la práctica hasta cantidades jamás conocidas.
Han pasado ustedes de rechazar de plano el medicamentazo a poner en marcha el de mayor incidencia y coste social y económico.
Por lo tanto, les pedimos su voto afirmativo, porque lo que es factible realizar para el año 2000, pensamos que también puede realizarse en el año 1999, aunque no sea un año de elecciones generales.

Gracias.
*(Remors)*

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

En esta proposició no de llei hi ha una esmena, la número 1.
325, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Torres, al inicio de su intervención usted hacía una referencia a la previsión de inflación.
Usted decía que la inflación prevista para el año 99 era del 1,8, y que esa previsión no se había visto cumplido, y que era una pérdida, lógicamente, para los pensionistas españoles y valencianos.
Pero usted parece ser que todavía no se ha enterado, que este gobierno ha garantizado el poder adquisitivo de los pensionistas por ley.
Y además ha eliminado la cláusula de devolución, que si el IPC iba por debajo de la subida salarial de las pensiones, tenían que devolver ese dinero los pensionistas al estado, pues este gobierno eso también lo ha eliminado.
Y cada vez que el IPC sube por debajo de las previsiones, los pensionistas han ganado en este país.
Cosa que nunca ocurrió con ustedes.

Pero, en primer lugar, yo creo que ustedes mantienen esta proposición porque es una clara huida hacia delante.
Ustedes lo que hacen es simplemente lanzar una propuesta para huir hacia delante.
Y eso lo hacen, y yo creo que aún tienen tiempo de entrar en cordura, de eliminar esa enajenación política transitoria que últimamente les ha abordado, y plantear qué es lo que quieren hacer.
Porque esta proposición, al fin y al cabo, lo único que está haciendo, o lo único que pretende hacer el Partido Socialista con esta proposición es ocultar su pasado.

Usted ha dicho una serie de discursos típicos, de los amigos, primera.
.
.
En primera aquí sólo van los miles de valencianos que han conseguido empleo gracias a las políticas del Partido Popular, no los amigos del Partido Socialista.
Porque amigos nuestros habrá muchos, pero ninguno en la cárcel como los suyos, ninguno.
*(Remors.
Protestes)* Pero además, *(remors)* pero además, ustedes, con esta proposición no de ley, lo que intentan es ignorar algo que es una constante a lo largo de toda la política social del Partido Popular, que en este caso concreto los tiempos pasados no fueron mejores, señor Torres.
Los tiempos pasados no fueron mejores.

Ustedes intentan ocultar con este tipo de proposiciones que se plantean presentar por toda España un pasado de aumento del paro, un pasado de disminución de afiliaciones a la Seguridad Social, un pasado de incremento progresivo del déficit en el sistema de pensiones de la Seguridad Social, un pasado de recortes de pensiones.
Política social, señor Torres, recorte de pensiones, año 85, Partido Socialista, huelga general en toda España; política social del Partido Socialista.
Ustedes plantean ocultar un pasado de incertidumbre y de intranquilidad que tenían nuestros mayores con su política de pensiones, señor Torres.

Y yo sé que es muy difícil pedirles coherencia.
Hace unos meses, el señor Borrell, su flamante candidato, decía, "no, señores ­en el parlamento, con papel en mano ­es que la Seguridad Social está en quiebra, un billón de agujero que le han hecho ustedes, señores del Partido Popular".
Hace unos meses el señor Borrell, y hoy resulta que el señor Almunia, dice, como usted ha hecho, "buena marcha de la economía, la economía va magníficamente, el sistema está saneado".
Hombre, o bien ha sido un saneamiento milagrosamente rápido, y es cierto que el Partido Popular gestiona mucho y bien, pero milagros no hacemos, señor Torres, milagros no hacemos.
Y eso ha sido una clara descalificación a la labor de oposición en esta materia que ha realizado el señor Borrell, su anterior jefe de filas.

¿Y que nos intenten a nosotros dar lecciones en esta materia?
Podremos recibir de muchos partidos, pero ¿de ustedes?
De ustedes no podemos recibir ninguna lección en esta materia, señor Torres.
Ninguna.
¿Cuál es su modelo?
Un modelo sin acuerdo social.
Cuando se ponía a hablar el Partido Socialista de pensiones es porque le habían convocado una huelga general, cuatro huelgas generales.
Un pasado de recorte de pensiones.
Ya lo he dicho, su candidato Almunia, año 85, recorte de pensiones, huelga general.
Un pasado de incremento de parados y de descenso de cotizantes a la Seguridad Social, en su gestión 1.
300.
000 más ciudadanos, que antes estaban trabajando, se fueron al paro.
Política social, señor Torres.
*(Remors)* Y, además, un pasado donde se incrementaba continuamente, continuamente, todos los años, el déficit de la Seguridad Social.
Nos dejaron la Seguridad Social con más de medio billón de pesetas de agujero.
Pero, sobre todo, un modelo basado en el miedo, señor Torres, basado en el miedo, el miedo que le metían a nuestros mayores.
Un modelo basado en la máxima *(aplaudiments en un sector de la cambra)* de que el fin justificaba los medios, de que da igual costara lo que costara, que lo único que les interesaba era mantenerse en el poder y utilizar la famosa frase: "cuidado, votarnos a nosotros, que si vienen los del PP os van a quitar las pensiones".
Ese era su modelo.
*(Remors)*

Pero, bueno, llegamos, gracias a Dios, llegamos el 6 de abril del año 95.
.
.
con que en el Congreso de los Diputados se aprobó un gran acuerdo, un acuerdo por unanimidad, el denominado Pacto de Toledo, un acuerdo cuya máxima era establecer un diálogo de forma serena y estable, de forma reflexiva, un acuerdo que estudiara cómo mejorar las pensiones de hoy sin poner en peligro las pensiones de mañana, un acuerdo cuyas recomendaciones no son inmovilistas, no son inmovilistas, y, además, no tienen vigencia en el tiempo; y, además, un acuerdo que, señor Torres, tenía un claro principio inspirador: las pensiones no podían ser nunca objeto de contienda electoral ni partidista, y que nuestros mayores nunca más tenían que ser campo de batalla en una contienda electoral.

Y hoy, como entonces, todos nosotros, los hombres y mujeres del Partido Popular, nos reafirmamos en lo firmado, nos reafirmamos desde la A a la Z, cosa que ustedes no pueden hacer, porque ustedes con el único propósito, con el único propósito, de recuperar el poder que perdieron en el año 96 en España, y en el 95 en la Comunidad Valenciana, sin encomendarse lógicamente ni a Dios ni al diablo, cuando antes hablaban de unidad y atentando contra el Pacto de Toledo o contra la Constitución española, ahora hablan de que las comunidades autónomas pueden subir las pensiones no contributivas.
Ahora están hablando de las tómbolas de beneficencia, de los aguinaldos electorales que sus candidatos en comunidades autónomas están intentando dar para conseguir el poder en esas comunidades.
Y ahora ya han cambiado la frase.
Ahora ya no dicen: "vótame a mí, que si no gano yo las elecciones te van a quitar las pensiones".
Ahora dicen: "pensionista, toma dos mil pesetillas y vótame a mí".
Eso es lo que dicen ahora y ese ha sido el cambio radical del Partido Socialista.
Porque ustedes, después de que el señor Almunia haya tenido que desdecir al exministro Griñán, al expresidente del gobierno Felipe González, incluso desdecirse él mismo, podrán decir muchísimas cosas, podrán hablar de lo que quieran, pero ya no van a poder decir que ustedes defienden la igualdad de las pensiones para todos los ciudadanos españoles en España, porque ustedes a partir de ahora han roto ya la caja de Pandora y ustedes a partir de ahora ya no van a poder ir a una comunidad a decir: "yo defiendo que tú, pensionista andaluz, tengas los mismos derechos que el pensionista valenciano".
Eso ya no lo van a poder decir.

Y, ahora, con esta proposición, lógicamente, lo único que les preocupa es arrojarse ­porque durante toda su intervención lo ha estado haciendo-, arrojarse la paternidad de una subida de pensiones, una subida de pensiones cuya única paternidad, y en eso coincido con usted, pertenece al esfuerzo y al sacrificio de todos los trabajadores y trabajadoras españoles, pero con una diferencia: el sacrificio durante los años que ha dejado de gobernar el Partido Socialista y ha gobernado el Partido Popular, los pensionistas han ganado año tras año poder adquisitivo.
Durante su mandato, recorte de prestaciones sociales, recorte de pensiones y pérdida de poder adquisitivo.
Ese era el sacrificio que hacían los trabajadores españoles.
Ese era el sacrificio que hacían los trabajadores españoles en los tiempos del Partido Socialista.

Yo creo que ustedes deberían sonrojarse porque proponen la subida de las pensiones por encima del IPC.
Yo no sé si usted se ha dado cuenta que desde el año 96 hasta el año 99 las pensiones han subido por encima del IPC; y ustedes también subieron las pensiones, como le he dicho al principio, pero es que el IPC.
.
.
, porque, claro, ustedes tenían una gran proyección y una gran planificación a la hora de pronosticar el índice de inflación cada año, la inflación subía mucho más, mucho más.
Y durante todos los años que gobernó el Partido Socialista los pensionistas perdieron casi un punto en poder adquisitivo.
Y durante los tres años que ha gobernado el Partido Popular los pensionistas de este país han ganado 307.
000 millones de pesetas en poder adquisitivo, 307.
000 millones de pesetas en poder adquisitivo.
Si a eso le sumamos la rebaja, lo que van a dejar de pagar los pensionistas valencianos y los pensionistas españoles por la reforma del Irpf, 100.
000 millones de pesetas que van a dejar este año de pagar por la reforma del Irpf, tenemos que han ganado en poder adquisitivo 407.
000 millones de pesetas, porque ese impuesto, esa reforma que ustedes dicen que beneficia a las clases altas.
.
.
¿usted sabe que un matrimonio pensionista con una renta de un millón y medio de pesetas y una vivienda con valor de mercado de nueve millones de pesetas pagaba con el impuesto del Partido Socialista 48.
000 pesetas de impuesto sobre la renta?
¿Y saben lo que va a pagar con esta reforma?
Cero pesetas.
Eso es ganancia de poder adquisitivo.
Y eso no es beneficiar a las rentas más altas.
Y, luego, si me da tiempo, le daré datos de recaudación de las rentas que usted dice más altas.

Pero, además, va a hacer que los pensionistas valencianos, que los pensionistas que durante estos tres años, los 709.
000 pensionistas valencianos que están cotizando y están recibiendo las pensiones, hayan tenido una ganancia de poder adquisitivo estos tres años, los 709.
000 pensionistas valencianos, de 52.
000 pesetas.
Ganancia de poder adquisitivo de los 709.
000 pensionistas valencianos: 52.
000 pesetas.
Con ustedes, pérdida; con nosotros, 52.
000 pesetas más.

Y esto, desde luego, ha sido posible al gran acuerdo social firmado por el gobierno y por los sindicatos y plasmado en una ley, que es la que usted parecía desconocer, que es la Ley de consolidación y mejora del sistema de la Seguridad Social, que garantiza a través de una norma de rango legal, que ustedes en su magnifica planificación de la política social y de la cobertura de los pensionistas nunca idearon, pues garantiza a través de una norma de rango legal el mantenimiento del poder adquisitivo de los pensionistas.

Y hoy en día, cuando ya hemos conseguido mejorar la situación de los pensionistas año tras año, cuando las viudas y los huérfanos mejoran su acceso a las prestaciones y a las cuantías de las mismas, cuando millones de pensionistas se van a ver beneficiados por una reforma del impuesto sobre la renta, ahora, ahora, ya no se habla de si va a ser posible pagar las pensiones o de si será viable el sistema.
Ahora de lo que se habla es de una Seguridad Social fuerte que puede asumir ganancias, incrementos del poder adquisitivo de los pensionistas y que puede garantizar las pensiones del futuro.
Y ya nadie se cree eso que dijo el Partido Socialista, ese discurso del miedo, en el año 96, de que si gobernaba el Partido Popular les iba a quitar 8.
000 pesetas a los pensionistas españoles y valencianos.
¡Menuda barbaridad!
Y no se sonrojan.
Ustedes lo dicen y no se sonrojan.

¿Y saben por qué decían eso?
*(Remors)* Ustedes decían eso porque sabían cuál era el estado de la Seguridad Social, sabían que dejaban un boquete, un agujero de medio billón de pesetas.
Y decían: "perfecto, nosotros asustamos a los pensionistas, les decimos que van a perder 8.
000 pesetas al año si gobierna el Partido Popular, y como hay un agujero de medio millón de pesetas no lo van a poder pagar, con lo cual será cierto".
Porque, claro, ustedes cada vez que tenían agujero iban a un banco y pedían una póliza de crédito, que así tenían la Seguridad Social.
Y eso, desde luego, no fue así.

Pues bien, nosotros no solamente las hemos pagado, hemos incrementado su poder adquisitivo, sino que para el año 2000 la Seguridad Social va a tener por primera vez superávit, algo que ustedes hace unos meses decían que era imposible, un billón y medio de agujero o no sé cuánto decía el señor Borell.

Y hemos conseguido sacar toda la financiación de la sanidad a los presupuestos generales del Estado.
¿Y sabe usted por qué ha sido posible hacer esto?
Pues ha sido posible porque desde junio del año 95 a agosto del año 99 hay más de dos millones de personas que antes no cotizaban y ahora están cotizando, y en la Comunidad Valenciana 209.
000 personas.
Ese ha sido el gran éxito de los trabajadores y trabajadoras de este país: conseguir trabajar, cotizar a la Seguridad Social para garantizar las pensiones de hoy y de mañana.

Y como el gobierno no está satisfecho con todo esto, no está satisfecho solamente con sanear la Seguridad Social, no está satisfecho con bajar los impuestos a los pensionistas, no está satisfecho solamente con incrementar su poder adquisitivo, no está satisfecho única y exclusivamente con estas grandes cosas, sino que se lanza y, al contrario de ustedes que, como siempre, bajaban las pensiones por decreto y subían las pensiones por decreto, nosotros no.

Vamos al Pacto de Toledo.
Hablemos en el Pacto de Toledo, hablemos con Comisiones Obreras y UGT.
Lleguemos a un gran acuerdo con ellos por el cual se aumenta en los presupuestos generales del Estado para el año 2000 en 5,5 puntos, que es tres punto y medio por encima de la inflación y que supone 61.
000 millones de pesetas.
Todas las pensiones mínimas, las contributivas y las no contributivas.
Entre ellos, casi, aparte de los tres millones de pensionistas españoles que se van a ver beneficiados por este incremento de las pensiones mínimas, 309.
000 pensionistas valencianos que gracias a este gran acuerdo van a ver mejorado su poder adquisitivo en el año 2000.

Y, además, como quien no es pensionista hoy aspira a serlo algún día, el gobierno ha dicho: "pues, utilicemos bien el superávit de la Seguridad Social, no lo destinemos a otras cosas, destinémoslo a.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Voy terminando, señora presidenta.

.
.
.
destinémoslo a la propia Seguridad Social, y creemos un fondo de reserva, un fondo de reserva de 60.
000 millones inicialmente para garantizar las pensiones de los futuros pensionistas".
Y eso ustedes tampoco lo hicieron.
Porque es cierto, es cierto que eso es una recomendación del Pacto de Toledo, que no se había puesto en práctica hasta ahora, pero es porque no había ni un solo duro en la caja de la Seguridad Social, porque nos dejaron la Seguridad Social con telarañas.
Y ahora en el año 2000 vamos a tener superávit y lo vamos a dotar.

Y, desde luego, si las pensiones más bajas suben en este país no será, desde luego, porque lo digan ustedes, sino que será por el consenso que ha existido con los agentes sociales, será por la situación general de la economía española y, sobre todo, el sistema nacional de Seguridad Social.
Y si ello tiene algún responsable no es el Partido Socialista, ese es el gobierno de la nación, pero, sobre todo, quien es el responsable de esto es la sociedad española que ha realizado un gran esfuerzo que se ha traducido en unas cifras de empleo desconocidas hasta ahora y que son la auténtica y la verdadera garantía de cobro para los pensionistas de hoy y para los que en un futuro queremos serlo mañana.

Ahora, señor Torres ­sí, termino, señora presidenta-, señor Torres, usted, desde luego, tiene la oportunidad, si apoyan esta enmienda, de demostrar que no consideran a los pensionistas como única y exclusivamente unos votantes, porque yo les vuelvo a decir que con esta proposición no de ley han calculado mal sus tiempos, han hecho mal sus cálculos, incluso se han desenmascarado solicitando al gobierno algo que ustedes nunca hubieran hecho.
Porque, señor Torres, lecciones de ustedes en esta materia, ninguna.

Muchas gracias.

 

*(Aplaudiments en un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor Costa.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula el senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

Gracias, señora presidenta.

Señor Costa, creo que ustedes han logrado lo que se llama la cuadratura del círculo.
Ustedes.
.
.
*(remors)* Sí, sí.
*(Remors)* A ustedes les ha tocado la bonoloto, al gobierno del PP le ha tocado la bonoloto sin rellenar el boleto.
Fíjense ustedes si es difícil.
Están presumiendo de una situación económica, de una estabilidad en el país que parece que sea una cosa exclusivamente de ustedes.
Es que no lo puedo comprender.
Yo creo que usted es una persona que entiende muy bien lo de los ciclos económicos y sabe que hay unos ciclos de prosperidad, unos ciclos en los que la economía va bien, que tiene unos años de duración, y hay otros en los que la economía va peor.

Lo importante es que el Partido Socialista en una época de dificultades económicas, ya que dice usted que hubiese sido incapaz de subir las pensiones, el Partido Socialista lo que hizo en momentos de dificultades económicas fue introducir en el sistema de pensiones a todos aquellos que están percibiendo hoy las pensiones no contributivas y que son cerca de 500.
000 personas.
Y eso es mucho más dinero del que ustedes se puedan gastar en diez años en los incrementos de las pensiones.

Y, por lo tanto, cómo no iba a realizar una política social el Partido Socialista en su tiempo.
Lo difícil es hacer las cosas cuando no hay dinero.
Y, en cambio, cuando hay dinero es muy fácil hacerlo todo.
Pero ustedes ­que ya lo he dicho antes ­están quebrando el principio de la solidaridad, porque cuando hay más dinero se dedican a redistribuir ese dinero hacia aquellos que más tienen en perjuicio de los que menos tienen.
Y cuando un país avanza, avanza no sólo por los empresarios, avanza no sólo por las actuaciones de los gobiernos, avanza también gracias a los sacrificios salariales de los trabajadores y de los pensionistas.
Y, por lo tanto, si hay una época de recesión las pensiones tienen que subir hacia unos determinados niveles, cuando acaban esas épocas de recesión lo normal es que los pensionistas y que los trabajadores vayan recuperando aquellos puntos que han perdido en las épocas en las que la economía no permitía que fueran las cosas mejor.

Y mire usted lo que le digo.
Cuando ustedes entran al gobierno del año 1996 el coste de pensiones está en un 9,13% del producto interior bruto y año a año, en 1997, en 1998 y en 1999 ha ido descendiendo esa cantidad hasta el 8,96 que tenemos en este momento.
Por lo tanto, si efectivamente la economía va creciendo, una justa redistribución de la riqueza tendría que hacer que se pudiesen ir manteniendo esos niveles.
Porque si usted mismo ha dicho antes que parece mentira que el Partido Socialista no hubiese subido en aquel entonces más las pensiones, ahora que tenemos una mayor riqueza ¿cómo es posible que ustedes, con relación a ese producto interior bruto, vayan rebajando progresivamente esas cifras?
Y si usted tiene otras, pues yo tengo estas.
Cada uno se quedará con las suyas.

Nosotros no queremos ocultar el pasado.
Con la propuesta o con la intervención que yo he tenido anteriormente no he pretendido en ningún momento ocultar el pasado del Partido Socialista.
Nosotros estamos muy orgullosos de las actuaciones que hemos realizado en los años de gobierno de Felipe González.
Y estamos muy orgullosos porque se ha vertebrado el país, porque se han reconvertido las empresas punteras de nuestro país, porque se dio estabilidad al sistema de pensiones con las reformas introducidas en el año 1985.
Y si efectivamente hubo una huelga general en aquel entonces, si tan malo era aquello, por qué ahora, si tan malo era, por qué ahora no se pide el cambio.
Es decir, no se entendió en aquel momento la posición del Partido Socialista.
Y si realmente hubiese sido tan perjudicial para los pensionistas y para los trabajadores, por qué ahora que están ustedes, que también lo consideraban tan malo, no rectifican y cambia.
¿Por qué no lo hacen?
¿Por qué tampoco los sindicatos están pidiendo que haya una modificación de esa ley?
No sería tan mala, digo yo, señor Costa, porque si fuera tan mala cámbienla ustedes o exijan los sindicatos que se cambie, porque aquello, por lo visto, fue la debacle en este país.

Nosotros, y vuelvo a repetirlo, no ocultamos nuestro pasado, no pretendemos con nuestra intervención echar ninguna cortina de humo, sino que asumimos todas y cada una de las actuaciones que se han realizado en este país.
Porque el trabajo duro lo hemos desarrollado nosotros.
Los esfuerzos y las mejoras que se han producido en este país se han hecho en los años posteriores.
Y se lo vuelvo a repetir y no quiero decirlo otra vez.
A ustedes les ha tocado la bonoloto, no han hecho nada, ustedes no hicieron nada, nada más que poder piedras en el camino.
Y, sin embargo, ahora se encuentran con una situación económica favorable y piensan que son ustedes los que lo han hecho todo.

Mire usted, las cosas van bien en Francia, las cosas van bien en Italia, las cosas van bien en prácticamente todo el mundo.
Y ahora resulta que aquí el señor Aznar, por lo visto, es el ingeniero que está diseñando la política económica de toda Europa y gracias a sus ideas, pues Europa entera, y especialmente España, van avanzando por una senda que no sabemos a dónde nos conducirá.

No presuman ustedes del Pacto de Toledo.
El Pacto de Toledo se hizo gracias a los sindicatos y a la iniciativa del Partido Socialista.
Y ustedes lo único que han hecho ha sido incumplir sistemáticamente el Pacto de Toledo.
Y ahora hablan de la creación de un fondo que tenía que estar constituido hace mucho tiempo.
Y, sin embargo, ahora nos lanzan la idea de que "miren ustedes, vamos a poner un fondo para garantizar en el futuro.
.
.
" ¿Pero qué es lo que van a garantizar ustedes?
Ya tendría que haber un fondo hace tiempo establecido.
Y ahora lo lanzan como propuesta novedosa para el futuro.
Y estoy seguro de que poco durará esta idea de mantener ese fondo.

En cuanto a los agujeros y a los déficits, a lo mejor hay una diferencia entre la política del Partido Socialista y la política del Partido Popular.
Y es que el Partido Socialista era mucho más claro de lo que son ustedes; porque aquí, en esta comunidad todavía no nos podemos hacer con la cifra de cuál es la deuda real que tiene este gobierno.
Una vez se dice que son 600, otra vez se dice que son 800, otra vez se dice que es un billón y podremos seguir, porque aquí nadie es capaz de saber cuál es la deuda, la reconocida, la no reconocida, la centrifugada y los líos y las ingenierías financieras que se llevan ustedes con el tema del presupuesto.
Lo que sí que es evidente es que nadie puede saber cuál es la situación económica de esta comunidad, y me imagino que lo mismo a nivel nacional, porque ustedes ocultan sistemáticamente las cifras.
Porque ustedes hacen convenios y hacen actuaciones, centrifugan la deuda a través de empresas públicas, a través de convenios con ayuntamientos y a través de toda una serie de ­vuelvo a repeti ­ingeniería financiera que aquí ni Dios sabe por dónde van las cosas.

Por lo tanto, no hable usted de agujeros, porque a saber cuál será el agujero que en este momento existe en la Generalitat Valenciana, en el gobierno valenciano.
Y si no, no sé porqué el último decreto de agosto realizando o dando lugar a una paralización de las inversiones que no sé a qué obedecerá.
Me imagino que obedece a que como tienen tantísimo dinero en caja y no saben qué hacer con el, pues entonces paralizan las inversiones, que es lo que se está produciendo.
Y dejan de pagar a los centros y dejan de pagar a las entidades que dependen de ustedes.
¿Y por qué lo hacen?
Porque debe de haber mucho dinero en circulación.

Y el problema es que, efectivamente, ustedes están endeudando de una forma importantísima esta comunidad y el gobierno de la nación.
El problema es que no sabemos cuáles son esas cifras y que sistemáticamente ustedes se están negando a darnos esas cifras.
Porque lo que tenían que hacer ante tantas denuncias de la oposición.
.
.
Mi compañero Toni Asunción en muchas ocasiones, en campaña electoral y después de la campaña electoral, ha estado lanzando cifras sobre el endeudamiento de la Generalitat.
Aquí nadie responde, aquí nadie dice nada.
¿Por qué?
Porque, efectivamente, yo creo que ni ustedes saben cuál es en este momento el nivel de endeudamiento que tiene la Generalitat Valenciana.
*(Pausa)*

Nosotros no pretendemos introducir ninguna discriminación de los pensionistas de nuestra comunidad con los pensionistas de otras comunidades autónomas.
Las discriminaciones ya están en este momento.
¿Ganan lo mismo los funcionarios docentes de nuestra comunidad autónoma que los funcionarios docentes de Cataluña, de Galicia o de Extremadura?
No ganan igual.
Entonces por qué, si ustedes dicen que no puede haber diferencias en cuanto a las pensiones no contributivas, a las no contributivas me estoy refiriendo, por qué tiene que haber diferencias en el tratamiento de los funcionarios docentes, hayan sido o no hayan sido transferidos.
No ganan lo mismo.
¿Ganan lo mismo los pensionistas o el nivel medio de las pensiones de la Comunidad Valenciana, contributivas y no contributivas, especialmente las contributivas?
¿Es el mismo que el nivel medio de las pensiones de otras comunidades autónomas?
¿El crecimiento del coste de la vida en nuestra comunidad es el mismo que el crecimiento del coste de la vida en otras comunidades autónomas?
No es lo mismo.
Por lo tanto, el hecho de que se puedan introducir discriminaciones con complementos que se puedan realizar hacia las pensiones no contributivas, no creo que rompa ningún tipo de caja, ni que rompa la sostenibilidad del sistema, ni que rompa absolutamente nada.
Sino que cada comunidad autónoma, en la medida de sus posibilidades, cuando pueda hacer aportaciones para mejorar la situación económica de las pensiones más bajas, como eso no es algo que se quede de forma fija, sino que puede ser por un año o puede ser por dos años o puede ser según las situaciones económicas, pues eso yo creo que en ningún caso introduce ni establece ningún tipo de discriminación entre unos pensionistas y otros pensionistas.

Yo le diría, señor Costa, que desde luego en la enmienda o en la intervención que usted ha tenido, poco ha dicho sobre nuestra propuesta para el año 1999, porque nosotros lo único que estamos pidiendo es que la misma política que aplican ustedes para el año 2000, pues, aplíquenla para este año.
Y yo de eso no le he oído ninguna respuesta.
Es decir, si ustedes van a incrementar las pensiones para el año 2000, qué problema tienen en poder hacer ese incremento para las pensiones contributivas que estén por debajo del salario mínimo interprofesional y para las pensiones no contributivas para este ejercicio.
Yo creo que no habría ningún tipo de problema y que ustedes, perfectamente, podrían asumir nuestra proposición no de ley.

Gracias.
*(Aplaudiments en un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Torres.

Grups que desitgen fixar postura?
Per a rèplica?

 

**El senyor Costa Climent:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Torres, deduzco, por su afición a los juegos de azar, que el Partido Socialista acostumbraba a dejar muchas cuestiones de los pensionistas a eso, al azar.
Pues para nosotros los pensionistas son una apuesta, evidentemente, pero son una apuesta de futuro, una apuesta de presente y de futuro, cosa que con ustedes no fueron.

Y a mí me sorprende su análisis de los ciclos económicos.
Evidentemente, hay ciclos buenos y ciclos malos, ciclos alcistas y ciclos bajistas.
Pero ningún ciclo bajista dura trece años, señor Torres, ningún ciclo bajista.
Es que ustedes tuvieron las subidas del producto interior bruto más importante de la historia de la democracia de este país.
Ustedes tuvieron años de crecimiento de un 5,8%.
Y las pensiones perdieron poder adquisitivo.
De un 5,8%, dos puntos más de lo que se habla ahora.
Y las pensiones tuvieron pérdida de poder adquisitivo con ustedes.

Y los procesos alcistas que usted dice, la Comunidad Valenciana, España, yo no sé exactamente de qué está usted hablando.
Hemos atravesado estos años la crisis económica mundial más importante desde la del petróleo, el peor año para el comercio internacional en la historia de la democracia.
Nuestros compradores han estado en crisis peores que la nuestra.
¿Qué situación favorable?
¿Qué situación favorable?
Dígamelo, señor Torres ¿qué situación favorable?

¿Usted sabe cuál es la situación favorable?
Que este gobierno ha conseguido liberalizar sectores importantísimos que han permitido que la economía crezca por encima de la media europea.
Que este gobierno ha permitido rebajar las pensiones, rebajar los impuestos a todos los trabajadores pensionistas y familias, que les ha rebajado las retenciones.
Y 600.
000 millones de pesetas que ustedes decían que se iba a dejar de recaudar se ha visto que en lo que llevamos de año se ha incrementado la recaudación, vía impuestos, en más de un billón de pesetas.
Ese es el ciclo alcista que nosotros tenemos, una gestión económica completamente diferente a la suya, complementamente.
Sus ciclos bajistas no sé cuándo sería, pero, desde luego, los nuestros los compensamos con imaginación y con política económica seria y coherente, no como la que ustedes hacían.

Y, hombre, lo de la distribución de dinero, "para las personas que tienen rentas más altas, bajada de impuestos, para las personas que tienen rentas más altas".
¿Pero usted sabe que en el año 1998 se ha incrementado la recaudación de las plusvalías en este país?
Del año 1997 al año 1998 la recaudación de las plusvalías, las rentas del capital, se ha incrementado en un 30%.
¿Y sabe cuál es la diferencia del tratamiento de las plusvalías?
Es que con ustedes una persona que obtenía una plusvalía de 2.
000 millones de pesetas, que son aquellos que pueden tener el dinero congelado durante muchos años en un fondo de inversión, no pagaban ni una sola peseta de impuestos, ni una sola peseta de impuestos.
Con nosotros, independientemente del tiempo que esté congelado ese dinero en un fondo, pagan un 20%.
Esa es la diferencia de política fiscal, completamente diferente.
Con ustedes no pagaban una sola peseta y con nosotros hubieran pagado 400 millones de pesetas en impuestos.
Esa es la diferencia.

Y desde luego yo me alegro de que estén orgullosos, ahora, no me diga que tenemos que cambiar la ley.
Yo no sé si usted recordará quién hizo la Ley de pensiones no contributivas: el señor Chaves.
¿Y usted sabe lo que decía en esa ley?
Que las pensiones no contributivas pertenecían al ámbito del estado, que sólo las podía fijar y cuantificar el estado.
¿Qué ha pasado ahora?
Porque ustedes, con el voto afirmativo antes, olvidan completamente lo que decía esa ley; nosotros no.
Una ley socialista, y nosotros no.

Pero es más, ¿para qué se hizo el Pacto de Toledo?
¿Cómo nos dice que cambiemos nosotros la ley?
Pero si el Pacto de Toledo se hizo precisamente para garantizar y asegurar esa ley, para garantizar y asegurar el poder adquisitivo de las pensiones.
¿Pero cómo nos dice que no es cambio?
O sea, usted pretende ahora que rompamos con los pensionistas, con los sindicatos, con el Pacto de Toledo e incluso podemos romper con la Constitución Española.
¿Eso es lo que usted plantea?
¿Esa es la propuesta seria del Partido Socialista en materia de pensiones?
Desde luego, a mí me parece muy poco seria.

Y claro, lo del incumplimiento del Pacto de Toledo, ¿usted sabe que el Pacto de Toledo se aprobó en el año 95, que estuvieron gobernando un año?
Ese año yo no vi ninguna dotación de fondos de reserva, no lo vi.
¿Y usted sabe por qué no lo hicieron?
Porque tenían un agujero de más de medio billón de pesetas.
Este año, en el año 2000, habrá un superávit en la Seguridad Social de 90.
000 millones, y se va a dotar un fondo de reserva inicial con 60.
000 millones.
Esa es la diferencia.
Porque.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Sí, voy terminando, señora presidenta.

.
.
.
porque las recomendaciones del Pacto de Toledo no tienen vigencia en el tiempo, si usted se lo ha leído lo sabrá.
Y se ha de hacer cuando realmente lo permita el sistema, y ahora lo permite.

Y lo de la deuda, ustedes no lo sabrán, el que sí que lo sabía era el señor Asunción, lo que pasa es que nosotros no sabemos dónde está, pero lo que sí que le puedo decir es que el Partido Socialista, en su último presupuesto de la Generalitat Valenciana, de cada cien pesetas que destinaba a inversión cuarenta y cinco pesetas las hacía endeudando a los valencianos y a las valencianas de la Comunidad Valenciana.
¿Y sabe cuántas hemos destinado de cada cien pesetas de inversión nosotros?
cuatro, diez veces menos.
Pero además.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Y termino, señora presidenta.

Pero además me hace mucha gracia lo del recorte de inversiones.
¡Como si lo hubiéramos inventado nosotros!
Ustedes hicieron un recorte de inversiones en el año 95 de más de 80.
000 millones y sacaron una liquidación del presupuesto con un déficit de 64.
000.
Y nosotros no hemos paralizado inversiones, las inversiones que no se han empezado a ejecutar son las que se realizarán como compromiso presupuestario el año que viene, y eso lo debería usted saber, señor Torres.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Per a rèplica té la paraula el senyor Torres.

 

**El senyor Torres Salvador:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Costa.

Sigue usted sin entrar en el fondo del debate de la proposición no de ley presentada.
Nosotros no hemos venido aquí a discutir de las grandes cifras ni de las inversiones, sino que hemos venido a presentar una proposición no de ley sobre incremento de las pensiones que están por debajo del salario mínimo interprofesional durante el ejercicio de 1999 y también una subida de las pensiones no contributivas.
Ese es el tema de debate.

Y paralelo a este tema de debate y sin entrar en las cifras que usted está dando, que me parecen muy bien, cada uno tiene las suyas, lo que usted tiene que tener en cuenta es, y le recomiendo que se lo lea, el informe sobre la pobreza que realiza la Fundación Bancaja sobre la Comunidad Valenciana, en donde se especifica claramente que la Comunidad Valenciana cuenta en estos momentos con cerca de 1 millón de pobres, es decir, uno de cada cuatro valencianos se encuentra en una situación de pobreza, casi el 40% de ellos en lo que se podría denominar la pobreza extrema.
Esas son las cifras reales, después de cuatro años de gobierno del Partido Popular.
Si tan bien van las cosas, si tan bien saben hacer ustedes los presupuestos y tan bien aprovechan los recursos, lo que podrían hacer es procurar que esta cifra tan vergonzosa disminuyese lo más posible y que, por lo tanto, nuestros ciudadanos, de verdad, los ciudadanos de nuestra comunidad autónoma, fuesen ciudadanos de primera y no ciudadanos de cuarta categoría.

Ha hablado usted.
.
.
bueno, es que no quiero entrar en el trasfondo del tema de la liberalización de los sectores, la política económica seria que practican ustedes.
Si realizasen una política económica seria no se darían situaciones como esta.
En cuanto al tema de las liberalizaciones, ya que usted lo ha mencionado y yo no lo quería mencionar, si lo que ustedes han hecho con las liberalizaciones me está intentando usted decir algo con relación a Telefónica, pues sí, ustedes han liberalizado determinados sectores con el único y exclusivo objetivo de utilizar el poder económico que esas instituciones dan para sus propios fines: para comprar periódicos, para comprar televisiones y para, en definitiva, colocar a todos aquellos amigos que no puedan estar en el gobierno, que no puedan estar en los altos cargos, etcétera.
*(Remors)* E igual en Endesa.
Y ya que usted lo ha sacado pues, evidentemente, lo tengo que decir.
La liberalización de determinadas empresas se ha hecho sin tener en cuenta el momento económico oportuno, porque si se hubiese tenido en cuenta el momento probablemente las acciones habrían costado mucho más dinero, y sin embargo se han vendido cuando ha interesado.
.
.
*(remors)* Los españoles tienen una parte, otra la tiene la banca.
Ustedes han hecho la liberalización cuando les ha convenido a sus intereses, y especialmente sabiendo que si no controlaban los medios de comunicación difícilmente podrían ganar las próximas elecciones, y por eso han ido a la carrera desenfrenada de controlar el máximo de medios de comunicación.
Y aún así, fíjense ustedes, después de tener Televisión Española, Canal 9, Antena 3 y todo lo que han comprado, todavía tienen con nosotros la exigua diferencia de menos de cinco puntos.
Es decir, trabajen más, busquen otras alternativas, porque los valencianos y los españoles no son tontos, y por lo tanto, por muchos medios de comunicación que ustedes tengan, *(remors)*, por muchos medios de comunicación que ustedes tengan y por mucha manipulación que quieran realizar, tarde o temprano se les verá el plumero.

Gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Torres.

Per a fixar posició té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Només per fixar la postura d'Esquerra Unida, senyors diputats, senyores diputades.

Votarem a favor d'esta proposició no de llei per qüestions de justícia, d'assolir una vida digna d'alguna gent.
Espere que les xifres, les grandíssimes xifres, no ens facen perdre de vista que hi ha pobres i hi ha gent que està passant-ho molt malament ací al País Valencià i a tot l'estat i a tot el planeta, que a vegades les grans xifres pareix que tots viscam la mar de bé, i pense que la pobresa i la misèria o les desigualtats estan creixent d'una manera gran, per no dir espectacular.

Recolzarem esta proposició perquè ens sembla molt positiva la referència al salari mínim interprofessional.
Està per a alguna cosa eixe salari.
És una renda que sembla ser a la millor suficient perquè una persona puga viure relativament bé.
Jo recorde que el salari mínim espanyol és només el 36% del salari mitjà.
La carta social del Consell d'Europa recomana que siga el 68%.
És a dir, que tenim encara moltes coses a fer, però pense que la referència al salari mínim interprofessional és molt positiva i pensem que és una meta a aconseguir i fàcilment aconseguible.
Per tant, estem d'acord que les pensions pugen per damunt de l'IPC, sempre tenint en compte aquest objectiu.
Evidentment, si este no fora l'objectiu, donaria igual una cosa que una altra.

Pensem també que no és una barbaritat intentar aconseguir açò, perquè açò no depén de càlculs comptables sinó que depén del dret de les persones.
I per tant, el nostre vot serà favorable a la proposició no de llei.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Anem, a continuació, a procedir a la votació.
Senyories, comença la votació.
*(Pausa)* Parece que se ha bloqueado el sistema.
Vamos a intentarlo nuevamente.
Comença la votació.
*(Remors)* El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 42 vots en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la proposició no de llei.

Se suspén la sessió deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 55 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 29 minuts)*

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria educativa, cultural i esportiva, sol·licitada a petició pròpia (RE núm.
724) i pel GP Socialista-Progressistes (RE núm.
343).***

**La senyora presidenta:**

 

Senories, continua la sessió.

Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Ciència per a informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria educativa, cultural i esportiva, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Després de quatre anys de govern del Partit Popular en la comunitat, el passat 13 de juny el poble valencià va manifestar el seu suport al programa del Partit Popular, i va expressar la seua voluntat rotunda i majoritària de tornar a encarregar les tasques del govern a eixe partit, a eixa formació política, el Partit Popular.

Tinc l'honor de pertànyer a este Govern Valencià amb el mateix càrrec de conseller de Cultura, Educació i Ciència que ja vaig exercir la passada legislatura, i al compromís del qual faré front amb la mateixa il·lusió i dedicació amb què ho he fet fins ara, per així aconseguir l'objectiu que el Partit Popular es va marcar des de la seua arribada al Govern Valencià: aconseguir una Comunitat Valenciana moderna, oberta al futur, que permeta el progrés i benestar de tots i cada un dels ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat.

Per a aconseguir estos objectius, des d'esta conselleria mantindrem l'actitud que caracteritza el govern del president Eduardo Zaplana, oberta i dialogant amb totes les forces socials i polítiques d'esta comunitat, tal com ve arreplegat en el nostre programa electoral.

Comparec davant de ses senyories per a donar-los compte de les línies generals de l'actuació del meu departament, que estan dins de les grans idees motrius que han inspirat i seguiran inspirant la política cultural i educativa de la Generalitat Valenciana: aconseguir una educació de qualitat per a tots, impartida i rebuda en llibertat i amb els mitjans més adequats; una educació per a la tolerància, la diversitat, la convivència i els valors.
Volem, d'altra banda, una cultura per a tots, lliure i innovadora, democràtica i assequible i que ens configure com a poble, on la intervenció de l'administració siga per a garantir-la, divulgar-la i crear l'ambient propici per tal que seguisca manifestant-se en llibertat.

Pel que respecta a l'educació no universitària ­comence ja en el detall de la intervenció-, parlar de projectes implica tindre en compte el punt de partida, i els èxits i les actuacions realitzades en el passat immediat, que són els que cimenten i projecten les noves actuacions de futur i de present.
En arribar al Govern Valencià, la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència tenia en matèria educativa un objectiu prioritari: l'aplicació de la reforma educativa.
Apostàrem per això i aconseguírem la posada en funcionament i desenrotllament de la Logse, la Llei orgànica de 3 d'octubre del 90, d'ordenació general dels sistema educatiu.
Vam crear l'instrument de la seua aplicació, el Mapa escolar.
Hem establert els sistemes de finançament necessaris per a la seua aplicació, i hem desenrotllat els acords sobre la plantilla de professors, involucrant tant els pares dels alumnes com els sindicats, per així, entre tots, aconseguir l'ensenyament que esta comunitat requerix.

Transcorregut un temps raonable, pareix convenient obrir un diàleg sobre la culminació i l'adequació del Mapa.
No podem ser aliens a les evolucions de tot tipus ni a l'experiència d'estos anys.
En diàleg amb la comunitat educativa este govern vol mirar cap al futur per a millorar més encara les coses.
Ho farem cooperant més intensament si cap amb els ajuntaments, amb els professionals de l'educació i amb els pares.
En esta legislatura seguirem, dins de la nostra política de consens i de diàleg realitzant, un gran esforç per aconseguir l'objectiu d'una educació de qualitat, que respectant els principis constitucionals siga el motor de progrés de la societat.

En educació infantil, tenim com a objectiu la generalització de l'escolarització de l'alumnat de tres anys.
En estos moments el 88% d'eixa població està escolaritzada en col·legis públics d'educació infantil i primària.
Així mateix seguirem, a través de convocatòria anual, concedint ajudes per a les unitats d'educació infantil als centres que han concertat el nivell d'educació primària: centres sense ànim de lucre i centres depenents de l'administració local.
I desenrotllarem en la present legislatura la normativa que determina l'organització i funcionament de les escoles infantils de primer cicle, l'escolarització de xiquets de zero a tres anys, que actualment està en fase d'elaboració.

En educació primària i en educació secundària el nostre objectiu és complir amb el calendari d'aplicació de la Logse.
En primària l'aplicació ja està aconseguida, i en secundària en este curs 1999-2000 s'ha implantat el quart curs d'ESO, en el curs 2000-2001 es generalitzarà el primers curs de batxillerat i cicles formatius de formació professional de grau mitjà.
En el curs 2001-2002 es generalitzarà totalment el segon curs de batxillerat, i en el 2002-2003 els cicles formatius de formació professional de grau superior.
Per tant, els nostres esforços se centraran en la generalització del calendari d'aplicació de la Logse.

He de destacar que en l'any present, 1999, s'han determinat i assentat les bases per a consolidar i completar l'aplicació de la Logse en la Comunitat Valenciana, havent-se de destacar, per un costat, el pacte per l'educació, firmat el 27 de maig entre la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència i les confederacions d'associacions de pares i mares d'alumnes de la Comunitat Valenciana, per a impulsar la participació i millorar la qualitat de l'ensenyament de la Comunitat Valenciana.
I per un altre costat, l'acord entre la conselleria i les organitzacions sindicals, sobre dotació de plantilles i condicions de treball del professorat dels instituts i seccions d'educació secundària per l'aplicació de la Logse.
Desenrotllar els dos acords és una tasca fonamental que ens proposem en esta legislatura.

Quant als ensenyaments de règim especial, música, dansa, idiomes, arts plàstiques i disseny, els objectius generals a desenrotllar en la present legislatura són el desenrotllament del calendari d'aplicació de la Logse per a estos ensenyaments, implantació del grau superior de música, implantació del grau superior de dansa, amb la corresponent creació del Conservatori Superior de Dansa, ampliació de l'oferta amb l'autorització de noves especialitats als conservatoris de música, així com a les escoles oficials d'idiomes.

També des del diàleg ens proposem abordar i aprovar el Mapa d'ensenyaments de règim especial abans de finalitzar el primer semestre de l'any 2000.
El nostre objectiu, l'objectiu del Govern Valencià és aconseguir una educació de qualitat, la qual cosa difícilment s'aconseguirà si manquem d'un professorat suficientment preparat i il·lusionat.

Respecte a la dotació de personal docent, l'aplicació dels acords de plantilla subscrits amb els sindicats han suposat als col·legis públics d'educació infantil i educació primària, des del curs 95-97 al 99-2000, un increment net de 3.
163 nous professors, i als instituts d'educació secundària un increment net de 3.
749 professors des del curs 95-96 al 99-2000.
A més, l'aplicació de la Logse i el desenrotllament de l'acord de plantilles ja ha suposat per a enguany un increment de 1.
338 professors en centres de secundària.

El nostre esforç no només se centra en la dotació del professorat, sinó també en la seua formació permanent, potenciant especialitats que incrementen la qualitat i la innovació tecnològica en els processos productius, i que permeten als titulats una major i millor inserció en la nova situació dels mercats laborals.
El paper del professorat en els ensenyaments tècnics-professionals, no ha de quedar limitat a ser mers transmissors de coneixements, és necessari que el professorat posseïsca un profund coneixement de la realitat empresarial i productiva, junt amb la capacitat per a detectar les noves demandes formatives de l'entorn.
Per tot això, hem posat especial insistència en formar al professorat per tal que desenrotlle la seua activitat d'acord amb el nou context formatiu.

Per a esta formació permanent del professorat tenim previstes una sèrie d'actuacions, que permetran augmentar l'oferta de cursos d'especialització per al professorat, dels quals, en la passada legislatura es van oferir més de 1.
300 places.
Cursos de formació per a l'exercici de la funció directiva i cursos programats des dels Cefire, centres de formació, innovació i recursos educatius, que tan bon acolliment han tingut entre els docents.

Així mateix, seguirem convocant ajudes econòmiques, tant individuals ­a les quals s'han acollit anualment més de 3.
000 professors ­com per a la realització de projectes de formació en centres, en la convocatòria de la qual venen participant anualment 400 centres.
Igualment són importants les ajudes concedides a entitats sense ànim de lucre, per a l'organització d'activitats destinades a la formació del professorat i a la renovació pedagògica.
Completant estes línies d'actuació destaquem els convenis firmats amb les universitats valencianes per a la realització de masters i postgraus, sobre temes tan interessants com les noves tecnologies aplicades a l'educació especial, la prevenció i el tractament educatiu dels trastorns de l'adolescent, l'educació socioambiental, la biosfera i el medi ambient.

Dins de l'esperit d'innovació i millora en les activitats formatives, i en íntima connexió amb l'objectiu d'aconseguir la màxima qualitat en l'ensenyament, cal situar la creació de l'Institut Valencià de Qualitat i Avaluació Educativa, el projecte de decret de creació del qual està molt avançat.
Amb això es dotarà l'administració d'un instrument de mesura, control i seguiment del grau de qualitat del sistema en la nostra comunitat, i que tindrà com a objectiu realitzar l'avaluació general del sistema educatiu a la Comunitat Valenciana, així com l'anàlisi dels seus resultats i la proposta de les corresponents mesures correctores.

L'Ivece, Institut Valencià d'Avaluació i Qualitat Educativa ha d'exercir una labor fonamental i decisiva en la millora de la qualitat de l'ensenyament.
No tenim dret a ocultar les limitacions pedagògiques i de tot tipus del sistema educatiu.
I anuncie ja des d'ací, que este serà un conseller decidit per a afrontar eixos temes i dotar a l'Ivece de tots els instruments i mitjans necessaris per a avaluar, corregir i millorar correctament el sistema.
Només així podran corregir-se els punts dèbils que puguem detectar.
Des de l'Ivece i des de les conclusions dels seus estudis treballarem en la millora del sistema.
En eixe procés hi ha que involucrar les polítiques de formació del professorat i la labor de la inspecció educativa que em propose reformar en profunditat.

La inspecció ha de llevar-se de damunt apel·lacions pejoratives i tornar al seu sentit etimològic, i mirar cap endins per a què tinga un paper fonamental en l'anàlisi del sistema, i de les propostes pedagògiques i orientacions metodològiques necessàries per a la seua millora.
També està molt avançat el projecte de decret de creació de l'Institut Valencià per al Desenrotllament de l'Educació a Distància, l'Ivaded, que vindrà a dotar d'una estructura esta modalitat educativa, que tantes possibilitats presenta a la vista del desenrotllament de les noves tecnologies aplicades a l'educació, i a incorporar ensenyaments no contemplats amb anterioritat com la formació professional específica a distància.

Respecte a la nova formació professional, en esta legislatura seguirem la mateixa línia d'actuació d'anys anteriors d'implantar de manera anticipada i progressiva allò que s'ha previst en la Logse.
Fins al moment hem implantat 85 títols distints en la Comunitat Valenciana de les 135 titulacions diferents previstes en el catàleg.
Durant el curs 98-99 va funcionar un total de 417 cicles formatius en 95 centres educatius.
Per al curs 99-2000 s'han implantat 105 cicles formatius més, és a dir, que en el present curs l'oferta pública passarà a ser de 524 cicles formatius, 262 de grau mitjà i 262 de grau superior en un total de 125 centres educatius.

Convocarem anualment una ordre per al desenrotllament dels programes de garantia social.
En el present curs s'han autoritzat 218 programes, 183 per a ser impartits per entitats públiques i sense ànim de lucre, i 35 en instituts d'educació secundària.
Continuarem en la línia de possibilitar les estades del professorat a les empreses per acostar-los a la realitat laboral.
Continuarem en la firma de convenis amb les cambres oficials de comerç i associacions empresarials, per aconseguir una acció coordinada entre el món laboral i l'educatiu, i incorporar les noves aplicacions tecnològiques.
En el mateix sentit, seguirem fomentant la col·laboració amb els hospitals dels serveis públic de salut i les universitats valencianes per a la millora de la formació educativa.

Desenrotllarem l'Ordre de 5 de juliol del 99, que regula la modalitat d'horari especial dels centres de la Comunitat Valenciana que impartixen cicles formatius amb el fi de fer compatible el treball amb els estudis.
D'acord amb el Programa nacional de formació professional afavorirem la integració dels tres subsistemes de formació professional: reglada, ocupacional i continua.
Servisca com a exemple l'experiència del cicle formatiu tècnic superior de manteniment aeromecànic de Xest.

De la mateixa manera els plantegem com a objectius possibilitar el desenrotllament de cicles formatius a través de l'institut valencià d'educació a distància, desenrotllar una formació professional adaptada a l'alumnat amb problemes d'aprenentatge, la creació de l'Institut Valencià de Qualificació Professional, conjuntament amb la conselleria d'Ocupació, i la posada en funcionament d'un observatori de noves professions, que permetrà conéixer amb antelació les necessitats de nous tècnics que demana el sistema valencià productiu i de servicis, per a la incorporació de les esmentades titulacions en el sistema valencià de formació professional, amb el temps suficient per tal que permeta crear les infrastructures, equipaments de material i formació del professorat.

Senyories, les dades són evidents, apostem per implantar una formació professional que es caracteritza pel contacte directe dels alumnes amb les empreses, per l'orientació laboral, per una estreta col·laboració entre el món productiu i l'educatiu, i pel disseny d'unes titulacions que responguen a la demanda del sistema productiu actual.

Pel que fa a l'educació universitària, tenim com a objectiu principal la qualitat de l'ensenyament universitari i la identificació amb el principi d'autonomia universitària basada en el principi de llibertat acadèmica, de càtedra i d'investigació, apostant per un model de política universitària basat en el diàleg i en la participació entre la universitat i els consells socials que representen la societat i l'administració.
Fruit d'esta política de consens és l'aprovació del Llibre blanc del sistema universitari, que orienta les nostres línies d'actuació en esta legislatura, com la potenciació en la millora en el rendiment acadèmic; ampliar i diversificar l'oferta universitària d'acord amb la distribució geogràfica de la demanda social; estendre la totalitat de titulacions; la implantació dels nous plans d'estudis; desenrotllar programes dirigits als estudiants per a millorar la seua formació acadèmica; intensificar la labor dels consells socials com a mitjà per a augmentar la relació entre la societat i el món universitari; incrementar els estímuls que propicien una major implicació del professorat universitari en la investigació; desenrotllar en coordinació amb l'administració de l'estat una política d'ajudes i beques que contribuïsca a compensar les desigualtats socials per a accedir a l'educació superior, cooperar en l'avaluació del sistema universitari i, en particular, de la qualitat de l'activitat docent i investigadora.

Fruit del consens a què abans em referia, hem dissenyat un marc financer estable per al sistema universitari valencià, que presenta els aspectes innovadors, com és el fet que el finançament de les nostres universitats va lligat a la consecució d'objectius, al temps que s'asseguren uns ingressos relacionats amb el Producte Interior Brut, que era una de les aspiracions manifestades per les nostres universitats i compartides pel govern valencià.
La qual cosa tindrà una indubtable repercussió en la qualitat de l'ensenyament a impartir.

En el present exercici, com a resultat de les amplies conversacions amb les cinc universitats de la Comunitat Valenciana, s'ha aconseguit el consens en nou acord de finançament ordinari, ratificat pel govern valencià el 15 de juny de 1999.
Acord que determina la subvenció corrent a les universitats en els pròxims cinc anys.

L'aprovació d'este pla de finançament de la despesa corrent porta implícita l'aprovació d'un segon pla d'inversions a les universitats valencianes, que per a este curs 1999-2000 suposarà una quantitat de 19.
300 milions de pessetes.
Este pla ve a continuar el primer pla de finançament d'inversions, que va ser de 75.
000 milions de pessetes.

El govern valencià és conscient de la transcendència de la investigació en el mon de la universitat, i per això hem dotat a la nostra universitat, a través de la Llei 7/1997, de 9 de desembre, de foment i coordinació de la investigació científica i desenvolupament tecnològic, d'un organisme públic, l'OPVI, que garanteix major nivell d'investigació aplicada a la nostra socioeconomia, coordinant tots els esforços en eixe sentit per aconseguir foment la investigació científica i el desenrotllament tecnològic.
Està prevista la creació d'una nova línia de subvenció destinada al finançament dels programes sectorials del pla valencià d'I+D.

Senyories, gràcies a este esforç s'ha dotat a les nostres universitats de millors instal·lacions i equipaments; s'ha realitzat una amplia renovació d'edificis amb la construcció de nous campus, amb el consegüent augment de dotacions tecnològiques i recursos humans; s'han augmentat els convenis en l'administració de l'Estat, altres comunitats i entitats diverses; hem augmentat les beques i ajudes a l'estudi, les ajudes al transport universitari.
I en esta legislatura seguirem en esta línia de consens i diàleg que permetrà a les nostres universitats augmentar el nivell de qualitat desitjat pels alumnes, els claustres i el govern valencià.

Per a tancar el tema de l'educació és necessari que fem referència a una de les senyes d'identitat més importants, que és la nostra llengua, el valencià.

El govern del Partit popular ha apostat sempre per la defensa i la promoció de la llengua valenciana en tots els àmbits de la societat, sempre tenint present el respecte a la voluntat de les persones i l'extensió del seu coneixement.
Per això, la nostra política lingüística s'ha assentat en el pilar de l'educació.

Canalitzar la normalització de la llengua ha sigut, i és, un dels objectius més importants des de l'accés al govern d'esta comunitat del Partit Popular.
Per això es va crear per llei l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Per els pròxims quatre anys de govern ens hem proposat fer tots els esforços necessaris per a la consecució definitiva del consens i que tots els valencians ens mostrem units per a aconseguir-ho.

És voluntat de l'administració actual que tots els valencians i valencianes tinguen accés al valencià i l'aprenguen, que el senten com a llengua pròpia, la llengua que ens van deixar els nostres avantpassats com a legat importantíssim d'esta terra.
Eixe valencià nostre és el que hem de potenciar des de les institucions, buscant les formes més genuïnes i que més s'acosten a la realitat lingüística de la societat valenciana.

Esta és la millor forma perquè cada dia siguen més els valencians que l'usen.
I tot això ho hem d'aconseguir pel convenciment, sense coaccions ni imposicions, a través de la lliure elecció.
Hem de procurar que totes les persones que habiten esta comunitat coneguen el valencià i que es puguen expressar, llegir i estudiar en qualsevol dels dos idiomes oficials.

Els nostres objectius bàsics en matèria de política lingüística seran constituir i donar suport a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, garantir la informació i les comunicacions oficials en les dues llengües, el valencià i el castellà; incentivar i promocionar l'elecció del valencià com a llengua d'expressió en tots els àmbits socials; potenciar els programes bilingües i plurilingües; garantir que els llibres de text respecten les denominacions oficials; continuar promocionant el valencià dins dels àmbits socioeconòmics i culturals.

Una de les majors peculiaritats de la nostra comunitat és la seua gran riquesa cultural i patrimonial.
Per això, el govern valencià del Partit Popular aposta per una cultura que siga el reflex de la nostra societat plural, una cultura sense sectarismes, una cultura per a tots i assequible a tots els ciutats, per una política cultural basada en el respecte de totes les manifestacions culturals.

En esta legislatura continuarem en esta línia que vam iniciar en arribar al govern valencià de treballar per una cultura assentada en la llibertat, en la tolerància, en el diàleg, en el respecte i en la convivència.

El llibre és un instrument cultural de primer ordre; per això en la legislatura anterior vam crear la Direcció General del Llibre i Coordinació Bibliotecària, que és l'encarregada de gestionar i coordinar la indústria del llibre, gestionar les ajudes a la xarxa bibliotecària, gestionar les ajudes i la coordinació de l'assistència tècnica del sistema d'arxius.

Reflex d'esta realitat és la creació de la Biblioteca Valenciana instal·lada al monestir de Sant Miquel dels Reis.
Esta biblioteca, que entrarà en funcionament pròximament, contindrà el major i millor conjunt bibliogràfic de la Comunitat, amb suport gràfic, sonor i audiovisual, i serà l'encarregada de la política de coordinació bibliotecària interconnectant totes les biblioteques valencianes per a millorar i completar els servicis que presten.

Presentarem en esta legislatura la llei del llibre, que tindrà, i que té, com a finalitat principal incardinar i coordinar tots els sectors que intervenen en la vida del llibre, de tal manera que en un únic organismes puguen col·laborar amb l'administració en una correcta definició de les polítiques de suport al sector.

En col·laboració amb la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, aprovarem un reglament per a tot el sistema d'arxius valencians, especialment per al subsistema d'arxius administratius.
Elaborarem un reglament del sistema de biblioteques públiques valencianes que garantisca l'homogeneïtat de funcionament i la coordinació informatitzada amb la Biblioteca Valenciana.

Anem a posar en marxa el projecte del poble dels llibres en cooperació amb la Conselleria d'Indústria i Comerç, que obrirà una línia per a la implantació de xicotets comerços especialitzats en el mon del llibre i que mostrarà, per una espècie de museu actiu, tots els elements que actualment intervenen en la indústria del llibre i els elements més rellevants de la seua història: des de les tècniques d'impressió més primitives fins al sistema de disseny i edició actuals, des de les formes originals de confeccionar el paper i els pergamins fins a les tècniques actuals del llibre en suport digital.

Naturalment, també atendrà els aspectes comercials del llibre, integrarà tallers on es mostren les formes de restaurar el paper antic i els documents i llibres.
I també tindrà una dimensió d'exposició dels moments més importants del llibre valencià al llarg de tota la seua història i del present.
I en el projecte s'involucraran els gremis de llibrers, de manera que el poble del llibre serà una mostra permanent del llibre vell i d'ocasió, a l'estil dels mateixos projectes que ja funcionen a Hay-on-Wye, a Gran Bretanya; a Redu, a Bèlgica; Motolieu, Bécherel y Fontenoy-la-Joute, a França; Bredevoort, a Holanda; Saint Pierre de Clages, a la Suïssa francesa i Sysmä a Finlàndia.

Presentarem en esta legislatura la llei del teatre, amb l'objectiu d'involucrar a la societat valenciana en els valors del teatre.

Desenrotllarem l'Institut Valencià de Cinematografia Ricardo Muñoz Suay, que entrarà en ple funcionament en gener de l'any 2000 i que té, entre altres objectius, el de la creació del museu de cinematografia.
Estem treballant en l'elaboració d'un llibre blanc que servisca de base a la redacció d'una llei del cinema.

Aplicarem i desenrotllarem la llei de la música, posant en funcionament al principi de l'any 2000 l'Institut Valencià de la Música.
Es crearà l'Orquestra simfònica de la Comunitat Valenciana, consolidarem el Cor de València i crearem la Jove orquestra i la Banda jove de la Generalitat Valenciana.

Incrementarem la capacitat del Centre coreogràfic de la Comunitat Valenciana, dotant-lo dels mitjans necessaris que el convertisquen en el coordinador de totes les activitats relatives a la dansa.

Una altra de les grans realitats del govern valencià és la Ciutat de les Arts i les Ciències, que serà un del més grans i millors dotats espais culturals des del qual es realitzarà una programació cultural de primer nivell internacional.
Esta ciutat és el major projecte urbà de difusió cultural, educatiu i d'oci que s'està construint a Europa, i en la qual tindran cabuda l'hemisfèric cinema planetari, el museu de la ciència, el parc oceanogràfic i el palau de les arts com a teatre de l'opera, que oferiran una programació en dansa, teatre, música i cinema que suposarà una gran aposta per a la projecció de la Comunitat Valenciana.

Respecte als museus, son objectius prioritaris la posada en marxa de nous museus, com el de belles arts de Castelló i el d'Alacant, el Museu de la pilota de Genovés, el museu del segle XIX en el Carme, que serà una prolongació del Museu de belles arts de València, el Museu d'indumentària.
I així mateix seguirem impulsant l'Ivam, on ja és una realitat la seua ampliació, que en estos moments s'està realitzant i que acabarà a mitjans de l'any 2000, per a seguir dins de la seua línia plural en què caben les més diverses manifestacions de l'art i la cultura moderna.
Seguirem incrementat el seu pes tant a nivell nacional com internacional

Reforçarem la política del consorci de museus, que permetrà la descentralització cultural i seguirem en la línia de fomentar en tots el camps de les arts la presència d'artistes i creadors valencians en el mon.

En matèria de patrimoni, he de destacar l'impuls que en esta legislatura es donarà a l'acabat de crear Institut de Conservació i Restauració de Béns Culturals, que s'encarregarà d'estructurar un projecte globalitzador d'actuació al camp de la intervenció patrimonial, establint una fluïda cooperació entre les distintes administracions públiques.

Seguirem en la línia de defensa del nostre patrimoni, tenint com a objectius principals la continuació de la recuperació del Monestir de la Valldigna i la constitució i desenrotllament de l'Institut d'Art Rupestre en la Valltorta.

El projecte de La llum de les imatges, que ha tingut una resposta tan positiva en la ciutat valenciana i la nostra projecció artística a tota Espanya i a l'exterior jugant un paper essencial en la recuperació del nostre patrimoni, continuarà en les seues edicions de Segorbe-2001 i Orihuela-2003.

Quant a l'esport, el govern valencià té com a objectiu prioritari el foment i l'extensió de l'esport a tots els ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat, que l'esport d'èlit siga un referent per als esportistes que comencen el seu recorregut.
Servisca com a exemple d'este esforç els èxits obtinguts pels esportistes pertanyents a grups valencians en els passats mundials d'atletisme celebrats a Sevilla.
Volem que la nostra comunitat siga un referent en el mon de l'esport, i per això podem congratular-nos tots de la recent inauguració del Circuit Ricardo Tormo en Cheste.

Seguirem apostant en esta legislatura per l'esport de base i d'èlit per a escolars, jóvens i majors.
Per això continuarem amb el desenrotllament dels objectius previstos, entre els quals destaquem, pel que fa a infraestructures, la construcció i reforma d'instal·lacions esportives, així com el disseny del nou pla d'instal·lacions esportives; definició i execució d'un pla de construcció, reforma i reparació de trinquets; carrers de pilota; la construcció de la Ciutat de la Pilota com a centre emblemàtic per a la pràctica d'este esport autòcton i la creació del centre d'alt rendiment de la Comunitat Valenciana.

Pel que fa a activitats pròpies de la promoció esportiva, cal destacar la convocatòria dels Jocs esportius de la Comunitat Valenciana, la subscripció de convenis amb les universitats valencianes, la creació d'escoles esportives dels municipis de zones rurals, les ajudes als clubs d'èlit i a federacions esportives en col·laboració amb altres institucions públiques, així com la contribució a la celebració d'esdeveniments esportius especials, com les copes de la Generalitat Valenciana i les activitats dirigides a la formació dels tècnics esportius i a la tecnificació esportiva.

I acabe, senyories, esta compareixença sobre les línies d'actuació de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, manifestant la meua voluntat oberta a la participació, diàleg i consens amb les forces polítiques i socials d'esta comunitat per a crear entre tots un clima deslligat de tota tensió que permeta afrontar el nou mil·lenni amb il·lusió i esperança, aconseguint els objectius d'una educació de qualitat i una cultura lliure i democràtica per a tots que ens configure com a un poble per a sempre obert i plural, on tinguen cabuda, amb el respecte a la nostra Constitució, totes les tendències, i facen que esta Comunitat Valenciana siga el reflex, el màxim exponent, de totes les comunitats espanyoles.

Moltes gràcies, senyories.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Voldria en la meua primera intervenció en aquesta legislatura que em permeteren la llicència per a manifestar un sentiment personal, i és l'enorme satisfacció que experimente per formar part, en representació del Grup Socialista-Progressistes, d'esta institució, les Corts Valencianes, de tan llarga història.

És cert que les últimes Corts Valencianes del segon mil.
lenni i les primeres Corts Valencianes del tercer mil.
lenni molt poc tenen a vore amb aquelles Corts dels segles XIII i XIV, ni des del punt de vista polític ni des del punt vista jurídic, ni social, ni tal sols des del punt de vista del gènere; no hi havia massa dones en aquelles primeres Corts.
Però sí tenen una cosa en comú amb aquelles Corts, i és que la llengua que empraven els representants de la noblesa, de l'església o dels municipis, la llengua dels Viciana, o dels Ros d'Orcins, per esmentar alguns noms importants en aquelles Corts, és la mateixa que empra aquest diputat i la mateixa que empren molts diputats i diputades de tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra.
I això demostra, des del meu punt de vista, l'enorme vitalitat del poble valencià que ha sabut mantenir el seu signe d'identitat més preat durant tants segles, malgrat totes les vicissituds històriques, polítiques i socials.

Dit això, i admesa la llicència, voldria en segon lloc, i fent ús de la deguda cortesia parlamentària, celebrar la coincidència del conseller de Cultura, Educació i Ciència del Govern valencià, que està sustentat parlamentàriament pel Grup Popular, i la del Grup Socialista-Progressista, per comparéixer davant d'aquesta cambra.
Celebre la coincidència, però més enllà d'aquesta coincidència porques coincidències més tinc amb vosté, senyor conseller.

Com que tenim poc de temps i tindrem temps de parlar de moltes coses de les que vosté ha dit, jo voldria fer-li una consideració preliminar i després algunes qüestions de caràcter general.

He escoltat amb molt atenció la seua intervenció i he de dir-li que al principi jo havia tingut la paciència de llegir les intervencions, sobretot la primera intervenció del primer conseller del govern Zaplana, de l'anterior legislatura, i he dir que em va agradar més aquella que aquesta perquè en aquesta escoltava pràcticament el mateix que en aquella, fins i tot, algunes coses menys.
Perquè vosté ha dit que va fer l'institut de la qualitat de l'avaluació del sistema, i això ja ho havia dit també el conseller fa quatre anys, el conseller Vilallonga, i estem exactament igual com estaven, sense haver posat ni un punt ni una coma.

Vosté ha parlat del tema de la professionalització de la inspecció, i després parlarem més, però en este moment trobe que hi ha el 50% de la plantilla que estan nomenats a dit.

Hem dit que millorarien l'estatus del professorat, però, evidentment, en este moment el professorat valencià és el professorat que des del punt de vista de l'estatus econòmic i social és l'últim en el ranking, diríem, de tot el personal docent de tota Espanya.

No ha dit res, absolutament res, d'una cosa en la qual l'anterior conseller va fer molt d'èmfasi però que tampoc ha fet res, que és el tema de la Llei d'adults, l'Epa.
Vosté ni tan sols l'ha esmentada.
I el conseller anterior, almenys, va tenir la.
.
.
, almenys li van escriure en els papers dient que la desenvoluparia, que era una llei electoralista però que l'anava a desenvolupar.
.
.
Ni un punt, ni una coma!
Després parlarem una miqueta del tema.
Va dir més.
Va dir que en el tema de la participació, es va atrevir a dir l'anterior conseller que faria els consells territorials d'àmbit comarcal per a potenciar el tema de la participació.
Ni un punt, ni una coma!
Quatre anys de legislatura on no han fet pràcticament res d'allò que van dir que farien.
Però, ara, altra vegada estan dient que faran allò que fa quatre anys van dir que farien i que encara no han fet res.

Junt a açò hem tingut, jo crec, un inici de curs, al que vosté no s'ha referit perquè només s'ha referit al tema dels plantejaments de futur, però no ha dit l'inici de curs que hem tingut, de manera que ha hagut una sèrie de problemes molt importants, que no els ha provocat el Partit Socialista, sinó que els ha provocat o estan provocant-los els pares i les mares, el professorat, els alumnes que tenen deficiència en el sistema educatiu.
Però, junt a això, vosté, d'alguna manera, doncs, jo crec que ha tingut una inauguració de curs de tipus ­fins i tot, jo he escoltat a algun mitjà de comunicació­, de tipus provocador, perquè junt al tema de les deficiències del sistema públic d'educació s'ha dedicat a recolzar els plantejaments de la privada, de la privada d'elit, en detriment de l'escola pública, de l'escola per a tots.
I això, i això, des del nostre punt de vista significa simple i planerament que quan un ha de caminar cap a la privatització pot caminar de moltes maneres, fent una privatització dura i pura ­això seria molt mal vist per la majoria dels ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat i de l'Estat espanyol­, però hi ha maneres de caminar cap a la privatització que són una miqueta menys visibles al principi però que, al final, van en la mateixa línia.
I és, per una banda, anar llevant recursos a l'escola pública i passar-los a l'escola privada, escola privada d'elit, i, per altra banda, fer que l'escola pública haja d'arrossegar amb tota una sèrie d'elements problemàtics perquè al final la gent haja d'abandonar l'escola pública i haja de passar-se a un altre tipus d'escola.

Nosaltres no estem per eixe tipus d'elements, i, aleshores, quan vosté parla de la implantació de la Logse com un element important, sap vosté, i, si no, vosté em dirà que jo no estic en allò cert, que en aquest moment la Comunitat Valenciana està a la cua de totes les comunitats de l'Estat espanyol, incloses les que té el Ministeri d'Educació encara sota la seua, diríem, gestió directa, com aplicació de la Logse.
Per quina raó?
El 60% del total de xiquets i xiquetes que haurien d'estar fent la secundària obligatòria en instituts encara estan en centres de primària.
No hi ha cap altra comunitat que estiga així.
La que menys està a l'inrevés, té el 40% en primària i el 60% ja està en instituts, però, a més a més, la majoria ho tenen tot ja en centres de secundària.
I ací, per què no estan?
Perquè, entre altres coses, falten inversions.

Ha parlat del mapa escolar.
Quin és el compliment del mapa escolar que vostés van fer?
Quantes centres falten per fer ací en este país perquè puguen realment donar-se les condicions mínimes per a un ensenyament de qualitat?

Jo crec que és cert que des de l'escola pública se està fent un gran esforç, un esforç important des del punt de vista del professorat, de manera que en l'ensenyament públic estan pràcticament la totalitat dels programes educatius bilingües.
És cert que els projectes innovadors es fan fonamentalment a l'escola pública.
És cert que la integració de les diferències fonamentalment es fa a l'escola pública, mitjançant un tractament adequat i mitjançant l'esforç de molts professionals de l'escola pública que fan possible eixe tipus de polítiques.
És cert que dintre de l'escola pública hi ha una manera.
.
.
, estos centres es regeixen per formes democràtiques i són participatius, molt més moltes vegades que els centres privats, i, en definitiva, l'ensenyament públic pensem que és essencial per a la cohesió de la societat.
Però, junt a això hi ha moltes deficiències.
Vosté deia que el tema del professorat en la primària ja està el tema aclarit i que en el tema de secundària està pactat amb els sindicats.
És cert, és cert.
Però, quants professors falten?
Quina és la precarització de les plantilles en aquests moments?
Quasi el 50% de la totalitat de les plantilles dels centres, per exemple, de la província d'Alacant, són interins.
Hi ha col·legis que fins i tot el director és interí!
Com es pot parlar de qualitat de l'ensenyament amb eixa precarització de les plantilles?

Els equips docents són imprescindibles per a una bona qualitat de l'ensenyament, i això en este moment existeix.
Anem enrere, senyor conseller.
No sols no avancem sinó que anem enrere en el tema de la precarització de les plantilles.

A banda, deia vosté, i és de veres ­jo en això el recolzaré, senyor conseller, i el recolzarà el meu grup­, es necessari que acabem amb un dit conflicte lingüístic, que sempre ha sigut un conflicte lingüístic inventat perquè el poble valencià mai tingut eixe conflicte lingüístic, l'han creat alguns polítics per als seus beneficis particulars, però és de veritat que ací trobarà tot el recolzament del meu grup per tal d'acabar amb eixe tipus de situació, però en aquests moments he de dir-li que hi ha una enorme protesta de col·legis que tenen línia en valencià que no tenen el professorat suficientment preparat per a impartir eixa línia.
I, per tant, el dret que ja fa molts anys va reconéixer la Llei d'ús i ensenyament del valencià de rebre cadascú l'ensenyament tal i conforme volguera, com vosté deia, amb llibertat.
.
.
, els pares que han triat, els alumnes que han triat fer l'ensenyament en valencià, no poden exercir els seu dret perquè encara l'Administració no és capaç de garantir que el professorat tinga la suficient preparació com per a poder impartir eixos cursos en valencià.
I això és responsabilitat de l'Administració educativa.
I sobre això vosté no ha dit res.

Però, clar, el problema quin és?
Des del meu punt de vista el problema està en què junt a la realitat vosté planteja un panorama que poc ha de veure amb la realitat, perquè, senyor conseller, vosté crec que és addicte a la propaganda, en el sentit de què quan veu que d'alguna manera el que està passant en la realitat és una cosa que no li interessa, el que fa és un vot endavant i planteja una situació per anar fent que es diluisquen les possibles errorades que hi ha per aquí.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Vives, vaja acabant.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

Gràcies, senyora presidenta.
Acabaré de seguida.

Tindrem més temps per a parlar, però, clar, no he pogut dir-li res.
He de reconéixer dues coses només.
Des del punt de vista del patrimoni nosaltres estem d'acord en algunes de les iniciatives que hi ha que vosté diu que farà.
Estarem a l'aguait.
He d'agrair-li fonamental que m'haja donat xifres, perquè ja teníem algunes xifres, perquè no he vist mai una administració més opaca en xifres que el que és la Conselleria d'Educació.
No hi ha manera de saber mai cap de les coses que hi ha.
Vosté ha donat unes quantes i jo, tanmateix, li ho agraisc, perquè a partir d'ara sí que podrem fer un seguiment com a oposició que som, perquè així ho ha volgut el poble valencià, de poder controlar a l'executiu i poder dir-li quines són les coses que des del nostre punt de vista no estan complint-se.

I, després, també dir-li que en el tema de la Universitat és cert que ha hagut un avanç en el tema del finançament, però encara jo pense que el tema de l'autonomia universitària no està del tot aconseguida i el tema del professorat, que encara no estan d'alguna manera ben col·locats en la universitat, és necessari que es faça alguna qüestió perquè es puga solucionar.

I com que després tindrem més temps per a parlar, ho deixarem per a compareixences posteriors i anar aclarint alguns temes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Vives.

Intervenció d'altres grups.
Té la paraula el senyor Cardona en representació del Grup Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència.

A ningú d'aquesta cambra se'ns escapa la importància de les àrees de les quals vosté s'ocupa, realment són cabdals per tal de configurar la realitat actual i la realitat futura del País Valencià, i per això pensem que el que vosté diu és molt important i cal tenir-ho molt en compte.

Pensem que la seua actuació, tant de bo es poguera fer amb col·laboració, tant de bo poguérem compartir d'alguna manera el projecte cultural, educatiu, d'aquesta comunitat, perquè en això ens juguem molta part del nostre futur.
De totes formes, vosté sape ­en el conjunt del seu discurs ho evidència, i amb les seues actuacions­ que les nostres respectives opcions estan molt allunyades.
En molts aspectes ens confontrarem ací a la cambra i amb la societat, però tinga en compte que nosaltres sempre li alabarem o sempre intentarem col·laborar perquè el tema de la cultura, de l'educació, de la ciència, vaja endavant al País Valencià.
I intentarem descobrir en les coses que faça aquelles coses en les quals estem d'acord per a reconéixer-les convenientment.

Però, la realitat que tenim, a la nostra manera de vore, és molt conflictiva i problemàtica.
Pensem que cal actuar, i pensem que cal actuar d'una manera molt seriosa i inclús jo diria urgent.

No podré referir-me a tots els temes.
M'agradaria tractar el tema de la universitat, la necessitat d'anar tendint cap a l'1% del producte interior brut, crec que es van fent passos en eixe aspecte.
O de la desconsideració que es té cap a la Universitat d'Alacant per un xoc personal i alguns altres motius.
L'educació permanent d'adults és un tema important que crec que està deixant-se perdre d'una manera lamentable.

Però com no tindré temps de tot, volia referir-me sobretot a l'educació fins als setze anys, l'educació obligatòria, perquè és la base de la resta.
I aquí sí que nosaltres pensem que hi ha un traspàs de suport de l'educació pública a la privada.

Eixe traspàs de suport no es limita en absolut al suport econòmic.
Nosaltres veem una creació d'un cert clima d'opinió del fet que l'ensenyament de qualitat no està en l'educació pública, fixe's que no li dic que estiga en la privada sinó que l'educació pública sembla ser una cosa residual, de restes, ahí no està, no hi ha qualitat.
I és una creació que s'aconseguix per referències molt subtils, per frases soltes als mitjans de comunicació.

Pensem que hi ha una reducció de les exigències que cabria exigir a qualsevol centre mantingut per fons públics.
A l'hora de l'admissió d'alumnes als centres concertats a l'hora dels tres anys, no hi ha un control que permeta detectar si hi ha selecció o no hi ha selecció.
De fet, sabem que hi ha una selecció de l'alumnat per classe econòmica, per problemes que puga tindre de discapacitats.
Després resulta que continua l'escolaritat sense tindre cap altre tràmit que fer, cosa que permet seguir amb eixa selecció inicial en les altres etapes educatives.
El consentiment de la segregació de sexes o la no-exigència d'atendre un percentatge d'alumnes amb necessitats educatives especials pensem que és una manera.
.
.
jo no diria privilegis, simplement diria exigir-li menys requisits dels que siguen exigibles a qualsevol escola, a qualsevol centre educatiu sostingut per fons públics.
No es vigila que els centres atenguen les necessitats educatives del lloc on estan, etcètera.

A part de tot açò, també hi ha un suport econòmic extra, un suport econòmic que moltes voltes es dóna a centres que no ho necessiten o afavorixen persones que no ho necessiten.
I que a més, perquè no diga que l'enganyen posteriorment, bastants d'ells no són gratuïts, no arriben a ser gratuïts, és a dir, això és una cosa que se sap, ho sabem, i hi ha inclús alguns documents que ho proven.
I això conviu amb una educació pública que es distingiria perquè ha de ser gratuïta.
Sí, gratuïta, segur.
Nosaltres estem també per la gratuïtat dels llibres de text, vosté ho sap.
Però l'educació pública ha de ser també integradora, ha de ser plural, ha de ser arrelada al medi, ha de ser participativa, i això és el que no complixen molts d'estos centres que vosté concerta.

Nosaltres pensem que en l'educació pública hi ha professionals, hi ha grans professionals que a vegades cobrixen els forats que l'administració mateixa crea, que la conselleria mateixa crea.
És sorprenent a vegades com un director d'institut crea una aula en un lloc que abans era una tutoria i va cobrint així carències fortes i tremendes.
A més, en l'educació pública hi ha verdaders artistes de l'ensenyament, jo els he vist en directe, i realment aconseguixen resultats a vegades amb alumnes amb moltes dificultats.
I això resulta que es veu compensat per una paga econòmica diríem relativament més baixa que en les altres comunitats autònomes, i es veu inclús amb desconsideracions subtils.
Vosté ha dit abans que es paga més per a la formació del professorat, però per exemple, els moviments de renovació pedagògica, que han sigut uns grans motors de qualitat de l'ensenyament ací al País Valencià, han vist retallades extraordinàriament les seues aportacions.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Acabaré ràpidament.

La manca d'infraestructures evidentment és un tema greu.
La infraestructura no és suficient per a assegurar la qualitat de l'ensenyament però és necessària, i per això Esquerra Unida planteja que calen inversions, un pla de xoc intens.

Però tot açò resulta que es dóna en un clima cultural difícil.
La nostra cultura, que és rica, que s'expressa en valencià, que s'expressa en castellà, que té expressions artístiques molt diverses, resulta que està tota un poc enrarida, viciada, per un problema, una polèmica lingüística de fons.
Esta polèmica lingüística l'han creat vostés.
Nosaltres veem que les paraules del poble no es poden utilitzar als llibres de text, són massa vulgars; les paraules cultes que es fan per a substituir uns castellanismes són massa cultes per a ficar-les en un llibre de text, i jo pense que ahí hi ha un problema que vostés tenen la possibilitat de corregir.
Vosté ho ha dit, van a crear l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
A nosaltres no ens ha fet falta mai.
Nosaltres no hem tingut mai un conflicte lingüístic.
El 99% dels escriptors que tenen una obra seriosa en valencià, llengua catalana per a nosaltres, ho tenen molt clar, però resulta que els poders públics.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
no respecten.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Acabe, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Un minut.

.
.
.
no respecten molta gent culta del nostre poble.
Nosaltres demanem que la posen en marxa, que acaben amb aquesta situació i que complisquen els criteris que s'han marcat vostés mateixos, que no ens facen passar pel ridícul d'haver d'explicar que hi ha un acadèmic que no parla la llengua de la qual és acadèmic o que no té una labor de defensa de la nostra llengua, del valencià.

I res més.
Dir-li que el País Valencià està instal·lat un poc en la no-normalitat, que la gent no espera massa coses bones de la seua conselleria, i pense que això seria bo canviar-ho.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per a això tindrà la nostra col·laboració.

 

**La senyora presidenta:**

 

En representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Com a representant del Grup Parlamentari Popular vull agrair-li, en primer lloc, la compareixença a petició pròpia per a informar-nos de les línies d'actuació a seguir en matèria tant educativa com cultural com esportiva, i desitjar-li el millor per a la legislatura, igual que a la resta del govern i, com no, a tots els diputats i diputades d'esta cambra.

El Grup Parlamentari Popular, que recolza sense cap mena de dubte la política de la conselleria que vosté dirigeix, abans ja d'escoltar la seua intervenció ja teníem l'aval dels quatres anys de l'anterior legislatura, en què el govern del president Zaplana ens va demostrar la trajectòria de progrés a tots els nivells i la bona gestió en matèries que es trobaven, d'alguna manera, endarrerides en esta comunitat com són l'educació, els esports i la cultura.

No caldrà tornar a explicar, que ja ho hem fet en moltes ocasions, la situació de la Comunitat Valenciana en l'any 95 per a poder aplicar la reforma educativa, que a vegades ens pareix que del 90 que es va aprovar eixa llei fins el 95 no se'n recordem ningú, és una història que pareix que es vulga esborrar.
Però l'aplicació de la Logse en l'any 95 només estava en un 11%, senyor conseller, i d'això ens hauríem també de recordar.
Tampoc no cal repassar tot el que s'ha aconseguit en estes àrees, ja que ens allargaríem moltíssim i vosté ja ha donat unes pinzellades.

Després d'estos quatre anys també hem tingut el recolzament de la majoria de valencians i valencianes en les urnes, cosa que ens fa tornar a pensar que la política de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència és la més adequada, política a què hem d'afegir la presentada en el programa electoral del Partit Popular, que continua, com no?
, en la mateixa línia, encara que sempre millorant, però en plena sintonia entre el nostre programa i la tasca duta a terme des de la seua conselleria.

Com és lògic, senyor conseller, queden coses per a fer, i també és molt normal que sorgisquen problemes en una conselleria de l'envergadura de la seua, però el que demostra que es gestiona eficaçment és saber solucionar-los.

Quant a educació, que en paraules del president Zaplana, és la base fonamental del desenvolupament integral de la persona humana, el motor de l'avanç social i propiciadora d'oportunitats, ha constituït per al govern del Partit Popular en la legislatura passada una de les pedres angulars en el treball quotidià.
Estem completament d'acord que en una comunitat moderna i oberta al futur com és la Comunitat Valenciana ens dotem d'un sistema educatiu realista, actual, participatiu, il·lusionant i eficaç, que possibilite una educació de qualitat, que es desenvolupe amb llibertat, que siga capaç de superar les desigualtats socials i que gestione eficientment.

Li hem sentit que acabarà de desenvolupar la Logse, continuant eixa línia de consens que l'ha caracteritzat, obrint un nou diàleg, si és menester, per a finalitzar el mapa escolar i el d'ensenyaments de règim especial.

Ens pareix de gran importància l'aprovació tant de la normativa que determina l'organització i funcionament de les escoles infantils de primer cicle com dels decrets tant de l'Institut Valencià per al Desenvolupament de l'Educació a Distància com de l'Institut Valencià de Qualitat i Avaluació Educativa.

Constituir l'Acadèmica Valenciana de la Llengua després de la seua aprovació en la legislatura anterior i promocionar el valencià perquè tots i totes coneguen la nostra llengua són també finalitat del conseller, en què ens té al seu costat.

Respecte a la cultura, hem de manifestar que la Comunitat Valenciana ha sigut capaç de donar un gran salt endavant en matèria cultural, tant en el que es refereix a infraestructures com a productes culturals i a la seua promoció.

Les actuacions per vosté esmentades: Finalitzar la Ciutat de les Arts i les Ciències, els nous museus, ha parlat també de la Llei del llibre com a únic organisme per a definir les polítiques de recolzament al sector o la Llei del teatre, la Llei també del cinema li hem sentit, o desenvolupar la Llei de la música, consolidant el Cor de València i creant l'Orquestra Simfònica, la Jove Orquestra i la Banda Jove, que beneficiaran el desenvolupament i gaudir de l'art i de la cultura, i comptaran, com no, amb el suport del nostre grup i no dubtem que amb el de la societat valenciana.

Pel que fa a política esportiva, de les seues paraules es desprén que es basa en l'adequació a la demanda i a les característiques pròpies de la societat valenciana, fomentant i estenent l'esport a tots i a totes, i fent de la nostra comunitat un referent en el món esportiu.

Construïdes ja en l'anterior legislatura un gran nombre d'instal·lacions esportives, ara resta continuar amb la promoció dels esports per a poder omplir eixes instal·lacions.
I no dubtem del recolzament de la conselleria a tot tipus d'esport, tal i com s'ha fet fins ara, i a crear més infraestructures, si cap, com la Ciutat de la Pilota, que vosté ha dit, per a practicar esport autòcton, o el Centre d'Alt Rendiment.
També seguirem al seu costat.

El Grup Parlamentari Popular es sent molt satisfet dels resultats del treball realitzat des de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència en l'anterior legislatura, i creem, després d'escoltar-lo amb atenció, que les línies que ha exposat en la seua intervenció ens garanteixen un recolzament dels esports i de la cultura, i un augment, si cap, de la qualitat de l'ensenyament.

Per tot això, com ja li he dit, el nostre grup estarà al seu costat, i a la vegada, al costat de la societat valenciana, que com s'ha dit avui ací, no és *tonta*, i així ens ho va mostrar.

Res més i moltes gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per donar resposta conjunta té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Jo volguera, en primer lloc, agrair el clima de col·laboració manifestat en les seues intervencions pels tres portaveus, pels diputats senyor Vives i Cardona i per la diputada senyora Barrieras, perquè és evident, jo crec que això ho tenim tots clar i estem tots d'acord, tota la comunitat educativa, la comunitat política, els grups parlamentaris, que si hi ha alguna qüestió en què és fonamental la participació de tots, la mà estesa, la voluntat de diàleg, és en les polítiques educatives i culturals.
I vull agrair eixa manifestació de col·laboració i de diàleg, que ja assegure que des de la conselleria mantindrem, mantenim, amb els agents socials, amb tots els membres de la comunitat educativa i que mantindré amb els grups parlamentaris.
Prenc, per tant, nota positiva d'eixa voluntat, que crec que és un bon inici de legislatura en una qüestió que, més allà de les diferències ideològiques, tots tenim la voluntat de tindre l'educació de millor qualitat, la cultura més plural, en la Comunitat Valenciana.
Moltes gràcies, en conseqüència.

I entrant ja en allò que són les respostes a les intervencions dels diputats dels distints grups, crec que podríem fer una resposta conjunta, hi ha un altre torn a continuació per si ens deixem alguna cosa, però bàsicament han parlat el diputat Vives i el diputat Cardona de dos qüestions: el compliment de la reforma, la situació en què ens trobem en el compliment de la reforma educativa, i el debat, que jo sempre dic i ho torne a manifestar hui, fals debat entre l'ensenyament públic o privat.
Crec que eixe és un fals debat, i allò que hem de buscar és l'ensenyament de qualitat.
Però a més d'un fals debat.
Jo crec que ­el senyor Vives ho ha dit en la seua intervenció­ és bo que es donen xifres, jo vaig a donar-les també, per a vore si som capaços.
A mi em dóna la impressió que no, en això tinc poca esperança que els grups parlamentaris Socialista i d'Esquerra Unida, eixa lletania repetitiva de què des del govern del Partit Popular ­i això sembla ser una consigna­ no fa més que, utilitzant les seus paraules, que actuar en detriment de l'escola pública o, com ha dit el senyor Cardona, traspassar el suport de la pública a la privada, si sóc capaç amb una sèrie de dades que vaig a donar que eixe siga un debat que es tanque.
No tinc cap esperança.
Jo crec que a pesar dels números que vaig a donar no tinc cap esperança i estic convençut que seguirem sentint intervencions en eixe línia en els pròxims anys.
Però crec que també és oportú que una sèrie de dades les coneguen les grups parlamentaris, les conega l'opinió pública.

En primer lloc, en el que fa referència al compliment de la reforma, hi ha una diferencia en el compliment de la Logse.
Vaig a fer, perquè també ha sigut en eixa línia les intervencions dels grups parlamentaris, vaig a fer una manifestació de voluntat i és la voluntat d'oblidar el passat.
Ens hem referit moltes voltes, i segurament hem de mirar un poc arrere en les situacions que ens trobem, eixos anys 1990, 1995 en què la Logse ja estava aprovada i que realment no es va avançar massa.
Però vaig a fer objectius també de les meues intervencions, passar fulla del passat i mirar cap endavant.
I mirar cap endavant suposar pensar també el balanç en què ens trobàvem d'aplicació de la reforma, és a dir, del cicle d'ESO en centres de secundària.
Ha dit el senyor Vives que és el 60 i el 40.
Les dades que tenim en la conselleria són les mateixes, però al revés.
El que està ja en degudes condicions és el 60% i el 40% és el que falta per resoldre.

Però això és difícil d'entendre i de valorar si no es valora l'esforç que s'ha fet en estos anys.
I l'esforç que s'ha fet en estos anys, que ja ha apuntat la diputada Barrieras en la seua intervenció, és quants centres estaven donant la secundària en secundària i quals són els centres que tenim en este moment.
Partíem d'11 ­estic parlant de memòria­ partíem d'11 i ens trobem en este moment amb 116.
Crec, per tant, que en quatre anys és una manifesta voluntat, efectivament, són 11 en el curs 1995/1996 els centres que impartien el primer cicle de secundària obligatòria en centres de secundària i en este moment són 116, que suposen el 60% del compliment del mapa escolar.

Jo crec que un poc, a pesar que ha dit el senyor Cardona que l'opinió pública no espera massa d'este conseller o d'este govern en matèria educativa, si hem sigut capaços de passar de l'11 al 60% en els quatre anys anteriors, hauran d'acceptar vostés ­i eixa és la nostra voluntat­ que puguem parlar, dins d'esta legislatura i dins del calendari previst d'implantació de la Logse, del cent per cent.
Jo no voria tant eixe 60% com la dada, si se vol negatiu, es pot vore com a negatiu, la dada que haurien de manejar, sinó el que ha suposat passar dels 11 centres als 116, multiplicar-los per deu i passar, en conseqüència, del 6% al 60% de compliment.

Quant al que és l'esforç en inversions que s'ha fet, vaig a donar unes dades que són irrefutables.
Després em referiré al començament de curs, perquè de manera lleugera l'ha tocat el senyor Vives, supose que s'han repartit els temps i en la primera intervenció es referia més concretament a eixa qüestió.
Però jo volia donar algunes dades que també són importants i seguim amb la concreció, que jo sempre procuraré dur a esta cambra.

El Mapa escolar, com vostés saben, la configuració del mapa que es va signar amb els sindicats, quan es va signar amb els sindicats l'acord de plantilles de secundària, al final de la legislatura passada, es va signar també la configuració definitiva del mapa.
He dit en la meua intervenció també que és una configuració que no ho hem de considerar un document sagrat i definitiu, no mai anirà a menys.
Però és evident que s'haurà de matisar que si per circumstàncies, per la pròpia evolució de les coses, l'evolució demogràfica o l'experiència que hem tingut, s'ha de tocar alguna cosa.
Insistisc que sempre seria tocar en positiu.
Però eixe mapa que vam signar, i que bàsicament és el mapa escolar tancat de l'obligació de la reforma, suposa 348 actuacions fins el any 2002.

Eixes 348 actuacions en este moment, en este trimestre, i un poc com l'esforç d'inversions que està fent este govern, en este trimestre hi hauran 31 centres nous en funcionament.
Això suposa una inversió de 12.
000 milions de pessetes.
Hi ha en este moment dels projectes que es van aprovar en el conveni que la conselleria anava a firmar amb l'Institut Valencià de la Vivenda per a construir els centres, que importaven un total de 13.
500 milions de pessetes, ja hi ha 7.
000 milions adjudicats.
Des de setembre de 1998 fins ara estem tenint 87 actuacions, per un total de 31.
000 milions de pessetes.
I el mapa estarà en el seu termini acabat, el que suposa, dic, fins a l'any 2000, fins el 2002/2003, 348 actuacions.

Més allà del mapa, i és projecte important que ja està en procés de contractació, perquè ja està anunciat, és el concurs de Velluters, recorde en estos moments crec que són 2.
800 milions de pessetes la contrata per la que ha eixit, que porta inclós un conservatori professional, l'escola d'art i disseny i l'institut de biologia molecular, dins el projecte global de l'OVI, de l'Organisme Valencià d'Investigació.

Això suposa un esforç inversor que garantitza que el mapa escolar estarà cobert en els terminis que es té previst, que és el curs 2002/2003.
Un esforç que bàsicament es dóna en els anys, en l'exercici pressupostari 1998/1999, perquè el govern del Partit Popular quan entra en juliol de 1995 el primer que ha de fer, com he dit abans, és aprovar la programació, aprovar el mapa, perquè és impossible fer cap tipus de programació si no se sap on s'ha d'actuar.

I per tant, l'acceptació que hi ha coses per fer, perquè això és una obvietat; hi ha coses per fer perquè la culminació del mapa és del curs 2002/2003 i, per tant, si estem hui crec que a 7 d'octubre de 1999, és evident que el mapa escolar no està acabat.
Però això no és una falta.
Igual ­i ara torne al començament del curs escolar­ com tampoc és una falta, ni un retràs el que determinats centres educatius no estiguen acabats l'1 de setembre.
Perquè abans he dit que estem actuant en 87 instal·lacions educatives de primària i secundària en la comunitat i la conselleria de Cultura, Educació i Ciència programa obres els dotze mesos de l'any, aprova projectes els dotze mesos de l'any, contracta projectes els dotze mesos de l'any, adjudica projectes els dotze mesos de l'any i acaba projectes els dotze mesos de l'any.

Per tant, estem i hem assistit ­i jo he dir-lo amb un cert disgust que et dóna com a conseller o que li dóna a una persona com a conseller la utilització de la demagògia en una cosa tant important com és l'educació­ hem assistit a una nova modalitat de mobilització social, que és la mobilització preventiva.
La mobilització preventiva és aquella que diu: anem a mobilitzar-nos per si el mes de novembre, que és quan les obres s'han d'entregar, no estan acabades.
Bo, este conseller comprén la inquietud de pares, d'associacions, moviments socials, i la compartisc; la comprenc i la compartisc.
I com la compartisc entenc que això es produisca.
Però, clar, si una obra està adjudicada i té quinze metres per a fer-se i fem allò impossible per a què els quinze es convertisquen en onze ­estic parlant per exemple del Benlliure en València­ per a què els quinze es convertisquen en onze, i som capaços, i segurament serem, de fer-lo en onze, la qual cosa suposa acabar en novembre o desembre, vol dir que efectivament estem en els terminis previstos.

Que allò ideal seria que una matemàtica utòpica fera que tot s'acabara el dia abans de començament de curs, però és impossible perquè, com he dit abans, és impossible perquè les obres comencen els dotze mesos i durant els dotze mesos acaben.
I la programació està realment complint-se, està realment complint-se.
M'he referit a eixe cas i em podria referir a un altre en què el compromís és que el dia 15 d'octubre els alumnes entren.
Bo, el dia 16 d'octubre segurament podrà ser este conseller un conseller censurat o aplaudit.
No vull ser el segon, perquè si el 15 d'octubre les obres de l'institut de l'Eliana estan en disposició de ser utilitzades tampoc serà cap mèrit, haurem complit la nostra obligació.
Però eixa és la nostra obligació.
Que estem assistint a mobilitzacions preventives i la veritat és que, encara que es comprenen, són un poc difícils de justificar.

Estem fent, com deia, eixe esforç que obliga també a algun tipus de reflexió, a algun tipus de reflexió del que ha passat en algun cas a l'inici de curs.
I el tipus de reflexió és que si estem actuant en la construcció de centres nous, de centres nous tant de primària com de secundària, ara bàsicament de secundària, sobre centres antics que s'havien quedat absolutament desfasats i que no tenien la qualitat pe a què en ell s'aplicaren els ensenyaments Logse, potser haja de fer-nos reflexionar que en volta de fer el centre nou, absolutament nou, absolutament nou, no és que siga una adequació ni que li es posen parxes, no, el centre vell desapareix per complet ­estic per exemple pensant en el cas Miguel Peris de Castelló en el Grau­ i sobre el solar que el centre desapareix per complet i es construeix un centre absolutament nou.
És evident que si eixa és l'actuació, això obliga a provisionalitats; provisionalitats perquè els alumnes segueixen existint i per tant han d'anar a un altre lloc.

I això ha de fer-nos reflexionar en eixe diàleg a què abans em referia amb la comunitat educativa, amb les associacions de pares i amb els ajuntaments, sinó seria millor per molts motius ­i en eixa línia estem estudiant tècnicament les coses en la conselleria­ que actuàrem sempre sobre solars nous.
De manera que no s'haguera de produir el que en certa manera ha donat peu a una certa inquietud de relació de pares amb els propis alumnes, que és que han de passar, i és obligat, perquè tot el món ha fet obres en sa casa i si se estan arreglant la cuina han d'apanyar-se mentre acaben d'arreglar-la d'alguna manera.
I si estem construint el mapa sobre la mateixa ubicació geogràfica on estava el centre antic hem de prendre eixa reflexió i obrir un debat en els ajuntaments sinó és millor que ens donen un solar absolutament nou que permeta que els alumnes continuen escolaritzats sense situacions de provisionalitat fins que puguen entrar en el centre nou construït en un altre lloc distint de l'actual.
Perquè això tindria el doble avantatge d'evitar eixes distorsions que en alguns casos s'han produït.
I, en segon lloc, un altre avantatge més i és que el centre antic podria revertir a l'ajuntament, que podria utilitzar per a activitats socioculturals o fer la modificació urbanística si volguera per a fer un espai d'utilització pública.
I, per tant, en este moment i a la vista, com deia abans, de l'experiència en l'aplicació del mapa, estem en diàleg ja amb els ajuntaments per a, en la mesura d'allò possible, millorar la gestió en el que suposa la construcció de centres.

I passant a una altra qüestió, que era eixe debat que realment es fa a si estem actuant en detriment de l'ensenyament públic o si estem traspassant el suport a l'ensenyament privat, jo volguera dir algunes coses.
En primer lloc, quant a concerts, concerts educatius.
Per més que repetisquen des dels grups de l'oposició que estem traslladant el suport i els diners i els pressupostos a la privada en detriment de la pública, jo torne, com el senyor Vives ha dit en la seua intervenció, als números.

Curs 1995/1996, 5.
139 unitats concertades.
Curs 1999/2000, que és l'actual, 4.
916.
5.
139, 4.
916.
Podran dir que sí o podran dir que no, però es poden comptar, es poden comptar.
Són les unitats concertades i, en conseqüència, són dades oficials absolutament irrefutables.
Percentatge en el sistema: centres públics 79,12%, centres concertats el 20,88.

Vaig a donar-li més dades, senyor Vives i senyor Cardona.
La Logse parla de ràtio alumnes/aula en infantil i primària i en secundària; en infantil i primària de 25 i en secundària de 30.
En infantil i primària en zones rurals la mitjana és de 15 i en les zones urbanes de 21; 15 i 21 sobre una ràtio que és, insistisc, de 25/30.
I 30 en secundària, jo volguera donar-li unes dades d'instituts i seccions amb 9, amb 19, amb 16, amb 20, amb 18.
És a dir, que si un element de la qualitat és este és evident que estem molt més enllà del que diuen les dades mínimes.
I si tota esta inversió en la construcció de centres públics a què abans em referia suposa, si totes les actuacions quant a professorat, a formació de plantilles de primària i secundària, suposa un detriment de les inversions o del pressupost des del públic al privat, és evident que no podrà mai entendre l'opinió pública eixe llenguatge de vostés.
Vostés podran seguir dient-lo, però les dades seran sempre absolutament irrefutables, absolutament irrefutables i, en conseqüència, eixa aposta per la qualitat de l'ensenyament nosaltres la seguirem fent des del compliment dels compromisos, des del compliment dels compromisos en la construcció del mapa i en la construcció d'infrastructures i en la dotació del professorat, i des del compliment de compromisos en la comunitat educativa.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Jo he de dir-li que continua vosté sent un addicte a la propaganda.
Diu vosté: "anem a coincidir en una cosa, 116 instituts són els que estan impartint la ESO".
Mire, jo estic d'acord, jo també tinc eixes dades.
Però sobre 315 instituts, quants són?
El 60 o el 40?
Traga vosté els comptes, traga vosté els comptes i ens ho diu.
Per tant, jo continue dient que són el 60% de xiquets que no estan escolaritzats, perquè són les dades de vosté, 116 i 315.
Primer element.

Segon element, en el tema del que significava el tema de l'escola pública-escola privada, jo no vaig a entrar en cap debat perquè jo estic pel servei públic d'educació.
Però és que això no és la concertació que fa vosté, perquè la concertació s'ha de fer, i és que parlarem de la concertació jo no volia entrar hui perquè tenim una compareixença, com vosté sap per al tema eixe, ja parlarem.
Però clar, vosté diu això i jo he de dir-li el següent, la concertació es fa en el mes d'abril o juny.
Sap vosté per a què?
Per a què la matriculació es faça segons el tema del decret d'admissió d'alumnes.
Quan dóna vosté la concertació a eixos centres?
En agost.
Ja s'ha fet la concertació.
No d'acord en el decret, sinó la concertació que vol dir triar als xiquets que vulguen fent discriminació fins i tot des del punt de vista de gènere.
I per tant, això, no és de cap de les maneres anar per un servei públic d'educació.
Això en tot cas és, contribuir als beneficis de l'empresa privada, que em pareix molt bé.
Però no és de cap manera contribuir al tema de l'educació, perquè ni fan falta des del punt de vista de l'escolarització ni altres elements.
Però d'això ja en parlarem.

És evident una cosa, jo crec que és bo que vosté diga que està disposat a parlar i a consensuar el tema de l'educació.
Jo crec com vosté que el tema de l'educació no hauria de ser un plantejament ideològic, que jo estic convençut que vostés encara plantegen, sinó que hauria de ser un gran pacte.
I jo li oferisc, sincerament, i el meu grup li ofereix a vosté un pacte, un pacte escolar, un gran pacte escolar en què entren, evidentment, tots els implicats en l'assumpte: els implicats de l'administració educativa; els grups, diríem de la cambra de les Corts Valencianes; els ajuntaments; els pares, a través dels seus representants; els alumnes; el professorat, a través dels seus representants, i aconseguim algun dels elements.
Quins són els elements que hauria d'aconseguir ací?
Evidentment un ensenyament de qualitat.

Quan vosté parla del tema del descens de la ratio de.
.
.
pareix, home, pareix mentida, no, jo entenc perfectament que vosté utilitze això.
Però per què no diu la xifra de quants xiquets menys n'hi ha en tot el sistema educatiu?
Perquè no ho diu vosté al final?
Jo diré allò del meu company que a vostés sempre els toca la loteria.
Fins i tot el descens del nombre de xiquets que hi ha.
Però diga-ho vosté.
És a dir, que això no és un mèrit de la conselleria, en les mateixes, és a dir.
.
.
llevant unitats, les concertacions que vosté ha llevat, no n'ha llevat cap, se n'han llevat perquè s'han acabat els xiquets, perquè han hagut de tancar els col·legis, no perquè vostés ha fet cap política de restricció, sinó senzillament per això, perquè no hi ha xiquets.
Com s'han de subvencionar o com s'han de concertar centres que no hi ha xiquets?
És evident que no pot haver-ne.

Jo, de tot eixe tipus de coses pense que eixe pacte que li plantejava, ha d'entendre en el tema de la qualitat de l'ensenyament.
I per a la qualitat de l'ensenyament, encara que tot el món sap allò de l'estadística de les tres persones i els dos pollastres, que al final un se'n menja dos i els altres no arriben a mig pollastre cadascun; el problema està en què l'estadística no es basa en el tema de l'educació en dir que la mitjana és de quinze.
El problema és que encara n'hi ha moltes classes saturades, eixe és el problema.
I per a que hi haja un ensenyament de qualitat és imprescindible que els recursos siguen suficients.
Els recursos en infraestructura, del Mapa que vosté diu, havien d'haver hui, en este moment, 100 instituts més fets dels que hi ha.
No del que deia jo, sinó del que diuen vostés.
El pacte que vosté ha fet amb els sindicats on hi havia un annex en el tema de les construccions, no s'ha complit i vosté ho sap perfectament.
No s'ha complit.
Ni en el tema de plantilles ni en el tema de construccions.

Junt al tema d'augmentar la concertació amb els centres públics d'elit, alguns dels quals ni tan sols paguen la Seguretat Social, jo no sé si vosté ho fa per allò que la Seguretat Social recapte més, i per tant puga fer el tema del pagament d'eixos deutes.
Però és evident que els centres de primària i de secundària, han rebut els diners que són de despeses de funcionament de l'any passat, ho han rebut enguany, en este curs.
I els de primària només el 40%.
Ah!
, no?
Ja ho han rebut tots?
M'alegre una barbaritat, m'alegre, haurà sigut despús-ahir, però bo, m'alegre una barbaritat.
Per tant.
.
.
Però si ho reben ara havien d'haver-ho rebut fa quatre mesos, i això vol dir que s'estan retallant.

Què passa en el tema de les obres menors?
Què passa en les obres menors?
És que no són importants les obres menors?
Són importantíssimes.
I per què s'han retallat el tema de les inversions en obres menors?
Què passa en això?
I des d'eixe punt de vista, jo crec, com deia abans, que si és de veres que hem d'anar a eixe pacte que vosté oferia, i que jo li oferisc, hem de plantejar-nos alguns elements.
Tema d'infrastructures, per a un ensenyament de qualitat hem de tindre infrastructures.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Acabe en un segon.
Reduir el nombre d'alumnes per aula en aquells llocs que encara hi ha més alumnes per aula, no en els llocs que n'hi ha menys.
El tema de les plantilles han d'estar completades.
Hem de fer un Pla valencià de formació professional.
Hem de millorar l'estatus del professorat, que en aquest moment és precisament el que més mal està pagat de tot l'estat espanyol.
I hem de fer complir la Llei d'Ús i Ensenyament del Valencià perquè si no és així segurament no tindrem un ensenyament de qualitat.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Quan vosté planteja el tema que no ens aclarirem, que no té esperança que canviem d'opinió sobre el tema del suport a l'escola pública, educació pública-educació privada.
Bé, en principi podríem discutir-ho d'una manera més llarga i més extensa perquè ací jo tinc cinc minuts per a contestar-li probablement fa falta un fòrum més ampli en representants també dels implicats en l'educació i en la cultura d'ací del País Valencià.
És al que em referia quan li deia que la gent, la gent no, els implicats no esperen cosa bona de la conselleria, no li dic l'opinió pública, li dic molta gent de la que està implicada treballant que quan la conselleria trau una ordre o una llei, la veritat és que van a llegir-la en por.
De fet quan els arriba el primer esborrany ja comencen a subratllar cosetes i detallets que els afecten.

Jo sí que vull tractar un poquet el tema públic-privat, i sí vull referir-me al tema de la qualitat de l'ensenyament que vosté ha comentat.
Resulta que pense que per a valorar la qualitat de l'ensenyament hauria d'haver uns punts de partida més o menys comparables.
I en això no m'estic referint a punts de partida en infrastructures més o menys sumptuàries, més o menys bones ni quant a qualitat d'edificació, etcètera, etcètera, sinó que m'estic referint als requisits mínims que haurien de ser exigibles a qualsevol escola que tinguera fons públics en el seu sosteniment.
És a dir, no és que les escoles privades, després concertades tinguen determinats privilegis per no escolaritzar als xiquets d'educació especial.

Pense que qualsevol centre públic ha d'escolaritzar eixe tipus de xiquets, i si no no se li haurien de donar fons públics, perquè els diners són per a cobrir a tota la població.
Quan vosté parla d'elecció de llibertat d'elecció de centre a mi em ve també la visió del centre que té llibertat per a triar als alumnes, i això vosté sap que hi ha centres en els que passa, que no són els pares els qui trien un centre, sinó el centre el que tria un tipus d'alumnes.
Per tant, a l'hora de comentar el tema de la qualitat, estem d'acord.
És a dir, probablement des del nostre grup tenim clara la idea de la subsidiarietat.
L'escola pública és allò primer, allò defensable, el que caldria recolzar i quan estiguera tot complet, allà on hi hagueren forats, on no arribara caldria que arribara, caldria concertar algun centre, però sempre de manera subsidiària.

Potser vosté no tinga clara tota eixa idea, potser vosté considere, no, és que poden ser les dues coses conjuntes.
Fins i tot sent conjuntes jo li demanaria que els centres sostinguts amb fons públics, tots, els concertats i els públics, tingueren el mateix requisits.
Per tant, el tema que no seleccione els alumnes a l'entrada, el tema que atenguen a l'alumnes de la seua zona d'escolarització, el tema que no facen cap tipus de segregació, el que tinguen una pluralitat ideològica, el que no imposen una única visió unidireccional de les coses, pense que és una qüestió que la seua conselleria hauria de vigilar per a abans de donar diners.

Evidentment també ha de vigilar les qüestions econòmiques perquè si no també li poden colar gols per eixe aspecte.
Bé, i vosté comenta que resulta que a la gent ha deprés el tema de la mobilització preventiva.
Vosté no ho entén però nosaltres ho entenem molt bé.
És a dir, en tot este context, on resulta que a la gent li dóna la sensació que els recursos es gasten en un lloc i no en uns altres, li dóna por quedar-se fora, li dóna por no tindre-ho fet a temps, i jo he assistit a una assemblea on algun pare ha comentat simplement que si no ens mobilitzem nosaltres no el tindrem, quan els del poble del costat estan mobilitzant-se.
Però això ho ha ensenyat la pròpia conselleria en la seua dinàmica d'actuació.

Jo, respecte al tema de les infrastructures li suggeriria una qüestió, és a dir, agarre-ho com una obra emblemàtica, una obra d'aquestes grans que necessiten una gran inversió.
No cal desplaçar-ho en el temps, pot agarrar-ho com una obra emblemàtica i plantejar-ho així.
Jo li assegure que el nostre grup, si vosté obri un centre educatiu, no el criticarà per obrir-lo, el critica per no obrir-lo o el critica per no tindre'l acabat a temps.
Per tant, la qüestió que es faça una forta inversió, una inversió de xoc i que acaba amb totes les infrastructures educatives, totes serà impossible, però amb la gran majoria en un temps limitat i nosaltres el recolzarem en això, en els pressupostos i on calga.

I per altra banda, comentar-li el tema de la reducció d'unitats que sí que entra el tema de la natalitat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Però jo li comentaria també el tema del tipus d'unitats, és a dir, ara n'hi ha menys unitats concertades.
Però resulta que abans no n'hi havia cap unitat on es done una circumstància tan escandalosa com la que s'està donant en este principi de curs.
És a dir, no n'hi havia unitats on hi haguera segregació de xics i xiques clarament.
No n'hi havia unitats on nosaltres poguérem dir és que anar a esta escola, que és concertada costa 500.
000 pessetes a l'any.
Per tant, a vegades les valoracions quantitatives únicament tenen eixe problema que no fan arribar al fons de l'assumpte, i no ens fan vore que la qualitat també canvia.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per tant, reiterant-li la nostra proposta, diguem, de col·laboració o d'aproximació en les coses en què es puga, i fins i tot intentant o veent molt raonable el tema d'un pacte de l'educació ampli que inclogueren a tots els agents educatius, nosaltres estem ací per a alabar-li les coses positives, i per a discutir-li les que no estem d'acord amb elles.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Ja per acabar i un poc crec que quasi totes les coses estan dites i alguna aportació nova s'ha fet en esta segona intervenció per part del senyor Vives i el senyor Cardona.
Reiterar un poc el que estem dient, és a dir, en primer lloc que des de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència estem en la més absoluta disposició i en la voluntat de què eixe pacte al que es referia el senyor Vives i que després ha arreplegat el senyor Cardona siga possible.
De fet ja està sent possible, de fet quan a finals del curs escolar passat es firma l'acord en els sindicats, quan es firma l'acord en els representants dels pares d'alumnes estem donant els passos, estem caminant en la direcció d'una voluntat de pacte escolar que implique a tots els membres de la comunitat educativa.

Anem a seguir en eixa voluntat de diàleg i prenc en positiu eixa oferta de diàleg des dels grups parlamentaris que s'han de sumar a la possibilitat que la millor educació, l'educació de la major qualitat possible la fem entre tots.
I a més ho dic des de la més absoluta sinceritat.
Jo crec, insistisc que per damunt de diferències ideològiques sí que tenim eixa voluntat unànime de buscar una educació de qualitat perquè l'educació és el motor de futur i tots volem el millor futur per a la nostra comunitat.
Ha hagut alguna qüestió a la que s'han referit els portaveus dels dos grups en esta intervenció, que tampoc respon massa bé a la realitat.
Tornem als números.
Jo crec que no pot parlar el senyor Vives que s'hagen paralitzat les obres menors este estiu.
Sols per a adequació per a començar el curs 1999-2000, hem de parlar de 1.
400 milions quasi en construcció d'aularis i quasi 1.
000 milions en.
.
.
1.
700 milions entre aularis i obres menors de les direccions territorials només per adequació al començament de curs.
Per tant, no sé quines són les dades que obren en el seu poder perquè diga que el que es refereix a obra menor està paralitzat.

L'estatus dels professors ha començat.
.
.
vàrem firmar l'acord en el seu dia amb els sindicats de començar a parlar de les retribucions.
I hi hagut un parell de reunions per a fer possible, dins de les capacitats de la mateixa Generalitat, que efectivament el nostre professorat estiga dins de la mitjana que ha d'estar en el context nacional, tenint en compte també que ací hi ha uns acords que sí que estan complint-se, senyor Vives, de plantilles, que ja suposa un gran esforç econòmic per part de la conselleria.

Igual que l'enorme esforç econòmic del procés d'inversions a què es referia el senyor Cardona.
Un pla de xoc no és que tinga eixe nom, però el que estem fent, i el que hem fet en inversions en l'any 98 i 99, és realment un autèntic pla de xoc perquè havíem de recuperar el camí que no s'havia caminat fins ara.

I s'ha referit vosté al descens quant a números.
Bé, tampoc és així la cosa, senyor Vives, perquè la ràtio no respon.
.
.
eixes dades que ha donat de ràtio d'alumne per aula no respon a una disminució en la demografia.
Hi ha una disminució en la demografia, però si comparem les dades que hi ha d'un curs a un altre, de l'anterior a este, hem baixat 2.
000 alumnes en el sistema en primària però s'han incrementat en 5.
000 els de secundària.
Per tant, també en la mesura que eixa és una mesura de la qualitat, la relació d'alumnes per aula és una qüestió en la qual s'ha avançat de manera progressiva.

El mateix que quant a la concertació.
Jo he donat números absoluts, però si es donen números relatius de percentatges en el conjunt del sistema educatiu valencià, estem en un procés d'equilibri i no de descens, és a dir, d'una aposta continua per l'escola pública, per tant, per la qualitat de l'escola pública en l'ensenyament, en un conjunt ­insistisc­ en què s'ha donar de manera harmònica la inversió, el posar tots els mitjans a disposició de l'escola pública i fer possible també el dret constitucional a la lliure elecció de centre per part dels pares, que són els qui dirigeixen eixa elecció de centre.
Senyor Cardona, són els pares els qui elegeixen el centre en el qual volen que els seus fills estudien.

S'ha referit vostés a altres qüestions de pluralitats ideològiques, però, com molt bé s'ha dit ací, tenim dues compareixences.
.
.
bé, una compareixença prevista quant a l'ensenyament concertat i els concerts.
I, per tant, tindrem ocasió de parlar d'eixe tema més avant.

Moltes gràcies, senyora presidenta, senyories.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Abans de finalitzar la sessió, recordar que a les cinc de la vesprada està la Junta de Síndics.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 3 minuts)*