Pol%C3%ADtica%20Social%2020210330HTML.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 30 de març de 2021.
Comença la reunió a les 16 hores i 36 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Rodríguez Armigen.
Reunió número 10.

La senyora presidenta:

Bueno, buenas tardes, bona vesprada.

Comenzamos una nueva sesión de la Comisión de Política Social y Ocupación.
Y empezaremos con la comprobación del cuórum por parte de la secretaria.
Cuando quiera.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hay cuórum, presidenta.

La senyora presidenta:

Muy bien, muy bien.

Recordad que la portavoz del Partido Socialista va a intervenir de manera telemática, que lo ha solicitado a la Mesa.

Y, bueno, pasaríamos al primer punto del orden del día, que es la aprobación del acta de la reunión anterior.
Si no hay ninguna objeción, se aprueba por asentimiento.

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives per a informar dels cinc anys de gestió del sistema de promoció de l'autonomia personal i l'atenció a les persones en situació de dependència, sol·licitada a petició pròpia (RE número 29.
683)

La senyora presidenta:

Y ya comenzamos con el punto 2, que es la comparecencia de la vicepresidenta.
El punto es: la comparecencia de la vicepresidenta y consellera de Igualdad y Políticas Inclusivas para informar de los cinco años de gestión del Sistema de promoción de autonomía personal y la atención a las personas en situación de dependencia, solicitada a petición propia.

Bueno, bienvenida, vicepresidenta.
Cuando quiera.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Bona vesprada.

Senyories.

Gràcies, presidenta.

Comparec en esta Comissió de Política Social i Ocupació a petició pròpia per a fer balanç dels cinc anys de gestió del Sistema de promoció d'autonomia personal i d'atenció a les persones en situació de dependència.

És convenient, per tant, fer un repàs ràpid de la situació en què es trobava la Comunitat Valenciana en 2015.
Una situació que impactava negativament sobre les persones en situació de dependència i les seues famílies, amb retards inhumans en les tramitacions, amb dilacions injustes en els pagaments de les prestacions, implantant copagaments justament en els anys més durs de la crisi econòmica de 2008, expulsant milers de persones dels recursos que tenien per no poder fer front, amb rebaixes de les prestacions i miracles en la millora del grau de dependència.
Una situació que obligava a moltíssima gent a recórrer als tribunals per aconseguir uns drets que l'administració li negava.

Estes i moltes altres situacions, conseqüència d'una política sistemàtica i sostinguda contra l'aplicació de la Llei de dependència, va situar la nostra comunitat a la cua en totes les estadístiques espanyoles, arribant a obtindre una nota de zero en l'Observatori de la dependència que es publica anualment.

Les decisions s'adoptaven més enllà de les estadístiques preses.
Estes decisions que s'adoptaven causaven patiment i dolor en moltes persones.

En 2015, quan este govern es fa càrrec de l'administració valenciana, hi havia més de seixanta-tres mil persones esperant una prestació del Servei del sistema de l'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència.
Però és que hi havia dos llistats, senyories: un llistat A, en A, on hi havia registrades 46.
496 persones que esperaven anys la tramitació del seu expedient; i un llistat en B, que vam trobar als calaixos amb 17.
000 expedients més.
Sí, 17.
000 sol·licituds ocultades, desconegudes, sense registrar; un autèntic drama.

Els recorde que en 2015 una persona tardava de mitjana quatre anys i sis mesos en vore reconegut el seu dret a una prestació o a un servei.
Esta vicepresidència va arribar a resoldre expedients de 2007.
Això vol dir, senyories, que la persona que va presentar eixa sol·licitud portava vuit anys esperant.
Saben què són vuit anys per a una persona en situació de dependència?
Jo els assegure que no era un cas aïllat.

Però hi ha més.
En aquell moment tindre reconeguda una prestació no suposava percebre l'ajuda.
Estes persones es trobaven moltes voltes en un limbo, és a dir, una persona podia haver fet tots els tràmits farragosos, podia haver presentat les instàncies, els informes mèdics i tota la paperassa necessària, haver-li reconegut la prestació corresponent, però no tindre-la.
I més encara, com diu la dita, si no vols caldo, dos tasses.
En 2012, dins de la política de retallades socials del govern del senyor Rajoy, es van adoptar una sèrie de mesures de restriccions de drets vinculats a la dependència, a través del Decret llei 20/2012, de 13 de juliol, de mesures per a garantir l'estabilitat pressupostària i el foment de la competitivitat, com van ser, per exemple: la carència de dos anys fins a poder percebre prestacions econòmiques per cures en l'entorn una vegada resolt l'expedient; la supressió de compatibilitats entre serveis; la disminució de les hores de serveis, com l'ajuda a domicili; l'ampliació del calendari d'implantació o, finalment, la supressió de la cotització pública de les cuidadores familiars.
A este jarabe de palo el govern valencià, del Partit Popular, va afegir la seua dosi particular, va reduir més encara la quantia de les prestacions, donant-se casos sagnants de persones que cobraven 20 euros al mes per cuidar un familiar.
Es van introduir els copagaments confiscatoris en centres diürns i residencials.
Es van confiscar les pagues extra, cobrant 14 quotes en comptes de 12 mensualitats en residències i centres diürns.

Recorden també que, una vegada superat el viacrucis de la tramitació de l'expedient que, com ja he dit, durava una mitjana de quatre anys i sis mesos, començava un altre camí del calvari, el del pagament de les prestacions.
El pagament es reconeixia des del moment de l'aprovació de l'expedient, encara que hagueren transcorregut anys des de la seua presentació i, per tant, encara que el retard es deguera a una dilació indeguda per part de l'administració.
Això obligava a molta gent a recórrer als tribunals perquè es reconeguera el seu dret a percebre les prestacions amb caràcter retroactiu des del moment de la presentació de la sol·licitud i no des del moment de la resolució.
Els tribunals, un per un, anaven reconeixent este dret que l'administració autonòmica en canvi negava.

Doncs bé, davant la possibilitat d'enfrontar-se a un judici per prevaricació, per seguir mantenint una pràctica que els tribunals tombaven de manera constant, el Partit Popular acabà reconeixent el dret a la retroactivitat, però amb un matís, no la pagaria de colp, sinó fraccionada.
Reconeixeria el dret, sí, però en diferit, per capítols.
En quatre capítols per ser exactes.
De manera que l'últim dels pagaments de retroactivitat previstos s'hauria d'abonar fa poc més d'un any, en 2019.

Però és que per reblar el clau, les prestacions mensuals es cobraven amb tres mesos de retard.
És a dir, si hui és 30 de març, la prestació corresponent a este mes en 2015 no es cobraria fins al mes de juny.
Dit d'una altra manera, senyories, és com si nosaltres no cobrarem el nostre jornal a final de cada mes, sinó d'ací tres mesos.

Este menyspreu per l'atenció al sistema de dependència no solament era de portes a fora de l'administració, també era cara endins, perquè s'acompanyava d'un aprimament i afebliment intencionat de l'estructura administrativa que l'havia de gestionar.

En 2015, per exemple, ens vam trobar amb dos encomanes de gestió amb 81 persones, 17 d'elles dedicades a la valoració, i la resta realitzant la prescripció i gestió dels expedients de reconeixement de la situació de dependència.
Esta estructura actuava com un sistema paral·lel als dels municipis, i fins i tot als propis funcionaris i funcionàries, duplicant i endarrerint més encara els processos.

Per això la tasca que vam emprendre en 2015 va ser ingent.
Alguna senyoria de l'oposició ha qualificat el govern del Botànic de manera irònica com a «govern del Titànic ».
En ocasions pense que és una descripció encertada perquè l'esforç per revertir la situació heretada ha sigut certament titànic.

Com vaig dir en la primera compareixença, en el Ple de 17 de setembre de 2015, hem retirat el recurs de cassació contra la sentència del copagament al sector de la dependència i hem retirat el recurs contra la sentència que establix la data d'efectes de la Renta garantida de ciutadania des de la sol·licitud.

Hem atés impagaments de les prestacions de dependència pendents des de l'any 2012.
Hem abonat endarreriments a les entitats locals de la Renda garantida de ciutadania i hem posat al dia els pagaments a entitats amb serveis d'atenció a majors i atenció a la diversitat funcional.

No direm que estem satisfets fins que totes les persones que ho sol·liciten i reunisquen les condicions no estiguen incorporades al sistema de dependència o fins que la Renda garantida de ciutadania no siga reconeguda com un dret subjectiu amb les obligacions que se'n deriven.
Eixos són els nostres objectius i a ells ens dedicarem.
Açò ho deia jo el 17 de setembre de 2015 en este hemicicle.

Una de les primeres decisions que depenia únicament de solucions de caràcter administratiu va ser pagar les prestacions a més vençut, entre els dies 1 i 5 del mes següent, encara que en la pràctica, en este moment, se sol pagar els últims dies de cada mes.

En gener de 2016, amb el primer pressupost del Botànic, vam pujar les prestacions a màxims.
Per exemple, d'aquells 20 euros mensuals per a cures en l'entorn familiar, que els he posat abans com a exemple, van passar a 388,64 euros en el cas d'un grau 3.
En el cas d'un grau 3, nivell 2, passàvem a més de 800 euros.

Vam eliminar el copagament confiscatori en residències i centres diürns i vam incrementar fins 219 euros mensuals els diners de disposició personal, això que col·loquialment es coneix com a diners de butxaca.

I vam retornar les pagues extra injustament confiscades.
Molts iaios i iaies eixe any van poder tornar a fer estrenes en Nadal a les netes i nets.

Estes mesures van beneficiar a 1.
352 persones de centres de dia i 10.
210 de centres residencials de persones majors.

Pel que fa al sector de la diversitat funcional, 3.
026 persones usuàries de centres diürns i 2.
271 de residències es van beneficiar.
D'estes persones, més del huitanta per cent eren persones en situació de dependència.

El 31 de març del mateix any, 2016, a més es reparar una altra injustícia heretada, el pagament de tota la retroactivitat que es devia.
Eixe dia es va procedir al pagament de la retroactivitat pendent que, com he comentat abans, s'havia fraccionat i ajornat fins a 2019.
Es va fer un pagament de 28 milions d'euros, més tres milions a les persones hereves, que es va pagar al llarg de 2016.
En total, 31 milions.
Pagar, quan es tracta de reparar una injustícia, senyories.

Un altre eix fonamental que vam iniciar va ser la importància de la proximitat a la ciutadania i el rellevant paper del municipalisme en la gestió, que ens ha permés guanyar rapidesa i eficiència.

Una de les primeres accions, en este sentit, es va dur a terme amb el personal valorador.
Recorden que en 2015 hi havia 17 persones per a valorar tota la Comunitat Valenciana, recorden, 63.
000 persones: 5 per a la província d'Alacant, 2 per a la de Castelló i 10 per a la de València.
17 persones havien de valorar a 63.
000 persones, una xifra clarament insuficient, per no dir que era insultantment ridícula.
Per revertir i millorar esta situació, que és clau per a la tramitació de qualsevol expedient de dependència, es va dur a terme un pilotatge en la província d'Alacant, amb formació i dotació de recursos personals i econòmics.
A partir d'esta experiència, es va estendre a les altres dos províncies i el resultat és que, en 2020, el número de persones valoradores és de 802, un increment de 785 persones respecte de 2015; dit d'una altra manera, en cinc anys hem multiplicat per 47 el personal que fa les valoracions de dependència.

També s'han reforçat els serveis d'atenció primària.
Això ha permés als ajuntaments acostar l'atenció al veïnat, assumint la valoració i la tramitació dels expedients.
Així, s'ha passat de 145 municipis amb servei municipal d'atenció a la dependència a 226 serveis d'atenció primària que donen atenció a la totalitat de les persones en situació de dependència en tots els municipis.

Lògicament, a banda de la millora en processos administratius, en recursos econòmics i en dotacions de personal, també es va emprendre un canvi normatiu per formalitzar tota esta reestructuració i ampliar els drets.
Així, el 13 de juny de 2017, es va publicar el Decret 62/2017, de 19 de maig, que va incorporar novetats molt significatives i millores i, a més, actuàvem en dos nivells: per una banda, organitzant el sistema; per altra, millorant-lo i ampliant drets.

En el primer nivell, l'organitzatiu.
El procediment situa els ajuntaments, a través de l'atenció primària dels serveis socials, com el primer òrgan tramitador.
Ells elaboren l'informe social d'entorn i es garantix que tota la documentació està completa i correcta des de l'inici, el registren i tramiten.
El decret regula la xarxa pública de valoració que es durà a terme pels serveis socials d'atenció primària.

A banda, es manté un equip multidisciplinari, social i sanitari, de 14 persones valoradores dependents de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

S'establixen procediments independents i garantistes per a les resolucions de grau i el programa individual d'atenció, amb la finalitat d'agilitzar la tramitació.

Se simplifica el procediment en l'elaboració del PIA.
Si hi ha concordança entre les preferències de la sol·licitud i l'informe social d'entorn, s'emet automàticament la resolució, aprovant el PIA segons les preferències expressades per qui fa la petició.
En cas de discrepància, ahí sí és la comissió tècnica avaluadora la que decidix, amb criteris tècnics i objectius i amb un procediment contradictori.

En la millora del sistema, a més, en el segon nivell, el que se diu el nivell addicional de la comunitat autònoma, s'introduïx la prestació vinculada al servei de garantia com a les noves compatibilitats.
S'agilitza la llista d'espera i permet a la persona gaudir del servei amb major promptitud, perquè garantix la prestació vinculada al servei de garantia el cost de referència: 1.
850 euros en majors, 2.
350 en diversitat funcional; és l'equivalent a la plaça residencial, el cost de referència a la plaça residencial.
I tot això se garantix si no se disposa de plaça pública a menys de vint quilòmetres del domicili de la persona.

Però, a més, s'introduïxen, com a nivell addicional, les compatibilitats, com a nivell addicional perquè, com hem recordat, el Decret 20/2012, del govern del senyor Rajoy, va eliminar les compatibilitats en una de les múltiples retallades.
Per tant, ara, com a exemple, el servei d'ajuda a domicili és compatible amb un centre de dia o amb un centre ocupacional o una persona que en l'entorn familiar té una cuidadora pot compatibilitzar-ho amb la teleassistència i els recursos d'atenció diürna perquè, en este moment, comptant amb la teleassistència, es poden compatibilitzar fins a tres serveis.

En 2017 també es va iniciar el procés d'implantació del servei d'ajuda a domicili públic vinculat al sistema d'atenció a la dependència, inexistent en eixe moment en esta comunitat.
Érem dels pocs territoris que no teníem un sistema d'atenció a domicili vinculat al sistema d'atenció a la dependència.
Es va iniciar amb un pilotatge en cinc municipis: Aspe, Benifaió, Petrer, la Mancomunidad del Rincón de Ademuz i la Vall d'Uixó.
Actualment, ja hi ha 275 municipis i continuen incorporant-se més ajuntaments.
Amb este sistema es realitza una millora en la atenció i major i millor seguiment, es crea ocupació estable i no deslocalitzable, s'enfortix el treball local de les cures i se professionalitza el servei i, el que és més important, s'atén les persones, en particular 2.
022 persones, segons les últimes dades de febrer, 2.
022 front a 0, perquè recorde que este servei no s'havia desenvolupat mai durant els anys de govern del Partit Popular.

Si important ha sigut posar ordre en un sistema que no solucionava les necessitats socials més imperioses, també ho ha sigut la creació i impuls de noves figures professionals, com la dels assistents personals i els serveis de promoció de l'autonomia personal.
En concret, va ser la instrucció de la prestació d'assistència personal, de data 15 de gener de 2019, que va agilitzar la resolució, en millorar els tràmits per a l'acreditació de les persones assistents personals.

També es permet resoldre una prestació d'assistència personal sense haver contractat encara el servei, condicionat el pagament a l'aportació del corresponent contracte o precontracte.
Això anima les persones a sol·licitar eixe recurs, en contractar després de tindre la resolució notificada.

L'import màxim de la prestació, en estos casos, iguala, novament, el cost de referència per al servei d'atenció residencial de diversitat funcional, marcat en els pressupostos de la Generalitat.
En l'actualitat, el màxim és de 2.
350 euros.

En eixe sentit, hem passat de 4 persones assistents personals que hi havia en 2015 a les 53 en 2020 i a les quals cal sumar les 63 que actualment estan en tràmit, amb la qual cosa en seran 112 més que les que hi havia abans; multiplicarem per 28 quan estiguen resoltes.

I, a més, hem introduït en el sistema una nova figura professional que ja coneixen, la PATI, persona d'assistència terapèutica infantil per a l'assistent personal per a xiquets i xiquetes i joves menors d'edat.
Es tracta d'un recurs pioner a Espanya i és un nivell addicional de protecció que existix a la Comunitat Valenciana.
Té, com a objectiu específic, impulsar totes les capacitats, fortaleses de la infància, millorant habilitats i fomentant la integració i rehabilitació de les condicions neurofísiques, així com procurant un futur projecte de vida independent, tot això sota un prisma bioètic que enfortisca, de manera substancial, el seu projecte vital.
Es garantix l'interés superior del xiquet o la xiqueta, el dret fonamental a l'educació i inclusió social i la plena autogestió i capacitat de decidir de forma autònoma.
Esta mesura es va posar en marxa a través de la instrucció de 20 de gener de 2020.
Ara estem treballant modificant el Decret 62/2017, perquè forme part del catàleg de prestacions del sistema de dependència de la Comunitat Valenciana a través del decret.

D'altra banda, a més, hem volgut reconéixer la tasca duta a terme per les cuidadores familiars -i dic cuidadores, en femení, perquè són dones en la immensa majoria-, impulsant el seu reconeixement professional a través d'una qualificació professional.
Per això, el 28 de gener de 2019 es va signar un acord entre la vicepresidència, la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport i la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball pel qual s'establix un pla d'actuació dirigit a acreditar la professionalitat de les persones cuidadores en l'entorn familiar, facilitant així una possible integració en el mercat laboral i reconeixent el seu treball.
A data de 28 de febrer, 2.
445 persones s'han inscrit en el cens elaborat a l'efecte, de les quals 2.
138 reunixen els requisits per a participar en els cursos convocats.

Senyories, estem vivint un any molt dur, un any de molt de dolor, de restriccions, de malaltia, de mort, un any que no oblidarem mai i que està posant de relleu que som molt vulnerables.
I, precisament, per eixa vulnerabilitat, estem veient que un sistema públic de protecció social és essencial, que les activitats vinculades a la criança i les cures no es poden detindre mai.
Per això, crec que totes i tots podem estar molt orgulloses i orgullosos perquè el sistema valencià de la dependència no s'ha ressentit durant la pandèmia; tot el contrari, s'ha mostrat perfectament capaç de fer front a un desafiament de gran magnitud, com esta pandèmia que estem vivint.
Així s'ha reconegut en el dictamen de l'Associació de Directors i Gerents de Serveis Socials.
Cite literalment: «La intervención de la Comunidad Valenciana en este año aciago 2020, por razones COVID-19, ha sido extraordinaria, además de prueba evidente para el resto de comunidades de que se puede dar una adecuada respuesta a las situaciones de dependencia, incluso en las condiciones más adversas ».

Tots els indicadors del sistema mostren bons resultats.
El número de persones ateses s'ha incrementat en un 15 %.
La mitjana de l'estat és del 0,8 %.
Per tant, tenim un avantatge de 14,2 % sobre la mitjana estatal.

Les valoracions s'han incrementat en un 11,88 %.
La mitjana d'Espanya és -1,51 %, en negatiu.
Per tant, una diferència de 13,39 % d'avantatge de la Comunitat Valenciana respecte de la mitjana estatal.

El número de persones amb dret a prestació s'ha incrementat en un 12 %.
La mitjana de l'estat és de -2,06 %, dos punts en negatiu.
Un avantatge del 14,06 % de la Comunitat Valenciana.

Des del mes de març i durant els mesos més durs del primer estat d'alarma, març, abril i maig, es gestionaren 7.
399 expedients, una xifra superior a la del mateix període del 2019, amb 6.
950 expedients.
És a dir, que durant el confinament no només no baixaven les resolucions i la tramitació d'expedients, sinó que augmentaren respecte de l'any anterior, la qual cosa també és una demostració que el teletreball no ha perjudicat, sinó, al contrari, ha millorat les xifres de la gestió.
I és també una mostra de la gran professionalitat de les empleades i empleats públics, tant de la direcció general d'atenció primària i autonomia personal de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives com dels diferents serveis municipals, que han demostrat que no hi ha pandèmia que siga capaç de parar el treball ben fet i això ja ho saben, senyories, malgrat ser una de les comunitats que estem a la cua en la ràtio de treballadores i treballadors públics per habitant i, per tant, és doblement encomiable el treball que han fet els nostres funcionaris i funcionàries públiques.

Les dades de la Comunitat Valenciana durant este últim any són molt significatives.
Des de l'inici de la pandèmia, el fons per al sistema de la dependència s'ha incrementat respecte del pressupost inicial en 79,5 milions d'euros.
Durant l'any passat, només la Comunitat Valenciana, Canàries i Astúries varen augmentar el número de persones valorades i reconegudes en situació de dependència i augmentar, al mateix temps, el número de persones ateses.

La Comunitat Valenciana ha augmentat en 12.
378 les persones amb dret a prestació, al mateix temps que augmentava en 13.
862 el número de persones que reben una prestació o servici.
Són unes xifres destacables, si les comparem amb la mitjana d'Espanya, on s'han reduït en 28.
564 el número de persones reconegudes com a dependents i ha augmentat únicament en 9.
047 el número de persones ateses.

El percentatge de persones valorades a la Comunitat Valenciana durant 2020 s'ha incrementat un 11,88 %, mentre que a la majoria de l'estat ha caigut en xifres negatives.
Si ampliem la mirada als últims cinc anys, hem passat de 8.
623 valoracions de 2014 a 38.
773 en 2019 i a 39.
318 en 2020, l'any de la pandèmia.

El resultat de tot este treball és que, segons les dades corresponents al mes de febrer -esta que tenen ací encara no és la de març, no hem tancat encara el mes de març; és el mes de febrer-, en este moment, hi ha 104.
331 valencianes i valencians que estan dins del sistema, el major número de persones beneficiàries al nostre territori des de l'aprovació de la llei, al desembre del 2006.
En cinc anys, hi ha 62.
669 noves beneficiàries; però, en realitat, s'han resolt positivament 121.
354 expedients, pràcticament el doble d'expedients del que ha sigut el creixement de persones beneficiàries.

La llista d'espera oficial de què parlava abans -per cert, ara només hi ha una llista d'espera; ja no hi ha llista en A i llista en B- s'ha reduït un 58,67 %, passant de 46.
496 a 19.
217.
Si comptem les xifres reals, és a dir, sumant la llista en B, eixes 63.
000 persones que estaven esperant, realment la reducció és de dos terceres parts i hem multiplicat per 2,4 les persones que estan dintre del sistema.
Si som capaços de mantindre este ritme d'atenció, és possible acabar en tretze mesos amb les sol·licituds pendents.
Això també és possible per l'agilitat en la tramitació dels expedients.
En 2015 em vaig marcar com a objectiu en esta cambra tramitar 1.
250 expedients al mes -ho tenen en el diari de sessions-; en este moment, el número de tramitacions està arribant als tres mil, més del doble de l'objectiu marcat.
I una altra dada molt important, 219 dels municipis del nostre territori, el 40 %, ja resolen dins del termini de sis mesos que marca la llei; sis mesos, enfront dels quatre anys i mig de 2015.

El número de sol·licituds, senyories, també ha anat augmentant.
Hem passat de 10.
287 en 2014 a 43.
769 en 2019.
Hem multiplicat per quatre les sol·licituds.
Certament, 2020, el número van ser 31.
238 tenint en compte l'efecte del confinament dels mesos de març, abril i maig que ha comportat una reducció de la corba ascendent de la demanda d'atenció a la dependència, la qual cosa també -i ja avance- pot suposar un repunt de sol·licituds en este moment.

Una altra de les actuacions que signifiquen posar ordre, regularitzar i organitzar el sistema per a millorar-lo és l'aplicació de la investigació i el desenvolupament de tècniques com la implantació de la teoria dels cinc zeros: zero errors, zero papers, zero llistes d'espera, zero stock, zero avaries, i la teoria de les cinc esses: classificació, ordre, neteja, estandardització i disciplina, junt a la creació d'un grup especial operatiu de funcionàries i funcionaris que treballa perquè la diligència en la resolució siga molt més efectiva i cada dia millore.
Per això s'ha pogut passar, a finals de l'any 2020, de 100 resolucions diàries a 150.

Senyories, tot este nou escenari seria impensable sense l'increment de la inversió que ha anat aparellada a estes xifres.
En 2014 la inversió pressupostària era de 429,5 milions d'euros, mentre que en 2020 l'estimació és de 907,9 milions, dels quals l'aportació del Consell és de 798,7, un 88 %, mentre que l'aportació del Govern d'Espanya és de 109,1 milions d'euros, és a dir, un 12 %, encara que, conforme a llei i com saben, hauria de ser la mitat, situació que les seues senyories coneixen perfectament perquè l'hem reivindicat en reiterades ocasions i seguirem reivindicant fins aconseguir el seu compliment.

Senyories, anem a continuar avançant en eixa direcció i assumint nous reptes de futur per a millorar el sistema.
Fa uns mesos aprovàrem un pressupost que, amb el seu increment en relació al de 2020, ens permetrà avançar en la dimensió desinstitucionalitzadora del nostre sistema de dependència amb programes com Cuidem, per a aprofundir en una atenció domiciliaria, integral i moderna i una intervenció integral, assistencial, preventiva, rehabilitadora i psicoeducativa multidisciplinar i comunitària que compren l'atenció de caràcter domèstic, psicosocial, educatiu i personal.
Tot açò amb l'objectiu d'evitar la institucionalització, el deteriorament cognitiu, els trastorns psíquics, solucionar la soledat no desitjada i assegurar el benestar emocional.

En 2015, com que no teníem servei d'ajuda a domicili perquè no s'havia implantat, els programes «Menjar a casa » i «Major a casa » implicaven una inversió de 6,4 milions d'euros.
En el pressupost de 2021 figuren 31,3 milions d'euros, 25,3 del servei a domicili més 4,4 de programes «Menjar a casa » i 1,6 de «Major a casa », un increment del 390 %.
És a dir, destinem cinc vegades més a allò referit a les cures a domicili i el sistema d'atenció a les persones en la seua casa per professionals de les cures a domicili per evitar la institucionalització o almenys ajornar-la el màxim temps possible.

Així les persones poden estar en el seu àmbit conegut de seguretat, de confort familiar, el màxim temps possible i un recurs residencial serà sempre l'última ràtio, quan ja no siga possible amb recursos d'autonomia personal.

També tenim previst el reforç dels equips d'atenció als centres residencials.
El pressupost de 2021 contempla una millora de les ràtios de les residències públiques de persones majors amb la contractació de 130 persones d'atenció directa a les persones usuàries i també el pla de xoc amb la incorporació de 369 professionals, per fer front a la situació de la pandèmia, de febrer a setembre.
Estes persones es distribuixen en centres de persones majors, de diversitat funcional i d'infants.

En conclusió, senyories, portem cinc anys de recuperació de drets perduts i de reconeixement de nous drets, cinc anys consolidant un sistema en què la gent confia, cinc anys rescatant persones.
Enguany seguirem treballant en eixe sentit, com en la millora del servei d'ajuda a domicili de forma interdisciplinària, comunitària i moderna.
Afegirem la teleassistència avançada, que dona suport dins dels domicilis, a l'entorn, amb alarmes, amb connexions a policia i sistemes de serveis socials i sanitaris; així com sensors de caigudes, foc i aigua i, de vital importància, els geolocalitzadors per a persones que amb la seua patologia neurodegenerativa es desorienten i es perden.

Seguirem treballant per arribar a una societat on les cures a les persones tinguen un paper central en les polítiques públiques, on l'economia de les tres ces: criar, cuidar i curar, tinga el reconeixement que la seua dimensió ha demostrat en esta pandèmia.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Bueno, tras la exposición de la vicepresidenta, abriremos un turno de palabra de los grupos comenzando por la portavoz del Grupo Parlamentario Vox, Rebeca Serna.

Tiene la palabra por un tiempo máximo de 3 minutos.
Cuando quiera.
(Veus) 3 minutos, sí.

La senyora Serna Rosell:

Vale.
Pues, muchas gracias, presidenta.

Vicepresidenta, señora Oltra, muchas gracias por su exposición.

Y, bueno, sí que quería comentarle algunas cosas.
Nos hablaba usted de cómo, desde el gobierno del Botànic, se apostó por el municipalismo para implicar a los ayuntamientos en la valoración y la tramitación de los expedientes de dependencia.
Pero, bueno, en el informe anual del Síndic de Greuges, con datos referentes a 2019, nos habla de que esta descentralización de la tramitación de los expedientes de dependencia, pues, ha supuesto un poco de problema por una falta de coordinación entre las entidades locales y lo que es la conselleria.

Literalmente, le puedo leer: «que la descentralización de la tramitación de los expedientes de dependencia hizo asumir a los ayuntamientos una carga de trabajo para la que no estaban preparados y en muchos casos siguen sin estarlo, a pesar de los incrementos de medios personales y materiales producidos por el aumento de las subvenciones de la conselleria ».
Pues, si luego puede explicar esto un poquito.

También nos hablaba de que esto también supondría una agilización en la tramitación de los programas individuales de atención para que, si hay alguna preferencia por estas personas, pues, esta preferencia se agilizara.
También en este informe del Síndic de Greuges nos habla de que se ha detectado un problema y es que cuando una persona solicita un cambio, pues a lo mejor tiene aprobada una prestación con un cuidador no profesional y quiere cambiarla a un servicio de ayuda a domicilio, esto supone mucho retraso y que muchas veces le ocasiona una pérdida o, mejor dicho, un atraso importante donde puede estar a lo mejor hasta seis meses sin cobrar esa prestación a la que tiene derecho en el caso de que quiera cambiar un tipo de prestación por otro.

Sí.
También le quería… Bueno, vamos a ver, habla de que se han agilizado mucho las listas de espera, pero a ver si estos datos son correctos, si me lo puede usted decir, son datos de la Asociación Estatal de Directores y Gerentes de Servicios Sociales.
El tiempo medio de tramitación de expedientes de dependencia desde la solicitud hasta la resolución de la prestación en la Comunidad Valenciana es de 536 días, casi año y medio.

Otro dato es que en 2020 murieron casi cinco mil personas sin recibir la ayuda solicitada, incluso sin haber sido valorada.
Más o menos la mitad serían ya dependientes con derechos y la otra mitad pendientes de una valoración de sus necesidades.
Si este dato me lo puede confirmar, porque esto colocaría a la Comunidad Valenciana en la cuarta región española donde más personas fallecen sin haber visto aprobada su prestación por dependencia.

Pues, como se acaba el tiempo, muchas gracias.
Luego, pues, puedo comentar algunas otras cosas.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Es el turno ahora de la portavoz del Grupo Parlamentario Ciudadanos, Cristina Gabarda.
Tiene un tiempo máximo de 3 minutos.

Un momento.
(Se sent una veu que diu: «Tiene que registrarse, tiene que registrarse primero.
Presidenta, primero registrarse »)

¿Se ha registrado?
(Veus) Pues, a lo mejor en el otro, ¿no?
Dime.
(Veus) ¿Tampoco?
(Se sent una veu que diu: «Hay que registrarse.
Registrarse y luego darle »)

Ahora, ¿no?

La senyora Gabarda Ortín:

Gracias.
Venga.

La senyora presidenta:

Cuando quiera.

La senyora Gabarda Ortín:

Bueno, hoy estamos aquí para hablar de un tema muy importante para muchísimos valencianos.
Y hoy es un magnífico día y quiero aprovecharlo como madre y como política para reivindicar los derechos de las personas con TEA, para visibilizar al colectivo y para concienciar a la sociedad de los recursos que se necesitan para conseguir la verdadera inclusión de las personas con TEA, pues, porque el día 2 de abril se celebra del Día Mundial del TEA.
Creo que hoy tenía que recordarlo.

13.
381 valencianos dependientes en listas de espera en diciembre de 2020, en comparación con el 2019 se ha reducido esa lista de espera en casi 1.
500 personas, pero aún sigue siendo una auténtica salvajada.
Un total de 102.
104 personas cobraban en diciembre de 2020 alguna ayuda a dependencia en la Comunidad Valenciana.
Hoy usted nos ha trasladado los datos a fecha de finales de febrero -me había preparado con los datos de diciembre que creo que son más o menos igual de significativos- es una cifra buena pero aun así falta mucho por hacer.
Es un avance y no vamos a negar que usted ha aumentado las personas y los potenciales beneficiarios, pero hay que seguir avanzando.

Cada vez son más las personas que solicitan algunas de estas prestaciones, lo que provoca una sobrecarga de trabajo de los servicios que tramitan estas solicitudes, que en ocasiones no se han visto acompañados de un incremento de medios personales que se destinan para solucionar o tramitar estos expedientes.

Por lo tanto, señora Oltra, ¿cuál ha sido su balance de gestión?
Por mucho que se ha avanzado, retrasos tanto en la valoración del grado de dependencia, las ampliaciones o modificaciones de PIA como en las resoluciones de expedientes y en el pago de las cuantías resueltas, que también llevamos retraso.
Y, si hablamos de discapacidad, retrasos en los plazos establecidos también para valoración y resolución de expedientes.

La mayoría de los ciudadanos que acudieron al Síndic de Greuges plantearon quejas por los retrasos en conseguir los derechos o prestaciones que les reconocen las leyes, según se desprende la memoria de 2019.
Los plazos se exceden de forma escandalosa en asuntos tan básicos como la renta valenciana de inclusión, vivienda, atención a la discapacidad o a la dependencia.
Los más vulnerables, por desgracia, siguen pagando los platos rotos de una administración que no cuenta con los recursos necesarios para solucionar y solventar los problemas de las personas que más lo necesitan.

La descentralización de la tramitación de los expedientes de dependencia que se hizo en los ayuntamientos, hasta 2019 no grababan expedientes, a partir de 2019 empezaron a grabar los expedientes y empezó a agilizarse todo.
Pero en muchos casos los ayuntamientos no tienen al personal necesario para poder, estos incrementos de solicitudes, llevarlos a buen puerto…

La senyora presidenta:

Señoría.

La senyora Gabarda Ortín:

…en el tiempo establecido, como ocurre por ejemplo en Valencia o en Gandía, que son unos casos que están superando los 16 meses en la valoración, pese a tratarse de un procedimiento considerado de emergencia ciudadana.
16 meses esperando a la valoración frente a los tres, máximo, que corresponderían por ley.
Y ya no hablamos de la resolución de los expedientes, que la ley indica que será en un plazo máximo de seis meses.

La senyora presidenta:

Señoría, finalice.

La senyora Gabarda Ortín:

Vale.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

En el segundo turno, pues, vale.

A continuación, tendrá la palabra por un tiempo máximo de 3 minutos la portavoz del partido…

La senyora Bastidas Bono:

Sí.
Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Oltra, buenas tardes.

La verdad es que nosotros esperábamos que también hablara de otros dependientes, que son los dependientes en las residencias.
Porque mientras atravesábamos los momentos más duros, mientras morían más de mil personas, más de mil quinientos contagiados; mientras se morían sin recibir, por falta de gestión, sus vacunas; usted estaba desaparecida.
Desaparecida mientras morían 17 residentes al día en nuestra comunitat.

Pero, no, usted ha venido, incomprensiblemente usted sigue en su puesto, y ha venido a lo que sabe hacer, a hacer autoloa, autobombo de su gestión y a reivindicarse, cuando sus palabras y sus resultados le han hecho caer en el más absoluto descrédito.

Pero, usted, ha quedado medianamente clara una cosa una vez más, después de escucharla, es que usted necesita al Partido Popular para subsistir.
Porque usted intenta una vez más, a la desesperada, comparar cifras y gestión con el Partido Popular, pero yo ya dudo que ni eso la puede salvar, señora Oltra.

Nos ha hablado de las personas incluidas en el sistema a fecha de hoy y el incremento que ha habido en estos últimos meses tan duros.
Y no seré yo la que se lo niegue, así es.
Pero hay que decir toda la verdad, porque no decir toda la verdad supone en muchos casos mentir.
Y por mucho que se repita una y mil veces una mentira nunca dejará de ser una mentira.

Usted acaba de decir que según el Imserso hay 13.
869 personas más en el sistema, pero no dice que el 78 % de esas nuevas prestaciones son de cuidados familiares.
Es decir, usted, que sigue incumpliendo la ley, ha conseguido, usted solita, que estemos 30 puntos por encima de la media nacional.
Cuando usted llegó en el 2015 al gobierno, era del 44,78 % y ahora es del 60,71 %.
Desde que usted está en el gobierno se han incrementado ese tipo de prestaciones el 75 %.
Somos el máximo exponente de la dependencia low cost en España.
Gracias, señora Oltra.

Pero sigamos.
Usted, que habla tanto de desinstitucionalización, tiene la teleasistencia, que supone un 4,46 %, muy lejos de la media.
Está usted a 14 puntos.
Por no hablar de que es una de las más caras.

Del servicio de ayuda a domicilio, que usted tiene, 1,78 %.
La media es del 17,84 %.
Estamos a 16 puntos de España.

Los centros de noche.
No ha dicho nada.
Por ejemplo, usted anunció, como tantas veces hace, hace cinco meses el centro de Malilla, pero no se sabe nada después de la cesión del solar.
Y la figura del asistente personal, también muy lejos de la media nacional.

Por si vamos también a otro de los grandes problemas, la lista de espera, tampoco sale bien parada: 430 días de media; en la Comunidad Valenciana, 517.
Usted habla de 13 meses; el informe habla de 18 meses.
Como para creerla, como para creerla.

Y también le recordaré que tampoco hay tanto motivo para la alaraca.
Estamos por debajo de la media en gasto público por dependiente atendido en la Comunidad Valenciana.
Y no solo eso, lleva rebajándose gasto público en los últimos cuatro años y gasta justo la mitad que el Partido Popular en el peor año de la crisis.

Y en los datos positivos coincido con usted, pero ha sido fundamentalmente gracias a la labor de los ayuntamientos.
Vaya por delante mi reconocimiento a todos ellos.

Y echo en falta -y con esto acabo, presidenta- que nos explique por qué usted no ha votado a favor del plan de choque en la comisión interterritorial.
No sé si usted no está muy de acuerdo con los…, un millón que nos corresponde y si usted ha protestado por ello.

Así que usted tiene grandes carencias en el sistema.
Es verdad que ese presupuesto incrementado debe ir, desde nuestro punto de vista, para reducir las listas de espera y los tiempos de espera, y para que esos más de treinta y cuatro mil valencianos que están desatendidos actualmente puedan salir de esa situación y que puedan crearse 2.
500 empleos.
Esa es la prioridad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Es el turno ahora del Grupo Parlamentario Unides Podem.
Su portavoz, Irene Gómez, tiene la palabra.

Cuando quiera.

La senyora Gómez Santos:

Buenas tardes, señora vicepresidenta y consellera.

Muchas gracias por comparecer hoy aquí para hablarnos del sistema de la dependencia.

Quería aprovechar el momento para hacer presente que hoy, 30 de marzo, es el día internacional de los derechos de las trabajadoras del hogar y de cuidados.
Un colectivo de mujeres que se dedican al cuidado de personas…, que también se dedican al cuidado de personas en situación de dependencia.

Dicho esto, respecto a lo usted nos ha informado, señora vicepresidenta, 31 millones de euros adeudados a las personas más necesitadas por un sistema creado por el PP.
Un sistema de aplazamiento de derechos para las personas con discapacidad, 31 millones.
Una antigua deuda del PP a la que tuvo que hacer frente el gobierno del Botànic en 2016.

Recortes… recortes y más recortes, como bien dice usted, señora vicepresidenta y consellera, con el gobierno de Mariano Rajoy, en 2012, con leyes que restringían derechos relacionados a la dependencia, tales como la supresión de compatibilidades entre servicios, la disminución de servicios como la ayuda a domicilio, la supresión de la cotización pública de los cuidadores o cuidadoras, familiares, entre otros.

Y a eso se añadía, desde el gobierno valenciano del PP en aquellos años, más reducción de los montos de las prestaciones, llegando incluso a percibirse 20 euros por cuidar a un familiar.
Algo inaudito.
También se añadía el copago confiscatorio en centros de día, residenciales o el cobro de 14 cuotas en lugar de 12 en las residencias y centros de día, como bien nos ha informado la señora Oltra.

Todo un sistema que generaba en el ámbito de la dependencia desigualdades y mostraba un claro irrespeto y no la consideración hacia las personas que más necesitan de la Administración pública, que más necesitan de los servicios públicos para vivir una vida digna.

Respecto a las listas de espera, en 2015 ya nos informó que usted y su equipo se hicieron cargo de 63.
000 personas que estaban esperando la prestación del servicio del sistema de autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia.
En las listas oficiales, casi 46.
500, pero en los cajones 17.
000 solicitudes sin registrar.
Una vergüenza.

Vemos con ilusión, señora Oltra, y esperanza que sí se puede mejorar cuando hay voluntad política.
Se ha puesto en orden un sistema que ciertamente no solucionaba las necesidades sociales más urgentes y ello lo agradece la ciudadanía, señora vicepresidenta.
Mi grupo parlamentario, Unides Podem, siempre estará a vuestro lado para mejorar la vida de las personas.

Muchas gracias a usted y a su equipo por tan titánico esfuerzo en su gestión.
Gracias.

La senyora presidenta:

Es el turno ahora del portavoz de Compromís, Carles Esteve.

El senyor Esteve Aparicio:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyora vicepresidenta.

Torne a dir-li-ho, també pel format, perquè jo crec que és important, eh?
, encara que parega una cosa que passa molt desapercebuda, el fet de poder vore l'exposició també al temps que la va explicant jo crec que fa un poc d'ajuda i dona un poc una idea més pedagògica d'allò que estem parlant que no és poca cosa.

Jo crec que la dependència i l'autonomia personal és una d'estes coses, d'estes gestions del dia a dia d'un govern que ens ajuda molt a diferenciar entre formes de governar i formes de fer.
I quan parle de formes de governar, parle de prioritzar.
Perquè al final el que fa un govern bàsicament és prioritzar.
Tant de bo tinguérem diners, tant de bo tinguérem capacitat de fer-ho tot, però no és així i cal prioritzar.

Per açò, encara que a alguns els moleste jo crec que és important comparar, comparar el que fan els diferents governs.
Perquè ahí està la possibilitat de decidir que tenim la ciutadania, no?
, de dir jo preferisc un govern que prioritze açò o açò altre.

I per això vull tornar a repetir algunes de les xifres que vosté ha comentat.
Perquè parlem que tenim 14 anys des de l'aprovació de la llei de la dependència y promoció de l'autonomia personal.
Fins a 2015, ací en la nostra autonomia va haver nou anys de gestió del Partit Popular i després, cinc anys del Botànic.
En els nou anys del Partit Popular, 63.
000 persones en la llista d'espera, com vosté ha dit, en caixa A i caixa B -açò dels caixes B en el PP sembla que va molt junt sempre-.
I 19.
000 persones a dia de hui, en este moment de gestió del Botànic.

El temps de resolució.
Estem parlant de 54 mesos de mitjana quan entra el Botànic.
I ara parlem que pràcticament el 50 %, pràcticament la mitat dels municipis resolen dins del termini de sis mesos.

Les persones valorants, que sembla baladí -ara parlarem també d'açò-, passem de 17 a 802 persones.
Açò és una declaració d'intencions i priorització molt clara, i que parla molt que s'entén també este dispositiu, este sistema de la dependència i l'autonomia personal com un pla d'ocupació també i, de fet, vosté ha parlat de la qualificació professional reconeguda, etcètera i de la creació de fins a 15.
000 llocs de treball directe en este sistema.

I, per últim, la xifra jo crec que més espectacular, que és la de persones dins del sistema: heretem 43.
000 -no arriba- i ara estem parlant de 104.
000, 61.
664 en els cinc anys de Botànic.
Quasi en la mitat de temps, més d'un 50 % més.

I especialment en unes condicions molt complicades.
Amb un infrafinançament en què l'estat només fa una aportació del 12 % quan li pertoca el 50 %.
I vosté ho ha dit i és important, som la segona autonomia amb menys ràtio de funcionariat.
Açò no és ninguna tonteria.
Açò és molt important.
I quan algú parla d'aprimar l'administració pública, el que està parlant és d'aprimar la capacitat que tenim de gestionar la dependència i l'autonomia personal.

Com diem, governar és establir prioritats.
Quan més falta fa un govern és quan ve una crisi, i ara en tenim una i podem comparar amb el que va passar en 2011.
En els anys pitjors de la crisi açò és el que va passar amb la dependència i amb l'autonomia personal amb el Partit Popular: no entrava gent en el sistema.
No entrava gent en el sistema.
Per què?
Perquè Mariano Rajoy digué aquelles paraules: «La dependència no és viable ».

I vaig a acabar, perquè una cosa que he aprés des que soc diputat és que la xifra que més ens ha d'importar és el que queda per fer.
I això ho diu el dictamen de l'associació de directors -acabe de seguida, senyora presidenta-, diu: «De continuar el ritmo de atenciones de los últimos tres años, la Comunidad Valenciana podría estar en condiciones de acabar con su tasa de desatendidos.
En apenas un año ».
Se me posen els pèls de punta de pensar que este govern, esta legislatura puga arribar a la plena atenció.

Moltes gràcies i endavant en la feina.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, y para finalizar este primer turno de palabra de los grupos, intervendrá la portavoz del Grupo Socialista de manera telemática, Laura Soler.
Un momento.

¿Nos escucha?

La senyora Soler Azorín:

Sí.

La senyora presidenta:

Cuando quiera.

La senyora Soler Azorín:

Bona vesprada.

Espere que siga de les últimes voltes que estiga telemàticament… (Algú diu: «Ai!
») ¿Se escolta?

La senyora presidenta:

Sí, sí, sí.

La senyora Soler Azorín:

Disculpeu.

I volia començar dient que la catedràtica Adela Cortina diu que tot això que no es nomena no existeix i per això vull recalcar el fet de l'autonomia personal.

Crec que cal continuar la senda que estem posant en marxa des del govern del Botànic de la llei d'autonomia personal, perquè s'han passat de 4 assistents personals en 2015 a 53 al 2020 i 63 més que estan en tràmit.
El que vol dir que s'ha multiplicat per 28.

Insistisc molt perquè crec que és fonamental continuar en eixa senda de l'autonomia i de l'autodeterminació de moltíssima gent que ho necessitem.
I ho dic des del privilegi que tinc de poder estar ací i poder fer ús d'eixa part de la llei per a tota la gent que no té eixa oportunitat.
Crec que és molt, molt, molt important.
Sense oblidar, per suposat, als depenents.
Per això em sembla fonamental -i ho he dir ben alt i ben clar- la figura que es va posar en marxa de forma pionera en la Comunitat Valenciana del PATI.

Perquè és fonamental que des de xicotets i joves les persones amb algun tipus de discapacitat i/o dependència puguen adquirir tot tipus d'habilitats per tindre autodeterminació i capacitat de decisió per a, després, poder ser realment autònoms.
I crec que eixa figura és fonamental.
Per això, des d'ací, el meu reconeixement i tot el treball que faça falta per a continuar en eixa senda.
Crec que eixe és el camí.

Per una altra banda, també m'agradaria reconéixer que s'ha incrementat un 12 % les persones valorades en la Comunitat Valenciana, malgrat la situació pandèmica que hem viscut.
I és molt d'agrair perquè la vulnerabilitat de les persones ha sigut molt més gran i, per tant, és molt més necessari que mai que s'haja fet eixe esforç, perquè es necessitava més que mai.

Després, m'agradaria també assenyalar la importància… -un segon- dels fons que s'han destinat a la dependència, que s'han augmentat en quasi 80 milions d'euros, perquè fa molta falta.
I tots els diners que es destinen en les persones més vulnerables són necessaris.
Sabem que sempre faltarà i en farien falta encara més, però anem en el camí.

M'agradaria dir que és ben cert que hi ha molta més gent en el sistema.
Encara necessitem més, i ho sabem, i continuarem treballant en això.
Però m'agradaria terminar com sempre, ja sabeu que soc filòloga i no ho puc evitar, amb una frase literària de Frida Kahlo -que tenia, a més, una discapacitat- i ella dia sempre que «pies para que os quiero si tengo alas para volar ».
Doncs això dic jo, ara no podem volar a altres llocs, però sí podem volar per a aconseguir que la gent aconseguisca els seus somnis i tinga llibertat de decidir.
I la forma és…

La senyora presidenta:

Tiene que finalizar, señoría.

La senyora Soler Azorín:

…donar estes oportunitats.
Per tant, agrair l'esforç, sabem que encara falta més, que hem de volar més alt, però entre tots ho aconseguirem, i ho agraïm que el govern de la Generalitat, presidit per Ximo Puig, ho faça.

Moltes gràcies, senyora vicepresidenta, i li agraïsc molt que es facen compareixences com aquesta.
Gràcies de veritat.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, es el turno de la vicepresidenta para contestar a todas las cuestiones planteadas.
Cuando quiera.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Val.
Moltes gràcies.

Gràcies a les seues senyories per les seues intervencions, especialment tant pels grups que donen recolzament al govern, també a la resta de grups de l'oposició.
Seguiré un poc l'ordre pel qual han parlat.

A vore, el tema del municipalisme que deia vosté, senyora Serna.
Mire, és de veres que el canvi no ha sigut fàcil.
Començàrem en l'any 2016 en la província d'Alacant, entre altres coses perquè, com els he contat, en entrar en la conselleria teníem una cessió il·legal de treballadors en la conselleria, la qual cosa s'havia de solucionar, ens deixava sense persones valoradores en la província d'Alacant.
I per l'acabament de l'encomana, per un costat, perquè no seguisquen engreixant la cessió il·legal de treballadors que ens vam trobar i que la inspecció de treball ens va posar de relleu en juliol de 2015.

Per tant, començàrem en la província d'Alacant també perquè era la província que més llista d'espera i més carències tenia, i òbviament el vam pilotar, no?
Sempre en esta en esta conselleria el que hem intentat és no voler abarcar massa i anar provant i després implantant en altres llocs, no?
I aixina ho férem desde luego en una qüestió que era important, que no estàvem muntant un sistema de zero, teníem molts problemes, moltes persones en espera, 63.
000, poques persones en el sistema, 41.
000, i molts problemes de cessió il·legal de treballadors, no teníem valoradors, no teníem un sistema.
Aleshores decidim començar per la província d'Alacant.
Eixe any, òbviament, va a haver de formar a les persones per a valorar-les, formar a les persones dels serveis.
En aquell moment serveis socials municipals o serveis socials generals, en este moment serveis socials d'atenció primària.
Damunt teníem unes plantilles molt magres en els ajuntaments.
I tot això, bé, s'havia d'acompanyar d'altres mesures que ara li aniré contant.

Tinga en compte que en aquell moment la ràtio de persones per cada professional en els serveis socials, aleshores generals, ara d'atenció primària, era de pràcticament 13.
000 persones.
Una persona professional en un municipi havia d'atendre 13.
000 persones de mitjana.

En 2016, quan comencem a implementar este sistema en la província d'Alacant, ja la ràtio baixa a 7.
338.
En 2017, a 3.
211.
En 2018, a 2.
850.
En el 2019, a 2.
505.
En el 2020, a 2.
181.
I en el 2021, quan posem en marxa el contracte-programa, la ràtio de professionals era de 1.
553.
Haurem passat de pràcticament 13.
000 persones a 1.
500 per cada professional.
Això vol dir, òbviament, que s'ha multiplicat el personal.
Dels 353 professionals que hi havia al 2015 als 2.
604 que hi haurà, finançats per la Generalitat, estos són els que són finançats per la Generalitat, a banda hi ha municipis que contracten a banda o tenen personal a banda d'este, però finançat per la Generalitat passarem de 353 a 2.
604 en el vint-i-un; en el vint, 1.
956.
Hem multiplicat per cinc les plantilles i quan acabem de tindre-ho tot implementat, òbviament, bé, doncs el pulmó que ara té el sistema d'atenció primària de serveis socials és com del cel a la terra del quinze a ara.
Això ha suposat que si en el 2015 hi havia una inversió en personal de 9,6 milions amb el Partit Popular, enguany, en el vint-i-un, són 57,2 milions.
Per tant, hem multiplicat per sis les plantilles.

I és de veres que hi va haver, òbviament, angoixa, no només en els municipis, també nosaltres, que estàvem, bé, emprenent una tasca molt important, angoixa va haver, que també va arribar al síndic.
I eixes dades que vosté a més planteja venen arrossegades sobretot dels anys setze, desset i divuit, que és quan es produïx la implementació, el setze en Alacant, el desset en València i Castelló.

S'ha fet formació.
Com dic, hem passat de 17 valoradors a 802, hem multiplicat per 47 els valoradors.
I això fa que ara el sistema tinga múscul, no?

Però, és més, no li ho diré jo, vaig a llegir-ho en paraules de l'Associació de directors, val, que diu: «El resto de parámetros del sistema, tales como valoraciones de personas con derecho a solicitud registradas igualmente valores superiores al 10 %, cuando el resto de comunidades autónomas solo pudieron aportar valores negativos.
Un notable éxito que nos hace reflexionar sobre el acierto de la participación de las entidades locales desde la proximidad en la gestión del sistema de la dependencia.
» Açò ho diu l'Associació de directors i gerents.
Ja no cal que li ho diga jo, que sóc part, no?
, ho diu una entitat que ni tant sols és de la Comunitat Valenciana, analitza el sistema de la dependència a nivell de tot l'estat, i diu més: «porcentajes tan elocuentes y en circunstancias tan adversas hay que recordar que nos invitan a poner el acento en el procedimiento usado por la comunitat con una estrecha colaboración con las entidades locales valencianas y el de sus servicios sociales de proximidad, que han sabido aprovechar su potencialidad estratégica y han dado a todo el país un ejemplo de extraordinaria gestión en los momentos en que más eran necesarios.
» Jo crec que és eloqüent per part d'una entitat independent que avalua tot el sistema des de fa molt de temps.

És de veres, i ahí hem de millorar, que els canvis de PIA no van tan ràpids com haurien d'anar.
És de veres també que estem prioritzant el qui no té ningun recurs, perquè alguna vegada els ho explicat, no?
, entre el que està moderadament fotut, greument fotut i absolutament fotut, pues nosaltres moltes voltes la tria ha hagut de ser qui va primer: pues l'absolutament fotut, després el moderadament fotut i després el lleument fotut.
I en este cas és igual, prioritzem, és cert que el sistema prioritza l'entrada, sobretot als graus 3 i als graus 2.
I el canvi de PIA és de veres que ha d'anar més ràpid, i jo crec que en la mesura que reforcem el sistema seguirem millorant, perquè no està tot fet, a mi no m'hauran sentit dir que està tot fet, queda molt per fer.
Però és de veres també que la millora sobretot haurà de ser en els canvis de PIA.
Però tu a eixa persona la tens atesa ja, a l'altra persona no la tens atesa i pot estar en una situació molt dramàtica.
Aleshores, bé, és cert que ahí s'ha de millorar.

La dada mitjana depenent de quant la mire, eixa estava en 18 mesos.
Açò canvia, eh, ara estem en uns 13, canvia cada mes, estem en uns 13 mesos.
És cert que també els dic que probablement tinguem ara una altra pujada de sol·licituds, de la gent que durant el confinament i durant la pandèmia s'ha reduït la mobilitat, s'ha reduït la vida en general.
Aleshores sí que és possible que tinguem un xicotet repunt, que ahí intentarem absorbir en la major eficàcia possible.
Però ara mateixa estem al voltant de 13 mesos.

La senyora Gabarda me dia que tenim 13.
000 en llista d'espera.
Jo li ho agraïsc, però no són 13.
000, ojalá, són 19.
217, eh?
, a data 28 de febrer.
A mi m'agradaria més la seua xifra, però veurà vosté que jo vinc ací i no compte… M'agradaria quedar-me en la seua, però no.
Són 19.
217 a 28 de febrer.
Ara vorem les xifres, quan isquen, de finals de març.

Si les mira vosté en l'Imserso sempre hi ha un ball de xifres, no hem aconseguit encara que hi haja una ferramenta en l'Imserso que aconseguim -d'això se queixen totes les comunitats autònomes-, esperem prompte tindre-la.
Són 19.
217.
Dos terços més del que ens trobarem, val, però òbviament, bé, hem d'acabar en esta llista d'espera o almenys arribar a una llista d'espera estructural, que té a vegades que vore en expedients que s'atasquen, que té un error, etcètera, però una llista d'espera estructural que puga rondar el 5 % de les persones que estan en el sistema.
Ahí estaríem parlant ja de…, pues igual que quan hi ha un 5 % de paro se diu que hi ha pleno empleo, perquè sempre hi ha una qüestió estructural, el dia que arribem al 5 % de les persones que estan ateses podríem parlar ja de tindre una llista d'espera que sempre se va a tindre, zero no se tindrà mai.

Queda molt per fer, no cal que m'ho diga vosté, jo ja ho sé.
El fet que cada volta més persones sol·liciten és una bona senyal, és una bona senyal perquè el que demostra és que hi ha més confiança en el sistema, val?
, perquè òbviament en cinc anys no hem tingut un envelliment poblacional ni hem tingut una prevalença d'alguna malaltia que estiga determinant açò, per tant, no és el creixement natural de la població, l'envelliment, etcètera, sinó que ha de vore en la confiança del sistema.
És cert que nosaltres els càlculs que férem per acabar en la llista d'espera a finals del divuit i principis del dèneu, vam tindre en compte les sol·licituds que se produïren del 2014, 2013, 2012, que estaven al voltant entre 8.
000 i 10.
000 sol·licituds.
Clar, en el 2019 tinguérem 43.
000 sol·licituds.
Hem quadruplicat les sol·licituds, per tant, el resultat també ha de vore amb què hi ha moltes més sol·licituds, però estan absorbint-se.
Per això els dit, nosaltres hem crescut més de seixanta mil persones de beneficiàries en el sistema, però en realitat els expedients resolts són el doble, són 120.
000.
O siga, s'ha atés en estos cinc anys a 120.
000 persones.
Clar, òbviament en la llista també hi ha baixes, de les persones ateses hi ha qui entra i hi ha qui ix.
Però en realitat en cinc anys hem atés a 121.
000 persones, 121.
354 expedients resolts amb persones ateses.

Respecte dels mitjans a les entitats locals.
Jo crec que les dades que li he donat a la senyora Serna també valen per a vosté.

Quan a les ràtios i la inversió que hem fet en personal de serveis socials d'atenció primària en els municipis s'ha multiplicat per sis, també és cert que hi ha municipis més dirigents que altres a l'hora de contractar el personal, inclús hi ha municipis que tornen la subvenció que els donem i no contracten personal.
Això és algo que també en el contracte-programa estem intentant pal·liar, el contracte-programa que entra en vigor, com saben, a partir de l'1 de gener d'enguany.

Plantejava vosté també això dels retards en els municipis, té moltes voltes que vore en açò.
Hi ha municipis en què estem resolent en tres mesos des de l'entrada de la sol·licitud.
Que no són tres, són sis, eh, el que marca la llei són sis, però hi ha municipis que en dos o tres mesos la persona ja té la dependència.
En el 40 % dels municipis de la Comunitat Valenciana els expedients se resolen en sis mesos que marca la llei, en el 40 %.
És de veres que encara patim molt en els municipis més grans, les grans conurbacions.

Després la senyora Bastidas plantejava el tema de les residències.
No era hui el tema, però sap vosté que som de les comunitats autònomes amb menys incidència-mortalitat en residències.
I no m'agrada a mi fer comparatives en este tema, és molt dolorós.
Però som de les comunitats autònomes amb menys mortalitat en residències.
Per tant, no sé.

Jo no he estat desapareguda, jo he estat treballant.
Mire, açò, tot açò que els estic contant, que l'associació de directors i gerents diga que som la comunitat autònoma que millor ha gestionat durant la pandèmia la dependència, no és perquè jo estava desapareguda, és perquè jo estava treballant.

Jo supose que sí que els funcionaris que li prepararen a vosté les documentacions que reiteradament ens va demanar i després no va vindre a per elles, sí que pensarien que estava vosté desapareguda.
Però jo he estat treballant, açò no és fruit, açò no ix a soles.
Açò que jo els estic contant ací, açò és fruit d'un treball no només meu, eh?
, treball encomiable de tots els funcionaris i funcionàries de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives que treballen en l'àrea d'autonomia personal, que s'han deixat la pell en el confinament, que han resolt més expedients en el confinament que el mateix període de l'any anterior, que han posat tota la carn en l'asador, que treballen amb una càrrega de treball tremenda i tots els dies estan ahí, al peu del canó, igual que els empleats i empleades públiques de les entitats locals, fent els informes socials d'entorn, fent les valoracions, fent els seguiments de les persones, ajudant-los a tot el que és la tramitació de la sol·licitud, i tot l'equip, naturalment, de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, amb la directora general.

Després, deia vosté que nosaltres encara no estem en la mitjana… I tot i açò, encara no estem en la mitjana espanyola, en això vosté té raó, encara estem per baix en la valoració de la mitjana espanyola, no?
També és cert que nosaltres som molt honestos i molt transparents a l'hora de facilitar les xifres, no?
Hi ha comunitats autònomes que ixen molt ben parades en l'observatori que fa l'associació de directors i gerents, però fan trampeta.
Li pose un exemple:

A la Comunitat Valenciana, si la sol·licitud és per a un recurs, per a un servei, per a un centre de dia, per a un centre ocupacional o per a una residència, mentre eixa persona no entra en residència eixa persona està en llista d'espera.
Fins que no tinguem una plaça perquè eixa persona puga ingressar, a eixa persona la mantenim en la llista d'espera i compta com a una persona que no està atesa, perquè no ho està i perquè l'honestedat, a l'hora de fer pública la gestió, passa per retratar la realitat.
Hi ha comunitats autònomes que ixen molt ben parades en els informes i en els informes de l'Imserso, que el que fan és resoldre el PIA, notificar a la persona que té el PIA de plaça de residència i la trauen de la llista d'espera de dependència perquè ja té resolt el PIA i se'n va a una llista d'espera de residències on pot tirar-se un any, però en la llista de dependència ja no està.

Clar, jo no seré la que se faça trampes al solitari, jo no seré la que se faça trampes al solitari perquè això no té ningun sentit.
Si no està atés, no està atés.
Les xifres que vostés tenen i que poden consultar tots els mesos en la pàgina web de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, quan posa persones beneficiàries són persones que tenen una atenció a través d'un servei o a través d'una prestació.

Me diu també que no estem en la mitjana espanyola respecte del SAD.
Jo, de veres, senyora Bastidas, o siga, ho he explicat tres voltes hui ací i ho he explicat altres voltes.
Com anem a estar en la mitjana espanyola, si el SAD el posem en marxa nosaltres, en un pilotatge en el 2017, primer en cinc municipis i ara ja tenim 275 municipis amb el SAD?
Clar.
Com anem a estar a la mateixa altura d'altres comunitats autònomes que posaren en marxa el servei d'ajuda a domicili de dependència en el 2006?
Senyora Bastidas, no és just; és que ni tan sols és just que vosté me diga açò.
Si el SAD l'hem muntat en el 2017.
Que estem 16 punts per baix?
Doncs, clar, com no ho anem a estar, si encara estem afegint municipis a la xarxa.
Però és que portàvem deu anys de retard i eixos deu anys, doncs, estem recuperant-los a marxes forçades i ahí estan els informes; però varetes màgiques no en tenim i miracles tampoc en fem, encara que això s'assembla prou a un miracle.

I, després, el tema del low cost i de la professionalització.
Mire, jo crec que esta reflexió ja l'hem feta ací, en estes Corts.
Jo estic convençuda que la llei d'autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència en este punt canviarà i més després de les lliçons pandèmiques, que és tot el tema de la tesi d'institucionalització, no?
, i el maltracte que se fa a les persones cuidadores familiars, el menyspreu a les persones que cuiden en casa, perquè em pareix molt injust, perquè… I, sobretot, les dones, en algun moment de la nostra vida, sempre ens toca cuidar.
Per què ací tenim més cuidadores familiars i per què en teníem menys quan vostés governaven?
Ara li ho explique.

Quan ací se comença a implementar el sistema de dependència, a banda de muntar Avapsa, no vincular-ho als treballadors socials dels ajuntaments, tindre enginyers de camins valorant la dependència -segurament, perquè tenien bones connexions-, totes estes coses que muntà el senyor Cotino, que en pau descanse, el primer que se fa és que a les persones que estaven en residències és a les que se'ls tramita la dependència, senyora Bastidas.
Açò és d'una fellonia… Perquè, a vore, abans de la llei d'autonomia personal i d'atenció a les persones en situació de dependència, hi havia serveis socials i hi havia residències, no?
, i hi havia persones ateses.
Aleshores, el senyor Cotino -i açò el senyor Antonio Torres li ho ha recordat moltes voltes-, el senyor Cotino el que feia era tramitar la dependència a les persones que ja tenien atenció en un recurs residencial, principalment, a més, en les residències que tots sabem que li agradava omplir.

Aleshores, què passava?
Que la persona que ja estava atesa, amb o sense la dependència tramitada, però ja estàs en una residència, ja tens una atenció, és a la qual se li tramitava; i les persones que estaven en espera, que necessitaven un recurs, són les que se quedaven en la cua.
I són molts d'ells als quals jo vaig signar, huit anys després, l'ajuda a la dependència; huit anys, senyora Bastidas, ha esperat gent ací la dependència.
I, per això, hi havia un 44 % i, al tindre una cobertura tan xicoteta de població atesa i primar les que estaven en residència, pujava el percentatge de serveis.
Però tenien vostés 63.
000 persones abandonades.

Per què ara hi ha més?
Òbviament, perquè necessitem recursos, això no li ho vaig a negar, clar que necessitem recursos, clar que els necessitem i, de fet, vostés saben que hem ficat tot l'esforç per a posar el sistema al dia i és el primer any, perquè vostés aproven el pressupost, que tenim una partida més o menys significativa per a poder mamprendre el tema de les infraestructures, val?
; fan falta recursos, sí, senyora, sí, sí, si jo ho sé, val?
, fan falta recursos.
Però també perquè som una comunitat autònoma on la preferència de les cures en l'entorn familiar és major que en altres llocs, per la idiosincràsia, per la manera en què ens estructurem familiarment… De fet, hi ha persones que els mateixos serveis socials consideren que han d'anar a una residència, que els crides i te diuen que no, quan tens una plaça.
Això passa moltes voltes, pot parlar vosté amb les tècniques de les direccions territorials, que són les que assignen les places, val?
Aleshores, tenim molta petició de cures en l'entorn familiar.

Què hem fet nosaltres, davant d'esta situació?
Doncs, tot un procés, com els he explicat, per a poder acreditar la seua competència professional, perquè quan una persona acaba de cuidar el seu familiar puga tindre una oportunitat en el mercat laboral i per a professionalitzar, a través dels cursos, el que són les cures en casa, no?
Però és cert, i ho deia al principi, que jo crec que la llei d'autonomia personal, la llei 39, canviarà en açò.
Per què?
Per què és més professional que una persona estiga en una residència que que la seua cosina germana, que és infermera, la cuide en casa?
Per què és més professional, si és que és, a més, la tria d'eixa persona?
I també hi ha una sentència, recorde vosté, hi ha jurisprudència al respecte, del Tribunal Suprem, que diu que la voluntat de la persona no se pot passar per alt; que si la persona vol cures en l'entorn familiar, doncs, no se li té per què obligar a anar a una residència i que la voluntat de la persona i la tria de la persona s'ha de tindre en compte.
I jo crec que això vosté és la qui millor ho pot entendre, en este hemicicle, perquè són sempre els que diuen allò de la llibertat de triar, no?
Què passa, que les persones en situació de dependència no tenen la llibertat de triar?
Aleshores, jo crec que la llei canviarà en este punt, de plantejar-ho com a una cosa residual, entre altres coses perquè també ens hem adonat que som més resilients si tenim una bona xarxa de cures en casa.
Per això també li dic, siguiente parada: el SAAD multidisciplinar i la teleassistència avançada.

En el tema de la interterritorial, val?
La interterritorial no votàrem en contra, el que férem va ser abstindre'ns.
I ens abstenim perquè el sistema és molt pervers i perjudica molt a la Comunitat Valenciana.
Ve a ser una cosa així, per analogia, com és el sistema de finançament.
Este sistema de finançament de la dependència se'l trau de la mànega el senyor Rajoy, sense cap objectivitat i més bé jo crec que mirant els territoris que li tenien molta «querència » al senyor Rajoy, que els va molt bé amb este sistema de finançament, però a nosaltres ens va molt malament amb este sistema de finançament.
Aleshores, teníem el compromís i tenim el compromís encara del Govern d'Espanya que este sistema de finançament se canviarà, perquè ens penalitza molt, però, com que no s'ha canviat, encara que apuja la quantia, benvinguts eixos diners, òbviament estem contents que arriben més diners, però n'haurien d'arribar molts més.
I, aleshores, ens vam abstindre perquè el que qüestionem és el sistema de repartiment, val?
Té a vore amb el mínim, amb l'acordat, amb els nivells i, sobretot, que se penalitzen molt les cures en casa i, al mateix temps també, se penalitza la gestió directa, no?
Si tu tens un servei a través d'una empresa privada, aleshores, te paguen més; però si el tens de gestió directa pública, doncs, te paguen menys, no?
I nosaltres no estem d'acord amb eixe model.

Però, en qualsevol cas, com dic, les cuidadores en els domicilis, tant les que són familiars com les que estan contractades per les persones, que contracten a una personal que els cuide en casa, nosaltres el que estem és prestigiant-les, posant-les en valor, formant-les, acreditant la seua competència professional.
El que feu el senyor Rajoy amb elles va ser llevar-los la cotització, que este govern els ha tornat, feliçment, la cotització a les persones que ciuden en casa i, almenys, no hi ha un maltracte com el que hi havia quan estava el senyor Rajoy.

I jo crec que, pràcticament, he contestat a tot.
Si m'he deixat a alguna cosa, doncs, com hi ha un segon torn, podem aprofundir en alguna qüestió que vostés vullguen.

Moltíssimes gràcies per la seua atenció.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Muchas gracias, vicepresidenta.

A continuación, comenzaríamos con un segundo turno de palabra de los grupos.

Tiene la palabra la portavoz…

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Señora Oltra, muchas gracias por sus respuestas.

Mire, respecto a lo que me ha contestado usted sobre la implicación de los municipios, sí, bueno, yo a lo que me refería era…, las quejas que recoge el Síndic de Greuges son referentes al 2019, o sea, es decir, de hace poco.

Usted ha dicho que en 2015 había una ratio de un profesional por 13.
000 personas y en 2019, salvo que lo haya apuntado mal, teníamos un profesional para 2.
505 usuarios -no sé si lo he apuntado mal, pero me parece que estos eran los datos-.
Esto era en 2019.
Pero, sin embargo, las quejas de la ciudadanía al Síndic de Greuges se refieren, precisamente, a este año, lo que yo le comentaba.

Bien, otras cosas.
Lo que dice de que se prefiere profesionalizar a las cuidadoras, o sea, cuidados en casa, realmente no es una especie de puerta trasera para…, no sé, profundizar más o dar más prestaciones que son más fáciles de dar que quizá hacer políticas donde, pues, se puedan facilitar centros de día.
No hablo de residencias, porque que las personas vayan a una residencia para mi tampoco es lo mejor, pero un centro de día, tener plaza en un centro de día a mí me parece algo muy útil y que sería perfecto para conciliación familiar, para la atención de esa persona usuaria, una atención que le puede dar más autonomía, que le puede dar más calidad de vida, que le puede mejorar su salud, centros de día.
Entonces, apostar por esos cuidados en casa, desde luego, siempre respetando la voluntad de cada persona, ¡faltaría más!
Pero como cosa, digamos, útil…, no sé.
Invertir en infraestructuras, en crear plazas de centros de día, ¿no sería mucho más adecuado, desde luego, respetando la voluntad de las personas?
, no residencias, plazas en centros de día.

Y, por eso, me sorprende…, ya se lo he comentado en alguna otra intervención, en la resolución de 2 de mayo de 2016, donde se convocaban las subvenciones para Bono Respiro y para subvencionar estancias en centros de día.
Según esta resolución, con estas ayudas no se aceptan más beneficiarios, o sea, porque se supone, según dice aquí, que a medida que a las personas que necesitan este tipo de atención se les vaya concediendo un grado u otro de dependencia, pues, ya se les incluirá en esos PIA personales para cada uno.

Pero es una cosa que no acabo de entender porque realmente sería muy positivo que hubiese muchas más plazas de centro de día donde poder atender a estas personas, tanto para la salud de ellas mismas como para la conciliación familiar.

Otra cosa que quería comentarle es…, ha dicho usted que se habían incrementado en 4,4 millones, creo, para 2021 las plazas de «Menjar a casa ».
Entonces, bueno, no sé si será a partir de este año porque yo tengo los datos desde 2015, de 2015 a 2019, datos firmados por usted misma, por su conselleria, y desde 2015 hasta 2019, ambos dos incluidos, las plazas de «Menjar a casa » en todos los municipios de la Comunidad Valenciana, Alicante, Castellón y Valencia, son exactamente los mismos, no ha cambiado ni uno solo.
Los tengo aquí, 2015-2019, exactamente las mismas plazas.
No sé si para este año en el que estamos sí que van a aumentar esas plazas o no.

Y, bueno, luego lo único que sí que no me ha respondido usted, señora Oltra, es si me confirma…

La senyora presidenta:

Finalice, señoría.

La senyora Serna Rosell:

…-sí, termino- esa cifra de 5.
000 fallecidos en la Comunidad Valenciana que estaban en lista de espera para recibir esa prestación o para que se le fuera valorada y que han fallecido antes de optar a esta ayuda.
Si eso me lo puede confirmar, porque esa cifra nos colocaría, como le he dicho antes, en la cuarta comunidad donde más personas fallecen estando en listas de espera de su prestación por dependencia.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.
A continuación, es el turno de la portavoz de Ciudadanos Cristina Gabarda.
Cuando quiera.

La senyora Gabarda Ortín:

Señora Oltra, en su intervención ha hecho referencia al tema de las modificaciones o ampliaciones de PIA, que no lo consideraban como cosa prioritaria porque las personas que presentaban la ampliación o modificación de PIA ya eran beneficiarias de algún tipo de prestación o servicio mediante la ley de dependencia.

Le quiero decir…, también ha dicho que en la actualidad se están resolviendo los expedientes de diciembre de 2019.
Sabe que a mi no me gusta el «y tú más » y sabe que siempre voy intentando buscar soluciones a los problemas reales de la gente.
Sabe que uno de los temas que más me ha importado y por el que he luchado desde el inicio de la legislatura es por los niños, los niños menores de seis años y mayores de seis años que precisan de terapias para poder desarrollarse y para poder avanzar por sus problemas cognitivos o sensoriales o de comunicación y lenguaje.

Por tanto, yo sigo en la mía y me gustaría que realmente se plantearan un cambio.
Sabe que la atención temprana, antes de que lo cogiera la Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas como competencia suya, las familias estaban contentas con el servicio que se daba, no había listas de espera y los niños recibían muchas más horas de terapia de las que se reciben en la actualidad.
Es un hecho, así se lo han transmitido las plataformas y los familiares.

Yo no he tenido la posibilidad de disfrutar de eso como madre de niño con autismo que necesita esas terapias, pero sí que mi propuesta va dirigida a que, por favor, revisen y den prioridad a las ampliaciones o modificaciones que tratan de sacar de un recurso de atención temprana para rebajar las listas de espera a sus hijos menores de seis años y pasarlos, mediante modificación o ampliación de PIA, a otro tipo de terapias especializadas en centros acreditados por esta conselleria.
Son terapias que entran dentro de la prevención y la promoción de la autonomía personal y, por tanto, no dejaríamos a ningún niño sin recursos terapéuticos y creo que es fundamental que ahí le dé un buen golpe para conseguir que ningún niño quede sin esos recursos tan necesarios.

Luego, por otro lado, me gustaría saber ¿qué va a hacer para reducir la lista de espera en los municipios grandes, que es donde más problemas hay en listas de espera para valoración y tramitación de dependencia?
Porque no olvidemos que el problema sobre todo reside en el funcionamiento interno de su conselleria, por falta de personal y por falta de reducción de trámites burocráticos.
Porque, realmente, los trabajadores sociales de los ayuntamientos valoran y tramitan, pero no resuelven; la resolución sigue estando en manos de la conselleria y es donde llega el bloqueo en muchas ocasiones.
Tal vez por presupuesto, porque, por desgracia, ustedes en los presupuestos de la Generalitat Valenciana proveyeron la línea de prestaciones económicas…

La senyora presidenta:

Finalice, señoría.

La senyora Gabarda Ortín:

…-termino enseguida, presidenta- del sistema para la autonomía personal y atención a la dependencia de la Comunidad Valenciana por 378 millones de euros, de los cuales la mitad, el 50 %, iban a venir del estado, que sabemos que no van a llegar.

Entonces, ¿de dónde va a sacar esos recursos tan necesarios para no tener que reducir las prestaciones a las personas que más lo necesitan?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.
Es el turno ahora del Grupo Popular, tiene la palabra su portavoz Elena Bastidas.

La senyora Bastidas Bono:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señora Oltra, yo también me alegro, créame, del incremento del presupuesto -por cierto, que fue votado en contra por Podemos y por el Partido Socialista- y que es bienvenido, lógicamente, pero es insuficiente.
Yo le decía que hay 74.
000 personas desatendidas y para reducir sustancialmente ese número de personas tiene que ser necesario, entre otras muchas cosas, una fuerte inversión en plazas residenciales.

Mire, necesitaríamos 22.
000 plazas para poder llegar a la ratio recomendada por la OMS.
Según el último informe del Observatorio de la Dependencia, el número de plazas es de 27.
178, por cierto, 494 menos que el Partido Popular en el 2010.
Somos los penúltimos en términos de déficit de plazas y haría falta una inversión de 120 residencias y más de ochocientos millones de euros y por usted, en seis años, la verdad que no hemos tenido nada de nada.

Pero también es que usted insiste en la reducción de la lista de espera, pero no dice toda la verdad, es que ha sido a costa del sufrimiento y del dolor de muchísimas familias.
Aquí se ha dicho…, y yo le quiero volver a insistir porque usted no se cansa de compararse con el Partido Popular, y yo le pregunto que ¿cómo puede ser que se compare usted si en este año, que por cierto ha sido el peor de la historia en la financiación por parte del estado, han muerto 5.
000 dependientes en la Comunidad Valenciana sin recibir la ayuda que les corresponde, siendo usted, como le decía, la cuarta región española con más personas fallecidas sin atención?

Pero es que, además, desde que usted gobierna en el año 2015, cada día mueren nueve personas abandonadas por usted sin cobrar en justicia lo que les corresponde.
Usted nos llamaba desde esa misma tribuna, señora Oltra, voltors, creo que significa buitres, ya me dirá qué hacemos ahora.
Y por no recordarle, que se lo voy a hacer llegar con mucho gusto, esas mil personas, más de mil personas, que han muerto en las residencias -aquí tiene el gráfico del Imserso, se lo voy a hacer llegar- y la conclusión del Imserso: «La Comunidad Valenciana registra los peores porcentajes de fallecidos por COVID en las residencias sobre el número total ».
Esa es su gestión de las residencias.

Pero su modelo, señora Oltra, que persevera, que reflexiona, no es el de la ley.
Se recortan las posibilidades de crear empleo; se carga a las familias el peso de la dependencia; usted está siempre por extender ese modelo low cost, el más barato; prefiere el ahorro a la atención, con su conselleria en ese tipo de prestaciones está ahorrando el 66 % del gasto que se deriva del gasto de la labor de los profesionales.
Usted prima la cantidad sobre la calidad, número de personas sobre tipo de servicios, justo en la dirección contraria que recomienda la comisión de estudio.
Desde que usted está en el gobierno el 75 % de todas las prestaciones es a cuidados no profesionales, 3 de cada 4.

Pero es que, además, el Imserso solo tiene dados de alta, según los datos del último convenio, 11.
416 y hay 66.
385 prestaciones.
¿Qué está pasando, señora Oltra?
Pero es que, además, usted está condenando a las mujeres a quedarse en su casa porque 9 de cada 10 son mujeres.
Un brutal impacto de género, otra muestra de ese feminismo de salón que tanto pregona.

Y yo acabo.
Mire, señora Oltra, de verdad que se lo digo: Ocúpese de que haya una verdadera libertad de elección de recursos, de hacer reforma, de agilizar todos los trámites, porque, a pesar de la propaganda y de este malabarismo de las cifras con las que usted siempre nos acostumbra, la realidad la viven las familias que sufren a diario esas prestaciones low cost, la lentitud que cuesta vidas y esa gestión de todo a 100 que le caracterizan.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Bien.
A continuación, la vicepresidenta tendrá un tiempo de 3 minutos para contestar a las cuestiones planteadas.

La senyora vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, plantejava vosté si no estaria bé, senyora Serna, el tema dels centres de dia.
Clar, clar que està bé i en això estem ara, treballant en el pla d'infraestructures precisament amb l'oportunitat que poden donar els fons europeus també per a tindre un sistema molt més resilient.
I li ho he dit jo adés, no?
Entre altres coses perquè nosaltres ahí sí que tenim un sistema on el centre de dia i el cuidador familiar són compatibles, perquè quan tornen del centre de dia també necessiten estar cuidats.
M'entén?

Aleshores, és compatible estar en un centre de dia, tindre cuidador familiar i tindre teleassistència.
Tres recursos són compatibles en esta comunitat.
Aleshores, nosaltres hem fet un gran esforç també a través de la contractació pública del concert amb les entitats sense ànim de lucre -que tant amb diversitat funcional com en majors també era una gran reivindicació del sector i es posa en marxa a partir del 2017 amb els decrets i del 2018 l'acció concertada, una reivindicació de feia 20 anys del sector de les entitats del tercer sector- i a través d'això hem anat ampliant places.
Però fan falta moltes places més, sobretot en el sector de salut mental, el que són els centres de persones amb problemàtica de salut mental, i també en diversitat funcional i també en majors.

En això estem ara, però havíem d'atendre a les 63.
000 persones que estaven ahí.
Perquè un no va per ahí muntant residències aixina: hágase una residencia.
I no li dic jo el que són els terminis de contractació en la Generalitat o en qualsevol administració, per a fer una licitació et tires un any, perquè, a més, tenim l'administració amb menys empleats públics per habitant d'Espanya, val?

I, aleshores, hi havia que buscar fórmules i una de les fórmules era el concert, la contractació, les 3.
300 places que traguérem per a majors, i l'ampliació de la xarxa a través del concert i de creació també de nous centres en els plans d'infraestructures amb la Diputació de València.
Doncs, en Sueca, en Carcaixent s'han posat en marxa centres.
Ara tenim pendent Alcoi, Bétera, Paterna, Ontinyent, ara ho posarem en marxa també.
Vull dir, hem anat posant en marxa els centres.
El que passa és que jo crec que vostés focalitzen molt en el sector de persones majors, però hi ha altres sectors que també tenen dependència, com la diversitat funcional.

Ai!
, que tinc el temps ara també reduït jo.
Bé, senyora Gabarda, en l'atenció primerenca.
Mire, com funcionava el sistema amb el Partit Popular era il·legal.
Igual estaven molt contents tots però era il·legal, era il·legal.
I això és el que ens va dir la intervenció, li ho va dir a la conselleria de sanitat quan s'entra allí.

En tot cas, les resolucions no s'embussen en la conselleria d'igualtat, estem resolent en mes i mig, dos mesos, dos mesos i mig, quan arriba la proposta des de l'ajuntament.
D'on eixiran els recursos del pressupost?
D'on han eixit sempre, eixos diners sempre han estat en el pressupost i no han vingut mai.
Doncs, d'on eixiran?
Doncs, com sempre, fent els malabars que li toca fer al conseller Soler perquè quadre tot al final.
I de vegades no quadra, doncs, bé.
Però és millor endeutar-se per açò que per a la Fórmula 1 o per altres coses molt menys gratificants per a la gent.

I senyora Bastidas, una pinzellada, no em recordava que tenia el temps també limitat.
Mire, li dic, tenim…, no sé per què eixa manera de menysprear les cures en casa.
No tenim per què ser tots professionals, una familiar infermera que cuida a sa mare és un cuidador professional, encara que se la tinga per cuidadora familiar i, per tant, per no professional.

En tot cas, les qüestions que ha plantejat vosté sobre les xifres, el tema de les cotitzacions.
Som de les primeres comunitats, perquè vam enviar una carta quan ja es va anunciar que s'anava a posar en marxa la cotització.
Però també depèn de les persones, vull dir, nosaltres no…, això no és automàtic, ha de sol·licitar-ho la persona.
Nosaltres el que fem és recordar-li que té eixe dret, però ha de sol·licitar-ho la persona, no ho fem automàticament.

I respecte al titular de premsa que vosté ha tret.
És lleig que vosté circumscriga a un determinat moment, que ha sigut gener i febrer, on efectivament hem tingut unes xifres horroroses, no només en les residències sinó en la Comunitat Valenciana, perquè hem sigut la comunitat més afectada per la tercera onada pandèmica, que això vullga fer vosté categoria general.

Vosté ha d'agarrar des que començà la pandèmia fins ara i vore les xifres.
I som de les comunitats que menys morts ha tingut.
I deuria vosté alegrar-se.
Deuria vosté alegrar-se.
Pareix que li agradaria que fórem de les pitjors.
Jo m'alegre que siga aixina i no m'alegre de les altres.
M'agradaria que totes hagueren patit menys.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, vicepresidenta, por su comparecencia, por sus explicaciones de hoy.

Y con esta última intervención, finaliza el trabajo por hoy de la sesión.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 21 minuts)