Governaci%C3%B3%573816.10.18%20macro.html





Comissió de Governació i Administració Local realitzada el dia 18 d'octubre de 2012.
Comença la reunió a les 16 hores i 36 minuts.
Presideix el diputat senyor Fernando María Giner Giner.
Reunió número 7/I.

El senyor president:

(Inoïble) … tens raó.
Cal passar llista.

Senyora secretària.
.
.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Havent-hi quòrum, senyories, reiniciem la comissió.

En primer lloc, lectura i aprovació, en el seu cas, de l'acta de la reunió anterior.
Està repartida.
Si no hi ha res a objectar, la donem per aprovada.

Projecte de llei pel qual es regulen els organismes de certificació administrativa (OCA), procedent del Decret llei 4/2012, de 29 de juny de 2012 (BOC número 91)

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia, per ser prioritat, serà el punt quint de l'ordre del dia: debat en comissió del projecte de llei pel qual es regulen els organismes de certificació administrativa -OCA-, procedent del Decret llei 4/2012, de 29 de juny de 2012.

Iniciem, senyories, el procediment.
Si mantenen l'acord que verbalment, amb anterioritat, hem comentat, seria de menor a major.

Intervindria, en primer lloc, Esquerra Unida.
Defendria durant deu minuts les seues esmenes.
Després hi ha la possibilitat d'intervenció en contra, que el representant portaveu del Grup Parlamentari Popular vol agrupar la contestació a tots els grups.
Per tant, esta presidència vol remarcar que, en principi, hem parlat de deu minuts, però que, en tot cas, si algú necessita un poc més de temps, no hi ha ningun inconvenient, donada la peculiaritat del debat.
I, després del torn a favor i del torn en contra, hi hauria, com és lògic, la possibilitat de rèpliques.

En conseqüència, inicia.
.
.
Té la paraula, per a la defensa de les esmenes del seu grup, el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres, com ja vam insistir quan es va iniciar el tràmit d'aquest.
.
.
, primer decret i ara projecte de llei, ens oposem al.
.
.
(so d'un timbre).
I ens oposem per diverses raons.

Començant, la primera d'elles és per les intencions que es manifesten i que, després, en la pràctica, nosaltres entenem que no són els veritables objectius que hi han darrere d'açò.

El decret és, com altres decrets que s'han presentat, amb tota esta sèrie de decrets que tenen a vore amb reactivar l'economia, és més que res una cortina de fum, el tractar de fer vore que es fan coses que, en realitat, no es fan.
En realitat, açò de cap manera es pot dir que servisca per a posar en marxa nous negocis.
Creiem que estos organismes de certificació administrativa no són, en absolut, una eina dinamitzadora de l'economia ni va a generar llocs de treball perquè l'únic que fa, en tot cas, és simplificar coses que no es poden simplificar, privatitzar tasques que es fan hui des del servei públic i, com a molt, el que provocarà serà un trasllat de l'ocupació des d'un sector cap a un altre, on primarà el benefici i la lògica del benefici empresarial i, a més, generant la possibilitat de construir algun petit monopoli de certificacions i, segurament també, acabant encarint, de forma notable, les cobertures privades per a protegir-se de les conseqüències que puguen tindre eixes certificacions.

Bé, el que pensem és que no es poden deixar qüestions com la inspecció i certificació de les condicions de seguretat, accessibilitat, protecció contra incendis, evacuació, dotacions higienicosanitàries, aforament, compatibilitat urbanística, impacte ambiental, contaminació acústica i seguretat industrial.
Ens sembla que són assumptes massa seriosos com per a deixar-los exclusivament en mans d'uns organismes privats.

Es tracta d'aplicar les directives dels serveis, de la famosa Bolkestein, de forma radical, molt més enllà de les intencions inicials d'esta directiva, que ja de per si era prou dolenta.
I la nostra oposició és perquè estem en contra d'este model i també estem en contra de les conseqüències pràctiques que pot tindre este model, sobretot en matèria de seguretat.

Esperem, esperem, i ho esperem de deveres, que no acabem d'ací un cert temps lamentant-nos perquè haja passat alguna desgràcia i estiguem ací tots lamentant-nos per la falta de control públic en les activitats que estan regulades a través d'este procediment.

Nosaltres, per tant, el que voldríem és eliminar directament eixa figura dels organismes privats de certificació i deixar les competències a qui realment li corresponen, que és a l'administració pública i, sobretot, als funcionaris que, pel mateix estatut de la funció pública, són independents, cosa que no ho són els empleats d'una empresa privada, que estan regits per lògiques que no tenen a vore directament amb la garantia de la prestació del servei públic.
I, per tant, en este sentit, la protecció de la ciutadania i dels drets a tercers creiem que deu ser una responsabilitat plena de les administracions públiques, que pot ser exercida directament pels funcionaris i clarament fiscalitzada a través dels mecanismes de control democràtic.

Eixa falta de control democràtic i eixe tractar de desviar les coses i d'impedir el control adequat es nota claríssimament amb la pèrdua de competències municipals que ha suposat esta llei, i que nosaltres seguim -ho diré ara, ho diré totes les voltes que faça falta-, seguim sense comprendre com un grup parlamentari com el del Partit Popular, farcit -insistisc- d'alcaldes i d'exalcaldes i regidors i tot això, aproven, un darrere d'un altre, vinga el decret en què van buidant de competències l'administració municipal.

Hi ha un excés d'indefinicions.
Està tot ple de «podrà», de «quan s'escaiga».
.
.
; massa coses que es deixen als reglaments, no?
, massa coses que es deixen a la discrecionalitat.
Darrere d'això entenem que hi ha una intenció de defugir responsabilitats davant de la societat, que, a més, i per culpa d'esta llei, va a tindre més difícil -la ciutadania, en general- l'accés a la justícia perquè es tanquen les possibilitats del recurs contenciós administratiu, ja que les llicències no són un acte de l'administració, i açò complicarà els pleits, augmentarà les costes.
.
.
En definitiva, farà que esta justícia que patim hui en dia, que és una justícia per a rics, encara ho siga més després d'açò.

No entenem com es poden llevar les possibilitats, per part de la ciutadania, d'al·legar enfront d'un negoci indesitjable que allunyar de la seua proximitat -la famosa imatge del pub i del soroll i de les molèsties que generen als veïns, però que no és l'única-.
Evidentment, deixa estar ja.
.
.
, de tindre.
.
.
, trau el filtre previ del procés administratiu clar.

Per tant, no ens resignem a assolir la validesa de la figura de la declaració responsable, que el que fa és possibilitar l'obertura d'un establiment, de manera immediata, sense que hi haja llicència municipal pel mig.
Molta liberalització, molta simplificació d'una burocràcia, que es diu; però, després d'açò, per la porta de darrere, canvien els registres de comerciants per registres d'empreses OCA, no?
, a més, en tres classificacions: A, B, C.
No sé jo què és la simplificació, sinó simplement el fet de traure el període d'informació pública; jo crec que és l'única simplificació realment autèntica que es fa en tot açò i que l'únic que fa és llevar-li garanties a la ciutadania.

Este projecte de llei és molt poc esmenable, (veus) perquè, precisament, els organismes de certificació administrativa, que són el centre de la llei, i les dolentes (inintel·ligible) .
.
.
legislatives que tenen associades eixa declaració responsable i el silenci administratiu positiu, és allò que nosaltres no volem.

Malgrat això, hem tractat de fer una sèrie d'esmenes: algunes de caràcter més global i que van directament al rebuig de la llei; i altres que han tractat de suavitzar els aspectes més negatius de la llei, no?
, algunes modificacions, com tractar de recuperar algunes garanties per la via de la documentació annexa o la notificació al consistori, que podrien servir perquè si hi ha denúncies dels ciutadans a l'administració, doncs, l'administració municipal puga actuar d'alguna manera.

Per tant, resumint, en primer lloc, tractar de tancar ambigüitats.
Llevar els «podran», «deuran» i tot este tipus de coses que entenem que no han d'estar.
Si els ajuntaments tenen la funció de revisar o d'inspeccionar ho han de fer i no «podran fer-ho».

Assenyalar les responsabilitats de les administracions públiques, per ahí van les esmenes 6, 7 o 8, o la 15, per exemple.

També, pel mateix motiu, tractem de restringir l'àmbit d'actuació de les OCA a determinats locals, amb màxims de mil persones en tancat i tres mil en obert, com diu l'esmena 14.

I, també, tractem de deixar les funcions de l'OCA en funcions de caràcter complementaris a l'administració, amb una tasca merament informativa, sense certificar per elles mateixes, sinó que simplement traslladen els seus informes; i que siguen les administracions les qui s'encarreguen de, prèviament a l'atorgament de la llicència, fer les comprovacions i verificar si eixos informes són adequats o no, però sense suplir la responsabilitat de les llicències, no?
Per tant, es tractaria d'informes i no es tractaria de certificar.
Per ahí va l'esmena 35, la 29, la 31, la 32, la 39 i pràcticament totes fins la 64.

Eixes són les esmenes.

Ens felicitem que el Partit Popular haja acceptat algunes esmenes que, en definitiva, el que fan és corregir algunes coses que entenem que eren errors flagrants de la llei.
Però ja advertim que les esmenes acceptades no modifiquen, en absolut, el cor de la nostra posició i no canvien el cor del que és el sentit del decret.
I, per tant, votarem en contra, finalment, del mateix decret.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

En nom del Grup Compromís, té la paraula el senyor Ferri.
(Veus) No, he manifestat anteriorment que el senyor Rubén Ibáñez ha manifestat que faria.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

Val, val.
Perfecte.

El senyor president:

.
.
.
la intervenció en contra globalment.

Té la paraula el senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Estem parlant de l'OCA; però no podem parlar de les OCA sense parlar de tot el sistema de la Llei 14/2010, un sistema que no respon als paràmetres europeus i que estableix una gran confusió respecte als sistemes.

¿Què diu en la Directiva 2006/123 del Parlament Europeu, sobre serveis de comerç interior, incorporada a l'ordenament jurídic espanyol amb la Llei 17/2009?
Diuen que hi ha dos sistemes per a poder obrir un establiment o realitzar una activitat privada en un espai públic, ben diferenciats:

Un d'ells, el de la declaració responsable, ha d'actuar com a norma general.
El responsable comunica a l'administració que compleix amb la legislació els diferents requisits i aporta la documentació que cal.
Pot posar en marxa la seua activitat d'immediat, sense cap llicència, evidentment mantenint les inspeccions que haurà de fer l'administració per a comprovar que compleix amb la figura de les lleis.

El segon dels models és excepcional, i és el conegut com a l'autorització administrativa.
És el sistema clàssic.
Després d'aportar la documentació i la sol·licitud, l'administració ha de donar el vistiplau perquè la iniciativa puga començar.
I ací tenim la via lenta.

Això és el que marca la llei estatal i la directiva europea.
Dos sistemes clarament definits i diferenciats.

Ací, el Partit Popular el que proposa, el que pretenen, és tot un sistema confós entre els dos sistemes, amb la figura de l'OCA pel mig.
Perquè, amb el sistema que vostés volen implantar, aquells tràmits on els emprenedors, en teoria, tindrien prou amb una declaració responsable, incorporen un nou tràmit que és el de l'OCA.
Qui no vaja a l'OCA i pague, haurà d'esperar la visita de comprovació de l'administració.
Això què vol dir?
Que eixos emprenedors, a la pràctica, no podran usar este sistema, a no ser que paguen a un organisme d'eixos que s'inventen vostés.
Això és el que diu l'article 9 de la Llei 14/2010.

El que fan és un sistema de comunicació responsable si pagues a una entitat privada, i d'autorització si no pagues.
I això és injust i discriminatori.
És un peatge als emprenedors.

Però és que també passa a l'inrevés.
Quan és necessari un control previ, també posen que si es passa per l'OCA no caldrà la visita de l'administració.
Estem parlant d'activitats que, en teoria, han de tindre un control addicional de l'administració.
Així que tenim, també, un règim d'autorització administrativa on realment n'hi ha una autorització privada i no de l'administració.

Amb la nostra esmena a la totalitat vam proposar clarificar els sistemes; que el de declaració responsable fóra declaració responsable i que el de llicència administrativa fóra de llicència administrativa, sense peatges ni discriminacions, sense vies ràpides per qui pague més i vies lentes per qui no puga pagar.

Com els deia, la nostra esmena a la totalitat tenia tres eixos fonamentals: la clarificació dels dos sistemes ben definits, el de comunicació responsable i el d'autorització administrativa; el reforçament de la inspecció posterior, per a garantir la seguretat i el compliment de la llei; i l'agilització de l'administració per a respondre les sol·licituds.

El contingut de l'esmena a la totalitat l'hem mantingut amb esmenes parcials, ja que encara tenim una esperança que rectifiquen i se sumen als que van donar suport a la nostra proposta en el ple.

Així i tot, també he presentat algunes esmenes parcials que no anaven incorporades a l'esmena amb text alternatiu.
Això, perquè si per un casual decideixen no rectificar i donar-nos suport, si per una casualitat passa això, amb la regulació de les OCA també puguen comptar amb les nostres aportacions i modificacions.
Estic parlant específicament de les esmenes 59 i 60 que proposen l'edició de dos articles nous.
Estos articles pretenen, sobretot, garantir els drets dels usuaris i la sensibilitat a les tarifes dels organismes que s'estan creant.

L'esmena 59 pretén afegir un article, que seria el 19, i que estableix que «les tarifes que fixen les OCA no podran ser en cap cas superiors a les taxes públiques vigents en el moment d'entrada en vigor d'esta llei, amb la corresponent actualització de l'IPC».

El sentit d'esta esmena és evitar, com ha passat amb altres llocs i amb altres serveis, que es genere un oligopoli que no permet la lliure competència i que acaba comptant amb uns preus més elevats del que ofereix l'administració.

A més, establim que les tarifes hauran de ser públiques i accessibles mitjançant el portal web de La Generalitat.
Creiem que és de sentit comú que els usuaris puguen comparar i puguen comptar amb la informació de manera transparent i accessible.
Esta és l'esmena 59.

En l'esmena 60 proposem un nou article sobre els drets dels usuaris respecte a estes empreses.
Entenem que estes empreses estaran exercint unes funcions d'interés públic, són funcions que abans exercia l'administració i, per tant, han de comptar amb unes garanties addicionals com, per exemple, presentar queixes i rebre respostes motivades i individualitzades, a obtindre còpies segellades de tota la documentació que presenten i a exigir l'administració que inspeccione, controle i sancione, si cal, per irregularitats en la prestació de serveis.

A més, deixem ben clar que, com a empresa que exerceix funcions públiques, ha de garantir la igualtat de tracte i la no discriminació cap els ciutadans per diferents motius, ni discriminació directa ni indirecta.
I eixa era l'esmena 60.

Per tant, els animem a votar a favor del conjunt de les nostres esmenes.
Considerem que les esmenes d'Esquerra Unida van molt en la línia correcta, no arriben a carregar-se les OCA però ens deixen un paper merament informatiu, que no el que vostés ens donen, i, per tant, votarem a favor de totes elles.

Però, en el cas que vostés decidisquen no sumar-se a la nostra revisió integral dels sistemes, els proposem una alternativa: voten, almenys, a favor de la 59 i la 60 que, com a mínim, milloraran el servei per a tots els ciutadans i evitaran que les OCA es convertisquen en un oligopoli amb preus desorbitats.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Per a defensar les esmenes del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Delgado:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes.

Sin entrar en una valoración global de esta ley -que ya la hicimos en su momento en el pleno correspondiente-, nosotros sí que queríamos defender algunas enmiendas para intentar por lo menos matizar cuestiones de la ley, dado que la ley va a salir adelante, ¿no?

Concretamente, nosotros defendemos -lo hemos vivido por capítulos- algunas cuestiones que consideramos que son importantes.
Por ejemplo, que la correspondiente OCA tenga su domicilio social, o, por lo menos, una delegación en la Comunidad Valenciana.
Y, ¿por qué planteamos esto?
Esto lo planteamos en relación con un artículo posterior que habla del seguro de responsabilidad civil que tienen que firmar las OCA.
Si cualquier empresa de éstas -imaginemos- se instalara en cualquier ciudad del ámbito de la Unión Europea pues, sin duda alguna, en el supuesto de exigir llevar adelante ese seguro por cualquier problema que se pudiera plantear, un seguro de responsabilidad civil, es mucho más dificultoso y le cuesta mucho más, en este caso, a la propiedad, tener que estar en contacto en una posible ubicación exterior que si tiene el domicilio social o una delegación en la Comunidad Valenciana.

Un segundo aspecto, en el artículo 2, es que cuando la OCA certifique una actividad que es molesta o insalubre, es decir, fundamentalmente por el problema de ruidos, que es el problema básico que se encuentran los ciudadanos con este tipo de establecimientos, estamos hablando de establecimientos del artículo 9 y 10 de la Ley de actividades recreativas, por los que se regulan pubs, discotecas, bares, etcétera, que son los que suelen generar más problemas a los ciudadanos, fundamentalmente por el ámbito del ruido, es que en el supuesto de que hubiese una denuncia por parte de los ciudadanos por esas acciones molestas o insalubres, la administración estaría obligada en el plazo de un mes a girar la correspondiente visita, no cuando por los motivos del propio calendario de trabajo de la administración lo considere oportuno, sino que tenga un plazo determinado en un mes si se produce denuncia por parte, en este caso, de los afectados.

En el artículo 3, que habla de los colegios profesionales, nosotros planteamos la supresión de los mismos.
Entendemos que, en este caso, los colegios profesionales no están para esto, no tienen entre sus competencias constituirse como una empresa para poder emitir los certificados, y, en todo caso, le estarían haciendo una competencia desleal a sus propios -digamos- miembros del colegio, dado que competir con el colegio como tal es un hecho mucho más complejo.

En el capítulo II, en el artículo 4, que habla del seguro de responsabilidad civil, nosotros entendemos que el seguro de responsabilidad civil no se puede limitar a una cuantía, sino que tiene que establecerse en función de los daños que se pudieran ocasionar.
¿Quién nos dice que en una OCA del grupo A la cuantía.
.
.
?
Aquí se habla de un millón, y dice: «un seguro mínimo de 1.
800.
000.
» Se suscribe 1.
800.
000 euros y los daños producidos son por dos y medio, ¿quién abona la diferencia?
Seamos en esto prácticos.
Si ahora estamos viviendo un conflicto como ha sido -no sé-, está a punto de salir el tema de la falla de la calle Azcárraga, que es un tema menor comparado con esto, ¿quién abona la diferencia?
En última instancia, ¿sería la administración?
¿Por qué todos los ciudadanos tendrían que abonar esa diferencia si no les correspondería?

Por tanto, entendemos que la cuantía del seguro no debe limitarse con un mínimo.
Es verdad que no dice que haya un máximo pero, bueno, si se establece exclusivamente el mínimo, si la cuantía de los daños causados supera ese mínimo y el seguro no lo contempla, ¿quién asume la responsabilidad civil que se derive de ella?

Luego, en el artículo 7, nosotros creemos que tiene que haber en esto competencia.
Y me explico.
No se le pueden cercenar los derechos a los jóvenes titulados.
Si un señor o una señora es arquitecto, o ingeniero industrial, y acaba de salir de la escuela hace escasamente un año, o medio, o lo que sea, ¿por qué no puede ser contratado para que pueda desarrollar, en este caso, la labor como una actividad, como una OCA?
¿Por qué le tenemos que limitar la contratación o supeditar -mejor dicho- a que tenga una serie de experiencias profesionales?
¡Oiga!
, nadie la pide.
A ningún médico se le impide que mañana pueda abrir una consulta y que la gente vaya, o a ningún abogado se le impide que mañana pueda abrir un despacho profesional y pueda ir.
¿Por qué se le va a impedir a un arquitecto o a un ingeniero, que son las titulaciones que pueden desarrollar eso?

Por tanto, entendemos que todo el artículo 7, hay una parte de los mismos donde se habla de los medios personales, fundamentalmente, que debería suprimirse, y que la experiencia no fuera una condición limitante para ejercer el derecho a la profesión.

El artículo 11 habla de lo que las OCA pueden hacer, los supuestos de comprobación que tienen que hacer las OCA.
A nosotros no nos parece mal los supuestos que tienen que hacer, pero hay uno que entendemos que no puede hacerlo una OCA, que hay que pedir un certificado municipal, que es el tema de la compatibilidad urbanística.
El tema de la compatibilidad urbanística es fundamental a la hora de poder establecer, en un espacio determinado, en un municipio, una actividad o no.

Por tanto, la compatibilidad urbanística, y dada la complejidad y el marasmo de la legislación urbanística, entendemos que deben ser, en este caso, los propios promotores de la actividad los que obtengan del ayuntamiento correspondiente el certificado de la compatibilidad.
Porque, claro, tal como está aquí redactado, no se entiende, no se dice.
¡Oiga!
, la compatibilidad urbanística ¿quién la da?
¿Lo pide el señor de la OCA o la señora de la OCA, porque puede ser una empresa individual?
Cuando habla aquí «a los efectos de certificación», bueno, pues el supuesto de certificación.
.
.
, la OCA no puede certificar una compatibilidad urbanística.
En todo caso, el único que puede certificar la compatibilidad urbanística sería el propio ayuntamiento, ¿no?

Por tanto, eso es una cuestión que entendemos que habría que sacar, el concepto de «compatibilidad urbanística», del artículo 11.

Enmendamos, también, el artículo 16 por la misma razón que hacíamos antes referencia a los colegios profesionales.
Entendemos que los colegios profesionales no podrían o no deberían de constituirse en las OCA.
Tiene que haber libertad de mercado y competitividad y no, en este caso, cercenar la posibilidad a muchos colegiados de que esto lo pudieran hacer.

Respecto a la enmienda en el artículo 17, cuando se habla de la creación del reglamento de control de las OCA, nosotros lo que planteamos es que en el momento en que se establezca reglamentariamente el desarrollo de las OCA deba tener un apartado en el sentido de que se establezcan las condiciones por las cuales se le puede retirar la condición de OCA a alguna OCA que lo tuviera, por distintos motivos, por los motivos de mal funcionamiento o cualquier otro que se pudiera dar.

En el artículo 18 hemos hecho una transaccional con el Partido Popular, con lo cual lo dejamos aparcado.

Y ya pasamos a las disposiciones adicionales, que aquí sí que entendemos que hay temas que son importantes.
Por ejemplo, tal como está redactada la disposición adicional IV, cuando habla de «los controles acústicos», que es uno de los graves problemas que tenemos, el párrafo dice, literal: «En el caso concreto de actividades que se desarrollen en locales situados en edificios de uso residencial o colindantes con edificios con este uso, se eximirá de la realización de una nueva verificación de aislamiento acústico en su primera auditoría acústica, de acuerdo con lo previsto en la normativa en vigor.
»

¿Qué es eso de que «se eximirá la realización de una nueva verificación del aislamiento acústico en su primera auditoría acústica»?
Es una cosa que está redactada y que no se entiende.
Lo normal es que haya una auditoría acústica antes de proceder a la apertura de una discoteca en los bajos de una finca, si así fuera.
Imagínense lo que eso puede suponer para los ciudadanos que viven y que están pagando el piso, pues se van a encontrar con una alegría tremenda si les colocan abajo la discoteca.

Por tanto, nosotros lo que entendemos es que ese párrafo se debería de suprimir.
¡Hombre!
, toda la vida pagando un piso y me colocan una discoteca, pues ¡anda!
Y encima resulta que está eximida la realización de una nueva verificación del aislamiento acústico.
Yo no lo entiendo.
Si alguien lo entiende, luego que me lo pueda explicar porque aquí se ha utilizado el castellano de una manera, las fórmulas verbales, complejas de entender.
Por tanto, lo mejor para evitar problemas es eliminar esa parte, y se entiende que habrá que hacer las correspondientes auditorías acústicas cuando un establecimiento de esas características pueda ubicarse, aunque no debería, pero pudiera ubicarse, dependerá ya del planeamiento de cada municipio, en los bajos de una finca.

Y planteamos dos disposiciones adicionales nuevas.
Una, la sexta -hay cinco-, por la cual entendemos que la OCA debería de desarrollar el procedimiento de participación -que en este momento existe- cuando una actividad se va a desarrollar en edificios de uso preferentemente residencial.
Y, ¿por qué planteamos eso?

En este momento, los municipios, de acuerdo con la legislación vigente, tienen la obligación de notificar a los propietarios -o a la comunidad de vecinos- el hecho de que una actividad calificada, o posible calificación de «molesta» o «insalubre», por ejemplo, insisto, los pubs y todas las actividades que generan ruido, que son las que de verdad generan problemas a los vecinos, pues tengan que realizar el mismo procedimiento que realizan los ayuntamientos, es decir, un procedimiento de participación para que los vecinos puedan alegar en su momento este tema porque, si no, no van a tener los vecinos ninguna oportunidad de poder plantear esto ni a priori, ni a posteriori, por la vía del contencioso-administrativo, porque a partir de que el establecimiento se abra con una OCA el tema pasa exclusivamente a ser una relación de tipo civil, y sería en la jurisdicción civil donde habría que resolver los problemas y los ayuntamientos, lógicamente, dirían: «¡Oiga, apáñese usted!

Y, hoy, tal como está el tema de la revisión de las tasas judiciales, ir a la vía civil es un problema por el coste económico.
Y, por tanto, lo que no podemos hacer, desde nuestro punto de vista, es cercenar los derechos de los funcionarios.

Y acabamos ya con una nueva adicional, que sería establecer las tarifas.
Las OCA deben de tener tarifas puesto que, al final y al cabo, lo que está haciendo aquí la administración es dejación de sus funciones, o, utilicemos otra expresión, «traspasar sus funciones» a un organismo privado.
Es evidente que en este caso lo que tendría que haber es una regulación tarifaria por parte de La Generalitat, con un mínimo o con un máximo, en función del proyecto que se vaya a plantear y abrir, como nos pasa ahora cuando hacemos una ITV y pasamos el vehículo; en función del vehículo pagas una tasa, más o menos, de lo que te cuesta revisar tu vehículo.

Por tanto, desde esa perspectiva, estas son las enmiendas que planteamos, que son enmiendas que -insistimos- nosotros votamos en contra del decreto ley de la OCA.
La OCA va a salir adelante y lo que nosotros queremos es que los ciudadanos tengan posibilidad de poder plantear sus derechos en los momentos procesales oportunos, que sea antes.

Y, la segunda cuestión, son enmiendas que entendemos de mejora y que, por tanto, nos gustaría, en la medida de lo posible, poder llegar a acuerdos para que esto sea un texto donde no primen los derechos, muy difíciles luego de controlar por parte de la administración, de una parte de la sociedad, en este caso, quien vaya a montar estos negocios.
Insistimos, solamente estamos hablando de negocios del artículo 9 y el artículo 10 de la Ley de espectáculos públicos.
No afectaría a muchos otros que se pueden abrir perfectamente a través de estos mecanismos, pero que no están contemplados en esos dos apartados de esa ley.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Per al torn en contra, té la paraula el diputat Rubén Ibáñez, advertint-li que esta presidència serà magnànima en el temps, donat que vosté ha acumulat el torn en contra als tres grups parlamentaris.
Té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Moltes gràcies, president.

Muy buenas tardes a todos.

En primer lugar, me gustaría agradecer a todos los grupos políticos la sensibilidad en querer colaborar en la mejora de la redacción de esta ley.
Yo creo que es una de las encomiendas, si me permiten, que tenemos como parlamentarios y, desde luego, desde aquí mi agradecimiento a ese querer colaborar en pro de sacar una ley lo mejor posible.

Lo que ocurre es que, como entenderán, cada uno de nosotros tenemos una visión a la hora de redactar una ley y, obviamente, es difícil acumular o aglutinar todas las sensibilidades o todas las pretensiones, porque en algunos casos, si me lo permiten, son un poco incongruentes.

Pero sí que es cierto que se ha intentado mejorar el texto en algunos aspectos en los que de alguna forma las enmiendas que han presentado sí que es cierto que lo mejoraban o, en algún caso, la enmienda ha hecho ver algunas cuestiones que, de acuerdo con los dos grupos, pues se ha, incluso, ido más allá de lo que en ese momento el simple texto fijaba.

Hecha esta aclaración, y generalizada a todos los grupos, entraré a exponer un poco las cuestiones que cada uno de ustedes han manifestado y la postura en este caso del grupo al que represento, el Grupo Popular.

Quiero decir que, sinceramente, el Grupo Izquierda Unida, que ha sido, si me lo permite, uno de los grupos que de una forma más eficiente y eficaz ha ido presentando enmiendas que de alguna forma podían ser sustancialmente productivas a la hora de ser plasmadas en el texto, me ha sorprendido soberanamente porque el estilo de las enmiendas o lo que pretendía con esas enmiendas choca de una forma frontal con el discurso que aquí en esta comisión se ha realizado.

Yo agradezco enormemente el trabajo que ha hecho Izquierda Unida, además se ha aceptado una de sus enmiendas íntegramente y hemos transaccionado algunas otras, pero la verdad es que no comparto en absoluto, y lo tengo que decir, el discurso que aquí se ha hecho absolutamente de confrontación hacia todo lo que representa o significa estos organismos de certificación.

Yo creo que se puede estar a favor o en contra, pero no se puede radicalizar, como se ha hecho, desde el punto de vista del discurso, que no desde el punto de vista de la intención de las enmiendas que se han presentado.

Usted… ha dicho el señor Torró que…, bueno, que de alguna forma esto era como una cortina de humo, ¿no?
, englobaba aquí unas intenciones que no se veía muy bien, y era como una cortina de humo porque realmente esto de ningún modo podía ser incitador de una mayor dinamización en el mercado.
Pero sí que ha reconocido algo, y creo que debe de quedar claro y así estará recogido en el Diario de Sesiones, que usted mismo ha dicho que esto, por lo menos, sí que ayuda a simplificar, que es uno de los aspectos fundamentales, y lo ha dicho usted, me lo he apuntado yo, uno de los aspectos fundamentales que se pretende con este organismo, es decir, simplificar la tramitación administrativa a la hora de abrir uno de los negocios incluidos en estas actividades.

Pero yo creo que hay algunas cuestiones que todavía, y a pesar de que creo que este es el tercer debate o el cuarto debate ya que hablamos sobre las OCA, ustedes siguen no teniendo claro, ¿no?
Es decir, ustedes…, habla de dejar la función administrativa en manos privadas, algo que es absolutamente falso.
Es totalmente falso.
No hay una dejación de funciones de la administración en manos de nadie.
Aquí no hay dejación de funciones, señoría.

Pero además, y para, un poco, alumbrarle…, es decir, usted pone el grito en el cielo diciendo que cómo es posible que alguien certifique este tipo de cuestiones y que la administración no vele por supervisar o por estar encima…, o a su juicio tendría que ser la propia administración la que lo hiciera.

Yo le pongo el ejemplo de una certificación final de obra.
No estoy hablando de un establecimiento público, le estoy hablando de un edificio, de un edificio.
Es decir, ustedes ven bien que un certificado de un arquitecto sea suficiente, pero ven mal que un certificado de un arquitecto…, se pueda abrir un negocio de estas características; sin embargo, sí para la puesta en marcha, porque allí no hay una inspección absoluta de todo lo que hay dentro, sino simplemente hay una comprobación de proyecto con el final de obra, y se acabó.
Es decir, allí no hay un análisis detallado de la cimentación, no hay un análisis…, en esa certificación se ha dado validez absoluta, y estamos hablando de un edificio.
Lo digo en cuanto a la seguridad que también se destila de esa certificación.

Por lo tanto, yo creo que el término certificación…, y posteriormente en otra de las enmiendas que presentan, creo que además en un conjunto importante de las mismas, prácticamente son la 15, la 18, la 25, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 39, 46, 51 hasta la 71, tiene una confusión importante sobre el término certificación.

Y yo creo que, de alguna forma, deberían cuanto menos revisarlo, porque la certificación es una de las funciones principales que tienen estos organismos, y eso no significa ninguna dejación como ustedes hacen ver, sino que…, vamos a ver, la certificación no es un ejercicio absoluto de fe pública, sino que es una actividad que, como le he dicho, puede ser desarrollada por técnicos particularmente, porque a diario se hace.
Por lo tanto, no entiendo cuál es el problema en este caso.
Por eso digo que ahí… ciertamente entran ustedes en una serie de falta de concreción del término, si me lo permite.

Hemos intentado…, como he dicho, hemos aceptado la enmienda 12.
Yo creo que mejoraba sustancialmente en cuanto al régimen de las incompatibilidades el texto que había en el propio proyecto de ley y, por lo tanto, se acepta totalmente la enmienda 12 que ustedes presentan.

No estamos de acuerdo con el tema de los techos que usted pretende a la hora de los aforos.
Yo creo que no entendemos esa limitación de techos que usted plantea y, por lo tanto, no lo vamos a aceptar.

Y, en definitiva, todo el resto de enmiendas que usted ha presentado van en el ámbito de lo del término certificación; en algunos casos usted lo quiere ampliar a informes y otras cuestiones y, por lo tanto, es el motivo por el que no lo vamos a aceptar.

Hemos transaccionado la 49 y la 50, que las hemos fundido en un solo artículo, porque, bueno, otra vez, incidiendo en el tema de las incompatibilidades, creemos que queda mucho más claro si remarcamos lo de los intereses societarios, que no venía, y el tema de la asociación, creo que era algo que sumaba a este proyecto de ley.
Por lo tanto, esos han sido un poco los motivos por los que hemos aceptado o rechazado todas y cada una de las enmiendas, reiterando nuevamente, si me permite y aunque no soy quien para hacerlo, el agradecimiento, porque creo que se ha intentado de alguna forma enriquecer con su trabajo este proyecto de ley.

En cuanto a Compromís, y, bueno, quizá me estoy extendiendo mucho, pero espero que me permita, en cuanto a Compromís, la verdad es que, dicho rápidamente, nada nuevo bajo el sol, porque esto es una reiteración.
Usted ha desgranado su enmienda a la totalidad con enmiendas parciales a todos los artículos en los que usted ha fulminado, o pretende fulminar, o pretende… no sé si digerir para usted mismo el término OCA, es decir, lo quiere borrar de todo el texto del proyecto de ley, a lo que, lógicamente, entenderá que es difícil mantener en este caso una discusión parlamentaria, una discusión política, como la que estamos en este momento planteando, cuando usted niega la mayor.

Es decir, si para usted las OCA no tienen que existir, es muy difícil que quien le habla intente hacerle ver que esta ley mejora en algunos aspectos sus planteamientos.
Pero es que usted, al negar la mayor, difícilmente…, para usted no existen las OCA, por lo tanto, no debe existir este proyecto de ley.

Y creo que ya en el trámite parlamentario de la enmienda a la totalidad le di los cumplidos argumentos para hacerle ver que realmente esta ley era un paso adelante, era un paso más, era algo que yo creo que es importante también resaltar y que a lo mejor puede usted una confusión en cuanto a los sistemas, porque se sigue pudiendo hacer los dos sistemas que tanto las directivas…, la directiva a la que usted referencia marca.
Es decir, es que esto no es uno u otro, es decir, hay una opción y pueden elegir.
Pero es que dejar hacer, que hace referencia a la…, ese dejar hacer y esa confianza en el ciudadano a la que hace referencia la directiva, entenderá que tiene un límite superior o una garantía superior, que es la seguridad, y esto lo que pretende es, dentro de esos límites del dejar hacer y de esas opciones que en este momento se plantean, por un lado, la de la autorización administrativa o, por otro lado, esta opción, pues que en ambos casos exista un principio fundamental de respeto y de garantía al interés general como es la seguridad.

Por lo tanto, la OCA no sustituye a la administración en la ejecución de la potestad de comprobación que le son propias a la propia administración, es decir, aquí no se está sustituyendo en absoluto nada.
Lo que se está es dando una opción y, como tal, necesita su propia regulación.

Porque, al final, es cierto que con lo que usted plantea, simplemente, ahí no es que hubiera un oligopolio, como dice, pero sería casi un monopolio de opciones administrativas, solo cabe una.
Esto abre la puerta a tener más opciones a la hora de obtener una licencia.

Por lo tanto, ya le digo que, lógicamente, no vamos a aceptar ninguna de sus enmiendas, sencillamente porque son una repetición manifiesta de la enmienda a la totalidad, no aporta absolutamente nada.
Vuelve…, ya se lo dije en el debate a la totalidad, creo que usted confunde un trámite parlamentario, como ha sido este, para intentar modificar la ley 14, y la ley 14 tuvo su propio trámite parlamentario, y era ese el momento en el cual se podía haber realizado y, por lo tanto, no le vamos a aprobar ninguna de las enmiendas que usted presenta.

En cuanto al Grupo Socialista, es cierto que hemos transaccionado una de las… una de las enmiendas presentadas, concretamente la 58.

En cuanto a la primera a la que se ha hecho referencia, la enmienda número 3, el tema de la delegación o del domicilio, usted lo ha enrocado un poco por el tema del seguro de responsabilidad civil.
Le digo que no lo he acabado de entender, no he acabado de entender la tesis por la que mantiene esta.

Le tengo que decir que puedo entenderla desde otro punto de vista, y podría ser admisible, pero también le digo que es una enmienda que en este momento no la vamos a apoyar, pero sí que la dejaría… a lo mejor, a un mejor criterio de cara al pleno, porque podríamos tener algún nexo de unión o algún cauce intermedio para hacerle llegar.

En el tema del domicilio social, ya le digo tajantemente que no, porque consideramos -y así se lo he hecho saber esta mañana y creo que ayer, también- que, bueno, va un poco contra el libre mercado y contra las directivas que existen en este sentido, y no podemos a ninguna empresa ubicada dentro de la Unión Europea obligarle a que tenga el domicilio social en un determinado sitio.

Cosa diferente podría ser el tema de la delegación.
Si jurídicamente es posible ese aspecto, y así viene avalado, este grupo no va a tener ningún inconveniente, porque, evidentemente, pues si es posible, cuantas más delegaciones se abran en nuestro territorio, infinitamente, desde luego, mejor.

En cuanto al tachar el tema de los colegios profesionales que usted ha dicho, y creo que sobre este aspecto presenta dos enmiendas, lo cierto es que, vamos a ver, si hay un organismo que tiene una garantía de -si me permite- solvencia técnica para llevar adelante cualquier enfoque de estas características, puede ser un colegio profesional.
No veo el porqué un colegio profesional no puede llevarlo adelante si tiene medios suficientes y, desde luego, tiene una solvencia contrastada.
Por lo tanto, este tema no lo vamos a apoyar.

El tema del seguro…, usted lo ha dicho así un poco… rápido, pero yo creo que es interesante detenerse en cuál es el término con el cual usted realiza la enmienda.
Porque, claro, usted habla de enmendar esos mínimos de seguro -estoy hablando de mínimos, por lo tanto, el que pide menos, pide más, ¿entiende?
-, es lo mínimo que se solicita, podría ser mucho más, pero es lo mínimo que se solicita, pero es que usted todo eso lo quiere cambiar por un seguro suficiente, el término suficiente.
Un término, si me lo permite, ambiguo y que por sí mismo no conlleva… ¿Qué es suficiente?
¿Qué seguro es suficiente para un proyecto de…, yo qué sé, pues de una discoteca?
Pues no lo sé.
Pero sí que es cierto que cuando se colocan unos mínimos, pues estás acotando y estás dejando claro lo que a tu juicio, por la calificación que necesitarás del local correspondiente, según su grupo, pues debería cubrirse.
Por lo tanto, el término suficiente, bajo el punto de vista de este grupo, es un poco ambiguo, es un poco difícil y subjetivo, si me lo permite, de tener en cuenta.

En cuanto a la experiencia, lógicamente, cuando se habla de seguridad lo que persigue esta ley es una solvencia mínima.
Y, por tanto, pues bueno, entendemos que en este aspecto la enmienda en nada mejora, sino que yo creo que va un poco en contra a ese principio de seguridad.

El tema de la compatibilidad urbanística, que también me he apuntado que usted lo ha señalado, yo creo que es un poco de sentido común.
Es que, vamos a ver, la OCA no va a poner en tela de juicio una compatibilidad urbanística de una zona.
Pero la OCA, vamos a ver, si supervisa un determinado local, lógicamente tendrá que supervisar o tendrá que certificar que lógicamente ese local urbanísticamente hablando está sito en un lugar adecuado.

Es decir, no es que se entre a temas de planeamiento, o es que no es que se entre a temas de revisión urbanística.
Lo que se entra es a señalar, señores, técnicamente este local reúne todos los requisitos y urbanísticamente, desde el punto de vista de planeamiento, también.
Y ahí empieza y ahí acaba lo que es el tema de compatibilidad urbanística.

Y.
.
.
voy a ir acabando, presidente, gracias por…

El senyor president:

Anava a dir-li que fins i tot la magnanimitat té un límit.
(Rialles) Acabe ja.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Ya, pero entenderá que son tres grupos, han tenido diez.
.
.
No obstante, ahora en el turno de réplica si acaso continuaré.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Per al torn de rèplica, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Procuraré no estendre'm massa.
Però, bé, hi ha algunes coses que.
.
.
Bé, jo vull dir primer una cosa que no he dit abans, però estem bàsicament d'acord amb les esmenes que presenten tant el Grup Compromís com el Partit Socialista, i llevat d'algunes per qüestions jo crec que merament tècniques que ens abstindrem, la resta anem a votar-les favorablement.

(Veus) Com?

El senyor president:

Senyor Ibáñez, per favor.
No, però no pot interrompre.
Està en l'ús de la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Ho dic (inintel·ligible) .
.
.
perquè em sembla que molts dels arguments que ha utilitzat el senyor Ibáñez no tenen molt de sentit.

Però vaig a centrar-me en allò que ha parlat del que.
.
.

Bé, primer, li aclarisc una cosa.
No hi ha ninguna contradicció, val?
, entre estar en contra d'un projecte de llei i rebutjar-lo, i l'altra és que el projecte està ahí i tractes, dins del que puga ser, fer-li vore al grup majoritari que està passant-se i si cola alguna esmena, com al final ha colat, mire, tot això que s'han guanyat.

Però, en realitat, nosaltres no hem fet les esmenes perquè estiguem bàsicament d'acord amb açò i pretenguem millorar-ho, sinó perquè estem en contra i pretenem suavitzar els efectes d'això, cosa que hem aconseguit de forma molt, molt, molt minsa.

Hi ha deixadesa de funcions, senyor Ibáñez.
Vostés el que fan és agafar funcions que en estos moments tenen els ajuntaments i posar-les en mans d'unes entitats privades, que a més s'han de crear encara, val?
, que van a tindre l'exclusivitat per a atorgar eixes certificacions.
I no em val el que m'ha dit de la certificació de final d'obra.
Perquè la certificació final d'obra és una cosa que està regulada per la Llei de contractes de l'estat i significa que qui fa l'obra, quan acaba, fa una certificació sobre l'obra acabada que presenta a l'organisme que contracta, que és el que aprova eixa certificació, (remors) que és el que aprova eixa certificació.
Per tant, si no l'aprova, al final l'administració és la que decidix sobre això.
I, per tant, no té res a vore amb el que està vosté dient ací, que simplement és que el que fins ara feia l'ajuntament, ara ho faran uns organismes privats.
I, per tant, eixa és la base de tot, senyor Ibáñez, no hi ha més que això.

És a dir, vosté, de deveres, jo a més no ho comprenc, eh!
Jo, al final, els que han sigut alcaldes o els que són alcaldes del seu grup, no sé, supose que serà per llevar-se feina de damunt, perquè al final sí que és de veres que faran que les administracions locals estiguen sobreres, perquè per a què aprofiten?
Si tot van a fer-ho les entitats privades!

Què fa açò?
Estan fent a més el mecanisme segurament pervers, perquè a més d'açò, vull dir, quan u va a l'ajuntament, i un ajuntament i una administració pública doncs se suposa que tracta tot el món per igual i hi ha un dret públic que garantix que tot el món siga tractat de la mateixa manera, i que a l'hora de recórrer si hi ha alguna decisió que puga considerar-se arbitrària té una sèrie de vies.

Quan estan per la via que van vostés no té res a vore eixa, entrem en un altre món completament diferent que és el del dret privat.
I a partir d'ahí les coses canvien de forma molt diferent.
Vull dir, hauràs de pagar per a tindre una certificació.
I a partir d'ahí, a més, entrem que si ara hi ha voltes que es fan.
.
.
, es donen llicències i coses perquè, bé, hi ha actes de corrupció, ara simplement serà pagar, i el que més pague ho tindrà més fàcil tindre una certificació de totes totes.
Perquè, en definitiva, els organismes de certificació administrativa el seu negoci dependrà de quantes certificacions donen.
Quantes més certificacions donen, més serà.
Perquè, per tant, l'incentiu bàsic serà el negoci privat d'eixe organisme de certificació administrativa.

Per tant, i una cosa que vosté ha dit, vosté ha dit que jo he simplificat.
Jo no sé si he dit.
.
.
, si he dit el que vosté ha entés.
Si he dit el que vosté ha entés, ho he dit malament, i rectifique.
Perquè en absolut significa simplificar.
Perquè el que fan és, en compte que un.
.
.
, jo ara vaig a l'ajuntament i m'ho arregle, ara me'n vaig a una empresa privada a fer el mateix que feia en l'ajuntament pagant.
Això és simplificar?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a torn de rèplica, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Sí.
Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ibáñez, té vosté raó al final.
Ja ho he explicat abans, hem passat la nostra esmena a la totalitat a aquesta llei i crec que tenim tot el nostre dret, estem en el nostre dret de poder modificar una llei aprofitant que vostés ho porten ací, a Les Corts.
I, de fet, la Llei 14 s'ha modificat ja cinc vegades des de la seua creació.
I, per tant, una vegada més tampoc passaria res.

El tema de les OCA, tenim dos models diferents del que són les OCA.
Sí que és cert que quan se van crear, quan es va parlar per primera vegada de les OCA va ser en 2010 en la Llei 14, però no se sabia exactament quina anava a ser la funció.
Una vegada vostés han regulat quines són les seues funcions, nosaltres no estem d'acord, i per això considerem que cal d'alguna manera llevar-li totes eixes atribucions que li van donar.
Per què?
Perquè vostés diuen, «és que vostés proposen el monopoli».
No, no proposem el monopoli.
Proposem que s'aplique la directiva europea tal qual ve la directiva europea.
Que hi haja comunicació responsable i que, per tant, siga l'administració pública la responsable, després d'inspeccionar que se complixen els requisits, i/o que estiga l'altra via, que és la d'autorització.
Però vostés el que plantegen és una cosa mixta, com ja els he dit.

La comunicació responsable no desapareix pràcticament, perquè el que han esperar els ciutadans és.
.
.
, els emprenedors, és a la visita de l'administració, abans d'obrir, abans de tindre la llicència.

I després està el tema de les OCA.
Si pague a l'OCA pots obrir de seguida.
Bé, qui més puga pa ell, no?
És un poc el seu model.

I bé, al final són els mateixos arguments que vaig esgrimir en el ple.
Són dos models diferents: els vostres i els nostres.
No anem a arribar a un acord sobre ahí.
Sí que havíem presentat dos esmenes que intentaven millorar el text d'aquesta llei sense carregar-se les OCA, com vosté diu, però tampoc les ha acceptat, i ho lamentem.
Però bé, perquè eren dos propostes que al final anaven a assegurar unes certes.
.
.
uns mínims per als ciutadans i per als emprenedors.

I bé, això era.
Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, gracias, señor presidente.

Señor Ibáñez, yo no pretendo que me den las gracias por estas enmiendas.
Pero de verdad… No, no, se lo digo con buen tono y con cariño.
Si yo estuviera en su lugar probablemente aceptaría más.
Porque lo que hemos hecho no es entrar a cuestionar las OCA, que ya lo cuestionamos en su momento, pero como las OCA van a ser una realidad, lo que queremos hacer es establecer un marco que nos clarifique más el asunto.

Mire, por ejemplo, usted me dice, «hombre, señor Rubio, lo de la seguridad de responsabilidad civil usted habla de la cantidad de seguro suficiente».
No, pero ¿usted se ha leído la ley?
La ley dice: «Las OCA que se constituyan deberán suscribir una póliza de seguro suficiente con el fin de cubrir las responsabilidades».
Y limitan luego por un mínimo.
No, no, pero nosotros le decimos, no, no, que sea suficiente con el fin de cubrir la totalidad de las que se pudieran derivar.
Porque si hubiera unos daños que superan estas cuantías, ¿quién los paga?

Voy a una segunda pregunta.
Y es la OCA la que contrata el seguro.
Y si la OCA ha desaparecido, ¿quién paga?
¿El ayuntamiento?
¿La Generalitat?
¿O pagará el chachachá?
No lo sabemos.
Ese es un tema que habría que delimitar y que habrá que…, confiemos que el reglamento luego establezca algún tipo de criterio.
Porque, claro, es la OCA.
No es el propietario del establecimiento quien contrata el seguro en función de esto, sino que es la OCA la que tiene un seguro.
Si la OCA, imaginemos, desaparece, cosa que puede suceder en el tráfico mercantil, es una cuestión normal, que se crean y desaparecen empresas, ¿quién abona en este caso a las posibles personas que tengan derechos?

No, pero ese es un tema importante, porque hasta ahora sí que existía o existe los que van por la vía del ayuntamiento una responsabilidad civil subsidiaria de parte de la administración.
Pero en este caso la administración no va a tener ninguna responsabilidad civil, ni siquiera va a tener que personarse en determinadas cuestiones litigiosas contenciosas porque será la vía ordinaria, la vía civil, entre la OCA y los particulares a los que pudieran tener, digamos, algún tipo de indemnización.

Cuando hablamos de los requisitos de medios personales, si nosotros lo único que estamos planteando es que la gente que acaba una carrera pueda presentarse y pueda competir para poder obtener los contratos.
Porque aquí lo único que se pide, señor Rubén Ibáñez, y lo digo con todo el cariño, porque nadie ha redactado la ley, no la hemos redactado ni usted ni yo seguro.
Dice, no, en el grupo hay una persona con titulación académica requerida -perfecto-, en esta norma más dos años de experiencia profesional.
¿Pero cuál es la experiencia profesional?
Uno puede haber acabado, no haber tenido, desgraciadamente, ninguna experiencia profesional y al tercer año que le salga esto.
Cumpliría las condiciones, pero no haya ningún proyecto en la vida real.
Por tanto, se le presupone a quien acaba una carrera, una determinada titulación, que está en condiciones, una vez obtenida, de poder desarrollar profesionalmente esas competencias.

Luego, nosotros sí que estamos de acuerdo, oiga, si tiene doce créditos en materia de seguridad o treinta y tres…, perfecto, eso nos parece bien, pues mejor.
Pero no se está prejuzgando ningún otro tema.
Si es que ahí hay una limitación que nosotros entendemos que no debería de existir.

Cuando le he dicho lo de la compatibilidad urbanística, me estoy centrando en tres o cuatro cosas que consideramos más importantes, es que en el artículo 11 dice: «Serán supuestos de comprobación -de comprobación, eh, no sabemos por parte de quien-, a los efectos de certificación por parte de las OCA a los que se refiere la presente norma…», cuenta una serie de cosas.
Pero quien certifica la compatibilidad urbanística es la OCA.
¿Cómo la OCA va a certificar una compatibilidad urbanística que no puede?
El único que podrá certificar la compatibilidad urbanística en este caso es el ayuntamiento, no la OCA.
¿Quién es la OCA para decir que en ese suelo cabe o no cabe la actividad?
Será el ayuntamiento quien diga, oiga, de acuerdo con la legislación, de acuerdo con el planeamiento, de acuerdo con la norma subsidiaria o con las que fuere, cabe o no cabe.
Esas son las cuestiones que estamos planteando.

Y luego para nosotros es básico, y yo entiendo que para usted es igual, lo que no acabo de entender es por qué no damos ese salto, el tema de la compatibilidad, en este caso, con los edificios de uso residencial.
Si esto es lo que genera… Los ruidos es lo que genera el 95% de los problemas que tienen los municipios con este tipo de actividades.
Son los ruidos.
Pues intentemos ya dejarlo más o menos claro.
Pero como podemos decir que examinada la realización de una nueva verificación de aislamiento acústico en su primera auditoria acústica.
Pero, claro, si entiende que el aislamiento acústico es el de origen de la finca, oiga, nadie hace una finca pensando que en el bajo va a haber, supongamos, un pub, y que tiene unas medidas de aislamiento acústico totalmente diferentes de las que pueda tener una peluquería, que no tiene nada que ver y que perfectamente cabe ahí en ese bajo; pero un pub tiene que tener una serie de medidas adicionales para evitar precisamente el tema de los ruidos.

Éste es el tipo de enmiendas que nosotros le hemos planteado, que creemos que son unas enmiendas razonables.
Y que yo estoy convencido, señor Ibáñez, que si usted hablara con el redactor de la ley o si nosotros tuviésemos la ocasión de hablar con el redactor de la ley podíamos llegar a algún tipo de acuerdo, porque creo que esto va a ocasionar problemas a los ciudadanos, que les va a resultar más cara la defensa de sus derechos, y va también a generarle algún que otro problema a los ayuntamientos.
Porque aquí, se podrá decir lo quiera, una cosa es un ayuntamiento grande como Valencia, otros ayuntamientos de población más pequeña pues al final la gente irá al alcalde o a la alcaldesa a decirle que qué pasa ahí, y ya le puede decir el alcalde «no, es que esto es una OCA», y dirá «mira, de oca a oca y tiro porque me toca».

Pero en este tema yo creo que convendría de aquí hasta que lo veamos esto en el pleno correspondiente, cuestiones, digamos, de puntualización que son buenas para todos.
Y yo creo que no tiene ningún sentido.
Yo entiendo, señor Ibáñez, pues si yo estuviera en su posición igual me tocaría aceptar ese papel, pero que creo que podemos buscar de aquí hasta el próximo pleno pues aquellas cuestiones de ponernos de acuerdo, que van a ser buenas.

Y la última -y con eso acabo-, yo creo que La Generalitat debería de establecer cuáles son, con un baremo, como se hacen otras cosas, los importes máximos que puede cobrar la OCA, porque si no, se puede dar lo que el señor Torró decía.
Que yo no digo que se vaya a dar, pero que la posibilidad se puede dar y está ahí.
Y, claro, y quien sufre las consecuencias de eso son los ciudadanos que viven ahí.
Si esto sucede en un polígono industrial, a las diez de la noche ya no hay gente, pero en una vivienda, en las viviendas, en las fincas, la gente sigue viviendo, o sigue intentando descansar y se puede encontrar abajo con un problema realmente difícil.

Yo entiendo su posición, yo les pediría que reflexionaran, hoy sé que tendrán que hacer lo que tengan que hacer, pero de aquí, si esto se ve en quince días.
.
.
Por favor, a los que han redactado la ley, señor Rubén Ibáñez, diríjase y lléveles este tipo de propuestas, porque yo creo que se pueden, se pueden modificar y modificar para bien.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Per a tancar el debat, el senyor Rubén Ibáñez té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

En mi primer turno, he indicado y he agradecido no como un gesto de intentar ser lo más agradable con usted, sino además sincero.
Quiero decir, ustedes me conocen y ha habido una clara voluntad de intentar mejorar entre todos esta ley.
No es algo que.
.
.
, y lo digo para todos.

Es decir, aquí no se han aprobado enmiendas a porcentaje.
No había un.
.
.
Hay que aprobar un 5% de enmiendas porque así quedamos bien.
No.
Sinceramente -y se lo tengo que decir-, se han aprobado aquellas enmiendas que sinceramente y de una forma detallada y minuciosa, después de haber examinado todos los textos, mejoraba sensiblemente el texto de la ley o clarificaba en algunos aspectos el texto de la ley.
Y ese ha sido el único camino que se ha adoptado a la hora de aceptar o no determinadas enmiendas.

Por lo tanto, voluntad de llegar a acuerdos ha habido y habrá siempre.
Pero también es cierto que aquellas en las que se contraponen a lo mejor dos puntos de vista diferentes, lógicamente, en este caso, primará el que en este momento el texto recoge.

Yo, señor Torró -he hecho antes.
.
.
, y perdone, de verdad, no es mi estilo haber interrumpido-, no pretendía interrumpirle cuando usted estaba en el uso de la palabra, pero cuando ha dicho que aprobada la de las dos.
.
.
Porque es que si aprueba las de Compromís, usted tumba prácticamente todas las que ha presentado, porque se contraponen unas con otras.
Ya, ya sé que le puede dar igual, pero yo simplemente.
.
.
, entenderá que me ha sorprendido que usted diga que va a aprobar todas las de los demás grupos, porque precisamente Compromís lo que hace -y muy bien lo ha dicho el señor Ferri-.
.
.
se ha cargado todo lo que se refiere a las OCA.
Por lo tanto, para ellos no existen las OCA.
Si usted presenta unas enmiendas que intentan mejorar la función de las OCA y, por otro lado, aprueba aquellas que se cargan las OCA, a mi modestísimo punto de vista, es una incoherencia.
Pero quizá yo esté equivocado.

Aun así, aun así -y se lo digo de verdad, se lo he dicho antes-, le reconozco, y especialmente -y fíjese que será un poco tirarme contra los demás grupos-.
.
.
, pero especialmente a su grupo le agradezco la labor porque creo que se lo ha trabajado muchísimo a la hora de intentar mejorar el texto.
Sus.
.
No, no, no.
Sus enmiendas es verdad que han tenido una connotación de mejora sustancial del texto definitivo.

Volvemos otra vez al tema de la.
.
.
Ha hecho usted referencia al tema de la dejación de funciones.
Ha hablado del que «més pague.
.
.
», casi.
.
.
, pero es que yo creo que vuelve a existir una profunda confusión de los sistemas que en este momento existen para llevar adelante cualquier tipo de autorización o de licencia.
Es decir, hay dos sistemas, dos opciones.
Es decir, al ciudadano con esto se le da opciones.
No le estás obligando a que vaya a una de esas opciones, le estás dando dos opciones.

Por lo tanto, ni hay ninguna dejación de funciones, ni las OCA sustituyen a la administración, como he dicho, en el ejercicio de sus potestades, por cuanto en cualquier momento se van a verificar las funciones y las actuaciones de estos organismos.
Y, por lo tanto, yo no veo ningún problema en ese sentido.

Usted, es cierto que al final todo esto, o me da a mí la impresión, lo ve desde un punto de vista de negocio.
Es decir, usted habla simplemente desde el punto de vista de negocio, el que más gane, el que más pague, el que más no sé qué.
Pero usted no lo ve desde un punto de vista, que es el espíritu de esta norma, de agilidad y de facilidad a la hora de poner en marcha un negocio, que es lo que pretende.
Es decir, una persona, un empresario, un emprendedor tendrá dos caminos a partir de ahora, dos.
Puede optar por cualquiera de los dos.
Lo que antes no tenía dos caminos y ahora tendrá dos caminos.

En cuanto -y porque se me acaba el tiempo-, en cuanto a Compromís, estoy totalmente de acuerdo con lo que ha dicho.
Es decir, usted, lógicamente, tiene una visión de esto, yo se la tengo que respetar aunque no la comparta.
Y, lógicamente, se la respeto.
Yo le he reiterado antes que entendemos que se aplica escrupulosamente todo lo que es la directiva europea sobre este tema.

Ha hecho referencia a las dos enmiendas que antes -perdone-, no le había hecho referencia yo a las dos que, aparte de culminar las OCA, había hecho, que creo que era la sesenta.
.
.
(Veus) La 59 y la 60, en cuanto a una de las tarifas y la otra en la que se recogía el derecho de los usuarios.
En cuanto a las tarifas, nosotros consideramos que es un tema de libre mercado y de libre competencia.
Y, por lo tanto, consideramos que la administración no debe interferir en este sentido.
Y en cuanto al derecho de los usuarios, el derecho de los usuarios está absolutamente recogido en la ley 30.
Y, por lo tanto, lógicamente, sería reiterativo en cada una de las leyes poner otra vez los derechos que ya existen en una ley superior o una ley anterior, como seria la ley 30.

Al Partido Socialista, lo que le he comentado antes, no se aceptan las enmiendas a porcentaje, sino que se aceptan después de un examen minucioso de lo que podría ser.

En cuanto a -usted me ha dicho-, a lo de la experiencia, que no viene detallado.
Es que.
.
.
Claro, es que usted se ha quedado a mitad, porque la experiencia después sí que viene detallada.
En el artículo 7.
1, en el segundo párrafo, habla de la experiencia.
Es decir, cuando dice: «Y, ¿qué se entiende por experiencia?
» Es que bajo lo pone.

Y en cuanto a lo de la auditoría -creo que es de las últimas enmiendas que usted ha presentado-, lo de la auditoría.
.
.
, los locales, que no están auditados en cuanto a sonoridad y no sé qué.
Lo que se hace.
.
.
, porque la norma te dice que no será necesario nuevamente, nuevamente, pone el término nuevamente, por cuanto se entiende que esa auditoría ya ha sido adelantada, ya se ha realizado anterior.
Y, por lo tanto, lo que pretendemos, en este caso, es no realizar una doble auditoría de lo mismo, que, en cualquier caso, y si lógicamente hubiera molestias y hubiera quejas, se actuaría en consecuencia, como no puede ser de otra forma.

Creo que me he ceñido, señor presidente.
Y esos son los motivos por los que en algunos casos vamos a aceptar las enmiendas, en otros no vamos a aceptarlas.
Y anunciar que sí que hemos aceptado íntegramente la presentada por el Grupo Izquierda Unida con el número 12 al artículo número 3.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Finalitzat el debat, senyories, anem a procedir a la votació de les esmenes i, amb posterioritat, al contingut de la llei.

Començarem per les esmenes tècniques.
Si els pareix -no sé-, si ho tenen clar, ho fem en un bloc.
O anem anomenant-les.
.
.
(Veus) Les tècniques, jo crec que en un bloc.
.
.
(Veus) Jo les anomene perquè consten en el Diari de Sessions, en qualsevol cas.

Anem a votar, senyories, un bloc d'esmenes tècniques que fan referència a l'article 6.
2, article 7.
4, article 10.
8, article 13, article 18, paràgraf 11 del preàmbul i la disposició addicional primera.

En este cas, on diu: «este decreto ley», deu dir: «esta ley».

A l'article 9.
2, apartat b, on diu: «del presente decreto ley», deu dir: «de la presente ley».

A les disposicions finals tercera i quarta, on diu: «el presente decreto ley», deu dir: «la presente ley».

A l'anterior capítol I, plantegen en l'esmena suprimir «decreto».

Al preàmbul, paràgraf primer, on diu: «el Decreto ley 2/2012, de 13 de gener, del Consell», deu dir: «la Llei 2/2012, de 14 de juny».

Al preàmbul, paràgraf tercer, on diu: «dicho decreto ley», deu dir: «dicha ley».

Al preàmbul, paràgraf sèptim, on diu: «del citado Decreto Ley 2/2012», deu diu: »de la citada Ley 2/2012».

Al preàmbul, paràgraf octau, on diu: «dicho decreto ley», deu dir: «dicha ley.
»

I al preàmbul, paràgraf nové, on diu: «el Decreto Ley 2/2012», deu dir: «la Ley 2/2012».

I per últim, al preàmbul, en el paràgraf dècim, on diu: «este decreto ley», deu dir: «esta ley».

Passem a votació totes estes esmenes en bloc.
Vots a favor?
Abstencions?
Vots en contra?
14, si no m'equivoque, vots favorables i 1 abstenció.

Ara passem a votar les esmenes d'aproximació.
En primer lloc, a l'article 1.
2, substituir el text del punt 2 de l'article 1 pel següent: «Las funciones y obligaciones asignadas a las OCA, reguladas en la presente norma, estarán referidas a la apertura de los establecimientos públicos y de las instalaciones eventuales portátiles o desmontables, de acuerdo con lo indicado en los artículos 9, 10 y 17 de la Ley 14/2010, de 3 de diciembre, de espectáculos públicos, actividades recreativas y establecimientos públicos.
»

Ací utilitzem la mateixa mecànica en estes, o volen la votació per separat?
(El senyor Ibáñez Bordonau parla amb el micròfon desconnectat) És la primera, exacte.
Jo crec que serà més clar, donat que no en són moltes, que les votem per separat.
En este cas, les tenen en el seu poder.
Vots a favor?
Per unanimitat.

Ara a l'article 10.
2, es planteja substituir el text del punt 2 de l'article 10 pel següent: «Mantener los expedientes y la documentación derivada de sus funciones en formato que permita su consulta, garantizando la confidencialidad en cumplimento de lo establecido en la normativa sobre protección de datos.
» Vots a favor?
Per unanimitat.

La següent és a l'article 16.
1.
Estalvie llegir-ho si el tenen en el seu poder.
Es passa a votació.
Vots a favor?
Per unanimitat.

I, per últim, a l'article 18, planteja addicionar al final de l'article un nou paràgraf.
Vots a favor?
També per unanimitat.
(Se sent una veu que diu: «Crec que se n'ha deixat una.
») Me n'he deixat una?
N'he passat quatre a votació.
(Veus) Perdó.
Aleshores, serà 14 a favor i 1 abstenció, matisant, en l'última estem parlant, en la de l'article 18.
(Veus) Sí, la segon.
.
.
Anem a vore.
La primera que hem votat és l'article 1.
2, la segona a l'article 10.
2, la tercera al 16.
1 i l'última que acabem de votar al 18, que en esta última n'hi ha una abstenció del senyor Ferri del Grup Compromís.

Ara passem a votar les esmenes presentades pels distints grups.
I comencem amb les esmenes d'Esquerra Unida.
(Veus) No pasa nada.
Si queréis, suspendemos un minuto y os hacen una fotocopia.
(Veus) Però jo vos ho diré, que jo ho tinc clar i ho tinc anotat.
Tranquils, que això està controlat.
(Veus) ¿Te hacen una fotocopia en un momento?
(Veus) No te preocupes.

Empezamos con las.
.
.
(Veus) De cualquier forma, si hay algún problema paramos.
Yo intento explicarlo.
Empezamos con las enmiendas de Esquerra Unida.
La primera era la número 4, que ahora ya queda sin efecto.
¿Vale?
Pasamos a la número 12, que la vamos a votar separadamente a la 14.
Vots a favor de la 12?
Abstenciones?
4 abstenciones y 10 votos favorables.

Ara passem a votació l'esmena número 14 d'Esquerra Unida.
Vots a favor?
2 vots a favor.
Vots en contra?
8.
Abstencions?
4.

Ara, el bloc següent d'Esquerra Unida, conté l'esmena número 6.
¿Vots a favor?
(Veus)

¿Está claro?
(Algú diu: «No, no, no, nosotros, la 6 es "no".
») Bueno, bien, pues, ahora (veus) votan en contra y arreglat.

¿Vots a favor de la 6?
2.
¿Vots en contra?
12 en contra.

Ara, el bloc 3 el passem conjuntament a votació, fent menció que la 37, 49 i 50 ja han desaparegut.
Per tant, es passen a votació la 7, 8, 15, 16, 18, 25, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 39, 41, 45, 46, 51, 54, 62, 64, 70 i 71.
¿Vots a favor?
6.
¿Vots en contra?
8.

A continuació, i finalitzades ja les esmenes corresponents a Esquerra Unida, passem al bloc.
.
.
, al bloc primer (rialles i veus) de les de Compromís.
.
.
Però, eixe lapsus té pelendengues, ¿no?
, perquè vosatros sou el Bloc.
.
.
, (veus) en gran part.
.
.
Bé, doncs, de les esmenes de Compromís, el primer bloc.
.
.
, que té les següents: 1, 2, 5, 13, 17, 19, 21, 26, 28, 36, 42, 43, 44, 47, 48, 53, 57, 61, 65, 67, 72, 73 i 74.
.
.
Reintegro, el 17.
.
.
¿Vots a favor?
2 vots a favor.
¿Vots en contra?
8.
¿Abstencions?
4.

Ara, passem al segon bloc de les esmenes de Compromís, que conté les esmenes 10, 38, 59 i 60.
¿Vots a favor?
2.
¿Vots en contra?
8.
¿Abstencions?
4.

Per últim, passem al bloc 3 de les esmenes de Compromís, que contenen les esmenes 63, 65 i 67.
¿Vots a favor?
1.
¿Vots en contra?
8.
¿Abstencions?
5.

Passem a continuació, senyories, les esmenes del PSPV.
El bloc primer conté les esmenes 3, 9, 22, 23, 24, 27, 40, 55, 66, 68 i 69.
He omés la 58, perquè ja estava (veus) transaccionada.
¿D'acord?
Es passa a votació este primer bloc.
¿Vots a favor?
5 vots a favor.
¿Vots en contra?
8.
¿Abstencions?
1.

El segon bloc d'esmenes conté les esmenes 11, 20, 52 i 56.
¿Vots a favor?
6.
¿Vots en contra?
8.
(Tussen.
Veus) ¡Jesús!

El bloc tercer conté les esmenes 27, 52 i 69.
¿Vots a favor?
4.
¿Vots en contra?
8.
¿Abstencions?
2.

Senyories, votades totes les esmenes, pertoca ara que passem a votació el contingut de la llei article per article.
(Veus) Anava a plantejar-los que, si no tenen inconvenient, podem votar, excepte que algú plantege que un determinat article es vote a part.

El senyor Torró Gil:

Jo, si es planteja d'eixa forma, votaria a part la disposició addicional tercera, quarta i quinta.

El senyor president:

Tómate nota.

Les addicionals tercera, quart i quinta.
I les altres tampoc tindries inconvenient que es feren globalment.
.
.
¿D'acord?
¿Vosatros no tingueu.
.
.
?
(Algú diu: «Nosotros queríamos ir artículo a artículo.
») ¿Ah, sí?
Doncs, (veus) llavors estem perdent el temps.

Bé, doncs.
.
.
(Veus) Bé, va, article primer.
¿Vots a favor?
8 ¿Vots en contra?
6.

Article segon.
¿Vots a favor?
8.
(Veus) ¿Vots en contra?
6.

Article tercer.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.

Article quart.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
.
.
.
(Veus) ¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article quint.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article sext.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.

Article 7.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.

Article 8.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 9.
¿Vots a favor?
8.
(Veus) No, si vulgueu votar a favor, jo vaig arrere de seguida, ¿eh?
¿Vots a favor?
8.
(Veus) ¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 10.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 11.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.
(Veus) ¿Abstencions?
9.
¿Vots en contra?
6.

Article 12.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 13.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 14.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 15.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Article 16.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.

Article 17.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.

Article 18.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.

Disposició addicional primera.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
1.
¿Abstencions?
5.

Disposició addicional.
.
.
Esta està.
.
.
duplicada.
(Veus) Disposició addicional segona.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

I ara, si no tenen inconvenient.
.
.
¿O també té inconvenient, senyor Rubio?
La tercera, quarta i quinta, ¿què fem?
(Veus)

Votarlas conjuntamente, quiero decir.
.
.
(Veus) Ah, vale, pues, conjuntamente, pasamos a votación (veus) la disposición adicional tercera, cuarta y quinta.
¿Vots a favor?
12.
¿Vots en contra?
1.
¿Abstencions?
 1.

Disposició derogatòria.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en.
.
.
?
¿A favor vosatros també?
12.
¿Vots en contra?
1.
¿Abstencions?
1.
Ara li l'has tornat.
.
.
(Rient.
Veus)

Disposició final primera.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
(Veus) 2.
¿Abstencions?
4.

Disposició final segona.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Disposició final tercera.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.
(Veus)

Disposició final quarta.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Exposició de motius.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
6.
(Veus)

Al títol del projecte de llei, al títol de la llei.
.
.
¿Vots a favor?
8.
¿Vots en contra?
2.
¿Abstencions?
4.

Ya está todo, ¿no?
Y votación global o (inintel·ligible) .
.
.
.
(Veus)

Designació del membre de la comissió que ha de presentar davant del ple el dictamen sobre el Projecte de llei pel qual es regulen els organismes de certificació administrativa (OCA), procedent del Decret llei 4/2012, de 29 de juny de 2012

El senyor president:

Senyories, finalitzat ja el debat i votació del projecte de llei, passem al punt 7 de l'ordre del dia que és la designació del membre de la comissió que ha de presentar davant del ple el dictamen sobre el projecte de llei.
¿Alguna proposta?
(Veus)

Senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Pel nostre grup, el president.

El senyor president:

¿Estan conformes?
(Pausa) Doncs, queda designat el president.

I suspenguem durant un parell de minuts o tres.
.
.
(Veus) Sí que da tiempo para todo, incluso para un cigarro.
.
.
(Veus) I rebrem el senyor conseller.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Compareixença del conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, per a donar explicacions sobre l'actuació del post de comandament avançat en la gestió de l'incendi de la Torre de les Maçanes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 31.
254), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 31.
321), la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 31.
811) i la sol·licitada pel conseller de Governació a petició pròpia (RE número 35.
109)

El senyor president:

Donem la benvinguda a esta comissió a l'honorable senyor conseller de Governació, i prosseguim amb l'orde del dia, passant al punt quart, compareixença del conseller de Governació per a donar explicacions sobre l'actuació del lloc de comandament avançat en la gestió de l'incendi de la Torre de les Maçanes, sol·licitat pel Grup Parlamentari Socialista, que té acumulades la compareixença del conseller de Governació, a petició pròpia, per a informar sobre el balanç de la campanya de prevenció i extinció d'incendis forestals 2012 i sobre les actuacions dutes a terme amb motiu dels grans incendis forestals ocorreguts en aquest estiu, sol·licitada a petició pròpia, com dia anteriorment; aixina com també té acumulada la compareixença del conseller de Governació per a explicar les circumstàncies que desencadenaren la tràgica mort d'un agent mediambiental i un brigadista, així com l'evacuació d'altres dos brigadistes ferits durant els treballs d'extinció de l'incendi en el terme de la Torre de les Maçanes els dies 12 i 18 d'agost, que presenta el Grup Parlamentari Compromís; i, per últim, du acumulada la compareixença del conseller de Governació per a explicar les gestions de les labors d'extinció dels incendis de la Torre de les Maçanes, a on es va produir la mort de dos treballadors, així com diversos ferits, sol·licitada pel grup parlamentari d'Esquerra Unida.

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Governació:

Moltes gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyories.

Comparec a petició pròpia, tal i com vinc fent en els últims cinc anys, per a informar sobre el balanç de la campanya de prevenció i extinció d'incendis forestals i a més sobre les actuacions dutes a cap amb motiu dels grans incendis ocorreguts este estiu que, com les seues senyories coneixen, han sigut especialment complicats i durs.
En esta sessió atenc, així mateixa, les sol·licituds de compareixença que han realitzat la resta de grups parlamentaris per a donar compte sobre l'incendi forestal de Torre Maçanes, compareixences que s'han acumulat a la que sol·licití.

Volguera recordar que el passat 12 de juliol compareguí davant el Ple de Les Corts per a informar sobre els incendis de Cortes de Pallás i d'Andilla, en un moment en què encara no s'havien declarat com a extingits.
Per tant, una vegada més i per segona vegada en tres mesos, en compliment del meu compromís de diàleg i transparència, comparec davant Les Corts amb la voluntat d'oferir tota la informació sobre esta difícil campanya de prevenció i extinció d'incendis, com he vingut fent fins a la data i, especialment, en estos mesos tan difícils.

És de justícia recordar a l'inici d'esta intervenció a aquells que han perdut la vida lluitant contra els incendis forestals.
El nostre record, el més sincer homenatge i gratitud va dirigit al senyor José Agustín Nieva Gómez, que pergué la vida en les labors d'extinció de l'incendi de Cortes de Pallás quan pilotava un helicòpter del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient en el pantà de Forata, en el municipi de Yátova, el dilluns 2 de juliol.
També recordar l'agent mediambiental senyor Ernesto Aparicio Esteve i el brigadista senyor Emilio Abargues.
Els dos pergueren la vida treballant en l'extinció de l'incendi de Torre Maçanes el passat 12 d'agost.

Com saben, el govern de la nació ha concedit als tres, a títol pòstum, la medalla al mèrit de la protecció civil espanyola en la seua categoria d'or amb distintiu roig.
I, per la seua part, el Consell també els ha concedit la medalla al mèrit de la protecció civil en la seua categoria d'or.

De la mateixa manera, vull recorda i rendir homenatge als dos pilots que també sofriren un accident amb un helicòpter del ministeri en l'extinció de l'incendi de Cortes de Pallás, aixina com als brigadistes que resultaren ferits en l'incendi de Torre Maçanes.

Des d'ací vull traslladar una vegada més als familiars de tots ells el reconeixement del Consell i de tot el poble valencià.

Volguera reconéixer i agrair també públicament l'entrega, professionalitat i sacrifici en què han desenrotllat el seu treball cada una de les persones que han participat en totes les faenes d'extinció d'incendis forestals d'esta campanya, aixina com a l'administració de l'estat i les altres comunitats autònomes que mos ajudat també amb els seus mitjans.

És obligat també referir-me als directors dels llocs de comandament avançat que realitzen un excepcional treball, que és clau en unes circumstàncies que en moltes ocasions són extraordinàriament complexes.

I, finalment, he de fer una menció a tots els habitants i a tots els municipis que han patit estos incendis, als seus alcaldes, que han estat al peu del treball a tothora i que han mostrat en tot moment una gran col·laboració, aixina com a aquells altres municipis que per la seua proximitat han prestat també el seu recolzament.

Senyories, l'any 2012 ha sigut en matèria d'incendis forestals un any molt difícil i molt complicat, amb un balanç que, una vegada superat el període de major risc, fica de manifest la realitat de la situació viscuda; una situació que, com ja diguí en la meua compareixença en el mes de juny, és la més greu des de l'any 1994.

Així, des de l'1 de gener de l'any 2012 fins al 30 de setembre hi ha havut en la Comunitat Valenciana un total de 481 incendis forestals, dels quals 272 han tingut lloc a la província de València, 117 a la d'Alacant i 92 a la de Castelló.
Quant al número d'hectàrees afectades en el que portem d'any i fins al 30 de setembre han sigut un total de 57.
348,20 hectàrees; 45.
487,57 en la província de València, el que representa el 79,32% del total d'hectàrees afectades, 1.
403,04 en la província d'Alacant i representa el 2,45% i 10.
457,59 en la província de Castelló, que representa el 18,23% del total.

Este increment en el número d'hectàrees s'ha degut, com saben, als grans incendis, als incendis de més de 500 hectàrees, que ha sofert la nostra comunitat este estiu, 4 en el mes de juny, concretament en Xelva, Llocnou de Sant Jeroni, Cortes de Pallás i Andilla; un en agost, el de Torre Maçanes; i un altre en setembre, el de Chulilla.
A ells cal afegir l'incendi de Cocentaina, ocorregut en el mes de juny, que encara que no aplega a les 500 hectàrees, foren 495,02, és l'únic que supera les 100 hectàrees, ja que tots els altres o foren conats o foren incendis que no superaren les 75 hectàrees.
Estos incendis que m'he referit han afectat en el seu conjunt a un total de 56.
459,8 hectàrees, el que representa el 98,45% del total de les hectàrees afectades en tot el que duem d'any.

No sols la Comunitat Valenciana ha patit un any excepcional sinó també tota Espanya.
En l'any 2012 ha sigut un any molt complicat amb grans incendis en els mesos d'estiu, com el de Girona, en juliol, o el de León, Málaga, Albacete o Tenerife, tots estos també en el mes d'agost.
Enguany també hem hagut de lamentar la pèrdua de la vida de sis persones en incendis d'altres comunitats autònomes.
Des d'ací aprofite per a reiterar la solidaritat del Consell i de tots els valencians per estes grans pèrdues i també a tots els seus familiars.

Aixina, en el que portem d'any i fins el 30 de setembre, en tot el territori nacional hi ha hagut 14.
259 incendis forestals, el que suposa un increment del 13,27% respecte a l'any anterior.
Quant al número d'hectàrees afectades en el territori nacional ha sigut de 198.
446,99 hectàrees.
És important destacar també en este balanç anual que, tractant-se d'un any d'enormes riscs d'incendis forestals, el percentatge de conats d'incendis en la Comunitat Valenciana, és a dir els incendis de menys d'una hectàrea, s'ha mantingut.
Així, des de l'1 de gener fins el 30 de setembre, el 78,17% dels incendis forestals ocorreguts a la nostra comunitat han sigut conats, en línia amb el que ja va passar en 2011 que representaren el 80,33% del total d'incendis forestals i també en la mateixa línia de la mitjana de l'última dècada que és del 79,89%.

Per això podem afirmar que sense comptar estos set grans incendis ocorreguts en l'estiu, l'eficàcia en l'extinció dels incendis forestals ha sigut d'1,87 hectàrees per incendis, una xifra que lògicament, sumant estos set incendis, arriba enguany a 119,23 hectàrees de mitjana per incendis.

Amb estes dades i sent realistes, el balanç que hui fem exigix explicar, com ja fiu el passat mes de juliol, quines són les circumstàncies que han ocorregut perquè la nostra comunitat haja sofert uns incendis tan greus com excepcionals en comparació amb els anys precedents.
Circumstàncies que sense llocs a dubtes, també, s'han donat en altres zones del territori nacional en el que en el seu conjunt i amb el que va d'any els grans incendis forestals, que han sigut 37, s'han incrementat en un 42,3% respecte a la mitjana del decenni 2002-2011 per este mateix període de temps.

Senyories, és necessari exposar, en primer lloc, les condicions meteorològiques que Espanya ha vingut patint des de l'any precedent als incendis ocorreguts este estiu, unes condicions que han sigut molt adverses, segons se desprén de les dades publicades per l'agència estatal de meteorologia.

En el territori nacional, la tardor ha sigut molt càlida, amb temperatures 1,8 graus centígrads per damunt del valor mitjà normal.
El tercer trimestre més càlid des de l'any 1960, sols superat en 1983 i 2006, i amb escasses precipitacions, un 12% per davall de la mitjana del trimestre.

Així també, l'hivern ha sigut extremadament sec, amb una precipitació mitjana tan sols d'un 30% del valor mitjà en este trimestre, un dèficit de precipitacions que se veu incrementat conforme avançava l'estació.
S'ha tractat del trimestre hivernal més sec amb conjunt i amb diferència de tota la sèrie històrica iniciada en l'any 1947.

A això seguix una primavera molt càlida amb precipitacions clarament per davall del valor normal, un 16% menys.
Este període ha sigut especialment sec en àrees com València on les precipitacions no arribaren al 75% del seu valor mitjà.

I quant a l'estiu, ha sigut extremadament càlid, el quart trimestre estiuenc més càlid des de 1961, més que 1994 i menys que 2003, 2005 i 2009, amb temperatures 1,7 graus centígrads per damunt d'allò normal.
Concretament en juny la temperatura fou uns 2,6 graus centígrads més alta del normal i en agost també 2 graus més.
El segon agost més càlid des de l'any 1961.
Hi ha hagut tres grans onades de calor amb temperatures de més de 40 graus: la primera de 24 a 29 de juny d'extraordinària intensitat; la segona entre el 9 i l'11 d'agost de curta durada, però més intensa; i la tercera entre 17 i 23 d'agost menys intensa, però també prou llarga.
A més d'extremadament càlid ha sigut un estiu especialment sec, el segon estiu més sec en els últims sixanta anys, amb un nivell de precipitació mitjana inferior al 50% del normal.

A estes condicions climatològiques cal afegir que tot pareix indicar que l'any hidrològic finalitzat el 30 de setembre va ser definit com molt sec.
Aixina la precipitació mitjana a nivell nacional des de l'1 d'octubre de 2011 és aproximadament entre un 35 i un 40% inferior a la mitjana històrica per a este mateix període.

Hem tingut, per tant, unes condicions meteorològiques totalment desfavorables en relació als incendis forestals.
Però, senyories, és que en la Comunitat Valenciana estes condicions meteorològiques durant l'estiu, en els mesos en què han ocorregut estos grans incendis, també han sigut dades publicades per l'Aemet.

El mes de juny ha sigut extremadament càlid, el segon més càlid en la sèrie dels últims 42 anys, amb una temperatura mitjana estimada de 23,3 graus centígrads i 3,2 superior a la temperatura mitjana normal, de la mitjana de 1971 a 2000.
A açò cal afegir les poques precipitacions, dos terços menys del que se considera normal en juny i, finalment, les successives onades de vents de ponent que afectaren la comunitat el dia 2, dia en què estava actiu l'incendi de Xelva, 7 i 11, al dia següent començà l'incendi de Llocnou de Sant Jeroni, 21 i, amb molta major intensitat, els dies 28 i 29 de juny, dies dels incendis de Cortes de Pallás i Andilla.
En el mes de juliol les precipitacions resultaren un 35% inferior a la mitjana, de la mitjana de 1971 a l'any 2000.
I, per últim, el mes d'agost, extremadament sec també, amb una temperatura mitjana estimada de 26 graus centígrads, la més elevada des de 1971, 2,3 graus superior a la temperatura normal en la mitjana del en el mateix període.

Se produïren dos intenses ones de calor entre els dies 9 al 11.
Al dia següent s'inicià l'incendi de Torre Maçanes, i entre el 18 al 25 d'este mes.
La resta dels dies les temperatures s'han mantingut un o dos graus per damunt de la mitjana climàtica, excepte el 7 i el 31 d'agost.
A més, fou un mes molt sec amb precipitacions un 60% inferior a allò normal; en el nord i en l'interior de la província de València i en el sud de la d'Alacant han sigut quasi nul·les.

Quant al mes de setembre ha sigut un poc més càlid d'allò normal sent les tres primeres setmanes molt seques en el vessant mediterrani.

Explicat ja el context meteorològic en què s'han produït els grans incendis que han afectat, com ja dic, el 98,45% de les hectàrees incendiades en el que va d'any, passe a referir-me a continuació, breument, a cadascun d'estos incendis.

L'incendi de Xelva s'inicià en la partida Bercuta, el dia 1 de juny, rebent-se l'avís del 112 Comunitat Valenciana a les 14 hores 57 minuts.
Se tracta d'un incendi presumptament intencionat del que resultaren afectades 656,64 hectàrees forestals de tres municipis, Xelva, Tuéjar i Benagéber, corresponen a este últim la pràctica totalitat de les hectàrees.
En este incendi participaren un total de 19 mitjans aeris i prop de 400 efectius terrestres.
Cal ressenyar que durant els treballs d'extinció se produí un accident d'un Air Tractor Anfibio de Castelló, sent rescatat el pilot il·lés i traslladat a l'hospital de Requena.

L'incendi de Llocnou de Sant Jeroni s'inicià prop del paratge del Tossalet el dia 12 de juny i el 112 Comunitat Valenciana rebé una cridada a les 12:45.
Se tracta d'un incendi presumptament intencionat en què resultaren afectades 1.
330,94 hectàrees forestals de huit municipis, Llocnou de Sant Jeroni, Terrateig, Villalonga, Castellonet de la Conquesta, Ador, Montichelvo, Alfauir i l'Orxa.
En este incendi participaren un total de 19 mitjans aeris i prop de 350 efectius terrestres.
Quant a les incidències cal destacar que s'hagué d'evacuar els veïns de la part nord del municipi de Terrateig per raons preventives degut al fum, aixina com les urbanitzacions Corona i Monte Corona i l'alberg Serra d'Or.

En els dos incendis de Cortes de Pallás i Andilla ja tinguí ocasió en el debat monogràfic del Ple de Les Corts del passat dia 12 de juliol, si bé faré menció de les dates més destacables.
A les 16 hores del dia 28 de juny es va rebre la primera cridada alertant d'un incendi forestal en la carretera del Oro en direcció a Cortes de Pallás.
L'incendi d'Andilla s'inicià al dia següent en la carretera Villar a Alcublas i també se rebé l'avís a les 16:33 hores.

Com ja diguí, mos enfrontàrem a uns incendis extraordinaris i excepcionals en els quals concorregueren circumstàncies i condicions igualment extraordinàries i excepcionals, en què els factors tremendament adversos, amb temperatures de més de 40 graus, amb una humitat relativa molt baixa, per davall del 15%, i vents entre els 40 i 50 quilòmetres per hora amb canvis en la intensitat i direcció durant tot el dia.
.
.

El dispositiu d'extinció empleat en estos incendis no té precedents amb més de 1.
800 efectius diaris d'extinció, a més de fins a 57 mitjans aeris.
L'incendi de Cortes de Pallás afectà tretze termes municipals, concretament Cortes de Pallás, Dosaigües, Millares, Macastre, Yátova, Montroi, Real, Turís, Alborache, Tous, Llombai, Catadau i Carlet i a una superfície forestal de 27.
939,68 hectàrees, de les quals, d'arbres, 4.
874,66 hectàrees, i de superfície rasa, 23.
065,02 hectàrees.

L'incendi d'Andilla afectà nou termes municipals: sis de la província de Castelló -Sacanyet, Altura, Bejís, Teresa, Viver i Xèrica-, i tres de la província de València -Andilla, Alcublas i Llíria-; i una superfície forestal de 19.
691,41 hectàrees, de les quals, d'arbres foren 15.
015,95 i de superfície rasa 4.
675,46.

Cal destacar que se realitzaren evacuacions de nombrosos municipis, urbanitzacions i aldees, afectant prop de quatre mil persones.
I s'instal·laren cinc albergs de la Creu Roja.

Durant estos incendis se tallaren 14 carreteres i se realitzaren 31 assistències sanitàries, totes elles de caràcter lleu.
Desgraciadament, se produí l'accident mortal d'helicòpter; i altre accident d'helicòpter, en què resultaren ferides dos persones.

Quant a la causa d'estos incendis, hi ha oberta una investigació judicial.
Segons la investigació inicial, ambdós incendis s'originaren per presumptes negligències.

Respecte a l'incendi de Cocentaina, s'inicia el 12 de juliol en la zona de Mas de la Cova, entre Alcoi i Cocentaina, rebent la sala de comandament de control d'emergències a les 15:22 la telefonada.
La causa de l'incendi no estigué determinada i encara s'encontra subjecta a investigació.

Han resultat afectades 495,02 hectàrees forestals dels municipis d'Alcoi i Cocentaina, dins del Parc Natural de la Serra de Mariola.

El màxim número de mitjans aeris fou de 21 i el d'efectius terrestres de 285.

Cal destacar que se realitzaren diverses evacuacions de caràcter preventiu en una residència de discapacitats, un càmping i una urbanització.

A continuació, m'estendré en l'incendi forestal de Torre Maçanes, a què faré especial referència, atenguent les sol·licituds de compareixences formulades pels tres grups parlamentaris de l'oposició.

Dit incendi se comunicà a les 12:51 hores del passat 12 d'agost i s'inicia en la denominada partida La Rabosina, pertanyent al terme municipal de Torre Maçanes, presumptament a causa, segons les conclusions de les investigacions dutes a terme pel grup d'investigació de causes de La Generalitat i per la Guàrdia Civil, pel previ incendi, aparentment fortuït, d'un vehicle que circulava per un camí d'accés a finques, junt a terreny forestal, propagant-se les flames a la vegetació forestal.

El dia 12 d'agost s'havia decretat nivell de preemergència 3 en tota la Comunitat Valenciana.
En este sentit, l'incendi se declarà en un context d'una forta onada de calor i en una zona forestal escarpada, amb gran continuïtat d'arbratge i matoll.

Després de la telefonada al telèfon 112 de Comunitat Valenciana alertant de l'incendi, se mobilitza, per part del Consorci Provincial de Bombers d'Alacant, el corresponent despatx automàtic, que fou ampliat progressivament, donada l'evolució de l'incendi, declarant-se el nivell 2 de l'incendi forestal en la sol·licitud de col·laboració de mitjans d'extinció de l'estat.

En este sentit, al llarg del dia 12 d'agost, estigueren treballant nou helicòpters -dels quals, cinc portaven brigada helitransportada- i onze avions, un total de vint mitjans aeris; i també amb els corresponents mitjans terrestres, tant brigades d'emergència, vehicles del consorci de bombers d'Alacant -concretament, 23 vehicles-, dos seccions de la Unitat Militar d'Emergència, Guàrdia Civil, policia de La Generalitat, voluntaris i recursos sanitaris.

Durant el dia 12 d'agost, les labors dels servicis d'intervenció se centraren no sols en la mateixa extinció de l'incendi, sinó, a més, en la protecció a la població, ja que existien vivendes disseminades i s'evacuaren preventivament algunes d'elles, a més de 126 menors de l'alberg Cumbres Alegres.

Aixina mateix, se tallà la carretera CV-780 en el kilòmetre 23, a l'altura de Benifallim, establint-se desviaments alternatius per la CV-782.

Sense lloc a dubte, la incidència més trista i significativa fou el succés en què perderen la vida dos professionals, pertanyents a les brigades d'emergència i al cos d'agents mediambientals de La Generalitat, i resultaren ferits altres dos brigadistes en la vesprada del dia 12 d'agost.
Tal i com ja s'explicà en el seu moment, l'agent mediambiental, senyor Ernesto Aparicio, perdé la vida in situ; i el brigadista Emilio Abargues perdé la vida més tard, en l'hospital General d'Alacant, al qual havia sigut traslladat.

Entendran les seues senyories que este conseller no puga ni dega entrar amb més profunditat, en el que a este incident se referix, doncs, seria irresponsable aventurar-se en fer especulacions o juís de valors, donat que existix una investigació judicial a què mos devem, a la mateixa, no sols per respecte a la independència i transparència en què se deu dur a terme el procés, sinó també per respecte a les persones que la patiren i, profundament, als familiars dels qui han perdut la vida.

Com no podria ser d'altra manera, la col·laboració serà màxima en tota la investigació, i està sent màxima en tota la investigació, en tot allò que estiga en les mans de la conselleria de La Generalitat, perquè mosatros som els primers interessats que s'esclarisca tot el que ocorregué.

En qualsevol lloc, els diré també que, en el moment en què se conegué l'existència de víctimes mortals, La Generalitat activà el dispositiu de recolzament psicosocial de la Creu Roja per a donar suport als familiars de les persones que perderen la vida, a més d'un retén en la zona de l'incendi per a assistència, en cas de necessitat, als mateixos companys dels servicis d'intervenció.

A partir del dia 13 l'evolució de l'incendi començà a ser favorable i a les 11:00 hores fou donat per estabilitzat, és a dir, que ja no hi havia flama en el seu perímetre.
No obstant, els mitjans se mantingueren treballant durant cinc dies més, fins que se dóna per controlat el 18 d'agost a les 20:00 hores.

Igualment, se seguí treballant en la zona, amb retens de terra i vigilància aèria puntual, per a atallar possibles reproduccions.
De fet, el 20 d'agost encara hi hagué una reproducció, en què se mobilitzà un despatx automàtic ampliat.

Definitivament, fou donat per extingit el 24 d'agost a les 20:00 hores.
I afectà un total de 632,46 hectàrees.

Passe a referir-me a l'incendi de Chulilla, que s'inicià el dia 23 de setembre, en un lloc prop de la central elèctrica.

El telèfon d'emergències 112 revela l'avís a les 16:29 hores.

La determinació de la causa de l'incendi seguix en fase d'investigació i no n'hi ha una conclusió definitiva sobre la causa.

Han resultat afectades un total de 5.
713,65 hectàrees forestals de set municipis: Chulilla, Gestalgar, Bugarra, Pedralba, Llíria, Sot de Chera i Casinos.

S'empraren un total de 42 mitjans aeris i al voltant de 800 efectius terrestres participaren en els treballs d'extinció.

S'hagueren de tallar onze carreteres entre els dies 23 i 25.

I s'evacuaren, preventivament, al voltant de 2.
500 persones dels municipis de Chulilla, Gestalgar, Bugarra, Pedralba i Casinos.
Per fortuna, no s'hagué de lamentar ninguna desgràcia personal ni ningun incident sanitari, a pesar de les nombroses evacuacions.
Els evacuats s'instal·laren en tres albergs provisionals, en els municipis de Villar del Arzobispo, Villamarxant i Requena.

Senyories, en estos mesos d'estiu mos hem enfrontat a grans incendis forestals que han requerit d'un desplegament de dispositius i recursos en un número que, en alguns casos, com els incendis de Cortes de Pallás i Andilla -com ja he explicat, qualificats pels tècnics com fora de capacitat d'extinció-, han batut rècords històrics.

Mos hem enfrontat a situacions verdaderament greus, amb incendis amb un foc d'enorme virulència i velocitat, amb continus brots de foc o amb enorme dificultat, des del punt de vista de l'orografia.
Tot açò unit a les extremes condicions meteorològiques i a un elevat estrés hídric del combustible, per falta de precipitacions en els últims mesos.
A això, cal afegir el factor agreujant de la simultaneïtat d'incendis, que complica extraordinàriament les tasques d'extinció en els grans incendis, ja que els servicis d'extinció han d'actuar en altres focs al mateix temps.

Aixina, en relació als incendis de Cortes de Pallás i Andilla, des del dia 28 de juny al 6 de juliol se gestionaren, per part del 112 Comunitat Valenciana, un total de 390 incidents relacionats amb incendis forestals dins del nostre territori.

En el cas de Chulilla, del 23 al 27 de setembre foren 189 els incidents relacionats en els incendis forestals rurals o de vegetació simultanis que se gestionaren en el 112 Comunitat Valenciana.
Cal destacar que, de manera simultània a l'incendi de Chulilla, se produïren altres 19 incendis forestals, dels quals, 17 foren intencionats, dada que considere extraordinàriament cridanera.

Les estratègies d'extinció no sols s'han dirigit a evitar la propagació del foc a les zones amb major continuïtat forestal, sinó també, i prioritàriament, a la protecció de la població amb la suficient antelació i previsió.
És necessari incidir, una vegada més, que les zones d'interfase urbanoforestal condicionen, enormement, els treballs d'extinció.
A pesar d'això i d'estes circumstàncies adverses, vull destacar l'eficaç treball realitzat en la protecció de les persones, tenint en compte la quantitat de municipis afectats i els milers de persones que hagueren de ser evacuades.

Resulta obligat destacar la coordinació dels diferents dispositius que han actuat en tots els incendis i la col·laboració entre les diferents administracions públiques que hi han participat.
La coordinació interadministrativa resulta imprescindible, especialment en la gestió de grans emergències; i, en estos durs mesos, cal remarcar que ha funcionat a la perfecció i de manera exemplar.
En este sentit, hem tingut la presència i col·laboració constant de la delegació de govern, una comunicació fluida i permanent amb els distints ministeris implicats, aixina com en els ajuntaments dels municipis, a través dels seus alcaldes.

Com he dit al principi, una prioritat de la conselleria, quan se produïx una emergència, i més quan esta revestix major transcendència o gravetat, és oferir informació de manera contínua i exhaustiva.
En cada un dels incendis he mantingut repetides reunions del lloc de comandament avançat, amb els alcaldes, als qui els he oferit tota informació, i també, posteriorment, després de cada incendi.
Aixina mateix, hem oferit informació en rodes de premsa, després de cada reunió del lloc de comandament avançat, i a través de nombrosos comunicats.
Com a novetat, este any la conselleria ha transmés la informació oficial dels incendis a través del Twitter del 112 Comunitat Valenciana, pràcticament en temps real.

Volguera recordar que, en el cas de Cortes de Pallás i Andilla, tenint en compte la gravetat i excepcionalitat dels incendis, comptàrem també amb la presència de diferents ministres del govern, realitzàrem nombroses reunions amb tots els alcaldes i portaveus municipals amb tots els termes afectats i, aixina també, mantinguérem un encontre amb els portaveus dels grups parlamentaris en el centre de coordinació d'emergència.

Per últim, he de destacar la presència constant del president de La Generalitat en els municipis afectats, en les reunions dels llocs de comandament avançats i la seua preocupació en tot moment per l'evolució dels incendis i per les necessitats de les persones afectades.

Senyories, amb la mateixa rapidesa i coordinació en què s'han gestionat tots i cada un dels incendis forestal que hem sofrit, hem atés també les persones damnificades, procurant una ràpida volta a la normalitat dels municipis afectats.

Quan ocorren situacions com les que han patit, resulta necessari donar una resposta d'allò més immediata possible, amb la finalitat de pal·liar els danys produïts i tindre una recuperació integral de les zones afectades, des del punt de vista de les infraestructures, servicis públics, béns dels particulars i sectors econòmics afectats.

Com recordaran, a penes una setmana després d'iniciar-se els incendis d'Andilla i Cortes de Pallás, el Ple del Consell aprovà un decret d'ajudes i mesures per a pal·liar els danys produïts pels incendis i reactivar econòmicament els municipis afectats, destinant un import que ascendia als nou milions d'euros.
En este decret, s'arbitraren, amb caràcter d'urgència, ajudes per als veïns de municipis afectats i per als autònoms, xicotetes i mitjanes empreses, aixina com per a les explotacions agrícoles, ramaderes i apícoles, comunitats de regants i altres entitats de reg, les infraestructures i béns de les quals s'han vist afectades.
Totes estes ajudes són compatibles amb qualsevol altres que se concedixen per part d'altres administracions públiques.

Una altra mesura important que preveu el decret és l'aprovació d'un pla de recuperació de les zones afectades pels incendis.
I el seu objectiu és sistematitzar, programar i coordinar totes les actuacions que La Generalitat porte a terme per a garantir la tornada a la normalitat en els municipis afectats.
Entre altres mesures, este pla inclourà l'establiment d'incentius per a la reactivació socioeconòmica de les zones afectades, mitjançant la recuperació dels valors paisatgístics, mediambientals, culturals i turístics d'estos.

Mos comprometem amb els alcaldes i veïns de les localitats afectades, assegurant la immediatesa i l'efectivitat de les ajudes, a través de la subscripció de convenis amb els ajuntaments, mitjançant els quals estos són els responsables de gestionar i tramitar tot el procediment i fer aplegar als beneficiaris les quantitats que els corresponen amb la major celeritat possible.

He d'assenyalar que, a data de hui, tots els municipis afectats han subscrit este conveni.
I el Consell, que en juliol aprovà un avançament de fons, per valor de 3.
850.
000 euros, que féu efectiu i pagà el passat 7 d'agost, i tots els ajuntaments tenen ingressats.
.
.

En esta mateixa línia, vull destacar el compromís anunciat per la conselleria d'infraestructures, urbanisme i medi ambient, en l'àmbit de la reforestació i de la recuperació dels terrenys cremats, per a la contractació de veïns dels municipis afectats, a través de l'empresa Tragsa, per a la realització dels treballs forestals que s'han de dur a terme.

En definitiva, el Consell del president Fabra ha ficat tot el seu esforç, des del minut un, per a pal·liar la difícil situació en què quedaren els veïns afectats en els seus municipis.

En este sentit, després de l'incendi de Chulilla, a finals del mes de setembre, i donada la seua envergadura, el Consell s'ha reunit amb els alcaldes dels municipis afectats, de tots ells, per a coordinar els treballs de tornar a la normalitat i les ajudes que resulten necessàries per a fer una exacta valoració dels danys.

Per la seua part, el Govern d'Espanya, tal i com anuncià al produir-se els incendis de Cortes de Pallás i Andilla, ha sol·licitat ja formalment, el passat mes d'agost, l'ajuda al Fons de Solidaritat de la Unió Europea per a catàstrofes, tenint en compte els quantiosos danys materials i ambientals produïts en estos incendis.

A més, el Govern d'Espanya, conscient de la gravetat que suposa que s'hagen calcinat a tota Espanya prop de 200.
000 hectàrees en el territori nacional, durant l'any 2012, aprovà un decret llei, 25/2012, de 7 de setembre, pel qual s'aprovaren mesures urgents per a pal·liar els danys sofrits per les persones i els béns afectats pels incendis forestals i altres catàstrofes naturals que s'han produït durant els mesos de juny, juliol i agost en les distintes comunitat autònomes.

Vull ara passar a referir-me, senyoria, a les causes dels incendis forestal.
En el que portem d'any s'han produït 481 incendis forestals, dels quals, 193 han sigut intencionats, el que representa el 40,12%; 166 s'han produït per negligències, el que representa el 34,51%; 70 per rellamp, el que representa el 14,56%; 35 per causes desconegudes, representa el 7,28%; i, 17, per altres causes, que és el 3,53%.

La causa més freqüent, per tant, és aquella en què existix una actuació de l'home.
En concret, el 74,63% dels incendis ocorreguts entre gener i setembre del present any són per negligència o intencionalitat.
En la dècada 2002-2011 estos incendis suposaren el 67,74 del total d'incendis.

Aixina, el nombre d'hectàrees afectades enguany per negligència ha sigut de 47.
910,33, el que suposa el 83,56% del total de les hectàrees cremades.
Per la seua part, els incendis intencionats han afectat 2.
407,64 hectàrees, el que representa el 4,20% de la superfície afectada en el que va d'any.

Per tant, els incendis per estes dos causes han afectat al 87,76% del total.
En la dècada 2002-2011 estos incendis afectaren al 67,74% del total d'hectàrees.

Volguera manifestar que el Consell va a continuar amb la política de tolerància zero amb aquells que causen incendis de manera intencionada o per negligència, i anem a presentar una dura batalla en este sentit.

Enfront d'esta problemàtica, des de la Conselleria de Governació se ve reclamant l'enduriment de les penes previstes en el Codi Penal per a este tipus d'infraccions.
En este sentit, el Consell aplaudix la reforma del Codi penal, aprovada recentment pel consell de ministres i que va donar una més adequada resposta juridicopenal a la problemàtica que revestix una enorme gravetat, com s'ha ficat de manifest de manera clara este estiu a tot Espanya.

Esta reforma contempla un increment de les penes per als autors d'incendis forestals que se consideren especialment greus.
La pena prevista actualment per a estos delictes és de tres a cinc anys de càrcer, i, amb la reforma, la pena s'elevarà fins als sis.
A més, quan els incendis afecten a espais naturals protegits se castigaran de la mateixa forma que els delictes contra el medi ambient, el que significa que els seus autors podran ser castigats amb la pena superior en grau que, en este cas, suposa nou anys de presó.

En la mateixa línia, la reforma incorpora la possibilitat d'imposar al responsable actuacions orientades a reparar el dany causat i se considerarà com atenuant la reparació del dany.

El nou Codi penal afegix al catàleg de supòsits agreujats -que contenia l'article 353 del vigent- els incendis que afecten zones pròximes a poblacions o llocs habitats i zones forestals que constituïxen l'hàbitat d'espècies animals en perill d'extinció o de flora amenaçada, o que alteren significativament les condicions de vida animal o vegetal.

També s'inclouen com a supòsit agreujat els incendis provocats en un moment en què els condicions climatològiques o del terreny incrementen de forma rellevant el risc de propagació.

Volguera assenyalar que en el que portem d'any, 57 persones han sigut detingudes o imputades per delicte d'incendi forestal a la nostra comunitat: 19, a la província d'Alacant; 27, a la província de València; i, 11, a la província de Castelló.
En tot 2011 foren 26 persones; 9, a Alacant; 12, a València; i, 5, a Castelló, que foren detingudes o imputades pel mateix delicte.
En este punt, vull subratllar el gran treball que realitza el Grup d'Investigació de (inintel·ligible) .
.
.
de La Generalitat i el cos de la Guàrdia Civil.

Per altra part, com les seues senyories saben, s'ha regulat en la nova llei de La Generalitat, de protecció civil i gestió d'emergències, la repercussió dels costos d'extinció com a mesura dissuasòria, i, com venint fent, anem a personar-nos en totes les causes obertes en este tipus d'incendis.

Com he dit, la major part d'estos incendis tenen per causa la negligència o la intencionalitat, açò suposa que són en gran mesura evitables.
És necessari el compromís de tots de fer un ús responsable de les nostres masses forestals i, en eixe sentit, l'educació i la conscienciació són claus per a previndre els incendis forestals.

Per això, continuem fent esforços en matèria de difusió i conscienciació com la recent publicació del manual de bones pràctiques i la guia per a previndre incendis forestals, presentats el passat més de juny per la Conselleria de Governació.
En este àmbit, les mesures preventives deuen destacar la regulació dels horaris aptes per a la realització de cremes, quedant prohibides les cremes en els terrenys forestals o cremes de marxes de cultius o restes agrícoles o forestals en una proximitat menor a 500 metres de terreny forestal.

S'han dictat diverses resolucions al llarg de l'any tractant d'evitar, reduir o minimitzar els incendis originats per cremes descontrolades, i un any més s'ha ampliat, de nou, el període de prohibició de cremes agrícoles.
Aixina, la Resolució de 7 de maig de 2012, de la Direcció General de Prevenció, Extinció d'Incendis i Emergències, sobre modificació del període de cremes per al 2012, amplià el mes de juny la prohibició d'autoritzacions de cremes.
Per tant, la prohibició quedà establida des de l'1 de juny al 30 de setembre.

He de subratllar també, concretament, temes de prevenció en el present exercici, que s'han incrementant els pressupostos destinats a ella en més d'un milió d'euros respecte a l'any 2011.
Durant este any, comptàvem amb un dispositiu que estava format per més d'onze mil efectius que vigilaven per terra i aire les 24 hores del dia les zones forestals de la Comunitat Valenciana.

Per la seua part, el Pla de vigilància aèria té com a objectiu efectuar una vigilància específica de les zones forestals més sensibles del territori valencià en situacions de preemergència del nivell dos o tres, amb la finalitat de detectar en els seus inicis qualsevol possible incendi forestal i efectuar un primer atac directe aeri.
Aixina mateixa, el període de prohibició de cremes agrícoles -com he dit- se quedà ampliat fins al 30 de setembre.

Com a novetats que hem ficat en marxa en esta campanya, he de destacar les següents:

En primer lloc, la reestructuració de les brigades d'emergència que entraren en funcionament el passat dia 1 de juny, per la qual totes les brigades d'emergència de caràcter anual disposen d'autobomba.
Fins este moment, de les trenta-quatre brigades anuals, només vint-i-cinc comptaven amb eixa autobomba associada.

Durant la present campanya s'ha introduït un projecte pilot que fomenta la prevenció activa a través de les unitats de prevenció presents en les nostres masses forestals.
Se tracta de dotar un dipòsit d'aigua a estes unitats de prevenció perquè puguen actuar en incendis o cremes potencialment perilloses, contribuint així a evitar que el foc se faça més gran.

Fins a la data, este projecte s'ha implantat en tres unitats, una per província.
Al final d'any seran un total de sis unitats per vehicle dotat de dipòsit, i, en els pròxims anys, s'anirà desenrotllant en totes les unitats de prevenció, la qual cosa serà molt positiva per a tota la comunitat.

Aixina mateixa, s'han adquirit dos-cents set terminals TETRA per a l'ús de xarxa de comunicació digital de seguretat i emergències que, en breu, se distribuiran entre les unitats de prevenció.
Se tracta d'integrar els recursos de prevenció d'incendis en la xarxa Comdes.

Per altra part, en este any contem amb una eina tecnològica al servici de la gestió d'emergències, de forma que les imatges que se capten des de l'helicòpter de coordinació puguen ser transmeses al lloc de presa de decisió, és a dir, al lloc de comandament avançat i al centre de coordinació d'emergències.

Altre apartat que vull destacar és el de les infraestructures.
La Generalitat continua invertint en infraestructures de prevenció d'incendis forestals, és a dir, àrees tallafocs, camins forestals i depòsits d'aigua.
En este any 2012 s'han invertit quasi huit milions d'euros en esta matèria.

En relació amb el Pla d'infraestructures de seguretat i d'emergències, també ficàrem el passat dia 10 d'agost en marxa el parc d'emergències de Calles, que s'uní també al de Fontanars dels Aforins que realitzàrem, també, en desembre de l'any 2011.

Quant a la superfície de Tírig, ja en fase d'acabament de la construcció, estarà en funcionament previsiblement ara, en este mes que ve de novembre.

Senyories, per anar acabant, en la meua passada compareixença expressí públicament diverses reflexions en relació amb els problemes dels incendis forestals, al fil dels grans incendis ocorreguts.
Me referí a algunes propostes al respecte.

En primer lloc, a la qüestió de l'abandonat dels cultius i del camp, que hem vingut tractant amb la conselleria de cultura i amb les associacions i sindicats agraris i als quals se poden aportar solucions a causa de la importància que els camps de cultius són uns tallafocs naturals d'un gran valor.

Per altra part, està el tema de la situació dels llits i barrancs d'una gran repercussió en els incendis com en inundacions i que està sent tractat en la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
Ja s'ha creat una comissió tècnica que s'ha reunit en dos ocasions per abordar estudis i actuacions, per haver-se celebrat -com dia- ja diverses reunions.

Altra de les problemàtiques més importants era la denominada interfaz urbano-forestal, és a dir, l'existència de zones habitades confrontants amb la massa forestal.
Esta problemàtica ve sent abordada en la legislació i en determinades actuacions, però creguem necessari insistir en ella.

En este sentit, hem d'insistir en la necessitat d'implantar els plans d'autoprotecció en les urbanitzacions situades en terreny forestal, cosa a què obliga el Pla especial enfront d'incendis forestals de la Comunitat Valenciana.
Estem modificant este pla en què se va a plasmar una regulació exhaustiva per a impulsar l'execució d'estos plans d'autoprotecció.

Conscients de la importància d'este tema, en l'Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències se celebraren a principis d'any unes jornades sobre la prevenció d'incendis en la interfaz urbano-forestal, en les quals participaren tècnics de diverses comunitats autònomes i tècnics municipals.

Anem a continuar treballant en estes i altres moltes problemàtiques relacionades amb els incendis forestals, buscant la màxima col·laboració entre les administracions públiques i sectors socials implicats per a dur a terme totes les actuacions i mesures preventives necessàries que protegisquen el foc dels nostres terrenys forestals.

També en el passat mes de juliol anuncí la creació d'un comité d'experts per a analitzar estos grans incendis.
Este comité fou creat per resolució de data 28 de setembre de l'any 2012, i, també, el passat dimarts dia 16 tingué la seua primera reunió.
És un comité de deu representants, del que formen part membres de l'administració pública, universitats, col·legis professionals, centres d'investigació i col·lectius de professionals perquè emeten les seues conclusions.
La finalitat del comité és analitzar, estudiar i investigar les causes, comportament del foc, la resposta enfront dels grans incendis ocorreguts en l'any 2012 a la nostra comunitat.

També estem treballant, a la vista de les experiències viscudes, tal i com anuncí el passat mes de juliol, en la creació d'un grup especial d'informació a la població per atendre les persones que són evacuades en els incendis i que viuen situacions molt dramàtiques.

En conclusió, senyories, els he ofert tota una sèrie de dades i de fets que, des del meu punt de vista, fiquen en evidència algunes realitats.
Sens dubte, la Comunitat Valenciana ha travessat una campanya de prevenció i extinció d'incendis amb unes conseqüències extremadament negatives, com també ha ocorregut en el conjunt d'Espanya.
Però, crec que és important analitzar amb criteri, amb serenitat i amb altura de mires i sempre buscant mirar les condicions en què s'han desenrotllat els incendis d'esta campanya.

Tirant la mirada cap a enrere, i amb la fredor de les dades i les estadístiques, he de dir que este any 2012 ha sigut un any molt dur, el pitjor dels últims dèsset anys -com he dit al principi de la meua intervenció-, ja que n'hi havia una tendència en els últims dèsset anys,de manera consecutiva tots els anys, en què mai s'havia superat la barrera ecològica de les deu mil hectàrees anuals i en les quals s'havia obtingut els millors resultats de la història com, per exemple, en l'any 2008 amb 730,35 hectàrees tant sols cremades.

Tanmateix, fent una anàlisi global del conjunt de l'any 2012 veem que encara s'ha incrementat el nombre d'incendis forestals, que n'hem tingut 481 enfront dels 422 de l'any passat.
El percentatge dels que es queden en conats, incendis de menys d'una hectàrea, se manté en un 78,17% enfront d'un 79,84 en l'any 2012 de mitjana de l'última dècada.
Inclús, el nostre percentatge de conats supera al del conjunt d'Espanya, amb la qual cosa n'hi ha una major eficàcia, ja que en el conjunt d'Espanya és del 66,64%.

En este sentit, cal posar de relleu que esta dada demostra l'eficàcia i la rapidesa d'actuació -com ja he dit abans- i que anem a continuar estant en un nivell d'eficàcia molt important.
Prop del 80% dels incendis que se produïxen queden en conats.

Esta eficàcia se veu molt -i és de veres-, molt desmerescuda en haver sofrit certs incendis tan importants i de les magnituds tan enormes com han sigut, per exemple, els de Cortes de Pallás o els d'Andilla, que han suposat el 98,45% de la superfície afectada este any.

Ja hem relatat algunes de les circumstàncies que han ocorregut que, sens dubte, han sigut agreujants i negatives propiciant la propagació dels incendis o dificultant enormement els treballs d'extinció.

Però, insistisc en la necessitat d'abordar totes estes qüestions i totes les que siguen necessàries des de la serenitat i des del debat constructiu.
Per això, s'ha creat este comité d'experts i se va a continuar treballant en la posada en marxa de mesures que continuen millorant el nostre sistema de prevenció i extinció d'incendis.

La Generalitat ha dut endavant una política de prevenció i extinció d'incendis que ha propiciat uns resultats positius dins de la nostra història de manera continuada, cosa que no és fruit de la casualitat.
La gravetat dels últims incendis ocorreguts suposa una excepció del balanç dels últims anys.
Si contemplem l'última dècada, hem tingut 425,2 incendis forestals de mitjana a l'any, el que ha afectat a 3.
237,19 hectàrees també de mitja a l'any.
El que implica és que en l'última dècada el nombre d'hectàrees afectades per incendis ha sigut de la mitjana del 7,61%.

Per tant, en els últims anys estem davant xifres que no sols són positives però que, evidentment, ja -i vull destacar-ho i dir-ho amb tota la crudesa- este any s'han trencat d'una manera molt greu i extraordinària.

Però el que no és raonable, ara, és impugnar o ficar en tela de juí una política que no sols en l'última dècada, sinó en els últims dèsset anys, ha donat uns resultats que, se miren com se miren, han sigut positius des que existix la nostra autonomia.

No obstant l'anterior, és necessari fer eixa reflexió serena contra la lluita contra els incendis forestals que hem sofrit, en un debat raonat i -com dia- amb propostes, un debat que no ha de tindre color polític i que ha de ser realista, basat en fets i condicionants que afecten les nostres problemàtiques específiques i que contemple les greus circumstàncies objectives que han afectat i agreujat els incendis d'este any.

Senyories, a pesar del balanç de les hectàrees cremades i de les lamentables morts ocorregudes, crec sincerament que en tots estos incendis ha existit immediatesa, agilitat, contundència en la resposta i coordinació en tots els treballs d'extinció, com també en les actuacions de la tornada a la normalitat i establiment d'ajudes.

Per tot això, no anem a deixar de treballar ni un minut en la lluita contra els incendis forestals i ho anem a fer amb més dedicació que mai, si cal.

El compromís del Consell en esta lluita és clar i ferm, se basa en la voluntat permanent de fer les coses millor i s'expressa en la ficada en marxa de propostes de millora i en nous projectes i iniciatives.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, té la paraula, a continuació, per deu minuts, el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Senyor Castellano, la veritat és que estem.
.
.
-jo, almenys, parle pel meu grup- amplament decebuts per la seua compareixença i pel que ha passat durant este estiu.

El primer és que no entenem -bé, ara sí, després de vore la compareixença- per què ha ajuntat o ha acumulat les compareixences d'una cosa que vam demanar molt específica, que és el tema de l'incendi de la Torre de les Maçanes, i molt específicament sobre el tema de l'accident, amb la valoració global de tota la campanya d'extinció d'incendis, que és el que fa habitualment.
Ara ho entenem, era senzillament per no parlar d'això, i evitar-ho, i contar-mos ací vida i obres de tot el que ha passat durant el tema, que no és que no ho haja de fer, però eren dos coses diferents les que estàvem demanant-li i, a més, en este cas coincidíem els tres grups de l'oposició.

Centrant-se en el que ha segut esta.
.
.
esta compareixença, després li parlaré d'alguna cosa del tema de la Torre de les Maçanes, vull dir, la veritat és que xoca la compareixença d'enguany amb la compareixença de l'any anterior.

L'any anterior va vindre ací a traure pit, perquè a pesar de les retallades, no havia passat res.
Mos va fregir, com fa sempre, a dades difícilment assumibles al ritme al qual vosté mos les aboca ací.
Però bé, ara, les dades eixes de comparatives amb la dècada anterior se n'han anat al final de la compareixença amb la boca xicoteta i molt espaiet, perquè, clar, vosté mateix reconeix que, evidentment, no es pot traure molt de pit quan se mos han cremat, segons vostés, -ara parlarem d'això, del segons vostés- 57.
348 hectàrees, cosa que no havia passat en els últims dèsset anys.

A pesar d'això, a pesar d'això, vosté seguix parlant d'eficàcia.
A pesar d'això, vosté és incapaç de revisar el que suposa la política concreta en l'extinció dels incendis.

Jo de deveres que li torne a dir el mateix que li vaig en juliol, val?
, si era la seua política la que havia aconseguit, ja no vaig a anar-me'n lluny, la que havia aconseguit que en 2011 no havérem tingut quasi incendis, és la seua política la que ha aconseguit que enguany n'hàgem tingut 50.
000, la mateixa, i, per tant, la responsabilitat és seua i no sé què fa ací.
No sé què fa ací!
Perquè el que hauria segut normal és: «Miren, senyors, jo me'n vaig a ma casa, que entre un altre a gestionar millor del que ho he fet jo, que no he estat capaç d'evitar esta catàstrofe.
» Això seria el que s'esperaria d'un polític d'un cert nivell, que és evident que en este país, lamentablement, no en tenim.

No entenc la diferència tan gran que mos ha donat ací.
Puc entendre que en els incendis de Cortes i d'Andilla ja mos havia parlat de moltes coses, que (inintel·ligible) .
.
.
coses.
Hi han dades que no acabe d'entendre, perquè en aquell moment mos va parlar de 1.
300 efectius; ara, mos ha parlat de 1.
800.
No sé quina és la diferència.

I seguixen havent-hi dubtes, coses que no han explicat, per què 1.
000 efectius en un incendi i només 300 en l'altre?
Seguixen sense explicar-ho.
A la millor l'explicació és molt senzilla, però no sé per què no ho expliquen.

Ha parlat de les causes, en un incendi, sí; en els altres, no.
M'agradaria.
.
.
, per descomptat, la informació que ens ha donat no ha segut gens, gens, gens homogènia.
No hi ha, ni hi ha hagut, ni espere que hi haja, perquè la veritat és que ja no espere res de la seua administració, una valoració de l'eficàcia en la resposta, una valoració de si els mitjans eren suficients o no.

Ací ens acaba de reconéixer que els mitjans van entrar en funcionament l'1 de juny, com es va respondre amb anterioritat?
Hi havien menys mitjans l'1 de juny del que.
.
.
, -l'1 de juny, no- quan es van detectar els incendis de Cortes i Andilla dels que hi havien en la mateixa data en l'any 2011?
I respecte a 2010?
I això, quina influència ha tingut en els incendis?
Perquè ací, clar, ja ho vaig dir, ací tot té a vore amb.
.
.
, no havia donat mai -de totes les compareixences estes que ha fet vostés- tanta data sobre les condicions climatològiques, etcètera, etcètera.
Ara, també parlaré d'això, si em dóna temps.
Per tant, els mitjans eren suficients?
Es va actuar ràpidament en tots els casos?

En ningun moment ha estat capaç de dir-mos -mos dóna la data de la primera trucada al 112, de quan es decreta el despatx extraordinari- des que es decreta el despatx extraordinari fins que arriben els primers mitjans al lloc de l'incendi, quan de temps va passar en cada un d'eixos grans incendis?
Senyor Castellano, mire que fàcil que és eixa pregunta.
Per què en ningun cas mos ha donat eixa dada?
Quants minuts?
O quantes hores?
Quants mitjans conformaven el despatx extraordinari inicial en cada un dels casos?
Han valorat els protocols d'actuació?
Ja li ho he repetit en diverses ocasions que hi han dubtes que hi haguera la suficient coordinació.
Els han valorat eixos protocols d'actuació?
No ens diu res d'això.

Li faig una pregunta també molt concreta, què ens ha costat.
.
.
o què ens costarà, perquè supose que encara estarà per pagar la major part de les coses, l'extinció d'estos incendis?

I li faig una reflexió perquè es tinga en compte, ja sé que La Generalitat no té competència sobre açò, però alguna cosa com a partit podrien fer.
El Consorci Provincial de Bombers d'Alacant està cobrant als propietaris de la Torre de les Maçanes per extingir el seu incendi, cosa que no fan els altres consorcis.

A mi això em sembla una autèntica barbaritat i un despropòsit, que persones afectades encara hagen de rascar-se la butxaca per a pagar el que ha costat l'extinció dels incendis que (inintel·ligible) .
.
.
 no són responsables.

Mire, no ens creiem la informació de les hectàrees d'extinció que ens donen.
Ho lamente, ho lamente, i li pose un exemple.
Ací vosté ha insistit en el de la Torre de les Maçanes en parlar de 663,46 hectàrees.
Eixa informació va estar discutida pels ajuntaments.
I en la premsa, responsables de la seua conselleria van reconéixer que havien segut més de 800 hectàrees.
En quina.
.
.
?
No es riga!
A mi no em fa gens de gràcia això, eh?
, em pareix una cosa molt seriosa.
Em pareix molt seriós que algun responsable de la seua conselleria diga públicament que van ser més de 800 hectàrees.
Em pareix molt seriós.
I eixes 800 hectàrees queden per davall de les estimacions dels mateixos ajuntaments.

Li dic més, l'Ajuntament d'Alcoi ha estimat que l'incendi eixe de Cocentaina-Mariola-Banyeres té 514 hectàrees, i jo conec estimacions fetes per persones molt qualificades que en donen moltes més encara.
Ja en parlarem d'això quan tingam eixes quantificacions.
Però realment la seua política eixa d'informació de la qual tant farden no es veu per ningun lloc.

El tema de la prevenció.
.
.
Perquè, clar, vosté ací ha parlat de prevenció i confonen prevenció amb detecció.
Una cosa és tindre mitjans per a detectar ràpidament els incendis i l'altra cosa és tindre mitjans per a previndre els incendis, és a dir, fer actuacions que previngueren els incendis.

Vosté ens ha dit que la tardor va ser seca i càlida, que l'hivern va ser sec i que la primavera va ser seca i càlida.
Ho ha dit vosté ací ara.
Ho ha dit vosté ací ara, val?
Si això era així, per què no han incrementat les tasques de prevenció d'incendis durant estos mesos?
I per què, sabent això, retallen les brigades d'actuació que no estan en marxa quan toquen, quan estaven abans.
.
.
abans de les retallades del 2011?
Per què els mitjans que havien d'estar en juny no estaven si sabien que l'hivern havia segut sec, que la tardor havia segut seca i que la primavera havia segut seca?

Mire, ha parlat de reforestació.
Per l'amor de Déu, eh?
A vore què fan!
No mos claven maquinària pesada en les muntanyes per a plantar pins en rastrera, com han fet moltes voltes.
I, sobretot, per l'amor de Déu, espere's, com a mínim, un any per a tocar un pam de terra cremada, eh?
, perquè la catàstrofe ecològica que poden provocar pot ser terrible i agreujaran les conseqüències dels incendis (inintel·ligible) .
.
.
més enllà.

Vostés parlen molt dels experts.
Lligen el que diuen els experts sobre este tipus de coses.
L'únic que se'ls ocorre en açò és la repressió.
Efectivament, cal castigar les persones que es dediquen a açò, però incrementant la repressió no van a resoldre el problema dels incendis.

Vosté parla molt de la interfase urbanoforestal, que efectivament és un gravíssim problema, i jo m'alegraria molt, i seria el primer que signaria, que totes eixes normatives urbanístiques que diuen vostés que van a fer ara dels plans de protecció i tot això.
.
.
, que, per cert, quants plans de protecció d'incendis hi han aprovats?
Quants plans hi han aprovats?

Mentre no aborden de forma efectiva els problemes derivats de la urbanització dispersa i acaben amb eixe model urbanístic, els problemes dels incendis forestals seguiran estant ahí.

Perquè vosté sap perfectament, i és una cosa que es deduïx del que vosté diu, però no entra al drap, i és que quan hi ha un incendi, si els mitjans han de dedicar-se a apagar i.
.
.
, dedicar-se a protegir les urbanitzacions, mentrestant tota la serra es crema sense remei.
Mentres no ho aborden això de forma seriosa, no resoldran mai.
.
.

El senyor president:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
els problemes dels incendis i qualsevol política que apliquen serà ineficient.

I, bé, hi han més coses que vull dir-li, la seua obsessió per la tecnologia i no pel mitjans, i moltes altres coses, però ja tindrem ocasió de parlar després.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Castellano, igual que el debate que tuvimos en julio, hay que empezar reconociendo problemas previos, analizando para ver si ha habido problemas o negligencias, algo que se hubiera podido mejorar, en los años anteriores.

Ustedes llegaron en unas condiciones a gobernar hace diecisiete años, después de la oleada de incendios de 1994, y parecía por los datos que habían aprendido cosas, digamos, referidas a las condiciones desfavorables de los grandes incendios que se produjeron entonces.

Pero han pasado diecisiete años y, tristemente, los efectos no han sido tan devastadores, pero han sido también enormes.
Entonces, yo creo que habría que reevaluar y ver qué hemos hecho mejor ahora respecto hace diecisiete años y ver qué es lo que todavía no se ha podido solventar.

Ustedes hablan de culpables, de que se han localizado, de aumentar las penas a los culpables.
Pero, pero, desgraciadamente, no solamente es culpable el de la chispa, o el de la negligencia, o el que lo hace intencionado; culpables son todos los que han contribuido a generar las causas de estos incendios, que no solamente la causa es el inicio, sino todo lo demás.
Y ahí hay que hacer un análisis de lo que ha sido la gestión forestal.

En gestión forestal ha habido recortes gigantescos, sobre todo en los últimos años; ha habido recortes en temas de biodiversidad, de espacios naturales, de flora de fauna; ha habido recortes grandísimos en prevención y, también, en extinción, si no el último año, sí los anteriores.

Por cierto, usted habla de 11.
000 personas, incluso ha dicho: «Estaban constantemente vigilando por tierra y aire», pero no hemos tenido jamás un desglose detallado de esas 11.
000 personas.
Sería muy interesante tenerlo, porque hace algunos años se hablaba de 5.
000 o 6.
000 personas que estaban vigilando nuestros montes y, entonces, me constaba que la inmensa mayoría eran voluntarios; entre profesionales, contratados y demás no llegaban a 1.
000 personas, pero eso hace unos años.
Ahora mismo no tenemos ni idea de cuál es ese desglose.
Estaría bien que nos lo comentara.

También ha bajado…, temas de educación ambiental, y eso tiene una correlación con la concienciación ciudadana y, posiblemente, con las negligencias.

En el caso de Cortes es notorio, porque, bueno, eran dos trabajadores en condiciones desfavorables, con una maquinaría que generaba chispas y, bueno, es increíble que aquello se pudiera producir.
Es achacable a los trabajadores, que eran muy jóvenes, pero, también, a la empresa, a los agentes medioambientales y, bueno, al no detectar a esa gente trabajando en esas condiciones tan terribles.

También hay que tener presente el abandono que ha sufrido el voluntario en sentido amplio.
A raíz del año 1994, incluso antes, ya se había creado un movimiento social de vigilancia, de ayuda en la detección de incendios y, también, ayuda en la detección de causas que predisponían a esos incendios.

Esos voluntariados han estado funcionando bastante bien, pero en los últimos años también han desaparecido las ayudas.

El año pasado hubo ayudas que no se cobraron y este año salió una convocatoria que luego no ha tenido resolución.
Entonces, bueno, eso es fundamental también.
.
, es una causa más de las consecuencias que hemos tenido.

Bien, le decía que ha habido un montón de problemas en lo que ha sido la gestión forestal y, bueno, ya lo comentamos entonces, pero hay que recordarlo, no tenemos plan general de ordenación forestal.

El PEIF -plan especial frente a riesgos de incendios forestales- solamente tiene aprobado un plan -un segundo aprobado ahora de los nueve que tienen que desarrollar- y, prácticamente, sin dotación económica.
Otra cuestión es que son discutibles las actuaciones que se piensan realizar allí.

Pero bueno, cada uno de los montes de utilidad pública que gestiona la conselleria tendría que tener aprobado un plan de gestión y mejora forestal.
Ninguno de todos los tiene, ni los que se han quemado ni los que no se han quemado.
Por lo tanto, eso es una negligencia supina de todos los consellers desde el año 1994 hasta aquí.
Digo 1994 porque es cuando se aprobó la ley forestal.

Bien, hay un montón de cosas que podíamos seguir comentando de problemas del pasado, pero bueno, respecto a su intervención.
Hay un dato que es fundamental en todo esto: el tiempo de reacción.
Ya se ha comentado, eh.
Usted ha dicho en qué momento se notificó la primera llegada.
¿Pero podemos saber cuándo llegó el primer medio aéreo que realiza la descarga?
¿Podemos saber cuándo llegaron los primeros medios terrestres que pudieron actuar?
¿Cuánto tiempo había pasado entre una cosa y otra?
Bueno, eso es fundamental para saber, bueno, si el tiempo ha sido adecuado o no y si se podía haber hecho más llegando antes.

Desde luego, con el recorte en el número de efectivos es obvio que se tiende a tardar más en llegar.
El caso de Andilla y el caso de Chulilla han sido ejemplares, porque ahí, bueno, las brigadas han desaparecido la inmensa mayoría, que de cinco o seis queda una en cada una de las zonas o comarcas.
Entonces, lógicamente, si antes en cada pueblo había una brigada y ahora hay una en cada cinco pueblos, pues lógicamente, como no se incendie el pueblo que tiene brigada, a los demás van a tardar mucho más en llegar.

Entonces, tiempo después de la detección, cuándo llegan los primeros medios aéreos y cuándo…, aéreos con capacidad de extinción, claro está.

Es que precisamente en Chulilla y en Torre de les Maçanes en los datos que nos han llegado, y no era de una única persona, sino de más, era que alrededor, a la media hora de inicio del incendio, había un medio aéreo, digamos, mirando a ver las dimensiones, cómo había que actuar.
Pero los siguientes medios aéreos tardaron más de una hora después de ese primero.
Entonces, si tiene datos concretos, díganoslo y quítenos esa idea de la cabeza.
Pero lo que parece es que los medios han tardado muchísimo en llegar y, claro, en condiciones de alerta 3.
Incluso me estaba diciendo antes que en la alerta 2 y 3 los dispositivos son mayores.
Ahora le preguntaré sobre eso.

Pero bueno, en condiciones de alerta 3, lógicamente, si no actuamos en menos de media hora ya estamos absolutamente vendidos.
Entonces, no sé si tenemos capacidad para actuar en menos de media hora, si hay previsión o no de hacerlo, y, bueno, si hay posibilidad de aumentar esos medios, porque, si no, pues vamos a seguir estando vendidos.

Me gustaría que nos dijera también cuál es el retén constante en cada momento de medios aéreos y en qué medida, o sea, como es el despacho automático ese.
Si funciona siempre al cien por cien.
Porque, bueno, también nos han llegados datos de que no funciona, en algunos casos sí y en otros muchos no.
Entonces qué medios aéreos tienen en cada momento durante todo el período y si esos medios aumentan en días de alerta 2 y 3.
Porque usted decía que constantemente había vigilancia de miles y miles de medios, pero, realmente, pues la verdad es que no se han visto esos medios.
Si hubieran estado tan cerca, hubieran estado en activo, hubieran tardado minutos.
Porque volando se cruza la provincia en diez minutos, o en quince.
Si no… Creo que sí.
No he volado, pero usted sí lo sabe.
En muy pocos minutos se hacen muchos kilómetros en línea recta y se llega a los medios.

Si tardan hora y media los medios aéreos en empezar a hacer descargas, en días de alerta 3 estamos absolutamente vendidos.
Y eso es algo que hay que intentar corregir.

Habla de condiciones extremas, casi inabordables.
Pero el origen, el tema es el mismo.
Si llegamos tarde, si las condiciones son extremas, entonces los efectos son absolutamente desbastadores, y es lo que nos ha pasado en varios casos.

Bien, se ha intentado, porque los medios de comunicación, sobre todo los que están en manos de La Generalitat, decir, bueno, los culpables están localizados, los incendiarios han de ser castigados duramente, hay que aumentar las penas.
Pero, claro, no siempre, no siempre han sido intencionados.
En algunos casos han sido negligencias.
Y los que han sido intencionados parece ser, porque hay comentarios -ya se lo dije cuando estuvimos reunidos con usted en el centro de La Eliana-, que desde el alcalde de Andilla, hasta colectivos ecologistas, hasta vigilantes, hasta cualquier persona del pueblo, pues era imposible que aquel, el que se considera ahora mismo el negligente que hizo una quema, hubiera generado ese incendio.
Eso estaba puesto en tela de juicio.
Y a lo que voy es a que, bueno, parece ser que ustedes, una vez detectado el responsable, ya, pues ya no podían hacer nada, un día horrible y encima un incendiario, pues qué vamos a hacer.

He de decirle que, tanto en ese incendio como en el de Benagéber, se inició en zonas donde se habían hecho trabajos forestales, trabajos forestales que estaban denunciados porque en buena medida no se habían llevado de allí los restos que se habían hecho.
O sea, había llegado el maderero, había cortado la madera y había dejado los restos de todas las ramas, y aquello estaba allí seco de varios años.
No sé si tiene constancia o no, pero si no, averígüelo.
En el de Benagéber y en el de Andilla.
Y en el Andilla precisamente es donde cogió una envergadura gigantesca en un rato y luego ya no hubo forma de pararlo.
Y precisamente éste, ya le digo, es el que ustedes consideran que fue una negligencia, pero da que pensar que fuera también intencionado.
Lo que también daría a pensar que el culpable está suelto.

También sabemos que ya hay contactos con madereros de la zona y que lo piensan hacer es lo único que dicen los expertos que no hay que hacer, que es entrar en el monte y, menos aún, sacar la madera.
Si se entra en el monte ahora, con el (inintel·ligible) .
.
.
, estamos hipotecando la regeneración.
Y lo único que habría que hacer es ir a cortar los árboles y dejarlos en el suelo.
En ningún caso arrastrarlos ni sacarlos.
Y parece ser que ustedes no lo van a hacer.
El comité de expertos que le solicitábamos iba en ese sentido, en ese, lo que hay que hacer en las zonas forestales y lo que hay que hacer en el resto de las comarcas afectadas.

Hace falta un plan de desarrollo rural que contemple las poblaciones.
No vale con darle cuatro pesetas a quien ha sufrido pérdidas en su campo, en su tal, que además esas ayudas son muy pequeñas, no van a llegar a la mayoría, de hecho hasta les va a sobrar dinero de esos 9 millones porque no se cubren todos los daños, ni muchísimo menos, de los que realmente ha habido.

Y bien, usted decía que se ha endurecido el código penal para los culpables, lo que si pasa es que ojalá se endureciera para todos.
Ya le he estado hablando de ciertas negligencias a nivel, tanto de responsables políticos como técnicos, de su administración, que quizás deberían ser investigados más a fondo.

El senyor president:

Señor Ponce, vaya terminando.

El senyor Ponce Guardiola:

El tema de los 11.
000 efectivos, sí que me gustaría que nos lo describiera.

Otro dato, no sé si lo sabe, faltan más de 200 balsas de extinción de incendios, según el plan de prevención de incendios autonómico, faltan más de 200 balsas.
¿No se tiene previsión de crearlas o qué?

Y lo que le dije ya el otro día.
El comité de expertos es un comité interdepartamental que debería estar funcionando hace mucho tiempo.
Celebramos que se reúna, pero lo que necesitamos es un comité de expertos para eso, para que global e integralmente consideren la recuperación de las zonas quemadas por los incendios.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació, té la paraula la diputada senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Buenas tardes.

Gracias, señor presidente.

Agradecer al conseller que haya comparecido, aunque en realidad no nos ha aportado nada nuevo ni nos ha dado información nueva más allá de la que ya dio en su comparecencia en el mes de agosto.
Por tanto, nada más.

Pero, además, sí que es significativa la manera de cómo presenta hoy las cosas.
Hace un año usted venía aquí y presentaba los resultados obtenidos porque era fruto de la gestión, y eficacia y eficiencia de su conselleria.
Y hoy no, hoy los resultados que tenemos, que son bastante nefastos, son el fruto del resultado de la climatología y de la madre naturaleza.

Evidentemente hay una gran diferencia en como usted interpreta los datos, la gestión y la ineficacia de la conselleria que usted dirige.

Pero nosotros, principalmente ahora, al principio de mi comparecencia, voy a hablar del incendio de Torremanzanas, porque realmente para eso le pedimos la comparecencia.
Evidentemente usted la acumulado porque no tenía nada que decirnos de Torremanzanas, por supuesto.
Pero usted tiene responsabilidad, porque entonces, mire usted, no hace falta que comparezca cada vez que se produzca un incendio, nosotros nos dirigiremos a los juzgados y a los tribunales correspondientes y que ellos nos den la explicación oportuna sobre lo que pasa en el incendio.

Mire, el pasado 12 de agosto volvimos a sufrir un incendio trágico, pero no trágico por las hectáreas que perdimos, que se quemaron, fue trágico porque perdimos dos personas, a Emilio Albargues, que era brigadista, y al agente forestal Ernesto Aparicio.
Y el fallecimiento de estas dos personas, no sólo causaron una gran conmoción a la sociedad, sino que causaron una gran conmoción a todos los compañeros que vivieron esta tragedia, profesionales que se dedican a la tarea con entrega, que se dedican a la prevención y a la extinción de incendios.
Y a estos profesionales y a sus familiares se les debe una explicación.
No la que se pueda derivar de las responsabilidades, que las tiene que decir un tribunal.
Hablo de otras explicaciones que usted sabe perfectamente cuales son: las explicaciones políticas.

Mire, solamente habían transcurrido dos días de la tragedia y los sindicatos UGT y Comisiones Obreras ya estaban solicitando que se abriera investigación para determinar las causas del fallecimiento de los dos profesionales.
Los sindicatos.
Pero además los bomberos y brigadistas que participaron en las labores de extinción cuestionaron la actuación del mando avanzado, y algunos de ellos certificaron con sus testimonios los errores cometidos en las órdenes dadas por el puesto de mando avanzado.

Y le voy a leer textualmente algunos de esos testimonios, porque es una manera también de recordar a quienes siguieron la tragedia y a quienes murieron en ella.

«No era ni el lugar ni el momento adecuado para efectuar un cortafuego, un cortafuego que se pretendía realizar en un camino estrecho, de apenas de tres metros y medio de anchura, en la ladera de una montaña, rodeados de vegetación extremadamente seca y en medio de una temperatura medioambiental elevadísima.
»

Un bombero decía: «La zona era técnicamente, técnicamente, inadecuada para efectuar el cortafuego.
Fue una temeridad mandar a esas brigadas y a los bomberos a esa zona en condiciones tan extremas y adversas.
Aquello era una ratonera.
No había escapatoria.
»

Otros testimonios se quejaban de que la orden les llevaba a una muerte segura, porque era de manual.
«De manual», señor Castellano, que no debía de hacerse en ese lugar un cortafuegos.
Que era evidente que no se observó el protocolo, como han dicho ya mis compañeros, que le estamos pidiendo desde hace tiempo que revise los protocolos, y por eso pedimos una comisión de estudio y una comisión de investigación.
Porque no se dieron las tres premisas básicas: la observación de la zona, la comunicación y las vías de escape.

Es difícil, señor Castellano, imaginar el infierno que vivieron por una cadena de errores gravísimos, a los que tenemos que sumar la caótica evacuación de los heridos.

Y le voy a decir otro testimonio en esa evacuación, porque hay uno de los que fallecieron que evidentemente falleció en el hospital.
Dice: «La hospitalización de uno de los heridos tardó 45 minutos porque los helipuertos de los hospitales los domingos están cerrados», el domingo cuando se produjo de la tragedia.

En este contexto, los brigadistas han venido exigiendo transparencia.
Yo sé que a usted… yo le pido seriedad, señor Castellano, porque estamos hablando de la tragedia de la muerte de dos personas.
Tardó 45 minutos.
Los brigadistas han venido exigiendo transparencia a la investigación.
Exigen que se cuente la verdad y que no se disfrace la información.

Y, señor Castellano, a ellos queremos que usted responda, queremos que nos cuente qué pasó en esas horas.
Lo hemos dicho: cuándo llegó el despacho, cuándo llegaron los medios, qué órdenes se dieron a los profesionales a los que se mandó la tarea de hacer un cortafuego, si se respetaron los protocolos, si las órdenes fueron dadas por la cadena de mandos de puesto avanzado.

Mire, señor conseller, hemos denunciado que en su conselleria se vive descoordinación, y esa descoordinación, lamentablemente, ha tenido que ver mucho en la magnitud de los incendios de este verano.

Y además, si no se hubieran producido recortes en personal destinado a prevención y extinción de incendios, señor conseller, de lo que usted no quiere hablar, la magnitud no hubiera sido la misma.
Yo sé que usted este tema no lo quiere ni oír.
Pero es que las cifras que usted ha dado de España coinciden exactamente con el recorte que se ha producido de medios.

Mire, la empresa Tragsa, que contrata las brigadas de emergencia, desde el 1 de abril del año 2011 hasta el inicio de esta campaña se redujeron 350 brigadistas, desaparecieron 31 brigadas de 5 personas y 6 autobombas.
Queda reflejado en el pliego de condiciones que se pasó de 27 millones de euros a 9 millones de euros.
Se suprimieron los contratos de 9, 7 y 5 meses para contratarles solamente julio, agosto y septiembre.

Del 2008 a 2011, Gobernación y Medio Ambiente han reducido sus presupuestos en cerca de cien millones de euros.

En febrero de 2012 se redujeron la presencia de unidades de vigilancia.
Unidades que se dedican a limpieza, selvicultura, desbroce, clareo y cortafuegos.
55 vigilantes con una contratación de 12 meses han pasado a 9 meses.
Las diputaciones hacen exactamente igual, reducen las contrataciones de 12 a 9.

Los programas PAMER no han sido convocados por falta de presupuesto.
Y a esa falta de recursos, señor Castellano, humanos, se suma la falta de recursos materiales.

Mire, ha aumentado el número de incendios que se vienen produciendo en los últimos años por intencionalidad.
Y lo hemos comprobado este mismo verano, algunos por negligencia y otros por intencionalidad.

Pero, fíjese, en el 2010, el porcentaje de incendios provocados era del 42%.
En el año 2011 hemos pasado al 44%.
Y en negligencias hemos aumentado ocho puntos desde el año 2010, en negligencias.
No.
le voy a dar más datos.
Estos son datos de la fiscalía.
No, no son de usted, son de la fiscalía, de la memoria de la fiscalía del 2010, que le ruego que además se las repase, porque dice algunas cosas para la comunidad.

Mire, yo he repasado el proyecto.
.
.
.
Yo le pido al señor presidente respeto, como el que nosotros hemos tenido, se lo ruego al presidente de la comisión.
Lo digo porque hoy tenemos overbooking.
.
.

El senyor president:

Continúe, señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Vale.

Mire, yo he sacado el proyecto de reforma del Código penal del Gobierno de España, de la página web de la Moncloa.
Aquí no viene nada relacionado con incendios, absolutamente nada.
Habla de nuevos delitos, de nuevas consecuencias jurídicas de delitos, no habla para nada del endurecimiento de penas.
Más le voy a decir.
Los únicos delitos que recoge son contra el medio ambiente.
Y si, por favor, realmente está el endurecimiento de penas, díganoslo y diga a la Moncloa que cuelgue en la página web lo que pone.

Mire, dice: «Se tipifica el traslado ilegal de residuos, a explotación de instalaciones en las que se realice una actividad peligrosa y la destrucción o grave alteración del hábitat por la caza y pesca de especies amenazadas.
» Y le puedo decir que se puede leer las ocho o nueve hojas que consta.
Esto es de la Moncloa, no me lo he inventado.

Mire usted, le voy a decir lo que usted dijo cuando compareció el día 12 de julio aquí en las Cortes.
Yo le recriminé, como el resto de grupos, el que el presidente Fabra no estuviera presente en el debate.
Y usted dijo: «El presidente de La Generalitat está en estos momentos con el ministro de Justicia, que acaba de darnos una noticia muy importante que afecta precisamente al debate que aquí estamos teniendo.
Acaba de decir el ministro de Justicia, acaba de anunciar que en breve presentará en el Congresos de los Diputados una reforma del Código penal que irá encaminada a endurecer las penas de aquellas personas que intencionadamente prendieran fuego a nuestras masas forestales -aplaudiments-.
Ahí está el presidente de La Generalitat, trabajando por la comunidad.
»

Yo no me voy pronunciar si estoy de acuerdo o no estoy de acuerdo con el endurecimiento de penas.
Habría mucho que discutir.
Pero usted dijo que venía a exigir algo que le venía exigiendo al gobierno Zapatero y que nunca consiguió: el endurecimiento de penas.
Y mire por donde, no sabemos si era la excusa perfecta para el que señor Fabra no diera explicaciones en estas Cortes, pero, desde luego, sí que tendrán que pedirle explicaciones al Gobierno de España y, en concreto, al ministro de Justicia, salvo que haya un error, y si es un error, rectificaré en comisión, salvo que haya un error y la Moncloa se haya equivocado y no haya colgado ese tipo de delitos.

El senyor president:

Gràcies, senyora.
.
.

La senyora Barceló Chico:

No, no, señor.
.
.
Usted ha pedido que fuéramos laxos, nos iba a permitir que fuéramos laxos.
Pero por una sencilla razón.

El senyor president:

No.
Perdóneme.
El presidente de la comisión soy yo y yo he pedido y he hecho manifestación con respecto a la magnanimidad en los tiempos en el debate de la ley.
Estamos en otro punto del orden del día, que es la comparecencia.
Y en la comparecencia nos hemos ceñido estrictamente a lo que marca el reglamento.
.
.

La senyora Barceló Chico:

Señor president.
.
.

El senyor president:

.
.
.
y usted tiene, según el reglamento, lo mismo que han tenido el resto.
.
.

La senyora Barceló Chico:

Señor president.
.
.

El senyor president:

Perdóneme, estoy hablando yo.
Y usted tiene el mismo tiempo que tiene el resto, o ha tenido, el resto de portavoces de los distintos grupos, diez minutos, que todos han excedido, y usted con creces.
Así que le ruego, por favor, que no polemice conmigo y que termine.
Siete segundos.

La senyora Barceló Chico:

No voy a polemizar.
Le voy a decir que usted conmigo acordó que dado que había una acumulación, sería laxo en los tiempos, dado que el señor conseller, que no había pedido su comparecencia, se acumularía.
Señor Maluenda, por favor, estamos en la comisión de gobernación, respete también.

El senyor president:

¿Ha terminado, señora Barceló?
Muchas gracias.
Permita usted también, señora Barceló, que, puesto que ha vertido una cuestión que no es estrictamente motivo del debate, sino que hace referencia a la dinámica de estas Cortes, que le diga que la acumulación no la ha realizado, como usted ha imputado aquí, el señor conseller, no la ha realizado el señor conseller, evidentemente.
La acumulación la realiza la Junta de Portavoces y después la mesa aprueba y fija el orden del día.
(Veus)

Senyories, senyories, a continuació té la paraula el senyor Luis Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Muy buenas tardes.

Presidente, señorías.

Me gustaría intervenir en estos momentos, como hace un kamov, tirando a través de su helibalde una importante cantidad de agua, pues para que este flanco izquierdo mengue un poco en lo que es su actividad.

Y en este sentido, quiero intervenir, conseller -lo dije en el pleno hace unos días, lo digo hoy en comisión-, quiero que se vaya usted, parte del equipo que le acompaña, quiero que se vaya con el convencimiento, que sé que tiene, de que han hecho el mejor trabajo que se podía hacer.

¿Qué quiero decir con esto?
En estos momentos, sin que lo digan.
.
.

El senyor president:

Senyor Ibáñez, perdone un moment, un incís.
Té vosté raó, té cinc minuts.
Jo li'ls controle.

El senyor Ibáñez Gadea:

¿Que tengo cinco minutos?
No hay problema.
(Veus)

Pues que en estos cinco minutos, o cuatro y medio o cuatro, lo podía resumir diciendo lo que ya he dicho, y además conocen parte de lo que voy a decir.
Y lo conozco con conocimiento de causa, cosa que no quiero emplear a través de mi cargo en estos momentos como portavoz desde el Grupo Popular.

Lo que estaba diciendo, quiero que el conseller y su equipo y todas las personas que dependen de él se vayan con el convencimiento de que desde el Grupo Popular respetamos su profesionalidad, en este año, que ha sido un año especialmente difícil y complicado.
Me gusta recordarlo, parece que se olvida.

Los riesgos naturales de la Comunidad Valenciana: terremotos, inundaciones e incendios forestales.
Cuando hablamos de incendios forestales, tenemos un plan que nos da ese reconocimiento, tenemos unos medios, unos recursos humanos y materiales que aunque parece ser que son insuficientes, por lo que he oído desde este lado, desde el resto de España y desde las organizaciones que se dedican a estos temas, nos sitúan a la cabeza en preparación y en cantidad de medios.

Hemos dicho reiteradamente, lo ha dicho el conseller, el presupuesto destinado, hemos dicho que con el presupuesto de este año y con los mismos medios de extinción, el año pasado tuvimos unos resultados importantes.

Siempre que se habla de incendios, parece ser que en estos momentos estaban esperando este momento después de diecisiete años, y lo hacen con intensidad, pero los comentarios son muy parecidos.
Ha habido años mejores, años peores, pero los comentarios desde la oposición siempre son muy similares, muy similares.
Pero la realidad durante todos estos años es la que nos ha tocado vivir a algunos de nosotros y la que viven los profesionales que tenemos en la Comunidad Valenciana, no solamente en el ámbito de la extinción, sino en el ámbito de la prevención.

Hoy al conseller quiero felicitarle por la comparecencia que ha hecho, por la cantidad de datos que nos ha dado.
Me ha llamado la atención, como a todos, la cantidad de incendios intencionados y negligencias.
Si juntamos este cóctel, un 40,12% más un 34% y hablamos del riesgo que tenemos en la Comunidad Valenciana, lógicamente esto es un problema que nosotros tenemos ahí.

El conseller de Gobernación, su equipo, la comisión de estudios, todo lo que es la Protección Civil, ellos primero que nadie son los que están haciendo un autoanálisis de todo.
¿Cuál es el deseo que tenemos todos, y en eso creo que estamos todos?
Pues que episodios de este tipo no vuelvan a suceder.

Pero cuando se empieza a cuestionar lo incuestionable, cuando se empieza a cuestionar la transparencia -porque lo he explicado, en el sector de incendios forestales se actúa con total transparencia, porque no se puede actuar de otra manera-, y cuando puede haber alguna filtración interesada, una opinión en contra de algo, y eso resulta que es el criterio que les llega a ustedes, mal vamos, mal vamos.
Y por ese camino es difícil que nos encontremos.

Por eso, me gusta mucho en insistir y defender el criterio de los profesionales que están al frente en todos y cada uno de los incendios, sean de media hectárea o de miles de hectáreas, siempre hay un profesional bombero al frente y detrás de él toda una cadena de mandos de los distintos departamentos, y todos tienen toda la información.
Todo eso que se pregunta, que si tardó este avión más o menos, que si tardó esta brigada.
.
.
, todas estas cosas que hoy se han planteado son las que cosas que reiteradamente, cuando llega una información irreal, tergiversada y a veces por desconocimiento, se plasma aquí y hay que volver a explicar.

El conseller, de una forma transparente y clara, como ha hecho en los últimos años, ha venido aquí a explicar lo que se ha hecho, dando la cara en todo momento, aquí se ha dado la cara en todo momento y delante de las personas que han estado afectadas y delante de todos los municipios y de todos los alcaldes.
Aquí lo lamentable, y quiero decirlo también en esta comparecencia, es que en todo esto que estamos hablando, en esta campaña, ha habido tres fallecimientos de tres personas.
Por parte del Gobierno de España y por parte del gobierno de La Generalitat hay un reconocimiento.
.
.

El senyor president:

Senyor Ibáñez, per favor.
.
.

El senyor Ibáñez Gadea:

¿Ya he acabado?
(Veus)

El senyor president:

Eran cinco, se lo he advertido.

El senyor Ibáñez Gadea:

Perdón.
Me he perdido.
Simplemente quiero terminar diciendo que desde la experiencia que tengo y desde el conocimiento que tengo del equipo de gente que le rodea, animarle al conseller de Gobernación a que sigan trabajando y que sigamos siendo como somos, un referente en España dentro la prevención y extinción de incendios forestales.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyor president.

Senyor Torró, li ho dic sincerament, m'haguera sorprés, i sobretot m'haguera preocupat molt, que no l'haguera decebut en la meua compareixença, li ho dic molt sincerament.

Ja ha dit el president que jo no acumule ninguna compareixença, és la mesa i la Junta de Síndics, i cada u fa el paper que li pertoca.

Dia vosté que li xocava la compareixença conforme l'he feta jo hui.
Mire, que no li xoque.
Jo en els últims cinc anys he vingut sempre a petició pròpia i a dir totes les dades.
I com està el Diari de Sessions com a testimoni, que és el que no mentix i el que no valora, perquè és una cosa objectiva, pot vosté llegir tots eixos cinc anys, perquè l'estructura de les compareixences sempre normalment és molt pareguda.
I done totes les dades amb la boca gran i mai amb la boca xicoteta.
Si done dades, mal; si no les done, també.

Vosté diu que se revisen permanentment.
No n'hi ha ningun incendi en esta comunitat des de que governa el Partit Popular que quan s'acaba de fer, no siga revisat pels treballadors, no siguen revisats tots els protocols, no siguen revisades totes i cada una de les actuacions que ha hagut.
Parle amb els treballadors i vorà com vosté canvia el discurs, parle amb els professionals i vorà com vosté canvia el discurs.

Jo la responsabilitat sempre l'assumisc, tota la que me correspon.
Ho he fet tota la vida i ho seguiré fent tota la vida mentres estiga en responsabilitat públiques.
I vosté pregunta que jo què faig ací.
Jo vinc ací a donar la cara i a donar explicacions a tots els valencians, encara que a vosté li pese.

Fiquen en tela de juí, com sempre, com ho fiquen tot, com ho fiquen tot, els mesuraments que se fan.
Li vaig a dir una cosa.
Els mesuraments els fan els tècnics, la fa la unitat de mesurament tècnica de La Generalitat, que té els millor aparells tecnològics per a poder-ho fer.
I que, a més, li tinc de dir que este conseller se sent tremendament orgullós de l'exemplar treball i exhaustiu i gran treball que fan els de la unitat tècnica de mesurament.

Perquè vostés quan no els convé, li resten la credibilitat als treballadors i funcionaris públics tan defensors que són; i quan els convé, fan el victimisme per a criticar el que no tenen de criticar.
No.
Mosatros tractem sempre per igual.
I eixos són uns grans professionals, que m'agradaria vosté els vera treballar i no diria les coses que vosté diu sense ningun pudor ací en estes Corts.

Ja li he dit, i ho repetisc moltes vegades, són els mateixos mitjans que n'hi havia en l'any 2011, 2.
300 hectàrees.
I per això (inintel·ligible) .
.
.
parlar no amb unes dades climatològiques, que jo no he donat; dóna l'Agència Estatal de Meteorologia.
Mire vosté, si això és públic.
Vosté pot anar a l'Agència Estatal de Meteorologia, és públic.
Jo no els done.
Jo com vaig a donar-li dades de climatologia!
Les dóna l'Agència Estatal de Meteorologia.
I a més, li ho he explicat en la compareixença.

Els protocols d'actuació se revisen de manera permanent, no a soles se fa un estudi de tots els estudis.
.
.
A més, inclús en la memòria del 112, que també se publica, que també se publica, perquè més transparència és impossible, impossible, també se publiquen tots i cada.
.
.
, i se donen dades, en totes les memòries del 112, cosa que altres comunitats no fan i mosatros fem sempre i anem a seguir fent, evidentment.

Dia que en això dels mesuraments, que s'havia dit que si eren 800 en no sé quin incendi, no si era el de Torre de les Maçanes o en qualsevol altre.
Que jo sàpia ningun responsable de la meua conselleria ha dit eixa qüestió.
El que sí que és una irresponsabilitat és ficar en tela de juí el que diu la unitat tècnica que, com dic, és exemplar.
Això sí que és una irresponsabilitat.
És més, les agències i tots els mesuradors internacionals han donat menys hectàrees cremades en Andilla i Cortes de Pallás que dóna la unitat tècnica.
.
.
Perquè ho sàpia.

Parla de la reforestació.
Vosté diu que ¡espai amb el que fan!
, ¡que vostés són uns acabacases!
, ¡que vostés ho fan tot mal!
, ¡fins i tot quan s'equivoquen!
, ¡que són pèssims en tot!
.
.
.
¡Que no se'ls ocórrega.
.
.
!
ni a l'any ni a no sé què.
.
.
No es preocupe, el contractarem a vosté com a tècnic, perquè veig que és un gran especialiste, per a que vosté faja eixa reforestació.
.
.
La reforestació la fan els tècnics, la fan els experts, i mosatros no només llegim, que diu vosté: llegim, contrastem i investiguen, i investiguem què és el que és millor en el bosc mediterrani per a poder fer.
.
.
(Veus) ¿Eh?
, els tècnics que estan en la conselleria, ¡sí, senyor!
, els tècnics que estan en la conselleria.
.
.

El senyor president:

Senyor Torró, no estan en possessió de la paraula.
Després tindrà ocasió de replicar.

Continue.

El senyor conseller de Governació:

No.
.
.
, no passa res, no passa absolutament.
.
.
Mosatros som demòcrates i tolerants, no passa res.
(Algú diu: «Igual que jo.
.
.
») ¡No!
, ¡vostés, no!
(Veus)

Per tant, mosatros no només llegim, investiguem, contrastem.
.
.
¿Val?
I molts tècnics, vosté sap que en el tema de la reforestació tenen.
.
.
, i molts experts, i a més, d'un reputat.
.
.
prestigi en el món acadèmic, tenen posicions absolutament antagòniques i absolutament contradictòries.
No passa en això només, passa en això i passa en moltes altres situacions, ¿eh?
, en moltes altres situacions.
.
.
De la sanitat, del món de la sanitat, del món de l'educació i d'altre tipus de mons.

Per tant, senyor Torró, vostés poden confiar molt poc en els professionals i els treballs públics, quan no els convé, i hi confien molt quan els convé.
Doncs, mire, jo li aconsellaria que confiara molt en els tècnics i els professionals que estan en els servicis de prevenció i extinció d'incendis, perquè són exemplars en el seu treball i en el seu funcionament.

Senyor Ponce, sempre parla del temps de reacció.
Mire, si el despatx automàtic, que s'ideà en el seu dia en esta comunitat autònoma, s'haguera ideat en altra comunitat autònoma, seria la panacea, seria el no va més, però com s'ha ideat ací, doncs, per a l'oposició d'ací és un desastre.
Doncs, mire, el despatx automàtic l'han copiat i està hui en funcionament en totes les comunitats autònomes de la mateixa manera que l'implantà, l'ideà i el creà la Comunitat Valenciana, perquè és, de manera contrastada i objectiva, la manera més ràpida i més efectiva d'afrontar un incendi.
I per això mosatros estem en un 80% que se queden en conat, i per això la mitjana nacional està en un 66% dels incendis.
.
.
I per això l'efectivitat reconeguda, i pot parlar amb els seus companys d'altres comunitats autònomes, és prou més alta en la Comunitat Valenciana.
Ho diguí l'any passat i ho dic este any amb 57.
000 hectàrees, perquè jo no en canvie ni una mai.

Ha dit vosté també que.
.
.
, els mitjans aeris.
Mire, mosatros som, ja molts anys consecutius, la segona comunitat, tercera comunitat, segona comunitat autònoma en major nombre de mitjans aeris propis.
I diu, ¿i a on estan eixos mitjans propis?
, ¿en quines bases estan?
Mire, n'hi ha un pla, que se diu el pla especial d'incendis forestals, i n'hi ha sempre una comissió de dotació civil, i sempre abans que es comence la campanya de prevenció i extinció d'incendis, que se publica un document on estan tots i cada un dels recursos, negre sobre blanc, públic, obert i absolutament transparent.

Parla vosté d'un tema que també.
.
.
, som molt acostumats que açò és tot un desastre, ací no n'hi ha planificació i prevenció.
Molt bé, farem també eixe tema.
Mire, en infraestructures de prevenció d'incendis, tenim 5.
675 quilòmetres d'àrees tallafocs, tenim 12.
759 quilòmetres de pistes forestals, i tenim 712 punts d'aigua o bases, que vosté reclamava que se n'havien de fer no sé quantes més, ¿eh?
Per donar-li dades globals.
Però per donar-li també dades que siguen més per a la prevenció, mire, de les 11 demarcacions forestals, se compten en el corresponent pla de prevenció redactat o en redacció avançada.
.
.
, 10 demarcacions d'eixes zones tenen redactats els documents tècnics dels plans de prevenció d'incendis sectorials; 7 demarcacions estan o han passat ja per la fase d'informació pública; 4 demarcacions tenen ja incorporades les al·legacions realitzades en la fase d'informació pública o estan en la seua incorporació.

El Patfor té ja l'informe favorable del CAPMA i del CES; soles li falta l'informe del Consell Jurídic Consultiu previ a l'aprovació del decret.
Esperem que per a finals d'any queden ultimats tots els requisits legals i se publique en el diari oficial de la comunitat.
El Patfor, a més, no respon al treball realitzat exclusivament per l'administració pública des d'una visió tecnòcrata del sector, que dirien vostés.
No, ha segut un document col·lectiu i obert, amb ferramentes participatives que s'han incorporat al llarg de la seua redacció.
I, a més, el Patfor compta amb un protocol d'actuació de restauració ambiental postincendi que pretén normalitzar totes les actuacions.

En allò referent als parcs naturals, tots disposen d'un pla de prevenció aprovat i en diferents fases d'execució, excepte el de Penyagolosa, que degut a unes al·legacions d'uns ecologistes està en estos moments pendent d'eixa resolució.

I, a part, per a potenciar eixa cultura de la prevenció, hem fet una guia metodològica per a ajudar els ajuntaments a l'elaboració dels seus plans de prevenció.
Per ficar-los només alguns exemples del que vosté estava parlant de si n'hi havia o no n'hi havia dades de planificació i dades de prevenció, que, per altra banda, a mosatros mos pareixen absolutament prioritaris i és del que més orgullosos estem i que anem a seguir (veus) treballant.

Senyora Barceló, des del respecte i des de l'estima que sap que li tinc.
.
.

Dice que en el mes de julio ya había dicho lo mismo que había dicho aquí.
.
.
Claro, es que usted el problema que tiene es que viene ya con un guión y le da igual lo que yo diga.
Yo en el mes de julio solamente hablé de Cortes de Pallás y Gandía, no hablé ni del resto de incendios ni hablé del resto de datos, y como he dicho ahora, el enfoque.
.
.
, y luego se contradice y dice: «Es que usted ahora dice unas cosas distintas a las que ha dicho en las anteriores comparecencias.
» No, yo digo la realidad y la verdad, que es bien distinto, y por eso, cuando digo la realidad y la verdad, ¿eh?
, he dicho y he enfocado la comparecencia como la tenia que enfocar.

Y, además, no solamente he hablado de datos, porque, claro, si no damos datos, es que ocultamos, es que no sé qué, tal; si damos datos, es que damos datos, que no sé qué, pues, serán erróneos, mentirán, estarán manipulados o lo que sea.
A ustedes les da exactamente igual, porque no quieren información, quieren ruido, (veus) quieren ruido.

El senyor president:

Senyor Ponce, el cride a l'orde per primera vegada.
És inadmissible que vosté, primer, interrompa el senyor conseller i, després, ho faça utilitzant un exabrupte com el que ha utilitzat.
(Veus) No, li pregue que guarde silenci.

El senyor conseller de Governació:

Yo he hablado, señora Barceló, de los campos abandonados, he hablado de la interfaz urbano-forestal, he hablado de la situación de cauces y barrancos, he hablado de la planificación, he hablado de la legislación que estamos llevando adelante.
No solamente he hablado de datos, he hablado de propuestas y de cosas novedosas que hemos puesto en funcionamiento, además, largo y tendido en la comparecencia.
Y usted dice: «Es que, como no tenemos información, pues, iremos a los juzgados.
» Oiga, ustedes son especialistas en la judicialización de la política, vayan directamente, no hay ningún problema, yo, encantado, ¡encantado!

Lo que sí que no le voy a permitir, desde el cariño, y entiéndame la reflexión, es que se intente utilizar y jugar con los sentimientos de la gente cuando hermanos, padres o maridos han perdido la vida.
Eso sí que no se lo voy a permitir, ni a usted ni a nadie.
Porque creo que eso, por una cuestión de respeto y de educación y de sensibilidad humana.
.
.
Porque yo estuve allí, porque me gusta estar al pie de obra, ¡estuve allí!
, he estado con los familiares, he estado en los hospitales, he estado dando explicaciones a los familiares después de los incendios y días en atrás, y siempre que lo han solicitado, y hemos estado siempre, con todo el cariño y con todo el calor humano que necesitan (inintel·ligible) .
.
.
personas, hemos estado a su lado, y va a seguir estando a su lado La Generalitat.
.
.
Pero jugar con esos sentimientos, hágaselo ver, señora Barceló.
(Veus)

Mire, todos los datos que usted va dando.
.
.
, veo que lee muy bien la prensa, porque todos esos datos, yo también leí la prensa en su día, y ustedes han venido a decir.
.
.
, aquí han dicho que hay una descoordinación, que estaba mal hecho esto que se hizo aquí.
.
.
Me parece muy bien, todo legítimo y todos tal.
.
.
Nosotros, aquí, el papel que tenemos que hacer es el que es, es el que es, y nuestro papel no es hacer el trabajo de los jueces, nuestro papel no es hacer el trabajo de la inspección de trabajo, ni nuestro papel no es hacer el trabajo de los que tienen que.
.
.
, los órganos que tienen que investigar.
Nuestro papel es ponernos a disposición de los mismos y colaborar en todo aquello que precisen.
Ese es nuestro papel y eso es lo que estamos haciendo desde el primer momento, y cuando hay fallecidos de por medio, actuaremos con responsabilidad, diga lo que diga quien lo diga y publique lo que publique quien lo publique.

Habla usted de que hay descoordinación en mi conselleria.
Bueno, sorprendería que no dijera otra cosa.
Entonces, los diecisiete años anteriores o los cinco anteriores, que han sido datos superpositivos, pues, habría coordinación.
.
.
Bueno, mire, hay la misma coordinación este año que los años anteriores, y hay unas circunstancias distintas este año que los años anteriores.
¿De acuerdo?
Y, por tanto, y, por tanto, usted viene aquí y dice: «Es que he leído en una página web que en el proyecto de ley».
.
.
, como diciendo que el ministro y el presidente de La Generalitat han mentido y no se prevé en el Código penal el aumento de las penas a aquellos que por intencionalidad o negligencia causan un incendio.
Mire, si el rigor y la documentación que utiliza es esa, pues, mire, sin comentarios.
.
.
Sin comentarios.
Usted tiene que ir al anteproyecto de ley, que tiene unos diputados nacionales, que tiene unos senadores, y, si no, se lo dan, y tiene que leerlo, porque, que yo sepa, en las páginas web, normalmente, normalmente, se publica lo que es las guías, resúmenes, y no entran a lo que es el detalle del articulado y de las reformas.
Por tanto, señora Barceló, es que es tan endeble y tan ridículo ese argumento, que no quería, evidentemente, ni contestarlo.
.
.
, ni contestarlo.

Porque, además, le he leído.
.
.
, ¡hasta le he leído!
.
.
.
Usted entenderá que no me pueda inventar yo los años de prisión en la modificación del Código Penal.
.
.
¡Che!
, he estado dos hojas de la comparecencia leyéndoselo, le he dicho que esta reforma contempla un incremento de las penas a los autores de incendios forestales (inintel·ligible) .
.
.
graves; que la pena prevista actualmente para estos delitos es de tres a cinco años y que la pena será elevada hasta los seis años; que, además, cuando los incendios afecten a espacios naturales protegidos, se castigarán del mismo modo en delitos contra el medio ambiente, lo que significa que sus autores podrán ser castigados con la pena de prisión en grado que llevaría hasta a los nueve años de prisión.
Etcétera, etcétera.
Si se lo he leído.
.
.
Y como usted entenderá, ¡yo no me puedo inventar esto!
Pero, claro, ¡es tan ridículo!
, de verdad, es que es tan ridículo, ¿eh?
, que.
.
.
, luego, acusar al ministro y al presidente cuando esto está negro sobre blanco, la verdad, ¿qué quiere que le diga?
, pues.
.
.
, eso, ¿eh?
, ¿qué quiere que le diga?

Por tanto, miren, aquí podemos analizar, siempre hay que mejorar, siempre hay que hacer una autocrítica.
.
.
Yo soy el primero que he dicho que este año ha sido un año nefasto, que ha sido un año complicado, que ha sido un año duro, que ha sido un año, además, en el que la cifra de los incendios forestales es de los peores de los últimos diecisiete años.
.
.
¡Porque yo digo la realidad!
, y porque como soy el responsable en la materia, tengo que ser el primero en hacer la autocrítica.
.
.
, el primero, el primer, pero analizarla con seriedad.
.
.
, y analizarla con responsabilidad, no analizarla con otro tipo de argumentos que no vienen, lógicamente, al caso.

Por tanto, si tenemos que tener un debate sereno y tranquilo desde el respeto, desde el respeto, ¿eh?
, y desde la educación, en todo lo que hay, lo tenemos, y no hay ningún problema.
Yo he puesto.
.
.
, hemos puesto propuestas.
Yo no, los técnicos, los expertos, que luego, lógicamente, asumen las direcciones generales o los altos cargos de la conselleria y, en última (inintel·ligible) .
.
.
, están ahí, que se podrá o no estar de acuerdo con ellos, que se podrá o no coincidir en los planteamientos con ellos, pero que, evidentemente, le digo que a nadie se le ocurre cuando se levanta por la mañana que va a hacer esto o lo otro, sino que tiene, lógicamente, todo un contraste, toda una investigación, todos.
.
.
unas opiniones de especialistas que están en el sector.

Y decía el señor Ponce que hemos hecho un comité de expertos que no valen para nada.
(Veus) Yo le voy a pasar.
.
.
, yo le voy a pasar el currículum de los diez señores, para que usted lo tenga, ¿eh?
, para que pueda hablar con ellos, para que pueda hablar con ellos, porque será la única manera de que no vuelva a decir que ese comité de expertos no es un gran comité de expertos.
¡De verdad!
, se lo digo de verdad.
.
.
, se lo digo de verdad.
E igual que le dije ayer en la pregunta: si yo no hubiera metido allí a algunos profesionales, que son los que están enfrente del fuego, a pie de fuego, y que han estado en esos incendios y son, ¡en primera persona!
, los que pueden decir las cosas o no cosas que se han hecho en el fuego, y no estuvieran en ese comité de expertos, seguramente se hubiera dicho que (inintel·ligible) .
.
.
muy mal si no hubiera estado esas personas.
Si los pones, mal; si no los pones, mal también.
Por tanto, se ha hecho un comité de expertos que se cree que es el adecuado para poderlo hacer, con los colegios profesionales y con tal.
¿Y que podían estar muchas más personas?
Evidentemente que sí.
¿Y que podían estar.
.
.
?
Perfectamente que sí.
Pero que, se lo digo, y se lo mandaré, para, además, pueda usted conocerlos y pueda usted contrastar, y además, creo que igual que es una ayuda para mí, lo será también para usted, para todos.
.
.
, siempre que hable de estos temas de prevención y de incendios forestales.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Mire, senyor Castellano, si el que ha vingut a fer ací és autocrítica, doncs, no sé, (veus) ¡apanyats estem!
, ¿val?
Jo tinc exactament la mateixa qualificació professional i tècnica per a parlar d'estos temes que vosté, idèntica, idèntica, ¿val?
La mateixeta.
I quan jo li he dit que no es claven en un any és perquè he sigut prudent, perquè els tècnics que parlen de les actuacions forestals, els que són molt conservacionistes diuen que no menys de tres anys i els qui són molt intervencionistes diuen que almenys un any.
Però entre això poden clavar-se interessos polítics, que és el que sol passar, i no vaig a dir polítics, vaig a dir partidistes, de fer vore que se fan coses i clavar la pota, perquè no és la primera volta que ho han fet això, ho han fet més voltes.

Ací ningú critica els mesuraments que fan els tècnics.
Critiquem les dades que vostés ens donen.
A mi no m'ha donat les dades ningun tècnic sinó les dades de la seua conselleria.
I quan en la Torre de les Maçanes vostés donen una xifra i altres responsables del Consell en donen una altra, ja em dirà vosté què puc pensar.
I vaja i mire-ho a la premsa, no m'ho estic inventant.

És increïble, de deveres, el que vosté està fent amb el tema de l'incendi de Torre de les Maçanes.
I jo no vull fer sang en eixe tema.
Però si en estos moments hi ha dubtes és pel silenci sepulcral, mai millor dit, de la conselleria en esta qüestió.
Hi ha molts camins, hi haurà una inspecció de treball que està fent el seu treball, hi hauran uns jutjats que estan fent el seu treball.
Cadascú té les seues conclusions i la seua finalitat.
Ací jutgem i valorem les responsabilitats polítiques i vostés han estat incapaços de donar la més mínima explicació del que va passar allí.

I jo he estat allí, jo he vist el punt on es va produir l'accident.
I he estat parlant amb moltíssima gent, no és vosté l'únic que parla amb la gent que està treballant en els boscos, tots els coneixem i sabem d'experts i gent que du molts anys en la serra apagant incendis i fent altres coses.
I sabem que allí van passar coses estranyes.
I si hi ha tant de rumorologia és precisament perquè la conselleria, en quasi dos mesos que han passat des que va passar la desgràcia, ha sigut incapaç de donar la més mínima explicació davant les acusacions que se li han fet.
Per tant, són vostés els qui estan generant això.
Perquè sap què li dic, senyor Castellano?
Que són més significatius els seus silencis que les seues paraules.

El despatx extraordinari.
Ningú discutix el despatx extraordinari, ningú discutix el despatx extraordinari.
Només li preguntem: ¿des que es decreta el despatx extraordinari fins que els mitjans que eixe despatx extraordinari determina arriben al lloc on han d'estar, quant de temps passa?
Diga'ns-ho per cada incendi, perquè si no mos ho diu el que està dient implícitament és que van fer tard.
Diga'ns quants minuts, què van tardar i què tenia cada despatx extraordinari en funció de l'incendi.

Li he preguntat una cosa molt clara que no m'ha respost.
Què ens ha costat els incendis d'este estiu?
Què ens costaran?
Li ho torne a preguntar.
Supose que ja ho sabran o que tindran una estimació aproximada.
Li he parlat de la barbaritat que està fent el Consorci Provincial de Bombers d'Alacant i no ha sigut capaç de dir-me res sobre això.

I del tema de la prevenció.
Li torne a replicar.
Si sabien que la tardor va ser seca i càlida, que l'hivern anava a ser sec i que la primera anava a ser seca ¿per què no hi havien mitjans en maig per apagar incendis?
Explique'ns-ho.
Per què van retallar?
Home, si tan bons resultats els havia donat el 2011, perquè precisament va ser un bon any climatològicament, sabent que en 2012 es preveia un any dolent climatològicament, allò normal haguera sigut incrementar els mitjans, ¿o no?

Clar, que vosté vinga ací a fardar de prevenció i que diga que per a vosté els plans de prevenció municipal són prioritaris, quan en estos moments només hi ha aprovats el 2% de tots els plans de prevenció, el 2%, qualifique vosté mateixa les seues afirmacions que no ho faré jo.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Ha dicho que del Plan de prevención de incendios, que si estaban todos los planes casi elaborados, muy avanzados y no sé qué.
El PEIF es del año 1998, han pasado catorce años, y a fecha de hoy creo que hay aprobado uno.
Los demás avanzados, no sé cuántos… Nada, uno en catorce años.
Qué forma de decir que las cosas están tan bien.
Lo que tenía que reconoce es que son lentas y que están en vías de solución.
Y, bueno, yo he soltado el exabrupto, porque se han dicho cosas que, bueno, que he considerado que no eran correctas, ni ciertas.
Por lo tanto, lo que no es cierto es lo que es.

Yo le he preguntado dos o tres cosas nada más.
Una, la que acaba de insistir el señor Torró.
Lo que pasa es que igual por el tema de los papelitos pues contesta luego lo que contesta.
Si cambiaban el dispositivo de extinción en los días de alerta 1 con respecto a los de alerta 2 y 3, que ha dicho que era mejor o que siempre se estaba volando en días de alerta 2 y 3, sin embargo no me ha dado ningún dato.
Y, por supuesto, los tiempos de reacción desde la detección hasta la llegada de la primera descarga de medios aéreos.
Díganos si tiene la información y, si no, supongo que habrá que pedirla por escrito más adelante.

Y, bueno, y de paso las demás preguntas, aunque dudo que me conteste a alguna y ojalá, ojalá me equivoque.
Salió en prensa que, bueno, la extracción de allí de los heridos fue absolutamente caótica.
A mí me han comentado personalmente, gente que estuvo allí, que un brigadista salió enganchado de un espejo retrovisor de un camión de bomberos… (S'interromp la gravació)

Es que este micro se enciende y se apaga solo.
Se ha encendido cuatro veces y ahora se ha apagado.
No sé qué es lo que tengo que repetir.
(Remors) Lo digo por lo que se quede grabado o no.

Bien.
El despacho automático, la cuestión es si funciona siempre.
Yo le he preguntado si funcionaba siempre y no me ha contestado.
Entonces, ¿funciona siempre?
¿Y cuánto tiempo tarda, sería lo ideal?
Y ya le digo que en cada uno de esos siete incendios podríamos saber cuánto han tardado ese despacho automático en llegar y los siguientes medios de extinción.
Yo supongo que ustedes lo sabrán y que harán autocrítica a ver si eso es mejorable o no.
Desde luego, los resultados son nefastos y parece ser que, bueno, manifiestamente mejorables.

Y ya le digo, no sé si es lo mismo en alerta 1, que en alerta 2 y 3, porque en alerta 3 en el caso de Chulilla último, en el Torre de les Maçanes y algún otro ha tardado más de media hora llegar un medio aéreo, a ver, no a apagar, según se ha dicho.
Entonces, si tiene los datos confírmelo, porque no me ha dicho nada.

Este año se nos ha quemado una superficie similar a la de Ibiza y, bueno, si no reconocemos errores, el año que viene puede volver a pasar lo mismo o incluso peor.
Había más aspectos.
Ah, bueno, sí, también le he preguntado esos 11.
000 efectivos de los que hacen gala ¿hay algún tipo de desglose?
¿Me va a informar de algo de esto?

Y, bueno, exactamente, los días de alerta 2 y 3, que usted ha dicho que los medios se incrementan de vigilancia o no sé muy bien, ha dicho que había algo más de efectivos, descríbanos qué es lo que se hace en días de más peligrosidad, si aumentan los retenes, si aumentan los medios de extinción.
Díganoslo.

Luego, usted se ha puesto a dar datos de kilómetros de corta fuegos y de pistas y de no sé qué, que si no está con una referencia de lo que tenía que hacerse no significa nada.
Habrá 700 balsas, pero faltan más de 200, según datos de su propia conselleria.
Entonces, claro, no diga cosas que luego al final no se pueden contrastar con ningún otro dato.

Y, luego, bueno, yo creo que es muy criticable el hecho de que ustedes se encargaron de decir a los medios de comunicación -y para mí es una manipulación directamente- «identificados los culpables», era lo único que se decía.
Y, luego, la frase muy desafortunada «la vuelta a la normalidad».
La vuelta a la normalidad va a ser imposible de no ser que haya una regeneración de las zonas, de los cultivos.
Y eso si no es con un plan de desarrollo integral y que afecte a todas las zonas no se conseguirá.

Ha hablado de un plan de recuperación con incentivos socioeconómicos, lo que pasa es que no ha dicho más que el titular.
Y me gustaría saber en qué consiste, si es que puede dar algún dato.
Y lo mismo en la contratación por Tragsa, o sea, Tragsa contratará a trabajadores para los trabajos, no sé exactamente qué trabajos.
¿Sabe la cantidad?
¿Sabe los trabajos?
¿Sabe las personas que se van a contratar?
¿Por cuanto tiempo?
Porque, claro, decir que la vuelta a la normalidad se conseguirá sí, pero no decir nada más, es quedarse a medias.

El senyor president:

Senyor Ponce…

El senyor Ponce Guardiola:

Sí.
Y, por último, se gastaron 9 millones, se dedicaron 9 millones se supone y se habían gastado unos 3, se había dedicado 3 a los ayuntamientos.
¿Qué se va a hacer con el resto, si es que se va a hacer algo más, o a dónde va a ir?

Yo he hecho muchas preguntas.
Espero que me responda a alguna.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor conseller, desde la misma estima que yo le tengo a usted.
Yo no juego con ningunos sentimientos, porque si jugara con algunos sentimientos, yo no hubiera traído este tema a la comisión, hubiera ido a un pleno.
Y si lo hemos traído a la comisión es porque pensábamos que era un tema delicado y complicado.
De hecho, creo que aquí no verá a ningún medio de comunicación, ni a mí me habrá visto hacer ninguna declaración desde que ocurrió el incendio de Torremanzanas públicamente ni en ningún medio de comunicación.
Porque soy respetuosa con toda esta catástrofe y con lo que están viviendo las familias y los compañeros que vivieron esta tragedia.
Pero eso no me exime para que pida explicaciones o porque pregunte, porque su labor, su trabajo es aquí contestar y dar explicaciones.

Yo no soy técnica.
Yo soy como usted y como los compañeros, representantes de los ciudadanos y ciudadanas, de los valencianos y las valencianas que nos han elegido.
Y, por tanto, mi trabajo y mi labor es fiscalizar, controlar y escuchar las explicaciones que usted dé para poder, en la medida de lo posible, contribuir también a que estos incendios no se puedan repetir.

No se crea que cuando le pedimos su comparecencia o cuando le pedimos la explicaciones lo hacemos desde el regodeo, está usted muy equivocado, para nada.
Usted ha dicho en muchas ocasiones, por lo menos el año que estoy aquí de legislatura, repetir por activa y por pasiva «tendemos la mano, abiertos al diálogo».
Todavía no se ha producido ese diálogo, ni nos hemos sentado en ningún momento a ver algunos temas que requieren, que requieren ciertos consensos, como es el tema de los recortes, y ahora que va a hablar usted de presupuestos para 2013.

Mire, yo no pongo en duda diecisiete años atrás, yo no estaba en este momento en las Cortes, por tanto no puedo tener una valoración.
Yo cuando le digo que en estos momentos hay una conselleria que da la impresión, da la impresión de que es caótica y que no hay descoordinación, no es una apreciación u opinión subjetiva, es una opinión que lanzo porque viene de muchos profesionales y da la sensación que usted desde su puesto y desde su responsabilidad no está viendo lo que está pasando con los profesionales que intervienen en la prevención y extinción.

Y digo responsabilidad porque, mire, le voy a dar un dato, usted que ha hablado de demarcaciones, mire, en Cortes de Pallás y Andilla, toda esa zona, la zona de Andilla, Dos Aguas, etcétera, etcétera, está dentro de cuatro planes de demarcación, cuatro, y no están ni implantados.
Mire, el de Requena en fase de redacción; el de Xàtiva y Xúquer en tramitación; el de Llíria, que abarca a los municipios de Yátova, Macastre, Alborache y Dos Aguas, municipios todos ellos que han sufrido los mayores daños, está todavía pendiente.
Es decir, de once demarcaciones, seis solamente tienen los planes de prevención de incendios forestales.

Y es una responsabilidad suya.
¿Y por qué le digo «suya»?
Porque esto estaba antes en medio ambiente y esto ha pasado a ser competencia de la Conselleria de Gobernación, que ya hablaremos de ese tema.
Yo se lo dije en su comparecencia.
En estos momentos, usted ha desmembrado la conselleria y se ha llevado una parte muy pequeñita a Gobernación y ha dejado la mayoría de los recursos, 264 agentes medioambientales en la conselleria de medio ambiente.
Mire, pero como eso ya tenemos ocasión porque le he pedido una comparecencia, tendremos ocasión.

A nosotros nos parece a todas luces una irresponsabilidad que no se hayan redactado cinco planes, que estén pendientes y que estén dentro, precisamente, donde se ha producido el mayor incendio, como usted ha reconocido y, además, es obvio desde hace prácticamente dos décadas.
Nos parece una irresponsabilidad a todas luces.

Pero es que le voy a decir más.
Mire, esos planes afectan a catorce municipios, y ¿sabe cuántos municipios tienen planes de incendios?
Tres, de catorce.
Y eso también es responsabilidad suya, porque usted es quien aprueba los planes de incendios locales.
Y usted sabe, además, que la ley forestal, que es el único marco jurídico que tenemos, del año 1993, el único marco jurídico dice que la conselleria correspondiente tiene que dar soporte técnico y económico para que los ayuntamientos elaboren sus planes de prevención.
¡Oiga!
, eso es del año 1993, señor Castellano, y hemos sufrido uno de los mayores incendios en una zona donde solo tres de catorce municipios tenían planes de prevención.
(Remors) Sin acritud.
Se necesita revisar muchísimas cosas, señor conseller, y que no le moleste, porque es así, es nuestra función, recordarle todo lo que está pendiente porque, probablemente, la magnitud no hubiera sido la misma.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Barceló.

Per a concloure, el senyor conseller.

El senyor conseller de Governació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Torró, jo no sé la qualificació tècnica que té vosté en estos temes.
Jo, ninguna, ninguna.
Segurament vosté en tindrà més que jo perquè jo ja li ho he dit anteriorment, jo, ninguna.
Jo tinc un equip de tècnics, d'experts, uns convenis amb totes les universitats, amb el CEAM, amb tots els organismes que se dediquen nit i dia a d'açò i que són els que em fan les propostes.
I ja li ho he dit anteriorment.
Per tant.
.
.
I vosté diu, «no, és que diuen una cosa els tècnics i els polítics van i les canvien».
Mire, no diga això perquè si diu això està faltant a la veritat.
I, a més, sabent-ho, que és més mal.

Les dades no les done jo.
Les dades.
.
.
-sí, és aixina-, les dades les donen els tècnics i les donen els directors del puesto de comandament avançat i les donen.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyor Torró, li pregue que deixe d'interrompre.

El senyor conseller de Governació:

Jo, a vosté, sé que.
.
.
Igual té, perquè vosté, a més, no té educació perquè no deixa parlar.
Jo l'he deixat parlar a vosté tranquil·lament.
Deixe'm parlar, perquè vosté, ja li ho he dit, vosté no vol informació, vosté vol soroll, vosté vol manipulació, vosté vol embolics.
.
.
Sí, és l'única cosa que vol, i ho demostra, perquè això és objectiu, que ho demostra, perquè si no, almenys atendria amb educació.

Si n'hi han dubtes en alguna cosa o coses estranyes o no sé els adjectius que ha qualificat, ja li dic que mosatros som els primers no sols en col·laborar d'una manera contundent i ferma amb la justícia, sinó de col·laborar també d'una manera contundent i ferma amb les famílies que estan passant-ho mal.
I ens reunim totes les vegades que ens hem hagut de reunir i seguirem reunint-nos.
I, per tant, això està ahí.
I ho deixe ahí.
Ho deixe ahí per fer-li un favor.

Estan (inintel·ligible) … de les hores.
Les hores, estan preguntant per escrit i s'està responent, jo n'he firmat per a donar.
.
.
per escrit.
I no n'hi ha ningun problema.
Si es donen moltes dades vinc ací a fardar i a traure pit; si no els done dades és que estic ocultant.
És que vostés no s'aclarixen, són un niu de contradicció permanent.

En maig estaven els mitjans que estaven previstos en el pla que s'elaborà, que se féu, que se publicà i que s'aprovà en la comissió.
I, per tant, estava tot el que havia d'estar.
I, per tant, senyor Torró, jo, el que sí que li demanaria és que no se contradiga frase sí i frase no, li ho agrairia.

Senyor Ponce, jo no li he dit com estaven els plans.
Jo li he dit… Vosté diu que estaven quasi elaborats.
No, no, jo li he dit com estaven en el seu (inintel·ligible) .
.
.
d'aprovació, els plans, li ho he dit, li ho he dit.
I aprofite també, a la senyora Barceló, per a contestar-li perquè la senyora Barceló, ahí sí que ha tingut una bona documentació perquè si va a les fonts que corresponen n'hi ha una bona documentació, i jo li ho he dit, no li ho he amagat, és que li ho he dit, el que passa és que vostés no escolten o no volen escoltar.
Li he dit, de les onze demarcacions forestals -vaig a tornar-ho a llegir, eh?
, perquè a vore si aixina ens entenem millor- n'hi han deu demarcacions -deu, no set, senyora Barceló-, deu demarcacions que tenen redactats els documents tècnics dels plans de prevenció d'incendis sectorials: Xelva, Polinyà del Xúquer, Altea, Segorbe, Xàtiva, Alcoi, Sant Mateu, Crevillent, Requena i Vall d'Alba.
Sols la demarcació forestal de Llíria està acabant els últims documents tècnics.
Set demarcacions que estan o han passat ja per la fase d'informació pública: Xelva, Polinyà del Xúquer, Altea, Segorbe, Xàtiva, Alcoi i Sant Mateu.
Quatre demarcacions que ja han incorporat les al·legacions realitzades en fase d'informació pública o que estan en incorporació: Xelva, Polinyà del Xúquer, Altea i Segorbe, que està finalitzant eixa incorporació.
No és que estic diguent si està (inintel·ligible) .
.
.
; li estic donant informació exacta, però a vostés els dóna igual, que els la done que no els la done.

Mire, vosté diu si el despatx funciona sempre.
Sempre funciona el despatx autonòmic.
I molts d'ells, quan apleguen allí els mitjans són o algun remolí de vent, de terra, de pols, moltes vegades o és una crema controlada que, a més, estarà prescrita i autoritzada o no agrícola, que no corresponent i, per això, estem més de vint punts en eficàcia per damunt de la mitjana nacional, i per això mosatros tenim prop del 80% de conats mentre està en la resta d'Espanya en un 66% de conats, reconegut per tots.
Vosté, jo sé que no van a reconéixer mai res.
No passa absolutament res.

Bé, vosté dia que la tornada a la normalitat, que això no és possible.
No és que siga possible, és que és imprescindible que se faja, imprescindible.
Ahí tenim, lògicament, tal.
.
.
Vosté pregunta també per allò de Tragsa, i que jo no li conteste mai res.
Vaig a contestar-li també concretament.

En aproximadament quinze dies, n'hi hauran contractades dos-centes persones.
Vol dir que en el mes de novembre estaran treballant per un contracte (inintel·ligible) .
.
.
inicial d'aproximadament tres mesos conforme s'havia quedat a través de l'empresa Tragsa.
I, posteriorment, n'hi hauran dos-centes persones més, també, dins del que s'ha fet.
Hi han havut alguns pobles, com Andilla, Alcubles o.
.
.
que han demanat que ho fagen les empreses privades i fer ells alguns treballs de manera.
.
.
I s'ha autoritzat de manera immediata, quan ho han demanat els ajuntaments, concretament Andilla i Alcubles.
Li ho dic perquè tinga la informació i que li conteste concret i clar al que vosté m'estava preguntant.
(Remors) No li he contestat?
Bé, si li he dit el temps del contracte i el que se va a contractar.
.
.
Perdó, i acabe, que no se m'acabe el temps.

Nou milions als ajuntaments, són tots, el decret són nou milions.
Ara n'hi han 1.
400.
00 que els ajuntaments ja han fet les resolucions I que hauran de pagar, i quan els ajuntaments vagen justificant, n'hi han fins a nou milions que estan tots, i 3.
850.
000 que ja tenen ingressats els ajuntaments des del 7 d'agost.
No és que tinguen (inintel·ligible) .
.
.
, que ja els han ingressat i que els tenen ahí i que ells hauran de resoldre i quan resolguen pagaran quan tinguen les resolucions fetes.

I acabe, i perdone, senyor president.
Mire, diàleg, sempre, senyora Barceló -deu segons-.
Mai podrà dir sense mentir als membres d'esta comissió que cada vegada que vosté m'haja fet una proposta, hasca vingut a un PMA, o hasca vingut a la conselleria, que ha vingut un parell de vegades a parlar amb mi, de qualsevol tema, no és que ha tingut les portes obertes i la mà estesa, perquè si no ho reconeix, sap vosté que conscientment estarà mentint.
Quan ha demanat una visita al 112, que demanà i que jo li agraí, que després se féu extensiva als mitjans, se féu de manera immediata perquè crec que és el que s'ha de fer, i quan m'ha cridat per a alguna cosa, sempre -ho sap- està -i no és que ho sap- i que seguirà estant, pot vindre les vegades que vullga a la conselleria i li donaré les explicacions que li haja sempre de donar.

I en temes de prevenció, ja val la contestació, perquè ja no tinc temps, que li he dit al senyor Ponce.
Jo assumí la responsabilitat en l'any 2011 de la prevenció, i l'assumixc.
Intentaré agilitzar-la el màxim possible, perquè me pareix que planificació, prevenció i recursos són fonamentals quan parlem de prevenció i extinció d'incendis.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

La senyora Barceló Chico:

Senyor president, un moment.

El senyor president:

Sí, senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Solamente para decir que se fije fecha para la continuidad de la comisión porque han quedado puntos pendientes de debatir.

El senyor president:

Podemos hacer dos cosas, o lo que usted apunta en su intervención, si hay un acuerdo de todos los grupos, por mi parte no hay ningún problema, o se puede levantar la sesión y buscar, con el tiempo razonable, porque la semana que viene será prácticamente imposible para la primera semana de noviembre, fecha y hora.
A esta presidencia le es indiferente.
Lo que ustedes.
.
.
(Remors)

La senyora Barceló Chico:

Sí, bueno, yo iba a proponer el día 30 de octubre, que hay comisión de agricultura a las diez y media, pasar a las doce y media tener la comisión de gobernación.

El senyor president:

Un moment, un moment.

Despedim el senyor conseller i mosatros mos quedem per solucionar la qüestió.

Suspenem per un minut.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

(Se suspén la reunió a les 20 hores i 16 minuts)