Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text21 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 3 de desembre de 2009.
Comença la reunió a les 16 hores i 35 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 20.

Proposició no de llei sobre la declaració com a bé d'interés cultural de tota la línia de trinxeres el Puig-els Cara-sols, presentada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
229, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Anem a començar la Comissió d'Educació i Cultura, per favor.
Pregue silenci.

Senyor secretari, per favor, li pregue que passe llista per a vore si hi ha quòrum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gràcies, senyor secretari.

Comencem amb l'ordre del dia.

El primer punt és lectura i aprovació de l'acta reunió anterior.
Me comuniquen els servicis de la cambra que no han pogut tindre l'acta.
Per tant, la pròxima sessió donarem compte de l'acta.

La senyora presidenta:

Per tant, passem al punt número 2: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració com a bé d'interés cultural de tota la línia de trinxeres el Puig-Los Carasoles, presentada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

Per a la seua té la paraula la senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Per a defensar esta proposició no de llei.

La línia el Puig-els Cara-sols és una línia defensiva que va manar construir l'exèrcit del govern republicà el 1938 com un dels sistemes de reforçament per a defendre la ciutat de València durant la guerra civil.
Aquest conjunt es compon de prop de dos-cents
elements entre els quals se troben búnquers, trinxeres, nius de metralladora, túnels, llocs de comandament i d'altres fortificacions.
Per a construir-la es van reclutar arquitectes, obrers,
fusters i pedrapiquers dels reemplaçaments.

Té 26 quilòmetres de longitud i discorre del Puig a Manises, concretament entre el quilòmetre 11 de la carretera València-Llíria, passant pel terme de Paterna i Sant Antoni de Benaixeve, després pel bosc de la Vallesa, Entrepins, València la Vella i arriba a Riba-roja.

Pel terme municipal de Paterna transcorre, per tant, part d'esta línia defensiva de trinxeres, unes pròximes de l'autovia d'Ademús i altres pel mateix bosc de la Vallesa.

És fonamental la protecció de tota la línia defensiva perquè el conjunt està en relatiu bon estat i encara s'està a temps d'intervindre i rehabilitar-ho per a les generacions futures, com a exemple del
que no ha de tornar a passar en el nostre país i contribuir també a la construcció d'una cultura de la pau i la no-violència.

Recentment, diverses associacions culturals i ecologistes, entre les quals es troben la
Coordinadora de Defensa dels Boscos del Túria i l'Ateneu Republicà de Paterna, han insistit en la necessitat de protegir tots els elements que
formen part d'esta línia defensiva.
A més, diverses institucions, com el Consell Valencià de Cultura o el Departament d'Història Contemporània de la Universitat de València, també s'han sumat i s'han pronunciat favorablement a esta conservació.

L'Ajuntament de Paterna, conscient de la importància històrica i cultural de tot este conjunt defensiu, considera que ha de ser protegit
en la seua integritat, fet que ha quedat palés amb l'aprovació per unanimitat, per part de tots els grups polítics de la corporació, tant PP, com PSOE, com el Grup Compromís, de la moció conjunta que insta la Conselleria de Cultura a la seua conservació.

Es podran imaginar vostés per a mi l'orgull que és com a paternera que açò s'haja produït.

De fet, el consistori paterner i la Conselleria de Cultura han culminat un catàleg documental per a la protecció del conjunt històric de la línia Puig-Cara-sols per tal de poder recuperar la memòria història i posar en valor les restes, així com poder estudiar-les i conservar-les, tal com s'ha fet en altres municipis, com ara a Nàquera o a Terol.

Queda pendent que des de patrimoni s'execute la resta de catàleg quant a la descripció i alçaments topogràfics i d'altres parts de la línia, cosa que ens agradaria saber també quan es portarà a terme i desitgem que es duga a terme el més aviat possible.

Segons descriu el catàleg ja elaborat per l'arquitecte Vicent García i l'historiador Adrià Besó a Paterna, les fortificacions es troben en un punt elevat del bosc de la
Vallesa, pròxim al camí del barranc Fondo.
Es conserven en bon estat, almenys dos línies de trinxeres excavades en la roca, que formen ziga-zaga amb enllaços a galeries subterrànies embovedades.
Estan construïdes amb murs de formigó i enllacen amb nius de metralladores en distintes fases de construcció.

El catàleg recomana realitzar una prospecció per documentar i topografiar estes posicions defensives entre el parc tecnològic i la Vallesa, per a una posterior posada en valor de les restes.
Treballs
inicials que ja sembla ser estan concloses en la part de la línia.

És clar que esta línia bèl·lica defensiva que travessa la comarca de l'Horta des del terme municipal del Puig fins a la partida els Cara-sols en Manises recull els elements necessaris per a poder ser declarada com a bé d'interés cultural, cosa que esperem i desitgem que es materialitze una vegada estiga
finalitzada la fase de documentació, ja que els informes inicials de prestigiar les institucions així ho aconsellen.

Per tot això, i atenent el valor patrimonial, que tots compartim, sobre la línia defensiva del Puig-els Cara-sols, també ja (veus) volem fer públic.
.
.
, volem fer públic el fet que com que esta proposició no de llei se va ajornar de l'anterior comissió i ja hi havia una esmena presentada, que totes les seues senyories coneixen,
avançar ja la posició d'este grup que anem a acceptar l'esmena que va a presentar i demanem que es concloga el més aviat possible els treballs de documentació per part de la direcció de patrimoni per tal que es puga ja iniciar l'expedient de declaració de bé d'interés cultural, que és el que segurament tots desitgem.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Hay presentada una enmienda por parte del Grupo Popular, pasamos a su lectura y
a su defensa.
¿Vale?

Tiene la palabra doña Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muy bien.
Muchísimas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias, señora diputada, por aceptar esta enmienda en donde lograremos todos llegar a un
lugar común y es, efectivamente, salvaguardar y proteger todos aquellos elementos que han
sido importantes en la historia de nuestro país, de nuestra patria, y también, y estoy de acuerdo con usted, en favorecer una cultura por la concordia y por
la paz.

Con este objetivo, nuestra enmienda dice lo siguiente, y si le parece, señora presidenta, paso a leer: «Continuar amb el progrés de documentació dels elements existents de la línia defensiva del Puig-Los Carasoles, i una vegada finalitzada la fase de
documentació valorar els esmentats elements i protegir-los, i els informes així ho aconsellen aplicant els diversos instruments de la Llei de patrimoni valencià.
»

En este sentido decir, tal y como ya ha referido la señora diputada, doña Mónica, que l'Ajuntament de Paterna ha dado un paso hacia delante y ha catalogado como bien de
relevancia local está línea de protección.
Y, por lo tanto, ellos ya han hecho algo importante en la línea del Ajuntament de Paterna de proteger todo bien que consideren de interés cultural para las futuras generaciones.
Y en ese sentido informarles también que el Ajuntament de Paterna tiene como objetivo, dentro de lo que es el
parque natural del Turia, proteger ésta y otros bienes de interés cultural muy importantes que existen en este lugar.
Estamos hablando de red de
acequias y azudes, de restos de acueductos de época romana, de molinos históricos, de yacimientos de la Edad de Bronce, etcétera.
Y, por lo tanto, tienen interés en proseguir con este trabajo y en hacer de alguna forma un parque natural del
Turia en donde no sólo esté protegido todo lo medioambiental, sino también esté protegido todo lo cultural que existe en este parque, y por lo tanto es de gran
interés.

Y, sin nada más que decir, pues agradecer la aceptación de la enmienda.

Muchas gracias, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Como la proponente acepta la enmienda, pasamos directamente, si los grupos están de acuerdo, pasamos directamente a votación de la enmienda.
.
.
¿Quieres fijar posición?
 Vols fixar posició?
Un moment, per favor, senyoria.
També.
Val.

Aleshores comencem.
Il·lustre diputada senyora Marga Sanz, tiene la palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Sí, nosotros, Esquerra Unida va a votar a favor la propuesta de PNL que hace el
Grupo de Compromís con la enmienda que ha aceptado del Partido Popular, porque entendemos que
representa lo que es un elemento, la protección de toda la barrera de trincheras, es un elemento de nuestra historia y puede
ser un instrumento para la promoción de valores culturales en torno a la paz y en torno a la convivencia.
Para
nosotros es garantía que entidades como el Ayuntamiento de Paterna y el Consell Valencià de Cultura se hayan hecho eco también de esta necesidad y que hayan iniciado también diversas medidas para proteger el entorno.
Y, por tanto, nosotros, en función de estas valoraciones y las que la propia PNL expone, daremos el voto a favor.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, tiene la palabra, por parte del Grupo Socialista, doña Jeannette Segarra.
 Tiene la palabra.

La senyora Segarra Sales:

El nostre grup, el Partit Socialista, anem a donar un vot favorable, tant a la
proposta que fan els companys de Compromís com a la transaccional que ha presentat el Partit Popular, perquè pensem que la immediata, com era coneguda esta línia, està molt bé que siga reconeguda la tasca que va fer l'exèrcit republicà en el tema de la defensa de la població de València i crec que és important que és declare bé d'interés cultural, donat que té tots els informes preceptius, tant de la universitat com del Consell Valencià de Cultura i la unanimitat de tots els termes afectats, des de Paterna a Riba-roja.

Per tant, que estos 26 quilòmetres que unixen el Puig fins a Riba-roja o San Antonio de Benagéber estiga declarat bé d'interés cultural, mos pareix correcte, i a més és una manera de promocionar el que seria una nova cultura, que és la cultura per la pau, i que no es tornen a repetir part de la història que ha sigut dolenta en este país.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Per tant, passem a la votació.
Vots a favor de l'esmena?
(Remors) Se aprueba por unanimidad, 15 votos a favor.

Proposició no de llei sobre l'elaboració immediata d'un informe per a valorar la situació en què es troben les torres de la Colomera i de la Cordà d'Orpesa, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
236, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Passem al punt número 3: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre elaboració immediata d'un informe per a valorar la situació en què es troben les torres de la Colomera i de la Cordà d'Oropesa, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

I per a la seua defensa, té la paraula el il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Sí, disculpe que organitze.
.
.

La senyora presidenta:

Tranquil.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, tal com s'exposa en la proposició no de llei, les torres de la Cordà i les torres de la Colomera estan incloses com a BIC, tant una com l'altra.
Ja el 9 de setembre de 2008 se va emetre per la Direcció General de Patrimoni Cultural Valencià de la Conselleria de Cultura i Esport expedients, es va incoar expedient per la
delimitació de l'entorn de protecció de les torres de la Colomera i de la Cordà d'Orpesa i se va establir la normativa protectora.

La situació actual de les dues torres és lamentable quant a la seua conservació.
Fa poc, ja els mateixos regidors de l'ajuntament denunciaren les pintades que s'han produït en estes torres, en una d'estes torres, a part ja de la degradació que està tenint pel pas del temps i sobretot per l'erosió que està sent un mal importantíssim, que dificulta la seua conservació en el futur.

El Consell Valencià de Cultura ja va emetre informe al respecte, a petició del grup del Bloc d'Orpesa, va emetre un informe en el qual unia la importància de les torres de guaita que hi ha en la zona.
I en la mateixa Orpesa, unia
les torres de la Cordà i la Colomera amb el que és la torre del Rei com un sistema de vigilància.
.
.
-anava a dir local, no especificaven local, sinó costaner-, però les tres torres dins del que és el límit de la població d'Orpesa.
(Veus)

Bé.
Este informe, les conclusions eren claríssimes també.
Diu que les torres de guaita i altres (inintel·ligible) .
.
.
formen un ampli conjunt patrimonial de gran rellevància històrica, susceptible de ser aprofitat tant com a mostra patrimonial com per a
altres usos cívics i culturals; que la recuperació de les torres objecte d'aquest informe és d'extrema urgència, però caldrà contemplar també l'ús futur per tal que aquella restitució no es quede en una simple reparació; que convida les organitzacions civils per a col·laborar en la recuperació de les torres, especialment a l'Ajuntament d'Orpesa, que és el principal impulsar en eixa tasca i, subsidiàriament, l'administració autonòmica; i conclou també que en la tasca de recuperació de les torres caldrà tindre present la dificultat actual per accedir, així com el perill que eixa facilitat d'accés puga propiciar construccions que malbaraten l'indret.
I parla de la necessitat de la conservació d'estes torres per l'estat en què estan.

Aleshores, informe emés pel Consell Valencià de Cultura, com dia, expedient incoat des de la Direcció General de Patrimoni.
Falta només la voluntat política dels grups ací representants d'instar a elaborar un informe que complete, o establisca o corrobore estes
circumstàncies i a prendre les mesures adients per garantir la correcta conservació, en compliment d'allò que establix la llei de patrimoni valencià.

Fins ací, crec que és molt concret, però que, almenys.
.
.
Al marge de si hi ha alguna manifestació que calga després aclarir amb posterioritat, pense que és clara la voluntat.
Com dic, incidim en la voluntat de fer un informe que
corrobore, un informe oficial, allò que diu el Consell Valencià de Cultura i prendre les mesures adients en conseqüència.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias.

Señorías, hay presentado por parte del Grupo Parlamentario Popular una enmienda que
dice: «Substituir el text pel següent: Les Corts insten el Consell a continuar protegint el patrimoni cultural de
la localitat d'Orpesa, garantint la correcta conservació de les torres de la Colomera i la Cordà d'Orpesa, juntament amb la resta d'administracions públiques i propietaris privats implicats, en compliment del que establix la Llei
de patrimoni cultural valencià.
»

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustríssima diputada Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyories.

Senyor Pañella, evidentment, el que anem a estar completament d'acord és que este patrimoni de la localitat d'Orpesa es té de conservar i es té de treballar per això.

Bé.
Això jo crec que és una cosa que s'ha fet palesa només en passar per la localitat d'Orpesa.

Evidentment, la Conselleria de Cultura ja ha protegit estos monuments d'Orpesa.
És coneixedora de la situació actual d'estos i afrontarà la seua restauració, com no podia ser d'altra manera.

La torre de la Cordà i la torre Colomera ja van ser inscrites en el registre general de béns d'interés cultural dependent del Ministeri de Cultura amb la categoria de monuments.

La conselleria ja, com molt bé vosté ha dit, en Resolució 9 de setembre de 2008, ja va publicar la incoació de expedient per a la delimitació de l'entorn de protecció d'eixa torre Colomera d'Orpesa del Mar i determinar la mateixa normativa protectora de l'entorn.

Quant a l'estat de conservació de les torres, particularment de la torre de la Cordà, quant a edificacions construïdes en un temps ja passat, en un temps que no és l'actual, han patit el deteriorament inherent a l'acció dels elements naturals i a la seua condició d'enclavaments aïllats en l'espai on estan situats.

Evidentment, és un deure legal, la conservació que establix la llei de patrimoni.
Tan sols incoant-se eixe expedient en què s'acredita complidament que en un període de temps, també justificat i provat, el propietari ha incomplit eixe deure legal de conservació, perquè sap vosté que una de les torres és de propietat privada, i com a conseqüència del seu abandó en este lapsus temporal de temps, s'ha previngut la ruïna de dit immoble, és possible repercutir-li la totalitat de la reparació.

Per tant, jo crec que ací, com molt bé diu la nostra esmena, són més d'una les administracions que estan implicades, inclús un mateix particular.

Per tant, nosaltres hem presentat una esmena que està dins del que és la realitat actual d'eixe patrimoni de la localitat d'Orpesa.
En realitat, el que volem és garantir la correcta conservació d'eixes torres de la Colomera i de la Cordà, però, clar, juntament amb la resta d'administracions públiques i propietaris privats implicats, tal com diu la llei de patrimoni.
Per
una banda, perquè una de les dos torres, vostés sap, com diem, que és de propietat privada i perquè, per una altra banda, sap també que l'Ajuntament d'Orpesa està.
.
.
Bé, ací en la notícia del
Mediterráneo, d'abans de l'estiu, de finals de juliol, ja dia que el municipi destina 185.
000 euros.

Per tant, el municipi també està per la labor.
Jo no sé si encara se'ls haurà gastat tots o encara no se'ls ha gastat.
Però el que és evident és que eixa partida està ahí.

En la torre de la Cordà es farà.
.
.
bé, el despreniment, en conformació del buit d'accés.
.
.
Bé, no sé quantes coses, que no vaig a detallar perquè crec que tampoc no és una cosa que a la millor ací tampoc ens interesse molt.

Però el que sí que sé és que des de la Regidoria de Cultura d'Orpesa se'ns ha dit que la conservació i el manteniment del patrimoni local que, bé, des d'esta legislatura, i se suposa que abans també, ha sigut un dels objectius primordials d'eixa regidoria.
Els pressupostos elaborats, com li havia dit a vosté, són de 185.
000 euros.

Hi han uns estudis que s'han realitzat per part dels tècnics municipals, que estan atenent els criteris de conservació.
I s'ha donat prioritat a les actuacions, tant al castell, que vosté també sap que el castell.
.
.
-bé, ¿com no va a saber-ho vosté, que és d'allí?
- que el castell és un dels monuments importantíssim d'Orpesa, com la torre de la Cordà.
Són els dos, a més, de titularitat municipal, i estan catalogats a més com a BIC, com a bé d'interés cultural, dins de la categoria de monuments.

Després hi ha hagut un projecte bàsic, que vosté també coneixerà, i d'execució, on està la consolidació del castell i els treballs de conservació de la torre de la Cordà, que és el que en realitat en este moment ens interessa, amb 155.
236,65 euros.

Per tant, jo crec que, bé, l'interés s'està demostrant.
¿Que ens agradaria que ja estiguera tot fet?
Completament d'acord, senyor Pañella, completament d'acord.
Ens agradaria, però no pot ser.
Les coses sap vosté que a vegades no poden ser amb la rapidesa que a vosté, a mi i cada persona de cada població d'esta comunitat ens agradaria.

Però el que sí que crec que s'ha quedat palés en esta esmena que mosatros li hem presentat és que l'interés té de ser màxim tant per part de conselleria com per part de l'Ajuntament d'Orpesa, que veig que ja està implicat, com part dels particulars que tenen eixa obligació, tal com diu la llei de patrimoni.

Per tant, sí que li agrairia, perquè crec que seria bo per al poble d'Orpesa i, en realitat, per a la Comunitat valenciana, que vosté ens acceptara esta esmena, senyor Pañella, i poguérem aplegar a un acord en un tema tan important com és el patrimoni de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Senyor Pañella, té la paraula per a.
.
.
si accepta o no accepta l'esmena.

El senyor Pañella Alcàcer:

Entenc que l'esmena queda tal com estava presentada, sense possibilitat de transaccionar amb
altres.
.
.
Per tant, hi ha una qüestió a dir: eixa esmena deixa en l'aire tota possible actuació i, per tant, tal com està, no és acceptable per mi.

Però, indubtablement, si eixa esmena estem disposats a transaccionar, de manera que
sí que se derive que s'òbriga un canal d'actuació, indubtablement, sí.
Perquè dir simplement que quan hi haurà.
.
.
allò que dia que quan hi haguera pressupost o.
.
.
¿Com era?
¿Me la vol llegir exactament com.
.
.
?
(Veus) «Continuar protegiendo el patrimonio cultural de la localidad de Oropesa,
garantizar la correcta conservación de las torres de la Colomera y la Cordà junto al resto de administraciones públicas y propietarios privados implicados, en cumplimento de lo que establece la
Ley de patrimonio cultural valenciano.
» Correcte.
Val.
Disculpe, estava parlant ara d'una.
.
.
Correcte.
(Veus) Ha sigut un lapsus.

Li vaig a dir: sí, efectivament, havíem parlat.
.
.
I esta esmena és assumible quant que, indubtablement, i crec que ja en l'exposició de motius s'explica, hi ha propietat particular.
I, indubtablement, la protecció del patrimoni competix a l'ajuntament i també a la conselleria i, particularment, estos que són BIC, competix més directament a la conselleria que a l'ajuntament.

Simplement, jo ací, encara que de vegades aportem qüestions que són de caràcter municipal, per la ubicació simplement, i en altres intente no entrar mai en crítica positiva ni negativa dels ajuntaments.
Simplement per l'aportació que vosté ha fet, si l'ajuntament d'Orpesa havia tingut un pressupost de 185.
000 euros per a este any, a 3 de
desembre, i en l'estat que estan les torres, podrien haver-se fet ja les actuacions oportunes,
cosa que en este moment no s'ha fet.

Ja dic que hi ha dos qüestions importantíssimes.
.
.
I, per tant, en la via que havíem comentat, jo acceptaré esta esmena.
I és important, primera, perquè hi han hagut dos actuacions negatives.
Una és el procés de degradació que amenaça amb ruïna, i això és una realitat.
I si van a vore-ho.
.
.
Per això jo li parlava de fer l'informe.
Vosté m'ha dit que l'informe està fet, i l'informe era per corroborar.
Però si pillem acord de posar.
.
.
que inicien les actuacions estes administracions, o
les dos administracions més els particulars, estaríem d'acord, perquè l'objectiu és que això no es deteriore més.

La segona -i l'he citada abans, i vull insistir-, la falta de control ha originat també unes pintades, uns graffitis sobre estes que.
.
.
Per tant, bé, rectifique, i ja dic que ha sigut un lapsus.
Estem en els punts dins de l'ordre del dia, i jo en este moment canviava de punt.

Acceptarem l'esmena i accepte també el compromís que tots junts i amb força perquè açò vaja endavant i es produïsquen ràpidament actuacions en eixa direcció.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

¿Volen fixar posició els grups polítics?
Per part dels no adscrits, té la paraula la senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Nosotros vamos a apoyar la proposición no de ley que ha presentado Compromís, que incluye la asunción de la enmienda del Grupo Popular, porque entendemos que se han dado razones
suficientes que van todas dirigidas para la conservación de dos bienes de interés cultural, i que entendemos que esto puede abrir la vía para situar en un orden de prioridades superior este objetivo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra Sol Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, si el senyor Pañella, que és el que l'ha presentada, l'accepta, anem a acceptar-la mosatros també, anem a votar a favor.

Però sí que volíem fer una xicoteta puntualització.
Dia la senyora Barrieras que este estiu en el Mediterráneo, el regidor de Cultura dia que hi havia 186.
235 euros per a la torre, que ho
dia el regidor de Cultura.
(Veus) La regidora, perdó.

Este diumenge, dia 29 de novembre, el Levante publicava: «El PP de Oropesa rechaza incluir en el presupeusto fondos para adquirir la torre
vigía de la Cordà.
» Això ens ha mosquejat una miqueta.
(Veus) Si és per a adquirir, val, que eixos diners els dedique per a restaurar, que és el que se li està demanant ací.
¿D'acord?

Però ací hi ha un cosa en contra.
Diu: «El mismo Fabregat -és el regidor d'Urbanisme d'Orpesa- planteó que delimitar el área histórica a proteger podría encorsetar aún más las actuaciones urbanísticas, por lo restrictiva que era en ese aspecto la ley de patrimonio
valenciano.
» Si és per a col·laborar amb la resta d'administracions públiques i amb els particulars eixos diners, endavant, anem a votar a favor.
Però açò, veritablement, ens mosqueja un poquet, i ens agradaria que la senyora
Barrieras ens explicara per què, ja que veig que està demanant la paraula.

Gràcies.

(La presidenta parla amb el micròfon desconnectat)

La senyora Barrieras Mombrú:

Sí, per a rèplica, senyora presidenta, a la senyora.
.
.

Simplement és per a fer una miqueta d'aclariment.
Jo ací tinc l'informe de l'Ajuntament d'Orpesa on diu: «Des del consistori s'està estudiant la possibilitat d'adoptar com a mesura de protecció de la torre de la Cordà, la gestió del règim de visites, aixina com acotar el seu accés per a evitar actes vandàlics, com fins al moment vénen sent habituals, donada la proximitat de la recent inaugurada via Verda.
» Per tant, eixe és el compromís de l'Ajuntament d'Orpesa.

I el que és evident és que el que és municipal, el que és municipal és la torre de la Cordà, no l'altra.
La torre de la Cordà és una i l'altra és la que és de propietat.
.
.
, que no és municipal, com molt bé ha dit ací el senyor Pañella.
I l'únic que es pot fer, atenent, atenent la Llei de patrimoni cultural valencià és poder d'alguna manera fer que el que és propietari d'eixa torre, que és el senyor Ramón Salvador Monferrer, que és la de la.
.
.
, de les dos.
.
.
, de la Colomera, que és la de propietat particular, i, bé, el que es pot fer és que esta persona tinga de fer un gasto.
¿Per què?
Perquè té de conservar tal com li mana la Llei de patrimoni cultural valencià.
I jo crec que això és el que està fent l'ajuntament.

I, senyora Sorribes, jo crec que l'esmena que molt bé ha aprovat.
.
.
, és a dir, va acceptar el proponent, és una a on implica a tot el món.
O siga, precisament, el que volem és implicar a tot el món, implicar l'administració de la conselleria, que és la que, en realitat, porta la veu cantant, però també l'administració de l'ajuntament municipal, que és a on estan fent una part important de conservació d'eixe patrimoni, i per una banda a la persona particular.

Per tant, jo crec que eixa esmena és el que vosté ha dit, el que ha dit el senyor Pañella, el que ha dit la senyora representant de.
.
.
, la senyora Sanz, (veus) i el que estem dient el Grup Parlamentari Popular.
Per tant, sí que agrairia de veritat que tots votàrem per unanimitat perquè, en realitat, la torre de la Colomera i la torre de la Cordà d'Orpesa, estiguen en el lloc que correspon, tal i com es va fer en l'inici dels seus temps.

Per tant, moltes gràcies, perquè estic convençuda que aixina serà.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Vinga, per a la rèplica, té la paraula la senyora Sol Sorribes.
(Veus) Un momentet.

La senyora Sorribes Martínez:

He dit ja, senyora Barrieras, que anem a vota a favor.
Simplement ho destaque
perquè estem a l'aguait del que puga passar, (veus) simplement perquè conste en l'acta, perquè no mos passe per alt d'ací a una temporadeta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Anem a votar la proposició de llei amb l'esmena presentada pel Partit Popular.
¿Vots a favor?
15 vots a favor.
S'aprova per majoria.
(Veus)

Proposició no de llei sobre la realització de les actuacions previstes en el projecte de restauració de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels de la Jana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 41.
237, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Continuem amb l'ordre del dia en el punt número 4: presa en consideració de la proposició no de llei sobre la realització de les actuacions previstes en el projecte de restauració de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels de la Jana, presentada pel Grup Esquerra Unida-Bloc-Els Verds: Compromís.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

L'ermita de la Mare de Déu dels Àngels és una ermita construïda al segle XVIII, 1767 i 1791 són les dates de construcció, l'arquitecte de la qual és Joan Josep Nadal, possiblement un dels més importants que actuen ací, (veus) i ací té que en la proposició no de llei que és el projectista de l'església arxiprestal de Vila-real, ¿eh?
, un dels barrocs més notables de tot el territori valencià i un dels pocs que reflectixen especialment les (inintel·ligible) .
.
.
de Borromini entre nosaltres.

Al final dels anys huitanta del segle passat comença a deteriorar-se de manera ja més important.
Això ja va fer que l'Ajuntament de la Jana actués dirigint algunes cartes al govern de La Generalitat i sol·licitant la intervenció urgent, intervenció que a hores d'avui encara no s'ha produït.

L'any 2002, i cite textualment en la proposició no de llei, la senyora Agneta Manjavacas va lliurar el projecte de restauració de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels de la Jana, que havia encomanat la Conselleria de Cultura, (veus) i treball que està lliurat ja i que fa set anys que no s'ha fet cap actuació al respecte.
El procés de deteriorament està seguint i podíem dir que en este moment està en risc, (veus) està en risc que seguixca en peu l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels de la Jana.

Per tant, és molt clar, si l'ajuntament en el seu moment tramita petició, si des de la Conselleria de Cultura, supose la Direcció General de Patrimoni, supose, encarrega un projecte, projecte que es realitza,
que es paga i que està fet i a punt de.
.
.
, simplement, per fer una adjudicació, les bases d'este projecte, el que demanem és precisament que es faja això.
Lògicament, un projecte de fa anys, caldrà actualitzar, ¿eh?
, doncs, per tant, demanem que es fagen les actuacions que hi havien
previstes en este projecte de restauració de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels, que s'havia encomanat i que revise, clar, el projecte actualitzant les actuacions
previstes i els preus, i després, que es done compte de l'actuació
(inoïble) .
.
.
.

Com he dit, vull ressaltar la importància d¡esta ermita, una ermita barroca, però que en este moment està en perill de trobar-la un dia enderrocada, almenys en part.
Per tant, demanem
eixa actuació urgent.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies.

S'ha presentat per part del Grup Popular una esmena que diu: «Les Corts insten el Consell a continuar treballant en la conservació del patrimoni cultural de la Jana i a escometre les obres de restauració de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels quan les disponibilitats pressupostàries i la urgència de l'actuació així ho aconsellen.
» Per tant, per a la seua defensa, té la paraula pel Partit Popular la senyora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora president.

Senyor Pañella, ¿què vol que li diga?
, que té tota la raó, evidentment.
Que jo també sóc una de les enamorades del patrimoni de la nostra comunitat i crec que el
patrimoni es deu conservar i que totes les administracions implicades tenen de
fer l'esforç més important que puguen fer perquè açò no se perga.
Vull dir, crec que la Comunitat Valenciana té un patrimoni cultural importantíssim i que forma part, dins del patrimoni cultural espanyol, bé, doncs, crec jo,
(veus) com un.
.
.
, no diria el primer, però, perquè (inintel·ligible) .
.
.
ben clar, esta, com és d'allí, però en realitat és un dels patrimonis importants dins de tot el patrimoni espanyol.

Per tant, jo sí que li dic que té raó, que es té de conservar, que es té de seguir, que es té de treballar en tot el que vosté ens està dient.

Jo el que només volia comentar-li és que sí que s'ha fet alguna cosa en la Jana.
Perquè, clar, jo tinc una relació, que l'altre dia va eixir en el Mediterráneo, que no els vaig a llegir, de tots els pobles ¡només de la província de Castelló!
, ¡només de la província de Castelló!
, que tenen patrimoni, que tenen patrimoni i que volen ¡que es conserve!
I cada poble creu, com no podia ser d'altra manera, que el seu és el que és més important, ¿eh?
, i volen que es conserve, i jo hi estic d'acord, però, clar, és té d'arribar a on es pot arribar, senyor Pañella.

Això passa el mateix que quan tens quatre xiquets i tots et demanen coses, doncs,
sempre tens de vore la prioritat, si és, a la millor, un llibre perquè puga estudiar o una Game Boy perquè puga jugar.
Evidentment, és difícil poder arribar a tot.

Partint d'eixa base, que estem completament d'acord que volem que (veus) s'arregle la capella de la Mare de Déu dels Àngels, però vull dir-li, per exemple, que en l'orde del 23 de març del 2009, en les ajudes a la restauració i conservació de pintura mural, (veus) ja es van destinar 14.
400 euros per a pintura mural de la capella de la Mare de
Déu dels Àngels, ¿eh?
, que és que se troba en l'església parroquial de Sant Bartolomé Apòstol.
Vull dir, que també s'estan fent coses (veus) en el municipi de la Jana, ¿eh?
El que passa és que a tot de vegades és difícil de poder arribar.

També vull dir-li que la Fundació Blasco de Alagón va restaurar les pintures de la capella dels Àngels.
.
.
, de la capella dels Àngels de la Jana, ¿eh?
, que la campanya esta, supose que sabrà també vosté, que compta amb la col·laboració de l'Ivacor i del mateix Ajuntament de la Jana, ¿eh?
Esta és la segona ja actuació que es du a terme en el temple la Jana, ¿eh?
, (veus) ja que en el 2005 no es va poder finalitzar la restauració, perquè hi van haver uns problemes, que també vosté segur que coneixerà, (veus) de filtracions, que ja s'han resolt, perquè que van retardar el procés que s'estava duent a terme.

També li podria dir que el temps que s'ha trigat, ¿eh?
, com vosté dia, en poder dur endavant eixe projecte que ja estava de la senyora Agneta.
.
.
,
o del senyor, Agneta, perquè eixe nom no sé exactament (veus) si és.
.
.
, jo crec que això és senyora, Agneta Manjavacas, doncs, també podria valorar-se el retorn d'eixa actuació al seu àmbit natural, ¿eh?
, o bé a la propietat, a l'ajuntament, a la diputació, incloent-hi la col·laboració tècnica de la mateixa conselleria, a la millor la conselleria podria aportar.
.
.
, a
l'aportació del projecte, ¿eh?
, del projecte, o siga, costejar el projecte des de la conselleria, i els
honoraris professionals.
Vull dir, que esta actuació, a la millor seria més fàcil en algun dels programes d'inversió pública, ¿eh?
, que s'estan duent a terme dins dels municipis.

Per tant, (veus) jo li he presentat l'esmena, hem parlat d'eixa esmena abans, i a la millor jo crec que havent-hi alguna xicoteta
modificació a eixa esmena, podríem aplegar a un acord.
Per tant, jo, després d'haver llegir la presidenta l'esmena (veus) i amb vista a no fer molt llarg el tema, jo li diria al senyor Pañella ¿què li pareixeria (veus) que l'esmena puguera quedar transaccionada i que posara: «Les Corts insten el Consell a continuar treballant en la conservació del patrimoni cultural de la Jana i previndre la conservació de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels»?

Per tant, jo crec que ahí ens estem centrant en el que ha vosté en realitat li interessa.
Jo li dic de veres, estic convençuda que el que nosaltres hem de fer des d'ací és forçar les administracions implicades que tinguen en compte que no es pot deixar
perdre el patrimoni de la nosaltres comunitat.
Això crec que no pot ser ningú que no estiga d'acord en este tema.
Espere que amb eixa modificació que li he fet vosté ens aprove l'esmena, i amb vista, ja li ho he dit, senyora presidenta, de poder avançar i no tindre de fer un descans, jo ja li dic el possible text d'una possible transaccional.
Ara espere que el senyor Pañella diga el seu criteri i m'encantaria que estiguérem d'acord en un tema, torne a insistir, tan important com el patrimoni valencià.

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé.
.
.

La senyora presidenta:

Senyoria.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Perdone.
.
.
(Rient) Disculpe, presidenta.

La senyora presidenta:

¿Volen un minut de descans o volen in voce?

El senyor Pañella Alcàcer:

No, no.
.
.
(Inintel·ligible) .
.
.
ho ha definit perfectament i, per tant, no.
.
.

La senyora presidenta:

Doncs, llavors, un momentet, senyor Pañella.
Té la paraula per a acceptar la transaccional.

El senyor Pañella Alcàcer:

Mire.
.
.
Gràcies, senyora presidenta.
(Veus)

Senyoria, ací moltes vegades entrem en qüestions de matisos que, a vegades, inclús poden ser.
.
.
, o obligar-nos o sentir-nos obligats a prendre postures que
inicialment puguen paréixer contradictòries.
(Veus) Ho dic.
.
.
, el meu raonament va en la línia de dir, és que ens trobem davant d'una situació en què hi ha un projecte fet (inintel·ligible) .
.
.
.
Per tant, no tinc cap problema en dir que vostés seguixquen en la conservació del patrimoni de la Jana, entre altres coses perquè, en este cas ja s'ha iniciat.

Vull dir, hi ha un projecte.
Per tant, cap problema a reconéixer que altres vegades sí que en tenim, però en este cas jo no vaig a posar cap problema a eixa frase, perquè vostés.
.
.
, i a més ho cite jo, que hi ha un projecte inicial, i simplement eixe projecte s'ha iniciat i, per tant, podem considerar que (veus) inclús.
.
.
, vosté m'ha parlat de la Jana, que inclús de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels sí que s'ha fet una actuació que és fer el projecte.
(Veus) Per tant, això de continuar, cap problema.

Això altre, mire, en principi, internament, quan ja està el projecte fet, pense que tindrien de ser molt més clars.
L'única qüestió que vaig a.
.
.
, l'única observació que vaig a fer ara és dir-li ben clarament que, per les notícies que jo tinc, que ja no és la meua opinió particular, sinó per les notícies que tinc, el perill en què està l'ermita de la Jana en este moment, les notícies que són.
.
.
, des que vaig presentar esta proposició no de llei, que és de juliol, fins a hui, el deteriorament ha augmentat, ¿eh?
,
(veus) i, per tant, mire, si ser flexible, críticament flexible, ho aprovem i servix perquè se tire endavant, mire, li ho acceptaré, però críticament, ¿eh?
, críticament.
És a dir, perquè entenc (veus) que l'única forma de previndre la conservació en este cas és tirar endavant, fer tasques concretes que eviten la seua degradació, i quan ja està el projecte fet, no puc entendre que siga altra cosa que realitzar el projecte.

Per tant, li done el meu consentiment, (inintel·ligible) .
.
.
la meua aprovació, i també (veus) el compromís fet ací davant, també, de corroborar en el temps, i d'ací a un temps, demanar també que se donen explicacions de quines actuacions s'han fet per a previndre la conservació de l'ermita, ¿eh?
(Veus)

Per tant, això és el que (inintel·ligible) .
.
.
Li ho accepte.
Crec que el text és molt light, però li l'accepte, perquè el perill és molt gran, i si açò pot servir per a dir, mire, seguim endavant, que seguixca, com a mínim.
Jo pose eixe pas o eixa mostra de voluntat.
També és veritat (inintel·ligible) .
.
.
que en un temps demanaré explicacions sobre les actuacions que s'hagen fet (inintel·ligible) .
.
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a fixar.
.
.
Un moment, per favor.
Per a fixar posició, per part del grup de no adscrits té la paraula la il·lustre senyora Marga Sanz.

Té la paraula, senyoria.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, nosotros apoyaremos también esta proposición no de ley, pero entiendo que la postura crítica del señor Pañella está fundada.
El presupuesto que tiene la Conselleria de Cultura este año es un presupuesto de los más castigados para el 2010, y por tanto cuando la diputada del Grupo Popular
expresaba que hay prioridades es porque realmente tiene que haberlas con un
presupuesto tan raquítico.

Por tanto, yo me sumo a la buena voluntad del señor Pañella, pero también con el escepticismo de un presupuesto que no sé si llegará para eso y para muchas más cosas.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Socialista té la paraula -un moment, per favor-, la diputada Sol Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Bé, simplement per a dir que anem a recolzar la proposta del proponent.
Ens dol
que no siga una de les preferències actuar en la província de Castelló, perquè si vostés coneixen esta ermita, és una bombonera, és una bombonera.
Jo dibuixe molt mal però és un exemple barroc, del barroc francés estupend, n'hi ha poquíssims exemplars, en tot Castelló n'hi ha un, però és que n'hi ha dos més en València.

És una bombonera, un edifici excels, cosa molt estranya en este cas d'edificis.
Normalment estan dins de les poblacions, està fora, enmig del camp, és una ermita, és un quadrat en el que hi ha inscrita una creu grega gràcies a circumval·lacions barroques i a eixe quadrat hi ha inscrit un absis octogonal.
Este absis
està en una clivella impressionant.
Ja estava este estiu quan el senyor Pañella ho va presentar, però és que fa mes i mig va hi haver una ventada de més de 100 km/h en el Maestrat i eixa clivella se va fer brutal i ca caure un tros
de la cúpula allí dins.

O s'actua ràpid o açò, senyors, se perd.

Res més, gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per tant, anem a votar la proposició no de llei amb l'esmena transaccional.
Vots a favor?
S'aprova per majoria, per 15 vots a favor.

Gràcies.

Proposició no de llei sobre la declaració del palauet de la família Giner-Cortina com a bé de rellevància local, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 41.
240, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració del palauet de la família Giner-Cortina com a bé de rellevància local, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida- Bloc-Verds-IR:
Compromís.

Per a la seua defensa té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, com és costum quan presentem propostes i sobretot propostes de patrimoni, sempre
estem parlant de, no només de l'opinió de la persona que en nom del Grup de Compromís la presente, sinó d'opinions validades per experts.

La presentació d'esta proposició no de llei en relació al palauet Giner-Cortina, de la família Giner-Cortina, ve avalada per diversos informes.
Parlem: informe del Consell
Valencià de Cultura, informe de la Universitat Politècnica de València, del qual disposem ací, que diu que aprova l'informe sobre la declaració del palauet de la família Giner-Cortina com a bé de rellevància local, que forma part de la resta de la certificació i que ací tenim a disposició de tots el senyor i senyores diputades, si a algú li interessa vore'l, què diu la Universitat Politècnica de València.

Existix un altre informe en el mateix sentit, de la Universitat de València; existix un altre informe corroborant el mateix de la secció d'arquitectura de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Carlos sobre el palauet de l'arquitecte José Manuel Cortina en Torrent.

Per tant, què podem dir d'això, a més?
Només podem entrar ja en valorar, coincidint, inclús la paraula coincidir quan ve de persones especialistes en la matèria és atrevida, simplement extraent, més que coincidint, aquelles dades que ells extrauen.

Ens parlen d'un xalet d'estil neonazarí de principi del segle XX, que forma part d'una finca que té uns 9.
000 m2.
Com hem dit és obra de José Manuel Cortina Pérez, però que també, igual que hem parlat abans quan parlaven de l'ermita de la Mare de Déu dels Àngels de la Jana, doncs, en diferent segle, en el segle XX, és un dels més rellevants arquitectes de l'eclecticisme historicista i del modernisme valencians, ací, a ciutat de València, hi han mostres del que són les seues obres.

Entre altres coses va ser arquitecte municipal de la ciutat també i, per tant, va deixar diversos edificis que donen mostra de la seua vàlua, representativa d'este estil, eclèctic, de l'eclecticisme, un estil discutit moltes vegades però real i existent en el que València té una magnífica mostra i, per tant, tal com se diu en els seus informes, és l'últim exponent que es conserva d'este historicisme romàntic neoàrab d'este arquitecte.

Va estar construït entre 1918 i 1919, va ser una finca, una casa, millor dit, familiar i que en este moment he de dir ja que l'Ajuntament de Torrent també ha iniciat el procés.

Volia llegir el final de l'informe que diu, el de la Universitat de València per tindre'n un, perquè són molt similars: «Afirmem la qualitat i la importància històrica i artística que presenta aquest edifici com a part del patrimoni cultural dels
valencians i, especialment, de la ciutat de Torrent, i recomanem vivament que es procedisca a
la seua protecció, restauració i posada en valor com una rellevant mostra de l'arquitectura del seu temps i, així mateix, exhortem l'Ajuntament de Torrent perquè tramite a la major brevetat possible la seua qualificació com a bé de rellevància local amb tots el avantatges i protecció legal que d'això es derive en la legislació autonòmica sobre el patrimoni cultural valencià.
»

Vists els informes dels que disposem poc més jo podria afegir.
Simplement reconéixer que en l'Ajuntament de Torrent també s'han pres acords ja en esta via i per tant demanar, malgrat que s'haja passat això, demanar, també instar la Conselleria de Cultura a tirar endavant este expedient com li
correspon també perquè com a bé de rellevància local no només poden ser a iniciativa local sinó també a iniciativa de la conselleria o, en este cas, si l'ajuntament pren la iniciativa, també pot ser una petició de dinamització del que és tot el procés.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Popular s'ha presentat una esmena que diu el següent: «Les Corts acorden instar el Consell a estudiar la declaració del palauet modernista de la família Giner-Cortina de Torrent com a bé de rellevància local, segons els tràmits que figuren a la Llei de patrimoni cultural valencià.
»

Per a la seua defensa, té la paraula el il·lustre diputat senyor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.

Sí, me gustaría hacer antes unas consideraciones para saber de qué estamos hablando.
Estamos hablando de un palacio o chalet situado en la partida
del Alter muy próxima al término de Alaquàs.
Es una finca de recreo, situada en una partida de unos 9.
000 m2 y dicha parcela y dicha finca a instancias, hay que reconocerlo, del arquitecto
técnico don Tomás Roselló Jaunzarás, que ha sido el verdadero impulsor de todo esto desde hace algunos años, pues en estos momentos y desde hace dos años, es objeto de una especial protección por parte del Ayuntamiento de Torrent puesto que está en trámite, como hemos dicho, la designación o la catalogación como bien de relevancia local.

Ya lo ha dicho el diputado Pañella, pero me gustaría ampliar un poco la información que él ha dado sobre esta finca.
Decir que fue adquirida en 1918 por José Giner y Viguer, un conocido industrial valenciano, palau construido y (inintel·ligible) .
.
.
a la familia, y los planos los realizó un arquitecto, el arquitecto José Manuel Cortina Pérez, familia del propietario de la vivienda.
Además, en Torrent construyó edificios emblemáticos como un edificio que se llama la Alhambra, o el cine Montecarlo, que todavía permanece aunque no como cine.

La elección de la ubicación de la parcela pues se llevó a cabo puesto que por ahí pasaba el tranvía que llegaba a Valencia y que tenía parada cerca de las Torres de Quart junto al domicilio de la familia.

Este arquitecto, José Manuel Cortina Pérez, es uno de los arquitectos más relevantes y originales del modernismo valenciano.
Nació en Valencia, estudió en Barcelona arquitectura y en Madrid, y de vuelta a Valencia, como han dicho,
desempeñó pues los cargos de arquitecto del ensanche y de cementerios.
Consiguió numerosos premios de arquitectura en las exposiciones de la época, además de muchas medallas, medallas del Congreso, Gran Cruz de la Real Orden y tal.
Fue presidente del Centro de Cultura Valenciano.
Entre sus obras destacas los
edificios que construyó en el ensanche de Valencia, como la llamada Casa de los Dragones de la esquina
de la calle Sorní y Jorge Juan, y el edificio de la calle Félix Pizcueta en el que combinó elementos medievalizantes con la líneas sinuosas del Art Nouveau.
Cabe destacar también la llamada Casa Cortina en Caballeros, número 8.

En 1908 proyectó en Valencia el desaparecido Teatro Eslava, de un estilo arabizante, que hizo
que fuese denominado un excelente intérprete del árabe.
Este estilo, repetido además en el proyecto del teatro Chapí de Villena que no llegó a hacerse porque él mismo renunció a hacer esta obra puesto que pretendían modificaciones.

Bien, el chalet éste como digo fue construido y proyectado en 1918 y 1919, y les he de decir, pues que ha sido el Ayuntamiento de Torrent el que ha
iniciado los trámites ya, como ha dicho el señor Pañella, con la publicación el 13 del cinco, del DOCV, a instancias de un decreto de alcaldía.
.
.
, bueno, con la publicación del proceso de información pública, en mayo de este año, a instancias del decreto de alcaldía de abril.

La Dirección General de Patrimonio Cultural Valenciano ya está trabajando con el ayuntamiento para catalogar, como bien de relevancia local, este palacete neonazarí.

He de decir que tanto La Generalitat como el ayuntamiento ya han manifestado el
interés para la protección de este edificio, así como algunos otros en la ciudad de Torrent y, para ello, se ha creado un catálogo de una sola ficha con el fin de agilizarla.

A su vez, (inintel·ligible) .
.
.
también que desde el momento y hasta que llegue la declaración de bien de relevancia local, este palacete ya goza de protección en aplicación de la legislación vigente.
Ha habido unanimidad de todos los grupos políticos en Torrent para que esta iniciativa que, repito, se debe fundamentalmente
al arquitecto técnico Tomás Roselló se lleve a cabo.

Dejar constancia que esta iniciativa de este arquitecto pues ha calado no sólo en las entidades como el ayuntamiento, entidades públicas, sino que ha involucrado a otro tipo de entidades locales y medios de
comunicación.
También he de decir, destacar que este palacete lleva noventa años construido pero que ha sido el Partido Popular del Ayuntamiento de Torrent,
que lleva gobernando exactamente y escasamente veinticuatro meses o poco más, el que inicia los trámites.
Por tanto, yo agradezco que nos acepte la enmienda.

Nada más, muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar la posición sobre la aceptación o no tiene la palabra el proponente, el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, hui pareix que arribem a més acords en esta comissió dels que habitualment arribem.
Jo li dic, diré ara públicament el mateix que li vaig dir en el seu moment.
Pense que l'esmena és una esmena que no aporta absolutament res, sinó que realment ve a dir exactament el mateix que estem dient nosaltres, però tampoc, per dir-ho d'alguna manera, jo no estava predisposat a acceptar-la perquè una esmena que no diu absolutament res, no hi hauria perquè.
.
.
No obstant, parlant amb la gent interessada, la gent de Torrent, els que he
tingut el contacte per a presentar esta proposició, diuen que no podríem perdre esta ocasió.
Per tant, jo li anuncie que l'acceptaré.

L'acceptaré perquè si l'acord que prenguem avui per unanimitat, espere que així siga, val per alguna cosa, com a mínim deixarem de tindre la responsabilitat que en esta setmana teníem en una, no dic que nosaltres la poguérem solucionar però per no haver pogut debatre a temps una proposició no de llei que consta en l'ordre del dia d'avui, que és la de l'alqueria de Romaguera, alqueria que abans que la puguem debatre, ha sigut ja
enderrocada, i, per tant, una part del nostre patrimoni que hem perdut
definitivament; que disposava d'informes en la mateixa línia que disposem informes, hui, sobre el palauet Giner-Cortina, i que quan
arribe el moment, si parlem, parlarem d'alguna cosa que ja no existix i que ja no té remei.

Disculpe, presidenta, que m'haja apartat un poquet del tema principal, però crec que era important avui, que hem arribat a tres acords ací en esta comissió sobre el que és la protecció d'elements del patrimoni cultural valencià, que hàgem perdut una alqueria amb una gran importància històrica artística.
I ho dic amb el mateix sentit que li ho he dit abans.
No sóc jo, són els informes, els mateixos que han servit avui per a defendre el palauet
Giner-Cortina, aquells que defenien també, alguns d'ells, no tots, però alguns d'ells disposaven que defenien eixa alqueria, l'alqueria de Romaguera, que avui podem donar per perduda.

Per tant, encara, amb eixe sentiment de pèrdua, és un motiu més per a poder-me afegir a dir, mire, malgrat que no aporta res, si els dos diem
el mateix, no tenim motiu per a votar diferent.
I, en eixe aspecte, replegue el
guant, i el meu vot serà favorable a la seua esmena perquè puguem tirar endavant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Vol la rèplica, senyor Soria?
Té cinc minuts.

El senyor Soria Mora:

Simplemente, para manifestarle al señor Pañella.
.
.
l'interés que té l'Ajuntament de Torrent a conservar.
.
.
, ja dic que l'Ajuntament de Torrent, actualment està governat pel Partit Popular, dóna igual, no anem a fer política d'este tema, però ja ha manifestat el seu compromís per conservar el patrimoni de Torrent.

No sé si vosté s'ha enterat que la Torre de Torrent s'ha restaurat en any i mig, totalment amb uns fons del Ministeri de Cultura, per
valor d'un milió d'euros.
L'ajuntament és el primer interessat perquè este palauet se restaure.
Desgraciadament, arribem tard en part, perquè n'hi ha part que està ja deteriorat, i està deteriorat des de fa temps, però és el primer interessat.
I jo crec que pot estar vosté segur que té el màxim interés.
I jo crec que la conselleria, anem a instar la conselleria perquè agilitze al màxim.
.
.
, però ja també li he de dir que ja està garantida la seua protecció, des del moment en què se comencen les gestions de la conselleria.

Només agrair-li el que accepte la nostra esmena.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, por parte de los grupos, té la paraula la senyora Marga Sanz, pel grup de no adscrits.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, nosotros nos sumamos también al apoyo de la PNL y esperamos que el palacete de Giner-Cortina tenga un
futuro mejor que la alquería de Romaguera, y a ver si entre todos hacemos el esfuerzo necesario.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte.
.
.
, la ilustrísima diputada doña Jeannette Segarra, tiene la palabra.

La senyora Segarra Sales:

Nosaltres, per descomptat, anem a donar el vot favorable al palau de la família Giner-Cortina.

I sentint abans les declaracions dels companys que m'han precedit, ho han dit tot, sabem que està fet per un arquitecte importantíssim per a València en aquella època.
I construccions d'este tipus, n'hi hauran moltes arreu de tot el país, que valdria la pena que no passara el que ha passat i està passant en molt del nostre patrimoni.

Abans, comentava el company de Compromís, quan dia que n'hi han informes -igual que estos- i patrimonis que mos cauen sense fer absolutament res.

Simplement, mirant l'informe que diu el Consell Valencià de Cultura, que sabem que és un informe que no és vinculant, però que sí que és important per a consensuar i, sobretot, per a cuidar el nostre patrimoni, diu
d'este edifici que: «El seu valor arquitectònic, històric i artístic.
.
.
considerem que el Palau de la família Giner-Cortina de Torrent té els valors culturals més que suficients per a ser declarat bé de rellevància local.
Creguem també que deuen posar-se tots els mitjans necessaris per a protegir-lo i evitar que l'espoliació continue; aixina com examinar i estudiar tots els elements deteriorats, en
vista d'una possible reconstrucció que serà el més important.
»

Després, davant l'incompliment.
.
.
Bé, si el Consell Valencià de Cultura recomana que per part de les autoritats.
.
.
, demana que les
autoritats municipals i, en el seu cas, les autonòmiques -perquè hem de recordar que el Partit Popular està governant, ací, ja molts anys, a nivell autonòmic- en el seu cas, autonòmiques, es realitzen actuacions previstes perquè no seguisca passant el que està passant.
I en el cas de la reconstrucció, que es porte a cap.
.
.
, o pensem que caldria buscar un ús concret per a este edifici; tasca per la qual, el Consell Valencià de Cultura s'oferix també a col·laborar i a assessorar en benefici de la recuperació d'un patrimoni que és també, per descomptat, un referent històric a tot arreu del país.

Per tant, a part dels informes de la Universitat de València, que n'hi han alguns, però, sobretot, per l'informe que tinguem del Consell Valencià de Cultura, i perquè crec que està fent-se amb sentit comú i amb consens de tots els grups, el nostre grup va a donar el suport a esta
iniciativa.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per tant, anem a votar la proposició no de llei.
.
.
(Veus)

Un moment.
Vol la rèplica?

El senyor Pañella Alcàcer:

És que pel ritme que portem, com jo no he tancat.
.
.
, en cap de les ocasions he
pogut agrair a tots els grups el seu vot favorable.
Per això demanava la paraula, perquè me pareix ja una falta de.
.
.
, d'això de dir, (veus) com a mínim no poder agrair a tots el seu recolzament a les mocions.

Només era això.
Volia deixar constància d'això.
Perquè si no, després passem a la votació, i ja no.
.
.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, gràcies.

Anem a votar la proposició no de llei amb l'esmena proposada pel grup parlamentari.
Vots a favor de la proposició no de llei esmenada?
(Remors) S'aprova per unanimitat.

Gràcies, senyories.

Proposició no de llei sobre la catalogació dels llocs de secundària pactada en l'acord de plantilles de 1999, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
435, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Continuem en el punt número 6 de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la catalogació dels llocs de secundària pactada en acord de plantilles de 1999, presentada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el proponent, il·lustríssim diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.
(Veus)

Com és de costum, en la proposició no de llei està explicat.
Simplement, m'estendré un poquet més.
L'inici mos parla d'un informe del Síndic de Greuges, que insta la Conselleria d'Educació a garantir que l'alumnat dels programes en valencià puguen rebre l'ensenyament en aquesta llengua i que aplique les mesures necessàries per aconseguir-ho.

Eixe informe ve arran d'una denúncia posada per un pare d'alumnes de l'Institut la Garrigosa de Meliana.

Què diu exactament l'informe de la Sindicatura de Comptes?
Parla que cal prendre totes les mesures
necessàries, ordinàries o extraordinàries per a garantir l'aplicació efectiva dels programes d'educació bilingüe en tots els centres finançats amb fons públics.

Recomana, «recomana» que els programes en valencià o d'immersió lingüística estiguen a càrrec de professors amb la capacitació suficient en valencià, cosa crec que lògica i que no caldria recomanar.

I l'objectiu és que quede plenament garantit el dret de l'educació dels alumnes, consagrat en la Constitució; així com el respecte, la promoció i la protecció del valencià, tal com establixen l'Estatut d'autonomia de la comunitat i la Llei d'ús i ensenyament del valencià.

El motiu, com he dit, era la denúncia d'un pare que, malgrat que va inscriure l'alumne en línia en valencià, no tenia les classes en valencià, perquè el professorat que estava ocupant la plaça no tenia la qualificació lingüística necessària.
Eixe és un fet.

Un segon fet, que qüestiona el que és la política lingüística de La Generalitat, és que este estiu també el Consell d'Europa fa un informe sobre les llengües regionals, i en el qual deixava patent la manca de voluntat de l'administració valenciana d'impulsar el valencià en els àmbits en el quals és competent, especialment en l'educació.
I també instava la conselleria a prendre les mesures necessàries per estendre l'ensenyament del valencià en tot el sistema educatiu.
Són paraules de l'informe del Consell d'Europa.
Els sindicats d'ensenyament també fa temps ja que van denunciant esta situació, tots a una.

Hi ha un fet, hi ha un put de partida que és el que origina que puguen existir situacions com la que acabem de descriure.
I
em referisc, clarament, que un centre tinga una línia en valencià i que el professorat que ve nomenat per a donar l'ensenyament d'eixa línia -i parle tant de primària, com de secundària, més en secundària, molt més en secundària s'està produint que en primària, tot cal dir-ho-, doncs quan arriba allí el professorat, el professorat no té la qualificació lingüística necessària per a impartir els ensenyaments en valencià.

Això com es soluciona?
(Veus) Bé, d'una manera, que és el que estan demanant tots els sindicats, que és mitjançant la catalogació dels llocs de secundària, a més que la conselleria ja va assumir en l'any 1999, en l'acord de plantilles de l'any 1999, va assumir com a obligació; obligació que fins a hui encara no s'ha complit.

Vostés me parlen moltes vegades de llibertat.
Parlant d'ensenyament, contínuament parlen de la llibertat dels pares a elegir l'ensenyament dels seus fills.
Espere que de la seua decisió hui, d'eixa llibertat, no excloguen la llibertat d'elegir en quina llengua volen que se'ls ensenye, almenys, en quina de les llengües oficials, ací, al nostre país, volen que se'ls ensenye.

Només cite fets, que crec que és obligat que els porten a la reflexió.
I he citat eixa valoració que tantes vegades mos han fet, a mi i al meu grup particular, deixar entendre
com si no fórem partidaris de la llibertat de les persones.
I, en este cas, jo els demane
que vostés actuen també per a garantir la llibertat d'aquells que volen que els seus fills reben ensenyament en valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, tiene la palabra, por parte del grupo de no adscritos, doña Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Efectivamente, la catalogación lingüística es uno de los elementos claves que, en estos momentos, la comunidad
educativa y los sindicatos de la educación están reclamando para garantizar que la política lingüística del Consell dé una continuidad a la enseñanza en valenciano en todo el sistema educativo.

Porque lo que en estos momentos está pasando es que.
.
.
, en lo que es el tramo obligatorio de la enseñanza, la Educación Secundaria Obligatoria y en los colegios de primaria, realmente en los
colegios concertados, en los colegios sostenidos con fondos públicos, no hay una garantía para que el alumno que quiera acceder pueda tener las enseñanzas en valenciano, pueda cursar en valenciano, y la enseñanza pública cuando se cubre de titularidad, cuando se cubre el cupo de grupos que van
a impartir en valenciano, los demás se derivan si hay más solicitudes a los grupos en valenciano, -perdón- en castellano.
Es decir, eso no garantiza, por una parte, la enseñanza en valenciano.

Pero lo que sucede a continuación es que los alumnos que pasan a la etapa no obligatoria de Bachiller o de
Formación Profesional después de la secundaria obligatoria, no tienen garantizado la continuidad de sus
estudios en valenciano a aquellos que cursaron en valenciano, y los propios
equipos educativos muchas veces se ven obligados a decidir, en función de las capacidades lingüísticas y la acreditación lingüística del profesorado, qué asignaturas, qué materias o qué módulos se darán en valenciano y cuáles en castellano.
Y eso es empezar la casa por el revés.

Eso no es prever de acuerdo a una política lingüística de promoción en el uso del valenciano y de su promoción en todo el sistema educativo.
.
.
, realmente la protegen del valenciano.
Y, por
tanto, la catalogación lingüística es un elemento que, en estos momentos, nosotros consideramos junto con la
comunidad educativa, que es un elemento imprescindible que tiene que poner en marcha la
Conselleria de Educación y que tiene que poner en marcha como están reclamando en las mesas sectoriales los sindicatos de la enseñanza.

Por tanto, nosotros nos sumamos a la PNL que ha presentado el Grupo Compromís en este sentido.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra la ilustrísima diputada Sol Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé.
Al fil del que acaba de dir la senyora Sanz, anem a votar a favor pràcticament per les mateixes raons que ella ha exposat.

Per l'acord de 1999, es van catalogar com a bilingües tots els llocs de treball dels col·legis públics d'infantil i primària.
Des del 2002, amb ocasió de l'adscripció del professorat, del cos de mestres als nous llocs de treball per l'aplicació de LOGSE, el professorat d'infantil i primària que ha entrat al sistema per concurs oposició, ho ha fet amb el requisit lingüístic, que també s'ha exigit en els concursos de trasllats.

El compromís entre l'administració i els representants del professorat era per a aplicar també este acord a la resta d'estudis obligatoris i postobligatoris.
Així, per la resolució de 16 de maig de 2001, per la qual es disposa la publicació de l'acord entre la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència i les organitzacions sindicals d'ensenyament sobre dotació de plantilles i condicions de treball del professorat dels instituts en educació secundària per a l'aplicació de la LOGSE, en el seu punt 10 diu: «Donada la cooficialitat del valencià i del castellà i del coneixement que de les dues llengües ha de tenir tot el professorat de la Comunitat Valenciana, com determina l'article 23 de la Llei 4/83, i amb la finalitat de donar continuïtat als programes d'educació bilingües que l'alumnat haja cursat en educació primària, tot el professorat d'educació secundària que estiga impartint docència, tant en nivells obligatoris com no obligatoris, deurà tenir la capacitació lingüística i tècnica adequada per a impartir l'ensenyament en qualsevol de les dues llengües oficials de la comunitat.
»

Però açò mai no se va dur a terme, i en arribar a secundària, moltes de les línies en valencià que venien en primària, s'acaben, perquè als instituts no està regulat ni la catalogació lingüística dels llocs ni el requisit lingüístic està en els concursos de trasllats.

Així doncs, el que es fa en valencià en els instituts depén del fet fortuït que hi haja el professorat adient i que este professorat tinga la voluntat d'impartir les classes en valencià.
Ni hi ha continuïtat de les línies en valencià en l'ESO, ni hi ha planificació en Batxillerat, ni en Formació Professional ni en ensenyaments especialitzats.

I si la situació és esta, no és per oposició del professorat.
En l'acord subscrit entre l'administració i tots -i recalco «tots» una vegada més- els sindicats de la mesa sectorial d'educació sobre plantilles dels estudis de secundària en juny de 1999, apareix per primera vegada el compromís de procedir a la catalogació dels llocs de treball, en juny de 1999.
Deu anys més tard, este acord encara no s'ha desplegat ni s'ha fet efectiu.
Deu anys que està pactat i que no s'ha dut a terme.

En el pacte per l'educació de l'any 2000, entre els seus objectius està satisfer la demanda dels programes d'educació bilingüe, atenent a allò que s'ha disposat en la Llei 4/83, d'ús i ensenyament del valencià.
Perfecte.

Què diu la LUEV, què diu esta llei?
El valencià, com a llengua pròpia de la Comunitat Valenciana, ho és també de La Generalitat i de la seua administració pública.
L'administració adoptarà les mesures que calguen per a garantir l'ús normal, la promoció i el coneixement del valencià.
Els alumnes han d'estar capacitats per a utilitzar oralment i per escrit el valencià en igualtat amb el castellà.
Els professors han de conéixer les dues llengües -
han de conèixer, verb d'obligació.
Açò pareix un sil·logisme, però el sil·logisme encara no s'ha resolt.
L'última premissa encara no s'ha donat.

Però és que esta negociació, la de secundària postobligatòria i especialitzats, és una negociació recurrent.
Comença en 1999, apareix en l'acord de 2000, torna en el 2001, es torna a tractar en el 2005, en el 2006, en
el 2008, i cada vegada l'administració li dóna una xicoteta volta més de rosca al caragol, complicant més el tema.

En primària se va fer directament.
En el 2002, ja tot el món que va participar ja anava amb la catalogació lingüística del seu lloc de treball, mentre que en secundària, en les últimes dos, la conselleria ha proposat una moratòria d'aplicació de cinc anys per al professorat de secundària i deu en el cas del professorat de la resta de cossos docents per a l'obtenció del diploma de mestre o el certificat de capacitació, titulació mínima exigida per a ocupar estos llocs de treballs.
Cinc i deu anys de moratòria, com si la LUEV, la llei d'ús i ensenyament, no fera ja vint-i-sis anys que està en marxa; ens ficaríem en trenta sis.
¿Quantes generacions entren ahí?

La no-catalogació lingüística dels llocs de treball provoca que dels 138.
223 alumnes -dades donades per la conselleria- que estudien en valencià infantil i primària, sols 58.
626 puguen continuar fent la secundària.
És a dir, que al voltant d'uns huitanta mil han tingut forçosament de canviar de llengua principal d'ensenyament en passar de l'escola a l'institut, perquè no hi ha oferta, perquè no es garantix la continuïtat dels programes de valencià en l'ESO.

Les dades globals indiquen que dels 304.
765 alumnes -continuen sent dades de conselleria- que hi havia matriculats durant el curs 2008-2009 als centres de secundària, Batxillerat i Formació Professional, sols un 16% va poder escollir l'opció en valencià, el 25% en els sostinguts amb fons públics i un 6% en els privats.
Sumen 25, 6, dividit entre 2: 15,5.

¿S'està aplicant la LUEV?
Doncs no.
La conselleria continua incomplint la llei i pel
que pareix no té intenció d'esmenar-se, possibilitant l'ensenyament en valencià en els ensenyaments postobligatoris i especialitzats.
El 70% dels centres de
secundària no oferixen línies en valencià.
I això indica que la política lingüística educativa del PP pot qualificar-se tranquil·lament d'antivalenciana, inclús d'antidemocràtica, perquè no aplica una llei de la qual ens hem dotat els valencians.

La conselleria també s'ha compromés en mesa sectorial -tot i que no ha dit quan començarà, açò és veritat-, s'ha compromés a posar en marxa cursos de formació per tal d'atendre les necessitats de reciclatge en valencià del professorat, del professorat, d'aquells que estan en actiu, que ja estan capacitats en la seua majoria, almenys
els de secundària.
Tinc ací les dades també.
El 63,47% està capacitat, sols els falta el curs específic al 9,71 i en procés de capacitació està el 4,22.
Total, el 77,40 del professorat de secundària està capacitat per a donar-lo.

Però pareix que ni se'ls ha passat pel cap fer el que cal, organitzar cursos de reciclatge i formació per aquelles persones que formen part de les borses de treball, que és a qui veritablement els fa falta, amb la qual cosa, quan es tinguen de triar
noves vacants o calga fer substitucions, estarem amb les mateixes.
Tindrem tot
un seguit de recursos humans sense competència lingüística, perquè no han tingut ocasió de formar-se, i si no ho fan fet pel seu compte, que arribaran als centres i
impartiran les classes, ja siguen el PEV, el PIP, el que siga, en castellà, perquè ni podran ni s'atreviran a fer-ho en valencià.

Senyories, la LUEV i l'Estatut així ho manen, és necessari consolidar i estendre l'ensenyament del valencià en l'ESO, en Batxillerat, en cicles formatius, en ensenyament especialitzats, i això obliga a regularitzar les plantilles amb la catalogació lingüística dels llocs de treball, cosa que ja era possible i que no es va voler dur a
terme quan es va aplicar la de primària amb l'acord de 1999.
Un acord subscrit per unanimitat -i torne a recalcar-ho- entre administració i representants del professorat, tot i que hi ha sindicats que ara, com que no
estan en la mesa sectorial, van per ahí dient que hi haurà molta gent que perdrà el lloc de treball.
No, perquè l'administració és espavilada i sabrà fer bé els números.

En definitiva, oferta i formació, no és difícil.
L'únic que fa falta és voluntat política.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada doña Yolanda García.
Tiene la palabra.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor Pañella, usted me ha hablado de hechos, yo le voy a hablar de datos, datos que
demuestran el gran esfuerzo que hace la Conselleria de Educación para permitir que el profesorado adquiera los conocimientos y la capacitación por cursos de formación, que sí que están impartiendo.

Este objetivo de la conselleria es ir avanzando progresivamente en la capacitación lingüística del profesorado.
Y además, que sea en el menor tiempo posible.

Desde el año 1995 a esta fecha, un total de 35.
654 docentes han participado en 2.
386 cursos
de actualización lingüística.
Para este curso, se prevé que unos 2.
400 docentes se sumen a estos anteriores en 154 cursos.

Desde 1995 a hoy, 61.
435 docentes han participado en 2.
199 cursos del plan de
formación lingüístico-técnica en valenciano, con una inversión de más de 3 millones de euros.
Para este curso, además, 4.
910 participantes en 2.
003 cursos, con una inversión de 179.
400 euros.

211.
436 alumnos estudian en valenciano, un 184% más que en 1995.
Entonces había 74.
277.
Hay 1.
070 centros que ofertan enseñanza en valenciano, hay 3.
789 grupos en valenciano.

Yo creo que con estos datos y con estos hechos, queda plasmado que la
Conselleria de Educación trabaja diariamente para ir solucionando esto.
Evidentemente, todos querríamos que estuviese todo ya arreglado, pero nadie puede negar con estos datos que
vamos avanzando.
Que de la noche a la mañana las cosas no se pueden hacer, pero sí que avanzamos y sí que se trabaja para garantizar la libertad de elección del alumno.

Yo, si usted me trae la queja de un padre, la he leído, he leído la queja, la contestación de la dirección general.
Y sí, son casos excepcionales.
Todo no puede ser perfecto.
Se trabaja para mejorar y
para que estos casos excepcionales que usted nos trae aquí sean los menos posibles y, además, se solucionen.
Pero, bueno, es inevitable que la excepción aparezca.
En ocasiones hay imprevistos, como en el caso que se sustituya un
profesor que no tiene la capacitación.
Pero es que son imprevistos.

En este caso concreto eran ocho alumnos, y hay unas circunstancias.
Y si usted
lee el informe del Síndic de Greuges, le explica, primero, las dificultades cuando es un centro pequeño y hay optativas y hay troncales.
.
.
Perdone, ahora no sé cómo se llaman.
En mi época eran troncales.
Entonces, cuando es pequeño (veus) y hay valenciano y castellano, tienen que partirse en grupos.
Entonces, eso
dificulta la organización.
El año anterior esta gente sí que tenía el profesor en valenciano.

Y además, lo dice.
«La dirección del IES todos los esfuerzos necesarios para que el número más grande de alumnos recibiera el máximo de materias posibles en valenciano durante el curso.
» Dos de las materias troncales que en años anteriores se impartían en valenciano, se imparten ahora en castellano porque los profesores
correspondientes del curso anterior ya no están en el centro, en un caso, por un concurso de traslados y, en otro, por tener
una comisión de servicios.
De los profesores llegados en comisión de servicios para sustituirles, uno no tiene competencia en valenciano y el
otro ha sido substituido por razones de enfermedad por diversas personas.
» Claro, podía haberse puesto enfermo el de castellano, pero es que se puso enfermo el de
valenciano.
Fue inevitable.
Entonces, te dice también que aun así, están estudiando asignaturas.
.
.
clases de áreas curriculares vehiculadas en valenciano.

Yo creo que, sinceramente, se está haciendo un esfuerzo, y eso no nos lo pueden negar.
¿Que queremos que avance, que queremos que sea más rápido?
Correcto, pero estamos avanzando.
Y por eso no le puedo aprobar su
propuesta de resolución.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la réplica el proponente, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, jo crec que la cosa és molt més senzilla del que vostés la fan.

Sí -a vore- jo no parle que ara.
.
.
podríem parlar-ne, però, no, no és l'objecte, ja he dit, i és una constant.
Centrem el tema, senyoria.
¿Vostés pensen instar la Conselleria d'Educació a dur endavant la catalogació de llocs de secundària, conforme es va pactar des de la conselleria en l'acord de plantilles de l'any 1999 o no?
Entenc que no, entenc que no.

Però explique'm per què no.
A mi m'agradaria que m'explicara per què no, perquè totes les coses que vosté m'ha parlat, que si en 2004 són 154 cursos, que si porten -des de no sé quin any- 61.
435 persones, professors, docents, que han assistit a 2.
199 cursos, que els
ha costat 3 milions d'euros.
Que.
.
.
Què?
La pregunta és molt més senzilla, no li pregunte res d'això.
Estic dient: mire, vostés van a instar la Conselleria d'Educació a dur endavant la catalogació de llocs de secundària, sí o no?
No.
Doncs, jo voldria que raonara per què no a això, no me derive a altres fets, perquè al cap i a la fi, vosté diu: «mire, són imprevistos».
Clar que sí!
Tot el que no és preveu són imprevistos.
I l'obligació de qui governa és previndre perquè no hi hagen imprevistos.

Perquè, clar, quan els imprevistos produïxen la negativa que una persona tinga l'ensenyament.
.
.
que té ella el dret perquè la llei li ho concedix, perdone, però eixos imprevistos no es poden consentir.
Clar!
, però com és d'educació, doncs, són imprevistos.
Seria més greu que fóra.
.
.
No, no, és que el metge que ha d'operar este malalt, doncs, s'ha posat malalt el metge i no pot operar-lo, i, per tant, se mos mor.
Això seria molt més greu.
No?
Però és que passa el mateix, és una qüestió de drets.

I me diu que és que el mestre de línia en valencià se va posar malalt, que no es va posar el de.
.
.
Escolte!
N'hi ha més mestres que es posen malalts i se suplixen.
O siga que, quan un mestre es posa
malament, ja els deixem o què?
O siga, són excuses que.
.
.
Perdone, però el nivell de les excuses no és ni de secundària que estem tractant nosaltres, eh?
És gros això!
I me demostra que, realment, pel que estem diem, tenim raó, perquè se'n van altres coses, a contar-nos altres coses, quan de l'única cosa que parla és.
.
.
Mire, vostés van a fer cas al Síndic de Greuges perquè se complisca el dret que tenen els alumnes que volen anar en valencià?
No me diga que és un cas, un cas ha presentat denúncia.
Ja li'n puc presentar a vosté moltes més, centre per centre, centre per centre, que no se respon la voluntat dels
pares.

Que si un centre menut té dificultats.
Ja ho sabem.
I què passa ?
Doncs, com el centre menut té dificultats, no l'atenen i s'ha acabat!
Que és un dret de la família!
I vostés se situen com els paladins de la llibertat de l'ensenyament.
I la llibertat de l'ensenyament s'acaba a on vosté marca la ratlla, i, a partir d'ahí, quan partim de la llibertat lingüística.
.
.
No!
Eixa ja no és llibertat.
Eixa, si se pot, que s'arribe, i, si no, que s'aguanten!
I no ho dic jo.
Ho diu el Síndic de Greuges.
A més que jo, a més que jo, que el jo puga dir té molt poca importància, però és que ho diu el Síndic de Greuges.
Ho diu l'informe de la Comissió Europea!

Però, clar, el que no interessa.
.
.
Ho diu l'Acadèmia Valencia de la Llengua, però com no interessa, no es fa cas.
El problema és que ho diu moltíssima gent i els únics que no volen atendre-ho són vostés.
Escolte!
, que jo en esta proposició no de llei no els tire per cara res.
Dic: miren, senyors, ací hi ha un fet, i eixe fet no és aïllat.
El que és aïllat és que el pare se decidisca a presentar una denúncia.
Això sí que és aïllat.
Però eixe fet no és aïllat.

I vostés saben que quan u se presenta a fer una denúncia és que hi ha molts casos, moltíssims més.
L'altre dia, en les qüestions de violència de gènere, sabem les denúncies que n'hi ha, però també sabem que les agressions són moltíssimes més que les denúncies.
Perdone, ací també.
Sabem que hi ha denúncia, però que les situacions.
.
.
, de fet, en el mateix centre se produïx en molts més alumnes i només hi ha una denúncia.
Per tant, no me diga que és un cas aïllat.
Jo li ho afirme.

I si vosté coneix els centres educatius valencians, sobretot en educació secundària, i -tal com s'ha dit ací- no només en la publicació, sinó tota la que cobra diners públics, que no és només la pública, vorà que este fet es repetix moltíssimes vegades.

Gràcies, senyoria.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica tiene la palabra la ilustrísima diputada, por parte del Grupo Popular, doña Yolanda García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, la respuesta es muy sencilla.
La conselleria se está preocupando y ocupando de que todos y cada uno de los profesores tenga la
capacitación para la enseñanza en valenciano y que todos y cada uno de los alumnos puedan estudiar en la
lengua que elijan.
Se avanza.
Llegaremos a tenerlo completamente bien, salvando
excepciones, que yo creo que en todo se producen.

Derecho a elegir la lengua en la que se estudia.
Correcto.

Derecho al trabajo.
Correcto.
¿Cuánto paro hay?
Pues, hay derecho al trabajo.
.
.
(Veus) Claro, se irá solucionando.
Pues, mire, pregúntele a Zapatero.

Derecho a la vivienda.
¿Cuánta gente hay sin vivienda?

Hay muchos derechos y hay que luchar por conseguirlos.
Pero no porque alguien
diga «esto es un derecho» hay que luchar por él.
Pero, ya está, ya está solucionado.
Tenemos un derecho, ya lo tenemos.
Pues, dígaselo a los casi cuatro millones de parados que hay en este momento en España.
O sea, es que, dígaselo y le dirá: «Pues, ¡oiga!
, lo mismo es aún más grave, los cuatro millones de parados es mucho más grave que un derecho a la libertad -que lo es, y es muy importante-, a la libertad de lengua.
» Pero, ¡hombre!
, muchos derechos hay.

Así es que no vamos a aprobar la propuesta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Pasamos.
.
.
Señorías, por favor, que todos han tenido su turno.
Pasamos a la votación de la proposición no de ley que acabamos de debatir.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimada, por lo tanto, esta proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre la modificació de la nova adscripció del CP Serra de Mariola d'Alacant i tornar a adscriure'l a l'IES Verge del Remei, presentada per la diputada senyora Marina Albiol Guzmán, de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i quatre diputats i diputades més pertanyents a esta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista (RE número 41.
659, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Pasamos al punto número 7 del orden del día.
Diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la modificació de la nova adscripció del Col·legi Públic Serra de Mariola d'Alacant, i tornar a adscriure a l'IES Virgen del Remedio, presentada per la diputada Marina Albiol i Guzmán, de l'Agrupació de Diputats i Diputades no Adscrits (veus) i quatre diputats.
.
.
-senyories, per favor- i diputades més pertanyents a aquesta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustríssima diputada, la senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Bien, pues, hay decisiones tan aparentemente sencillas que la trascendencia que comporta no puede ser sopesada
si el poder ejecutivo, quien le aconseja, no se toma la molestia de analizarla
o carece de la sensibilidad social necesaria para percibir los daños irreparables que puedan llegar a comportar.
Es el caso del cambio de
adscripción del colegio público Sierra de Mariola, del IES Virgen del Remedio, al IES 8 de Marzo, en
Alicante, decidida por la Dirección General de Ordenación y Centros Docentes en su Resolución de 17 de febrero de 2009.
Vale la pena hacer la historia para ver si puede dar
un poquito de luz a quienes piensan que la modificación de una adscripción es un tema menor.

En primer lugar, hay que reconocer que la trayectoria del IES Virgen del
Remedio de Alicante, que abrió las puertas en el curso 1979-1980, con el fin de ofrecer en el barrio la
oportunidad de disponer de estudios de Bachillerato, y su origen está relacionado con la necesidad de disponer de un centro cualificado como
instrumento de promoción social y educativa en un barrio de población obrera inmigrante.
Durante todos estos años ha sido pionero en proyectos de renovación pedagógica, implantación anticipada de la LOGSE, 1991-1992, y de la nueva Formación Profesional, así como de programas de atención a la diversidad.
Actualmente, imparten, además de los estudios de la ESO, con una línea en valenciano, los bachilleres de Ciencias y Tecnología, Humanidades y Ciencias Sociales, Artes Plásticas, Escénicas, Música y Danza, y también se cursan enseñanzas de ciclos formativos de grado medio y de grado superior.

Hasta ahí, podría equipararse a muchos otros institutos de secundaria obligatoria.
Lo que le
diferencia es el trabajo de muchos años de los equipos directivos y del profesorado para poner en marcha un proyecto
educativo de centro donde coexisten la atención a la pluralidad y a la diversidad, partiendo del barrio en el que se ubica y
la problemática derivada del entorno social del alumnado al que debe dirigirse.

En este sentido, han hecho objetivo de intervención educativa especial al alumnado con necesidades educativas especiales, poniendo
en marcha programas de atención a la diversidad, como los que se relacionan en el proyecto no de ley que hemos
tramitado: programas de adaptación curricular en grupo, de diversificación curricular, de prevención del absentismo escolar, de calificación de profesional inicial, programas de acogida al sistema educativo, programas
de refuerzo, orientación y apoyo, PROA, y, especialmente, la atención a los alumnos con necesidades educativas especiales ha hecho que el centro
disponga de profesorado especializado, profesorado en pedagogía terapéutica, de audición y lenguaje, logopedas, intérpretes de lengua de signos y educadora.

En segundo lugar, han puesto en marcha también programas de fomento a la convivencia, con mediadores socioeducativos, grupos
de mediación acogidos al proyecto Integrat.
En el IES Virgen del Remedio se ofrecen, además, múltiples actividades complementarias y servicios especiales.
Y con voluntad de
integración se puso en marcha hace 13 años la línea en valenciano, que forma parte ya de la tradición del centro y de la atención a la pluralidad y la diversidad.
Este centro se ha caracterizado por colaborar
siempre con la administración educativa en programas de integración y programas de ayuda a alumnos con necesidades educativas especiales.

Pues, bien, ¿qué consecuencias ha tenido el cambio de adscripción de Sierra Mariola?
En primer lugar, una matriculación sin sentido; la prueba es que los padres de 29 niños y niñas de Sierra Mariola han renunciado al derecho preferente de matrícula en el IES 8 de Marzo.

Y, por otro lado, ustedes habilitan, el Consell, un proyecto de educación en valenciano en el IES 8 de Marzo -que ni lo tenían asignado ni solicitado- para el alumno del PEV, de este nuevo colegio, que ahí se va a integrar.
Y que nos parece muy bien, pero que se constituye solamente
para tres niños, cuando la media que ustedes exigen es de 12 niños por grupo para poder constituir un grupo de PEV.
En este sentido, a nosotros
nos gustaría que todos los centros que tengan tres niños deseando estudiar en valenciano pudieran tener, también, un PEV para ellos.

Y, en tercer lugar, la conselleria quitó la línea de valenciano de Virgen del Remedio pensando que Sierra Mariola se lo llevaría, con su nueva área de adscripción, al nuevo instituto.
En ese sentido, al colegio inicial, al colegio Virgen del
Remedio, se le ha devaluado la enseñanza, se le ha quitado la línea de valenciano, se le ha empequeñecido la oferta educativo, y, en ese sentido, se quiebra una de las constantes
que ha mantenido a lo largo de todos estos años y que ha hecho del valenciano la lengua de integración de inmigrantes y de trabajadores venidos de otras partes de España.

Por tanto, nosotros, en función de estas consideraciones y del perjuicio que ha ocasionado a la comunidad
educativa, nosotros entendemos que se debería volver a implementar la adscripción del centro público Sierra Mariola de Alicante al IES Virgen del Remedio, de la misma ciudad,
restituyendo allí la línea en valenciano que se la ha quitado.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del grupo Compromís, té la paraula l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Simplement, d'una manera succinta i molt curta, direm que anem a donar-li el recolzament.
Anem
a donar el recolzament a la proposició no de llei presentada, entre altres coses, perquè en el favor de seguir, s'exposen raons; en el motiu del canvi, desconeguem raons.
I, per tant, sempre que
intentem raonar -i la paraula ve en este moment molt a conte-, doncs, hem de tindre eixos centres.

En este moment, quan es trobàvem amb una perfecta adaptació entre un centre i l'IES al quan estava escrit, tant per al procedència social dels alumnes i la correspondència que tenia amb els programes que se li oferien a l'institut, tant programes lingüístics.
.
.
Un exemple més -per cert- que se'ns diu que no són excepcions, tan excepcions, el que passe respecte a la llengua.
Doncs, per una
part, tenim els programes lingüístics, però, per l'altra part, tenim tota la riquesa de programes que representen l'adaptació precisament a l'alumnat de procedència.
.
.
, d'altres països, -diguem-, nouvinguts, el que és l'adaptació lingüística, com l'adaptació social, com l'adaptació del currículums que demostren una gran preocupació del que és la comunitat educativa del Virgen del Remedio i una adaptació precisament a l'alumnat que estava rebent en este moment.

Per tant, pensem que està sobradament argumentat per la senyora Sanz i que desconeixem les motivacions
que havien portat al canvi d'adscripció.

Per tant, davant d'esta situació reitere el nostre vot favorable.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, per part del Grup Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Sí.
Gracias, señora presidenta.

Estaba claro que en cuanto comenzaran las propuestas de educación se rompería el consenso que reinaba en esta comisión.
Pero no es de extrañar vistas las irracionalidades que en materia de educación hace el Partido Popular y La Generalitat.

Esta propuesta que estamos viendo ahora mismo es una tremenda irracionalidad.
Quiero decir que el Grupo Socialista va a apoyar lógicamente esta propuesta.
Yo mismo fui uno de los firmantes también de la iniciativa.
La vamos a apoyar porque, tanto en la exposición de motivos como en la propuesta de resolución, se ajustan milimétricamente a la realidad de este centro.

Yo voy a ser muy breve, pero sí que quisiera decir algunas cosas y hacer alguna puntualización.

Con el cambio de adscripción del Sierra Mariola al 8 de Marzo se comete una tremenda equivocación.
Se hace, como siempre, al margen de la comunidad educativa, sin contar con
los profesionales y las personas afectadas.

Ni el instituto Virgen del Remedio estaba de acuerdo ni el colegio Sierra
Mariola, ni los padres, ni las madres, estaban de acuerdo.
Y además se cambia a un instituto, a otro instituto de forma provisional.
Es que además no se le cambia a este instituto, se le cambia a un instituto de forma
provisional.
Y aquí está en la orden, en la resolución de la conselleria, lo que pone que está de forma provisional adscrito a este instituto hasta que se haga el nuevo
instituto número 20 del PAU-2; que, teniendo en cuenta como se hacen los centros educativos
en Alicante, pues a lo mejor pasan 10, 15, 20 años, no se sabe cuando estará terminado si lo hacen al ritmo que hacen el Benalúa, por ejemplo.

Estas son las irracionalidades de la Conselleria de Educación.

Los padres del Sierra Mariola, para que vean que estaban totalmente en contra y
para que vean la apuesta que los padres y madres de este Sierra Mariola hacen
por el instituto Virgen del Remedio, en este actual curso se han arriesgado a
que sus hijos se quedaran sin estudiar.
Pasaron el período de preinscripción sin preinscribir a sus hijos y en la segunda recogida los matricularon en
Virgen del Remedio.
Y, a pesar de los obstáculos de la Conselleria de Educación, en este curso sigue habiendo línea en valenciano, sigue habiendo un curso de valenciano en el Virgen del
Remedio porque los padres hicieron una gran apuesta.
Ya digo, arriesgándose incluso a que sus hijos quedaran fuera de este curso.

29 han ido al IES Virgen del Remedio y 3 al 8 de Marzo, que se imparte un curso
en el 8 de Marzo.
Pero, viendo la gran apuesta decidida que hace el conseller de Educación y el Partido Popular por el valenciano, y algunas cosas de las que se han
dicho aquí antes, hemos de recordar que desde que se inició el actual curso en la provincia de Alicante todavía hay 3.
000 alumnos sin profesor de valenciano.
En el actual curso, 3.
000
alumnos sin profesor de valenciano desde que se inició el curso.

Ésta es una clara evidencia de la gestión del Partido Popular en materia de educación, que no solamente no resuelve los problemas existentes, sino que allá donde no los hay van y los crean.

Y no me gustaría terminar mi intervención sin decir una cosa.
Esta semana he tenido oportunidad de hablar con algunos
directores de centros, y esta misma semana es que se ha conocido la propuesta
de resolución del expediente disciplinario abierto al director del Instituto Las Norias, de
Monforte del Cid, en el que se propone una suspensión de veinte días por uno de los hechos cometidos y otra de diez, pero como no pueden ser
acumulativos, es una suspensión de empleo y sueldo de veinte días,
(remors) pero además acompañados.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías.
.
.
Señor Bueno, señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

.
.
.
de una propuesta de expulsarle de la dirección del centro.

La senyora presidenta:

Perdone un momento.
(Remors) ¡Señor Bueno, perdone un momento!
Atienda, señor Bueno.
¡Por favor!
(Veus)

¡Señorías!
Ruego, ruego silencio, y ruego que se atenga al orden del día.
Estamos en una proposición no de ley, no debatiendo nada relacionado con ningún expediente disciplinario de ningún profesor.
Estamos en una proposición no de ley.

El senyor Bueno Ortuño:

Estamos hablando de educación.
(Veus)

La senyora presidenta:

No, no, perdone.
¡Perdone!

El senyor Bueno Ortuño:

Tiene esto tanto que ver como los parados que comentaba la señora García.
.
.
(Remors)

La senyora presidenta:

¡Señoría, por favor!

El senyor Bueno Ortuño:

.
.
.
Santos anteriormente cuando hablaba del paro.
(Remors)

La senyora presidenta:

¡Señorías!
Les ruego silencio a todos los grupos.

Señor Bueno, por favor, aténgase al punto número 7 del orden del día.

El senyor Bueno Ortuño:

En el punto número 7 estamos, y estamos hablando de enseñanza de las irracionalidades de la Conselleria de Educación, de las tremendas irracionalidades que hace la Conselleria de Educación.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías.
Perdone un momento, señor Bueno.

Señorías, les ruego mantengan silencio.

El senyor Bueno Ortuño:

.
.
.
porque.
.
.
 comencé la intervención porque esta propuesta viene aquí por una tremenda irracionalidad de la Conselleria de Educación, y estamos viendo cómo la Conselleria de Educación a todo aquel que discrepa le persigue y lo machaca.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada señora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora president.

Bé, senyories, per a fixar posició sobre la proposició no de llei.
Vaig a llegir-la, perquè no sé jo si sabem molt bé on estem: «Sobre la modificació de la nova adscripció del col·legi públic Serra de Mariola, d'Alacant, i tornar a adscriure'l a l'IES Verge del Remei, presentada per la diputada Marina Albiol Guzmán, de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i quatre diputats més que pertanyents a aquesta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista.

Jo, de Monforte no he llegit res en esta proposició no de llei, ni de disciplinari i.
.
.
, i, bé, que hi haurà, evidentment, hi haurà qui estarà tenint el tema per banda, que no és ni vosté ni jo, i ni esta comissió tampoc.
Però bé.

Tenint en compte que no es parla més que del que jo he dit i que no es parla per a res de les pròpies «irracionalitzacions» que pot portar ací el Partit Socialista o un altre grup, i que a nosaltres ens poden paréixer irraciona.
.
.
, -a vore si ho dic bé perquè és una paraula molt llarga- irracionalitats bestials, (remors) però que no anem a dir-ho, que no anem a dir-ho, simplement anem a pensar-ho, eh?
, (remors) senyor Bueno, no anem a dir-ho, eh?
, però que ens callem.
Ens callem perquè pensem que estem parlant de l'IES Verge del Remei.

Com estem parlant d'este IES jo el que li vaig a dir és que bé, com una consideració prèvia, jo, m'agradaria assenyalar un concepte prou bàsic, senyora Sanz.
L'exposició de motius d'esta proposició de referència, que és una descripció que en realitat es reconeix com a certa i comú a molts altres centres en la comunitat, eh, no és l'únic, jo crec que no té res a vore amb la conclusió a la qual vostés arriben en el paràgraf on vosté diu en l'exposició de motius, «l'actitud del centre sempre ha sigut de col·laboració».
Doncs perfecte, és que estem completament d'acord amb això.

Tot això que s'ha utilitzat per a caracteritzar este centre, que són els programes d'adaptació curricular en grup, el programa de diversificació curricular, el de prevenció de l'absentisme escolar, el de qualificació professional inicial, d'acollida al sistema educatiu, de reforç d'orientació i suport i el d'atenció a l'alumnat amb necessitats educatives especials.
Jo crec que són actuacions que són inherents a eixe servei educatiu que requerix l'alumnat del centre.

No sé, no entenc el perquè (inintel·ligible) .
.
.
, és que no entenc el.
.
.
 per què es poden vore afectats perquè el col·legi públic Serra de Mariola estiguera adscrit a l'IES Verge del Remei, al que està al costat, IES Leonardo da Vinci, a l'IES 8 de Març o a qualsevol altre IES.
És que no puc entendre per què diuen això.

Assenyalar també que, a mi em fa molta gràcia quan vostés parlen.
.
.
, és que parlen, i a més ho parlen i ho diuen convençuts, i jo no sé si és que ho pensen de veritat o volen canviar una miqueta la situació.
Vosté diu: l'actitud del centre sempre ha sigut de col·laboració amb l'administració educativa.
Evidentment, d'això no tenim cap dubte.
Però vosté sap, vosté sap que el centre és l'administració educativa?
És que resulta que pareix que els centres siguen, no sé, com, què li diria jo, com el
palacio de Alicia en el País de las Maravillas que de moment ha aparegut en mig de la Comunitat Valenciana i que van per
lliure.

Doncs mire, no, els centres educatius, senyora Sanz, són administració educativa.
Igual que els directors dels centres que col·laboren, i que em pareix perfecte, i tant de bo vosté i els altres grups parlamentaris donaren suport ací que tots els directors de centres tingueren la mateixa actitud que a la millor
té este director, que demana tots estos programes per a poder col·laborar amb l'administració educativa, perquè són administració educativa.
Que d'això ens oblidem moltes vegades!
Qui són l'administració educativa, senyora Sanz?
No és vosté ni sóc jo!
Són tots, inclosos els centres, els centres de la Comunitat Valenciana.
(Remors)

Per tant, estic contentíssima que este director i este centre estiga fent el que haurien de fer la
majoria de centres de la Comunitat Valenciana.
I això sí que m'agradaria que es portaren propostes ací perquè eixos centres de la Comunitat Valenciana, que són administració educativa, compliren en moltes coses que si volguérem complir, a la millor, eh, a la millor les coses anirien més bé.

I també, de pas, vull donar l'enhorabona a tots eixos directors i mestres que estan col·laborant amb l'administració, perquè són part de l'administració i estan fent que en la Comunitat Valenciana l'educació estiga funcionant més bé del que a vostés els pareix.

També vull dir-los que en relació a la proposta esta, eh?
, la modificació esta de la Serra de Mariola, vosté ha parlat, vosté ha parlat que no s'han molestat en analitzar.
.
.
Jo crec que sí, senyora Sanz, jo crec que sí.
Jo confie, i estic convençuda a més que vosté, abans de vindre ací, sap de què va a parlar, analitza, es molesta, es molesta, en tota esta tasca que estan
vostés.
.
.
, i més vostés que són menys gent.
Per tant, estic convençuda que vosté treballa
(inintel·ligible) .
.
.
en la Conselleria d'Educació, també es prenen la molèstia d'analitzar per què fan les coses.
No les fan perquè sí les coses.
Tenen les seues decisions després d'haver-les estudiat.
Que es poden equivocar, senyora Sanz?
Evidentment que sí, evidentment que sí.
Però les fan perquè creuen, creuen, baix el seu criteri i després de fer els seus estudis i les seues anàlisis, que és el que han de fer.

Torne a insistir, ens podem equivocar, que la perfecció no existix, però clar, vostés diuen «nosaltres considerem que.
.
.
».
Bé, doncs vostés consideren què i l'administració educativa, en este cas la conselleria, considera que no, eh?
 O siga, és la diferència entre uns i uns altres.
Vostés consideren una cosa i ens presenten un programa electoral, i nosaltres
considerem un altre i presentem un altre programa electoral.
I ahí està l'electorat que decidix si vota a uns o vota als altres.
El que no pot ser és que nosaltres presentant-mos amb un programa electoral hàgem de canviar la manera de treballar perquè a vostés no els parega bé una cosa o no els parega bé una altra.

Igual que, igual que, senyora Sanz, jo també a vegades em sorprén, em sorprén, perquè he sentit, a més ho he sentit a més d'u, que els pares, les mares, els alumnes, les alumnes, els professors, les
professores, tots estan en contra.

Com pot ser que una persona siga tan capaç de saber que tota una comunitat educativa d'un centre escolar està en contra d'una decisió de la conselleria?
M'han de dir com ho fan, senyor Bueno!
És que m'han de dir com ho fan!
Perquè vosté sap si jo treballaria ací a gust sabent el que pensen tots i cadascun dels participants (rialles) en la comunitat educativa de la nostra comunitat?
És que açò!
Açò, açò ja quasi és cosa de bruixes!

O siga, jo li ho dic seriosament, que vosté tinga una sèrie de queixes li ho admet, evidentment, li ho admet.
Que la senyora Sanz les
tinga, també li ho admet.
Perquè, torne a insistir, que la conselleria no és perfecta, ni vosté, ni jo ni ningú.
Però, evidentment, no me parle en nom de tot el món!
Eh!
Perquè s'omplin la boca de parlar, de parlar de.
.
.
És que, no, mire, no.
Hi haurà qui no estarà d'acord i hi haurà que sí que estarà a favor.
Com en tot en la vida, com en tot en la vida.
Per això estem a més en una democràcia, que és tant bonic, i vostés opinen i mosatros també.
Eh!
I punt.
I després l'elector és qui té la decisió.

Després, com els estava dient, la modificació està establerta per eixa resolució que ja vostés han parlat, i no vaig a tornar a parlar de tota eixa sèrie de dades que també ens cansen una miqueta.

Jo el que li vull dir és que, és que, bé, existix des de fa uns anys en unes parts considerables de la ciutat d'Alacant que requerien una sèrie de modificacions i d'ajustaments, eh?
 Però és que a més estan identificats per les mateixes comunitats educatives o consells.
O no s'enrecorden vostés de la gran defensa que es va dur a terme pel col·legi Sant Nicolás de Bari, o manifestacions en el mateix si del Consell Escolar Municipal d'Alacant, eh?
, com per la mateixa administració educativa.

Doncs és evident que les coses no sempre ixen a gust de tots.
La Conselleria d'Educació, amb la construcció d'eixe nou edifici de l'Institut d'Educació Secundària 8 de Març, que està en una zona diferent de la ciutat, que és fins on ara havia estat ubicat, que no ha canviat, ha determinat que ja s'ha dut a terme les actuacions oportunes per a optimitzar la distribució de l'alumnat en el municipi d'Alacant, en aplicació d'una normativa vigent respecte a l'adscripció dels centres escolars, que determina l'ordre tal, tal, tal, de la conselleria, 27 d'abril de 2007, de la Conselleria de Cultura.

Bé, en aplicació d'eixe article 7 s'establixen els criteris d'adscripció dels centres.
Per tant, en el proper curs escolar es compta amb un nou edifici, en un nou emplaçament per a eixe IES 8 de Març.
Per tant, i en aplicació en el disposat en l'ordre que ja he citat anteriorment se modifica l' adscripció i ja està.
N'hi ha un institut nou, s'ha de modificar l'adscripció, però no per això hem de seguir parlant que perdrem la qualitat.
.
.
, no, no, per a res.
Açò té de continuar tot igual.
Els instituts i els centres de primària que estan modificats, vosté sap que és el 8t de Març, el Jorge Juan, el Balmis, el Verge del Remei i el Gran Via, i els que, de primària que s'han afectat han sigut el Santo Domingo, Jesús María Asís, San Nicolás de Bari, Eusebi Sempere, Joaquín María López, Gastón Castelló, Serra de Mariola i Verge del Remei, o siga, no és només este, senyora Sanz, han sigut tots perquè s'ha fet una reestructuració de la ciutat d'Alacant.

Per tant, jo crec que el resultat final està més clar.
Existix un.
.
.
més apropament dels centres de primària a l'institut, que crec que és una cosa que molts pares estan contents a l'hora de no tindre de desplaçar-se tan lluny els seus fills.

Existix un major equilibri entre la capacitat dels instituts i la seua ocupació.
No podem uns instituts tindre'ls plens i els altres que tinguen 10 alumnes en una aula.
Existix una distribució més equitativa de la població amb necessitats educatives específiques entre els diferents instituts.

Per tant, jo li ho dic, senyora Sanz, que insistisc, vostés consideren, nosaltres no.
Però nosaltres no considerem perquè el grup parlamentari no considera perquè ha parlat en tota la comunitat educativa i està convençuda que.
.
.
No, no, no, no.
.
.
Mosatros no considerem el que vostés consideren perquè estem segurs que la Conselleria d'Educació abans de prendre una decisió d'este tipus l'ha estudiat, ha tingut la molèstia d'estudiar-la i analitzar-la i ha fet el que creu que és millor per a la població, o la ciutat, en este cas, d'Alacant.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Desea turno de réplica?

La senyora Sanz Alonso:

Sí, muchas gracias.

Mire, señora Barrieras, efectivamente los centros educativos y los equipos educativos son
administración educativa.
Pero a mí lo que me extraña muchísimo es que la administración educativa.
.
.
, hay una parte de la administración educativa que no cuente con otra parte de la administración educativa.
Es decir, que a la dirección del centro, al consejo escolar no se le haya consultado, no se le haya pedido
opinión y no se le haya dicho, por tanto, qué implicación se iba a tener en la nueva readscripción.
Entonces, a mí lo que me parece es que ustedes consideran que hay administraciones educativas
de primera y administraciones educativas de segunda, y en ese segundo espacio
tienen ustedes catalogados a los equipos directivos de los institutos y a los
equipos directivos de los centros de enseñanza.

Si no, no se entiende que el conjunto del consejo escolar de este instituto esté en contra de la nueva readscripción, que ustedes digan que son comunidad educativa y, por tanto que, no sé por qué siendo comunidad educativa tienen que asumir y conformarse con una realidad que
además es testaruda porque en los hechos se rechaza, ¿y por qué le hemos puesto al inicio la descripción del IES?
Pues mire, porque este IES es un IES especial.
Este IES ha hecho un
trabajo de integración de la inmigración y de la población trabajadora increíble, y les ha dado una categoría educativa como en otros sitios no se han dado.

Por tanto, yo transmitiré a la comunidad educativa y a los compañeros y compañeras que desde ese instituto nos dicen que esto es una sinrazón, que ustedes consideran que se ha hecho muy bien y que a pesar de una
trayectoria en la cual se ha hecho un trabajo excelente de integración y de atención a las necesidades educativas especiales, que sería para poner ejemplo y llevarse todas las medallas que ustedes pudieran dar en
ese sentido en el País Valenciano.
.
.
, que ese centro no tiene nada que decir sobre una adscripción que ellos consideran que puede ser letal para algunas cuestiones en un futuro.

En primer lugar, porque la readscripción ustedes la vinculan a la desaparición de la línea en valenciano.
Por tanto, si ahora la tienen es porque, como antes decía el diputado socialista, de ese grupo de 31 niños y niñas hubo 28 padres que renunciaron en su momento a la matriculación preferente para optar por seguir en el mismo instituto.
Eso ya dice mucho de
los padres, del Ampa, del consejo escolar y del propio instituto.

Por tanto, lo que ustedes tienen que hacer es escuchar, escuchar y ser consecuentes con
eso.
¿Por qué?
Porque ustedes dicen «fuera el valenciano porque el Sierra Mariola se va».
Fuera por tanto de una oferta educativa que es emblemática y es un punto de referencia para la ciudad de Alicante, fuera de ahí, fuera de ahí.

Ahora, ¿por qué está?
Porque hay 28 niños que han decidido seguir ahí y han cursado, en el colegio público anterior en valenciano, ¡vale!
, pues estupendo.
Pero rectifiquen porque es que les están diciendo que esto no es posible.
Por tanto, consideren que los centros son también comunidad educativa pero, administración educativa, pero de primera.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Haber un momentín.
Señor Bueno.
¡Dígame!

El senyor Bueno Ortuño:

Simplemente porque la señora portavoz del Partido Popular ha contradicho en varias ocasiones mi
intervención y es para mi turno de réplica porque ha contradicho en varias ocasiones mis argumentos.

La senyora presidenta:

Le doy tres minutos.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

Señora Barrieras, usted dice que si es que nosotros comulgamos, o no sé exactamente la palabra que ha dicho, con la comunidad educativa.
.
.
Con la comunidad educativa nosotros no tenemos relación en abstracto, pero yo sí que hablé ayer con la dirección del centro Virgen del Remedio, ayer estuve hablando con la dirección del centro.
No sé si usted habrá hablado con ellos.
Yo sí, y sé lo que piensan, y sé lo que me han dicho.

Quizá usted haya soñado con que yo tenía esa relación astral con la comunidad educativa, pero, hechos concretos de lo que piensa la
comunidad educativa y los padres de alumnos son que del conjunto de alumnos que
había en el Sierra Mariola 29 van a un centro, al que ellos quieren estar, y 3 al
otro, eso es un dato muy objetivo.

En cuanto a la distancia, no sé si usted conoce la zona.
Yo la conozco perfectamente, dónde está el Sierra Mariola, dónde está el Virgen del Remedio -donde he pasado la mayor parte de mi vida-, y dónde está el IES 8 de Marzo.

La mayor parte de las familias que llevan a sus hijos al Sierra Mariola están mucho más cerca del Virgen del Remedio, pero mucho más cerca del Virgen del Remedio que del 8 de Marzo.
Y en cuanto a que hay que hacer una gran distribución de alumnos, antes de hacer esta nueva adscripción resulta que el Virgen del Remedio tenía cuatro colegios adscritos y el 8 de Marzo, cuatro colegios adscritos.
Después de esta readscripción resulta que ahora el Virgen del Remedio tiene tres y el 8 de Marzo, ¡cinco!
 O sea que lo que han hecho es lo contrario de lo que tendría que hacerse, porque han mandado muchos más a uno y le han quitado al otro.
Eso no se puede hacer.

Y, fíjese lo que piensa la comunidad educativa que miles y miles de personas esta
misma semana se han vuelto a tirar a la calle para protestar contra la política educativa de la Conselleria de Educación.
Eso no es abstracto eso es una realidad.
Las personas que salen a protestar
es porque están descontentas con la política educativa de la conselleria.
Descontentas es por aquí decir una palabra así suave de los gritos que se oían antes de ayer en la calle, porque tengo que volver a decir lo que dice la
mayoría de los profesionales una vez conocido lo que he dicho antes de este expediente: que la Conselleria de Educación tiene prácticas inquisitoriales.
Eso es lo que dice una gran parte de la comunidad
educativa.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Señora Barrieras, ¿quiere el turno.
.
.
?

Tiene la palabra.

La senyora Barrieras Mombrú:

Sí, simplement.
.
.
, -gràcies, senyora presidenta-, i rapidet, rapidet.

Evidentment, torne a insistir, som tots administració educativa, però uns prenen les decisions, els altres demanen i col·laboren amb la Conselleria d'Educació per tindre tots eixos programes que, de pas, vull tornar a insistir, ja que
vosté vol anar a parlar en el equip directiu, vull tornar a insistir que són uns grans professionals, donar-los des d'ací l'enhorabona i que m'agradaria que molts instituts de la nostra comunitat treballaren de la manera
que treballa l'institut Verge del Remei, que això vaja per davant, vull dir que això crec que no té res a vorer una cosa amb l'altra.

El que deia és que.
.
.
, no sé si no mos hem entés senyor Bueno.
Astral no he dit res jo d'astral.
Jo no he parlat en cap moment de res astral.
Jo he parlat que m'agradaria molt allò de la senyora Pajín que és així interplanetària o coses d'estes, nosaltres no, no.
Mosatros xafem en terra en la Comunitat Valenciana, a més, que és el que ens interessa.

Aleshores, d'astral no.
Jo, l'únic que havia dit, senyor Bueno, és que m'agradaria que m'explicaren vostés, tant la senyora Sanz com vosté, com poden parlar sempre en nom de la comunitat educativa.
Vosté ha tornat a insistir: la comunitat educativa.
.
.
, vosté haurà parlat amb el director del centre, el consell escolar.
.
.
, no dic que no, però tenim de tindre en compte.
.
.
Vosté sap la participació que hi ha hagut en els consells escolars en la Comunitat Valenciana i la gent
que està representada?
Vosté ho sap?
Vosté sap la quantitat de gent que no està representada?
Vosté ho sap?
Eixa gent no compta?
Què és, que no li interessa eixa gent?
Doncs, per tant, no me parle vosté en nom de la comunitat educativa perquè no deu parlar-me perquè està faltant a la veritat, està faltant a la veritat, senyor Bueno.

I, després, una altra cosa, quan vosté parla de la vaga, que jo la respecte molt la vaga, perdó, la manifestació, que jo la respecte molt perquè pense que el senyor Zapatero n'ha tingut, en Catalunya també n'han tingut, vull dir, que està molt bé que la gent isca al carrer, però, vosté sap quanta gent forma la comunitat educativa en la Comunitat Valenciana?
És que de vegades ens perdem una miqueta.
Un milió i mig de persones.
Sap quanta gent hi havia?
2.
000 persones.

Estic molt bé, molt bé, escoltant-lo, que vosté me diga que hi ha 2.
000 persones que no estan d'acord.
Té vosté tota la raó senyor Bueno, ¡olé!
, 2.
000 persones que no estan d'acord ixen al carrer i diuen: «Muy mal, señor conseller», i no sé la pancarta que no vaig a recordar-la perquè cadascú supose que ja l'haurà vista en la televisió o en els mitjans de comunicació que sap que això ho trauen en primera, en segona, en tercera, en quarta, en quinta i fins en
sexta pàgina si és necessari perquè la gent ho puga vore, perquè així estem, però bé, és igual.

Sabem que estem així i així estem, ens hem d'aguantar.
Però el que vull que quede clar, senyor Bueno i senyora Sanz, és que la comunitat educativa són un milió i mig de persones, i eixa comunitat educativa forma part de tots els milions de
valencians, que per cert en són cinc milions que potser per ahí ve l'embolic que vosté se pensen que són quatre i per això de vegades eixe desfasament del milió de persones pot ser és el que mos fa perdre el concepte, però eixe milió i mig de persones molts voten al Partit Popular, i per això el Partit Popular està governant esta comunitat i crec, de veritat, li ho dic de veritat i en el cor
en la mà, de la millor manera possible en una situació on estem en este moment d'una crisi, que no vull dir que mos ha dut el senyor Zapatero perquè me dirà que estic fent demagògia política, que mos l'haja dut qui mos l'haja dut, és igual, però que estem en una crisi i crec que el govern del Partit Popular i el govern del
president Camps està fent el que no es pot ni tan sols pensar per tindre una educació a l'altura de les circumstàncies i que és el que mereix la nostra comunitat.

Sent de veritat, no poder aprovar esta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido el punto del orden del día, procedemos a la votación del punto número 7.

¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimada, por lo tanto, la proposición no de ley.

Señorías, se levanta la sesión hasta una próxima convocatoria.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 45 minuts)