Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 23 de març de 2010.
Comença la reunió a les 17 hores i 29 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 17.

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Territori i Habitatge per a explicar la
política de gestió de residus a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 51.
412), acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, per a explicar la política de gestió de residus a la Comunitat Valenciana, sol·licitada a petició pròpia (RE número 52.
449)

El senyor president:

Buenas tardes, señoras y señores diputados.

Es un placer el tener hoy en esta comisión como secretario provisional, no sabemos el tiempo, pero provisional, al señor Francesc Signes, al cual le pido que haga lectura de los señores diputados que se encuentran en la sala.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

He dicho provisional antes, y usted me ha corregido en lo de temporal.
No está mal el cambio.
Lo que pasa es que el tiempo es algo que no depende, en este
caso, de nosotros, de los políticos, sino de la gente que nos vota.
Esperemos que esa temporalidad sea lo más larga posible.
Y damos comienzo al orden del día.

El primer punto es la lectura y aprobación del acta de la sesión anterior.
Como imagino que todos ustedes se la habrán leído, si no hay ningún desacuerdo, pasamos a votar.
Se aprueba, por unanimidad.

El senyor president:

Segundo punto: como todos conocen, se han unificado las dos comparecencias por
entender así la Mesa que había posibilidad de hacerlo, y por ello las dos comparecencias del punto segundo.
.
.
, vamos a empezar con ellas, teniendo la palabra doña María Ángeles Ureña, que ya casi es un miembro más de esta comisión por sus reiteradas.
.
.
, ocasiones en las cuales contamos con su presencia.

Tiene la palabra, por diez minutos, doña María Ángeles Ureña.
Muchas gracias.
(Veus)

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Buenas tardes a todos.

Bona vesprada.

Gracias, presidente.

L'objectiu d'esta primera compareixença davant d'esta Comissió de Medi Ambient és explicar la política de gestió de residus de la Comunitat Valenciana.

Una de les principals responsabilitats que la Llei 10/2000, de residus de la
Comunitat Valenciana, atribuïx a l'administració de La Generalitat és la funció de coordinar les actuacions de gestió de residus de tots els agents públics i privats a través de la planificació.

L'exercici d'eixa funció es concreta bàsicament en el Pla integral de residus, el qual coneixem com el PIR.
Actualment
està vigent el Pla integral de residus aprovat en 1997, però, com ja els he explicat a ses senyories en l'anterior sessió davant d'esta comissió, es troba en procés de revisió i serà actualitzat en breu en el moment en el qual el document elaborat per la
conselleria supere el tràmit d'avaluació ambiental estratègica i puga elevar-se al Consell per a la seua aprovació.

El PIR, quant es referix a la gestió de residus urbans i a la resta de residus de servici públic, es complementa i desenrotlla a través dels plans zonals.
Durant les dos últimes legislatures s'han aprovat els onze plans zonals que cobrixen tot el territori.
I, per tant, en
estos moments, el mapa de la planificació de residus de la comunitat està complet.

L'execució d'estos plans zonals correspon, com ses senyories saben, als consorcis constituïts pels municipis de cada zona, dels quals forma també part la diputació provincial corresponent i La Generalitat, a través de la Conselleria de Medi Ambient, encara que hi ha tres excepcions: l'àrea metropolitana de València, la gestió de la qual l'assumix l'Emtre, l'entitat creada per la llei d'àrees metropolitanes de 2001 i en la qual no participa La Generalitat; la zona d'Alacant, que gestiona l'Ajuntament d'Alacant, i la zona 18, el Baix Vinalopó i part del Vinalopó Mitjà, on hi ha un consorci funcionant des de 1997 i en el qual tampoc participa La
Generalitat.

Com saben, l'adjudicació dels projectes de gestió dels plans zonals, la construcció de les infraestructures i la gestió de les instal·lacions és competència pròpia i plena dels consorcis.
La participació de la conselleria en ells és minoritària, un 25% del nombre de vots, i té la finalitat de facilitar la coordinació i la col·laboració entre La Generalitat i les corporacions locals competents per a la gestió dels residus, però no substituir a estes en l'exercici de les seues competències, perquè no és eixe el model establit en la nostra llei de residus.
(So d'un telèfon mòbil)

Els plans zonals han permés establir un model comú de gestió dels residus urbans en tot el territori de la comunitat, que garantix el
tractament dels fems en plantes de valorització material, la seua valorització material per mitjà de recuperació de materials i compostatge i l'eliminació dels rebuigs per mitjà d'abocadors controlats i sempre després d'haver sigut adequadament tractats.

És cert que algunes de les infraestructures previstes en els plans zonals han
tingut dificultats que han retardat la seua posada en funcionament.
Però és innegable que la planificació, posada en marxa a partir de 1997, ha permés a la comunitat avançar de manera importantíssima cap a un model de gestió de residus sostenible des del punt de vista ambiental, territorial i econòmic.

En este moment, estan en funcionament o en execució la planta de tractament i abocador de Villena, en funcionament des de l'any 2006; la planta de tractament i abocador de Piedra Negra en Xixona, en
funcionament des del 2003; la planta de tractament i abocador del Campello, en
funcionament des de 2009; la nova planta i abocador de Fontcalent, en Alacant,
en funcionament des de 2009; la planta de tractament i abocador d'Elx, en funcionament des del 2001; la nova planta de tractament de Quart de
Poblet, en funcionament des de 2009.

Està en obres la planta de tractament de Manises i l'ampliació de l'abocador de Dos Aguas i està en funcionament la planta de tractament de Guadassuar que, encara que és anterior al PIR, va tindre una remodelació important del sistema de compostatge en l'any 2008; la planta de tractament i abocador d'Onda, en funcionament des de l'any 1998; la planta i abocador d'Algímia d'Alfara, en estos moments, en execució, amb la previsió que estiga en funcionament després d'este estiu, i estan en obres iniciades enguany la planta de tractament de
Cervera del Maestre.

Les plantes de tractament de Llíria, Caudete i Vall d'Uixó, estes dos últimes amb els seus abocadors respectius, i l'abocador de Cervera estan en tràmit d'autorització ambiental integrada.
I estan, finalment, en projecte l'abocador de Tous, les instal·lacions d'Orihuela i les de Llanera de Ranes.

Des de la conselleria, estem col·laborant amb els ajuntaments i amb els consorcis per impulsar les instal·lacions que porten més retard, i el grau de compliment de les previsions dels plans zonals és alt, arriba ja al 70%, percentatge que continuarà augmentant en breu amb l'execució de les noves infraestructures que estan en tràmit.

Com vostés saben, no tot pot anar sempre tan ràpid com desitjaríem, i és per això que està resultant precís posar en marxa mesures transitòries en algunes zones.
Però l'avanç indubtable que la Comunitat Valenciana ha realitzat durant l'última dècada quant a instal·lacions de tractament permet que els residus urbans reben en tot cas el
tractament adequat.
I, de cara al futur, la posada en funcionament de les
plantes, tant en construcció o en tràmit, permetrà incrementar la capacitat actual de tractament en més d'un milió de tones a l'any, garantint a la tota la comunitat instal·lacions de tractament i eliminació de residus suficients per a cobrir les necessitats de la nostra població.

Un aspecte fonamental de la política de la conselleria és potenciar el possible la valorització dels residus.
En eixe sentit, les dades del període 2008-2009 són les següents: el volum mitjà anual de recollida de residus urbans ascendix a 2.
750.
000 tones.
D'eixe total, pràcticament un 40% es destina a reciclatge i a altres formes de valorització com resultat del tractament en planta dels residus en massa i de la recollida
selectiva, concretament 475.
000 tones s'arrepleguen en contenidors de recollida selectiva o en ecoparcs i punts nets, i
es destinen directament al reciclatge o la reutilització i 515.
000 tones són objecte de valorització material en les plantes de tractament; de la resta, aproximadament un milió i mig de tones s'eliminen en abocadors controlats després de rebre el tractament adequat i un 8% es gestiona en instal·lacions situades fora de la nostra comunitat.

Un aspecte molt important de l'esforç que la comunitat està fent en matèria de gestió de residus és la recollida selectiva.
La Generalitat ja ha invertit 14 milions d'euros en la construcció de les plantes de selecció d'envasos d'Alzira, Benidorm, Castelló i Picassent, que gestiona VAERSA, i més d'onze milions d'euros en contenidors.

Per a facilitar la col·laboració amb les entitats locals vam firmar convenis marcs amb els principals sistemes
integrals de gestió amb Ecoembes, el 30 de desembre de l'any 2008, i amb Ecovidrio, el 19 de febrer del 2009.
Al conveni d'Ecoembes s'han adherit quasi cinc-cents municipis i al d'Ecovidrio, al voltant de quatre-cents.

La implantació de la recollida selectiva d'envasos ha sigut un èxit de la Comunitat Valenciana.
En els últims quatre anys la recollida a través dels contenidors groc, verd i blau ha augmentat un 45% i el nombre de
contenidors a disposició dels ciutadans ha crescut un 21%.

La revisió del Pla integral de residus, que ara es troba en fase d'avaluació ambiental estratègica, arreplega i reforça el model de gestió dels residus urbans, implantat a través del BUA 1433 i els plans zonals.
En eixe sentit, la proposta que hem sotmés als ciutadans assumix com suficient les instal·lacions de gestió previstes en els plans zonals, però introduïx novetats importants: es racionalitza el sistema de plans zonals amb millores
en la zonificació del territori i es proposa crear una comissió de coordinació de consorcis per a millorar la cooperació entre totes les administracions competents en la matèria; s'aposta per continuar avançant en la recollida selectiva i, en particular, la implantació de la recollida separada de residus orgànics, començant pels grans productors -restaurants, menjadors públics i altres- i estenent-ho progressivament a les llars; es proposa també continuar avançant i optimitzar els punts de recollida selectiva per mitjà d'ecoparcs compartits entre agrupacions de municipis i ecoparcs mòbils; es proposa implantar la valorització energètica dels residus no susceptibles de valorització material, tema que ja hem tractat en Les Corts en algunes ocasions.

Com saben, i amb la Llei 10/2000, de residus de la comunitat, va declarar la
valorització i eliminació de residus de piles de botó i acumuladors com a servici públic de titularitat autonòmica.
La Generalitat, a través de VAERSA, gestiona la primera planta de gestió pública d'Espanya per al tractament de residus mercurials, la planta de Bunyol.
En 2008,
es va ampliar esta planta i se li va dotar de nous equips de tecnologia punta,
amb una inversió pròxima al milió d'euros.
L'activitat de la planta en 2009 ha permés reciclar 1.
945.
000 unitats de làmpades, recuperant 280 tones de vidre, 67 tones de metall i 229 quilos de
mercuri.

Quant als residus d'aparells elèctrics i electrònics, la conselleria va firmar al maig del 2008 un conveni marc amb nous
sistemes integrals de gestió autoritzats a la Comunitat Valenciana, al qual s'han adherit huit consorcis.
L'objectiu proposat en el nou PIR és implantar en tots els municipis valencians la recollida separada d'este tipus de residus de forma tan satisfactòria com s'ha aconseguit amb els envasos lleugers, el cartó i el plàstic.
També està implantat en la comunitat el Sigre Medicament i Medi Ambient, per a la gestió mediambiental dels envasos i restes de medicaments d'origen domèstic, amb 2.
200 punts Sigre en altres tants establiments farmacèutics.

Passaré a comentar breument la política de la conselleria en matèria de residus industrials.
En aquest cas, com saben ses senyories, la gestió dels residus és responsabilitat del productor: qui contamina, paga.
I el paper que correspon a
La Generalitat és fonamentalment de control i tutela, especialment en relació amb els residus perillosos.
En concret, a la conselleria li correspon:
autoritzar els grans productors de residus perillosos que generen més de 10 tones a l'any, inscriure en el registre de xicotets productors de residus perillosos a
aquells que produïxen menys de 10 tones a l'any, portar el registre d'empreses transportistes de residus perillosos, atorgar autorització a les empreses gestores de residus no perillosos, autoritzar activitats de
valorització i eliminació de residus de la construcció i demolició, portar els registres d'empreses de recollida, transport i emmagatzemament de residus no perillosos,
autoritzar l'ús de residus inerts en obres de construcció, de restauració, etcètera.

La comunitat compta amb 101 instal·lacions autoritzades per a la gestió de residus perillosos, incloent activitats de valorització, eliminació i emmagatzemament temporal.
En la comunitat es tracten de l'ordre de 200.
000 tones a l'any de residus perillosos, que majoritàriament més del 70% es destinen a la valorització.

En relació als residus no perillosos, la comunitat compta amb 350 instal·lacions autoritzades per a valorització, emmagatzemament temporal i eliminació; estes inclouen 21 abocadors d'inerts, 6 abocadors de residus no perillosos i 2 instal·lacions de tractament fisicoquímic.

El creixent control en la gestió dels residus perillosos es pot comprovar amb dades com el nombre d'empreses inscrites en el registre de xicotets productors de residus perillosos,
que s'ha triplicat en deu anys: de 5.
500, en 1997, hem passat a 15.
000, en l'any 2007, o com en el nombre de documents de control i seguiment dels residus
perillosos que, en cinc anys, entre el 2002 i el 2006, han passat de 65.
000 a
98.
000.

També és important destacar la millora que ha suposat la implantació de la tramitació telemàtica dels documents associats a transport de residus perillosos.
Hem
desenrotllat els servicis en Internet perquè els gestors a la Comunitat Valenciana puguen remetre amb tota facilitat la
informació a la conselleria.

Esta comunitat és pionera en la implantació de mecanismes de simplificació administrativa en línia amb la directiva europea de servicis.

En relació amb els residus industrials, la previsió del Pla integral de residus proposa fonamentalment: avançar en la millora de la informació sobre producció i gestió de residus no perillosos, aplicant mètodes telemàtics i introduint l'obligació de presentació de memòries anuals per les entitats gestores.
Augmentar la xarxa d'instal·lacions de gestió de residus no perillosos, concretament quatre plantes de triatge i classificació, i dos abocadors.
Per als residus perillosos es consideren adequades les instal·lacions de gestió existents a la comunitat, únicament es proposa la implantació d'un depòsit de seguretat per a l'eliminació que actualment no existix.
I finalment, per a optimitzar la gestió, el nou PIR proposa l'obligació que tot nou polígon industrial compte amb un o més centres de transferència tant dels residus perillosos com de no perillosos.

A més, es plantegen objectius específics en relació amb determinats tipus de residus.
Per exemple, respecte als olis industrials
usats, la comunitat compta amb gestors autoritzats i amb instal·lacions suficients per a cobrir totes les necessitats de les nostres empreses
quant a recollida, transport, emmagatzemament temporal i tractament previ.
No
obstant això, no disposem d'instal·lacions de tractament final i eixa és una carència que es pretén corregir per mitjà de la iniciativa privada o per mitjà de la iniciativa pública, en cas de no concórrer la iniciativa privada.
També es proposa declarar com a servici públic de titularitat autonòmica les instal·lacions de tractament per a residus sanitaris del grup tres -els residus específics de risc, infecciosos, anatòmics, etcètera- i del grup quatre -residus citostàtics, medicaments caducats, substàncies químiques, etcètera-.
La Comunitat Valenciana compta amb empreses i instal·lacions autoritzades suficients per a la recollida, transport i emmagatzemament
d'estos residus sanitaris, però no per al seu tractament final.

El nou PIR proposa promoure les instal·lacions necessàries perquè la comunitat siga autosuficient també en este sentit.
Es proposa també ampliar el tractament de vehicles al final de la seua vida útil, per a la qual cosa la comunitat compta ja amb instal·lacions suficients, incloent la gestió de vehicles no inclosos actualment en esta categoria legal, com les motos, els autobusos i els vehicles industrials.
I es proposen mesures
per a potenciar el reciclatge de residus de la construcció i demolició en la construcció d'obres públiques i en la restauració d'espais.

L'explicació de la política de residus de La Generalitat no està completa si no es mencionen altres línies d'actuació de la conselleria, com les actuacions de descontaminació de sòl i el segellat d'abocadors.

En l'última dècada, La Generalitat ja ha invertit més de 100 milions d'euros en actuacions com la descontaminació de sòls a l'Almassora -la rambla de la Viuda- i a València -llit del Túria-.
La retirada de neumàtics fora d'ús, en Moncada, o el segellat i clausura, i restauració ambiental de l'abocador del Garrut en la Vall d'Uixó -que es va acabar fa un any- i l'abocador de residus inerts en Marines.

En estos moments estem executant obres de segellat, clausura i restauració ambiental en els abocadors de Llíria i Altura.
I, en este any, tenim previst iniciar les obres en els abocadors
de residus inerts d'Elda i Aielo de Malferit.
Enguany, a pesar de l'esforç de contenció de les despeses exigit per la crisi econòmica, per la disminució d'ingressos i per la política de finançament estatal en la nostra comunitat, la conselleria compta amb prou de vint
milions d'euros per a actuacions relacionades amb la gestió de residus, 10,5 milions del programa pressupostari 442.
50 i més de 9,2 milions del pla Confiança, concretament, per a 32 actuacions en matèria de residus incloses en el pla d'inversions productives en municipis que es va a executar enguany.

I, per a acabar, no puc deixar de fer referència a una altra de les competències que la llei de residus atribuïx a La Generalitat, com és la inspecció i la sanció de les activitats de producció i gestió de residus.
La nostra conselleria utilitza el màxim dels mitjans dels que disposa per a controlar i sancionar les possibles
infraccions en esta matèria.
En esta legislatura hem iniciat més de huit-cents expedients sancionadors per activitats relacionades amb els
residus, la major part per incompliment
(tussen) de la Llei 10/2000, però també per infraccions de la legislació d'impacte ambiental i la de control integrat de la contaminació.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Para el turno de la exposición de este segundo punto del orden del día, tiene la palabra la señora Mollà.
Ahora sí, por diez minutos.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Ureña, jo crec que hem trobat a faltar, o almenys jo he trobat a faltar, que s'explicara el motiu pel qual se fa la petició pròpia de compareixença.
Més que res perquè d'això, aleshores, d'explicar açò podríem centrar el debat.

El debat no és tota aquesta relació de diferents activitats o no activitats que fa el Consell, perquè vosté sap que açò és una problemàtica que ha esclatat, que ja ve arrossegant-se degut a les errades polítiques en la gestió dels residus per part del Partit Popular i, lògicament, al final ha desencadenat, doncs, unes manifestacions públiques de la societat, fins i tot, dels ajuntaments, en contra de les gestions
que s'estan fent per part del Partit Popular.
Això el que fa és que dia rere dia, des de fa ja alguns mesos, sempre hi haja notícia relacionada amb la mala gestió que està fent el Partit Popular encara que, ja dic, no és res nou, sinó que simplement ha esclatat ara quan l'oposició s'ha fet més ferma.

Aleshores, voldríem que això s'explicara i que s'explicara i se donara solucions, o almenys, explicacions a tota aquesta gent que
està demanant-los i estan posant damunt de la taula els seus dubtes i, lògicament, reflectint els seus incompliments quant a la gestió de residus.

Perquè nosaltres creguem que esta compareixença, encara que siga a petició pròpia -que li ho agraïm- se fa tard i malament.
Malament perquè és el senyor Cotino, el senyor conseller, el que ha tirat la pedra i el que amaga
la mà constantment en estos temes, fins i tot plantejant-li-ho en el ple, malgrat que
-ja dic- demà tindrem l'oportunitat de tindre una interpel·lació amb ell, esperem no trobar ningun document pel matí que diga que excusa la seva assistència, perquè tenim intenció a parlar directament amb ell que és qui, d'alguna manera, és el protagonista de la gestió dels residus, el màxim exponent de la conselleria.

Se fa tard perquè la problemàtica, ja dic, ha fet que hi haja hagut una proliferació de plataformes en contra de la política de residus del Partit Popular, i manifestacions, algunes d'elles prou massives, amb el recolzament i suport, fins i tot, d'institucions com ajuntaments governats pel mateix Partit Popular.
És a dir, no és un problema que vullgam crear, ni alarma pública que vullgam crear l'oposició en esta guerra en el Partit Popular, sinó que vostés també tenen problemes a casa, perquè és un problema evident la mala gestió de residus.

Parlen vostés de les plantes de tractament i abocadors respectius, i ha fet un balanç -és lògic que el balanç és desolador-, perquè quan no diu que és que estan en obres, diu que estan en tràmits administratius, la majoria menciona que estan posats en marxa en el 2009 i
les antigues, les poques antigues a les que fa menció, és a dir, des que està el Pla integral de residus, la llei de residus, etcètera, fins a 2009 que se fa alguna actuació per part de la conselleria, doncs, les poques que hi han, moltes d'elles ha afirmat vosté, fins i tot al començament de la seua compareixença, que no han estat cosa del PP.
L'exemple més evident és el d'Elx, no?
Vostés el posen en eixa relació però res té a vore amb la inversió i les actuacions fetes pel Consell.
Per tant, bé, queda molt bé ahí, però no té res a vore amb vostés.

Nosaltres tenim dubtes, i tenim dubtes perquè jo voldria dir-los, perquè no me se quedaren ahí, quan el senyor conseller ja per pressió social afirma que sí que és de veres que agafarà els residus de les tanques tancades en la zona nord de Castelló i se'ls endurà vora 200 quilòmetres perquè se tracten -ja siga en Villena, en Xixona, el Campello, i tal- ho fa públic, encara que després Rambla rectifica i diu que ha sigut una cosa puntual, doncs, el tema dels
pressupostos que van destinats als consorcis, a nosaltres ens sembla malament
que se facen estes coses, però ens han demanat, la gent d'estos pobles, que volen saber què van a fer vostés en els pressupostos, perquè si s'augmenta, i vostés admeten que van a multiplicar els residus que van a arribar a estes plantes i
a estos consorcis de tractament, doncs, què faran de les partides pressupostàries?
Hi haurà modificació?
Encara no està presentada cap tipus de modificació pressupostària.
A més residus més diners.
Ja dic, malgrat no compartir esta política, són preguntes que tenen i volem que se queden clares.

Diu vosté que.
.
.
Ha ressaltat algunes coses del nou PIR, ha posat en valor coses d'objectius positius i nous reptes que contempla, però no fa menció a com està.
.
.
 un balanç objectiu del que és el Pla integral de residus fins ara, perquè encara està en vigor.
I nosaltres creguem que el Partit Popular, al final de tot, té una intenció que mai s'ha desmentit, fins i tot alguns han arribat a, d'alguna manera, acceptar que és que fa una forta aposta per la incineració.

Dons bé, nosaltres volem deixar claríssim que en cap moment la incineració respon ni a interessos socials, ni a interessos ecològics, ni a interessos sanitaris.
Respon, únicament i exclusivament, a interessos econòmics empresarials molt lligats, això sí, -les empreses interessades- molt lligats -quina casualitat!
-, a tota esta cúpula del Partit Popular que sempre mira qui té al costat, els amics que té, per a poder posar-los en la mà adjudicacions i concessions.
Això és el que hi ha darrere, perquè ningun país, ningun país, de l'Europa moderna que avance per una sostenibilitat mediambiental i una gestió de residus d'acord amb les directives europees aposta per la incineració de residus.
Hem de ser sempre la Comunitat Valenciana, el País Valencià,
el país de las cavernas?
 Sempre amb esta dinàmica?
Perquè seria un tremend error i, almenys, si veritablement hi ha una aposta decidida
per a això, ens agradaria que hi haguera la total transparència que mereix el poble valencià.
És a dir, on tenen vostés pensat i projectat, o parlat, amb els diferents ajuntaments, instal·lar aquestes plantes incineradores?
No s'ha dit mai que no s'aposta per això, s'ha deixat veure que sí, però quan hem preguntat, l'oposició, quines són les apostes i quines són les actuacions fetes per a apostar per la incineració, no hem rebut cap tipus de resposta.

Parla vosté del reciclatge, la reutilització, la recuperació, però és que en les dades que nosaltres gestionem normalment, perquè mos les creguem, perquè ho veiem, sinó que són de la seua pròpia conselleria, l'objectiu número u de la gestió de residus que és la reducció, el Partit Popular suspén totalment.
No els redueix, és a dir, s'incrementen, fins i tot, aquests residus.
És a dir, hi ha un increment de vora el 95% en uns vint anys, dels quals onze d'estos vint anys, ha estat governat pel Partit Popular.
No ho poden negar, l'increment per càpita ha sigut d'un 55%.

L'objectiu número dos: la reutilització, recuperació i el reciclatge.
Hi han 2,5 milions de tones, aproximadament, de residus
tractats a les plantes.
Únicament 54.
000 tones complien alguna d'estes tres erres, és a dir: reutilització, recuperació i reciclatge.
I de compost sols es recupera 118.
000 tones.
Ens ho creguem perquè el problema està i, no hi hauria tant de problema, si no foren certes estes dades.
Però és que, a més, són dades de la mateixa conselleria.
És de vergonya que vostés diguen que és un èxit la gestió que estan fent quant a la reducció, reutilització, recuperació i reciclatge.

Per tant, volem que esta política desastre, un col·lapse anunciat i, a més -com deia abans en el tema de la incineració- ens fa pensar que, fins i tot, buscat per a desprès posar damunt de la taula la solució màgica de la incineració i que la gent, al final, vist el mal, vist el problema que li causa la gestió de residus -aquesta reutilització, reciclatge, etcètera, etcètera- doncs, que tinguen d'acudir a la fórmula, ja dic, més cavernícola, però la més senzilla.
Per tant, buscat també este tipus de problemes.

Volem que se'ns faça alguna reflexió sobre si pensen complir el principi de proximitat i el principi d'autosuficiència que marquen les lleis, que marquen els plans, tant els zonals com l'integral de residus.
Se diu que la proximitat dels residus deuen gestionar-se el
més prop possible del seu origen minimitzant, el més possible, el trasllat innecessari d'estos.
Se fomenta això?
És a dir, estan complint vostés este principi legal de proximitat quan admeten, vostés, clarament, que traslladaran, viatjaran, 200 quilòmetres els residus de la comunitat d'uns municipis a altres?
I el principi d'autosuficiència que se suposa que el que s'ha d'instar és la valorització i eliminació de residus, però que cada municipi o nucli puga gestionar els seus propis residus sense tindre
de portar d'altres zones?
És a dir, respostes, jo crec, que completes.
O siga, més enllà del que vosté ha fet avui, perquè vosté sap que no ha vingut avui ací per no res, sinó perquè hi ha un problema i se demanen explicacions ciutadanes respecte d'açò.

I una altra qüestió, em sembla massa, massa, valent, per la seua part, dir que és un èxit la política de tancament d'abocadors il·legals i d'inspecció i de sanció.
Jo crec que no l'avalen ni les sentències judicials.

És trist, i jo ho entenc.
I jo sé que vosté no me donarà la raó.
Però hi ha sentències judicials que diuen que el Consell no exerceix les seves responsabilitats
quant al tancament dels abocadors il·legals, quant els expedients i les accions corresponents a les empreses que fan
este tipus d'actuacions.

Per tant, no anem de nou, que ja arriba la paciència a un límit, a viure en el «mundo ilusión», baixem ja a la terra i donem respostes.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
a la ciutadania, que en definitiva no ens estan demanant només que una cosa fonamental, i és que fem dels diners que rebem els deures que ens encomanen.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra don Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

La veritat és que quan entrem en este tema dels residus per a la gent que d'alguna forma hem estat d'alguna manera en contacte amb aquesta qüestió, des del punt de vista de la gestió o després des del punt de vista d'altres posicions, i sentim les explicacions que ens volen donar des de la
conselleria, no hi ha més que posar-se les mans al cap, no?

Clar, vosté ve ací a dir-mos que realment un PIR que, segons el que vosté acaba de dir, després de tretze anys d'estar en vigor, té un 70% de compliment, jo supose que això seria en qualsevol cas un sonor fracàs, des de les seues pròpies perspectives, val?
És a dir, no ja del que jo pense que hauria de ser una gestió de residus, que realment, lamentablement estem lluny, eh?
, de la gestió que vostés fan, sinó des dels seus propis plantejaments, eh?
, dir que després de tretze anys només s'ha complit el 70%, realment és un fracàs.

I quan u ha estat dins de.
.
.
, jo he estat gestionant en el meu ajuntament com a
regidor i després he estat participant en el consorci corresponent de l'àrea 14, quan u ha estat ahí dins no s'estranya de res, no?
perquè les coses com funcionaven i com funcionen ara, no li estranya res que arriben a
este tipus de qüestions.

Perquè, clar, vosté ací es capaç de dir-mos que és un èxit la recollida d'envasos, quan els convenis amb les entitats són el d'Ecoembes de 2008 i el d'Ecovidre de 2009.
Des de 1997 que està en marxa el Pla integral de residus.

I jo li pregunte: totes les localitats que han estat recollint envasos abans de
la signatura d'eixos convenis, què ha passat amb eixos envasos?

Que vosté vinga ací a dir-mos, a donar-mos dades de 40% de reciclatge i valorització de residus, que vostés saben que no són de veres, això clama a cel, eh?
Vull dir, i ha arribat a dir més, ha arribat a dir que, en tot cas, els residus urbans reben el tractament
adequat.
Per favor!
Jo, en els meus ulls he vist camions entrar en l'abocador del Campello, acabat de fer, camions que passen directament i van a
abocar darrere, directament.
Això ho he vist jo en els meus ulls, no m'ho ha d'explicar ningú, eh.
I no n'he vist un, n'he vist més d'un.
Val?

Per tant, com pot estar dient-mos això?
Quant és un fet evident.
Vull dir, no és que ho sàpia jo, és que ho sap moltíssima gent.
És que vostés ho saben, és que vostés ho saben.

Jo puc entendre que estiguen muntant tota esta història per a justificar la incineració.
Però, realment, si el que tramen de fer és autojustificar-se, no sé si ho aconseguixen.
Si volen justificar-se davant la societat, realment estan
aconseguint-ho molt malament perquè és difícil enganyar a la gent, sobretot la gent que viu a prop d'estos llocs, val?
, perquè no és de veres.

Jo he estat, farà qüestió.
.
.
, no farà un mes encara, a Asp, a vore un dels abocadors segellats per la conselleria,
perquè es un abocador de VAERSA.
Per favor, li recomane que vagen vostés allí, algun, algun alt càrrec de La Generalitat, que vagen a eixe abocador i que em diguen si això és acceptable.
Val?
Perquè realment és lamentable el que passa en les cases dels veïns que estan a prop.
Però ja no és a soles això, sinó on està situat, com està situat el tema dels lixiviats, on està situada la piscina que recull eixos lixiviats, i els perills que això suposa en l'abocament que poden anar directament al riu Vinalopó.

Li recomane que vaja i que ho veja això.
O que m'explique per què està passant tot el que està passant, per exemple, en la planta de transferència del meu poble, d'Alcoi, val?
, amb tots els problemes jurídics que ha tingut.
I no sols els problemes jurídics, que això encara podria tindre una certa explicació.
Com és possible que una planta que es fa per a transferir els residus de pràcticament tota una zona dur-los a la planta de Xixona, no l'utilitza ningú, ningú, tret de l'Ajuntament d'Alcoi, perquè a tots els pobles resulta que els ix més barat en les seues contractes, els camions van directament a l'abocador, i dic a l'abocador perquè en la planta passen els camions allí i passa el mateix que passa en Campello, que la immensa major part dels camions
no es tracten, sinó que van directament a l'abocador, a l'abocador de Xixona, no passen per eixa planta, inclús quan ha estat funcionant de forma il·legal.
Perquè resulta que era més car per a la gent dur els residus allí que no dur-los directament.
Això no té ningun sentit!
Això només pot suposar una cosa!
I és un fracàs absolut del que vostés es plantejaven.

I si ho han fet malament, perquè no han sabut gestionar, molt mal.
Però si estan fent-ho malament perquè el que volen justificar, que és el que al final u arriba a la conclusió, justificar eixa política d'incineració, que és el que estan planificant darrere d'este nou PIR i darrere d'estes frases tan grandiloqüents que utilitzen de reutilització, que no és cert, és que no ho fan, no han reduït.
Jo, hui li demane quant.
.
.
, les dades des del compliment del PIR fins l'actualitat de residus per habitant, com han evolucionat.
Perquè això demostrarà si eixe pla ha tingut alguna funcionalitat.
Quantes, quantes.
.
.
, quina
quantitat de residus per habitant es produïa en 1997 i quina es produïx en 2009?
I aleshores podrem comparar fins a quin punt han tingut èxit.

I si el que estan tractant de justificar és la incineració, doncs, lamentablement, el que els he de dir és que, en definitiva, el que estem demostrant és que tot este muntatge de residus no tenia com a finalitat última adequada el tractament de residus i la resolució d'uns problemes, sinó la generació d'un immens negoci perquè determinades persones pogueren acabar fent-se amb este negoci patrocinat per la
mateixa administració pública.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para la fijación de posición, tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Bé, secretària autonòmica, jo no vaig a compartir, tant de bo fos realitat, no vaig a compartir la
seua bona voluntat o almenys el seu optimisme al respecte.
Perquè a hores d'ara la realitat és la que és, no solament en el tema d'infraestructures de residus sòlids urbans, sinó en la resta de residus.

I, de fet, com si d'alguna cosa es caracteritza aquest grup parlamentari, este partit a nivell de la
Comunitat Valenciana, ha estat sempre la possibilitat d'arribar a acords per a intentar solucionar el tema.

I jo recorde -ho tinc ahí- que el 30 de juny, el 30 de juny de 2006, registre.
.
.
, posteriorment el 2005,
el Partit Socialista presentàrem o ens adherírem, igual que el Bloc, en el seu moment, a un acord marc sobre el Pla de residus de la Comunitat Valenciana.
És a dir, que hem demostrat la nostra capacitat d'intentar ajudar a resoldre aquest problema.

Però un acord que es va signar el 2005 i que als pocs mesos nosaltres haguérem d'abandonar, haguérem d'abandonar, perquè els incompliments sistemàtics eren flagrants.
Incompliments en el tema «La Generalitat impulsarà la minimització dels residus», no es produïa res; «La Generalitat impulsarà el reciclatge i la recuperació», no tenia lloc; «es fomentarà la utilització del compost procedent de les plantes», no tenia lloc; «s'establiran mesures compensatòries per als entorns on s'ubiquen les plantes i abocadors», no tenia lloc; «La Generalitat impulsarà la constitució dels consell socials de participació o de l'entitat valenciana dels residus», i això no s'ha produït; «la Comissió de Coordinació serà informada i participarà en els treballs d'actualització i revisió del Pla integral de residus», i això no tenia lloc.

En definitiva, el Partit Socialista no tenia cap sentit que es mantingués dins d'este acord o.
.
.
d'acord marc sobre el Pla de residus a la Comunitat Valenciana i ens en vam
sortir.

Ho dic perquè, primera qüestió, que quede clar que hem intentat este grup parlamentari, este partit polític a la Comunitat Valenciana, d'intentar ajudar per a vore si podíem solucionar una qüestió que jo pense que és estructural i que no ha estat possible.

Segona qüestió, secretària autonòmica, vosté ha esmentat, ha començat parlant del Pla integral dels residus.
És cert, fins que no passe l'avaluació ambiental estratègica no tindrem aprovat l'actual Pla integral de residus.
Però és que, clar, darrere, en tot l'esperit constructiu, li he de dir que jo recorde que justet ara, 2010, es
complixen tretze anys, tretze, eh?
, tretze anys des que es va aprovar el Pla integral de residus de la Comunitat
Valenciana.
I este Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana, que és de 1997, deia o establia un període de cinc anys, és a dir, de 1997 fins a 2002 -recorde que estem al 2010- per a executar les infraestructures bàsiques en el tema de residus sòlids urbans de la Comunitat Valenciana, no solament el tema dels abocadors
controlats i de les plantes de reciclatge, sinó també tota la qüestió dels centres de voluminosos, estacions de transferència, ecoparcs i tal.

Clar, la realitat ha estat ben diferent.
Perquè, insistisc, han passat tretze anys i la realitat és la que és.
Ho dic jo perquè és quantificable.
I quantificable és que, en primer lloc, la planta de Cervera del Maestre encara no s'ha pogut executar; la planta d'Algímia d'Alfara, tampoc; la planta de la Vall d'Uixó, tampoc; la planta de Manises, tampoc; la planta de Caudete, tampoc; la planta de Llíria, que és la més neta, tampoc; la planta de Llanera de Ranes, tampoc; la planta d'Oriola, tampoc.
És a dir, hi ha una quantitat de previsions que no s'han executat.
Sí que és cert, i únicament Villena, Xixona i el Campello i, bé, i des de fa molt poquet el tema de Quart de Poblet.
Però, però, atenció!
, si hem de resoldre el col·lapse actual en el tema dels residus, hem, hem de fer un esforç tremend en executar estes infraestructures que són bàsiques i que no s'han pogut executar.

Però, clar, la preocupació -tercera qüestió i tercer punt que deixo damunt la taula- és una preocupació, diria, d'incompliment legislatiu, que pense que és tan preocupant com l'incompliment polític, l'incompliment polític de no executar per mil raons, per mil raons, aquestes infraestructures.

Hi havia una qüestió per als socialistes com a partit polític.
Si aquí no parlem d'ideologia, difícilment podrem parlar en un altre lloc.
I és que inclús en això hi ha una qüestió ideològica que jo penso que és bàsica i que vostés, i que vostés la portaren des del principi, i per això hi havia un acord.
Era l'entitat de residus de la Comunitat Valenciana.
L'entitat de residus, ho preveia la llei com una entitat de dret públic, adscrita a la Conselleria de Medi Ambient i que tenia, i que tenia com a
finalitat construir les infraestructures necessàries per a tractar els residus urbans d'acord amb els plans zonals, bé, -dia llei, diu, diu la llei, perquè encara està vigent- bé directament, és a dir, la pròpia.
.
.
-com pot ser?
, és aixina?
, és 22 segons, passo.
.
.
(remors) sí, sí, clar- bé directament, o bé.
.
.
, pensava que em quedaven.
.
.
, bé.
.
.
(Rialles) Bé, en definitiva, jo m'he quedat.
.
.
Pense directament que la no execució de l'Entitat de Residus de la Comunitat Valenciana ha comportat, ha comportat, una
falta d'impuls, una falta de vertebració en esta política de residus d'aquí, de la Comunitat Valenciana.

Però sobretot, i acabe amb la seua magnanimitat, president, dir-li que no complim en
el tema tampoc de minimització.
Dels 2,5 milions de tones que s'estan produint a la Comunitat Valenciana, únicament 54.
000 són de material reutilitzable i 118.
000 del tema de matèria orgànica.
La resta s'està abocant tot.

Disculpen.
.
.

El senyor president:

Gracias.
Vemos que cuando usted interviene el tiempo pasa rápido.

Tiene la palabra, por el Grupo Popular, el señor César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, presidente.

En primer lugar, agradecer a la secretaria autonómica su presencia en esta comisión para dar respuesta a las cuestiones que plantea la oposición y a la fiscalización que ejerce en esta comisión a la acción de gobierno, en este caso de la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo
y Vivienda, en relación al tema que nos ocupa hoy, que es la gestión de residuos en nuestra comunidad.

Se han dado muchos datos por parte, tanto de la oposición como en la propia comparencia, datos que ha puesto encima de la mesa la
secretaria autonómica y que el Grupo Parlamentario Popular valora positivamente.
Y sin redundar
excesivamente en la propia comparecencia y en muchos de los datos, sí que me parece que es interesante puntualizar en algunos pueden ya resumir la
buena gestión que está realizando en estos momentos el gobierno valenciano, y muy concretamente la conselleria, en la gestión de los residuos en nuestra comunidad.

Efectivamente, actualmente la responsabilidad en materia de residuos se
desarrolla en el marco del Plan integral de residuos, como se ha dicho, que
data del año 1997, que en la actualidad está en fase de revisión.
Y desde el Grupo Parlamentario Popular queremos resaltar que los avances en
gestión de residuos durante los últimos años en la Comunidad Valenciana han sido sustanciosos, no solamente por las
mejoras que se han ido produciendo en la acción de gobierno de la propia
conselleria, sino también en las inversiones económicas que se han producido año tras año en los distintos presupuestos.

Pero, si efectivamente la planificación, como bien se ha dicho, corresponde a La Generalitat, al gobierno valenciano, a la conselleria.

No podemos dejar de lado -y lo ha puntualizado muy bien la secretaria autonómica- que la ejecución de los planes zonales, a través de los cuales se gestionan los residuos en la Comunidad Valenciana, les
corresponde a los consorcios.
Y es importante hacer hincapié en esta cuestión.
Consorcios que están compuestos por ayuntamientos, diputaciones y, en menor medida también, por el gobierno valenciano, por la propia conselleria de medio ambiente.

Sí que es cierto que, y así lo hemos valorado desde el Grupo Parlamentario Popular a la hora de analizar la
comparecencia, que ha habido dificultades a lo largo de los últimos años para enfrentarnos a un dato, y es que hay un millón más de valencianos en la comunidad.
Y parece algo redundante que se usa en todos
los debates, en todas las comparecencias, en todas las preguntas y en todos los
ámbitos de interpelación aquí en las Cortes, pero es importante puntualizar que los residuos los provocan las
personas y que hay un millón más de personas en la Comunidad Valenciana viviendo durante precisamente los últimos catorce años que se han mencionado en esta comisión, en los cuales se ha producido un 70% de grado de ejecución del plan.
.
.
del PIR, del plan integral de residuos.

Por tanto, entendemos, desde el Grupo Parlamentario Popular, que teniendo en
cuenta que ha habido un incremento de más de un 20% de la población durante los últimos años en la Comunidad Valenciana, tener ese grado de ejecución es algo muy positivo, que la inversión ha sido sustanciosa desde el punto de vista económico y desde el punto de vista normativo, y valoramos muy positivamente la acción del gobierno en materia de gestión de residuos.

Se han dado algunos datos, como son la inversión de más de catorce millones de euros en los últimos años en la construcción de plantas de selección de envases, más de once millones en contenedores y así se han dado también algunos ejemplos en infraestructuras que ya están en funcionamiento o que están en ejecución.

Sí que es cierto que nosotros también queremos que se evolucione siempre más rápido, pero entendemos que en una situación como la actual, de crisis económica que está viviendo el conjunto de España, de falta de financiación de la Comunidad Valenciana y de un incremento exponencial de población en nuestra comunidad de más de un millón más de valencianos en los últimos años dificulta la acción de gobierno, en este caso, en materia de residuos del gobierno valenciano.

Es importante también destacar algunos datos que se han puesto encima de la mesa por parte de la
secretaria autonómica.
Y es que podemos destacar.
.
.
Y es que en la Comunidad Valenciana, a través de VAERSA, se gestiona la primera planta de gestión pública de España para el tratamiento de residuos mercuriales, en la planta de Buñol.
Y son datos que yo creo que nos ponen de manifiesto que estamos en la
vanguardia en la gestión de residuos en el conjunto de España.
O la buena labor que se está realizando en cuanto a los residuos de aparatos eléctricos y electrónicos, que se está haciendo un importante esfuerzo por parte del gobierno valenciano.
O las 101
instalaciones autorizadas en la Comunidad Valenciana para la gestión de residuos peligrosos, que también ha mencionado la secretaria autonómica en su intervención.

Han sido muchos los datos que se han puesto encima de la mesa.
En cinco minutos
es muy complicado hacer referencia a todos.
Pero desde el Grupo Parlamentario
Popular respaldamos la acción de gobierno, respaldamos la gestión que hace la secretaria autonómica, el conseller, que viene a estas Cortes mañana a una interpelación y durante todas las semanas que hay plenos en las Cortes a someterse a la
fiscalización de la oposición en materia de medio ambiente, urbanismo, agua y vivienda y también de residuos.
Por tanto, también estamos respaldando la acción de gobierno del propio conseller Juan Cotino.

Señora secretaria autonómica, valoramos positivamente todo lo que está haciendo la conselleria.
Creemos que tenemos que avanzar más, que tenemos que seguir mejorando.
Somos conscientes de las dificultades de
financiación que tiene el gobierno valenciano, así lo vivimos nosotros también desde el grupo parlamentario.
Somos conscientes de que es necesario que ese
millón más de valencianos tenga la financiación que necesita, y también en materia de residuos.
Y aunque parezca algo redundante, no nos cansaremos de
decirlo.

No obstante, también le trasladamos a la secretaria autonómica que hay que seguir insistiendo en las campañas de concienciación.
La gestión de los residuos no solamente forma parte de actuaciones del gobierno, de las
administraciones, sino también de los propios ciudadanos.
Y la propia conselleria, que está haciendo campañas de concienciación, de educación y de formación para los ciudadanos, creemos conveniente que hay que seguir por esa línea para, entre todos, ciudadanos y también administraciones, mejorar el sistema de gestión de residuos en nuestra comunidad.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Pues ahora ya tiene la palabra otra vez, de nuevo, doña María Ángeles.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Vamos a ver si contesto a casi todo lo que ustedes me han ido poniendo sobre la
mesa.

La señora Mollà me preguntaba: «¿Por qué ha pedido usted la comparecencia, por qué está aquí, señora secretaria autonómica?
» La señora secretaria autonómica está aquí porque yo creo que es aquí donde tenemos que hablar de residuos y no en otras partes.
Porque creo que los
residuos es un tema que preocupa a toda nuestra ciudadanía y creo que somos todas las fuerzas políticas las que tenemos que demostrar, como ha puesto de relieve el portavoz del
Partido Socialista, que somos capaces en algún momento de, en temas que nos conciernen a todos, ser lo suficientemente
generosos y tener la suficiente altura de miras como para llegar a pacificar
una cuestión que nadie, creo yo, tiene ningún interés en que esté en los medios de comunicación todos los días alentando movimientos que tienen poca razón de ser.

Yo puedo estar de acuerdo con ustedes en que hemos tardado trece años en ejecutar el 70% del plan, pero es verdad que está ejecutado el 70% del plan.
Y es verdad que, como les he ido explicando, si las
cosas van como están previstas, en muy poquito tiempo estará el 90% del plan ejecutado o en ejecución.

Y yo quiero que todos seamos consciente de que para llegar a esta ejecución no es una cosa fácil, porque una cosa elemental que no tenemos que perder de vista es que las
competencias en materia de residuos no son de la administración autonómica.
Son unas competencias compartidas en algunos aspectos, exclusivas en otros
aspectos, de las administraciones locales.
Y ustedes convendrán conmigo en que las administraciones quizás somos las instituciones más difíciles de poner de acuerdo.

O sea, que todos sabemos lo complicado que es, pero tenemos un marco, que es el
que nos dimos nosotros en nuestra propia ley de residuos y tenemos el marco de
planificación.
Y el marco de planificación está concluido.
Y eso debemos reconocer que es verdad.
El marco de planificación está concluido.
Y ¿qué nos da eso?
Nos da las bases para asentar todas las infraestructuras que le
hacen falta a nuestro territorio.
Concretadas, están; dibujadas, están.
En marcha, muchas, el 70% concluidas, y muchas de ellas, ese 20% más que yo les decía, muy próximas a estar en marcha.

También tienen que tener ustedes otra cosa en cuenta.
También las autorizaciones ambientales integradas que todas estas instalaciones
precisan tienen una tramitación compleja y difícil, y todos somos conscientes de ello.
Y la conciencia medioambiental que cada
vez más tenemos todos nos obliga a ser mucho más escrupulosos, pero también nos complica mucho más la vida.
¡Bendita sea esa complicación!
No seré yo quien proteste de ello.

Y una cosa me gustaría decir.
Aquí hemos hablando del principio de proximidad y del principio de autosuficiencia,
pero yo no comparto el criterio de la señora Mollà respecto de lo que es el principio de autosuficiencia.
Me decía usted, señoría, autosuficiencia entendida como que cada ayuntamiento se resuelva su propio
problema.
Yo creo que esa no es una buena solución.
Además, no es la que nos hemos dado los valencianos.
Los valencianos hemos decidido,
en ese marco que nos hemos dado, que lo queremos es que los ayuntamientos
tengan la competencia que la ley de bases de régimen local y la ley de residuos les atribuye y que La Generalitat ejerza las
funciones de colaboración y coordinación y planificación, que es lo que nos toca.

Pero eso no quiere decir que cada uno se resuelva su problema.
No.
La comunidad
en su conjunto ha de conseguir un objetivo: que los residuos que se generan en
la comunidad se traten adecuadamente, que no vaya ningún residuo a su libre albedrío o ningún.
.
.
.
Creo que está clarísimo.
Creo que ese es el objetivo que todos tenemos que tener en cuenta.
Pero,
además, es que es un objetivo que ni ha puesto usted ni he puesto yo.
Es el objetivo
que nos hemos dado los valencianos en el régimen jurídico que nos hemos establecido.

Por eso, yo creo que es importante que tengamos en cuenta quién tiene las competencias en cada caso, cuáles son las complicaciones que se dan en cada caso, cuáles son los principios a los que tenemos que atenernos.
Y los principios están muy claros, señor Torró.
Y yo comparto con usted.
.
.
el primero es el de reducir en origen la generación de residuos.

Mire, nosotros, si ve un poquito la documentación del PIR, verá que teníamos calculado que se iban a generar en el año pasado aproximadamente tres millones de toneladas de residuos.
Si usted se da
cuenta de los datos que yo le he dado, estamos en 2.
700.
000.
Ha habido una
reducción en la generación, una reducción objetiva.
Yo no me la he inventado.
Los números cantan.
Y son números de la conselleria de medio ambiente.
Como también son números de mi conselleria, y de la gente que está todos los días trabajando en esto, los datos que yo les he dado.
Y no me gusta que.
.
.
yo no
pienso engañarles cuando venga aquí, los datos que les tengo que dar son los datos que ustedes pueden consultar.
Y
cuando yo les he dicho, señorías, que de las 2.
750.
000 toneladas, el 40% se destina a reciclado y a otras
formas de valorización, como resultado del tratamiento en planta de residuos, creo que no estoy
faltando a la verdad.
Les estoy diciendo la realidad como es, que podemos
compartir o no podemos compartir, pero que son datos de la
conselleria que se pueden consultar.

Me hablaba usted del vertedero de Aspe, y también le quiero dar una respuesta al vertedero de Aspe.
Mire, en el vaso de residuos
urbanos ha habido que reparar unos talussos, li ho dic en valencià.
.
.
En el vas de residus urbans hi ha hagut de reparar uns talussos que presentaven problemes
d'inestabilitat en la zona sud-oest del vas, i s'han impermeabilitzat les superfícies per a la seua integració en l'entorn.
A partir d'este estiu, ja una vegada restablerta eixa seguretat, s'executaran les obres de segellat i restauració final.
Per a la seua tranquil·litat, Asp està encarrilat.

Ah!
, una cosa que la senyora Mollà.
.
.
me preocupava el que vosté dia.
Diu: «Hi hauran modificacions pressupostàries?
» Ací no han vingut modificacions pressupostàries.
No sé a què se referia al dir-me això.
Vosté sap que cada pla zonal, que és el desenrotllament del PIR, del pla de.
.
.
El pla de residus és un pla d'acció territorial de caràcter sectorial, i després es desenrotlla a través dels plans zonals.
Els plans zonals se desenrotllen a la seua vegada en un
projecte de gestió.
Eixe projecte de gestió se concursa, i en eixe projecte de gestió, que és el que ix a licitació pública, estan establertes les condicions econòmiques del desenrotllament i les instal·lacions que tenen d'haver en cada àmbit del pla zonal.

Els consorcis, conformats per tots els ajuntaments de la zona, tenen
perfectament coneixement i saben aquell ajuntament on està la planta, on està l'abocador, quina quantitat es paga per cada tona que vaja a eixa planta o a eixe
abocador.
Ningú se pot cridar a engany, no s'està enganyant a ningú.
Se paga per tona, per tona que entra.
O siga, per això li dic: no té d'haver ninguna modificació pressupostària -(veus) per això li dia que no havia entés molt bé.
.
.
-, ninguna modificació pressupostària en els pressupostos de La Generalitat que afecte, que afecte a este tema.

He intentat explicar-los ràpidament el que crec que.
.
.
, és una política absolutament sensible.
Jo crec que tots tenim de ser conscients que.
.
.

Ah!
, bé.
La incineració.
Espereu-vos.
Que m'havíeu dit allò de la incineració.
I jo volia aclarir-vos una cosa.
És impossible que vostés pensen que des del PIR de l'any 1997 hi ha hagut una demora conscient en l'execució de les instal·lacions que es contemplaven per intentar introduir, fóra com fóra, la incineració.
És impossible que pensen això.
La incineració està contemplada com a una forma més d'eliminació en la nova directiva de residus, i vostés ho saben.
L'adaptació del PIR de 1997 a la nova directiva de residus incorpora la incineració com a una més.

Quantes plantes hi hauran?
No està decidit.
On estaran les plantes?
Tampoc està decidit.
El PIR està ara en revisió, i eixe serà el moment de dir què és el que necessita esta comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

¿Se solicita algún turno de réplica?
Tiene la palabra por cinco minutos la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Ureña, allò del tema del pressupostos, molt ràpidament.
Anem a vore.
La Generalitat en els seus pressupostos té assignades unes partides pressupostàries per a sustentar econòmicament estes zones que estan dividides.
.
.
les zones de tractament de residus.
I, per tant, com que hi han uns diners, que a més estan específics, que de fet nosaltres presentem esmenes any rere any per augmentar, perquè creguem que són pocs els diners que reben, doncs em pregunte: si estes zones van a
multiplicar, sobretot les del sud, van a multiplicar la seva activitat de gestió de residus, si van a tindre una compensació econòmica afegida.
No és més.
I això està en els pressupostos de La Generalitat.
Era un simple dubte.

Al marge d'això, jo.
.
.
hi han coses que vull aclarir.
El principi d'autosuficiència literalment diu: «Creación de una red integrada de instalaciones de valorización y eliminación de residuos que permita a las zonas objeto del plan zonal ser autosuficientes
en materia de tratamiento de aquellos residuos para los que existe masa crítica que lo justifique.
» La massa crítica que ho justifique, nosaltres entenem que fins i tot és reduir les zones que a dia d'avui vostés contemplen.
És a dir, nosaltres creguem que cal reduir-les, és a dir, fer zones més xicotetes per al tractament.

I aleshores, si creguem que aquest principi literalment en un règim jurídic el que diu és que se puguen gestionar.
.
.
doncs estem parlant d'açò.
Jo parle de literalitat.
Vostés d'això no volen parlar, clar, perquè diu: «Los residuos que se generan en la comunidad, que se traten en la comunidad».
.
.
Clar, això està molt bé, ¿no?
Me diu.
.
.
, això està justificant que els residus que se generen en Castelló perfectament puguen viatjar fins a la planta de Villena, que
no problem, perquè està dintre del territori, ¿no?
, del marc territorial de la Comunitat Valenciana.

Doncs, clar, si al final és el que ha dit el senyor Cotino, ¿no?
, ho ha afirmat clarament, que vostés estan per açò, encara que després, ja dic, van tindre d'apaivagar altres membres del Consell diguent que era una cosa puntual, que
tampoc estava decidit del tot com anava a fer-se.
.
.
Bé, però, ja dic, tirar la pedra i amagar la mà.

Diu «¿por qué ha venido usted aquí?
».
.
.
Mire, jo, com que esta.
.
.
, esta compareixença jo la tenia en interpel·lació en el ple.
.
.
¡No val!
, posa cinc minuts, perquè si no te n'has adonat, perdó.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Esta presidencia siempre es justa con el tiempo.
(Veus) Es una característica de esta mesa.
(Veus) Yo soy así, mírame bien.

La senyora Mollà Herrera:

Me'n vaig a passar dos.
.
.

Anem a vore, vosté ha vingut ací per moltes raons, perquè els titulars dia rere dia eren.
.
.
, total, diu, «la basura de Castellón, lo que tiene que hacer el Consell, aunque es tarde, abordar el tema de los
residuos con la misma agilidad y eficacia que los grandes eventos.
El Consell
asegura que el traslado de basura de Alicante será puntual», i el senyor Rambla es permet dir que és que «estas infraestructura no se construyen de la noche a la mañana», com si no portaren tretze anys del PIR.
Diu, «los campistas se unen al PSOE en Villena y obligan a revisar la contrata del
vertedero».
.
.
Totes estes coses, el que passa, «Villena rechaza la llegada de residuos», les manifestacions, «la basura le estalla a Cotino», esta no li haurà fet molta gràcia, esta titular, al senyor Cotino; «plantas sobreexplotadas.
Aparici desafía a Cotino y se opone a trasladar la basura de La Vall».

És a dir, vosté ha vingut per açò.
.
.
Per açò, per la planta.
.
.
, pel macroabocador de Llanera, que també m'agradaria que me digueren quin és el posicionament del Consell tenint informes desfavorables a aquest
macroabocador sabent que vulnera directives europees, quines van a ser les
actuacions que emprenga el Consell.
És a dir, vosté ve per tot açò, però, en canvi, ens diu, siguen vostés generosos, però ¿generosos en què?
, perquè és que potser vosté no ho sàpiga, però és que debats sobre el tractament dels residus, a aquestes Corts, a aquesta
comissió, moltíssims.
Ja li dic, coincidència no és, demà en tindrem una interpel·lació que donarà lloc a una moció, amb les alternatives que proposem, que les hem portat ací.
És a dir, generosos, en som, perquè tenim solucions, i vostés se tanquen i l'única cosa que oferixen nova en tot este desastre és la incineració.
Com voldrà.
.
.
, diu, doncs, bé, el tema de la incineració, doncs, si no ha sigut per premeditació ha sigut per incompetència.
Queden-se vostés amb el que siga, però, és que, en definitiva, la seua aposta per a afrontar esta problemàtica no és abordar-la amb criteris sostenibles i amb criteris tècnics i científics, vostés estan apostant per una cosa cavernícola, ¡que és que no cap, no cap en un debat seré i seriós sobre el tractament de residus!
, ¡no cap!
Ja no és que vostés no estiguen fent els deures, és que, damunt, encara que els estigueren fent, encara aposten per este tipus de
qüestions que és que no tenen cabuda en una societat com la que he descrit abans, que almenys
nosaltres volem construir.

Més coses, perquè no acabe.
Aquí, al final, vostés el que tenen és de dir clarament si hi ha una aposta decidida per les directives europees que
parlen de la reutilització, el reciclatge, la reducció, acatar-les, i, sobretot, la mateixa llei, en els principis que contempla, que
ja li dic que són de la literalitat que se contempla.
Quan fem açò, parlem d'inversions, perquè diners, n'hi ha, i estes instal·lacions no se fan de hui per a demà, però sí se poden fer amb una urgència que reclama esta problemàtica,.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i sobretot ho reclama la gent que li està exigint solucions a este desastre que, ja dic, no sé si és per incompetència o és.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
per premeditació i traïdoria.

Gràcies.
(Veus)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
porque no tiene confianza en esta presidencia, cuando tengo unos antecedentes de
ser suizo, por el tema del horario.

Tiene la palabra el señor Torró, su turno de réplica.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore, ací hi han coses que no se sostenen, ¿eh?
A vore, per un costat estem dient que només tenim un 70%, que d'ací a poc serà un 90%, ¿val?
I, per un altre costat, estem.
.
.
, el seu partit, i no fa molt ho acabem de
sentir, ha estat justificant este desastre de residus en que hem augmentat la
població no sé quants per cent, un 20, un 25%, estem en un milió de persones més.

Si el que en 2000.
.
.
, anem a ser generosos, en 2002, 2003, ¿eh?
, tenia de ser bo per a la població que hi havia aleshores, en 2009, no pot ser bo el 70% d'això per a un 20% més de població.
Vull dir, i si això és un èxit, no sé, a mi, que m'ho explique algú, vull dir, perquè, llavors, ací tot són èxits, ¿no?
, ¡clar!
, vull dir, podem fer qualsevol cosa, qualsevol ximpleria que pugam
plantejar pot convertir-se immediatament en un èxit, perquè ho mesurem com a mosatros dóna la gana, ¿no?
Clar, això no pot ser així, ¿eh?
, no es poden plantejar eixes coses.

No es pot dir que un èxit de la reducció és que per a l'any passat calculàvem que anàvem a produir 3 milions de tones i resulta que només n'hem fet 2.
750.
000.
.
.
¡Perdó, això no és reduir la producció de residus!
, això és que s'ha reduït la producció de residus respecte a les previsions que u tenia, no reducció de la producció de residus.
¿Quants residus es van produir en 2008?
¿I en 2007?
¿I en 2006?
¿I en 2005?
¿I en relació a la població quants?
Això és el que vosté té de dir, perquè això altre no té ningun sentit, no té ningun sentit.

De la mateixa manera que tampoc no té ningú sentit per un costat dir que és competència dels ajuntaments, però per un altre costat dir que no, autosuficiència, no.
.
.
Clar, perquè això és un poc contradictori, ¿no creu?
Vull dir, els consorcis tenen el 25% de la (inintel·ligible) .
.
.
de La Generalitat, menys els tres que vosté ha dit, ¿val?
Jo he estat en la gestió d'un consorci i ja li puc dir que ahí la iniciativa, o partix de La Generalitat o no hi ha iniciativa que valga,
perquè, si no, no funciona, i eixe probablement és un dels grans defectes que haja tingut açò, perquè, realment, el consorci no pot funcionar, perquè els interessos dels municipis per separat són molt complicats, i l'administració que tenia d'intervindre per a harmonitzar-ho això era la mateixa Generalitat, i La Generalitat no ha exercit pràcticament mai eixa funció, i, aleshores, ha passat el que ha passat.

Perquè a mi no em diga.
.
.
, o.
.
.
, ací no ho ha dit vosté, però s'ha dit també, que si ahí hi ha un problema de falta de finançament.
.
.
¡Cal tindre barra per a dir estes coses,!
¿eh?
Vull dir, perquè vosté sap perfectament que el finançament té de ser propi, i, a més, que en les primeres fases de la implantació del Pla integral de residus el finançament venia de la Unió Europea, que van entrar diners a poals per a eixes coses, i encara té més barra això, perquè s'han gastat molts diners, s'han gastat malament i, damunt, no ham complit els objectius que hi havien.
Per
tant, això també s'ha d'apuntar en el deu dels problemes que hi han.

Per tant, ¿èxits?
, ningun.
¿Compliment de la filosofia?
¡Cap ni una!
Perquè no s'ha reduït la producció de residus, perquè els residus no es tracten.
.
.
¿Val?
, i a més és normal.
Vull dir, si vosté ha estat transportant els residus de Castelló a la planta del Campello, una planta que està dimensionada per a rebre una quantitat determinada de residus, ¿val?
, diaris o mensuals, és impossible que tracte tres voltes més residus.
¿I llavors què fa?
Directament a l'abocador, amb el problema que l'abocador està també dimensionat per a una determinada quantitat de residus general i que vindrà un moment en què s'esgotarà, ¡i això vostés ho saben!
És a dir, ¡no pot ser que no ho sàpiguen!
Pot ser que vinguen ací a tractar de convéncer-mos que els burros volen, però jo estic convençut que vostés saben que els burros no poden volar, llevat que els pugen damunt d'un avió, ¿val?
I, per tant, això és un problema que tenen de resoldre.

I vosté diu, «no, home, ¿com van a pensar que els del PIR del 1997 ja estaven pensant en la incineració?
».
.
.
Jo tampoc sóc tan ingenu, ja ho sé que no és aixina, ja sé que en el 1997 no es pensava en això.
Però hi ha un dèficit de gestió molt gran que va acumulant-se i, a partir d'un determinat punt, diuen, ¡ui, això és molt difícil de resoldre!
, i tenim la incineració ahí, i la incineració és un gran negoci, i això, a partir d'eixe moment, diuen, «bé, doncs, si no correm tant, a la millor no passa res, perquè després podem clavar les incineradores».
.
.
Perquè este mapa de zones que van dissenyar, és un mapa que no complix el principi de la proximitat.
Hi han transports que
dins de la mateixa zona.
.
.
, camions de brossa que tenien de desplaçar-se trenta quilòmetres i més en algunes zones per a desplaçar el fem des d'un punt fins a la planta de tractament, i això no és aproximar el tractament de residus a la seua producció.

Al final, el que la gent vol és que li amaguen els residus, que desapareguen, que no es vegen.
.
.
¡Clar!
, menys els que toquen al costadet, perquè, ahí ja.
.
.
, i quan els que toquen al costadet, a més, li duen els residus no ja dels veïns de trenta quilòmetres sinó dels veïns de 150 quilòmetres ja.
.
.
, els problemes es multipliquen.
Per tant, de deveres, vostés, en estos moments, a mi l'única explicació que em dóna la política que estan fent és la justificació de la incineració, i em pareix lamentable, perquè la incineració no és que siga una forma cavernícola de tractar els residus, és que ¡no és un tractament de residus!
, no és un tractament de residus, és una altra cosa.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Turno de réplica para el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Insistir en les xifres que s'han donat aquí respecte a la valorització, que no podem compartir, igual que en el tema de minimització.
En el tema de minimització la realitat és la que és: l'any 1996 es produïa a la Comunitat Valenciana quatre-cents i escaig, 438 quilograms per habitant i
any, el 2008 en són 500, i es preveu per al 2020 al voltant dels sis-cents quilograms per habitant
i any.
Per tant, el tema de minimització és un tema que jo, a hores d'ara, pense que està incontrolat.

Però, sobretot, el tema de la valorització.
Me se tallava el temps abans d'al voltant de 2,5 milions de tones que s'estan produint a la Comunitat Valenciana a penes es recicla el 5%, el 95% va a
abocador, siga material reutilitzable, de tal.
.
.
(Remors) El que és preocupant de tot és, si agarrem per exemple dos plantes, una la d'Alacant, Fontcalent, jo pense que és tremendament caòtic que a hores d'ara únicament.
.
.
, les últimes xifres, ¿eh?
, de conselleria, únicament s'estiga recuperant material reutilitzable, paper, cartó, vidre, brics o metalls, el 0,1%.
.
.
, ¡el 0,1%!
I matèria orgànica, matèria de compost, 1,4.
És a dir, únicament l'1,5% dels residus que arriben a la planta de Fontcalent a Alacant s'estan reutilitzant.

Clar, algú me vol dir, «és que la planta de Fontcalent d'Alacant és de l'any de la Quica», per molt que s'haja introduït, és cert, se va començar l'any 1972.
Però jo li dono l'altra, la de Xixona, que esta és d'última generació, propietat de la conselleria a través de VAERSA, (veus) i que va començar el seu funcionament, si mal no recorde, doncs, el 2003 o una cosa aixina,
2003 o 2004.
Doncs, bé, les xifres de Xixona ¡són tremendes!
Únicament el 2008, ¿eh?
, el 2008, es va reutilitzar per a compost el 0,03%, i en material
reutilitzable (paper, cartró, tal), l'1,1%.
És a dir, que quasi el 99% dels residus sòlids urbans que entren a la planta de Xixona s'estan abocant directament a l'abocador, ¡el 99%!

Jo pense que des de conselleria haurien d'introduir algun mecanisme propi d'inspecció, o no sé com dir-ho, per a evitar l'incompliment d'uns principis que no solament perquè estiguen en les mateixes directives europees, sinó per sentit comú que tenim.

Perquè, clar, ¿llavors jo com justifico que la planta de Fontcalent, els residus que hi arriben, per exemple, d'Alcalà de Xivert, perquè arriben d'Alcalà de Xivert, els faça pagar 35 euros per tona, o a la planta de Xixona són 39 euros per tona, quan no s'està valoritzant absolutament res?
, o molt poquet, ja li dic jo, percentatge amb
xifres oficials, únicament s'està valoritzant el 2%.
¡Clar!
, sobretot quan són plantes que han rebut fons estructurals, fons de la Comunitat Europea perquè entre tots fent complir aquells principis de minimització, valorització i proximitat.

Per tant, en el tema de valorització, jo pense que és una assignatura pendent a hores d'ara, perquè és que, clar, vosté ha parlat.
.
.
, vosté mateixa ha parlat de l'àrea metropolitana de València: ¿com justifiquem als ciutadans d'aquesta àrea metropolitana que en set anys la taxa de fems s'haja incrementat en un 70%?
L'any 2002 pagaven 35 euros per tona, 35 euros, l'any 2002; set anys després, el 2008, ne paguen 60, 59 euros per tona que entren a l'àrea metropolitana de València.
Clar, quan tots sabem que el 99, aproximadament, el 99%, dels residus que
entren allí no tenen cap tipus de reciclatge o de reutilització.

Clar, jo voldria que el tema fos el més transitori possible, que es pugués donar per qualsevol tipus d'explicació, pel que siga, però, clar, a hores d'ara, jo, el que tinc de dir és que en pocs anys s'ha demostrat, s'han reblit bona part dels abocadors actuals, l'abocador de les aigües -que vosté ha dit, secretària autonòmica-.
Vosté sap que el termini límit de funcionament era octubre de 2007.
Estem al 2010 i encara s'estan dipositant fems.
La planta de Xixona es va construir per a rebre 140.
000
tones a l'any; n'està rebent al voltant de dos-cents mil.
La planta de Villena es va construir per a
rebre 90.
000 tones a l'any; se'n depositen més o quasi 175.
000.
Clar, això no pot seguir així!
I tots podem ser solidaris.
Però, clar, hi han uns problemes que -penso- estan sent estructurats.

I, en conseqüència, nosaltres ja vam presentar una proposició no de llei fa tres setmanes al plenari de Les Corts donant quina és la solució que nosaltres.
.
.
, sobretot, un pla transitori urgent fins que estiguen
completades aquestes infraestructures a la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, la señora María Ángeles.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Solamente aclarar algunas cuestiones.

Hablábamos de la participación de la Generalitat valenciana en los consorcios.
La participación de la Generalitat valenciana -como ustedes saben- es del 25%, tenemos el 25% de los votos y participamos en el 25% de los gastos
de funcionamiento.
Las partidas presupuestarias que aparecen en el presupuesto
de La Generalitat contemplan esa participación y, además, tenemos otras partidas presupuestarias que se destinan, sobre todo, a lo que
es el sellado de vertederos y clausura de vertederos -que han visto ustedes-, les he dicho cuáles están actualmente en ejecución y los dos que tenemos previsto empezar las obras en este mismo mes.

Hablaban sus señorías de los principios de autosuficiencia.
Yo tengo que decirles que, aparte del
principio de autosuficiencia, del principio de proximidad y del principio de
minimización de la generación de residuos desde origen, tenemos que tener uno muy claro también, que es el principio de solidaridad y el de cohesión, que eso también es un principio que hay que tener en cuenta en nuestra comunidad.
Y cuando
hablamos de esos principios nos estamos refiriendo a que si en unas
determinadas zonas están en construcción o están en proyecto determinadas infraestructuras, los residuos de esas zonas han de
ser tratados en otras zonas que ya tengan las infraestructuras adecuadas para
ello.
Y ahí estamos en un régimen absolutamente transitorio, que es nuestra responsabilidad y nuestra
obligación que sea absolutamente transitorio y que sea lo más corto posible.
Pero, nuestra responsabilidad es dar solución -como les decía al principio- a que todos los residuos que se generen en nuestra comunidad se traten en la
misma y, al final, lo que se vierta sea de verdad el rechazo, es decir el
residuo perfectamente tratado.
Y cuando ya no es posible reciclarlo ni tratarlo
de ninguna manera, que eso sea lo mínimo posible y vaya al vertedero.

Ese es el principio que tiene que regir nuestra filosofía y es el que la rige.
No hay más que cera que la que arde y así es.

Yo siento que sus señorías no estén conformes con los datos que les he dado, los datos que les he dado -como les digo- son cierto y reales, son los datos de la Dirección General para el Cambio Climático extraídos del funcionamiento normal de todos los planes zonales.
Y, por lo tanto, creo
que debemos quedarnos con dos ideas muy claras: planificación, que es competencia de La Generalitat, completamente acabada; planificación en marcha, pensando en ir un poco más allá con la revisión del Plan integral de residuos, creo que es un momento idóneo para que reflexionemos sobre ello, no demonicemos ninguna de las soluciones
posibles, porque siempre nos gusta mucho mirar afuera, miremos también ahora afuera; ni Alemania, ni Austria, ni ningún otro país de la Europa continental, que tienen hace muchos años la técnica de la incineración aplicada, creo que podemos decir que son países a los que no hay que mirar, hay que mirar.
Y creo que la técnica de la incineración no debemos, ni que se convierta en el
leitmotiv de la reforma de la PIB -que no lo es-, ni tampoco demonizarla como una alternativa que da solución a un problema, que es que generamos residuos todos.

Independientemente de eso, por supuesto, como decía el portavoz del Partido Popular -y yo, César, te lo agradezco-, hagamos un esfuerzo -y eso nos corresponde a nosotros- mayor de educación, de sensibilización y de concienciación.
Si todos somos un poquito más respetuosos y generemos un poquito menos de residuos, y, además, lo hacemos bien, creo que será beneficioso para todos.

Muchas gracias.

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Territori i Habitatge per a informar
sobre l'estat dels PAI al municipi de Xilxes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 51.
458), acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, per a informar de l'estat dels PAI al municipi de Xilxes, sol·licitada a petició pròpia (RE número 52.
450)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Abandonamos la basura, por fin, y nos vamos a un tema ya conocido por esta
comisión, que es el famoso PAI de Chilches (un diputat diu: «PAIS»).
«PAIS», son varios.
Entonces, señor letrado, en el orden del día está mal redactado, porque aquí me ponen PAI, com si fuera hijo único.
.
.
Si son varios, pues, haremos la lectura bien.

Le damos tiempo a la señora Ureña para que pase de los abocadors a los «PAIS».
En este caso, más bien un paipái, porque empieza a hacer ya calor.
Con lo cual, tiene la palabra para hacer su
exposición porque, como en la anterior comparecencia, a solicitud de ella misma comparece
y la acumulamos a la petición de comparecencia del Partido Socialista.

Cuando quiera.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyories.

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

El motiu d'esta segona compareixença d'avui, davant la Comissió de Medi Ambient, és informar a ses senyories de l'estat dels programes d'actuació integrada en el municipi de Xilxes.

En primer lloc, és important -ses senyories ho saben tots i és una forma de parlar que tots utilitzem, però jo crec que és bo que posem les coses clares des del principi- que puntualitzem que la conselleria ni tramita ni aprova programes d'actuació integrada, PAI, la conselleria ni tramita ni aprova.
L'aprovació dels PAI, en allò que significa selecció de l'agent urbanitzador, d'una alternativa, adjudicació a un agent urbanitzador, és una qüestió d'estricta competència municipal.
A la conselleria li correspon tramitar i aprovar els instruments
de planejament urbanístic que, si és el cas, puguen acompanyar al programa d'actuació integrada, al PAI, bé siga un pla parcial, una homologació o una modificació puntual del pla general.

Tots, per comoditat, parlem moltes vegades que la conselleria està tramitant o ha aprovat, o ha deixat d'aprovar un PAI.
Però, no, tinguen en compte ses senyories que açò és una manera de parlar que no respon a la realitat de les competències que té cada administració d'acord amb la nostra legislació urbanística.

I davant de la pregunta -ja, ja ho sé-, i davant de la pregunta: i què passa amb el PAI de Xilxes?
Doncs, seguint eixa línia lògica de pensament, jo hauria de dir-los que no tinc ni idea, però no vaig a dir-ho, no vaig a dir-ho perquè no és el cas; la secretària autonòmica ha fet el mateix, ha dit, «vaig a parlar-los a ses senyories dels PAI de Xilxes».
Entenem que la pregunta es referix no als programes, sinó als plans parcials que acompanyen eixos programes d'actuació integrada.
I ahí sí que tinc jo l'obligació de vindre, contar-los-ho i explicar-los-ho.

Com vostés saben, en estos moments tenim pendent d'aprovació -i això m'interessa deixar-ho molt clar- l'ordenació urbanística associada als programes d'actuació urbanística promoguts per l'Ajuntament de Xilxes, i és l'homologació i plans parcials dels sectors SUZTR-1, i, SUZTR-2.
Parlem de dos plans
parcials, de dos sectors, dos programes d'actuació integrada.
I he dit molt clar -i vull que quede molt clar-: no estan aprovats.

El primer, el SUZTR-1, comprén una superfície de 1.
619.
000 metres quadrats, i preveu la construcció de 6.
475 vivendes.
I, el segon, 1.
239.
000 metres quadrats, i una previsió de construir vivendes de 4.
338.
Eixos són els dos sectors que són contigus entre si, separats per la carretera que unix el nucli de població amb la platja i que ocupen la part del terme que està compresa entre l'autopista AP-7 i la marjal d'Almenara, i els límits dels termes municipals de La Llosa i Moncofar.
Els dos sectors inclouen un
camp de golf, cada u d'ells, i els dos comporten reclassificació de sòl no urbanitzable a sòl urbanitzable residencial.

Els dos instruments de planejaments, els dos plans parcials, van ser sotmesos a
informació pública a l'any 2004, aprovats provisionalment per l'Ajuntament de Xilxes a juny de 2005 i remesos a la conselleria per a la seua
aprovació definitiva.
La conselleria els ha sotmés als tràmits oportuns, ha sol·licitat els informes exigibles, va dictar les corresponents declaracions d'impacte ambiental, i, el 30 de maig de l'any 2008, els van sotmetre a la comissió territorial d'urbanisme de Castelló.

En eixa sessió del 30 maig, la comissió va adoptar dos acords de contingut idèntic, i diu literalment: «La Comisión Territorial de Urbanismo de Castellón acuerda la aprobación definitiva de la homologación y plan parcial del sector SUZTR-1 y SUZTR-2, de Chilches, se condiciona y
supedita a la previa presentación por parte del ayuntamiento de un texto refundido en el que cumpla las
siguientes condiciones: se incorporará una ordenación en la zona de afección o cuenca de la zona húmeda que cumpla lo dispuesto en el apartado 1.
b de la Declaración de impacto ambiental; se incorporará en el texto refundido de forma expresa las demás condiciones establecidas en la Declaración de impacto ambiental, igualmente se deberá efectuar la justificación que se deriva del apartado 1.
a de la Declaración de impacto ambiental; se deberán prever unos accesos suficientes, que deberán ser informados favorablemente por la oficina del plan de carreteras de la
Conselleria de Infraestructuras y Transporte y por la unidad de carreteras del
estado del Ministerio de Fomento; se incorporará un análisis de movilidad en los términos señales en la consideración octava; el plan parcial deberá reservar para vivienda protegida el 20% de la edificabilidad residencial, se
incluirán como condiciones de desarrollo las que se establecen en las consideraciones
novena, condiciones de ejecución relativas al campo de golf, y, décima, del informe, condiciones de desarrollo relativas al suministro de agua.
Establecer que corregidas estas cuestiones, el expediente se someterá a la comisión territorial de urbanismo para que pueda pronunciarse finalmente sobre su
anulación definitiva.
»

És a dir, mentre l'ajuntament no complisca totes eixes condicions i no es presenten els documents
corresponents en un text refós, els plans no podran ser aprovats definitivament.
Eixa és la situació en què es troben en estos moments els dos instruments pendents de complir les
condicions, i, per tant, sense aprovació definitiva.
En el moment que l'ajuntament haja esmenat totes les deficiències, hauran de tornar els dos a la comissió territorial per a comprovar eixe compliment i acordar, si pertoca, l'aprovació definitiva.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Para la fijación de posición, tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Senyora secretària, jo tenia el 20 de maig de 2008 esta aprovació provisional de la comissió territorial, però, bé, és igual que siga el 20 de maig que el 30 maig, deu dies abans que deu dies després.
Val, val, jo tenia 20 de maig de 2008, però, bo, 30 de maig de 2008.

Jo penso que, evidentment, és una aprovació provisional de la Comissió Territorial d'Urbanisme de Castelló.
Però, per molt provisional, per molt provisional que siga jo pense que ahí hi ha tota una sèrie de condicionants de difícil execució i de difícil compliment.
Ens estem trobant amb uns programes d'actuació que tenen informes negatius dels serveis de carreteres, inclús de la mateixa diputació, malgrat que després ho canviara; informes negatius de l'oficina del Pla de carreteres de la Conselleria d'Infraestructures; de la unitat de carreteres del Ministeri de Foment; de la pròpia Confederació Hidrogràfica del Xúquer en el tema de disponibilitat de recursos hídrics; s'intenta urbanitzar els primers 500 metres d'afecció d'un lloc d'interés, d'un LIC, d'un lloc d'interés comunitari, la marjal d'Almenara-Xilxes, val?

Aleshores, clar, jo pense que la comissió territorial d'urbanisme, encara que siga una aprovació provisional, evidentment condicionada pel compliment d'uns condicionants per part de l'ajuntament respectiu, pense que no s'haguera hagut d'arribar a una aprovació provisional quan n'hi ha tota una sèrie de deficiències que -penso- són estructurals, de molt difícil compliment, no solament la disponibilitat de recursos hídrics.
Però, jo pense que no estem parlant d'una qüestió aïllada.

Mire, per a la gent que no ho sàpiga, Xilxes té actualment una població de 2.
700 habitants, més de 2.
700, 2.
700, val?
, no arriba a 3.
000.
Doncs, bé, estos dos PAI que vosté ha esmentat, que es van aprovar provisionalment, suposen: per part del primer,
1,8 milions de metres quadrats; el segon, 1 milió de metres quadrats.
Això suma 2,8 milions de metres quadrats, quasi tres milions.
Això suposa, a part dels camps de golf, un total de quasi onze mil vivendes més.
Clar, un municipi.
.
.
A vosté li pareix lògic o coherent, però dins d'un punt de vista independentment de l'adscripció política de cada u, que un municipi de 2.
700 habitants puga multiplicar per 12 la
seua actual població?
És a dir, 11.
000 vivendes en un municipi de 2.
000?
Siga el condicionant que siga.
Això no té trellat!
Però, inclús, des d'un punt de vista de mercat!
És a dir, els socialistes, evidentment que creguem en el lliure joc de l'oferta i la demanda.
Però, clar, és que hi ha coses que no tenen -jo penso-, no tenen sentit.

Però, sobretot, el que no s'ha dit aquí és que estos PAI tenen noms concrets, noms i cognoms concrets; l'anomenat Xilxes és diu Golf Resort, SL.
.
.
Clar, els promotors són qui són, i per a la gent normal, almenys, ja posem uns interrogants damunt la taula.
Aquí estem parlant d'un promotor que li diuen José Luis Ulibarri.
Clar, este senyor és un empresari, que jo sàpiga està imputat en la trama Gürtel, juntament amb altres persones, el senyor Camps, el diputat Costa, l'exvicepresident, el senyor Campos, tal.
Este senyor, José Luis Ulibarri, és beneficiari també de tretze llicències de.
.
.
(remors) -un moment, per favor, jo, quan parlen.
.
.

El senyor president:

Puede continuar, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
-sí- beneficiari de tretze llicències de televisió digital terrestre concedides pel Consell, a través d'una empresa que es diu Mediamed.

En definitiva, hi han tota una sèrie de qüestions aquí que jo pense que la conselleria hauria de ser més diligent al respecte, i que la comissió territorial d'urbanisme.
.
.
, per exemple, municipis com el meu, en el qual ens ha costat
aprovar un pla general d'ordenació urbana cinc anys, per a fer cent i tantes vivendes adossades a la mateixa
població, i hem estat cinc anys; el que no és possible és que programes d'actuació que pretenen multiplicar per dotze les poblacions, no tenen cap sentit.
I
haurien de ser més diligents; sobretot, no solament pel tema que jo li he comentat este nom, de
fet, jo li recorde que el jutge Garzón va investigar o està investigant l'aprovació d'aquest PAI, però jo aquí no vaig a entrar perquè és un tema judicial, haurien de ser més diligents.
Per què?

Sobretot perquè també en els pobles del costat com, per exemple, el de la Llosa, el concert previ del
pla general d'ordenació urbana de la Llosa, que va estar en exposició pública fins gener del 2009, -me pareix va ser l'any passat- projecta també la reclassificació del sòl urbà en el 100% dels 500 metres de zona d'afecció d'aquesta marjal que jo li dia d'Almenara en el terme de la Llosa.

En definitiva, amb l'experiència que hem tingut amb aquells darrers anys de boom urbanístic, de monografia contínua en deixar descansar els sectors productius en el tema de la promoció urbanística, jo li demane que siguen diligents al respecte per part de la conselleria.
Perquè, al cap i a la fi, li recorde una cosa, que evidentment que l'ajuntament proposa en ple un programa d'actuació i que la comissió territorial.
.
.
Però al final de tota la història qui aprova definitivament és l'administració autonòmica, qui aprova un programa d'actuació definitivament és l'administració autonòmica.

En les experiències que hem tingut, inclús en el cas de Xilxes -si mal no recorde- es va crear una comissió informativa municipal d'investigació de.
.
.
, pense que va ser l'any passat, l'any 2009, en el qual se citava una sèrie de persones per assistir a aquesta comissió informativa.
Alguns van assistir.
Els altres no van assistir.

La conclusió a la qual va arribar, la conclusió a la qual va arribar.
.
.
, -jo no amague els dits, dic una cosa i dic l'altra- la conclusió a la qual va arribar esta comissió va ser que no hi ha cap tipus de relació entre les diligències prèvies obertes de forma judicial amb el que s'havia fet i que, per tant, no hi havia cap tipus d'irregularitat, irregularitat.
.
.

Bé, jo no sé el que va decidir al final esta comissió, si s'ajusta a la realitat o no.
Però, insisteixo, amb l'experiència que hem tingut després d'estos anys de boom urbanístic, que han portat el que han portat, amb esta bambolla que parlàvem, que ningú se la creia, jo demano una diligència perquè són projectes que no tenen cap tipus de trellat.
És impossible justificar, inclús des d'un punt de vista de mercat, que una població multiplique.
.
.
, un municipi multiplique la seua població per dotze, perquè això es que no té cap tipus de trellat, ni des d'un punt de vista ni de sostenibilitat econòmica ni sostenibilitat ambiental, ni sostenibilitat des d'un punt de vista territorial.

Perquè, clar, aleshores ¿per què estem ara amb un pla d'ordenació, en este cas, del litoral, o una estratègia, l'estratègia de la Comunitat Valenciana per a ordenar un dels llibrets, dels 24 llibrets
que hi han, un és l'ordenació del nostre litoral, quan estem permetent històries com aquestes?

Per tant, acabe dient-li una pregunta: evidentment serà l'ajuntament el qui sabrà si això és positiu per a la seua economia local.
Vosté la conclusió a la qual ha arribat, secretària autonòmica, que ara la pataca calenta la té el mateix Ajuntament de Xilxes; és a dir, que si l'Ajuntament de Xilxes compleix amb els condicionants posats per la Comissió Territorial d'Urbanisme, aquesta comissió territorial d'urbanisme ho aprovaria.
Això és la conclusió que ha arribat aquí i que, en conseqüència, ara depén exclusivament de l'ajuntament.
(Veus)

Com jo he arribat a esta conclusió, li demane com a segona persona en l'escalafó d'aquesta Conselleria de Medi Ambient que tinga en compte aquests condicionants,
perquè ja li dic jo que n'hi han que són d'impossible compliment, ja no solament el tema de confederació hidrogràfica, és a dir, disponibilitat de recursos hídrics, ja parlarem de les dessaladores.
Estes dessaladores que tant s'han criticat, vorem com se justifica el tema de disponibilitat de recursos hídrics, perquè a la millor anem a parar ahí.
Aquells que ho critiquen després ho utilitzen en benefici propi, però que siguen el màxim diligents possible, sobretot, perquè pensa que ni són sostenibles, des d'un punt de vista ambiental ni des d'un punt de vista econòmic de mercat, però, sobretot, des d'un punt de vista d'ordenació del territori.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, para el turno de fijación de posiciones, el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Estem davant d'un exemple del que nosaltres hem qualificat en moltes ocasions d'urbanisme insostenible, que està practicant-se per part.
.
.
, o que està tolerant-se o animant-se per part del mateix Partit Popular.

I es podria parlar de moltes coses.
Parlaré d'algunes coses, d'algunes coses, algunes que s'han citat; altres, que no, perquè em sembla que el PAI de Xilxes concretament representa una afecció intolerable a espais ambientals protegits, que lamentablement els condicionants
que s'han posat per part de la conselleria, tot i ser molt estrictes i pràcticament posar en qüestió la pròpia viabilitat del PAI, almenys tal com estava, en la pràctica no són suficients si arribaren a complir-se per a evitar totes les afeccions.

Però vull parlar sobretot d'una qüestió que em sembla especialment greu, que és el tema de la quantitat d'habitatges que se volen construir, tant en el PAI Xilxes Resort com si a més li afegim l'altre, encara més.
És incomprensible.

I no s'entén com vostés estan ara tractant de dur endavant una revisió legislativa, des de la seua pròpia conselleria, en la qual es posa un límit per a una requalificació en uns plans urbanístics del 20%, un límit que a nosaltres ens sembla insuficient.
Creiem que és massa generós el fet que a cada pla general d'ordenació urbana, que es pot produir cada cinc o deu anys segons els terminis, un
municipi puga créixer un 20% en la seua superfície, en la seua quantitat d'habitants, i ací, de moment, vostés admeten a tràmit simplement un PAI que suposa que una població pot multiplicar-se fins per dotze.
.
.
, els seus habitants.

Vull dir, això, quina lògica estan aplicant vostés?
Com és possible que per un costat estiguen demanant una cosa i, per l'altre, estiguen consentint-ne una altra d'eixes dimensions tan aberrants?
Perquè és aberrant.
És que estem carregant-se literalment l'espai vital dels valencians i les valencianes.

Les ciutats estan desfigurant-se i estan convertint-se en uns monstres urbanístics difícilment gestionables amb problemes enormes de transport, de mobilitat,
evidentment d'aigua també, que no tenen cap sentit.
I el més gros de tot això és que vostés per un costat estan reconeixent eixe fet i, per un altre costat, estan
acceptant i donant alé perquè eixes coses es puguen produir.
Jo no sé on tenen vostés la coherència.
Sincerament, m'agradaria que m'ho explicaren perquè és que jo no ho entenc.
No ho entenc de cap manera.

En este cas, a més, a més d'eixa barbaritat, que és una barbaritat, i no es pot qualificar d'altra manera.
A més d'això, estem parlant d'un PAI que té un 75% de la superfície que es desenvolupa sobre terrenys de la conca d'afecció o el perímetre de protecció de la zona humida de la marjal i els (inintel·ligible) .
.
.
d'Almenara.
Que a banda de l'afecció ambiental que suposa això, té un altre problema, i és un problema que és una zona inundable, com totes les marjals per definició són zones inundables, i este país està farcit de desenvolupaments urbanístics, tolerats per la seua administració, que estan situats en zones que a penes cauen quatre gotes tenen problemes.
I
ací tenim un nou exemple, i un nou exemple que vostés és que no tenien d'haver-lo admés a tràmit açò.

Estem parlant d'una zona humida que està protegida com a LIC -com s'ha dit ací-, com a ZEPA també, -vull remarcar-ho això, que no s'ha dit- des de juny de 2009, i a més que compta amb tres microreserves de flora al seu interior, i a més de tot això, els problemes de la confederació.
.
.
Tots eixos problemes per a mi són molt greus, i només per eixos problemes ja seria suficient com per a rebutjar eixe PAI; però, a més de tot això, estem parlant, insistisc, del model urbanístic.
I no és una qüestió menor.
És una qüestió molt important.

Primera, perquè afecta la població que viu hui en dia en eixos pobles.
No és normal que als pobles apareguen urbanitzacions que multipliquen la població del pobles i, a més, ni tan sols apegats als pobles, sinó a distància d'ells; a una distància, a més, considerable en molts casos.
Això no té cap sentit.
I a més d'això, genera enormes problemes, insistisc, en temes del transport i de
sostenibilitat.
No té cap sentit -perdone-, i a mi particularment m'agradaria que m'explicara com és possible que puguen fer eixe tipus de coses.

A tota esta qüestió, a més, apareixen els noms.
Jo sé que allò dels noms de vegades molesta, perquè, clar, és incòmode, i sobretot quan apareixen noms vinculats amb determinats processos, en
este cas, legals, a més, en contra del Partit Popular i, a més, amb qüestions concretes, com són altres concessions, etcètera, etcètera.
Però el cas és que els noms estan ahí.
I això no es pot evitar.

Vull dir, jo, encara que vostés no tingueren res a vore amb això i no ho feren per això, vull dir, recorden-se de la dona del cèsar, no sols valia que fóra honesta, -perdó- no sols valia que pareguera honesta, sinó a més havia de ser-ho, i paréixer-ho, les dos coses.

El senyor president:

Muchas gracias.
(El senyor president parla amb el micròfon desconnectat)

Tiene la palabra (inoïble) .
.
.
el señor Sánchez, por el Grupo Popular.

El senyor Sánchez Pérez:

Antes, señor presidente, de valorar la comparecencia de la secretaria autonómica, me gustaría pedirle al portavoz de Medio Ambiente del Partido Socialista que reconsidere
algo que ha dicho, y es que hay algún imputado del Partido Popular en la Comunidad Valenciana en el caso Gürtel, cuando no es así.
Se ha faltado a la verdad, y le pido que, por favor, reconsidere su afirmación, teniendo en cuenta que no es cierto que exista a día de hoy ningún imputado del Partido Popular en el caso Gürtel.

Y ahora sí, señora secretaria autonómica, volvemos a agradecer, desde el Grupo Parlamentario Popular, su
comparecencia en esta comisión, en una cuestión como la que nos afecta en el día de hoy, que es el estado de los PAI en el municipio de Chilches.

Hay poco que añadir, hay poco que añadir porque si bien ha sido breve, porque no se puede decir mucho, pero sí que es importante la presencia de la secretaria autonómica en esta comisión para aclarar una cuestión que ya es redundante en distintas iniciativas parlamentarias de los grupos de
la oposición, que es preguntar sobre una cuestión como es los PAI en el municipio de Chilches.

Desde el Grupo Parlamentario Popular, entendemos que la conselleria ha cumplido con su responsabilidad, con sus obligaciones y atendiendo a la
legislación vigente.

En estos momentos, el Ayuntamiento de Chilches no cumple con los condicionantes
que la conselleria le ha exigido para poder tramitar, tanto la homologación como el plan, de tal forma que el ayuntamiento en estos momentos no tiene
aprobado ni la homologación ni el plan.
Se están cumpliendo las normativas urbanísticas y la legislación urbanística con el máximo esmero y con el máximo respeto.

Y, por tanto, nosotros en ese sentido tenemos poco más que añadir respecto a estas dos cuestiones, a estos dos PAI del municipio de Chilches
y a la comparecencia, sin dejar de agradecer, una vez más, que la secretaria autonómica se encuentre en esta comisión dando explicaciones de un tema que, insisto, ha sido recurrente, y parece que
va a seguir siendo recurrente, no sabemos muy bien, desde el grupo
parlamentario, si por las cuestiones internas del propio municipio de Chilches
o para que la oposición pueda hablar de otras cuestiones que nada o poco tienen que ver con el
municipio de Chilches, es decir, con la aprobación de la homologación y el plan que se han mencionado en la comparecencia de la secretaria autonómica.

También, y me lo.
.
.
, -perdonen la expresión- chivaba una compañera de comisión del Partido Popular, se me ha mencionado que al parecer uno de los empresarios
que ha puesto encima de la mesa el portavoz del Partido Socialista ha recibido,
o recibió, más de ochocientos millones de euros de ayudas del presidente del gobierno -del gobierno socialista-, además de algún -y esto lo aporto yo- algún.
.
.
, (veus) algún premio al mérito empresarial.

A la reflexión que me ha hecho mi compañera yo quiero sumar un dato más.
No sabemos si los 800 millones de ayudas del presidente del gobierno y del gobierno socialista, y el premio al
mérito empresarial eran fruto de algún tipo de amistad íntima o manifiesta, o porque era un buen empresario.
Si es en el primer caso,
que hay una amistad íntima o manifiesta para darle a un empresario más de ochocientos millones de euros, es preocupante, y, sin embargo, si el motivo
por el cual el gobierno socialista le dio más de ochocientos millones de euros en ayudas y algún premio al mérito empresarial fuese el motivo de que es un buen empresario, significaría que se desmontan todas las intervenciones que en ese punto y en ese sentido,
pues, tienen siempre los portavoces del Partido Socialista, bien en comisión o bien en pleno, a la hora de intentar vincular o relacionar un caso que nada
tiene que ver con el Partido Popular en la Comunidad Valenciana, como así se ha puesto de manifiesto a través de las sentencias judiciales.

Parece -y se puede, además, ver de algunas intervenciones del Partido Socialista- que les cuesta asumir que hay un millón más de valencianos en la Comunidad Valenciana, incluso parece que puede que no les
guste que hay un millón más de valencianos.
Puede que no les guste, lo digo en el sentido de que forma
parte recurrente en todas las intervenciones del Partido Socialista, y puede,
también, que no les guste a tenor del caso que le hace el gobierno socialista a ese
millón más de valencianos al no darnos, al gobierno valenciano en este caso y a la
Comunidad Valenciana, la financiación necesaria para atender los servicios básicos y esenciales que ese millón más de valencianos que viven en la Comunidad Valenciana necesitan.

Y también se ha comentado una cosa que nos preocupa al Grupo Parlamentario Popular, y
entra dentro de la valoración que hacemos a la comparecencia de la secretaria autonómica.
Entendemos que la actuación del gobierno valenciano en materia de urbanismos y medio ambiente es
perfectamente sostenible.
Sería insostenible si actuaciones como la de Chilches se aprobasen sin cumplir la
normativa urbanística o la legislación urbanística, que no es el caso, porque todo lo que se aprueba en la Comunidad
Valenciana cumple la normativa urbanística y la legislación urbanística, como no podía ser de otra manera, de tal forma que insostenible no, es sostenible.

Otra cosa es que no tengamos que dejar de buscar lo que es el equilibrio entre
la regeneración y recuperación económica de un sector importante como es el urbanismo en la Comunidad Valenciana y
al tiempo compaginarlo con el respeto al medio ambiente, que es algo que
nosotros, desde el Partido Popular, defendemos y promovemos y animamos,
siempre, al gobierno, a que vaya en esa dirección.
Y estamos convencidos de que en esa dirección va, en la dirección de regenerar y recuperar la economía con todo tipo de sectores, también con el urbanismo y, al mismo tiempo, respetando el medio ambiente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Tiene la palabra la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyor Sanmartín.

Jo vull.
.
.
, dos cosetes que queden molt clares, molt clares.
No n'hi ha ninguna aprovació provisional.
Els plans parcials no s'aproven provisionalment, s'aproven o no s'aproven.
I vosté, aleshores, em pot preguntar: i per què ha dut a la Comissió Territorial perquè se pronunciara?
I té una explicació facilíssima i claríssima.

Mire, vosté sap que si d'alguna cosa s'acusa a l'administració autonòmica i, si alguna cosa hem tingut d'afeixugar els membres de les comissions territorials d'urbanisme és que féiem poca faena.
Una de les obligacions nostres és examinar els expedientes que vénen a la comissió territorial, vénen dels ajuntaments, i nosaltres tenim l'obligació de dur-los a la comissió territorial per a aprovar, per a suspendre, o per a denegar, si és el cas, complint tots els tràmits.
Si mosatros.
.
.
, quin criteri hem adoptat?
Doncs, anem a demostrar als ajuntaments -que són els nostres clients- que sí que treballem, que sí que veiem els expedients, que no se n'aproven més perquè no estan per a aprovar.
Això vull que quede molt clar, l'expedient se sotmet a la consideració de la comissió en el mer i estricte compliment que la nostra obligació de vore els expedientes, i dir-li a l'ajuntament: «Açò no es pot aprovar.
Per poder-se aprovar tenia de complir-se açò», i aleshores vorem -i és el segon que volia dir-li-, jo li he acabat dient, «tornarà a la comissió i la comissió es pronunciarà si pertoca sobre l'aprovació», val?
Això perquè quede molt clar el context.

Segon tema, que també per a mi és molt important.
Els nostres clients -i li ho acabe de dir- són els ajuntaments.
La conselleria, l'administració autonòmica, no adjudica ningun PAI, no selecciona a ningun promotor, a ningun agent
urbanitzador.
La conselleria aprova instruments de planejament.
Per favor!
És important que ho tinguen en compte, perquè quan els documents vénen a la Conselleria de Medi Ambient, la conselleria no sap qui està darrere del PAI, i això li ho diu una persona que porta dos anys i mig presidint les comissions
territorials d'urbanisme.
I jo, per a mi, el meu client és l'Ajuntament de Xilxes i el meu interlocutor és l'ajuntament de Xilxes, i jo parle amb l'Ajuntament de Xilxes i me dóna igual l'Ajuntament de Xilxes.
.
.
, dins de les seues competències, ha fet el procediment de selecció i ha seleccionat a un agent i una alternativa, i jo no sé qui és l'agent ni res més d'això.
I això, per favor, que els quede molt clar, de veritat, perquè per a nosaltres és molt important.
I sí que és important també, i el senyor Sanmartín ho havia dut a col·lació i crec que deu tindre-ho clar, l'Ajuntament de Xilxes, quan ix en la premsa el tema dels empresaris que estaven,
constituïx una comissió d'investigació.
Una comissió d'investigació municipal a la qual són convocades algunes persones, una servidora entre elles.

Jo li vaig escriure a l'Ajuntament de Xilxes dient-li que jo no podia comparéixer davant una comissió municipal, que la facultat que té és examinar si el que ha fet l'ajuntament és correcte o no és correcte, però que l'ajuntament no podia fiscalitzar a través dels alts càrrecs de la conselleria, o dels funcionaris que també van ser citats a declarar, la funció de l'administració autonòmica.
Eixa comissió d'investigació, presidida per un senyor que és del PSPV, del Grup Socialista de l'Ajuntament de Xilxes, va concloure el següent: «No hi ha cap tipus de relació entre les diligències prèvies obertes en el Jutjat Central d'Instrucció de Madrid i la tramitació d'este PAI.
El fet que un dels accionistes del promotor del projecte haguera estat
relacionat amb les investigacions de l'Audiència Nacional, no havia afectat els tràmits seguits per l'Ajuntament de Xilxes i l'actuació duta a terme en la tramitació d'este PAI va ser correcta i ajustada a dret».
Això ho va aprovar per unanimitat el Partit Popular i el Partit Socialista de l'Ajuntament de Xilxes.
Eixe és el resultat d'eixa comissió d'investigació a la qual jo li dic que vaig ser convocada.

I dos cosetes que volia aclarir, dels temes, dels informes que n'hi han en el expedient.
També m'agradaria una cosa, si tenen ses senyories oportunitat, lligen-se l'acord de la comissió territorial, perquè l'acord de la comissió territorial, almenys en dos ocasions abans de la part dispositiva diu: «No es posible aprobar este plan parcial».
I ho diu literalment.

Per què no és possible en eixe moment?
Doncs, perquè falten moltes coses, com a una d'elles important, l'informe del Ministeri de Foment i l'informe de la Conselleria d'Infraestructures sobre els accessos.

I un altre, perquè no està garantit que l'ordenació prevista en el planejament que ens duen, no afecte a la zona humida de la
marjal d'Almenara i perquè el Catàleg de zones humides de la Generalitat valenciana establix unes mesures de
protecció, de les marjals, que en este cas no se complixen.

Jo crec que he sigut molt clareta en l'exposició.
Aprovat no està el pla parcial.
Conselleria no selecciona agents urbanitzadors.
Conselleria, o
govern valencià, no sap qui està darrere de cada proposta tècnica i estos plans parcials no estan aprovats, ni provisional ni de ninguna
manera, no estan aprovats.

Ah!
, una cosa.
Açò és una curiositat, eh!
Perquè també tenim.
.
.
Jo sé que tenim en la nostra terra moltes coses que s'han fet d'una manera que a molts els agradaria que s'hagueren fet d'una altra, però mireu, perquè tinguen ses senyories unes dades molt claretes.
Açò està tret del SIOSE, totes ses senyories saben el SIOSE, el sistema d'informació territorial, que és del Govern d'Espanya, i tenen un conveni a través de l'Institut Cartogràfic i el que valora és quasi, en una precisió mil·limètrica, pràcticament, en centímetres, la situació del sòl de la comunitat.
Doncs miren, cobertures naturals, el 94% del territori.
Sòl urbanitzable no edificat, el 1,4% del territori.
Vials urbans i
infraestructures, el 1,4% del territori.
Sòl edificat -bé siga residencial o industrial- el 2,5% del territori.
Eixa és la situació del sòl de la Comunitat Valenciana a hores d'ara.

I era només perquè ses senyories ho saberen.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Solicitud de réplica.
Primero el señor Sanmartín tiene pendiente una respuesta, a una solicitud por parte del señor Sánchez, del Grupo Popular, me gustaría que si tiene algo que decir al respecto.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí.
.
.
al meu torn de.
.
.
.

El senyor president:

No, no, no.
Usted responde primero y yo luego le doy el turno.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Val!
Per al·lusions directes, evidentment, aquest diputat es ratifica en tots els termes,
encara més, el anomenat Xilxes Golf Resort, SL, el promotor del qual no és altre que José Luis Ulibarri, insistisc, jo d'este senyor, sí, sí, contestando a lo que este señor, sí.
.

El senyor president:

Vamos a ver, lo que le ha pedido el señor César Sánchez, del Grupo Parlamentario Popular, que aclarara usted si se ratificaba en
que estaban imputados una serie de señores.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Ahora voy, lo estoy explicando.

El senyor president:

.
.
.
que usted ha mencionado.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Pues eso es lo que estoy explicando ahora, claro, evidentemente, si no, no lo
puedo ni contextualizar.

El senyor president:

Pues contextualícelo, pero aténgase a la.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, sí.
Insisto, Xilxes Golf Resort, SL, el promotor del qual no és altre que el senyor José Luis Ulibarri.
Em ratifico, aquí he dit que aquest empresari ha estat imputat en la trama Gürtel, juntament amb altres senyors d'aquí de la Comunitat Valenciana.
He dit també que el jutge Garzón va investigar l'aprovació d'aquest PAI, concretament, concretament va obrir diligències prèvies del procediment abreviat 275/2008, del Jutjat Central d'Instrucció número 5 de Madrid, amb tramitació del PAI SUZTR-1 de Xilxes.

Tercer.
Ratifico el mateix, que este senyor, Ulibarri, és beneficiari de 13 televisions digitals terrestres; el Consell, aquí, les ha donat el Consell aquí a la Comunitat Valenciana a través de la seua empresa Mediamed.

El senyor president:

Pero no me lea usted el patrimonio del señor Ulibarri que no me interesa en absoluto.

El senyor Sanmartín Besalduch:

No, no, lo que he dicho aquí.
No, no, yo ratifico.
.
.

El senyor president:

Es que usted no está respondiendo a la pregunta en concreto que le ha solicitado, no la pregunta,
sino no está dando respuesta a la solicitud por parte del portavoz del Grupo Popular para
ratificarse o no en las palabras de que «hay imputados valencianos, políticos valencianos», en el mismo caso que usted me hace referencia.
A mí no me interesa para nada el patrimonio del señor Ulibarri.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

No, a vore, senyor president

El senyor president:

.
.
.
ni quiero ahora mismo la declaración de bienes de él.

El senyor Sanmartín Besalduch:

No, no, a vore, a vore.

Jo li demanaria que no fes judicis, vosté, de valor com a president.
Insistisc, a vore, jo el que he dit aquí que hi ha un empresari, este senyor, imputat en la trama Gürtel, i he dit «juntament, juntament, amb altres polítics que estan imputats en esta trama, com és el senyor Camps, el senyor Costa o el vicepresident del Consell, senyor Campos», i punto.
Jo no dic que el senyor Campos, que el senyor Camps o el senyor Costa estiguen
en este Xilxes Golf Resort, SL, cuidado!

El senyor president:

No, no, usted dice que están imputados en la causa.

El senyor Sanmartín Besalduch:

¿Eh?

El senyor president:

Usted lo que ha dicho, literalmente.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, en la trama Gürtel, evidentment.

El senyor president:

No, no, no, perdone, en la causa.
.
.
Ha hecho usted referencia.

El senyor Sanmartín Besalduch:

No, home, no!

No, hombre.
Lo digo porque, no, no.
.
.

El senyor president:

Eso es lo que le he preguntado desde el primer momento y yo no hago juicios de
valor.
Simplemente estoy refiriéndome a las palabras suyas, expresamente.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Hombre, claro que está haciendo.
.
.

Insisto, y además está por escrito, el señor Ulibarri, yo he dicho aquí que es un empresario imputado en la trama Gürtel, ¿vale?
Y en esta trama a Gürtel junto con otros políticos, Camps, el señor Costa o el señor Campos, y ya está.
Y si no es así.
.
.
Y evidentemente que lo voy a ratificar.

El senyor president:

Muy bien, pues lo ratifica.
De acuerdo.

Si, señor Sánchez, tiene dos minutos.

El senyor Sánchez Pérez:

Bueno, yo, ¿le puedo comentar ahora por alusiones?
, al señor Sanmartín, bueno.
.
.

El senyor president:

Tiene dos minutos para decirle lo que quiera.
Ya he oído la respuesta del señor Sanmartín que dice que se ratifica en que esa imputación está ahí, con lo cual usted diga lo que quiera decir, pero en dos minutos.

El senyor Sánchez Pérez:

El Grupo Parlamentario Popular lamenta profundamente que, públicamente, en una comisión que es pública y que, además, pedimos, desde el Grupo Parlamentario Popular, que conste íntegramente en acta cada palabra, con cada coma, de lo que ha dicho el señor Sanmartín, que conste íntegramente en acta, está gravado, pero quiero puntualizarlo que conste íntegramente en acta, todas sus palabras.

Es lamentable que haya hecho una afirmación que flagrantemente falta a la verdad, y es que no hay un solo imputado, en la
Comunidad Valenciana, del Partido Popular, y es sorprendente como algo que es
evidente a la luz pública, forme parte en su intervención de algo redundante pero, bueno, supongo que es al final la utilización que el Partido Socialista quiere hacer de esta comisión o de cualquier otra parte de las Cortes Valencianas, como puede ser también el pleno, y se ha hecho en distintas ocasiones.

Y yo le pido a la secretaria autonómica que, por favor, no me ha quedado claro con quién trabaja el gobierno valenciano, no me ha quedado claro, me gustaría que lo repitiese.
Quiénes son los clientes del gobierno valenciano.
.
.

El senyor president:

Señor Sánchez, no está.
.
.
(Remors)

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
en relación, en relación.
.
.

El senyor president:

Señor Sánchez, no tiene la palabra.

El senyor Sánchez Pérez:

Termino, termino.

El senyor president:

No, no, no.
Es que no le voy a dejar más turno, señor Sánchez.
¿De acuerdo?

El senyor Sánchez Pérez:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

No vaig a utilitzar-lo.

El senyor president:

Muy bien.
Usted la ha pedido antes.
Ahora no la.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, no, però era per si (inintel·ligible).
.
.

El senyor president:

Solamente era eso, era para hacer otra cosa.
O sea, de este tema, ya lo de
Chilches le ha quedado superclaro.
Me alegro.

El señor Torró, ¿se le ha quedado también superclaro o quiere su turno?

El senyor Torró Gil:

No, no, jo sí que vull intervenir, clar.
Faltaria més.

El senyor president:

Pues adelante, durante cinco minutos.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore.
Perquè hi ha ací una sèrie de coses que, plantejades com es plantegen, acaben sent un poc enganyoses, d'alguna forma, o equívoques i no enganyoses.
Equívoques en el sentit següent, anem a vore.

És evident que la conselleria.
.
.
Bé, primer allò de la clientela supose que ho hauran fet com una imatge, no?
Perquè.
.
.
Val?
Li ho acceptem d'eixa forma, no?
Que la conselleria no tracta directament amb els promotors, no?

Comencem perquè la Llei urbanística valenciana té un gravíssim problema, un gravíssim problema, i és tindre una figura urbanística, que és el famós agent urbanitzador, que genera tot este tipus de problemes.
I haurien de ser
conscients d'això.
Perquè no van canviar la llei, que havien d'haver canviat la LRAU quan tocava, van mantindre la LUV i ara seguixen mantenint
la mateixa figura, la figura de l'agent urbanitzador, que és la que està generant precisament que estiguem ací parlant del senyor Ulibarri o de no sé qui, val?
Perquè si no existira eixa figura no estaríem parlant d'eixes qüestions, no?
Tindríem l'ocasió de canviar-ho.
Van, van -perdone l'expressió- clavar la pota una vegada, quan van canviar la llei i no van canviar això.
Ara tenen una ocasió i seguixen entestant-se en el mateix.
Espere que reflexionen i que canvien
perquè no passen tot este tipus de qüestions.

I, evidentment, el procés de selecció.
.
.
, i això de selecció entre cometes, perquè procedir a una selecció quan hi ha un agent urbanitzador que es presenta ell a soles, jo no sé això quin tipus de selecció és.
Es diu aixina en la llei, però realment una qüestió és el que legalment es diu i l'altra cosa és la realitat, ahí no hi ha cap tipus de selecció.
S'aprova o no s'aprova el PAI que presenta la persona que està duent avant això, amb la corresponent modificació urbanística, evidentment.

I una altra qüestió de l'equívoc, no?
Això de.
.
.
Diu, no, és que, el que diu és que ara no és possible (inintel·ligible) .
.
.
en eixe moment.
A vore, és possible o no és possible?
Vull dir, és que ací el problema, i el problema que hi ha sobretot d'este PAI o este programa urbanístic, és el fet que vostés deixen portes obertes.
No és possible, no s'aprova, i prou.
No val després obrir la porta, que si vostés em presenten un document refós en no sé quants informes i no sé quines adequacions.
Per què deixen eixes portes obertes?
El problema és que a més no tenen l'obligació legal de deixar eixes portes obertes.
És dir, vostés perfectament poden dir: açò no s'adequa, torna ahí, i
xim pum, s'ha acabat.
No, no, no.
Això ho fan en molts casos.
No sempre demanen documentació refosa de no sé què.
Vull dir, les comissions territorials poden perfectament dir: açò no és tramitable i torna a l'ajuntament, i l'ajuntament si vol torna a començar el procés.
Però vostés no fan això, que és el que haurien de fer si realment no tenen cap interés que s'aprove açò de Xilxes o si realment el que se'ls presenta no és aprovable.

No, el que fan és obrir la porta, i dir: no, no, açò no val, perquè açò és una barbaritat, no està contemplat, però!
si vostés em presenten un document refós i claven l'informe de no se què, l'informe de no sé quant.
És a dir, deixen oberta la porta que a la millor ara no, però després canviarem no sé quants, i el PAI eixe podrà tirar endavant, a la millor de la forma que estava, a la millor no són un milió i mig hectàrees, a la millor són més d'un milió, a la millor en lloc de 6.
000 hectàrees són 4.
000.
Però el fons de la barbaritat urbanística, que és la multiplicació improcedent i insostenible de la població d'un municipi, i a més en una configuració que destrossa l'hàbitat compacte característic del
(inintel·ligible) .
.
.
mediterrani.
I no estic parlant de qüestions que me les invente jo perquè sóc un roig perillós, eh.
És que són qüestions i coses que vostés tenen tota la documentació que traure en la conselleria, que se'ls ompli la boca en l'estratègia territorial de parlar del model compacte, de ciutat mediterrània, etcètera, etcètera, etcètera.
I diuen una cosa, i després fan la contrària absolutament.

Si això no val, no val.
Punt.
És que no es torna ni a l'ajuntament, és que no val, i ja està.
No òbriguen les portes.
I, clar, quan deixen portes obertes, aleshores bé el dubte.
I el dubte no el genera les ments maldients, les generen les seues
actuacions.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Sánchez Pérez:

Señor presidente.

El senyor president:

Tiene un minuto.

El senyor Sánchez Pérez:

Gracias, por su (inintel·ligible) .
.
.
, señor presidente.

Muy rápidamente, señora secretaria autonómica, desde el Grupo Parlamentario Popular le pedimos -y lo he intentado decir antes, pero con mucho acierto el presidente me ha
corregido-, le pedimos que, por favor, explique una vez más en esta comisión quienes son los interlocutores, por no llamarles clientes, aunque está claro que era el sentido figurativo de la palabra, los interlocutores de la conselleria para la aprobación de los planes y las homologaciones.
Y también que explique, aunque nos ha quedado muy claro, pero explique un poco más también, el buen proceder conforme a normativa y conforme a la legislación vigente en materia urbanística, en este caso el tema que nos ocupa, que son los dos PAI de Chilches.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias.

Tiene la palabra.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Respondo a sus señorías, presidente, con la venia del presidente, rápidamente.

Señor Torró, nosotros no nos inventamos ningún procedimiento administrativo.
Cuando resolvemos un expediente lo hacemos
comprobando que el expediente se ha tramitado con arreglo a ley, que obran en
el mismo los informes que deben de obrar por imperativo legal y luego se
resuelve en función del contenido de esos informes.

Ni admitimos ni rechazamos porque una cosa nos guste o no nos guste.
Se tramita
el expediente porque, primero tiene una tramitación municipal, luego llega a la conselleria y se tramita el expediente con arreglo a la ley, como no puede ser de otra
manera.
Y al final el resultado, la decisión que tomará el órgano colegiado correspondiente será con arreglo al contenido de los informes obrantes en el expediente, para que
quede muy claro cuál es el proceder de la administración autonómica, que además no puede ser de otra manera.

Y yo le reitero a sus señorías, como les he dicho al principio de esta comparencia, y les ruego que se tome
conciencia de ello.
Ninguno de los dos planes parciales de Chilches ha recibido
la aprobación por parte de la Conselleria de Medio Ambiente.
El promotor de la actuación a efectos de la Conselleria de Medio Ambiente, el interlocutor nuestro, es el
Ayuntamiento de Chilches.
Y quien presenta la documentación en la conselleria, como no puede ser de otra manera, es el Ayuntamiento de Chilches.
La conselleria no tiene por qué saber quién es el agente urbanizador ni debe intervenir ni interviene en la selección del agente urbanizador ni en la selección de la alternativa técnica que el ayuntamiento considere.

Y por lo que se refiere a la figura del agente urbanizador, señor Torró, yo tengo que discrepar de su señoría.
La figura del agente urbanizador nace en el derecho urbanístico valenciano a través de la LRAU, de la famosa Ley reguladora de la actividad urbanística, y nace en un momento determinado de la historia de esta comunidad, donde
usted me reconocerá que había una gran cantidad de suelo clasificado como urbanizable e imposible de
gestionar porque los mecanismos que teníamos en la legislación vigente no lo permitían.
Fue menester en ese momento buscar una figura que agilizara la tramitación del planeamiento.
Y en ese momento nació la figura del agente urbanizador.
.
.
No, la figura del agente urbanizador, cuya función es movilizar ese suelo y ponerlo en el mercado que en ese momento histórico hacía falta.
La figura del agente urbanizador, como ustedes saben, se ha ido
aquilatando el procedimiento, y la luz es buena muestra de que se ha ido
aquilatando el procedimiento para que no haya ninguna duda de que se cumple con
los principios de publicidad, concurrencia y transparencia, que no lo hace ningún otro país de Europa.
Y eso tenemos que reconocerlo.

Y, por otra parte, en la modificación de la legislación urbanística que tenemos en marcha, todavía hemos centrado un poco más cuáles deben ser las funciones del agente urbanizador.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ureña.
Muchas gracias por haber venido y haber atendido una vez más a esta comisión.

Y vamos a suspender, suspendemos hasta el día.
.
.
, en un principio, (veus) .
.
.
No, no, no.
Las PNL las vamos a dejar para la siguiente comisión, que la reanudaremos el día 20 o 21, creo recordar.
(Veus) 20, martes, 20.
(Se sent una veu que diu: «De abril.
»).
Sí, incorporaremos algún punto más al orden del día.
Y en un principio, si no hay inconveniente, el martes 20 de abril, a las
cinco de la tarde, tendremos la continuación de esta comisión.

Muchas gracias.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 40 minuts)